Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit och Rikets Ständer gifna y i någon nion sins emellan skiljaktige föreskrifter i afseende på vilkoren för beläning i Bunken af Tackjern, liggande pä Stockholms Våg. Bancft-Fullmägtrge hafva uti serskild Skrifvelse till Revisorerne af den 4 sisth November meddelat, alt enär Banco-Reglementet uti ingressen till 4 Art. 4 Affi. i5 §. innehåller: ”att Tackjern, liggande på Våg under vederbörande Embetsraäns och Magistraters ansvarighet, får af Banken belånas;” och 1 morn. af samma §. förmår: ”ätt Tackjern, som pä sätt 4 §• 1 mom. af Kongl. Majrts den ij April 18 r4 utfärdade Nådiga Förordning angående Jernvräkeriet i Riket föreskrifver, är behörigen stamphult och märkt samt upplagdt antingen å Stockholms Tackjcrnsvåg, å Tågen i Gö - theberg eller å öfrige inom Riket befintelige Jernvägar, hvilka liro försedde med Vägmästare samt stå tinder Städeraes Magistraters tillsyn och .ansvarighet, belånas etc.;” samt 3 morn. bland annat innehåller: ”Attest öfver Tackjern liggande å Stockholms Våg, skall vara underskrifven af Inspectoren vid Vågen tillika med tvänne af Drätsel-Commissionen på dess ansvar utsedde Stadens Embetsoch Tjenstemän; och skola desse tre personer derigenom, en för alla och alla för en, ikläda sig ansvarigheten, alt den i Attesten uppgifue Tackjernspost oförryckt må qvarhållas för Bankens räkning;” så hafva Banco-Fullmägtige, sorn ansett desse sstadganden, sins emellan jemnförde, antyda Lagstiftarens åsigt, att Drätsel - Commissionen, såsom den Autoritet hvarunder Stockholms Tackjernsvåg lyder, skulle ikläda sig enahanda ansvar för Bankens härstädes förvarade panter, som i de öfrige Städerne åligger vederbörande Magistrater, hos Stockholms Drätselkommission begärt underrättelse, huruvida tvänne MagisIratspersoner ibland Drälsel-Commissionens
Jag ber hvar och en, som deltagit i denna votering, lägga handen på hjertat och svara, huruvida han icke ansåg, att frågan borde förfalla om den blefve så afgjord, som nu verkligen har skett. För min del kan jag icke annat än anse detta såsom ett försök att upprifva ett redan fattadt beslut, och kan icke annat än på det högsta protestera mot framställning af propos. på Hr Gr. Lagerbjelkes förslag. Under min 30-åriga riksdagsmannabana har jag aldrig varit vittne lill någonting dylikt. Frih. Raab: Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täckts förklara, att Hr Gr. o. Landm. kommer att framställa propos. på den återstående delen af Gr. Lagerbjelkes förslag, så synes det, å ena sidan, som all vidare discussion i denna fråga kunde vara öfverflödig; men då, å andra sidan, sådane (lieser framställas, som här verkligen skett, är det icke besynnerligt om man icke vill låta dessa gå och gälla utan vederläggning. Man har yttrat sin förundran deröfver, att en fråga, sådan som denna, blifvit bragt å bane. Jag åter kan icke undertrycka min förundran deröfver, att man här velat påstå, att R. o. Ad. icke skulle få hafva mera än en gemensam tanka, då grundlagen likväl talar om flere. Jag ber alt i R. o. Ad:s minne få återföra förhållandet då representationsförslaget var å bane. Hr von Hartmansdorff hade då icke mindre än 28 förslag till gemensamma tankar, af hvilka, om jag minnes rätt, vi discuterade 7 eller 8, intill dess att slutligen de som återstode voro subsumerade under dem, som redan voro antagne. Kan väl någon af Eder, mine Hrr, nu uppträda här med det påstående, att Hr Cederschjölds förslag, hvilket genom den sista voteringen förklarades utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanka, subsummerar under sig Gr. Lagerbjelkes förslag?
Med åbe ropande häraf hafva äfven underdåniga framställningar blifvit gjorda om ökande af Lektorernas antal vid Jönköpings och Fahlu elementar-läroverk med icke mindre än tre vid det förra och fyra vid det sednare läroverket, eller till 7, Rektor obe räknad, vid hvartdera. Väl är det sannt att vid flere af de högre läroverken, särdeles dem, som i stiftsstäderna uti sig upptagit de förra gymnasierna, Lektorernas antal är lika med det, som för Jönköpings och Fahlu skolor blifvit begärdt, men det är dock alt härvid bemärka, att i stiftsstäderna, med undantag allenast af dem, der Universitet tillika är förlagdt, större delen af Leklorerne, på grund af ännu gällande författning, skola vara Domkapitels-Ledamöter och såsom ersättning för den tid, sorn åt deltagandet i Stifts—Styrelsen måste af dom egnas, fått sin undervisningsskyldighet i någon mån nedsatt. Om det än för undervisningens gång vore nyttigt att i Jönkö ping och Fahlun Lektorerne, hvilka ej till följd af deras befattningar hafva några särskilda åligganden utom lärocmbetet, i antal närmades till likhet med de förut omförmälde, så skulle likväl ett bifall dertill från flera andra läroverk framkalla lika berättigade anspråk på enahanda fördel. För detta ändamål skulle erfordras betydligen förhöjda anslag, hvilka, då de användes för det uppväxande slägtets undervisning, visserligen borde för fäderneslandet bringa rika frukter; men jag kan 24 Bil. N:o 7 d) lill Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1862. Anslag till nya adjunltlsbeslällningar samt aflöning åt extra lärare. dock icke undertrycka den farhåga, att sådana anslag, lagda till de summor, som till följd af redan meddelade stadganden och det årligen tillväxande antalet lärjungar måste begäras, snart nog komme att uppgå till belopp, hvilkas beviljande, med hänseende till de mångahanda andra statsbehofven af beskaffenhet att icke böra lemnäs oafbulpna, torde mola betänklighet.
Memorial, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksSldndens skiljaktiga beslut, rörande dels extra statsanslag till föremål, tillhörande 1 :a, 4:de, öde, 6:te och 7:de hufmdtitlarne, dels angående utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakansafgift. Sedan de uti Stats-Utskottets memorialer N:ris 222, 261 och 281 afgifna förslag till voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, dels rörande extra anslag till föremål, tillhörande l:a, 4:de, 5:te, 6:te och 7:de hufvudtitlarne, dels angående utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet, att erlägga rotevakansafgift, blifvit af samtelige Riks-Stånden godkände, har förstärkta Stats-Utskottet, i öfverensstämmelse med stadgandet i 69 § Regeringsformen, denna dag anställt votering öfver förenämnde så lydande propositioner: l:sta Voteringen (enligt memorial JV2 222). »Den, som bifaller, att en summa af 161,308 R:dr 13 sk. 3 rst., som åtgått till inredning af DD. KK. HH. Kronprinsens och Kronprinsessans våning i Kongl. Slottet samt för bosättping och anskaffande af sådana invenlariepersedlar, hvilka finnas i behåll och äro att anse såsom statens tillhörighet, må från Riksgäldskontoret utgå, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer berörde anslag icke att beviljas.» Voteringen har utfallit med 72 Ja och 47 Nej; och då alltså Ja vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. 2:dra Voteringen (enligt lista punkten i mern. M 261). »Den, som till anskaffning af redskaps-, rid-, stalloch anspannspersedlar för Bih. till R. St.
Och befria mig från det!» Det låter som ett ångestskri ur en tillsnörd strupe. Klercken har stannat och stirrar henne ångestfullt och bedjande in i ögonen. Hans läppar darra och hela hans väsen är i uppror. »Ni är öfveransträngd,» säger hon lugnande som en läkare, »edra nerver äro för känsliga, och därför skall ni bli här och sköta om dem i lugn och ro, i stället för att fara hem och göra dem värre!» Den säkra tonen, i hvilken hon säger detta, verkar egendomligt välgörande på Klercken, han lämnar gärna sina ansträngningar att klargöra alla de många tankarna, som fallit öfver honom likt en tung sky, han suckar en gång djupt och andas lättare därefter. De gå vägen fram utan att byta ett ord, men fru d’Ottange ger allt fortfarande noga akt på Klercken. Plötsligt säger hon: »Vet ni hvad det var, som först gjorde att jag fattade intresse och sympati för er?» »Nej – jag förstår det inte ännu.» »Jo, jag är litet fysionomist, ser ni, och en smula mystiker tillika. Ni har ett par så ytterst märkvärdiga ögonbryn. Håren där äro likasom flätade in i hvarandra – de påminna mig om något mycket säreget.» »Nå –?» frågar han och stannar. »Jo, om jag vore spåkvinna och ni frågade mig om ert framtida öde, så skulle jag förutsäga det på grund af edra ögonbryn. Ja, ja – det faller mig bara in! Jag säger ju alls inte att det betyder någonting, tvärtom är det väl bara ett af mina vanliga hugskott.» »Och hvad skulle de ha att betyda? Klercken är mer intresserad än han vill medgifva. Den märkvärdiga fransyskan har i alla fall en oförklarlig förmåga att lägga beslag på honom – så länge de äro tillsammans. När han är ensam med sina tankar, skall han nog kontrollera henne och bringa hennes inflytande ner till sin naturliga nivå igen. »Hvad ha de att betyda?» upprepar han sin fråga, när fru d’Ottange tyckes ovillig att svara. »Ah – det är bara hugskott!» svarar hon i lätt ton, men fixerar honom mycket allvarligt med ett sällsamt uttryck, som han ej sett hos henne förut. »Ni vill då inte spå mig? Är det något illa?» »Ja och nej!
Ofver de vattendrag, som å denna arbetssträcka korsa jernvägeu, uppfördes tvenne af sten hvälfda broar, den ena med 20, den andra med 15 fots spann, hvilka föregående är blifvit grundlagda. En kulvert öfver Bränninge å fullbordades. För en bro öfver Nyqvarns å, Ij mil från Södertelje, grundlädes och uppmurades landfästena. Spännvidden är 32 fot. Ofverbyggnaden af jern, tillverkad vid Motala verkstad, levererades mot slutet af året, men hann icke att uppsättas. — -—• — Terrasseringen å de under föregående år bearbetade, mest arbetsdryga, ställena från gränsen mellan Stockholms och Nyköpings län till Catrineholm fortsattes och nya bandelar lades under arbete. De anmärkningsvärdaste deribland voro: bankfyllningarna öfver tvenne vikar af Fräsjön, jordoch sprängningsarbetena förbi Stjernhof och Fastmyra, faskinering til! förstärkning af grunden under bankarne öfver Bäcksjön och sjön Yalingen, samt utfyllningen af dessa bankar, utfyllningen af bankar öfver de båda rikarne af sjön Däfven vid Sparreholm och de vidlyftiga sprängningsarbetena öster om detta ställe, sprängnings-, gräfningsoch bankfyllnings-arbetena från Melby förbi Skebo qvarn, Flen. Orresta och Stenhammar, bankfyllningen öfver det sund, sjön Wnldemaren bildar vid Ilålbonäs, hvilket sund är 850 fot bredt, samt de stora gräf ningsoch fyllningsarbetena vid Oppäng. Ramsta, Walla och Strökärr. De omständigheter, hvarpå den raska fortgången af terrasseringsarbetena i allmänhet äro mest beroende, nemligen väderleken och tillgång på arbetsfolk, voro i hög grad gynsamma för arbetenas fortsättning å denna del af Westra stambanan, och det blef sålunda möjligt att ännu i slutet af December med fördel sysselsätta nära 1,400 man.
Om någon t. ex. vill genomdrifva sin lista, och ser sig segra på 10, men förlora på 15, så blir hans första åtgörande att se efter, på hvilka bänkmansafdelmr af dessa 15 hans åsigter lättast kunna vinna insteg. Sedermera rigtar han sin verksamhet och koncentrerar hela sin öfvertalningskralt mot de personer på de 3 bänkmansfdelningarne, (hvilken pluralitet han ännu behöfver), hvilka han anser sig med minsta besvär kunna vinna för sitt parti. Denna olägenhet skulle i väsendtlig mån afhjelpas, om de direkta elektorsvalen komme till stånd och man samfäldt i plenum skulle välja Elektorerna; då blefvo de ledande tvungna att på det moderataste sätt upgöra sina listor, på det att icke ett tredje parti skulle bildas af dem, som sökte att gå medelvägen. Härigenom skulle elektorslistan blifva mera sammansatt och Utskm tillsatte, i öfverensstämmelse med allmänna tänkesättet, i samma rigtning. Ty den, I)«i) 21 December. 391 sorn under nuv:de förhållanden ej vill låta fånga sig till den ena eller andra listan, måste helt och hållet bortkasta sin röst, och följden bl ifver, att endast ett parti kommer att uteslutande representeras under Riksdagen. Dessa äro de olägenheter, som jag anser hufvudsakligen vidlåda det nuv:de bänkmausfördelnings-systemet, oell hvilka alldeles ej komme att göra sig gällande, som jag visat, om mitt reorganisationsförslag vunne bifall. De företräden, man i allmänhet anser bänkmansvalen ega, äro, att de med Ståndsledamöterna obekanta personerna kunna lättare komma i tillfälle att göra sig bekanta med de 15 å 16 kamraterna, som sitta på samma bänk, då de sedermera kunna gifva sin röst åt dem, för hvilka de hysa största förtroendet och hvilka de anse bäst känna R. o. Ad:s representanter. Detta skulle äfven jag anse vara af ganska stor fördel, om med valen på så sätt tillgick. Men nu frågas, är detta valsätt verkligen enl. med sanna förhållandet? Detta kan väl ingen annat än bestrida.
Komiterade hafva nemi. sagt: ”Då en dylik skattejemnkning hufvudsakligen blifvit ifrågasatt för att bereda utväg till någon lindring i de dryga bördor, som nu hvila på den skattskyldiga jorden, hvilken ock onekligen, i allmänhet, är deraf i behof; så böra emedlertid komiterade, vid detta tillfälle, icke dölja den öfvertygelse, att med afseende å de här ofvan anmärkta svårigheterna att med bestämd grundskatt å egendomar, hvilkas värden i tidernas längd betydligen omvexla, åstadkomma någon verklig fortfarande jemlikhet uti denna beskattning, de åtgärder, för nyss omnämnda ändamåls vinnande vidtagas, snarare böra åsyfta att småningom, — märken väl, mine Hrr, hvad som följer — då det utan märkbar olägenhet och Den 31 Juli. 381 rubbning i enskild rätt skulle kunna luta sig göra, berecia öfvergång till eli annat system, samt till en början, — således endast och allenast till en början — på sätt redan vid serskilda tillfällen med flere skattelitlar egt rom, i den mån sådant, ulän ökad beskattning i öfrigt, kan för sig gå, hindra en del af de serskilda skattebördor, som utom grundskatten, nu trycka den skattskyldige jorden.” Vill man nu på ett tydligare språk öfversätta detta yttrande, så lyder det så: Komiterade hafva väl icke vågat tillstyrka npphäfvande nu genast och på en gäng af den grundskatt, som från ålder åligger en del af den svenska jorden, för att låta andra hemman och lägenheter, som från denna skatt hittills varit befriade, uti betalningen af densamma taga del, emedan orättvisan af en sådan åtgärd är allt för uppenbar, för att icke genast falla i ögonen och sålunda sprida missnöje i landet. Men kan förändringen ske småningom och efter hand, så alt man icke så noga märker den rubbning, som derigenom förorsakas i egande rätten, hvarigenom saken åtminstone får sken af laglighet, då kan — dä hör den äga rum. Man måste således börja med att på de bättre lottade hemmanen öfverflytta en del af de skattebördor, som utom grundskatten, nu trycka den skattlagda jorden.
Den förra, eller tiD* ningoflämpebafgiften, bli fm i t beräfnaD att årligen utgöra 33:co 9v:Dr 11,500: odj Den feDnare, eller fortflampebafgtf> ten 33:co 9e:Dr 18,400: eller tillfammané . 29,900: bwabatt alltfå återftoDett 93:co 9e:Dr 353,766: 32. — jfulle utgöra Det belopp, font meD en motfmaranDe anDel af Allmänna föemillningen borDe betäcfao; tttett Då Dvtfö* gälD^ontoret, utom De miD Denna DttföDag bemiljaDe odj, till utgåenDe för cn gång eller unDer 3:ne nr, å betta ^öerf anwifaöe tillfälliga ©tatö utgifter, fått fig ålagöt att, enligt ^ongl. Diöpofttion, till unDerfföD för $olfffole*^ärareé aflöning inom De focfnar, Der ©tatsbi* Drag därtill fan erforbraö, äfrö en font till $olfjfole*Särare* ©eminarier famt till ftipenDier för eleverna wiD Dejja ©e* minarier, årligen till odj tneD Det år, Då näfta SviféDag jlutaö, utbetala tillfammané 41,100: fyvoilfcn anjlagöfumma, i anfeenDe till ef minDre bejibeifaf* fenl)ct, än Den tiD, bwarunDer Den ffall fortfara, ^i anfelt böra hänföra» till De af Alllmänna SöemiUningen utgåenDe utgifter; famt
Några af församlingens ledamöter anse sig behöfva dessa sammankomster, men Pastor finner dem icke nödiga, ulan förbjuder deni, så att hela denna sak börjar med^ en strid emellan Pastor och församlingen. Pastor kan härvid någon gång hafva orätt, ty han kan lätt misstaga sig, och misstänka, att irrläror kunna förekomma, då deremot kanske anledmn lill sammankomsterna är det aldra renaste nit, ett verkligt behof af gemensam andaktsöfning. Hvarföre i sådana oskyldiga fall sätta Presten och församlingen i harnesk mot hvarandra? hvarföre icke snarare pä sätt Ulsk. föreslagit, stadga rättighet för Pastor, att förbjuda sammankomster, först då anledn. dertill visat sig vara för hand? Om vi i andra hänseenden gifva tillåtelse till sammankomster; om genom 1849 års författn. ett obetingadt medgifvande är lemnadt, att sammankomma och utbyta tankar i alla andra ämnen, bör det väl då förvägras uti de religiösa, åtminstone så länge icke några irrläror förekomma? Hvad är det man egentligen fruktar af dessa sammankomster? Jo, det är irrläror; — men bör man då gå så långt, att man af blott farhåga, för att sådana läror kunna predikas, förvägrar menniskor, alt sammankomma, för att upbygga sig med en gemensam andakt? Jag är långt ifrån alt vilja utfara i de analhemer emot Presterskapet i allmänhet, som jag mångenstädes, och äfven på detta rum hört uttalas, dock måste det medgifvas, att Presterne icke alltid upfylla församlingarnes billiga anspråk och behof. Mångenstädes kan en Kyrkoherdes höga ålder, eller måhända likgiltighet, verka derhän, att medlemmar af församlingen önska, att annorstädes öfva sin andakt, än der de höra denna Prest predika. Bör väl detta varä förmenadt, så vida han icke dertill lemnar sitt samtycke? Vi måste äfven fästa upmärksamheten derpå, att behagliga för Presterskapet kunna aldrig sådana ansökmr blifva.
Denna granskning kan dock vara uplysande om den sker med upmärksamheten fästad pä Sveriges många egendomliga förhållanden. De allmänna valen hafva i utlandet sina Hesta anhängare hos massan och dess målsmän, och deras omedelbara tillämpning påyrkas ifrigast från detta håll, denna slags påtryckning åter eger icke rum i Sverige der arbetsklassen frän urminnestider deltog i Sveriges allmänna angelägenheter. Det nuvar. lagstiftningsförslaget bör således företrädesvis bedömmas ur den moraliska position den intager inför flertalet, och dem som i Sverige föra deras talan; således: den Svenska allmogen. Den delen af arbetsklassen, som sysselsättes af stadsmanuna-industriens yrken, kan ännu hvarken till antal eller betydelse jemföras med den jordbrukande arbets-befolkningen Den 17 December. 201 och förtjenar således icke det afseende man i utlandet dervid måste fäsfa. De mest olika omdömen hafva gjort sig gällande i afseende på det nya förslagets inflytande på allmogens intressen, hvilka i sjelfva verket både låta argumentera sig, antingen man uteslutande fäster sig vid det nakna siffertalet eller vid den anda som endast förmår gifva siffran lif och betydelse. — Allmogen har således de jure blifvit ihogkommen på ett sätt, hvaröfver den icke eger skäl att beklaga sig; frågan är endast om, huruvida de tilldelta politiska rättigheterna de facto komma allmogen till godo. Då det nya förslagets anhängare ingen ting gjort för att popularisera detsamma hos allmogen, skulle tillämpningen börjas under inverkan af allmogens öfverygelse att dess lott derigenom latderades, och endast denna öfvertygelse skulle framalstra deremot svarande förhållanden. Vid Elektors-valen till innevar. riksdag måste presterskapet göra sig all möda för att samla ett till ett laggiltigt val nödigt antal Elektorer, hvilken liknöjdhet dock, som nu visar sig, ingalunda upkom af någon förkastelse-dom öfver närvar, representations-sätt eller af någon trängtan att ersätta detsamma med en på de allmänna valen baserad representation; den upkom af den känsla af obetydenhet, som alltid hyses af de mindre bildade vid utöfvandet af deras politiska rättigheter, en känsla som tilltager ju mera man nerflyttar den politiska kompetensen.
St. saknad kontinuitet förefinnes, och som ej bör kunna misstänkas ega intressen, motsatta ett oafbrutet uprätthållande af myntvärdet, inrymmes en i någon män kontrollerande upsigt å Bankförvaltningen, samt genom intagande af privata delegare i Banken. På sådant sätt kommer dessutom Banken att ställas under allmän civillag, en omständighet, som i och för sig allena skall utgöra ett mäktigt hinder emot dess begagnande i strid med Bank-inrättningens ändamål. Genom ett sådant sätt att gå tillväga, skulle vår national-banksinrättning blifva ordnad i någon likhet med de öfriga förnämsta Bankerna i Europa, hvaribland må nämnas den Engelska, den Franska, den Preussiska, den Belgiska, den Danska, den Norska samt den Spanska Banken San Fernando i Madrid. Afven i Förenade Staternas Bank deltaga Staten och privata gemensamt. Det torde ej behöfva bevisas, att, så länge Bankens Styrelse tillsättes genom val af 3:ne ledamöter från hvarje Stånd, man endast tillfälligtvis kan påräkna att de, som väljas, finnas begåfvade med de kunskaper och de insigter, som erfordras för ett så vigtigt updrag, som en bankförvaltning. Icke heller kan, med afs. å deras antal, aflöuingen bestämmas sä, att derpå kan grundas anspråk, att deras tid företrädesvis skall egnas åt fullgörandet af deras befattning. För att. afhjelpa häraf följande olägenheter, bör de af Ständerna utsedda fullmäktiges befattning inskränkas till en utöfning af kontroll å förvaltningen samt vården om Bankens redbarheter och egendom i öfrigt, och på detta sätt beredas den säkerhet, hvarpå B. St:r ega anspråk i följd af den garanti för Banken de sig åtagit. Den egentliga förvaltningen bör deremot anförtros åt personer, kände för redbarhet och insigt i Bankaffärer, samt väljas utan afs. derpå om de tillhöra representationen eller icke. Jemte dem bör ett proportionerlig! antal utses af Bankens enskildta delegare. Svenska Riksbanken är i afs. på sättet för utlåning alldeles olika alla andra civiliserade länders national banker. Detta kan endast förklaras derigenom, att i vårt kapital-fattiga land Riksbanken i långliga tider var det enda offentliga ställe, dit de länbehöfvande kunde vända sig.
En af de ledamöter, som anhöll om återremiss, yrkade det derföre att han önskade alt alla de räntor, som möjligen skyddas af presterskapets privilegier, måtte blifva utur votera-propos. uteslutne. Hr von Hartmansdorff argumentation emot återremiss torde således kunna anses öfverflödig och opåkallad. Här är i dag ytterligare mycket ordadt om lagstiftning och Konungens sanktionsrält och man har påstått, att förevande fråga, i anseende till dess sammanhang med nämnde båda ämnen, icke borde komma till förstärkt Etsk. Jag skulle anse mig handla föga grannlaga emot Ståndet om jag åter upprepade hvad i det afseendet förut blifvit ytlradt, hvilket torde sä mycket mer vara öfverflödigt, som jag tror de nu här framställda anmärkmne redan på förhand blifvit fullkomligen vederlagde. Här är nu icke fråga om huruvida ett ärende, sedan det blifvit af R. St. afgjordt, erfordrar Konungens sanktion eller icke; här är endast fråga om formen för sakens bringande till slut hos R. St. och i det afseendet stadgar grundlagen alt alla frågor, som röra statsregleringen, skola gä lill förstärkt StatsUtsk. dä tvä Ständ stanna emot två. In - 43S Den 23 September. gen af mine värde motståndare har kunnat bestrida, att ju denna fråga har ett stort inflytande på Statens inkomster, i thy att alla de till fromma stiftelser m. fl. inrättningar indelta räntor skulle till Staten indragas och ersättas af statsanslag, hvilket naturligtvis skulle inverka på Stålens inkomster och äfven på dess utgifter, enär vederbönde skulle få denna ersättning af statsverket efter en viss beräkningsgrund hvarigenom statsverket komme att få sig ålagt betydliga utgifter. Det är således klart att frågan hörer under 69 § Reg.F. Om beslutet behöfver Konungens sanktion eller icke för att blifva lag, — hvilket jag tror den erfordrar — är en fråga som jag anser icke höra hit. Man har äfven här i dag yttrat hvad i går åberopades i afseende på åtgärden med förevande punkts delning.