Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men tillverkningsbeloppet är dock ej så betydligt, att man dervid bör fästa upmärksamhet vid frågan om en lagstiftning. Jag är öfvertygad att förhållandet städse blir det samma, om dessa stadganden bibehållas eller ej. Icke heller lärer väl någon, som eger en mindre redskap, hvilken han flyttat ut i skogen, underlåta att begagna densamma af fruktan att utsätta sig för det stora ansvar, som drabbar honom, om han blir uptäckt, utan han bryter nog förseglingen. Man har sagt, att den mängd af mindre redskap, som för närvtde finnes, borde förseglas, på det att lönnbränning ej må dermed kunna bedrifvas. Men denna redskap är till största delen af deu beskaffenhet, att man med densamma ej kan lönnbränna och ganska svårhandterlig, i ans. till sina många rör, pannor och öfriga apparater. Vill man nödvändigt försegla redskapen, så måste för kotiseqvensens skull 4:de Art. bibehållas, hvilken handlar om ansvar för den, som underlåter att till mantalsskrifning anmäla den redskap, hvarmed bränvin tillverkas; ty dessa begge artiklar höra så nara tillsammans med hvarandra, att de ej kunna skiljas. Dä jag ej anser någondera af dem leda till det åsyftade ändamålet, vidhåller jag min åsigt, att man borde bifalla hvad Utsk:t föreslagit. Hr Olivecrona: Vid behandlingeu af denna fråga inom Utsk:t yttrades betänkligheter från flera sidor mot borttagandet af denna artikel om redskapens försegling. Jag för min del delar äfven dessa betänkligheter och kan således ej instämma i Hr Hjärnes framställning i detta ämne.
Jag tror, att det är högst betänkligt, att förhastadt, och på alltför lösa grunder rifva, utan att vara förvissad örn företrädet af de föreslagne nya formerne; man kunde derigenom falla uti olägenheter, vida störi’e än dem man ville häfva. Jag delar fullkomligt den öfvertygelse, att en ny organisation är af nöden uti styrelsegrenarne; men denna förändrings hufvudföremål bör vara, att lindra Stats-utgifterne, under det en förbättrad ordning äfven skapas; men jas anser icke Riksens Ständer kunna tillvägabringa någon ting i denna del, hvarföre jag tror det vore allrabäst, om man inskränkte sig till en förnyad underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t en sådan Committé af Embetsmän i nåder förordna, som finge sig uppdraget, att utarbeta eu fullständig plan till förändring uti Landets gamla Styrelse-former uti alla delar. — Riksens Ständers rätt är, i min tanka, fullkomligen förvarad, då vi äga att discutera ett sådant förslag innan dess antagande; vi äga då att undersöka, huruvida några inskränkningar kunde åsyftas uti Folkets rättigheter, om nödig besparingsoch hushållnings-princip vid förslagets uppgörande, blifvit iakttagen, och det blifver Riksens Ständer alltid möjligt att yttra sig öfver ett utarbetadt förslag, men, i min tanka lika omöjligt, att tillvägabringa något sådant. — Jag tror , att Särskildta Utskottets Betänkande i alla fall kunde, såsom ett arbe - Den 27 Maji. 551 te, hvilket Riksens Ständer hvarken gillat eller förkastat, till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, för att blifva tillställdt den Committé, sorn i detta afseende blefve förordnad; jag tager mig ännu friheten upprepa, att jag ej tror ett Riksens Ständers Utskott kunna uppfylla en fordran i denna del, då deras Utskott ej kunna sammansättas af den embetsmannaerfarenhet, som ensamt i denna del förmår tillvägabringa något resultat. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, i anledning af hvad jag haft äran yttra. Friherre Boije:
6:0 af den 28 Augusti 1829, som bifaller, att Fabriksidkaren i Norrköping, L. Acharius må på vissa tider inbetala till Fonden sin Capitalskuld 4>3oo R:dr, samt alt han må befrias från förfalloräntas erläggande; och 7:0 af den 5 December 1829, hvarigenom förre Handlanden Fåhraeus berättigas, att på vissa terminer betala till Fonden sin Capitalskuld, i,853 R:dr, samt att vara fri från förfalloräntas erläggande. \ Dessutom liar Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 16 Maji 1828, i Nåder bifallit, att de af Stockholms Fabriks-Societeters Deputerade utaf egna medel bestridde kostnader, i och för införandet och uppsättandet af de Machinerier och Väfveri-redskap, som, med anledning af Kongl. Brefvet den 21 September 1825, blifvit å utrikes ort inköpte, skulle Deputerade godtgöras af Fonden med 141 Francs och 12 35 R:dr 19 sk. 9 r:st. Svenskt Banco. — Beträffande den af Manufactur-Discont-Fonden afsatte Summa, 200,000 R:dr Banco, att användas till så kallade förlagslån, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 9 December 1818, meddelas på sex års tid, emot 4 procents årlig ränta samt förbindelse att under de tre sista åren å Capitalet årligen afbetala en tredjedel, få Revisorerne anmäla, att, på sätt Rikets Höglofl. Ständers StatsUtskotts vid sistförflutna Riksdag afgifne Revisions-Berättelse utvisar, beloppet af de vid 1827 års slut beviljade förlagslån, att utgå allt eftersom anslaget lemnade tillgång, utgjort en Summa af R:dr 239,219; 44- 5. af hvilken Summa likväl vid 1827 års slut endast 170,719 R*dr 44 sk^ r:st. voro utassignerade.
N:o 28. Z anlednittg af gjorda anmärkningar tvid Utskottets förslag till Tryckfrihetslag. Wördsamt Memorial. Med det forgfälliga bemödande, som Conftitntions-Utskottet marit skyldigt ät sitt ämnes wigt och fullgörandet af Riksens Högloft. Ständers fordringar, har Utskottet änyo till öftvertvägande företagit deh med anmärkningar äterförmisade Project till Tryckfrihets-Lag. Utan att afwika frän den stora, genom Grundlagen helgade, hufmudprincipen, har Utskottet sökt att Åtminstone i de reglcmentariska delarne as ifrägaivarande Författning »verkställa de förändringar man äskat. Att i alla omständigheter sammanjemka de skilda nieningarne, lärer sannolikt sörblisiva en omöjlighet, dä sragan är om förcmäl belägne inom tankens omräde, och h»vilka, allt efter städarns olika läge, kunna utur sä mänga synpuncter.bctragtas. Utskottet skulle emedlertid ej önska något högre än att deh förslag, genom den ytterligare derpå anmända granskning, mätte hafina wnnnit nägot. Om alla menskliga arbeten äro nnderkaistade ofullkolnlighet, torde sä 424 Expeditioner till Riks-Ständen. »lycket »lindre eil hastig, pä e» gäng Utbildad fullkomlighet böra wäntas af e» Trvckfrihets-Lag, hlvars enkla grunder allmänna opinionen ival kan stadga, nien hwars utförligare dctailer af tillåtelser, inskränkningar och förbud oftast mäste bestämmao af sjelfum Tryckfrihets-Lagens med säkerhet förfporda werka», och således af en längre tids erfarenhet. De tillägg och rättelser, som lltskottet trott sig böra i denna Lag foresta, äro följande:
Kalkugns-afgiften på Gottland. pSlats-Ulskts Utlåtande N:o 25). S. A. K. E. K. Maj:ls nådiga Proposition af den 27 Oktober sistlidet år upplyser, att i E. K. Maj-.ls nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof vid 1828—1830 årens riksdags början det förslag blifvit till Rikets Ständer fratnsläldt och af dem derefter gilladt, alt den s. k. Kalkugns-algiften på Gottland, hvilken vid 1823 års riksdag var beräknad till 150 R:dr Banko, men icke under något af de derpå följande åren uppgått till della belopp, skulle från inkomstberäkningen uteslutas och den, genom samma afgifls upphörande, de skattskyldiga förunnade skatteminskning i stället lagas i betraktande vid deras taxerande lill bevillning. Härom bade likväl icke någon särskild underdånig skrifvelse från Rikets Ständer blifvit aflåten; och Rikets Ständers beslut om kalkugns-afgiflens upphörande omförmäldes ej heller uti deras den 18 Mars 1830 aflåtna underdåniga skrifvelse angående Statsverkets inkomster; af hvilken anledning, och då ingen föreskrift kunde gälla lill efterrättelse, utan att vara allmänneligen kungjord, berörde afgift, ehuru ur Riks-staten redan vid nämnde riksdag utesluten, fortfarande debiterats och årligen bland "extra medel och uppbörder" ingått, utan att Rikets Ständer, deras Revisorer, Kammar-rätten eller Riksdags-lullmägtige från Gottland, under den från år 1830 förflutna längre tid, å detta förhållande fästat uppmärksamhet eller deröfver fört klagan; men år 1857 hade ålskillige kalkbruks-egare inom Gottlands norra härad, genom Rådmannen i Wisby P. II. Lindström, lill E. K. Mnj:t inkommit med en underdånig ansökning, att kalkugns-algiften måtte för framtiden upphöra och det från och med år 1830 erlagda belopp deraf till vederbörande återställas, älvenBih. till R. St.
Statsoch Bevillnings -Utskotten: Anders Danielssons från Elfsborgs Län Memorial, om nedsättning i Bevillningen för och anslag af allmänna medel till Fiskrame i Bohusländska Skärgården. 16tS Pr o t. Vldr. d. i o Dec . j/sf, Siatssamt Allmänna Besvärsoch (kcenoin i e . Utskotten: 1:0 Olof Janssons från Calmare Län Memorial, om Strömrensning i Stång-ån. 2:0 Anders Anderssons från Östergöthland® Län Memorial i samma ämne. 3;o Samuel Jönssons och Pehr Jonssons fråa Calmare Län Memorial, om rättighet för Ölands Allmoge att på Krono-Magaziner få aflemna den till Tjenstemän indelte Spanmål. 4:0 Daniel Anderssons från Vermlands Län Memorial, om Sjön Venerns sänkning. 5:0 Göran Anderssons frän Vesterås Län Memorial, att de Rusthållare inom Åkerbo Härad, hvilka rusta med hästar till Arboga och Fellingsbro Esqvadroner af Kongl. Lif.Regeraents Brigadens HussarCorps, måtte, emot erläggande af vanlig häst-vacance-afgifr, anslås till Kongl. Lif. Regements-Brigadens Grenadier-Corps. Jacob Peter Anderssons från Östergötl}- lands Län Memorial, om lörlängd slit - Pfot. TJtdr. d. io Dea. igsj, 167 ningstid af beklädnaden för' Indelta Arméen.
Det är nu alltid vanligt, och jag vet dervid endast få undantag, att då ett mål skall uppskjutas, det sker ifrån ena tinget till det andra. Det är deremot ganska möjligt att uppskjuta ett mål från den ena dagen under tinget till en annan. Derigenom minskar domaren sin expeditions-lösen, men fortskyndur målet och rättvisans tillgodonjutande. Vid sådant 100 Den 18 Juli. förhållande anser jag orät! att lemna sådana framställningar, som Frih. Cederström nyss gjörl, oemotsagda och låta dem vinna stadga, hvarföre jag ej stillatigande kunnat afhöra dem. Jag får för öfrigt i sjelfva saken förena mig i hvad Hr von Hartmansdorff andragit, och vill dertill lägga, att, om de ifrågaställa pensionerna skola motsvara deras ändamål, måste de blifva någorlunda lämpade efter domarens lön, hvilken, såsom vi alla veta, hufvudsakligen utgöres af expeditions-lösen. Om nu, i fråga om borttagande af denna lösen och utsättande i stället af ordin.-lön från statsverket, det blir nödvändigt, att en sådan undersökning inom hvarje domsaga sker, hvaraf man finner huru stor lön hvarje domare har; så blir denna undersökning äfven nyttig och nödig för det förslag Hr von Röök framställt, såvida pensionerna, såsom jag förmodar ändamålet vara, skola bestämmas icke lika för alla domare, utan efter hvars och ens tjenstebefattning och så att de någorlunda motsvara inkomsterna. Jag instämmer således i den mening Hr von Hartmansdorff yttrat, att tjenligast vore att hänskjuta saken till en närmare undersökning och derom göra tind. framställning hos K. M.; hvarföre jag också tror, att denna fråga, då den såsom jag hoppas blir återremitterad, kan af StatsUtsk. behandlas i sammanhang med den, såvidt jag vet, ännu oafgjorda frågan om expeditions-lösens förvandling till ständig lön för domare, hvilken jag tror äfven remitterades lill StalsUtskottet. H. Ex.” Hr Gr. Posse, Arvid:
Såsom säkerhet för den del af grundfonden, hvilken ej ovilkorligen skall beslå af contanta medel, må begagnas ej allenast Rikets gällande mynt samt controlleradt guld och silfver, utan äfven sådane fastighets-inteckningar, actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål af Bolaget godkännas, efter pröfning, uti hvilken Konungens Befallningshafvande i Länet skall deltaga, med skyldighet att öfver säkerheten sig utlåta; börande de nedsatte medlen, jemte de sålunda godkände säkerhetshandlingarne, i Landl-Ränteriet, eller annat allmänt förvaringsrum, nedläggas uti Cassa-kista, med serskilde lås, dertill Directionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt allmänt ombud hafva hvar sin nyckel. Bankens egne och andre enskilde Bankers Actie-bref få aldrig ibland hypothek för grundfond antagas. Ej må insatt grundfond, genom utdelning, minskas, så länge Bankens rörelse fortfar. 7 §- Förr än Banken får öppnas och träda i verksamhet, skall iagttagas: a) att inför Rådhus-Rätten i den stad, der Bankens Hufvud-Contoir är beläget, i hufvudskrift förevisas, så väl den af Kongl. Maj:t utfärdade tillstånds-resolution, som ock Bolagsreglorna, för att i Intecknings-protocollet ordagrannt intagas; hvarefter Rätten ofördröjligen låter, på Bolagets bekostnad, i allmänna Tidningarne införa kungörelse om det ingångna Bolaget. b) att uppgift på bolagets delegare ej allenast aflemnas till samma Rätt, för att i dess Intecknings-protocoll intagas, utan ock i allmänna Tidningarne kungöres; börande en sådan uppgift hos Rätten förnyas och i tidningarne införas efter hvarje Bolagsstämma, så vida någon förändring med delegarne då inträlfat; Bih. till R. St. Prot. 1841■ 10 Sami. 1 A/d. gg 786 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Det tidehvarf, hvarom vi här tale, var, som det sjelf ofta lät förstå, ibland annat märkeligt för den egenhet: att i intet annat gagneliga kunskaper varit så allmänt spridde, och i intet annat likgiltigheten för Religionen så allmän; det har säkert lika ofta blifvit kalladt otrons sekel, som upplysningens. Man må ej invända mot den förra benämningen, att klagan öfver otro är så gammal som verlden, och gemensam för alla tidehvarf. Förr stridde man mot falsk tro, här klagade man att ingen tro fanns. Forntiden ifrade mot villfarelser i Religion, mot kättare; och denna klagan öfver Gudlöshet är den gamla. Men i middagsljuset af det 18:de seklets upplysning ansåg man ej en gång mödan värdt att vara kättare, och att vilja disputera om Dogm, Tro och Uppenbarelse, var att aflägga bekännelse på att man ännu var långt ifrån den äkta Upplysningen, ej emedan dessa ämnen voro för höga för ett vanligt förstånd, utan emedan i sjelfva verket ingen ting rimligt kunde sägas om dem, trodde man likväl i all enfalldighet. Nå väl! En positiv Religion ansågs af nytta för Staten. Tolerantsen hade sluteligen gått så långt, att den till intet gjordt sig sjelf. Ty det fanns ej mer någon ting att tolerera, om ej just sjelfva denna Religion. – Hade då Upplysningen orätt? eller Religion? eller kanske båda? För att inse detta, behöfver man blott undersöka och beskrifva endera af dem. Till en karakteristik af den senare fordrades ett arbete, troligen fullt af philosophiska undersökningar, i hvilka en populär scribent med rätta har betänkande vid att inlåta sig. Att karakterisera den förra väljer Författaren så mycket häldre till ämne, som han är god protestant, och sann upplysning och protestantism äro till sit väsende ett. Hvad var då karakteren af 18:de seklets upplysning? och hvad inflytande hade den på Religionen? Sådana äro de frågor, som vi blott i sin största allmänhet skole söka att besvara. Vi vilje derjämte förekomma Läsaren med den försäkran, att man föresatt sig att äga den största tydlighet i föreställningssätt; och hvad man rätt föresätter sig, deri misslyckas man ej gerna.
Hvad Hr Gripenstedt sagt, att man icke bör gå för långt i sina spekulationer i denna väg, är mycket rätt, enär det vore ganska orätt att gå längre, än man när botten och sålunda taga sig vatten öfver hufvudet. Detta har jag i min motion om jernvägars byggande icke eller gjort, utan tror jag tvertom att den plan jag framlagt, är utförbar på en ganska kort tid. Om Sverige inom loppet af 10 år förses med en jernbana från Stockholm till Götheborg och en från Fahlköping till Malmö, hvarom fråga är i Skåne, mätte väl ett stort steg vara taget till landets förkofran, och jag hoppas derföre, att R. St:r skola omfatta denna plan och icke tillåta alt den sönderryckes, ty den är dertill alltför vigtig för fosterlandets sjelfbestånd. Vid Hr von Troils motion skulle jag visserligen hafva många anmärkmr att framställa, så vida det icke vore bättre att upskjuta dermed, till dess frågan blifvit af StatsUtsk. behandlad; men det må dock tillåtas mig att, på samma gång som jag tackar motionären för det nit, han ådagalagt, för fäderneslandet och Ben 4 Januari f. m. 9 serdeles för den provins, hvars höfding han är, en provins, sora af många skäl är mig kär, emedan jag är der född, och min fader der länge lefvat och verkal såsom dess styresman på samma gång, säger jag, som jag hembär Flr von Troil min tacksamhet för hans motion, som är högst intressant och vittnar om mycken fosterlandskänsla, må det tillåtas mig att, med afseende ä banans vigt i jemförelse med den förut omförmälde mellan Stockholm och Götheborg vara af skiljaktig mening med den, som af honom förfäktas.
Sora jag i StatsUtskottet får del af de emot ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar, vill jag i allmänhet till dess uppskjuta att yttra mig öfver deni, men en värd Talare har framställt en för skarp anmärkning, att den något ögonblick kan lemnäs obesvarad. Sådane sportlar för besväret äro så hårdsraälte, att de måste genast återremitteras till utdelaren. Han har nemligen sagt, alt vanliga sunda förnuftet bort vara tillräckligt för att vägleda Utskottet vid behandlandet af denna fråga, så att anslagen för hela Sjöförsvaret på en gång bordt föreslås tillräckliga, att sätta det i vederbörligt skick. Utskottet har ej kunnat dölja för sig och sina Committenter den brist, som för Sjöförsvarets försättande i ändamålsenligt stånd verkligen existerar, men på egna och Medbröders vägnar, protesterar jag emot tillvitelsen, att Utskottet umgåtts med någon plan att upplösa och förstöra Sjöförsvarets upprätthållande, eller, som Talaren trott, varit sysselsatt med att smida sista länken i det system, hvilket skulle hafva för afsigt, att bringa hela Svenska Sjöförsvarets materiel under Auctionsklubban. Jag måste återassignera denna tillvitelse på den, som tillåtit sig att göra den. Herr Crusenstolpe: Herr Lefre'ns sista yttrande gifver mig anledning beklaga, att StatsUtskottet innan det inkom med sina Den 32 Maji. 85 förslag om 3:dje och jorde HufvudTitlarne, ej afgaf sitt Utlåtande i afseende på de serskildte, lill utgående på en gång föreslagne 3,5qi,ooo R:d. Det vill blifva svårt för Rikets Ständer, att i afseende på detalj fr ågorne vid de begge Titlarne stadga sitt beslut, innan de fått tillfälle inhemta Utskottets åsigt om hufvudfrågan, eller det stora anslaget, som går löst på millioner. Jag anhåller, att Utskottet, innan det inkommer med nästa Utlåtande om Stals-regleringen, målte gifva sin mening tillkänna i denna sak. Herr Lefrén:
Och som Motionairen erfarit, huruledes ifråvarande §. blifvit åberopad till stöd för det förfarande, att en Ledamot i ett Collegiurn, vid tillfälle af ett förslags upprättande, efter slutad omröstning och sedan resultatet deraf blifvit kändt, ändrat sitt votum, samt dymedelst tillvägabragt ändring i förslaget,- så, eliuru en dylik tydning och tillämpning af berörde lagrum, efter Motionairens tanka , ej kunde anses annorlunda, än såsom en våldsam misstydning, yrkade Motionairen, till förekommande af dylika händelser, att nämnde §. måtte i senare momentet erhålla följande tillägg: ”Dock md ej någor vid fördags upprättande, sedan resultatet af voteringen är kändt, sin en gäng afgifna röst ändra.” Lagutskottet, till hvars granskningoch utli-' tande denna, utaf flere bland Högvördige Pre - 30 BagUtslottets Betänkande N:o 96. steStåndets Ledamöter understödda motion ^ blifvit öfverlemnad, har, vid öfvervägande deraf, å ena sidan, funnit, att det anmärkta förfarandet, vid förslags upprättande, icke stir tillsammans med den oväld , eller deri säkerhet i omdöme, som hos en rättrådig i skicklig och erfaren Embetsman bör vara atc påräkna ; men, å andra sidan, så mycket hell'» re instämt i Motionairens mening, att ifrågaställde §. ej kan, utan misstydning, på det a£ Motionairen åberopade sätt tillämpas, som den endast angår omröstning i rättegångsärenden hos Domstol, vid hvilket förhållande Utskot» tet anser det yrkade tillägget ej vara behof» ligt, och får derföre hemställa om icke Herr Professoren Bolinders omförmälde motion må förfalla. Stockholm den g September 1829, LagUtsÅottets Utlåtande Nio <^7 31 N:o 97. Ankom till Exped. Utskottat den 18 Septemb. 1829* Utlåtande, i anledning af åtskilliga anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 38, om ändring af 3 $. i 21 Cap. Rättegångs-Balken.
jemväl de aflönings-förmoner som lian derföre bör åtnjuta, hell och hållet ifrån samma Depart. utgå, så tror jag föredraganden i detta fall hafva ganska riktigt förfarit, då han föreslagit, att aflöningen skulle till hela sitt belopp bestridas ifrån CivitDepantet. Huruvida åter den lön, som den tillförordnade på annat håll åtnjöt, hade bordt afstås, är en fråga hvarom åtskilligt skulle kunna sägas, men som åtminstone icke i främsta rummet rörer Chefen för Civil-Deparlrtet, emot hvilken anmärknm likväl blifvit riktad. Uti den 5:te punkten har en anmärkn. blifvit framställd emot t) e n 5 Juli f. ffl. Statsrådets samtlige ledamöter, derföre att de med Chefen för Civil-Depart:let instämt lili ett anförande, deruti han yttrar sina betänkligheter öfver det sätt hvarpå R. St:r ansett sig kunna, utan Konungens medgifvande, ensamme besluta indragning af aflöningen för en ordinarie tjenst. Den som med upmärksamhet genomläser hela det raisonnement som blifvit till prot. anfördt, skall utan tvifvel medgifva riktigheten af de satser föredraganden framställt och hvaruti de öfrige Konungens rådgifvare instämt. Den rättighet som R. St:r ega, att bestämma om beskattningens ordnande, har ingen på något sätt velat förnärma, men denna rättighet är likväl icke oinskränkt, utan har sina af grundlagen bestämda gränser. Så t. ex. är det, i afseende på Statsverkets ordinarie inkomster, mångfaldiga gånger medgifvet, att ändringar deruti fordra Konungens sane!ion, och alt ingen indragning deraf kan ske utan Konungens bifall. På samma sätt skulle icke, derest fråga vore om någon indragning, som rörde ett eller annat Stånds privilegier, sådant kunna ske annorlunda än med serskildt detta Stånds och Konungens begifvande, sä att icke heller i detta afseende beslutande rätten tillkommer R. St:r allena.
Baabs förslag må sättas i sammanhang med 19:de punkten, emedan Exp.Utsk. svårligen eger att på eget bevåg i den underd. skrifvelsen göra den omkastning i upställningen, som måste blifva en följd utaf antagandet af Frih:s förslag. Jag anhåller således, att Frih:s förslag måtte få anstå tills 19:de punkten blifver föredragen och pröfvad. Frih. Baab: Jag har ingen förkärlek för frågans afgörande nu, hvarföre, och då jag erfarit att Ordföranden i Exp.Utsk. ansett lämpligare att frågan upskjutes, jag afstår från mitt förslag. Den 12 Juni f. m. 18 t Sedan sålunda Frih. Eaab tills vidare afstått från sitt förslag, föredrogs 10:de punkten af Utsk;s förev:de Utlåt., och yttrade sig derom n ' Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: Jag tillstyrker bifall till 10:de punkten. Den i denna punkt omnämnda bana åstadkommer en både nyttig och nödig förening emellan sjöarne Mälaren, Hjelmaren, Wenern och Wettern samt Götha kanal, och samma bana verkar nyttigt på industrien, ty den går i den rigtning rörelsen inom Nerike redan tagit. Handeln från Götheborg öfver Orebro skulle af denna bana hafva stor fördel, ty varorna fragtas nu sjövägen till Askersund och sedan landvägen till Orebro, hvilken väg är vida kortare än från Hult till Orebro. Af denna jernväg skulle ytterligare bergshandteringen hafva stor nytta, särdeles inom Nora, Lindes och Eamsbergs bergslager, som äga rik tillgång på malm, men hafva brist på skog, så att för en tunna kol betalts 1 Edr 12 sk., men genom jernvägen skulle skogsrika trakter omkring Wettern och Wenern kunna afhjelpa denna brist på kol, som hotar att inskränka om icke helt och hållet omöjliggöra tackjernstillverkningen. Vid ett föreg:de tillfälle har man sagt, att det vore lämpligare att sammanbinda Hjelmaren och Wettern genom en kanal.