Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men enär denna förmening, som hvarken af anteckningen å sjelfva fastebrefven, eller af någon annan bestyrkande omständighet understöddes, följaktligen icke, åtminstone ej för det då närvarande, borde antagas eller mildra egenskapen af förseelsen, sådan den enligt handlingarne sig visade; och den af häradshöfdingen derjemte anförda omständighet, att de författningar, efter hvilka förseelsen skulle bedömas, redan för längre tid tillbaka upphört att vara gällande, destomindre kunde medföra den emot rättsgrunder i allmänhet stridande påföljd, att förseelsen skulle utan åtal lemnäs, som någon viss preskriptionstid för sådant åtal icke var stadgad, och nu gällande författningar ej heller undanröjde anledningen dertill; ansåg jag, i betraktande tillika af hvad emot häradshöfdingen i samma ämne, rörande en sednare tid, vore att anmärka, häradshöfdingens nu omförmälda förfarande och hvad han till sitt försvar andragit icke kunna godkännas, utan böra, med fullföljd af anmärkningen deremot, på domarens pröfning ankomma. Hvad sedermera angeck de sju här ofvan beskrifna fastebref, för hvilka lösen skolat beräknas och utgå enligt Expeditionstaxan af den 15 Maj 1821; så hade häradshöfdingen, 85 med påstående, att han ieke för någotdera af dessa fastebref utsatt högre lösen, än vederbort, uppgifvit den beräkningsgrund, han dervid skulle hafva följt. Om man än ville medgifva antagligheten af denna beräkningsgrund, i saknad af någon bestämmelse härom i åberopade författningar, kunde likväl sådant medgifvande icke äga rum, då ett bestämdt stadgande i detta afseende funnes. Expeditionstaxan innehöll nemligen, att lösen för fastebref å egendom skulle beräknas i mån af ”köpskillingen, eller, der någon sådan ej funnes utsatt, egendomens värde efter sista bevillningstaxeringen”.
Vas k-körning en, Boskapsoch Skjutsfärds-penningarne; att grufvedrängs-hjelpen utgår i säd lill följande belopp, (enligt Kongl. Brefvet till Kammaroch Bergs-kollegierne den 22 November 1803) nemligen : af Tärna socken 30 tunnor spanmål, af Kumla socken 45 tunnor, af Kihla socken 54 tunnor 16 kappar, af Norrby socken 54 tunnor 16 kappar, af Sala socken 35 tunnor 16 kappar, af Möklinta socken 72 tunnor, af Enåkers socken 17 tunnor, af Löfsta socken 40 tunnor, af Huddunge socken 26 tunnor,' af' Nora socken 53 tunnor, af Wåhla socken 60 tunnor samt af Harbo socken 30 tunnor 16 kappar. Vid öfverlåtandet af dessa räntor till sillververket, kunde, enligt motionärens åsigt, meningen icke hafva varit någon annan, än att Kronan öfverlemnade desamma att utgöras till'silfververket på enahanda vilkor, hvarunder de dittills blifvit och äfven framgent skulle hafva blifvit lill Kronan utgjorda. Men, om Kronan vid öfverlåtelse:) försummat att göra det förbehåll, att sillververket skulle framgent uppbära räntorna på samma sätt som Kronan, i händelse af en blifvande ränte-lörenkling, komme att uppbära sina räntor, vore det ej blott billigt, utan äfven rättvist, alt Kronan ansvarade sillververket för det belopp, hvartill de ifrågavarande räntorna efter årlig markegång beräknas. Häremot skulle kunna invändas, att ofvannämnda arrende-kontrakt af år 1743 vore ämnadt att upphöra så snart ränte-ersättnings-fonden hunnit fullbildas; men enär årliga afsättningen till densamma af sillververket, efter nuvarande silfverlillverknings-belopp (omkring 3,800 lödige marker årligen), endast utgjorde omkring 1,800 R:dr B:ko och fondens kapital-belopp vid 1850 års slut uppgick till endast 48,518 R:dr 22 sk. 7 r:st.
Det ena rör valet af plats; Utsk. förmenar nemi. att den föreslagna byggnadstomten vid norra ändan af Carl XIII:s torg skulie, vara olämplig derföre, att grunden iir opålitlig och till följd deraf skulle medföra stora kostnader. Hvad denna anmärkt), beträffar, tror jag, att efter de undersökningar, som af sakkunnige män blifvit på K. M:s befallning verksteldt), det visar sig att denna grund tillåter upförandet af den ifrågastälda byggnaden. Det var nemi. en särskild Komité, som nedsattes i och för National-museibyggnaden, och hvilken gjorde dessa undersökningar, hvaraf visade sig att grunden var tillförlitlig. Vidare har OfverlntendentsEmbetet yttrat sig för samma grund, och erfarenheten har dessutom visat, att på byggnads-platsen, kings fåran af den fordna Näcke-ström stora byggnader blifvit upförda hvilka äro både fasta och pålitliga. För öfrigt finnas många sätt att uplöra hus på sämre jordmån: jag har sjelf i främmande länder och äfven i Sverige sett t. ex. fästningar upförda i moras och sumpig mark genom s. k. sandfyllnad, och dessa byggnader hafva befunnits fullt säkra på en så beskaffad botten. Utsk:s andra skäl innefattas i följande yttrande: »att RiksArchivet, om det skulle förläggas till den ifrågav:de p'atsen, blefve alldeles för aflägset från StatsDepart:ten och öfriga embetsverk i hufvudstaden, hvarigenom både tidsutdrägt vållas och många olägenheter måste upkomma för de personer, som nödgades begagna sig af dessa handlingar eller å stället anställa undersökningar.» Jag tror likväl att det omnämnda begagnandet af RiksArchivets handlingar af StatsDepart:t.en och öfriga embetsverk icke är så betydligt eller kommer så ofta i fråga att någon olägenhet i af3:de derå genom Archivets större eller mindre aflägsenhet skulle komma i fråga.
M. till före - 22 Den 3 Juni f. ui. ståndarens handläggning remitterade frågor af en vidlyftigare beskaffenhet, såsom angående lämpligaste sattet att anbringa värmeledning i Nationalmuseum, lili hvilken vigtiga fråga utredningen af föreståndaren verkställdes pä ett sätt, sorn lemnade intet öfrigt att önska. Och samtidigt härmed remitterades äfven till hans utredning frågan om ordnandet af de försigtighetsmått, som i afseende på vår ånghåtsrörelse vore att iakttaga. Vidare måste ganska ofta samme föreståndares utlåt, inhemtas i afseende å tullbehandlingen af en mängd artiklar m. m. I)å man tager dessa föreståndarens åligganden i betraktande, och jemväl ölverväger de göromål, som ega direkt sammanhang med hans befattning såsom styresman för institutet, torde icke ringa svårighet förete sig att ytterligare kunna ålägga honom undervisningssky Idigheten. lag vill icke härmed ovilkorligen motsätta mig att R. St:r i delta ämne uttala deras önskan; men anser mig dock höra omnämna de betänkligheter, hvilka deremot förekomma. Man får icke heller förbise alt institutets styrelse, deraf föreståndaren är medlem, finnes i öfrigt sammansatt af personer, hvilka icke åtnjuta någon »Hölling och icke heller kunna af K. M, anlitas för upplysningars meddelande, utan är det naturligen till föreståndaren, som remisser i detta hänseende uteslutande mäste ske. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Ulsk:ls ifrågav:de hemställan af R. o. Ad. bifallen. Utsk:ts hemställanden biföllos. 46:te punkten. Slom. a, b och c. \ Ulskds hemställanden biföllos. Slom. d. Frih. Bonde, Knul: Utslct har här afstyrkt den af Hr Hesselgren väckta motion, att R. Sl:r mätte till K. M:s disposition ställa en summa af 1,500 rdr, alt årligen i 3 år under vilkor och förbehåll, som K. SI. kari finna skäl att bestämma, utgå till vård och förökning af den i Stockholm grundade tekniska samling.
Ees v. och Oecon.-Utskotlens Betankande IV: o /j_3. Då jemkningsanstalten, sådan densamma af Comiterade föreslagils, alltså blifvit af Kongl. Majit upphäfven, återstod lill Nådig pröfning endast frågan om öfverskottsräntornes prestation, i afseende hvarå Kongl. Majit, åberopande Dess ofvannämnde Nådiga Skrifvelse af den 26 April 1814 och Instructionen den i3 November 1821, Sig utlåtit: att Kongl. Majit fann Blekingska öfverskotts-räntorne böra lill räntetagarnes förmon framdeles utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till båtsmansrustningen, enligt i685 års Conlract, börande prestationer; alt detta liqvidationssätt, för alt undvika en våldsam rubbning i eganderiitten och beståndet af räntek gifvande hemman, på hvilkas köpeskillingar det nu existerande olika förhållande med de Blekingska hemmanens rustningsskyldighet haft inflytande, borde först vidtaga efter 20 års förlopp, räknade från och med 1834» hvarunder åbo-ombyten ansågos inträffa och blifvande åboe t: kunde på räntornes förändrade liqvidationssätt förberedas, helst den tiderymd af 20 år, sorn förflutit sedan frågan om indelningsjemkningen först väcktes, måst pä köpeskillingai ne för de räntebetalande hemmanen redan hafva inverkat; alt innehafvare af sistnämnde hemman, hvilka, hellre än all räntorne sålunda liqvidera, önskade deltaga i eflectiv rustning med närbelägna rusthåll, som boide åtnjuta motsvarande rustningstillskott, skulle ega att i föreskrifven ordning derom göra 'ansökning; att då upplyst vore, det en del räntegifvande hemman fått, skatlläggningsliden, så höga, hemmanens egoYälden nu för tiden icke motsvarande räntor sig åsatte, att desse räntor, förvandlade från ett ringa penningebelopp till eflectiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång, ville Kg!.
Besinnar man för öfrigt, att K. förordn. af d. 28 Äng. 18.34, ang:de försäljningen af landtmannaprodueter, uti flera afseenden står i strid med de vid 1823 års riksdag uttalade grundsatser, så torde det ej kunna förnekas, att det då tillkomna förslaget icke, utan en fullständig omarbetning, numera är tillämpligt. Vid sådant förhållande och då riksdagen redan är så långt framskriden, anser jag, lika med bemälde reservant, 11. St. för närvar, böra inskränka sig till meddelande af de hufvndgrunder, hvarpå, enligt R. Sits åsigt, rättigheten till bedrifvande af handel och handtverkerier i Riket hädanefter bör stödja sig. Jag anhåller i sådant afseende om återremiss. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill icke bestrida återremiss, såsom icke delande Utskms åsigter i ämnet, ehuru jag hellre velat närma mig till afdelningens, hvilka innefattas i Hans Janssons reservation. Men då jag eftersinnar de brydsamma Öfverläggnipgar, som ägt rum i frågan vid dess behandling inom Utsk:n, så väntar jag i sanning icke mycket af en återremiss, oaktadt jag för min del visst inser, alt TJtskm borde kunna komma till ett mera rättsenligt utlåt.; ty det måste alltid innebära en oformlighet, att, då man anhåller om promulgation af en författning, på samma gång begära förändring deri och öfverlemna till Konungen att efter godtfinnande bestämma dessa, hvarefter författningen bör gälla som lag, helst då man besinnar, huru djupt ingripande den är i vår närvar, handelsbalk, en civillag, hvilken icke kan ändras utan medelst 3:ne Stånds bestämda beslut. Afdelningen insåg detta och föreslog derföre, alt Konungen vid nästa riksdag måtte lemna Ständerna del af de utarbetade nya forfattningsförslagen i deras helhet, eller i de delar deraf, som kunna föranleda till ändring i civillagen.
Betänk anden, N:o 333. 5i Transport 75,536: 45.io. Inkomster; Ordinarie Räntan af Ångermanlands Södra Fögderi 1,119:32.10. Krono-Tionde i Westerbottens och WesterNorrlandsLiin 52:24. - Arnås Kyrko herrberge m3: 16. - ,55.^. _ Lycksele Scholae Donations Ränta 759:20. 3. Bevillning till Scholorne . 18: 38. Balance från 1824: Fondcus skuld till Eccles.- Staten 70: 6. — U tgi/tcr; Aflöning i Stockholm 600: — - Transport 600. — - 70: 6 5a Stats-Utskottets Transport 600. — - 70: 6. — Till Eccles.-Staten i Westerbottens Län.. 3,84g: 34. - Till Eccles.-Staten i Norrbottens Län 2,164: 3 - 6>6l£ ,8 _ Provission, Remisslager Arf Toden ro. ra » • • io3:3r. 8. g^g; 8, Balance till 1826: Contant i Cassan 1,725: 41- 8. IO _ Utestående Medel l4,8ga: 41- *• Debet. Balance från 1825 7711 * $- Inkom ste r: Ordinarie Ränta 1,243:47- *• Lappmarks-Rän tan i,583: 21. 4. 2jga7. ao 5 Krono-Tionde . 52: 24. - Arnäs Kyrko herrberge . • 116:41. ir. ,6g; *7. ir. Försålde Lappska Böcker . 19:23. 4- Arrende-Medel af indragne Scholaebord 16. — - Interesse-Medel. Skuld till Lappska Eccles.-Staten V . 120: 6.— Summa 86,320: 43. ir. Credit. Balance från i825:
D Dessa ord, Iivarined den synnerligen lasvarda broschyren inledes, iiro betecknande för förf: s egen standpunkt och gifva strax det intryck, a t t hon torde lic?, itskilligt a t t säga afveii till den svenska allmanlieten. Icke sa, som on1 Iivarje faktiiin hon omtalar skulle hafva sitt motstycke # fveii hos oss. E n bild af de kvinligs studenternas lif vid de sveiiska universiteten skidle, sisom Iivarje sakkiinnig inser, koinma a t t taga sig långt liiisare lit an den tafla fru S.-F. iippriillar. Men nog .lära flere karakteristiska smådrag från, das Leben der ZiiriclierStiiclentinnen~ koinina att igenkännas af deras kollegei i Sverige. Och förf: s egna omdömen och sliitsatser aga fullt berättigande a t t uppiuarksamrnas af en svensk publik, såsom liarrörande från eii. kvinna med siincl lifsåskådning och grundlig bildning. Förf. börjar med en kort historik öfver, das Fraiienstiidieren, i Ziiricli. - Deii första kvinliga student darstades, eii ryska, inskrefs vid universitetet 1867. Den första, schweiziska, som studerade i Ziiricli, var fröken Marie Vögtlin, student 1869 och numera gift med prof. i geologi Albert Heim. Beklagligt var, a t t de kvinliga stndenteruas antal 1873 med ens och just genom tillströn~nii~g af en mängd ryskor växte till 114.
Överståthållaren eller landshövdingarna har rätt att utfärda dylikt tillstånd till personer som inte ådragit sig klagomål över deras förhållande eller genom misstanke om deras avsikter. Överståthållaren skall senast dagen efter sådant tillstånd lämnats avgiva berättelse till statsministern för utrikes ärenden, vilken åligger att Oss genast anmäla. Landshövdingarna skall lämna sina berättelse med första post. Alla de utlänningar, som inte vistats i Stockholm ett år eller erhållit tillstånd att stanna, skall inom 3 dagar ha lämnat Stockholm och efter 10 dagar ha lämnat landet. Den som inte hörsammar detta, sätts i fängelse 1 år och avvisas sedan ur riket. Förteckningar på alla i landet vistandes utlänningar skall upprättas, omfattande deras namn, ålder, födelseort, ärende och uppträdande under tiden i landet. Varje år skall sådana förteckningar upprättas och insändas till statsministern för utrikes ärenden. Då någon främmande kommer till Våra gränser, skall han förpassas till landshövdingen, som granskar hans pass och förhör honom om hans ändamål med resan. Han får inte lämna länsresidenset förrän han fått Vårt tillstånd att stanna. Den, som har detta tillstånd vid ankomsten, skall inte onödigtvis uppehållas, utan endast få sitt pass påskrivet. Om någon främling hemligt insmyger sig i landet och blir anträffad, skall han genast kvarhållas i närmast stad och förhöras av landshövdingen. Hantverksgesäller skall som tidigare tillåtas inträde i riket om de kommer för att utöva sitt yrke. De skall dock förhöras av landshövdingen. Våra tyska undersåtar skall ha generalguvenörens resepass. Finnar eller passagerare på finnskutor, som kommer från tidigare svenskbygder, skall ha pass från landshövdingen i Finland. Ingen förändring då det gäller utländska skeppsbesättningar. De skall noggrant förhöras, så att inga illasinnade under föregivande att de tillhör besättningen, kan ta sig in i landet. Genom denna förordning är ingen ändring gjord i vad som stadgas mellan Oss och Kejsarens av Ryssland slutna traktat eller angående handeln med Finland, eller fredstraktaten med Danmark. Inte heller påverkar det utländska sändebud eller deras följe, betjäning och kurirer. Den som upplåter rum åt en utlänning är vid 6 riksdalers vite skyldig att inom 24 timmar anmäla detta hos magistraten. När utlänningen reser ut ur landet skall han ha sitt pass påskrivet vid gränsen.
I detta hänseende får Utskottet erinra, att, ehuru Kaplansbol genom åtskilliga äldre Författningar blifvit tillförsäkrade samma friheter som andra Hih. till R. St. Prot. 1859 A 1860. 4 Sami. 1 Afd. 22 Höft. o Stats-Utskottets Utlåtande N:o 59. prestgårdar och stommar m. fl., har likväl denna frihet lika litet blifvit utsträckt till de efter Konung Carl XI:s reduktion åt flera församlingar till Kaplansbol af Kronan anslagne hemman, som de af församlingarne sjelfva, för sädant ändamål, efter samma tid inköpta lägenheter, hvilka förut varit ränta och tionde åsätta. Väl har Kongl. Majit, för att bereda dessa nyare boställen samma frihet från skatt och allmänna bördor, som de af ålder åt Presterskapet anslagna hemman åtnjuta, till Rikets Ständer vid 1817—1818 årens riksdag i nåder hemställt om icke, bland annat, nya Kaplansbol måtte förunnas enahanda friheter och förmåner, som, enligt författningarne, tillkomma de af ålder varande dylika boställen, men Rikets Ständer yttrade uti underdånig skrifvelse den 3 Mars 1818 att de funno det betänkligt att öka rikets privilegierade jord. Dock samtyckte de under vissa vilkor, att den af nämnde boställen utgående ränta och kronotionde, såvida de ej förut voro disponerade, finge anvisas såsom personel löneförmån ät boställsinnehafvaren till dess församlingen så tillvext, att Komministrarne derförutan kunde ega sin bergning; men, enligt hvad vid förra riksdagen blifvit af en motionär uppgifvet, hade, enär åtnjutandet af nämnde förmån vore förenadt med besvärliga omvägar och undersökningar, saken nära nog kommit i glömska, hvaremellertid innehalvarne af de så kallade nya Kaplansbolen fortfarande utgjorde ränta och kronotionde.
Hvad sedermera angår den af Hr Cederschjöld yrkade rättelse i sista mom. i afseende på det alltför stränga ansvaret för apothekare, som bryta mot denna författning, får jag deruti instämma, helst jag inom Utsk:n redan yrkat mildring i detsamma. Ett dylikt stadgande för handlande, i afseende på försäljning af brännvin i öppna salubodar och bodkamrar, förekommer längre fram i författningen; och när vi komma dit, skulle jag önska, att Hr Cederschjöld ville lemna mig samma biträde, som jag nu lemnar honom. Frih. Boye: Äfven jag instämmer i allo uti den förändring, som BondeSt. beslutat; men jag anhåller att till de ledamöter, som icke godkänna ordet öfvertygas, utan vilja ditsatta ordet öfvevbevisas, få hemställa, om maniche i Den 26 Januari. 201 i stället kunde använda ett 3:dje ord, sorn jag för min del anser bättre uttrycka meningen, nemi. ordet beträdes. I afseende på hvad Hr Cederschjöld yttrat ang:de sista morn. af denna §, ber jag att få erinra derom, att de missbruk, som gått längst och medfört största skada, varit de, sorn blifvit begångna dels af ättiketillverkare och dels af apothekare. Mot det större förtroende, apothekaren har och måste äga, att för sitt yrke nyttja distilleringspannor, svarar och måste svara en större ansvarighet för missbruk dermed. Så uppfattar jag förhållandet. Jag är likväl i så måtto af Hr Cederschjölds tanka, att jag anser privilegiernas förlust vara för hård påföljd på första resan förseelse mot detta stadgande; men 2:dra gången apothekaren förbryter sig i detta fall anser jag privilegierna böra vara förverkade. Hr af Ekenstam: Jag är af Frih. Boye förekommen i afseende på orsaken, hvarföre man inom Utsk:n ansåg den höga straffbestämmelsen böra äga rum, och vill derföre blott tillägga, att apothekaren i detta fall icke står i synnerlig annan kategori än medborgare i allmänhet, emedan i 47 § stadgas, huruledes burskap förloras för oloflig utminutering af brännvin.
Häruti instämde Hr CommerceRådet Hem - Betänka nden, N:o i32. 22c) berg ocb RiksdagsFullmägtigcn Anders Nilsson från Malmöhus Län. Och hafva BondeStåndets Ledamöter reserverat sig emot Capitains-lönernes upptagande i allmänhet till högre belopp än 800 R:dr B:co. Rörande Accorderne inom Arméen. Herr Öfverste Lefrén: Delande Utskottets tanka rörande behofvet af det Creditiv för Accordsheglelingen, stort 100,000 R:dr, anser jag likväl onödigt att det ställes på RtgtsContoiret, då det naturligtvis korame att kosta Staten ränta, utan tror att det må ställas på StatsContoiret der en serskild räkning för detta ändamål kunde föras under uttryckligt vilkor, att denne ej fick öfverstiga det bestämda beloppet; och med skyldighet för StatsContoiret att vid hvarje Revision uppgifva denna Räknings tillstånd till den dag, då RevisionS-förrättningen begynner. Genom denna af mig nu föreslagne utväg vinnes dessutom den fördel att RrgtsContoirets Tjenstemän undvika att blifva besvärade med och inblandade uti göromål, som tillhöra executiva magten. Emot Utskottets afstyrkande i i3 Runden å den för KronPrinsens HussarRegemente projecterade Anslags förhöjning af 974 R:dr 23 sk. i penningar samt 2 T:r Spannemål, har Hr Lagman Ståhle äfven anmält reservation, under yttrande, det Hr Lagman ansåg ifrågasatte mindre betydliga förhöjning, hvilken af K. M:t funnits behöflig, bort, såsom af billigheten påfordrad, beviljas. 23o Stats-U t skottets Häruti liar FuksdagsFullmägtigen Anders Nilsson från Malmöhus instämt. Vid 20-de Vunclen, ang.-de Fourrageringen för värfvade Cavallcriets och Artilleriets Hästar är anfördt. Af Herr Öfversten Lefrén: Då antalet af de
Biföllos. 44:de punkten, ang:de beviljande af anslag pä stat för Ser afimer-lazar ettel och Svenska Nyklerhetssällskapet. Hr von Hartmansdorff: StatsUtsk. har afstyrk enskild motionärs förslag att understöd skulle lemnäs Svenska Nykterhetssällskapet på de ord. statsmedlen, men som jag har mig bekant, att Konungen äskat ett dylikt anslag på den extra Statsregleringen, så vill jag nu erinra derom, på det att R. o. Ad:s förmodade bifall till StatsUtsk:s hemställan vid detta tillfälle icke må lägga hinder i vägen för samtycke till Konungens propos. när hon kommer att här afhandlas. Utsk:s utlåt, i denna punkt bifölls. Den 26 April e. m. 175 45:te punkten, angulc anslaget lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus; Lades till handlingarne. 46:te punkten, ang:de anslaget för kyrkors underhåll. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I afseende på denna punkt anser jag mig böra uplysningsvis nämna, att det företer sig en högst betyglig skillnad mellan den af Ständerne upgjorda Riksstaten och den i Stats-kont. befintliga, upgående, om jag rätt minnes, till cirka 100 rd:r mera i den ena än i den andra. Någon utredning af rätta förhållandet har man icke varit i tillfälle att göra; men om det belopp, som här står, skulle fastställas, så blefve det en oegentelig summa, som komme att i Riksstaten uptagas och icke den rätta, så att det torde vara nödigt, för vinnande af närmare utredning härutinnan, att punkten återremitterades. Frih. Palmstjerna: Visserligen kunde en sådan utredning ske, men jag fruktar att en utredning rör:de detta förhållande skulle draga alltför långt ut på tiden för att kunna nog specielt och till siffran säkert framställas för nu församlade Ständer.
Riddarn gif. Du låfvat genom den belöna Den tappraste, den ädlaste. Välan, Mitt anspråk upphör nu. Med denne Riddersman Ej någon täfla djerfs. Må hon hans dar försköna. RIDDAR CARL, till Joukavainen. Du öfverraskar mig. Djupt känner jag mig rörd. Ett handslag. (Sträcker handen.) JOUKAVAINEN, slående sin hand i Riddarens. Bergfast tro! RIDDAR CARL, till Wäinämöinen. Jag önskade bli hörd Af dig, du ädle Drott, som lyckan förolämpat, Men som mitt hjertas hyllning fått. Du har ej känt den Gud, mot hvilkens kraft du kämpat. Jag varit i hans hand ett ringa verktyg blott. Förlåt mig pligtens tvång! Kom, blif i dessa bygder Af alla sedd som far, och skänk oss dina dygder. En mera nära rätt att vörda dig som far Mig i försoningsstunden låfva. Men ej som segrens skörd, som hjertats fria gåfva Din dotters hand för mig ett himmelskt värde har. Jag älskar henne ömt, dess bild i hjertat buren Ger höjning åt min själ, förhärligar naturen. Ett namn, min Konungs nåd, ett, kanske aktadt, svärd, Det är mitt enda hopp att anses henne värd. Sköna Emoina! förtro dina öden Åt detta hjerta, som brinner för dig. Tag mot min trohet in i döden, Och folkets kärlek dana kring mig. WÄINÄMÖINEN, till Emoina. Vill du bli christen? EMOINA. Ja. WÄINÄMÖINEN. Du äge sjelf att svara På Riddarns fråga. RIDDAR CARL. Blif min brud, Tillbedjansvärda, det förklara. EMOINA. Ja, gerna. RIDDAR CARL. Trohet inför Gud. CHOR. Gif, sköna tärna, Gif gerna Din hand Åt Hjelten som kommit från frihetens land. Riddarn vet skydda Vår hydda Vår ro. Du honom ditt öde må gerna förtro. WÄINÄMÖINEN, förenande sin dotter med Riddaren.