Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore ett underverk om jag kunde slå mig igenom. Men framåt i alla fall. Quand même! Och Politiken för i dag innehåller om högerdamen följande notis: ”Mathilde Roos, der ogsaa har gjort megen Lykke med en Novellesamling, som er udkommen i dansk Oversættelse, udgiver om kort tid: ”Hårdt mot hårdt.” – Fru Eckhardt fyller idag 47 år. Hon ser ut till det.81 Jag har just slutat läsningen af Rosmersholm. Den har gripit mig. Jag vill ännu icke se i en recension af den, eller höra en tydning af innehållet. Ack, hvad skall han med sin välsignade symbolik i den! Hvad skall det vara godt för allt det mystiska om slägtens hvita hästar? Det är ju så barnsligt. Men allt det andra! – Han plågar mig med sina hvita hästar och sin affekterade djupsinnighet. Hvad skall han med allt det der! Det är ju både öfverflödigt och till skada. – ”Salig fruen tog dem.” – Böh! Men för övrigt. Jag älskar det arbetet som intet annat jag läst af Ibsen. Det är så sant. Det är så lefvande stort. Det är sådant som man sjelf erfarit. Det är kött af mitt kött och blod af mitt blod. Hur har han kunnat teckna denna beundransvärda qvinnofigur? Jag är alldeles upprifven af glädje, beundran, förtjusning. Det arbetet skall jag ha att älska som en kär vän, jag ensamma menniska, som icke har en varelse i verlden att stå i ett personligt förhållande till. Jag, som synes så till öfverlopps, – stäld utanför allting. Jag behöfver samla omkring mig sådant som jag kan älska. För att utfylla den stora bristen. Jag som går här med min stora längtan efter att taga och ge, utan att någonsin ha haft förmågan att vinna en menniska. Jag förstår både honom och henne. Derför älskar jag skådespelet. När jag sitter der ensam, – alldeles ensam, då skall jag läsa det, läsa mig stark igen, läsa det som om jag hört en menniska tala till mig. Jag ger mig icke. Jag ger mig icke så länge jag kan andas.
Deir 7 December 455 Z7 ss 2 rst för hw: ka Ofwer-Commistr^iatet ansett be, malde Wärderingvmäi öra bli wa Co" loire tan'warige, i hwiiket yttrande O nbudsmannen änven siuteligen in» stämt, komma sa om redan indcgripne i den 8rr>er!hsr» älagde defectpost pä Z24 R:V 4 rst. all sörswiiina. Ä en af Commissarie» 8msähar^ jngiswen för» tskninq Nw Z öfwer defeerräknlngar kill en summa as 94 R^d 7 tz n rst., hwilka hos d-m af underbekjenin» flen, som haft dem om hand till indrifwande, blifwit förlorade, uran att wid desse B-lynters död eller siyttning ur ConkoiretS tjenst kunna äterfäs, befinnes defecterne för personer utom Werket Utgöra 24 R:d. 2-tss y r:st och för personer inom W.-.ö.t 6y: zc>. 2. Och som dek klifwit uplyst, all Commiss iri.a 8meclborz tvid desse med Betjeningen timade händelser, härom fljort behörig anmälan hos W-rkets Direcleur, sä ansäg Directionen honom dymedelst h^swa fullaiort hivad i sädane fall pä hans åtgärd ankommit, och fann der» söre skäligt alt fran ersättningen af desse 94 J^d 7 ss. n rst. honom befria, hwadan den sistnämnde posten 6y R:d zo ss 2 rst såsom inbegrione i 8moäbsr^ äswan äberovade förtekning N:o 2 kommer pä den samma att afgä.
Jag sitter mången timma och lyss till enslig bäck, som mellan nötta stenar i solskensglitter skvalar att tömma sina flöden, där skogssjö hvilar täck, af ljusgrön ängsmark kantad och dunkelgröna alar. Jag klättrar upp för klinten bland snår och ormbunksblad och låter blicken, vidgad, ett haf af grönska följa långt bort till synkretsranden, där, glänst af solens bad, ett kyrktorn ljust sig höjer ur skogens gröna bölja. Där hallonbuske slagit i något stenrös rot, min gång jag gärna hejdar ett saftigt bär att plocka. Jag följer intet syfte; men, nyckfull, styr min fot, hvart stundens lust mig manar och skogens syner locka. Den lille röde ekorrn, på ströftåg stadd som bäst, af plötslig undran gripen, sitt viga språng försenar. Han ser med skygga ögon en stund på sällsam gäst och hoppar sedan undan bland täta löf och grenar. När så jag vandrat länge omkring i enslig ro, till trädens susning lyssnat och trådt de vilda gräsen, mig är, som vore skogen mitt hem,# mitt gröna bo, som vore själf jag blifven ett lyckligt skogens väsen. Låt .mig få se ditt anlet, du skogens trolska rå! Låt mig hos dig få dröja i dina svala gömmen! Uti förtrollad lustgård, dit inga sorger nå, vi drömma ljuft tillsammans den korta sommardrömmen. Emil Schiött. Literära notiser. De religiösa rörelserna i Ryssland tecknas » efter tillförlitliga källor och egna iakttagelser » i en liten skrift af J. Stadling (Stockholm, Alb. Bonnier 1891, Kr. Förf. har, efter hvad det synes, varit på ort och ställe, om han också ej röjer någon särdeles djupgående bekantskap med ryska samhällsförhållanden. De ryska namnen och beteckningarna återgifvas ej sällan på ett oegentligt sätt, och konsekvens vid omskrifningen med latinska bokstäfver saknas. Förf.
Efter ytterligare 5 år, eller fulla 20 års tjenstgöring, skulle sedermera de två eller tre äldste uppflyttas till en lön af 3,500 Riksdaler, och först i mån af desses afgång de i tjenstgöringsåldern närmast stående inträda i samma rättighet, dock så att alltid en tjenstgöring af 20 år måste förut hafva egt rum. För den händelse Kongl. Majd skulle finna skäl att i någon mån lemna bifall till ofvanberörda förslag, och stadga någon ändring eller något tillägg uti den för deltagarne i det geologiska undersökningsarbetet förut fastställda aflöningsstat, har Professoren Erdmann tillkännagifva, att under de år, som omfattas af nästinstundande statsregleringsperiod endast en af desse deltagare kunde komma i fråga att uppflyttas i högre lönegrad än den nuvarande högsta, och detta först från och med det sista året af nämnde period eller år 1866, hvadan den härigenom uppkommande tillökning af 500 Riksdaler till de öfriga beräknade utgiftssummorna ej kunde utöfva någon märkbar rubbning i det upprättade utgiftsförslaget. På grund af nu gällande aflöningsstat och med ledning af den erfarenhet, hvad öfriga utgifter beträffade, som under de förflutna åren kunnat förvärfvas, har Professoren Erdmann, på sätt en vid hans framställning bifogad bilaga närmare utvisar, beräknat de sannolika utgifterna för är 1864 till 42,300 Riksdaler, » ” 1865 till 44,100 Riksdaler, » » 1866 till 45,400 Riksdaler, eller i medeltal för hvarje år till 43,933 Riksdaler 33 öre. Hela den summa, som för fortsättande af de geologiska undersökningarna under nästa sfatsregleringsperiod efter samma plan, sorn hittills, blefve erforderlig, skulle således uppgå i rundt tal till 132,000 Riksdaler. Uti utgiftsförslaget har upptagits aflöning för en särskild afvägare och beloppet af 12 Kungl.. Maj dt Nåd.
H ä r torde vara på sin plats att påvisa ett af de fall, då brukbara födoämnen kastas bort, ofta utan att det påaktas af husmodern, nämligen genom det häfdvunna bruket att kökspigan får betalningen för afskrädet, som samlas från köket. Den där stadsseden inleder onödigtvis kökspigan i frestelse att tillöka sin inkomst genom att kasta i diskämbaret en hel del, som kunnat användas i hushållet. Så kan man t. ex. få se, att då brödkorgen kommer ut från herrskapsbordet, alla äfven orörda brödskifvor genast hamna bland afskrädet och pigan skär af kakan till sig och kamraterna. Likaledes då hon tömmer gröt eller stufningar ur kokkärlen, sker det så lättvindigt, att åtminstone en portion lemnas kvar att göra sällskap med det förkastade brödet, ty vatten hälles genast i kastrullen och allt diskas bort; hvarpå kökspersonalen serveras af det, som kommer ut från bordet. Genom att förekomma dylikt, skulle mången brödkaka sparas in och en husmoder äfven med små resurser kunna jämka sig ur beroendet så väl af kreditens ok som sina vänners och sin mans mellankomst. Säg aldrig ett ord om småsaker, som ingenting betyda, o. s. v. Det är just uti det lilla en husmoder måste se upp! Af brödskifvorna blir, om ock endast en kaka i veckan, femtiotvå kakor per år, och detta är ju blott en artikel af alla de mångfaldiga vi förbruka i ett hushåll. Ingenting bör af oss anses så obetydligt, att det icke tillvaratages, ty då hushålla vi illa. I hvarje hem torde äfven finnas något, som kan, med ringa försakelse, under en kortare tid undvaras eller minskas, för att vinna ett godt ändamål. Litet öfverflöd insmyger sig lätt hos hvar och en, om man granskar noga — • och noga måste man vara för att åstadkomma något nytt och godt. Och inom kvinnovärlden är kreditsystemet ett stort missgrepp och tillika en stor ovättvisa; alltså blefve en reform häri ett storverk på detta område.
» Om jag icke kallas excellens », sade kurfurstens af Brandenburg representant, » skall min herre draga sina trupper ur Ungem ». De kejserliga ambassadörerna yrkade att få ett rum för sig sjelfve i byggnaden och att få en särskild plats på gården anvisad för sina vagnar. Alla de öfriga ministrame från de allierade maktema förklarade detta varaen högst otillbörlig fordran, och en hel sammankomst upptogs af denna barnsliga tvist. Kejsarens och franske konungens ambassadörer sysselsatte sig hufvudsakligen med att gifva akt på hvarandras ben. Ingendera ansåg det förenligt med den kronas värdighet, hvilkens representant han var, att närma .sig den andre hastigare än denne gick honom sjelf till mötes. Om derför den ene af dem. märkte, att han oafsigtligt gått fram för fort, • vände han tillbaka till dörren och den ståtliga menuetten böljade ånyo. Det är verkligen både ömkligt och löjligt att se framstående och allvarlige män, samlade för ett så ytterst maktpåliggande värf, slösa sin tid, hvarunder tusentals menniskor af kriget skördades, med dylikt lappri, men det var den evinnerliga fåfängan, som här gjorde sig gällande —, och en ypperlig exponent på densamma rangoch titelsjukan. Att mycket sedan den tiden är förändradt, är ju klart, men rangsjukan sitter dock qvar i menniskoslägtet, ehuru den onekligen visar sig artigast, som i rangfrågor ger efter, då deremot historien vet berätta, hurusom i gamla tider till och med slagsmål uppstod mellan förnäma damer om främsta platsen i kyrkan. En ganska lustig historia berättas också från ett besök, som Carl XV gjorde i Göteborg, då någon satte i fråga, att nota-bilitetema skulle presenteras för majestätet efter rang, men som man icke just kände till någon rangskala bland köpmännen der nere, yttrade förste hofmarskalken Flach skämtsamt: » Ja då ser jag ingen annan råd än att her-rarae fä gå efter debetsedlames belopp. » Si non e vero e bene trovato. Det var ingen liten fråga det gälde, då i Sverige första gången offentligen rangförhållandena kommo på tal.
Men också, om friheten verkligen i detta afseende är mer än tillbörligt stor, så kan Den 15 Maj. 113 väl korrektivet härför ej sökas i Bevilln:s-Stadgan, utan måste man i detta fall söka åvägabringa en ändring i civil-lagen. Men som frihet från testaments-bevillning hittills i detta afseende egt rum, så torde det vara svårt att nu göra någon ändring i densammaj synnerligast om R. o. Ad. är af den åsigten, den siste värde tal:n, Gr. Hamilton, framställt, att bevillning af testamente i allmänhet ej borde ega rum. För öfrigt om, som jag hoppas skall lyckas, taxeringsvärdena komma att förhöjas, så skulle detta förslag i allra flesta fall komma att åstadkomma en betydligare förhöjning, än meningen dermed någonsin varit. Jag skulle således för min del vilja förena mig med Gr. Sparre i den anhållan, att de i mom. 1, 2 och 3 omtalade 4 proc. måtte förvandlas till 1 proc., samt att de i mom. 4 föreslagne 2 proc. måtte förvandlas till J/2 proc. Gr. Mörner: För min del kan jag ej instämma i de af de föregående värde talarne uttalade åsigter. Enligt TTtsk:ts förslag skulle nedannämnde personer blifva befriade från de i denna § stadgade bevillnings-afgifter, nemi. a) efterlefvande maka; b) skyldeman i rätt uppeller nedstigande led, äfvensom syskon eller deras afkomlingar; och c) annan fjermare arfvinge, för sin lagliga arfslott och allt hvad derutöfver är gifvet och som icke uppgår till 1000 rdrs kapital.
Korngryu, 150 dito Rågmjöl och 19,600 Skålp. Gryn af Pouchets tillverkning, samt dessförinnan 4000 Skålp. sistnämnde slags gryn. Enskilte personer hafva gifvit under förstberörde tid 24,614 R:dr 17 sk. 3 rst. Banco, 105 Tunnor 10 kappar Råg och 443 Tunnor 24 kappar Korn, samt derförut 5,448 R:dr 27 sk. 8 rst. sagde mynt. Såsom ett bevis på invånarnes välvilja och beredvillighet, anser jag mig underdånigst böra nämna, att de, oaktadt nöden inom orten, 6 likväl efter råd och lägenhet, i någon mån lemnat bidrag åt andra olycklige och till nyttiga ändamål, t. ex. de Brandskadade i Wexiö Stad och Dahlallmogen, äfvensom till uppbyggande af Tornet på Riddarholmskyrkan. 3:o Näringar. Jordbruk: Åkerbruksredskapen äro oförändrade och bestå hufvudsakligen af så kallad Vält eller Vändplog, Ahl med större och mindre antal jernklor, samt jernpinnad Harf, jemte Rist till Grässvalens afskärande då Linda skall åter upptagas till åker och i sådant afseende Vältköres. Ehuru invånarne, vid inträffande missväxter, nödgas sysselsätta sig mera vid binäringar, har jordbruket likväl, under hopp om lyckligare skördar, bedrifvits med omsorg, äfvensom ny-odlingar blifvit verkställde, särdeles af Myror, som efter 2 ä 3 års Gödsling och besående igenlägges till gräsväxt, hvarigenom det är möjligt att, jemväl oundvikligt att träda eller till Linda lägga större eller mindre del af den gamla åkern. Vid detta vexelbruk måste en nödig uppmärksamhet fästas å ett visst förhållande emellan den öppna åkerjorden och ängestillgången samt möjligheten att väl gödsla den åker, som besås, emedan jorden i allmänhet icke gifver någon lönande afkastning utan årlig begödning. Kornet är ortens liufvudsäde.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag vilt ej förlänga discussionen, utan anhåller blott att få nämna, det jag instäm - 370 D e n 17 Juni f. m. mer i hvad Hr Stuart anfört, på grund hvaraf jag vågar tillstyrka bifall å förevar, betänkande. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jagskall deremot anhålla att få förena mig med de värda talare, som begärt afslag å TJtsk:s betänk., synnerligast i anseende dertill, alt det af Gr. Cronhjelm omnämnda tillägg uti den föreslagna underd. skrifvelsen nu influtit. Jag anser, att det vore högst besynnerligt af R. St. att göra den framställning, att man vid en reglering, som vore af behofvet påkallad, skall göra afseende på, om det behöfves en länsman mer eller mindre för att tillvägabringa förändringen; och säkerligen skulle en förbättrad indelning i följd af ett sådant vilkor blifva overkställbar. Jag ber att derjemte få fästa uppmärksamhet derpå, att det Stånd, för hvilket denna fråga måste vara af största vigt, nemi. BondeSt., afslagit betänk, i denna del och således ej tyckes önska en förändrad indelning, eller åtminstone inser, att de olägenheter, som nu äga rum, ej uppväga dem, som genom förändringen skulle uppkomma. Detta torde vara ett talande skäl för afslag å betänkandet. Gr. Cronhjelm: I anledning af hvad den siste värde talaren anfört, ber jag att få upplysa, det BondeSt. afslagit den föreslagna underd. skrifvelsen just då intet tillägg till förekommande af ökade kostnader var bifogadt betänkandet. Jag tror derföre, alt man af detta afslag ej kan hemta skäl för det påstående, att BondeSt. är emot betänk, sådant det nu är; och jag hemställer, om icke R. St. hafva något skäl att göra ett sådant förbehåll, som Utsk. nu föreslagit, när man ser, att i följd af bifall tili sådana organisationer, som R. St. begärt, ganska betydliga kostnader drabbat statsverket.
Mål längre eller kortare tid ligga på bordet eller detsamma återremittera , förorsakades äfven derigenom en olikhet uti tiden för Målens afgörande, oagtadt föreskriften uti 47, §. Riksdagsordningen till beredande af de allmänna RiksdagsMålens företagande på samma tid 1 alla Stånden alltid blifvit iagttagen -, men i öfrigt vore ej uti Grundlagarne stadgadt, att handläggningen af Mål innom ett eller flere af RiksStånden skulle fördröjas, i afbidan på den tid 3 då samma Mål 132 Den 23 Maji. kunde i ett Siler annat Riksstånd äfven förekomma. Herr Munch af Rosenschöld: Jag vågar tro, att då ett Betänkande läses upp en Plenidag förr i de andra Stånden, än rubriquen af detsamma härstädes anmäles, så är i ett sådant fall ej Discussioner orsaken, att Ridderskapet och Adeln senare fattarsina beslut, än de andra Stånden. Men dä, såsom Hans Excelleftce nyss behagat nämna, Discussionerna innom ett så talrikt Stånd, som Ridderskapet Och Adeln, nödvändigt måste fordra mera tid, än för de öfrige Stånden, som inskränktare till antalet, erfordras, bämtar jag häraf en förnyad anledning, ätt ej anse min anhållan obillig, det de inkomne Målen ej må här senare föredragas första gången, för att läggas på bordet, än i de öfrige RiksStånden. friherre Boye,' Rudvig: Det af Halis Éx* ieellence, Herr Grefven och LandtMarskalken uppgifne skäl är visserligen godt; ty med lika många Plena, söm de andra Stånden hafva, kunna vi ej framkomma lika långt, som de j men jag hemställer, om vi icke kunde få desto flere Sammanträden.
Vidare överlägger man med lantmätaren om vägars dragning till stad, kyrka, kvarn vattenställe, skog, vad som kan gälla för forsar och hur grödans inbärgning skall ske, hur man förfar med huvuddikning. Tillsamman överenskommer man om hur den sökandes mark skall brytas ut utan att skada grannarna eller vara till hinder om de i framtiden vill skifta. Lotterna får inte få för oformliga figurer utan skall så mycket som möjlig vara reguliaire. De avsides belägna sämre ägorna fördelas så långt möjligt så att de förenas med den erhållna enskifteslotten eller läggs så nära som möjligt. I Bergslagen där skogsmarken varit storskiftad, får inte utan de flestas medgivande rubbas, men heller inte hindra enskifte att äga rum. Ligger hemman redan från början långt från varandra, så att enskifte kan ske utan utflyttning må grannarna bibehålla sina tomtplatser. Är det trångt i byn så att utflyttning måste ske, skall det vara den sökande som flyttar. Vill flera ha enskifte flyttar de som har sämsta byggnaderna och minsta tomten. De kvarvarande som får större utrymme biträder de flyttande med körslor och dagsverken. Om det inträffar att de utflyttade får mark, som först efter en tid blir lönsam, fordrar rättvisan att de andra hjälper och understödjer några år. Det åligger lantmätaren att räkna ut hur stor denna hjälp bör vara. Våra befallningshavanden bör inte utse andra lantmätare än dem, som är skickliga och kan utföra detta grannlaga verk och med lämpor bemöta allmogen. Alla lantmätarens åtgärder skall noga protokollföras och uppläsas för dem de berör. Råskillnadstvister med nästliggande byalag skall avgöras av domstol. Uppstår frågor om stängsel inom enskiftade byalag följs de grunder, som Vår nådiga stängselförordning av den 9 februari 1802 gäller att ett proportionerligt deltagande hemmanen emellan må vinnas. Hemmansägare som efter utbrytning vill till annan person överlåta en 1 / 10 del av sin nya ägolott har rätt till detta. Dock får ingen lägenhet göras mindre än 4 tunnland. Stamhemmanet får inte sättas ur stånd på grund av detta. Hemmansägaren har rätt att uppbära avgift så länge han fullgör sina skyldigheter. Brister han äger kronans uppbördsmän att belägga lägenheterna med kvarstad tills räntan är betald.
Derigenom öppnades tillfället att utan all gräns amovera de wcrklige frän sin befattning, utan att aniovera dem frän sina Embeten; Stats-Nädets föreställningspligt, uaturlkgtwis äsyftande Rikets wäl, ej personernes, sörswunne; de pä obestämd tid amo - 186 Expeditioner till RikS-StLnden. verade Stats-Räden ätnjöte sina löner, och de tillförordnade njöte blott dem de förut innehade; det oberoende och den frihet fran korruption, som är meningen att sinna hos de anständigt lönte StatsNäden, kunde ej skäligen förwäntas hoS de konstituerade; en wälwiljande Konung skulle anmanda förordnanderättcu med skäl och med mätta, men en annan skulle säkert misibruka den; den wädliga inrättningen af en Conseil skulle aterträda i stället för ett Nåd; Riksens Ständer skulle sä en mängd personer att yrka answarighet emot: och hivem kan beräkna följderna af de strider härutaf skulle uppkomma? Nekom således ej att, enligt Negerings-sättets esprit, Stats-Näden böra wara, sä mycket möjligt är, pcrmanente. Det är ä en annan sida sannt, att detta ord ej finnes i Constitutiouen uttryckt. Det kan äfweu sättas i fräga, huruwida ej en oförbudcn sak mä medgifwas säsom loflig. Men äfweu här finnes ett rättesnöre att följa: det är, att om det oförbudna stär i tydlig öfwerensstämmclse med Lagens esprit, bör det wara fullkomligen tillätet; och är förhällandet twärtom, bör lika säkert det oförbudna för otillätligt anses. Det sednare fallet har synts mig här pätagligen inträffa.
Den i Februari e. m. saligen icke förlänga densamma; men då under discussionen här så väl på försom eftermiddagen man liar utlåtit sig öfver Hr Dalmans motion, hvilken i Utsk:s Betänk., efter mitt förmenande, helt och hållet onödigtvis omnämnes, emedan densamma icke utgör något föremål för detta Betänk, och då derjemte, om icke offentlig upgift derom erhållits, det åtminstone af ledamöter inom Ståndet blifvit upgifvet att tvenne RiksStånd beslutat återremittera detta Betänk, med åläggande för Utsk. att inkomma med Utlåt, i fråga om Hr Dalmans motion, och då vidare dessa sammanlagda omständigheter synas hafva alstrat den öfvertygelsen, att man nu borde utlåta sig öfver Hr Dalmans motion, sä har jag ansett mig böra fästa upmärksamlieten derpå, att om än Utsk. ganska rigtigt förutsatt att såvida detta Utsk:s Betänk, bifalles, syftet med Hr Dalmans motion äfven derigenom vinnes, så är Utsk. deremot, i händelse dess Betänk, öfver denna discuterade motion afslås, vare sig med eller utan upmaning ifrån något RiksStånd, förpligtadt att behandla Hr Dalmans motion. Jag anser således alldeles öfverflödigt att vid den nu discuterade frågans afgörande inblanda Hr Dalmans motion oell anhåller att vi endast måtte få afgöra den fråga, som Utsk. framställt lill RiksStms bedömande. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag kan för min del icke låta discussionen afstanna utan att protestera emot den infattning af Konungaordets helgd, som Hr Cederschiöld här har velat göra gällande, eller att detsamma icke skulle vara i afseende på denna fråga för K. Det förhåller sig nemi. icke så, som Hr Cederschiöld har sagt. K. M. har uti Sin Förordn. af d. 13 sisth Juli icke sagt att bränvinsbränningen skulle vara för alla tillåten, både under November och December och i April månad, ty då hade medgifvandet derom, såsom ett stadgande af vanlig ekonomisk föränderlig natur, visserligen kunnat återkallas, utan att någons rätt derigenom kunde ansetts förnärmad. Men då K.