Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ligger icke just i denna förklaring ett ytterligare skid för äfven 1 -rdrs-sedlarnes indragning, enär derigenom det afsedda ändamålet i än vidsträcktare mån naturligtvis måste anses vara erliådt, likasom ock erfarenheten visat, att det hårda myntet icke kan komma till ett allmännare begagnande i rörelsen, så länge sedlar å alltför låga värden från Banken utgifvas. Men, invänder man, det är ju för realisationens bestånd ingen fara å färde, för att man skall behöfva vidtaga en åtgärd, som anses innebära ett. så stort förminskande af den beqvämlighet, som 1-rdrs-sedlarne vid liqvider gifva, och hvilken åtgärd derföre skulle komma att framkalla ett stort missnöje. Beklagliga kortsynthet och lättrogenhet! Har icke en trehundraårig, bedröflig erfarenhet om de sex våldsamma myntreduktioner och sju stats-bankrutter eller s. k. realisationer, genom hvilka sistnämnde den, med 4 mark 15C0 inlösbara Speeien nu måste med motsvarande 192 mark inlösas, kunnat tillintetgöra de sangviniska förhoppningarne om den sednaste realisationens alltjemt fortfarande bestånd? Eller behöfves väl mera än ett krig, eller blott ett verkligt missvext-år, för att hägringen af den tillitsfulla penningeställningen skall försvinna och densamma visa sig i sin rätta dager, med alla våra millioner — i skuldsedlar, såsom den enda qvarstående nakna verkligheten! Må banklagstiftningen framför allt annat alltid sträfva derhän, att — om icke omöjliggöra, det står ej allena i dess magt — men åtminstone så mycket som möjligt försöka förringa de skadliga följderna af en Stats-bankrutt, Deli 28 Januari. 217 sorn i en framtid är lika sannolik, sorn erfarenbeten visat att i en förfluten tid den varit ofta förekommande. På de nu af mig anförda grunder får jag således vördsamt föreslå, att all utgifning från Pikets Ständers Bank af sedlar å En R:dr Riksmynt skall hädanefter beit och hållet upböra.» Plärefter upropades ånyo och yttrade Hr Wolffelt: Utom denna Frih.
Fr. v. Ammon »erkänner, att äktenskapets egentliga väsende, efter den äldsta, den apostoliska kyrkans grundsats, består endast uti kontrahenternas ömsesidiga öfverenskommelse; erkänner, jatt den kyrkliga vigseln på intet sätt mera fullkomligt styrker äktenskapets validitet, än det borgerligt ingångna utan vigsel och presterlig benediktion; han anför såsom historiskt, att såväl före som efter reformationen den presterliga vigseln icke var någon allmännelig lag för de kristna, eller ens under alla 504 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 199. förhållanden kunde vara det» (1. c.). Derjemte tillägger han: »att det i och för sig tillåtliga privateller samvets-äktenskapet (matrimonium legitimum), först då är ett erkändt äktenskap (matrimonium ratum), när det »antingen» är borgerligt bekräftadt af Staten eller »endast» kyrkligt välsignadt. På samma sätt hafva äfven de flesta berömda protestantiska jurister, inuti sjuttonde och adertonde århundradet, stätt på lika ståndpunkt, nemligen hvarifrån »det borgerliga äktenskapet» betraktas som äktenskapets fundament, och vigselns kyrkliga prägel deråt som en fri handling. De tillägga det borgerliga äktenskapet alla borgerliga verkningar, såsom barnens legitimitet o. s. v., som man sednare sökt att göra beroende af äktenskap med vigsel (se t. ex. den berömde Hartm. Pistoris (-j* 1600) i hans observat. singular. 83). Just. Henning Böhmer uppställer helt enkelt följande yttrande: »Då det är utan allt tvifvel, att det är en i och för sig vilkorlig sak med hvilka offentliga bevisningar äktenskapets consens framställes, och att der statslagstiftningen ansett sig kunna fastställa att de, som ville ingå äktenskap, skulle bevittna deras consens för kyrkan, så kan det ej heller nekas, att dessa bestämmelser också äro vilkorliga, nemligen i den mening, att en regent, på giltiga grunder, kan dem förändra, och att en annan offentlig deklaration kan sättas i deras ställe» (J. H. Böhmer, Jus ecclesiast. Protestant. III — 1. c.).
Kommers-kollegium af den 23 April 1831 uti 15 §: ”Or dinarie tjensteman, som i tjensten antingen beträdes med förseelse eller mot förman visar vanvördnad eller brister i lydnad, eger Kollegium, efter omständigheterna, varna eller fälla till böter, svarande mot en månads lön, eller på högst trenne månader från tjenst och lön suspendera; så ock när sådant skett, utan att den ielaktige deraf låtit sig rätta, eller, då felet linnes vara af svårare beskaffenhet, förordna laga åtal”, ”egande Kollegium emellertid, att ”från tjenstens utöfning skilja en sådan under tilltal ställd Tjensteman, intilldess öfver honom genom laga kraftvunnet beslut dömdt blifvit.” Lika beskaffade stadganden förekomma uti instruktionerne för Bergs-kollegium af den 28 December 1832, 14 §, för Kongl. Kammar-kollegium af den 16 Februari 1838 uti 29 §, för Förvaltningen af Sjö-ärendena af den 18 Januari 1841, samt för Kongl. Kammar-rätten af den 15 Oktober 1831, med den utsträckning för sistnämnde embetsverk, att det eger att i hvarje fall döma öfver der anställde Tjenstemäns fel i tjensteutöfningen.
År 1762 bade, enligt hvad 28:de punkten innehåller, Assessoren C. F. von Döbeln till skolan i Warberg skänkt ett kapital af 300 Daler silfvermynt, hvaraf årliga räntan skulle, ”efter bästa velt och samvete utdelas till skolans docenter.” Af detta kapital, som nu utgör 75 R:dr R:mt, fördelas räntan lika mellan Rektor och förste Kollega. Till samma läroverk bade äfven Rektor J. Grimbergs enka, A. C. Strömmer, testamenterat ett belopp af 300 Daler silfvermynt, med föreskrift, alt årliga räntan skulle tillfalla skolans Rektor, derest han är af gifvarinnans eller Rektor Grimbergs slägt, men i annat fäll delas lika mellan Rektor och de torftigaste disciplarne. Denna ränta, som i början utgjorde 18 daler silfvermynt, utgår nu med 3 R:dr 60 öre. hvaraf Rektor erhåller den ena hälften och lärjungarne den andra. Då häraf icke inhemlas, huruvida emot dessa donationsmedel svarande minskning i lärarnes lön af statsmedel blifvit iakttagen, hvilket emellertid synes böra ega rum, torde närmare utredning härutinnan erfordras. vi). Af 28:de punkten inhemtas vidare, alt en af lärarne vid läroverket i Warberg åtnjutit någon andel i den af Per Leverentson och hans hustru år 1619 stillade donation å 1,000 ”blanka riksdaler”, hvaraf räntan, enligt teslalors föreskrift, skulle med en tredjedel utgå till medellösa ynglingar i Warbergs skola och med återstoden efter uppgifven fördelning till de fattige i Warbergs stad samt i Walla och Slebs socknar, äfvensom tdl sistnämnda sockens kyrka; — och äro af nämnde donationsmedel för närvarande 22 R:dr 88 öre upptagne bland Statens lönelillgångar för läroverket. Då del sätt, hvarpå dessa medel sålunda användas, tydligen är stridande mot det ändamål, testator afsell och föreskrifvit, torde, i händelse desamma ej framgent blifva för läroverket att påräkna, ersättning med motsvarande belopp böra al Statsverket beredas. n).
Majit täcktes, så fort ske kunde, efter före»gående underhandlingar med Preussiska staten, vidtaga erforderliga åtgärder för an»läggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och Preussiska kusten, »samt att, för sådant ändamål och till inlösande af Danmarks andel i Öresunds-tele»grafen, Rikets Ständer måtte, i händelse Handelsoch Sjöfarts-fonden icke dertill »lemnar tillgång, anvisa medel, förslagsvis beräknade till ett belopp af 400,000 R:dr »riksmynt, att i mån af behof till vederbörande utbetalas.» Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har åt denna fråga egnat en behörig uppmärksamhet. De stora och vigtiga fördelar, som väl ordnade elektriska telegraf-inrättningar medföra, äro, enligt Utskottets tanke, så allmänt insedda och erkända, att allt ordande derom å Utskottets sida lärer få anses såsom öfverflödigt. Statssamt Allm. Besvärs.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande JYi It. 5 Förbindelsen emellan Svenska telegrafverket och de öfriga Europeiska telegrafinrättmngarne underhålles för närvarande genom de danska telegraf-linierna samt genom den på Sveriges och Danmarks gemensamma bekostnad anlagda undervattenstelegraf emellan Skåne och Seland. Det stora antal af depescher från både Sverige och Norrige, som på de danska telegraf-linierne måste till utlandet befordras och detta i den ordning de ankomma, har hittills vållat alltför stor tidsutdrägt med depeschernas fortskaffande, hvarförutan mindre säkerhet i afseende på deras innehåll, blifvit en följd af depeschernas nu erforderliga omskrifning flera gånger. Dessa olägenheter skulle kunna i icke ringa mån undvikas, derest en undervattens-telegraf emellan Skåne och någon lämplig Preussisk ort vid Östersjön anlades och sattes i förbindelse med elektriska telegraf-verket i Berlin. Enligt de meddelanden Utskottet erhållit, åtgår nu vanligen för afsändande af en enskild depesch till Paris och för erhållande af svar derå nära ett dygn, hvaremot sådant skulle kunna ske på endast några timmar, i händelse telegraferingen kunde verkställas öfver Berlin.
År åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense* dä skola, efter den fastställda Bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och updrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Cohtoret, att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda. Ilar Konungen låtit Riksdag fortfard Utöfver den tid af tillsammans fyra månader, som sålunda är Riksens Ständer för1 ärendenas afgörande förbehållen, må Konungen kunna, om Riksens Ständer det begärd eller dertill samtycka, för bestämd tid af högst sex månader uppskjuta Riksdagens fortsättning; efter hvilken tids förlopp Riksens Ständer sjelfmant skola åtér å Riksdagsorten tillstädesvara. På Riksens Ständer ankomme att, med Konungens samtycke, förordna, om Utskott, Ett eller högst Tvänne skola under uppskof stiden, vissa, jemväl särskilt bestämda, Riksdags-ärenden bereda och utarbeta. Konungen bibehålie Sin här ofvan stadgade magt, att, sedan Riksdagen åter blifvit fortsatt, Riksens Ständer åtskilja, då Han det för godt finner. För ett enligt detta moment väckt förslag fordras samtliga Riks-Ståndens bifall\ Konungen må, när llän det nödigt grafvar, kalla Riksens Ständer* ätt tidigare än utsatt varit, den uppskjutna Riksdagen fortsätta. Inträffar, medart Riksdag är upskjutew något af de fatt, då, enligt bestämd föreskrift i denna Regerings-Form, Urtima Riksdag borde hållas, och infaller ej den utsatta daami. 1 Haft: 4 26 Konstiluiiöns-Utsi.ollels Memorial N:o S. Riksdags ' §- Riksdag må ej räcka längre, än Tre månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-Yerkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta.
Det var icke afslaget, som var tungt; jag kände icke ett ögonblicks frestelse, men det är tungt att se allt det bästa och finaste i ens varelse mätas i värde mot några famntag; det är hårdt att se det djupa, skiftande, varma, som gömmer sig i bottnen af en menniskosjäl kastas tillbaka, derför att man icke vill ge bort det fattiga skalet. Detta ”du”, som jag törstat så efter, smekte mig som en svag musik, dessa ögon glänste emot mig och han höll mig så fast som om jag aldrig, aldrig mer skulle få gå. Skyggheten mellan oss var försvunnen, och äfven jag sade ”du”, för första gången. Det var som om det personliga förtroendet börjat spira så svagt: jag kände det som skulle jag kunna lära mig att tala så småningom. Och så kom frågan; utan öfvergång, oväntadt, med hans mjukaste tonfall, men hvilken fråga! ”Skal vi slukke de lys og gåå hen i den seng?” Hviskad så tyst, så fint, så kärleksfullt. Och jag visste med det samma att ett ja skulle vara att kastas bort med förakt om några dagar, ett nej skulle vara att se honom draga sig tillbaka med köld. Jag dröjde. Åh, blott ett ögonblick ännu af vänlighet, ett ögonblick af hvila blott, så ville jag gå, – gå ut i min ödemark igen. ”Är du inte riktigt rask idag?” ”Jo.” ”Men du vill ikke?” ”Du får inte bli ond.” ”Er det Dyd?” ”Nej.” ”Er det Modvilje?” ”Nej.” ”Men kære hvad er det dog? Hvorfor vil du ikke?” Han såg mig så der forskande in i ansigtet. ”För det jag håller af dig.” Jag måste le. ”Vilde du daa, hvis det var nogen du ikke syntes om?” ”Nej, nej, nej! Naturligtvis ändå mindre.” ”Naa, hvad er det saa for en Logik?” Jag kunde icke låta bli att skratta, och jag gömde näsan. ”Det är min logik.” ”Du behöver ikke väre bange, jeg skal väre ganske rolig, kun kärtegne dig.” Jag skakade på hufvudet.
Till stöd för denna anhållan , åberopas de betydande olägenheter för Statens Uppfostringsoch Läroanstalter, som , •genom en total brist på nödigt utrymme för undervisningen, alltsedan nämnde bedröfveliga tidepunkt, ägt rum, och hvaraf ändteligen blifvit en nödvändighet, att till förekommande af Läro.Verkets fullkomliga upplösning, inköpa ett, i afseende på utrymmet i nödfall användbart, men deremot, genom dess nära grannskap med Stadens Jernvåg, i anseende till det starka bullret, för ändamålet högst olämpeligt hus. Och förmäles sluteligen , att Jtongl. Maj:t sedermera i Nåder bifallit Consistorii underdåniga anhållan, att fä uppföra en tjenlig byggnad på den tomt der det förra Gymnasiioch Scholehuset varit beläget; men hvartill ufvägarne för närvarande befinnas högst knappa och otillräckliga. Bane®- Den 2 9 Maj. 537 Banco Utskottet misskänner för ingen del vigten af omförrnälta considerafioner, och de flera för behofvet af berörde Lån talande skäl och omständigheter} men i anseende till redan väckta motioner om biträden till allmänna behof, kan och får Banco-Utskottet för dess del ej tillstyrka, att någon särskild summa för ofvanberöröe ändamål skalle från Banken utgifvas. Stockholm den ig På Höglpfl. Biddérskapets På Högvörd. Prestoch Adelns Ledarn. Ståndets Ledam. vägnar vägnar Joli. Hunn. Gyllenborg,. ii. A. Almquist. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledarn. Ståndets Ledarn, vägnar vägnar Gust. D. Wilcke. Daniel Andersson. G. Helsingius. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 29 Maj. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, angående 66 R:dr jz sk. anslående till arfvode jör en Sköterska vid Smedjegårds-håktets Sjukrum, Uppå 53» Den 2 9 Maj'. Uppå Öfver Ståthållarens, En af Rikets Herrar TO. ni.
Man har sagt, ali, om Banko-ombndet i Malmö sjuknar, så är det blott en Direktör, som kommer att hafva kassan om sin vård, men så är icke förhållandet, ty om ombudet får laga förfall, tillhör det Kamereraren alt, efter Direktris förordnande, hvilket tillkännagifves Banko-Fullm:ge, tjensten förrätta. Således ligger häruti icke någon våda. Säkert är emellertid, att diskont-rörelsen gått dåligast i Stockholm, ty Banko-Diskontens förluster hafva gått till 4 proc., hvaremot låne-kont:ns endast till 2, samt alldeles ingen uti Wisby, sorn, då del erhöll sina penningar ifrån Banken, derutöfver bekom en summa af 4,000 R:< 1 r, hvilka, förda inom linien, ännu icke kunnat indi ifvås. I afseende på en ledamots yttrande, rörande väljandet af Direktörer vid inträffande vakanser under Riksdagarne, har Hr Printzensköld uplyst, att sådant sker i afseende på R. o. Ad. af Riddarh.- Direkt:n, och beträffande de öfriga Stånden af deras KansliDirekt:r. Hvad beträffar den framställda anmärkn:n, att del icke skulle finnas några adelsmän på Gottland, synes det, af de hos Riddarh.- Direkltn förvarade tabellerne, ali de utgöra 23 och alt största delen bland dem äro tjenstemän, sä alt denna anmärkt), icke synes mig utgöra något skäl, som talar för reformen. Jag skulle visserligen icke vara emot förändringen, om densamma vore nyttig, men då isaken hell enkelt beslår deruti, att tillämpa Reglem:tet, samt efter heder och samvete bedöma förhållanderna, hvilket hvarje rättsinnig person torde kunna göra, och då härtill kommer att förslaget innefattar den'besynnerlighet, att öfver den, som en gång erhållit förtroendet att vara Direktör, skall hvarje år röstas, huruvida han skall bibehållas på sin plats eller icke, så nödgas jag, på grund af alla'dessa skäl, fortfara i mitt yrkande af afslag å Utsk:s förslag. Gr. Gyldenstolpe:
Litt, b. upptages i markegångstaxan för 1856 till 37 R:dr 50 öre, 1857 till 50 R:dr, 1858 till 40 R:dr, 1859 till 35 R:dr och 1860 till 37 R:dr 50 öre, men man kan antaga, att den intetdera af åren gällt under 60 å 70 R:dr, och en ko har vanligen betalts med 100 R:dr. Markegångspriset har i öfrigt under qvinqvenniet varit det i nedanstående tab. Litt. B utförda: Täln Litt. IL Markegång spriser. Smör Torrt kött Talg Får Hårdvallshö Halm 1 lispund. 1 lispund. Djurracer. Epizootier. Nyodling. Stängsel. Hushållnings sällskap m. m. Djurracerna äro, till en del i följd af förtidig parning, små, men i allmänhet goda. Till racernas förbättring har ett holländeri af Voigtländerrace varit inom länet anlagdt, först på Johannisbergs egendom i . ' o Torps socken af Medelpad och sedan å Holms säteri i Södra Ångermanland, men är nu derifrån förflyttadt till Gefleborgs län. Under tiden af vistandet här har holländeriet lemnat flera afkomlingar, hvilka nu, spridda i landet, hafva bidragit till racens förbättring. Föreningen för hästafvelns befrämjande har deremot upphört. Fjäderfä finnas icke många; öfverhufvud kunna beräknas 12 höns på hvarje helt mantal. Biskötseln är icke försökt. Några egentliga farsoter bland husdjuren hafva under qvinqvenniet icke inträffat.
Han hade ett af sin mor, mycket vackert och likt, s o m hon tagit, då han for ut. Hon var i sorgdräkt. Halsen skimrade fram genom krusfloret, och händer och armar voro så formfulländade och bländande hvita, där de stucko fram genom det tunna svarta tyget. » Oh yes, very ladylike! » utbrast Faithful. » Men jag tycker mera o m edra unga systrars porträtt. » Hon talade ofta om dem och kallade dem vid deras förnamn — Julia och Berta, Ingeborg och Greta. Hon började att lära sig svenska, ty hon fann det så vackert i sång, förklarade hon. Och så tog hon hvarje afton en lektion efter middagen, under det att onkeln rökte sin cigarr på maten. Den räckte knappast en halftimme, men hon gjorde hastiga framsteg. En dag frågade hon, o m hans syster Julia förstode engelska, och då han bejakade det, bad hon h o n o m fråga, om Julia ville besvara hennes bref, ifall hon skrifver till denna. Och Gunnar skref till Julia bref, fulla af hopp och glädje, och Faithfuls namn förekom på hvarje sida. 8 * » Ah, han är kär, det är säkert, » sade fru Emilia, » och vi få snart höra, alt han är förlofvad med miss Faithful » » Jag är icke säker på det, » svarade Julia; » de amerikanska förhållande tyckas vara helt olika våra. Men en god vän har han i henne, det förstår jag. » Julia skref och bad Gunnar om möjligt bedja att få miss Faithfuls porträtt för hennes räkning. Och Gunnar fick välja på ett tjugutal porträtt — alla föga lika. » Ja, » svarade hon på hans anmärkning, att så var, » ingen fotograf lyckas återge mitt utseende. Men välj ut ett par! Det där i riddräkten anses af mina kusiner vara det bästa, som blifvit taget af mig, men min onkel föredrar detta. » Hon visade ett annat, där hon satt vid ett skrifbord med en passare i handen. » Det var, när jag tänkte på att bli för onkel, hvad ni nu är, » tillade hon med en suck. Idun
Gi f barnet ett svagar e at t beskydda, oc h de t skal l till - tala des s ädlar e känslor, p å samm a gån g barnet, själf t s å svagt, känne r si g smickrad t att kunn a beskydd a e n änn u svagar e » I e n lite n uppsat s elle r saga, kalla d » Änglarnas julklapp) », utveckla r Topeliu s ut - förligt sit t program. Han låte r änglarn a rådgör a o m, hur u d e bäst skol a led a d e sm å människobarnen s sinne å t de t goda. Hittill s h a d e lär t bar - nen at t förstå de t rätt a oc h vilja de t goda, men at t göra de t goda, s å lång t h a d e ä n ej kommit. » D å », berätta r Topelius, » ä r blan d de m en ängel, me r ljusbl å ä n all a d e öfriga, oe h han ä r de t barnet s ängel, hvilke t e n gån g satt i frälsaren s fam n oc h fick han s väl - signelse. Denn a barnänge l finner et t råd, han säge r til l d e rådville: Förstå n I ick e Guds kärlek? Skull e et t människobar n nå - gonsin var a s å svagt, s å värnlöst, s å hjälp - löst, at t de t e j finner e n lefvand e varels e ännu svagare, värnlösar e oc h hjälplösar e än de t själf t är? Göre n all a so m ja g skal l göra, nä r jule n kommer, oc h säge n i all a hem, i all a barnahjärta n samm a ord, so m jag skal l säg a til l barue n i de t hem, di t jag komme r so m julgäs t —. Så vil l ja g göra, fortfo r ängeln. Nä r granen ä r tän d oc h barne n församlade, vil l jag säg a någr a or d til l de t hemmet s fade r eller moder, nä r d e sluta t si n julbön.
Men alldenstund h o n var hafvande, bådo hennes systrar o c h bröder, att h o n måtte k o m m a till vänskap, förrän h o n skulle k o m m a i barnsäng, det m o r m o r beviljade, o c h sade fuller hon b o r d e intet så länge vredgas öfver sitt barn, men för all den sorg o c h harm, henne var skedd af h o n o m, det hans bref utvisar, kunde h o n intet unna h o n o m sin kära dotter; beviljade omsider, att de båda k o m m o u p p till henne, att då m o r m o r fick se moster, sade h o n: » D u olyckliga barn. » Då föll moster fru Malin på sina knän och k r ö p fram till sin fru m o d e r o c h m e d tårar o c h klageliga ord bad o m förlåtelse, det o c k m i n m o r m o r m e d hjärtans tårar tillsade henne o c h tog hennes hufvud, lade intill sitt bröst o c h sade: » G u d förlåte dig dina synder, mitt kära barn; jag haf ver förlåtit dig det, din arma synderska, » o c h reste h e n n e upp. Så blef då herr Erik o c h moster Malin där så länge hon k o m i barnsäng o c h fick herr Gustaf Stenbock; det första sitt barn födde h o n på Torpa o c h var en dotter, som hette Brita o c h lefde intet längre än några veckor. Det skulle vara henne lika kärt, efter G u d hade låtit henne så länge lefva, att hon hade njutit den nåden o c h var k o m m e n i sin fru m o d e r s gunst igen, det m o r m o r tillsade henne åter på nytt.
I Controlleur vid Krono-Uppbörds Controll-Contoiret 375: — 1 Bokhållare vid dito 150: 2 Contoirs Skrifvare vid ditoäioo R. 200: — 7 Krono - Uppbörds - Commissarier, å 600 R:dr, deraf Stads-Cassan utbetalar 248 R:dr till hvardera, eller tillhopa - 1,988: — 6 Mantals-Commissarier Eön å 150 R:dr > , . o, t a 183 Rtdr 1,008 : — Skrifvarehjelp a3 3 R.^ D a I T\rotavie för Krono-Uppbörds-Åren derna 1 Handels-Collegio 250: — 1 Vaktmästare vid Öfver-Siåthållare Embetet i Krono-Uppbörds-iAren der . 58:16. Summa B:co Rtdr 5,019: 16. jemte det Krono-Uppbörds Commissarierne åtnjuta af Siats-Verket, fyllnaden i 600 R:drs Kön, å 316 R:dr hvardera, med tillhopa 2,2X2 R:dr Banco , hvarförutan Jag i underdånighet anhåller att, likaledes på Kronans Stat, Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckes bifalla tillökning i ofvannämnde löner, nemi.: för Secreteraren hos Öfver-Ståthållaren 1 KronoUppbörds-Ärendér med Etthundrade R:dr; för Con - Den ii Jidu 1073 Controlleuren vid Krono Uppbörds-Controll-Contoiret med Etthundradetjugufem R.dr; för Notarien vid Krono Uppbörds Arendema i Handels-Collegio med Etthundradefemtio R:dr ; och för Vaktmästaren vid Öfver-Ståthållare-Émbetet i Krono Uppbörds Arender Fyratioen R:dr 33 sk.