Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t behagat i Nåder meddela, hurusom ett af Inspektoren Johan Kindberg i Köping den 31 December 1822 upprälladt testamente, af hufvudsakligt innehåll, alt efter hans död qvarlåtenskapen skulle tillfalla hans hustru Catharina Åkerman och efter jemväl hennes frånfälle öfvergå lill deras dotter, Föraren Pihls frånskilja hustru, Charlotta Kindberg, men efter den sistnämndas död skiftas i tre lika delar, hvaraf en tillkommer mannen Kindbergs närmaste slägtingar, den andra Catharina Åkermans närmaste slägtingar och den tredje Köpings stads fattige, blifvit be vakadl och lillämpadt både efter Kindbergs år 1824 och efter hans hustrus år 1834 timade död samt elter Charlotta Kindbergs frånfälle den 28 Oktober 1840 ånvo anmäldt hos Rådslufvu-rällen i Köping, som den 16 pä följde November föreskref, att testamentet borde Johan Kindbergs oell Catharina Åkermans närmaste slägtingar såsom Charlotta Kindbergs arfvingar delgilvas, med föreläggande af ett års klandertid, vid talans förlust. Sedan berörda testamente, med sådant föreläggande, blifvit alla de kända sterbhus-delägarne meddeladt och tre gånger, sednast den 27 Januari 1841, införd t i Sveriges Stats-lidning, till efterrättelse för de okända släglingarne, utan att dessförinnan eller sedermera någon anförvandt lill Johan Kindberg kunnat uppgifvas eller sig anmält, förrättades den 13 Juli 1842, af' två Magistrats-ledamöler i Köping, arfskifte efter Charlotta Kindberg, af hvars behållna qvarlåtenskap, upptagen till 5,074 174 ExpeditionsUtsi'o t tets Förslag till underd. Skrifvelse, iY :o 234. R:dr 24 sk. R:ko, en tredjedel utskiftades på Catharina Åkermans slägtinger, en tredjedel tillerkändes de fattiga i Köping och den tredjedel, eller 1,691 R:dr 24 sk.
Betänkande N:o 5. 17 Reservationer: af Herr Olivecrona, K., vid § 41: “Jag har icke kunnat instämma i det af pluraliteten inom Utskottet fattade beslut af skäl: att jag anser lönkrögeri böra strängt bestraffas; att jag anser stadgade böter, om de för bristande tillgångar bos den böt fällde skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, böra bestämmas till belopp, hvilka, förvandlade till sådant fängelsestraff, enligt de i 2 kap. 10 § Strafflagen fastställda grunder, ungefärligen komma att motsvara de hittills med afseende på maximum af fängelse vid vatten och bröd bestämda strafftider; samt att jag finner nödvändigt att böja minimum af fängelsestraff för fjerde resan itereradt brott, alldenstund eljest måste inträffa, att två månaders cellfängelse för fjerde resan lönkrögeri blir ett ringare straff än ansvaret för tredje resan sådan förbrytelse, då det utgöres af fängelse vid vatten och bröd. Jag föreslår alltså att 41 § 1 mom. må erhålla följande förändrade lydelse: “den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan alt i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat, rättighet, eller som, på sätt i § 3 sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, böte första gången från och med 30 till och med 60 R:dr, andra gången från och med 60 till och med 200 R:dr och tredje gången från och med 200 till och med 400 R:dr. Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till fängelse från och med tre månader till och med ett år.“ Dessa böter, förvandlade till motsvarande fäugelse vid vatten och bröd, skulle sålunda medföra: för första resan lönkrögeri: 6—9 dagars fäugelse vid vatten och bröd, » andra •• >. 9—15 „ „ „ - tredje 15—19 „ „ „ af Grefve von Rosen, F. C., som instämmer i Herr Olivecronas reservation, med erinran, att dennes förslag, i afseende å bötesbeloppen i förevarande §, blifvit vid votering inom
Utsk., på officiel väg lätt kan inhemta de uplysningar som måhända fordras för utredandet af den senare delen af min motion. Efter upläsningen häraf yttrade Hr Eden hjelm: Som tillägg lill den skriftliga motion jag nu haft äran anföra 110 Den 24 December. får jag vördsammast fästa Höglofl. R. o. Ad:s upmärksamhet på den myntförändring som egde rum under 1760-talet, (jag vill minnas 1763 eller 1764) då många rika män blefvo från betydlig rikedom bragte så godt som till tiggarstafven. Värfvade arméen, som till denna lid var väl lönad och besoldad, ehuru den då var ganska betydlig, mot hvad den f. n. är; blef genom denna myntförändring bragt till fattigdom, och truppen, hvad aflöningen beträffar, salt i samma kalhegori som fästningsfångarnes. Ar 1795 kom jag i tjenst vid dåvar:de Ambassadören Frih.
En olägenhet den jag för min del befarar skall inträffa genom tull-lindringarnes uphörande, är den, att handlande i alla våra småstäder skola söka sig förläggare på utländska handelsplatser i stället att hafva sådane i de större städerne inom riket; handelsvinsten på de varor, som sålunda direkte införskrifvas, skall följaktligen stadna hos utlänningar, de inhemska afsättarne af dessa varor stadna i mera och mera skuld hos dem; i mån af skeende införskrifningar, skola de härstädes varande större handelshusens förtjenst så småningom uphöra och detsamma komma att försvinna, hvilket i framtiden skulle medföra mycken skada. Hvad internationella förhållanden angår, hvilka skulle fordra tull-lindringarnes uphörande, så tillkommer del icke Ständerne, så, som saken nu blifvit omnämnd, alt dermed sig befatta, utan ankommer saken på sådane förhållanden roed utrikes makter, dem endast Konungen kan bedömma: åtminstone borde icke Ständerne dermed sysselsätta sig innan de af Konungen erhållit framställning och fullständig utredning derom, hvadan jag f. n. vill lemna den saken å sido. Befinoes det vara af vigt för tillfället, så torde fråga serskildt böra upslå huruvida Ständerne hos Konungen må anhålla om meddelande af nödige uplysningar i dessa afseenden. Under sakens nuvarande skick anser jag ej något så öfvervägande skäl finnas, att jag kan tillstyrka den ifrågavar:de förändringen. Hr af Puke, Folke Magnus: En värd talare har i anledn. af Frih. Bondes anförande under förmiddagens plenum, och då citerade yttranden af 2:ne Engelska Amiraler, upmanat mig att yttra min åsigt om danandet af dugligt sjöfolk, företrädesvis på aflägsnare farvatten eller den s. k. kustfarten. Jag får derföre äran anföra: att de citerade yttrandena, hvars riktighet jag, om det behöfdes, kunde intyga, efter min tanke äga sin fulla tillämplighet på England men icke på Sverige.
Proposition N:o 21. tagas en indelning, lämpad efter den kortare tid för återväxten, som för skogens användande till ved och gärdsel erfordras, t. f. Chefen för Skogs-institutet upplyst, hurusom det icke är möjligt att vid provisionella hyggens utsättande uppgöra sådana gränsor, som med den gjorda hemställan åsyftas, och författa en plan, olika för timmer och olika för brännveden, hvartill erfordrades, att skogens innehåll vore kändt till sin beskaffenhet, så att en huggningsplan kunde uppgöras, i hvilket fall provisionella hyggen icke vidare blefvo behöiliga, samt i öfrigt genom fullföljden af de ifrågasatta åtgärderna till allmänningarnas indelning, derest samma åtgärder af Rikets Ständer bifallas, så beskaffade hyggen snart torde kunna upphöra; alltså och enär emot det jemväl väckta förslaget dels om bestämmande af den 1 Juni såsom den dag, hvarförinnan betning å landsoch häradsallmänning icke må ega rum, dels om utsättande af vite för den, som å allmänning före nämnde tid eller ock å fridlyst allmänning utsläpper kreatur, det förekommer, att åtskilliga å allmänningarna eller i närheten derintill belägna hemman hafva i skattläggning grundad rätt till mulbete å dessa skogar, hvarförutan, i följd af den skiljaktighet i klimatförhållande, som eger rum mellan de södra och de nordligare provinserna, ett för hela riket gemensamt stadgande om viss tid för kreaturs utsläppande till bete å allmänningarna vore mindre lämpligt, har Kongl. Maj:t funnit de utaf Rikets Ständer i omförmälda hänseenden gjorda underdåniga framställningar icke kunna vinna nådigt bifall. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. 5. A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ar enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 12 November 1847. Närvarande:
Af hvad sålunda inträffat, iriser jag alltför val hvilka svårigheter mött våra Hrr Electorer alt, vid valet af ny ledamot uti H. Exped.Utsk., finna någon, ål hvilken tiri' Electorer ansett sig kunna lemna ett uppdrag, hvarmed är förbundet åtagandet alt fungrra såsom ordför. uti delta Utsk., samt ikläda sig de skyldigheter, hvilka jag anser vara föreiiade med en ordförandes befattning; då deremot de oi dföran - Den 4 December f. m. ilen , genom häfdvunnen praxis tillerkända, och, enligt min tanke, ovillkorligen honom tillkommande rättigheter varda ordföranden fråntvingade, samt principer, i öfrigt sådana som de inom H. Exped.Utsk. nu etablerade, blifva radande. Det lyckliga val våra Hrr Electorer hafva gjort, dd dc utsett Gr. Gyldenstolpe, Nils, att intaga Gr, Frölichs plats inom Utsk., är mig likväl en säker borgen, att de obehagliga förhållandena skola upphöra, den störda enigheten återkomma samt sträfvande! lör eli gemensamt mål, att nemh efter bästa förstånd söka motsvara det förtroende, som kallat oss lill ledamöter uti oftanämnda Utsk., hädanefter skall hos OSS ej allenast qväfva begäret att så ihärdigt förfäkta våra olika Asigler om de uppkomna tvistefrågorna, utan äfven bringa desämma lili glömska* Jag finnér mig redan hafva till en del ingått Uti framställningen af hvad som specielt inom H. Exped.Utsk. sig tilldragit, och hvilket föranledt så väl de iffågavar. prot.uldrtn, som ock Gr. Frölichs afsägelse af dess plats inom Utsk., och hvaraf, såsom ett farligt prsejudicat, mycket f. m oförutsedt tyvärr torde blifva en följd. Att lili följa en värd ledamots inom Vällofl. BorgareSt. exelii]><• I, nemi. att besvära H. Ri o. Ad. med uppläsandet af Utsk:s samt!, protocoller rörtde de_omtvistade frågorna, vågar jag icke.
verkligen » Lycksa79 af samma K v i n n o k o m i t é n har redan g j o r t sin framställning, i stycket, som kallas Stycket, som är tryckt i n:r 38 (för den 14 maj), tagit m å t t o c h steg. Sveriges har ej undertecknad stalt hundratusen anslagit n:r tykallas beröm. M e n a l l k r i g f ö r i n g kostar ett i från föreför » Till o c h urtexten till det vackra Filao c h gjorde det praktiskt, Denna Ungdom och helsa och lycka och lugn, allt offrades henne: Hennes — jag lefvande var — hennes i döden jag är. Kellgren. henne ett par strofer, där hon bland Till D e n är liksom de öfriga ofvan nämnda » Carolina » pengar! andra 1806 lyckats finna ännu redogörelse, i W i e n allt Det står » Till unga Linköpings-Bladet. uppmärkR e d a n till som vid Härmed meddelas nu den nyupptäckta dikten, noggrant och heter i samlingen i omarbetadt skick » Nattterbom. som » den fagra lilla, tidigt ryckt från leken och min famn. » af Linköpingsbladet. » A n d e r ö s t », som återfinnes samlade uppbar tvänne årgång (Matthisson), Etnellemd ifrågavaannat kallas » R ö s t från den Oförgätligas anda » » Romance », men ägnar han utkom i början af 57, äfven den en öfversättning trädde d e n s v e n s k a k v i n n a n m e d en statistisk mant, ytterligare nämnda lighetens till hvars skugga den och i en något senare dikt » T i l l aftonstjärnan » vandringen » '. kunna rutinerad n:r 1891, som Fredr. Samlaren detta ut » m a j b r u d », gällde äfven den ofvan nämnda det allra bästa som den denna dess 26 en dikt » Till m i n n e t », s o m, fullständigt omarbetad, är intagen i samlade dast b ö r k u n n a b l i dikterna.
Jag vågar derföre, för min del, anse lämpligast att endast stadga straff för förbrytelsen, och öfverlemna åt den främmande Magten, att sjelf väcka frågan om åtal. Och, derest detta ej skulle göra tillfyllest, torde man kunna lemna Konungen rättighet, att mot, ersättning 56 Bil. lill Conslit. Utsks Memorial N:o 5l. indraga Skriften, i händelse den främmande Magien, efter Domstolens frikännande, ändock yrkade derpå och Konungen dertill funne skäl. Enligt 18 §. 1 Mom. skulle Tryckfrihetsmål afclömcts vid den Ho/Rätt, under hvars dorn värjo ransakningen skett. —Men då Tryckfrihetsförordningen, i afseende på Rättegången, för öfrigt skall återföras till dess ursprungliga förhållande, så hemställes, om icke Svea Idof Rätt bör, såsom från början var stadgadt, blifva den enda Domstol, hvar. vid Tryckfrihetsmål må afdömas. Då dessa brott icke kunna annorlunda bestämmas, äti endast af Domarens opinion ; och Tryckfriliets-Domarens opinion icke kan undgå , att till en viss grad stämmas efter den opinion, som på hans ort är allmännast rådande; samt en allmän opinion ingenstädes bör kunna vara så mångsidigt utbildad och tillförlitlig, som i Rikets hufvudstad; så anser jag, att, derest tryckfrihetsmål nödvändigt skola af vanlig Domstol afgöras, det åtminstone borde endast ske vid Svea Hoj Rätt, _ likasom Grundlagen uttryckligen bestämt Rikets hufvudstad, förmodligen till en del för den derstädes fullkomligast utbildade opinionens skull, såsom den ort, hvarest Riksdagarne i allmänhet skola hållas. — För öfrigt skulle likformighet derigenom säkrast vinnas i Tryckfrihets. Bil. till Constit. Vtsk-.s Memorial N:o 5i. 57 målens behandling; samt slutligen sjelfva rättegången kunna hastigare fulländas, i anseende till närheten af Tryckfrihets-Comitén.
Deeeuduer X ut^ifuu uuderduui^u Letunliuurle, rörunde ifru«u8uttu Vuttenb^Muud8-urbeteu; Xougl. lVluj:t8 Lefulluiu^8liufvunde8 i (iulmur oell Diuliö>>iuL;8 Duu, uti m>derdu>ri»u lVIemoriul Deeeildier uf^ifuu ^ttruude, oell o) eu ifruu Kon^l. 5luj:t8 Defulluin^bufvuude i (iubuur Duu, deu 6 Deeendrer förlidet ur, i uuderdiini^bet utluteu di rifve >86, uunueude bidru^ ut »llmuuuu medel för up^ren8ninA uf Dmun8 vuttendruA, bvaröfver 8tor-Vmirul8-Dmbet68 tredje ^fdeluiuA, enligt biudi» liemi.88 deu 31 i 8umm» muuud, 8i A utlutit. 5Ied uule«luiun uf lrvud 8tor-^mirul8-Dudletet8 dbedje ^fdeluiuz i otvuuniimudu betuuliuiule uuderduuiAst un fört oeb Irem8tullt, liom I<ou-:I. Nuj:t, u^^u
Hon är läng, litet spenslig, i sin hvita klädning, som snäft — och gladt sveper sig o m knäna och mjukt faller öfver se ' n steg från hans läppar klangfüllt och mäktigt: fötternas slitna, rödaktiga skor, så att blott » o, helga natt ... » den ena lilla spetsen synes. Ansiktet är nästan ett barns: litet, ovalt, m e d stora Så härligt tonade sången, man lyssnade andlöst på, ögon, en smula blekt under det yppiga, dess ljufva, konstlösa allvar kom hvarie hjärta att varmt bruna håret, som glanslöst skiftar i rödt och, högt uppstruket, vågar sig öfver slå, den smala pannan. till fjärran hemmet gick tanken och hågen vardt vek Alla de öfriga — hennes far, den gamle därvid, öfversten i uniform och gammaldags stång— där drog ett skimmer af lycka, en fläkt af julpiska, m e d gul och blä broderad krage nattens frid. ända högt upp på de mörkröda kinderna, hennes moder i grön cachemirs-schal och guldstickad turban, samt bägge systrarna i Knappt sista tonen förklingat, förr ' n hän från preusprickiga musslinsklädningar och blommor sarnes led på hattarne — de ha allesammans nyss där kom ur dunklet en skepnad fram öfver snöljus hed; kört från gården i den kanariegula berlihan stannade — genom tystnaden trängde så varmt naren m e d de fyra bruna spannhästarne. Alla, utom hon, skola de vara med o m och klart balen på rådhuset, som staden gör för att en julpsalm — det ljöd så trosvisst, så sällsamt fira länets nye höfding. Hon tänker sig och underbart. färden i solskenet längs de krokiga, sandiga vägarne, ännu fuktiga efter nattens regn, hon ser postiljonen på f ramhästen vända Och grofva händer där knäpptes och ögon fuktades sig om med handen för ögonen och speja då — efter den unge grefve Sommerfelt, som de bägge fiendtliga linier godt kunde hvarann förstå, naturligtvis också är på väg till balen.
R:dr 22 sk. jo r., men af hvilken behållning till en Protocolls-Secreterarens syster skulle årligen utbetalas 266 R:dr 32 sk., jemlikt en till henne för egande arfsfordran utfärdad förbindelse. Då således hvad Enkan kunde af qvarlåtenskapen årligen disponera, syntes alltför ringa lör att, äfven med inberakning af hennes till 25o R:dr uppgående pension, bereda åt henne en någorlunda sorgfri lefnad, så och med afseende ej mindre å det ovanliga nit, samt den allmänt erkända skicklighet, hvarigenom bemälde ProtoeollsSecreterare vid alla tillfällen gjort sig förtjent af Riksgäldsverket, än å den likaledes erkända oegennytta, hvarmed han lill Verkets gagn och båtnad användt sina insigler och sin bepröfvade arbetsförmåga under tider, då Riksgälds-Conloiret jemväl å utrikes orter bade flerfalldiga brydsamma och grannlaga penninge-transaelioner att ombesörja, hafva Fullmägtige förklarat sig ega all anledning att med sitt förord understödja omförmälde ansökning; hvarjemte Fullmägtige yttrade den förhoppning, alt Rikets Ständer, som endast, medelst förbättrandet af vilkoren för de vid Rikets Ständers egna Verk anställde tjenstemän samt deras enkor och barn, vor» i tillfälle att uppmuntra och belöna desse tjenstemän, icke skulle, genom a.fslag å ifrågavarande ansökning, vägra en billig gärd af uppmärksamhet åt den aflidnes förtjenster. Beträffande beloppet af det sökta understödet, så hafva Fullmägtige föreslagil, att detsamma måtte bestämmas till lika belopp, sorn det Commissarie» Eks Enka af Rikets nu församlade Ständer tillerkända enahanda understöd eller 25o R:dr årligen att oafkortadl utgå från och med nyssförlidne Februari månad, eller månaden näst efter den, hvaruti Protocolls-Secreteraren Sylvan aOed.
den döda bar mina drag, men förädlade, odödliggjorda det var mitt eget stelnade jag en saga som skall öfvergå till eftersamman och står en stund i tankar. Jag skälfde som inför något öfvernaturligt: verlden min trista saga Knäpper händerna ERNA. inte taga dig det så när. Det är ett af hans vanliga påhitt. Du skall 197 - LOUISE stirrar ut i luften. voro en menniskas, men uttrycket var mer än Och den stora figuren ödet! Dragen menskligt. Det var den orubbliga lagbunden heten, för hvilken allt i vår verld måste böja hvilket går hän öfver ett menniskolif som sig eller krossas det af evighet bestämda vore det mindre värdt än hafvets tång ERNA. dig annars svimmar du. Du är så blek. Du får visst lof att lägga LOUISE. Ja, nu vill jag hvila. Nu är det förbi. ERNA. Hvilket? LOUISE. Märker du inte, Erna? Detta är ett farväl. ERNA. Allting Kastar sig framstupa på chäslongen. En nedrighet, är det! LOUISE häftigt. inte bedragit mig, han har inte bedragit dig, han har inte bedragit någon. Han har en annan Det har du ingen rätt att säga. Han har 198 - natur än vi han är af en annan race än vår. ERNA. visa, att det är du som gör slut! Du skall stänga din dörr för honom och LOUISE med ett melankoliskt leende. Jag göra slut! ERNA. het Det är du skyldig dig sjelf din stolt LOUISE. inte bli ond, om jag ber dig om en tjenst. ERNA. Jag har ingen stolthet. Och nu får du Du vill väl, att jag skall gå? LOUISE. Ja. ERNA. Du väntar honom. LOUISE. oftare. Jag har lofvat, att han inte skall träffa dig betänker sig. ERNA pina dig ihjäl. Nej. Jag kan inte lemna dig nu. Han skall 199 - LOUISE. Låt honom göra det, men gå. ERNA. Trygga dig till mig. Gå in i ditt sofrum och låt mig taga emot honom. Nej. Min Tants Planer Sv. Theatern.
Cederström, att det vore oformligt af Coust.TJtsk. att vilja lemna någon slags hänvisning åt Exped.TJtsk., huru riksdagsbeslutet borde uppsättas. Jag tager mig friheten anmärka, att det ingalunda ingått uti Const.Utsk:s afsigt att directe lemna några föreskrifter för Exped.Utsk., utan endast att genom •Ståndens biträde bereda en erforderlig ledning i detta afseende. Const.Ulsk. har i detta fall icke gjort något annat än hvad som varit praxis äfven vid föregående riksdagar och, om jag icke mycket misstager mig, linder Frih. Cederströms eget ordförandeskap inom Const.Ulsk. Vid 1835 års riksdag nemi. föreslog Const.Ulsk. och beslutade R. St., på sätt en annan talare uppläst, intagandet uti riksdagsbeslutet af ett alldeles enahanda förbehåll med det Const.Ulsk. nu föreslagit. Det torde således vara temmeligen fullständigt ådagalagdt, att det nuvar. Const.Utsk. i delta fall åtminstone icke fri re lagi t sig någonting nytt eller obehörigt, då det tverlom sökt att följa spåren af det föregående Const.Ulsk., hvars tillgöranden det ordagrannt intagit uti sitt mern. Häraf synes, att man icke heller vid föregående riksdagar ansett tillräckligt att, på sätt Ilr von Hartmansdorff påstått, inskränka riksdagsbeslutet i afseende på grundlagsförändringarna endast till en uppräkning af de §§, hvilka varit föreslagna till förändring, utan att man äfven då ansett sig böra göra ett sådant förbehåll, som nu är i fråga, eller att stadga en slags föreskrift eller vägledning, om man så vill, för sakernas behandling. Jag kan icke föreställa mig annat, än att det måste blifva votering uti förstärkt Const.Utsk., i händelse något af Stånden underkänner Utskts förslag. Det torde inses, att tiden nu icke medgifver att tillvägabringa en sådan votering. Jag tager mig derföre friheten alt till Hr von Hartmansdorff hemställa, om han icke skulle vilja medgifva antagandet af mein., för att undvika allt det krångel, som af ett motsatt förfarande kommer att uppstå.
Och försäkrande af ett fast myntvärde, utan rubbning i någon nu kraftågande rätt, förbehöll jag mig, att vid motionens föredragande få anföra minä egna tankar i ämnet, och det år denna rättighet, jag nu går att begagna. •> Jag tror mig härvid böra besvara följande tvenne frågor: 1) Hvad är mynt, hvad år dess ändamål och hvad beftämmer dess belopp ? 2) Hvilka åro apande rättens närvarande anfpräk på myntförhällanderné inom Fäderneslandet, och huru Jkola deffa anfpräk kunna tillfredsfiallas? 1) Källan till ail industri och till allt våL stånd j Deii 6 Martil, stånd* år den oss af Försynen letnhade förmågan till Byten (Handel). Härigenom kunna vi begagna hvarandra® öfverskott, samt bereda oss iijutuingajf och beqvämligheter, livilka feljest aldrig funnits. Men gränsen för den sålunda uppkomna industrien, skulle snart varit hunnen, om man blott kunde bortbyta sin vara till den, som sjelf behöfde förbruka den. Detta har föranlåtit införandet af ett allmänt bytesmedel5 vanligen kalladt nlynt eller penningar. Vilkoren för detta allmänna bytesmedel åro allm ärt begärlighet, beqvämlighet vid begagnandet, varaktighet neli säkerhet för all häftig förändring i varde. Dessa egenskaper igenfinnas hos ingen känd vara i högre grad ån hos de ädla metallerne Guld och Silfver. Derföre hafva dessa efter hand blifvit antagna såsom mynt hos alla folk bland hvilka odling och industri gjort några betydligare framsteg» Såsom allmänt bytesmedel utgöra penningar en del af de capitaler eller förlagt produptionen och consumtionen erfordra, nemligen den, som behöfves för löpande utgifter^ innan näringsidkaren hinner realisera sina produeterj eller consumenten incassera sina inkomster. Beloppet af en Nations erforderliga penningestock i förhållande till dess industri, beror på den större eller mindre lifligheten i dess rörelse och på den större eller mindre tillgången på utvägar att bespara penningebehofvet.