Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maria tog sig hädanefter till vara, men blef desto uppmärksammare; det synes ligga i barnaårens natur, att spionera de äldres fel, kanhända af harm, emedan dessa få passera fritt, när de sjelfva ofta straffas för den minsta förseelse. Fru Snabbeck ville och sträfvade visst att uppfostra henne så väl, som möjligt. Hon predikade moral från morgon till qväll; men hade en så inbiten vana att alludera på kända menniskor och förhållanden, att det lände till barnets verkliga skada. Allt efter som hon blef äldre och begreppet tilltog, såg hon samma personer, som framhöllos henne till varnande exempel, aktade och firade i samhället, bemötte med ödmjukhet af sjelfva fru Snabbeck, utan att denna tillvant flickan att gifva akt på deras i andra afseenden många aktningsvärda egenskaper. Mildhet i omdömet, öfverseende med nästans svagheter samt försonlighet, voro ord af ingen betydelse i fru Snabbecks uppfostrings-metod; följden blef ty värr den: Maria trodde att om man i det yttre strängt höll sig till sedolärans bud, var man dygdig, men eljest en svag och dålig menniska. Af naturen kall och högmodig, gjorde egenkärleken henne, liksom andra af samma sinnelag, blind för egna fel. När hon sedan återkom i fadrens hus, var Hedda 18 år, hade hufvudet fullproppadt af spådomar om friare, kärleksbref och giftermål. I hvarje ung karl såg hon en beundrare, såg en friare i hvarje ogift, som talade vid hennes far, eller umgicks i deras hus, och trodde att det endast berodde på henne att välja; men när det icke gick så fort med deras frierier, som hon inbillat sig, ansåg hon sig böra uppmuntra dem dertill. Ett sådant bemödande hos en qvinna, i synnerhet hos den, som ej erhållit något af hvad man kallar själsbildning, urartar till koketteri, och blir då både anstötligt och löjligt. Långt ifrån att vinna sitt ändamål, var Hedda Smitt likväl alltid omgifven af unga karlar, som, alltid välkomna hos fadren, gycklade och pratade intetsägande granlåter för dottern.
Då denna i nåder utfärdade författning, hvarigenom LänsLazaretterr. a och Kurhusen blifvit ställde under Konungens Befallningshafvandes och LänDirectionsrnas fria styrelse, är lika allmänt känd, sora den blifvit med lifligaste undersåtliga glädje emottagen, och ett säkert hopp fattadt om de lyckliga verkningar, dem en fortfarande verkställighet deraf skall föranleda ; så får Utskottet tillstyrka den hos Kongl. Maut af Riksens Höglofl Ständer skeende önskan och underdåniga anhållan, att, i öfverenstämtnelse med nämnda föreskrifter, Förvaltningen af alla Rikets Hospitaler jemte disposition af de dem tillagda fonder måtte uppdragas åt samma LäneDirection och under enahanda villkor samt öfriga bestämmelser, hvilka för Lazaretternas styrelse äro i Nåder stadgade. De fördelar, som böra väntas af föreningen emellan tvänne hvarandra så närslägtade inrättningar, den enhet i deras Locala styrelse, som deraf bör blifva ett säkert resultat, och dea lifliga täflan som förmodas uppkomma uti enskilta bidrag till stiftelsernas utvidgande; —- — Allt det ta äro tillräckligt talande skäl för denna underdåniga önskan. 570 Bes v. oell Ekon. Utsk. Betänkandem Då Utskottet således utmärkt de grunder, hvarefter det anser en önskad förändring kunna verkställas, så lära Riksens Höglofl. Ständer finna i sin ordning, att till Kongl. Maj:ts höga välbehag i lika underdånighet hemställa de föreskrifter i reglementariskt afseende och mindre detailler, hvilka vid en så beskaffad förändring finnas nödiga. Enär Kongl. Serapbimer-Ordens Gillet, hädanefter som hittills, i likhet med hvad om Lazaretterna är förordnadt, bibehåller öfverinseendet, rättigheten att efter förslag tillsätta Embetsman, utfärda Instructioner och göra ändringar uti de frän Directionerna i laga ordning öfverklagande utslag 5 sä synas icke dessa i så måtto ändrade föreskrifter böra blifva af något serdeles omfång.
Nådiga pröfning af inkommande ansökningar om Statsbidrag afsedde vilkor och bestämmelser. Stockholm den i5 April i845. Ank. till Exp. Utsk. d. 16 April, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af skiljaktiga beslut uti frågan om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande. (U. A.) Sedan, uti frågan angående anslag till utgifvande af nykterhetsskrifter, Preste-Ståndet, vid behandling af Stats-Utskottets utlåtande N:o 206, deri Stals-Uiskottcts Utlåtandej JV/o 278 7 anslag i nämnde afseende blifvit afstyrkt, beslutat att lill Kongl. Majrts Nådiga disposition borde ställas 3ooo R:dr, för att, på sätt pröfvas lämpligt, användas till tjenliga nykterhets-skrifters utspridande bland folket, samt inbjudit Med-Slånden att i detta beslut sig förena; så hafva, vid föredragning af utlåtandet N:o il\6, deruti Utskottet ansett sig böra vidhålla sin af Borgare-och Bonde-Stånden godkända mening, Ridderskapet och Adeln, med afslag å sistnämnde betänkande, bifallit den gjorda inbjudningen, Presle-Ståndet vid blifvit sitt förra beslut, Borgare-Ståndet gillat utlåtandet N:o 34 6 och Bonde-Ståndet vidhållit det beslut, som, då ärendet först förevar, blifvit af Ståndet fattadt. Enär alltså a:ne Riks-Stånd härutinnan stadnat emot två, anser sig Utskottet först böra inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att förena sig i Borgareoch Bonde-Ståndens med Utskottets egen mening öfverensstämmande beslut, men, i händelse denna inbjudning icke af någotdera bland förstnämnde 2:ne Stand anlages, får Utskottet, till ärendets afgörande i Förstärkt Stats-Utskolt, härmed vördsamt föreslå en så lydande votcrings-propositon:
Alla apostlarna jemte Stephanus och Barnabas, klädda i hvita kläder och med sina insignier, gå öfver scenen, sjungande: ”Lofwer Gudhi, j Christne.” Christus med englarne möta dem, och sedan apostlarna bugat sig, hvar i sin ordning, sjunga englarna: ”Jauchzet dem Herren.” Slutligen talar Kristus till apostlarna och lofvar dem att till lön för deras arbete och vedermödor få ingå i hans fröjdesal, hvarefter apostlar och englar tillsammans uppstämma en sång på melodien af ”Alleneste Gud.” Epilogen lärer, att de, som vilja vara kristna, få ej alltid dansa på rosor, samt att Gud risar dem han hafver kär, för att på sistone vända deras sorg i glädje. För sig betraktad är den föga uppbygglig, denna osmakliga blandning af religionssatser, kristliga lärdomar, böner, psalmer, skällsord, slagsmål, grofheter och blodsscener, men betraktad ur historisk synpunkt vinner den mera intresse. Var skolkomedien mönstret för den förra komedien, så står denna närmare det rena mysteriet, såsom det utbildades straxt före reformationen, och den med detta beslägtade franska och tyska tragikomedien. Ej blott ämnet, äfven den allmänna tonen i behandlingen, visar tillbaka på detta mönster. Vi hafva förut påpekat, att medeltidsdramats iögonenfallande sträfvan efter naturalistiska effekter var en följd af oförmågan att idealisera. Det var från 15:de århundradet denna sträfvan syntes i tilltagande, och med full afsigt lades nu råa uttryck äfven i ädla personers mun, jemte det att grymma, vedervärdiga, ja, rent äckliga handlingar försiggingo på scenen. Det var ock vid denna tid, som Apostlagerningarna började dramatiskt behandlas, ty dessa liksom martyrernas historia lemnade för denna rigtning ett särdeles lämpligt stoff. ”Mysteriernas författare trodde sig ej kunna bättre visa det sublima hos martyrerna, än genom den handgripligaste och mest öfverdrifna framställning af deras qval”476. Det var väl icke blott en tillfällighet, att just nu detta ämne för första gången i Sverige blef behandladt.
Genom de å nyssanförde s. k. kassa-artiklar föreslagna, något förhöjda tullafgifter, för hvilka vidare redogöres i motiven till tulltaxan, har man beräknat, att en årlig förhöjning i tulluppbörden för samma artiklar skulle vinnas till belopp af rdr 1,090,567. Enligt Komiterades öfvertygelse skall denna inkomstförhöjning redan under instundande statsregleringsperiod komma att ersätta hela den vida högre brist, som af tullnedsättningarna i öfrigt beräknats blifva en följd. Den något förhöjda beskattningen å de stora kassa-artiklarne skall ock tvifvelsutan ganska snart bereda tillfälle att ytterligare nedsätta eller helt och hållet afskaffa sådana afgifter å förnödenhetsvaror och å sjöfarten, hvilkas upphäfvande Komiterade redan nu ur anförda skäl önskat kunna tillstyrka, men hvilka Komiterade af farhåga fölen alltför stor minskning i tullinkomsten ansett sig böra i förslaget bibehålla. Hvad i alla händelser vid jemnförelse af tullnedsättningarna, å ena, och afgiftsförhöjningarna, å andra sidan, såsom faktiskt framgår är, att ojemnförligt största delen af de nedsatta tullafgifterna varit sådana, som tryckt konsumenten, utan att bereda statskassan motsvarig inkomst, emedan afgifterna förnämligast afsett och framkallat ökadt pris på inhemska produkter, då deremot de föreslagna förhöjda afgifterna å kassa-artiklarne helt och hållet tillfalla statskassan och således verkligen gå till fyllande af statens behof. 32 Undertecknade, af Ström och Lenning, hvilka i vissa delar varit af olika mening med Komitéens pluralitet, få med afseende härpå i underdånighet åberopa sina bilagda reservationer. Komiterade framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigsté tjenare och undersåter A. G:son BENNICH. W. KARSTRÖM. C. F. AF STROM. P. MUREN. JOHN LENNING. Stockholm den 22 Juli 1865. S. J. Stenberg.
Oanmärkt kan för öfrigt icke lemnäs det förhållande, att ehuru förslaget i 2 § meddelar bestämmelser om försök till mord, deri likväl icke förekommer någon föreskrift angående försök till dråp. Skall detta innebära, att lagstiftningen fastställt oåterkalleligen den grundsats, att lagen icke må med särskildt ansvar belägga försök till dråp, nödgas jag fästa uppmärksamheten på oriktigheten och vådan af denna grundsats. Förutsätt att någon varder förvunnen, att i uppsåt att döda, fastän af hastigt mod, hafva emot annan aflossat skott elier annorledes utöfvat våld, som, under vanliga förhållanden, kunnat och bort tillskynda döden, men af tillfälliga anledningar, emot gerningsmannens vilja, kommit att endast medföra ringa eller ingen skada. Ingen lärer bestrida, det ju en sådan gerning är ett mera groft och vida straffbarare brott, än en, utan uppsåt att döda och af hastigt mod, föröfvad misshandel, äfven om lifsfarligt vapen blifvit dervid begagnadt. Lika litet som det instämmer med rättsbegrepp, lika mycket skall rättskänslan uppröras deraf, att den förra, om grof brottslighet vittnande handlingen får försonas med samma straff, som an under tillfällig uppbrusning föröfvad misshandel eller det lifsfarliga vapnets blotta begagnande ådrager. Bibehållandet af 2 § kräfver således, i min tanka, tillägget af en §, deruti ansvaret för försök till dråp bestämmes. Ett stadgande härom kan hvarken föranleda tillämpning af det högre straffet å ringare våldsmål eller förorsaka invecklingar af rättegången, såvida lagskipningen, såsom sig bör, med förstånd och klokhet handhafves. Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition M 39. 1 afseende ii 1 mom. hemställde Högste Domstolen om en till närmare öfverensstämmelse med Lag-beredningens förslag, 17 Kap. 5 §, förändrad redaktion, sä lydande: Ilar någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa ville, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen lill straffarbete pä lifstid eller frän och med åtta till och med tio är. Emot sednare mom. anmärktes åter af Högste
Hr Printzenskjöld: R. St:s Revisorer synas hafva galt nog långt, då de utsträckt sin granskniugsrätt ända derhän, att anmärka hurusom räkenskaperne böra vara underskrifne. Jag skulle för min del tro, alt Revisorerne endast behöfva efterse, huruvida sjelfva räkenskaperne äro behöriga, men icke om de äro underskrifne af alla consistorialcs och consistorienotarien. Då, i min tanka, såväl aumärkn. som StalsUtsk:s framställning äro öfverflödiga, tillstyrker jag afslag derå. 96 § blef af R. o. Ad. afslagen. 97 §. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tillstyrker afslag å denna punkt i Utsk:s betänk., emedan jag, som tagit närmare kännedom om förhållandet, anser, alt Consistorium i Skara har handlat enligt sin pligt och behörigen har iakttagit de föreskrifter, som voro gällande för bevakande af stipendii-fondens säkerhet. Det torde vara för vidlyftigt alt här redogöra för hela förloppet; men förhållandet är i korthet det, alt lånecapitalet var iutecknadt i en egendom i Westergöthland, hvilken egendom såldes för en mindre summa än den, hvartill densamma var taxerad och hvarigenom slipendii-fonden blef nödsakad att inköpa egendomen. Sedermera försåldes den åter, och fonden erhöll väl då sitt capital, men gick på detta sätt miste om den ränta, som under andra omständigheter hade bort samma fond tillgodokomma. Hr von Hartmansdorff hegärde upplysning om PresteSt:s i ämnet fattade beslut, i anledn. hvaraf Frih. Palmstjerna, Carl Otto, som tagit det härom från nämnde Stånd ankomna prot.utdr. till genomseende, upplyste, att ifrågavar. § blifvit af det Högv. Ståndet bifallen. Hr von Hartmansdorff: Om Högv. PresteSt. bifallit denna punkt, och detta Stånd väl egentligen bör vaka deröfver, att Den 27 November e. m. 537 ali fromma stiftelser blifva behörigen vårdade, så synes ock som skulle R. o. Ad. lämpligen kunna densamma bifalla. II.
Den frågan är heller icke afgjord, hvilket som lonar sig bäst, antingen lågskogseller högskogs-hushållningen. I Rhenfänderne och medlersta Tyskland herrskar den s. k. lågskogshushållningen, och skogen får der endast växa till höjden af buskar. I våra aflägsna landsorter med sina svåra transport-vägar kan det väl vara skäl att endast uppdraga timmerskog, hvilken kan bära transporten; men närmare kusten är det ej omöjligt, att det kan löna sig bättre att producera pitprops och sparrar. Vi skola här göra en liten beräkning. Man antager i allmänhet att på ett tunnland utmärkt skogsmark kan finnas 300 träd, då de äro fullväxte. Af pitprops kan man deremot antaga att 4—5000 träd kunna rymmas på ett tunnland, och på 25 år har man denna skog af grufstolpar färdig. Man får således minst 4 omgångar sådan skog på samma tid som man får en gång timmerskog. Om det nu rymmes på ett tunnland 300 timmerträn, men 5000 trän dugliga till grufstolpar, så får man således på samma utrymme som man hvart 120:de år får ett timmerträd, i stället under samma tid 64 grufstolpar. Jag vill antaga den låga siffran af 10 öre för hvarje grufstolpe; detta gör dock 6 rdr 40 öre. En sågstock torde i allmänhet icke vara värd mer än 4 rdr. Häraf skulle då synas som på lämpliga lokaler småskogs uppdragande kunde löna sig vida bättre än timmerskog; och då härtill kommer att barrskog på många ställen i vårt land, såsom på Skånes flygsand, icke trifves längre än till dess den blir cirka 30 år gammal, så torde detta vara ännu ett skäl att icke lägga hinder i vägen för skogshushållningens fria utveckling i den för hvarje ställe mest lönande och derför naturliga rigtningen. Den 29 Maj e. m. 635 Dessutom synes fiel mig eget att man icke kan fä sälja sin vara i livad skick man vill. Då skulle man ju icke heller få sälja de unga husdjuren förr än de blifvit full växte. Hvad skulle man säga om ett förbud att sälja Halfvar och grisar?
I fråga om hvilken jord, som borde i extra roteringen ingå, eller derifrån befrias, yttrades: ”Vidare och i betraktande deraf, att, efter hvad, genom R. St:s år 1810 fattade beslut, varit åsyftadt, extra roteringen endast borde träffa s. k. privilegierad jord, samt alt derifrån således äfven borde skiljas alla hemman och lägenheter af krono-skatte och frälse natur, hvilka, enligt författningarue är o underkastade ständig rotering, ansåge R. St. att, vid de blifvande jemknings-förrättningarne borde från upptagande i extra roteringen uteslutas åtskilliga hemman och lägenheter som uppräknades, utan att utsockne-frälset i Halland deribland särskildt omtalades. Oaktadt Konungen med anledn. häraf, i 2 § af den nåd. instruction, som den 20 December 1825 utfärdades för comiterade till extra roteringsjemnkning. stadaade, att från sådan rotering borde 14* 212 Den 22 Juni e. m. skiljas alla lägenheter af krono-skatte och frälse natur, hvilka, enl. författningarne, voro ständig rotering underkastade, hade Halländska roteringsjemknings-commissionen, i sitt und. förslag, som landsh., under den 30 November 1828, aflemnade, lagt extra rotering på l,141ffjt mantal utsockne-frälse. Uti deröfver infordradt och den 3 Novemb. 1828 afgifvet und. utlåt, yttrade förvaltningen af sjöärenderne och kammar-collegium, att comiterade väl icke saknat all anledn. att åsätta utsockne frälsehemmanen extra rotering; men hemställde på grund af 1683 års riksdagsbeslut, 1721 års K. resolution, samt 1825 års instruktion, om icke, med upphäfvande af comiterades åtgärd i denna del, ordinarie rotering borde påföras sä väl ifrågavar. hemman i allmänhet, som vissa särskilda lägenheter af utsockne-frälse natur.
Af denna motion, jemte de yttranden, som vid dess remitterande algifvits utaf flere Preste-ståndets ledamöter, inhemtas, att detta verk, som, börjadt år 1829, vore Smnadt att upptaga alla förut obemärkta, obegagnade och outgifna offentliga och enskilda handlingar af vigt för Svenska historien från medlet af 15:de seklet till Konung Gustaf den l:stes tid, hittills endast långsamt kunnat fortskrida, så att sista häftet af 4:de delen utkommit år 1856; att detta häfte endast innefattade tiden lill och med år 1340; och att, ehuru materialierna till 2:ne ytterligare delar redan voro samlade, dessa delar dock, i brist på medel, hittills icke kunnat utgifvas; hvarföre, och då de komme att innehålla urkunder af största vigt och betydelse, såsom belysande tidpunkten för brytningen till det nyare Sverige, det vore af största intresse, att ett skyndsamt utgifvande af detta verk genom det begärda understödet från Statens sida befrämjades. Enligt hvad för Utskottet blifvit uppgifvet, hafva, under de sednare åren, utaf ifrågavarande arbete blifvit dels för Statens räkning, genom anvisning å anslaget för rese-stipendier samt läroböckers och larda verks utgifvande, inlöste 204 exemplar, genom hvilken inlösen tryckningskostnaden kunnat anses vara betäckt, dels ock, för att i någon män ersätta utgifvarens arbete, 175 exemplar af Presteståndet inköpta och till de särskilda kontraktsproste-arkiven utdelta.
Krook, M. E. Feuk och G. Friberg gjord underdånig ansökning, att, emot afslående till Statsverket af dem anslagna obetydliga boplatser, gatehusen N:o 12 Norrton om 3 kappland inrösningsjord i Lyby socken af Frosta härad. N:o 25 Frenninge om 4t|- kappland åker i Frenninge socken af Färs härad samt N:o 31 Ramsåsa 1 kappland hustomt i Ramsåsa socken af sistnämnde härad, komma i åtnjutande af den hyres-ersättning, 150 R.dr R:mt årligen, hvilken vid scdnaste riksdag beviljades sådane Länsmän, som ej hade sig boställen anslagna: samt E. K. Maj:ts Befallningshafvande, på anförda skäl, denna underdåniga ansökning förordat; sä hafva, jemte förmälan alt hvartdera af berörde gatuhus, de der icke voro så bebygde alt deras innehafvare der kunde hafva hostad, fått sig påförd en Kronan behållen ränta af 38 öre, hvilken icke blifvit uti de före år 1858 gällande stater anmärkt, men i det årets stat, ulan omnämnande af någon gatuhusens afkastning, in beräknad uti deri för hvardera länsmannen utförda lön af 700 R:dr R:mt, Kammar - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse J\:o 54.
Herr af Sille’n, Georg Axel, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Hos Ridderskapet och Adeln har åtskillige gånger förevarit ett ämne af myc - Den 26 J a n u a r i i f. ra. 2G9 ken vigt: Bränvinsbränningen och skadligbeten af det omåtlliga bränvinsförtärandet. Ehuru jag långt före Riksdagen stadgat min öfvertygelse i ämnet, har jag dock återhållit framläggandet af min ide, i hopp, att någon annan hade uppfattat och skulle framlägga densamma; men då mitt hopp blifvit bedragit, ber jag att med mina tankar få öka, hvad redan är anfördt i ämnet, väl vetande, att, om de förtjena något afseende, de icke komma för sent, och att, om de icke göra det, de i alla fall äro för tidiga. Rikets Ständer lära desto mera allvarligt taga detta ämne i öfvervägande, sorn Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof der lill uppmanat Ständerne. Uti de särskilta förslag, rörande detta ämne, hvilka hos Ridderskapet och Adeln förekommit, finnes icke uppgifvet något sätt, som skulle verka synnerlig förändring uti hränvinsförtäringen. Väl har Herr af Billbergh yttrat, att på den moraliska sidan förbättringen bör åstadkommas; men något förslag, huru det skulle tillgå, har den värde Motionären icke uppgifvit. Någon har ansett, att välmågan skulle utestänga det omåttliga Bränvinsförtärandet; jag tror att upplysningen skall mera verka. 370 Den 36 J a n u a i’ i i f. ra. Jag har åtminstone ett färskt Levis på, att välmågan i detta fall icke gör tillfyllest. En välmående man med ograverad Egendom värd minst 20,000 R:dr B:co, en i alla öfriga afseenden beskedlig och välkänd man, med stark kroppsbyggnad, föll nyligen vid 37 års ålder offer för bränvinsförtäringen, af blott inrotad vana från yngre åren. Det är dessutom icke möjligt alt åstadkomma en sådan välmåga, att hvar och en skulle hafva Egendom. Rom trodde på möjligheten , men stadnade vid blotta försöket.
StatsContoret upptages till 5f R:dr per Tunna, finner Utskottet deremot, i öfverensstämmelse med Kgl. Propositionen, icke kunna förslagsvis beräknas högre än till 5 R:dr, eller för denne Spannmål 172,000. — - 3:o KronoTiondcSpanne/nälen j hvars indelta belopp vid 1823 års Statsreglering beräknades till 89,727 T:r å 5| R:dr, har, på enahanda sätt som om den indelta delen af Ordinarie Räntan anfördtär, och sedan i8a3 års Riksens Ständer förordnade att hvad dittills upptagits såsom anordning utom Stat, skulle å Stat varda uppfördt, rättat sig till en summa af T:r 108,279: 31. - hvartill kommer den TiondeSpannmål som till Barnmorskors underhåll utgår, och hvilken Utskottet jemväl föreslår att, enl. K:gl. Propositionen från Anordning utom Stat uppföras på Stat med 307: 5. - Tillsam. Det öfriga af TiondeSpannmålen, som är StatsVerket behållet, anser Utskottet, enär densamma för år 1826 utgjort 17,204 T:r i4 kpr, deri dock något Hafra och Blandsäd äro inberäknade, kunna uppföras till 16,600 T:r å 5 R:dr 83,000. —■ - 4:o KronoTionde-lösen efter bestämda priser utgår sålunda: i Blekinge Län, till Kyrkors under häll . •T:r,o35kp.8.{gnä-466; i Götheborgs d:o, afkortning för Säteri-frihet 3o: 23, i dito dito, till ClereciStaten 69: 28, i dito dito, till Kyrkor e734- 17. i dito dito, till Kronan 63. — i Kopparbergs Län, till Kronan 02.4 • 3. å 1 R:dr. Tillsam:s T:r 3457: i5 kpr.
Naj:t för detta ändamål begärdta anslag blifvit beviljade att, intill äret efter nästa Riksdag, ärligen frän liiksgäldsOontoret utgä. utan annan förändring, än att Rikets 8tänder, som a»8elt 8ei, uiianer för blifvande folklärare böra biblas ioke allena8t i bvarje 8tifts-8tad, ntan rifve» i lrutvudstaden, frän 6,000 till 0,500 kalr tu, böjt anslaget för sä beskaffade Käro-anstalter, blek, i bukvudsaklig öfverensstäinmelse med Rikets 8tänders olvanberörde förslag, l^ongl. Naj:ts l^ädiga 8tadga, angående folkundervisningen i Riket den 18 .luni 1842, utfärdad, neli deruti bland annat törordnadt, att, om nägon församling ar af fattigdom urständsatt att sjelf till det i 8tsdgaii bestämda minimi-belopp folkskolläraren aflöna, församlingen ever pennin vederbörande Inuulsbulding ooli kiskus» till Kungl. 51aj:t ingifva underdånig ansökning om u»der8töd af de för detta ändamål anslagna niedel, I, vilket understöd, 8edan bebolvet deraf blifvit af bemälde Kmbetsm) ndigketer belin, igen undersökt neli vit8nrdadt, kommer att, i den mon tillgängen medgifver, i ljäder beviljas, men ej utbetalas förr, an församlingen stvrkt sig bakva gatt i författning nm ett S) fteseidigt ordnsude ak sitt skolväsende. Härjemte fann Kungl.