Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag som ledamot, af Bevilln.Utsk:t deltagit i detta beslut, anhåller jag att vid detta tillfälle la yttra några ord. Jag vill då först anföra de profvägniugar, som anstäldes på den Utsk:ts Aid., der ärendet förevar, hvilka jag sedermera ytterligare pröfvat och funnit vara fullkomligt riktiga. — Här är till en början ett bref af 4 postpappersark, Den 29 Februari. med vanligt, kuvert och laek, hvilket vager endast .2 ort 76 korn; jag medger dock gerna, att det ar ett ovanligt, tint papper. Har sir äfven ett annat bref af 1 ’/2 ark postpapper, sådant sorn jag åtminstone dagligen begagnar, sorn med kuvert väger 2 ort 74 korn. intetdera af dessa upgär således till 3 ort. Ett annat pä skrifpapper med kuvert och lack, således ett vanligt expedit ionsbref, väger 2 ort 6 5 korn. Ett annat pä gröfre papper vager med laek 4 ort 84 korn, och kan således ieke komma under enkelt porto, men förhållandet blir detsamma, afven om det gamla systemet bibe hålles. Haral’ visar sig. alt skilnaden mellan det uuv:de och det af TJisk:t föreslagna ingalunda blir så stor, som man påstått, da det deremot iir lätt att inse följderna af den förändring, som nu här blifvit vrkad, nemi att sätta den enkla vigten till 4 ort, hvarigenom skjutslega!! komme att betydligt ökas. När vi komma till 2:dra punkten, torde jag få framlägga en tabell olver Postverkets finanser, hvilken nr allt, annat än vacker. Blir nu tyngden större, så ökas nalurl. också postlegan, och då förvärras dessa omständigheter. Gil vi nu till den 2:dra punkten, sorn tillstyrker det gamla postportots bibehållande, torde jag få åberopa tali. N:o 6 i Skjutskomiténs Betänk., som ar till denna Komité inlemnad från Postverket.
Om man nu sammanför dessa uti en och samma lag, så frågar man med skill, hvad uppslår deraf för ett förhållande; blir hela lagen af ekonomisk beskaffenhet, sä att den kan af Konungen ändras, om han så för godt finner, eller blir hela lagen af civillags natur, så att den icke kan annorlunda än af Konung och Ständer gemensamt ändras. Jag har vid föregående riksdagar sökt fästa uppmärksamheten derpå, att, när man stiftar en lag i detta afseende, hör man göra skillnad emellan det legislativa och det ekonomiska deruti; emedan vår grundlag gör en skillnad i lagstiftningsrätten uti detta afseende. Jag hemställer för min del, om det icke således skulle vara nödvändigt alt återremittera lill Utsk:n detta betäuk. på det all en utredning häraf må äga rum, och man således mätte veta af hvad natur lagen är, sä att man sedermera vet hvarefter man har att rätta sig. Jag skulle för min del också tro, att innan man kommer att bifalla den första §, måste man hafva afgjort, huruvida banker, som utgifva ereditsedlar, skola existera, äfvensom huruvida lagstiftningen derom är sådan att den fordrar Konungs och Ständers gemensamma bifall eller om den är blott och bart af ekonomisk natur. Jag skulle för min del tro, att detta är en så vigtig fråga för samhället, att den bör bero af både Konungs och Ständers beslut. Det har alltid varit ansedt såsom en vigtig statsangelägenhet att bestämma huru de papper skola vara beskaffade, hvilka må kunna såsom mynt i landet circulera. Grundlagen säger, att R. St. al lena hafva rätt att genom Banken utgifva sedlar, hvilka såsom mynt i landet må gälla. Således lärer det icke kunna blifva
<3BiH ©fattjfpibig föfa änbring i ben ?5ewinning, forn af bebitering be» ror od), i ben orbning 85 §. förejfttfwer, blifwit påförb fann af £aperingö< Committé dr fa{l(tällb, anmdle odj fuHfölje ^ati fin talan IjoS konungens 53e» fannings^afwanbe inom twå månaber från ben bag, ©ebet*febefn fått af^emtaS, ©cg wibfoge befwdrö»{friften weberbörligt betpg berå. iix ben flaganbe mig» 84 nöjt> meb .Stonungené SSefallningébafroanbeé Utjlag, ege ^an beröfroer anföra befroär -^ongl. $amar»SKätten, på fått od) inom Den tib 147 §. inne» bållcv. 9}öjeé Den ffattjfplDige ej åt ^apering&dommitteenS bejlut röranDc. (SgenDomé odj Sägenbets, QBerfö odj SnrättningarS roärben, eliev Det belopp af infomf, Den anfett bonom ega, om ^votlfet allt ban, jemltft 98 ocb 101 §.§., erhållit unberrättelfe, mare ^an Då berättigab, att boé ^röfntngs» €ommitteen i Sanet föfa ånDring ocb rättelfe, på fått 138 §. bär oftpan förejfrtfroer. §•
Höganäs; se Lan. Höglundj F. W-; se Gcncral-Assistance-Contorct, Högsta Domstolen: Konungens ajne röster i densamma; se Regerings-Formcn §• 21. ^ ^ beredandet af cn skyndsammare och jemnarc gäng af de pä densamma beroende ärenden; se Regerings-Formcn, §. PresteBorgare Adeln. Ståndet. V 34 Lb. jj 34 i3 H. Högsta Domstolen ♦ angående verkställd omröstning öfver dess Ledamöter , ,,, t >>>> i >>, > Höjentorps Kungsgård; J.. Immetorp; se Befrielse! Indelning, administrativ} se Arjeploug.. till ordinarie Knecktehall af oroterad jord; inställelse deraf, samt i anledning af enskifte motioner om, lindring i gamla ordinarie roteringen , Svar på återremiss ,,,,,, Indclningsbrister; se Riksgälds-Contorct 38; Anslag 67. Indelnings-ersättning vid f. d. Westgötha CavalleriRegemente; se Indragnings-Staten; Hufvud-Titel, Tredje. Indelningsjemkningen i Blekinge , , , , , Indragnings-Staten j Allmänna, , Svar på återremiss ,,,, , , , , , Se ytterligare ,. Indragnings-Staten, Allmänna uppförande derå af förre Commendanten i Varberg, Friherre J. K. Stjernstam beviljad löne-ersättning ,,,,,, dito af Pension till förre Commendanten, Capitaine Benzelstjernas Enka , , , öfvcrflyttandet till densamma, af f. d.
Förordningen den 18 »April 1849, förordnas, att samma moment skall erhålla följande lydelse: »I Rådstufvurätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen »dom afsägas, eller ock viss tid tillkännagifvas, då parterna äga komma tillstädes för att afhöra dom.» Kongl. Maj:ts Högsta Domstol afgaf deröfver infordradt underdånigt utlåtande den 21 September 1863 och, lemnande utan anmärkning den i Rikets Ständers förslag följda grundsats, yttrade, att enär, om 2 punkten af 24 kap. 5 § Rättegångs-balken ändrades, på sätt Rikets Ständer föreslagit, 3 punkten i samma § samt 6 och 7 §§ i nämnda kapitel ej lämpligen kunde vid deras nuvarande lydelse bibehållas, och förslag till förändrad redaktion af sistberörda lagrum icke är vordet af Rikets Ständer framstäldt, Högsta Domstolen ansåge sig vara förhindrad att å förslaget tillstyrka bifall; och har Kongl. Maj:t afslagit Rikets Ständers ifrågarande förslag. Då de skäl, Rikets Ständer för berörda lagförslag andragit, fortfarande förefinnas och icke kunna anses genom Kongl. Maj:ts afslag å det samma till sin vigt och betydelse underkända, samt enär dertill kommer, att stadgandet i ofvanåberopade 7 § af 24 kap.
1 min tanka bör man nemligen undvika hvarje alltför genomgripande rubbning i ett bestående mynt-system, emedan, jemte kostnaderna, oreda och förvillelse äro derifrån oskiljaktiga, utan att fördelarna befinnas så öfvervägande, att de ju icke kunna umbäras. Att förbättra sjelfva den financiella ställningen genom ett rätt användande af myntet, så att det folk, som skall tillsläppa detsamma, finner sig lyckligt och belåtet, det torde väl vara hufvudsaken, deruti nyhetsbegäret, om det nödvändigt vill släcka sin törst, har ett rikt och tacksamt fält att odla4 2é BankoUtskottets Utlåtande, N:o 24. Myntets benämning är deremot något ganska likgiltigt, som icke behöfver komma i fråga förr, än i andra rummet, ty icke uppbielpas affärerna derigenom att man räknar riksdalern i hundrade penningar, i stället för fyratioåtta skillingar o. s. v. Kostnaden, som genom ifrågaställde förändring! skulle uppkomma, blir säkert ingen obetydlighet, om, såsom man förespegla t, äfven en förändring i nu gällande mått, mål och vigt derefter komme att påyrkas. Att nationen i allmänhet skulle blifva mindre belåten med de föreslagna ”fotingar” och ”mått”, ”tummingar”, ”orter” och ”korn”, lärer ej vara tvifvelaktigt, enär utom alla olägenheter och förvirring i enskilda handels-affärer, leveranser, m. m., man jemväl skulle inledas i det vidlyftiga besväret med räntepersedlarnes förvandling i de nya räknesorterne, en förvandling, som, äfventyrlig både för Statsverket och för enskilda räntegifvare och räntetagare, derjemte har det obehaget, att aldrig gifva ett precist resultat, utan mäste bereda antingen vinst eller förlust. När härtill kommer, att alla taxor och räkenskaper för allmänna afgifter skola undergå jemkning eller förändring, samt myntlagen af år 1830 torde, i följd af det nu tagna steget, också behöfva omskapas, så kan man ana, men icke beräkna, alla de olägenheter och omkostnader, som komma att följa af detta, icke af ringaste behof påkallade, förslag.
Min vördsamma motion är derföre, att Rikets Ständer ville för sin del besluta den lagförklaring att, då vara blifvit af egaren hos annor man eller allmän inrättning till förvar upplagd, skall bevis derom med förpligtelse för den, som varan i förvar mottager, att icke utan mot bevisets återställande utlemna varan, eller viss i beviset uppgifven qvantitet af sådan utaf den beviset undfår upplagd vara, för bevisets lagliga innehafvare medföra samma förmånsrätt till varan, eller den i beviset upptagna qvantiteten af sådan vara, ehvad den blifvit före eller efter tiden för bevisets utfärdande i förvar satt, som i 17 Kapitlet, 3 §, Handels-Balken är för den, som häfver lös pant i händer, föreskrifven. Skulle åter detta förslag icke anses vara föremål för lagförklaring, så anhåller jag vördsamt om den förändring af eller det tillägg till gällande lag, hvarigenom det uppgifna ändamålet vinnes. Stockholm den 15 November 1865. C. Fr. Wtern. 380 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr WXTU, O. Fr., angående revision af gällande taxa för afgift af fartyg och varor vid begagnande af den under nya Trollhätte kanalbolags inseende ställda kanal och segelled. Af redare för ångfartyg med färd mellan hamnar vid Wenern och Göteborg uppmanad att söka Rikets Ständers bemedling för erhållande af nedsättning i slussafgifterna vid Trollhättan, har jag granskat och jemfört taxorna för dessa slussafgifter och de för trafiken å Statens jernvägar.
Till Stats-Utskottet har Bondeståndet remitterat Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer allåtna nådiga proposition, angående vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrilningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet; men som Utskottet anser denna fråga icke omedelbart tillhöra dess handläggning, har Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdagsordningen, funnit sig böra högstberörda proposition återlemna för den åtgärd, Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande, i hvilket afseende Utskottet får upplysningsvis an - Stalt-UtskoUets Memorial J\1 5. 5 föra, att en likartad fråga vid 1847 och 1848 års riksdag blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad och af detta Utskott, efter inbjudning, gemensamt med Stats-Utskottet behandlad. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Nov. 1886, kl. 3 c. m. Memorial, med den lill Rikets nu församlade Stander af Full mäktige i Riksgålds-Kontoret afgijna berättelse. (Riksgälds-Afd.) 1 likhet med hvad under föregående riksdagar iakttagits, får Stats-Utskottet härmed till Rikets Ständers kännedom öfverlemna den, enligt derom i gällande reglemente meddeladt stadgande, af Fullmäktige i Riksgäldskontoret afgifna berättelse om nyssnämnde verks ställning och förvaltning sedan början af förlidne riks dag; hvilken berättelse Utskottet, efter vanligheten, vid sitt första sammanträde emottagit och sedermera genomgått; kommande Utskottet att framdeles under riksdagens lopp, till följd af grundlagarnes föreskrift, afgifva sitt utlåtande angående Riksgäldskontorets styrelse och tillstånd under den tid sagde berättelse omfattar. Stockholm den 11 November 1856. 4 Riksgäldskontorets Berättelse 18S6, Berättelse till Rikets Högloft. Ständer, angående Riksgälds-Rontorets ställning och förvaltning sedan början af 1853 och 1854 års Riksdag.
Är det se'n underligt om en stackars karl blir galen och förlorar vettet? Johanna ligger på golfvet, jemrande sig. Gif nu inte så fritt lopp åt sorgen i alla fall. Hvarför ligger du där på golfvet? Hör då, Johanna, hvad fattas dig? JOHANNA. Ingenting, ingenting. TOPPO ser på väfstolen. Kors i Je. Hvem har tagit bröd från renseln? På qvällen var det fem, och nu är det bara sex. Tst, Toppo. Låtsas inte veta något. Inte det ringaste dyft. "Min älskade gaf mig på båten Och gjorde förbund med en ann' " LEENA-KAJSA. Tyst, Toppo. Se hit. Här står det inte bra till. Stig upp, Johanna. Hvarför skall du så där Stig upp. JOHANNA. Jag kan inte. Golfvet gungar så. LEENA-KAJSA. Där ha vi det. Hon är sjuk. JOHANNA. Nej. Det är bara hufvudet som bränner för att kronan skall bli strålande. Hela hufvudet står i ljusan låga. Tag bort den, bort. LEENA-KAJSA. Hon yrar. Jo, nu är man väl fast. JOHANNA. Fruarna Hjelp min gosse. De röfvar mitt barn. Där, där. De springer och skrattar. Tag fast dem. Jag förmår inte. Jag kommer inte från stället. Åh, slå inte, herre. Risto, Risto, kom och hjelp mig. Han har en så grof käpp. TOPPO. Åhå, det här är allt bedröfligt. JOHANNA. Det är stickmörkt. Jag hittar inte hem. Och Risto försvann också. Lemnade mig ensam i ödemarken, i mörkret. Det är röfvare i hvar buske. Förbarmar sig ingen? Hör ni. Barnet gråter. Herrn slår det. Ve, ve. Hjelp, barmhertiga menniskor, hjelp. TOPPO torkar sina ögon. Stackars qvinna. LEENA-KAJSA. Kom och hjelp mig att få henne i sängen. TOPPO. Jag kommer; jag kommer. Vet ni, Leena-Kajsa, nog ä' vi karlar ändå ena uslingar. Det måste man erkänna.
Rättegångsbalken, i hvad den omnämner huse-syn å Preste-bohl, kommer att ändras och upphöra att vara gällande, må stadgas, som följer: ”Är någon missnöjd med Dom, som ”af Härads-, eller Syneeller Rådstufvu-Rätt ”gifven är, i mål om nybyggnad, husröta, ”vanhäfd elier fardag vid af-och tillträden, ”eller eljest, å Kronoeller andra Publika ”hemman, Kungsoch Kungs-ladugårdar, ■”Landshöfdinge-Residence-Hus eller andra ”Kronans Lägenheter, ehvad de äro till Indelningar eller till Boställen för vissa Em”betseller Tjenstemän, eller till milda ”Stiftelser anslagne, eller mot arrende eller "annorledes åt enskilde upplåtne, ingifve ”sina besvär deröfver till Hof-Rätten, inom ”hälften af den tid, som för Lagvadda ”sakers fullföljande ifrån Lagmansoch Kornel. Maj ds Nädiga Pro/jos. iV.o 72. 21 ”Rådslufvu-Rält stadgad är. Är den klagan”de till ersättning eller böter dömd, foge "”vid sina besvär borgen derföre af tvänne ”vederhäftige män. Vill någon hos Konungen föra klagan öfver Hof-Rältens beslut ”i dylika inål, gore det genom besvär, som ”böra ingifvas inom hälften af den tid, som ”i 3o Cap., 9 §., 1 Mom. Rättegångs-Bal”ken stadgas, och fullgöre dervid det, som ”uti 18 §. af samma Capitel finnes före”skrifvet. Med fullföljden af tvister emel”Ian Innehafvare af boställen eller an”dra publika hemman, å ena, och deras ”Landtboer, å andra sidan, förfares efter "allmän Lag.” De vid denna Lag-frågas förehafvande uti Stats-Rådet och Högsta Domstolen förde Protocoll bifogas härjemte; och Kongl, Maj:t förbli I ver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN.
Skogs-ordningen, hvar och en, för hvarje träd, som han å Näfversjö, eller Högbytorp, eller Bjershult, eller Wirsta Boställes egor fällde eller derifrån bortförde, skulle vara förfallen; och som jag vid den sålunda vidtagne författningen anmärkt, att Konungens Befallningshafvande, sorn, enligt i8o5 års Kongl. Skogs-ordning, endast eger att fridlysa allmänning, och skogshygge derå, vid vite, förbjuda, men ingalunda genom denna Kongl. Förordning, eller annan laga stadga fått sig uppdraget hvad sorn, enligt 10 Cap. 5 § Byggninga-Balken, tillkommer Domare utan undantag för militias-boställen, att emot skogs-åverkan förelägga vite, i öfrigt, vid bestämmandet af den ifrågavarande viles-boten, öfverskridit den gräns, hvilken, genom Kongl. Förordningen af den 3o September 1801 är stadgad emellan 3 R:dr 16 sk. och 25 R:dr såsom det högsta belopp, hvarutöfver vites-bot icke får, i dylika fall, sträckas; så ansåg jag mig böra fästa Kongl. Maj:ls och Rikets Götha Hof-Rätts uppmärksamhet å denna både orätt och af icke behörig Embetsmyndighet behandlade rättsfråga; hvarföre ock Ad vocat-Fiscals-Embetet, på min derom gjorda anmodan hos högbemälde Kongl Hof-Rätt, genom ingifvet memorial hemställt, det mätte Landshöfdinge-Embetets, genom dess ofvanberörde skrifvelse utfärdade vites-förbud emot åverkan å förutnämnde Boställens egor, varda, till all vidare kraft och verkan, upphäfvet, med rättighet för vederbörande att, i händelse föreläggande af serskildt vite vore 28 R. St.'Just.-Omh. Emb.-Ber. d. i5 Januarii iS34- af nöden, dermed efter Lag förfara, samt förständigande för Konungens Befallningshafvande att utfärda kungörelse om upphäfvande af ifrågavarande vites-förbud.
Deremot måste Utskottet ännu vidhålla deri öfvertygelse, att Departementets Expeditions-Chef bör i Grundlagen nämnas, såsom den der, jemte Stats-Råd utan Departement, i folsta rummet är skyldig och berättigad att öfvertaga en hindrad Departements-C hefs åligganden. Likaså kan Utskottet för sin del icke tillstyrka, att meningen: i fall äfven desse af laga förfall hindras, all deles borttages; men väl, alt den ändras till följande lydelse: i fall äfven desse af giltiga och till Stats-Rådets Protocoll förda skäl liro hindrade. Såsom ett försök att till ett helt Utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka samtliga Riks-Slåndens meningar, får Utskottet således hemställa , att det af Utskotlet föreslagna tillägget till Regerings-Formens 6 §. må öfver lemnäs åt nästa gång sammankommande Ständer , med följande !ydelse: Är Departements CÄief af giltigt och till Mats-Rådets Protocoll fä dt skäl hindrad, må hans Embete, enligt Konungens förordnande, med den rätt och det ansvar, denna Regerings-Form föreskrifver, förvaltas af Stats Råd utan Departement, Departementets Expeditions-Chef, eller, i fall äfven dt sse af giltiga och till Stats-Rådets Protocoll förda skäl äro hindrade, annan Svensk nian med de i f om för mät da egenskaper. De votei ings-proposilioner, hvilka, i händelse ofvan uppgifna jemknings-förslag af ett. eller flera Riks-Stånd förkastas, blifva nödiga för omröstning i Förstärkt Constitutions-Utskott, torde det tillåtas Utskottet att, sedan Riks-Slånden sig öfver det nu framställda förslag yttrat, föreslå. Slockholm den 22 December 1840. 8 Constilutions-Uiskottets Memorial, N-:o 83. Alik. till Exp.-Utsk. den 27 December, kl. 2 c. m. Memorial till Milcsens Ständer, i anledning af åi er remiss å Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 60.
Afven medgifves utan be tänklighet nödvändigheten att utvidga lokalen samt höja underhålls-kostnaderna för de barn, som skola utackorderas, i anseende till de stegrade anspråk, hvarmed man allestädes mötes; men allt detta förminskar ej i ringaste mån obilligheten af att tillgripa omyndige ofrälse barns arfsmedel till fyllande af dessa brister, som böra gäldas utan undantag både af frälse och ofrälse befolkningen, emedan alla samhällsklasser utan tvifvel bidraga till det onda, hvars följder Barnhus-stiftelsen är satt att mildra. Man har talat om den stora säkerhet, som de omyndige skola hafva sig garanterad genom lånehandlingarnes förvarande i Förmyndare-Kammaren äfven då särskilda förmyndare finnas; men allt detta är endast en tom förespegling; ty om en förmyndare utlånar medlen mot inteckning och denna inteckning af tysta förmånsrätter vid en konkurs undantränges, så att förlust uppstår, så har aldrig Förmyndare-Kammaren någonsin ersatt en sådan förlust, ej heller kan den hädanefter åläggas en sådan ersättning, enär derom intet finnes stadgadt eller rimligtvis kan stadgas, då den aflidne åt särskild förmyndare uppdragit vården af de omyndige arftagarnes medel. Af den nya Förordningen föijer, att då Förmyndare-Kammaren eller Barnhuset skall utbekomma procent och, enligt allmän praxis, i stöd af Kongl. Förordningen 1669, jemte en mängd nyare prejudikater, förmyndaren anses berättigad till 5 procent al den omyndiges årliga räntemedel, denne sednare verkligen måste tillsätta procent i förmyndare-arfvode. Häremot invänder man, att domstolarne omöjligen kunna tillerkänna förmyndaren 5 procent, då hans möda är så betydligen lättad genom det biträde han får af Förmyndare-Kammaren. Men mig synes förmyndaren i sanning hafva föga lättnad i sitt besvär, deraf, att han för hvarje ränte-liqvid måste uppvakta i Förmyndare-Kammaren, i stället för att på eget rum expediera denna liqvid.
Omsusad af segerdrömmar har han satt sig till arbetet, och resultatet föreligger i de två tryckark, som Rantzau just nyss tagit från chiffonniern för att genombläddra. De innehålla en med signaturen S*** undertecknad uppsats »Om skriftställarens aktning gent emot publiken», däri han klart och tydligt formulerar sitt eget och tidskriftens program. Mot de åsikter, han däri uttalat, har censor ingenting kunnat invända; men dess mer mot vissa yttringar i en annan artikel, där han trott sig igenkänna doktor Unzer i en viss »Herr D. Diaforius». Han har då också fordrat, att en del förment kränkande uttryck skulle uteslutas. Det är därför stadsläkaren i Altona just nu känner sig som en drunknande man. Det förefaller honom utsiktslöst att kämpa med småsintheten och oviljan, som förblindar alla till den grad, att ingen ser det rättvisa i hans sak. Också stadens myndigheter ha ju ställt sig på hans motparts sida; och själf känner han sig nu som den svagare, den af alla öfvergifne, den mot hvilken allas händer lyftas. Han tror icke längre på möjligheten af en seger, men han måste kämpa striden till slut. Hans sista hopp står till Bernstorff. Måhända skulle dock ministern se på dessa småaktiga stridigheter med en mera öfverlägsen blick och fatta sitt beslut oberoende af den allmänna meningen i Altona! – Jag kan på förhand tala om för er, hur detta kommer att spela af, säger Rantzau i det han lägger bort de två tryckta profarken. – Nå? – Jo, jag tror icke, att friherre Bernstorff kan finna någonting otillbörligt i de här arken. Han resolverar då förmodligen, att de få tryckas utan hänsyn till censors invändningar. Kanske har han icke heller, för egen del, någonting emot, att den sökta censurfriheten beviljas – Gud gifve, att ni fick rätt, min käre grefve! suckar Struensee synbart lättad. – Nej, vänta litet! Det vore bättre, om jag misstoge mig det finns nämligen en liten hake, som heter friherre Qvalen! Öfverpresidenten har alltså fått en liten tillrättavisning af ministern, men ministern har för vana att stryka en smula honung på sina moralkakor.
Skulle desse mine wälmmte och ödmjuka erindringar icke winna Höglofl. Utskottets bifall, fär jag -dmjukast utbedja mig, att detta mitt yttrande mä meds följa Expeditionen till de respective Ständen. Wilk. kaxe. Herr Muks-Patronen IMntzer inlemnade rtk sä lydande Littainen: DS Den 14 September. 409 Dä ändamälet med en fri Bränwins-bränning icke kan syfta till annat, än att alla hushäll stola kunna förse sig sjclfwe och sine arbetare med det qvantum Bränwin, som wanan gjort till ett behof, och äfwcn dermed betjena köpare, som icke äga tilwerknings, rättighet; synes mig, att 50 högst 6o kannors rymd af Bränwins-pannan, skulle fullkomligt upfylla detsamma, hälst dä tiden blifwcr oinstränkt. Största mäng, ben af Jordbrukare begagna icke större pannor; och 0- agtadt tillverkningen hittils endast under en korrt tid af äret warit tilläten, har likwäl ingen känbar brist Upkommit. För min del skulle jag deremot tro, att den förcflagne pannerymd af 90 kannor skulle kunna gifwa anledning till en wida öfwer behofwet och ändawälet utwidgad Bränwins-tillverkning, som i mänga afseenden skulle blifwa stadlig. I anledning häraf, fär jag ödmjukast underställa Eders Exccllence och Högloft. Utskottet, huruwida den förestagne pannerymden af 90 kannor kunde inskränkas till högst 60, och förenar mig för öfrigt till alla delar med det af Utskottets Beredning afgifne »välgrundade Betänkande, med anhällan om Proposition härUppä. W. bkisin§er. Herr Handelsmannen 8tnbeck upläste ett skrifteligk anförande af följande innehäll. Ödmjukaste Memorial! Pä de stjäl och grunder, som jag k särskildt Memorial till detta Högloft. Utstött ödmjukeligen anfört - 4?v