Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är det en hel mängd andra omständigheter, som kvarhålla mig här. Din bror (som i grunden känner och bedömer mig ganska bra, fast man måste väl akta sig att säga honom det för att icke allt för mycket smickra hans fåfänga), har ofta sagt att jag är mycket impressionable och att det alltid är stundens plikter och intryck, som leda mina handlingar. I Stockholm, där man behandlar mig som förkämpe för kvinnosaken, begynner jag också att tro att min allvarligaste och mest fordrande plikt är att vårda och odla »mitt geni». Men jag måste ödmjukt erkänna, att här6 presenterar man mig för hvarje ny bekantskap som »Foufis mamma» och du kan icke föreställa dig hvilken verkan detta har att nedslå min fåfänga och locka till växt inom mig en hel massa kvinnliga dygder, hvilka skjuta upp som svampar, och af hvilka du aldrig skulle trott mig mäktig. Lägg härtill värmen, som uppmjukar min hjärna, och du kan föreställa dig hur jag ser ut i detta ögonblick. I korthet, resultatet af alla dessa små krafter och små inflytanden, som i detta ögonblick behärska din stackars vän, är tillräckligt starkt för att hålla mig kvar här åtminstone till den 15 augusti. Det enda jag kan hoppas är att möta er i Normandie för att sedan fara med din bror till Aberdeen. Skrif snart till mig, kära, goda A.-Ch. Hvad du är lycklig och hvad jag afundas dig – du kan inte föreställa dig det. Skrif åtminstone. Jag skall göra allt möjligt för att möta er i Normandie. Bien à toi Sonja.» Som vanligt i hennes bref saknas datum. Ungefär samtidigt skref hon till min bror följande: »Cher Monsieur. Jag har just fått Ert vänliga bref n:o 8, och jag skyndar mig att svara, oaktadt jag absolut icke har någonting intressant att meddela Eder. Vårt lif är till den grad enformigt att jag förlorar förmågan icke blott att arbeta men också att bry mig om någonting. Jag har den känslan, att om detta fortfar länge kommer jag att förvandlas till en planta. Det är verkligen egendomligt att ju mindre man har att göra, ju mindre är man i stånd att arbeta, med mig åtminstone är det så. Jag behöfver ovillkorligen någon yttre stimulans för att sätta mig till arbetet. Här gör jag absolut ingenting.
Anspanns-persedlar (ridpersedlarne äro upförde å truppens underhålls-kostnad). d.) För Ingeniör-trupperne tillkommer: l:o Ponton-equipager med hvad desamma tillhöra. 2:o För Fortifikations-arbeten nödige materialier och verktyg. Affiittitigett a). All aflöning från Statsverket utgår i penningar, till lika belopp med aflönings-staterne. Det indelta manskapet qvarblifver vid det aflöniugs-sätt och de löneförmåner, som de indelningsverket rörande o föreningar och knekte k o n t r n k te r innehålla. A aflöningen ega icke några andra afdrag rum, än dem delegarne af Arméens-pensionskassa frivilligt åtagit eller åtaga sig att till förmån för nämnde kassa erlägga b). Aflöningen sönderfaller i dels årlig lön dels daglig aflöning. Den årliga lönen utbetalas månadtligen och utgår, utan afseende på tjenstgöring, permission eller sjukdom, till oförminskadt belopp från och med månaden näst efter den, då utnämning eller förordnande eger rum, till och med den månad, hvaruti afsked erhålles eller förordnande uphör:
Justerades Protocollet, hållit i Beredningen förmiddagen den 15 dennes, och de ändringar som då föreslogos blefvo nu dels närmare bestämda, dels ökade.1 Efter framställning af Utskottets Secreterare, hurusom det skulle lända till redighet och ett säkrare bedömmande af Tryckfrihets Lagens stadganden, om sjelfva saken skildes från Rättegångssättet, som, till så betydlig olikhet med det vanliga, blifvit föreslaget, då Utskottet öfver bägge delarne afgifver Betänkande till Riksens Ständer, beslöt Beredningen att hos Utskottets Plenum föreslå, det 2ne Betänkanden på samma gång måtte till Riksens Ständer afgifvas, det ena, innefattande Tryckfrihets Lagens egentliga föremål, och det andra, Rättegångssättet till deras ernående. 1 sammanhang härmed och efter gifven anledning af en Ledamot, ville Beredningen föreslå hos Utskottet att i Dess Betänkanden till Riksens Ständer öfver dessa ämnen ej anföra motiver utan endast resultater, emedan man eljest torde fästa sig så <länge) mycket vid de förra, att de sednare allt för länge kunde blifva oafg jorda. Uplästes Högste Domstolens den 24 Februarii 1810 afgifne Betänkande angående Tryckfrihets lagen, men som Beredningen ansåg de deruti anmärkte brister, genom ofvan anförde nya stadganden hufvudsakligen afhulpna, så skulle nu dervid bero, och Tryckfrihets-Lagen efter dessa ändringar å nyo redigerad, i stället för utlåtande öfverlemnas till Utskottets Plenum. Beredningen åtskildes Kl. 1/2 1. In fidem Aug. von Hartmansdorff. 1 Stycket fr. o. m. orden Justerades Protocollet etc. t. o. m. orden Utskottets plenum återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 372. 188 Den 16 Juni 1812 45.
Under förutsättning af bifall till hvad nu blifvit ifrågasatt, rörande nya tjenstebefattningar inom den ordinarie och extra-oidinarie fältläkare-corpsen, samt extra-provincial-läkares användande vid fältsjukvård, anse sig kommitterade, med fäsladt afseende, dels på det antal af icke mindre än 100 medicinae kandidater samt 100 andra medicinae-studiosi, som för närvarande idka studier vid rikets undervisningsverk, dels på det icke obetydliga antal läkare, som afslutat sin medicinska kurs, utan att ännu i statens tjenst hafva vunnit anställning eller genom vidsträcktare enskilda åtaganden vara bundne, kunna antaga, alt arméen, med vilkor alt den ordinarie fältläkare-corpsen är fulltalig och utgöres enbart af fälttjenstduglig personal, skall vid ett påkommande krig kunna för sin sjukvård påräkna, utom chefen för fält-läkare-corpsen och öfver-fältläkaren för Stockholms garnison, nedanstående läkare-personal; 13 1. Läkare-personal, med befogenhet af sjelfständig verksamhet under fält-tjenstgöring. Regementsoch bataljons-läkare 136 j Reserv-bataljons-läkare 24M178 på arméens stat uppförde). Pensionärer i Fältläkare-corpsen : 18 j Medicinee-kandidater, icke i fältläkare—corps anställde . 30 (ett lika antal beräknas disponibelt för sjöförsvaret). Extra provincial-läkare och legitimerade läkare utan tjenst 25 ~2337 2. Läkare, utan befogenhet af sjelfständig läkare-verksamhet. Stipendiater i fältläkare-corpsen 18 (på arméens stat uppförde). Andra medicinae-studiosi, icke i fältläkare corpsen anställde 42 (ett lika antal beräknas disponibelt för sjöförsvaret). 60. Antalet af de läkare, som kunna antagas stå krigsförvaltningen till buds, i händelse af krig, uppgår således endast till 233, åt hvilka sjelfständig läkare-verksamhet kan anförtros, och 60, som endast kunna användas i egenskap af underläkare; och en brist skulle fortfarande finnas: för den mindre krigsfoten af 108 legitimerade och 234 underläkare, samt för den större krigsfoten af 181 legitimerade och 292 underläkare.
Jag vet ieke om remiss till StatsUtsk, at dessa anföranden är begärd, men om så är, vill jag endast nämna, att jag tviflar på alt StatsUtsk. deraf får någon ledning vid behandlingen af de frågor, som under 4:de hufvudtiteln förekomma. Denna tilel är redan på afdeln. behandlad för att föreläggas Ulsk. in pleno, och jag betviflar alt alla de anföranden, som afgifvils i Stånden i anledn. af denna hufvudtitels anslag och dermed sammanhang egande frågor, kunna komma att i Utsk:s plenum upläsas. Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., med tillkännagifva ntie att Hr Stiernsvärd begärt remiss af sitt uplästa anförande, framstäld förnyad propos., blef detsamma, jemte deraf föranledda yttranden, remitleradl till StatsUtsk. Uplästes Hrr Elektorers lista vid val af ledamot i Bevilln.- Utsk., att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 389, Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, beviljade 14 dagars ledighet från och med d. 30 dennes räknad; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 7. Hr Sparre af Rossvik, Fullm. Frih. Leijonhufvud, Carl Knutsson. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., anhållit ali, med bibehållande af riksdagsmannarätt, blifva endlledigad från sin befattning såsom Bänkman för 5:te Bänkm:s-afd:n; och lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Ulskts d. 22 och 29 sisth Januari pä bordet lagda betänk. N:o 18, i anledn. af vackt fråga om förändring i sältet alt tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegåfvor.
”När beväringsskyldig”, heter det i Kongl. Maj.ts Proposition, ”sorn bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras är aktiv medlem af frivillig skarpskytteförening och företer skriftligt betyg, undertecknadt af Öfverbefälhafvare]! lör den korps, han tillhör, jemte en af chefen lör närmaste regemente eller korps i arméen tillförordnad, i tjenst varande officer, derom att den beväringsskyldige under minst ett är deltagit i skarpskyttekorpsens öfningar, utförda i öfverensstämmelse med det för arméen gällande exercis-reglemente och eger den färdighet i vapenföring, marsch och manöver, som motsvarar läraktig beväringskarls efter första årets möte, samt derjemte förvärfvat den skjutfärdighet, som i inälskjutningsinstruktion är för rekryt i arméen bestämd såsom vilkor lör approbation till soldat, må sådan beväringsskyldig befrias från deltagande i första årets vapenöfning med den allmänna beväringen.” Häremot lyder Ilr Blanches förslag: ”Att, såvida skarpskytteföreningarne öfverenskomma om gemensam öfningsplan och denna af Kongl. Maj:t gillas, beväringsskyldig, som vid beväringsmönstring genom befälhafvarens intyg styrker sig, året före det. dä han skall exercera, hafva tillhört skarpskytteförening och der genomgått de öfningar, som vid första beväringsmötet förekomma, må frän detsamma vara befriad och genast insättas i andra beväringsklassen; samt beväringsskyldig, som på ofvannämnda sätt styrker sig tvänne år hafva tillhört skarpskytteförening och der genomgått de öfningar, som vid båda beväringsöfningarne förekomma, samt derjemte bevisa sig innehafva eget krigsdugligt gevär af modell, som begagnas af skarpskytteföreningen han tillhör, må från båda beväringsmötena varda befriad.” Sålunda äro de båda förslagen formulerade. Hvad nu först och främst beträffar beväringsskyldigs befrielse från båda eller blott från det ena af de nubestämda exercisären, anserjag att det bör stans a vid det sednare.
Så vida roan i bränneriet icke har mera än en spritbehållare måste all afbränning afstadna, under det att behållarens innehåll uppmätes och profvas. Del uppehåll som sålunda uppkommer står för brukarens egen räkning. När bränvinet är uppmätt och profvadt, samt anförande derom gjordt i kontrollörens protokoll, bör brukaren, eller den, som å hans vägnar är tillstädes under förrättningen, medelst sin underskrift erkänna så väl qvantiteten sorn styrkan af det uppmätta bränvinet, eller göra sina erinringar deremot. Den tvist, som i anledning häraf möjligen kan uppstå, afgöres af vederbörande regerings-departement. Finner brukaren sig ej tillfreds med detta afgörande, måste han i alla fall betala afgiften, men han äger rättighet, att söka återvinna hvad han förmenar sig hafva betalt för mycket. § d2. Uti städerna skall en af politicts betjente, och på landet länsmannen, eller, der omständigheterna sådant ej medgifva, en annan person, som härtill utses, vara kontrollören behjelplig under uppmätningsoch profningsförrättningarne, af hvilken anledning de, mot en ersättning af 56 sk. för hvarje förrättning, böra på en bestämd tid hvarje dag i bränneriet infinna sig. När afgift skall erläggas till följe af § 27, beräknas densamma i enlighet med hvad enligt uppskattning kan antagas dagligen vara tillverkadt i medeltal. Norska Regeringens underd. Utlåtande. a dje Afdelningen. Särskilda stadganden för det fall, att skatted å bränvinsbränuingen är lagd på afverkningsapparatens rymdinnehåll. § 44. Hvarje apparat måste så vara inrättad, att de från pannorna kommande ångor kunna endast genom en rörgång eller öppning utledas i kylfatet, liksom den deri befintliga kylaren måste vara så inrättad, att ingenting af de kondenserade ångorna uti densamma kan förädlas genom särkildt afskiljande af de vattenhaltiga delarne från spritångorna, utan måsto de tillsammans utledas ur kylaren genom en och samma öppning. § 45.
Nu sorn vederbörande Ordförande i Poliskammaren, hvar för sig, i fråga om de af Ofverståthållare-embetet under hans ordförande fattade, här ofvan afsedda beslut om ransakningars hänskjutande till domstol, borde, icke allenast i hvad på Ordförandens egen åtgärd vid justering af besluten omedelbarligen ankommit, utan äfven då han såsom vid uppsättning och utskrift begagnat biträde af underordnade, honom lydnadspligtige och under hans tillsyn stälde tjenstemän, anses för beslutens expedierande å tid som vederborde ansvarig; samt hvad vidare beträffade den i tredje och fjerde punkterna af åtalet emot Herr Tulldistriktchefen Ekströmer förda talan, Kongl. Hofrätten, som, i betraktande deraf, att Herr Tulldistriktchefens i anledning af Justitie-Ombudsmannens den 10 December 1861 aflåtna skrifvelse afgifna förklaring vore daterad den 14 Februari 1862 och blifvit till Justitie-Ombudsmannen insänd den 1 Mars samma år, ansåge sig icke böra bifalla åtalet i hvad det afsåge dröjsmål med nämnda förklarings meddelande, deremot i öfrigt funne det vara utredt, dels att, sedan de af hustru Inga Maria Larsson den 19
Härigenom erhåller lagstiftningen i denna del en nu saknad fullständighet och konseqvens, enär emot nu gällande lag härutinnan hufvudsakligen är att anmärka, å ena sidan, öfverdrifven stränghet i bestraffningen och, å den andra, alltför mycken mildhet. Straffen för förfalskningsbrotten omvexla nemligen ifrån lifvets förlust till böter, men ändock medgifver lagen högst sällan att modifiera straffet efter gerningens beskaffenhet. — Det Nådiga förslaget åter innebär en möjlighet för domaren, genom frihetsstraffets användande, att lämpa det straff, som eljest bör ådömas, efter de olika förfalsknings-brottens beskaffenhet. I förenlighet med hvad vid föregående partiela förändringar i brottmåls-lagstiftningen skett, har friliets-straffets användande, såsom allmänt, för förfalskningsbrott nu blifvit af E. K. M:t föreslaget; och om lämpligheten deraf torde ej heller delade meningar numera ega rum. Genom sin tidslängd kan det göras tillräckligt svårt för att motsvara de vådligaste brott af ifrågavarande art, och således uppfylla hvad som fordras af rättvisan och är nödigt för samhällets säkerhet. Denna säkerhet eller den större eller mindre våda för det allmänna, som ett brott kan i sina följder medföra, måste nemligen i betydlig mån inverka vid bestämmandet af straff; och så har äfven i allmänhet skett i det Nådiga förslaget. Men med afseende å berörda grundsats, hafva Rikets Ständer ej kunnat undgå att fästa sin uppmärksamhet vid den skillnad som samma förslag gör i 11 §:n emellan förfalskning af inländskt och utländskt guldeller silfver-mynt saint i 14 och 15 §§ emellan förfalskning af Svenska eller Norska Riks-bankens sedlar, å ena sidan, samt sedlar, som utgifvas af utländsk Stats-bank eller af enskild Bank, som här i Riket med behörigt tillstånd inrättad är, å den andra. Den skillnad, det
Men i den mån hon lyckades befria sig från de konventionella spindeltrådar, som omsnärjt lleniies ande, axt te hennes mod och s,j alfförtroende, och den tidskrift, till hvilken hon m6 utlcastat planen, afs ' åg ~) kvin~~ails höj ande i moraliskt, i1itellektue1.t och socialt hänseende B, sasom. det hette i dess program. Första &amp; rg&amp;ngen af B Tidskrift för 11.emmet r utkom zkonymt under loppet af år IS59 och fylldes helt och 11hllet af redaktriserna själfva. Som båda voro utomordentligt räddtt ' för offentligheten, var det denna anonymitet, som gaf dem mod att oförstalldt uttala tankar, &amp; sikter och önsl~ern&amp;l, hvilka de visst ej annars vggat frandägga ini ör allmänheten. b e t gjorde dein ock stort nöje, att, okanda af världen, iq~pfånga loford, som uttalades om tidskriften, eller att i mjugg skratta åt aniniirkningar och kritilier, ställda till dem själfva, utan att lrland~aren anade deras identitet. ' Litteratiirhlad för damer, livars prograni var uppgjordt efter samim gammaldags. tm-flign. recept, som fordom ansf~igs lnmpligt för .tillfredsst %llandet af kviuiians intellektuela behof. Att detta dock ej passade för de krsf, som redou nu Börjat vakna: hos lieune, visade sig diirraf, att clen upphörde med 6: te iliimret. Sophie ägnade sig nu med lif och sjal å t arbetet for tidskriften, hvilket hon betraktade som sitt lefhadsmål, och allt under det hon vinnlade sig om dess bestånd oeh framgång, vann hon själf i kraft och sjalftillit. Hennes synkrets vidgades, hennes åsikter erhöllo mera sj alfsttindighet och fasthet, och den nya verksamheten tillf ?edsställde de kraf, som länge blifvit undertryckta.
Mits Befallningshafvande» i Jemtlands Län underdåniga hemställan, att, uti den del af Länet, som utgöres af Häradet Herjeådalen, en särskild Läkare måtte förordnas, med åtnjutande af Lönings-vilkor, tillräckliga för hans bergning, hvilken hemställan Kongl. Sundhefs-Collegium, uti deröfver underdånigst afgifvet utlåtande, understödt, har E. K. M., genom Proposition af den 17 sistlidne Januarii, med tillkännagifvande, att i nämnde Härad, der folknumern, enligt förlidet års Mantals.-längd, uppgår till nära 5000 Personer, hvarken någon Bataillonseller annan Läkare är stationerad, och att Länets enda Provincial-Läkare har sin bostad i Östersund, på ett afstånd från Herjeådalen af 20 till 25 mil, i Nåder öfverlemnat till Riksens Ständer, att/, med afseende å angelägenheten för Herjeådalens Innevånare af hittills saknad Läkarevård, för en Provincial-Läkare 1 38» Untlerdäniga Skrif velter. orten ansia aflöning, till lika belopp med hvad sldane Läkare vanligen å Stat åtnjuta. Riksens Ständer, som genom de af E. K. M. sålunda meddelade locala upplysningar anse det vara utredt, att en särskild Provincial - Läkares biträde, till hämmande af farsoter och smittosamma sjukdomar, samt i och för hvarjehanda förefallande Läkare-förrättningar uti Herjeådalens Härad af Jemtlands Län oundgängeligen erfordras, hafva alltså funnit skäligt, att, med bifall till hvad E. K. M. uti ofvan omförmälde måtto i Nåder föreslagit, låta vid regleringen af Medicinal-Verkets Stat uppföra det för denne Läkare belöpande Löne-anslag. Hvflket Riksens Ständer, till svar å E. K. M;ts Högstberörde Nådiga Proposition, få härmed i r.ndérdå-r nighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. Underdånigt! Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 18 Aug. 1823.
Jag tror dessutom, att man ej bör se så noga derpå, om inhemske Fabrikater äro något dyrare än de utländske, så framt prisskillnaden ej är alltför betydlig; emedan arbetslönerne stadna inom landet och tillverkningen sysselsätter ett betydligt antal arbetare. Med all aktning för närvarande tids liberala principer, kan jag likväl aldrig gilla den sats, att en till hela nationen spridd luxe kan vara nyttig i ett penningefattigt land, som endast genom sparsamhet, flif och arbetsamhet kan vinna förkofran och blifva lyckligt i economiskt afseende, men hvilket enligt min öfvertygelse skulle blifva följden af ökade tillgångar ^ich lind^ilge pris på sådane utländska öfverflödsvaror, som kunna umbäras. Högst önskvärdt är det således, att en vis moderation måtte iagttagas vid öfvergåogen från ett Den 28 Junii e.ni. 287 ytterligt prohibitivsystéme till ett med tidens lynne mera öfverensstämmande och liberalare, så att ytterligheten vid det sednare må undvikas, såsom för nationens välstånd mera skadligt. Att förtullningarne böra ske efter värde, är en princip så enkel till sin grund, att jag önskar den måtte blifva gällande; men jag skulle deremot tro, att åtminstone för de varor 60m hittils varit till införsel tillåtne, värdet efter 2 å 3 års medelpris på de orter hvarifrån de vanligen importeras, kunde i Tulltaxan fastställas, till undvikande af den obestämda reglering Höglofl. Utskottet föreslår, grundadt på Svenske Consulernes qvartaliter insände priscouranter och Mäklarnes attester på partiprisen å otullade varor i Götheborg och Stockholm, hvarvid jag får anmärka att härstädes med undandantag af 5 till 6 artiklar som kunna otulladt för export till Finland försäljas, inga sådane försäljningar af otullade varor, åtminston ebögst sällan, äga rum. Genom den af mig nu föreslagne värdebestämning i Tulltariffen, skulle naturligtvis differencer genom prisens fluctuationer någon gång uppstå, emot deras verkeliga förhållande; men detta anser jag både för Staten och den enskilte vara af mindre betydenhet än det obestämde enligt Höglofl Utskottets Förslag.
Men förgäfves sökte lågorna kasta muntrande ögonkast öfver skumma farleder och mörka torg, förgäfves, ty de blinkade oupphörligt i ett nervöst blinkande som för gråt, och de gulröda ljustungorna skälfde, så skugglinierna på husens väggar försattes i en flackande dallring. Nere på stationen herskade reslifvets vanliga oroliga vimmel. Och det kom öfver Kurt en olidligt tyngande ensamhetskänsla, der han stod allena i väntsalen och såg, hur flockar med folk med handtryckningar, kyssar och välgångsord togo afsked af de sina. Så grep han då sin nattsäck och gick ut i perrongens grå halfljus, der en böljande menniskomassa brusade af och an, och jernvägstjenstemän med lanternor foro ikring som lyktgubbar bland de afskedsviftande hoparne. Och in steg han i en tom andraklassvagn och satte sig med ryggen mot fönstret. Klockan var 6,50 ... Om fem minuter skulle tåget gå ... nu fattades det fyra ... nu tre, och sedan var han borta, på väg? – han visste det knappt sjelf. Och det var ingen äfventyrslust, som lät hans ögon i nyfiket nervspännande upptäckarbegär spejande riktas mot de främmandes landens vida horizonter, nej han kände sig bara utstött, hemlös ... Och »hemlös» upprepade mekaniskt hans läppar. Men just i detsamma slog någon på hans axel. Han såg upp ... Bäfve! Hvad ville det säga? Han kände knappast igen den förkrympta sekreteraren med det skygga anletet – nu hvilade det ett sorgset men fast, manligt allvar öfver hela hans gestalt. Och Bäfve lyfte upp en liten nattsäck och ett gammalt antediluvianskt hattfodral, satte dem på bagagehyllan midt emot Kurt och frågade så bedjande: »Får jag följa med herr Kurt?» »Följa med? Hvart?» »Hvart ni far! Jag har nyss sagt upp hos er far.» »Att en sådan lycka kunde vara mig beskärd i dag,» ropade Kurt och for upp med utsträckta armar.
Det var år 1820, i Karl Johans och den heliga alliansens skönast.e dagar, då man hvarken lade suspension af fundamentaleller annan lag så synnerligen tungt på sinnet. Dessa ljufva stunder tillhöra emellertid tempi passati. Tyvärr skrifva vi nu 1885! Junim.Frans Hedberg om svenska skådespelare. Några anmärkningar af Gustaf af Geijerstam. Föreliggande arbete har åtnjutit den visserligen icke sällsynta lyckan att af hela pressen mottagas med bifall. Det har till och med blifvit jämfördt med Edvard Brandes ’ ‘ böcker om dansk och utländsk skådespelarkonst. Då jag ändå dristar mig att framlägga en annan mening, måste jag naturligtvis gå grundligare till väga än vid en vanlig kritik. Jag måste framför allt söka gifva skäl, hvarför jag ej tror, att hr Hedberg gifvit några upplysande bidrag tül vår uppfattning vare sig af literatnr eller skådespelarkonst, och jag skall derför medelst rikliga citat söka bestyrka denna min uppfattning af detta arbete, hvars största förtjenst synes mig ligga i, att det gifvit en samling af material. För att tydliggöra det första blir det nödvändigt att till en början citera några af de mest slående ställena, der hr H. visar sitt dåliga lynne, öfver hvad han kallar » nu för tiden », » den nya tiden », o. s. v., hvilka uttryck då naturligtvis sättas i motsats mot » den gamla goda tiden », » det gamla goda » eller det ännu mera expressiva » då för tiden ». Om vi emellertid endast slå upp några ställen på sidorna 8, 21, 201 och 219, af hvilka det är svårt att säga, h vilket som är • det mest karaktäristiska, så torde detta för tillfallet gifva alldeles tillräckligt ämnen för reflektioner. Hr H. utbrister på det första stället: » Skall den flacka operetten med sina karrikatyrer, skall det pessimistiska nutidsdramat med sin svarta fiirp, den Iranska äktenskaps-brottskomedien med sina vrångbilder af menniskor, lemna efter sig någon äfja, ur hvilkcn en ny och bättre skörd skall kunna växa uppoch frodas? Jag tror det och jag hoppas det.