Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S u m m a Födelse år. Ank. till Exp. Utsk. den 25 Pfov. kl. 9, e. m. Memorial, i anledning af erhållen dterrerniss ä Stats-Utskottets Utlåtande N:o 353. (I. A.) I följd af förekomne anmärkningar vid Stals-Ulskottels under N:o 353 afgifne ullålande, i anledning af väckl.e motioner, alt dels åtskilliga cassors Behållningar, dfels Statsverkets så kallade reserv-fond måtte till Riksgälds-Gonloiret öfverflyltas, liar nämnde utlåtande Blifvit af Bonde-Ståndet lill Utskottet återremilleradt. Då emedlertid, enligt ankomne protocolls-utdrag, delta utlåtande är vordet Bifallet af Preste-Slåndet den 4> af Borgare-Ståndet den p samt af Ridderskapel och Adeln den 16 innevarande månad, hvadan, jemlik^ 75 §. Riksdags-Oi dningen, förevarande fråga är genom 3:ne Riks-Slånd sammanstämmande Beslut afgjord, Bar Utskottet funnit den erhållne återremissen till någon åtgärd å Utskottets sida icke föranleda. Stockholm den 3o November i84o. Ant. till Exp. Utsk. den 2 Dec., kl. 12 m. Utlåtande, angående Post-Inspector en C. F. Lindstedts ansökning om. tillökning i arfvodet för honom uppdragen befattning vid. åtskilliga handlingars tryckning. (Rgs. Afd.) Mögvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva till SlatsUlskottet remitterat Expedilions-Utskoltets, under N:o i3, afgifna Memorial, hvarigenom till Rikets Ständer Blifvit öfverlemnad en Bos sistnämnde Utskott af Post-Inspectoren C. F. Lindstedt gjord ansökning om förBih. till R. St.
M. jemväl malte täckas låta infordra nödiga upplysningar ang:de berörde stads-andelar och de afgifter af enahanda beskaffenhet, som tinder annan benämning kunde uti åtskilliga städer i Riket äga rum. samt deraf lemna R. St. vid denna riksdag kännedom, och då tillika i nåd. afgifva förslag till den reglering härutinnan, sorn af omständigheterna kunde påkallas. Någon K. propos. i dessa ämnen har ännu icke till Stånden ankommit, och ej heller har jag mig bekant att något förslag till reglering i omförmäldta afseende är utarbeladt; men då frågorna äro för landet i allmänhet af högsta vigt, och man, med anledn. af den anda, som vid denna riksdag utmärker BorgareSt., skäligen kan hoppas, att dess ledamöter ej skola spara, hvarken möda eller upplysningar, för att bereda ali den kännedom om rätta sammanhanget med omförmälda afgifter, som för fattande af beslut i afseende på dem erfordras, får jag föreslå: alt förslag till reglering af tolags-afgifterna i stapelstäderna och stads-andelarna i uppstäderna måtte vid denna liksdag varda utarbetadt, och nämnda afgifter, i öfverensstämmelse med billighet, nedsatta eller ock helt och hållet afskaffade. Den 7 Man e. ra. 3^7 Jag anhåller om remiss af denna min motion till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Dessa 5 motioner Indes på hordet. Hr d' O rch i ni o n t, Wilh. Albrecht, hade ingifvit följande: Ehuru jag vågar tro, att R. H. St. vid detta riksmöte icke underlåta att behjerta landtstats-tjenstemännens ställning och behof af lönetillökning, särdeles som K.M., genom dess nåd. propos., härpå fastat R. St:s uppmärksamhet; har jag dock icke. kunnat skilja mig från deri farhåga, att möjligen, äfven vid denna riksdag, Statens tillgångar kunna blifva otillräckliga för ifrågavar. ändamål, i jemnbredd med andra, icke mindre väsendtliga behof, hvartill äfven anslag erfordras.
Hildur, som icke gjorde mycket af sin toilette, var den första som visade sig i salongen, färdigklädd. Kandidaten stod framför spegeln, medan modren – som ännu icke hunnit få mössan på – var sysselsatt med att knyta hans halsrosett. De voro så upptagna af sitt förehafvande, att de knappt lade märke till Hildur. »Men Herre Gud, mamma kan väl se att den icke kan sitta och peka på det der sättet!» utbrast kandidaten i jemmerfull ton, »f–n vete också hvarför inte Elna kunde gjort det, när hon var der uppe ändå.» »Kära du, Elna blef stött öfver allt hvad du ref af dig för stöflarne, hvilka verkligen voro mycket bra.» »Stött?» upprepade kandidaten föraktligt, »jaså, ha vi nu kommit så långt att pigor få bli stötta också! Men mamma kan väl se att den rosetten icke duger!» »Jag vet inte bättre än att du binder den sjelf då», sade doktorinnan och gick. Hans hänsynslöshet harmade henne, derför att Hildur hörde på, sjelf var hon nog van dervid. Han var icke lik sig, der hade kommit ett käringaktigt, gnatigt drag i hans ansigte. Hildurs ögon mötte hans i spegeln. Var detta den blifvande storheten, den fördomsfrie, klarseende mannen, – som tog humör öfver en småsak i sin toilette? Han rodnade lindrigt – han kunde skifta färg vid minsta anledning – och ryckande upp knuten, vände han sig emot henne med sitt soligaste leende. »Förbarma er, fröken», sade han i det han skämtande böjde ett knä och sträckte ut sina armar med en ungdomligt behagfull rörelse. Hon satte sig på en bredvid stående stol och knöt halsduken under det han låg på knä framför henne. »Ni är fåfäng», sade hon leende, men med en förebråelse i tonen, »fy, det passar icke för en man att lägga så stor vigt vid småsaker, hvad betyder en sådan obetydlighet som en halsrosett?» »Den betyder mycket – när ni binder», svarade han skrattande, »den betyder att ni har lefnadsmod nog att taga fast der andra förtvina.» »Och ni?»
I det hela år således kan hända foga uträttat för det närvarande; men i dessa ämnen, som bero uppå moraliska upgifter öfver Slågtets allmänna hushållning, och sättet af dess ledning, lår det vara nog, om med omårkeliga steg man småningom, ehuru långsamt, kan nalkas målet, och då man känner villkoren för det råtta, lår man böra anse sig lycklig , allt som man i mer eller mindre mon hunnit nalkas det. Det år under denna synpunkt, som vi skole söka utreda den andra frågan, Kuru en National-Re < presentation, med afseende på dessa villkor, bör vara beskaffad? * Rousseau har ansett det representativa Systemet för oförenligt nied Friheten, och har sagt, att Engelska Folket förgäfves trodde sig vara fritt, att det agde friheten blott under den tid, som det valde sina Representanter, att sedan detta val var gjort, förföll det åter till sitt intet. Jag tror mig finna, att Rousseau hår förblandat utöfningen af den Lagstiftande Magten rned sjelfva Friheten, då den förra icke år, eller kan och bör vara annat ån en borgen för den senare. Då Samhällets första och hufvudsakeliga ändamål icke år annat, ån införandet af ett Rätts tillstånd, hvarigenom hvar och en blir skyddad för orått, kan också den ens kil te Medborgarens Frihet endast bestå deruti, att innom den gråns och med * de villkor Lagen utstakat, kunna obehindrat göra allt, hvad han för sin förmon eller utkomst finner nödigt eller nyttigt; och den Lagstifiande Magtens åtgärd består deruti, att försäkra Medborgaren om full utöfning af denna frihet, dels derigenom, att ingen Lag blir gjord, som obilligt inskränker dess verkningskrets, dels derigenom, att den Styrande Magten får en riktning, sorn icke tillåter den, att villkorligt behandla enskiltas rättigheter, eller att öfverskrida gränsen för sin befattning.
At fordringar af Soldater och Gemenffapen harwid icke komma i fräga utan böra med reda penningar liqvideras, när sädane äro at tilgä, kan Borgare-Ständet icke annat än bifalla; äfwensom Ständet emot det förestagne sammanträdet med Banco-Utskottet för möjligheten af en Finansplans upgörande sä mycket mindre har at päminna, som et sädant sammanträde förut af annan anledning, pä sistnämnde Utskotts begäran; förordnat blifwit Detta "ffulle, likmätigt Regeringsformens 69 nreddelas-Högloft Stats-Ntftottet, hwarom 'altfä Protocolls'Utdrag kommo, at, ej mindre til wälbcmälte Utskott, än de Respeetive MedStänden wördsamt och wäligen öfwerlemnas. Ut supra. Lx krotocollo, II. kets^Loo. Utdrag af Protokollet, hällit uti Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen r Stockholm den 8 Augusti iM?. S D. Efter upläsandet af Hans Kongl. Masits Nädiga Propositioner: 1:0 Af den iZ sistl. Julii, angående huru med de til Kongl. Maj:t i Krigstid inkommanGeneral-Auditeurs ärenden förhällas mä. Den 11 Augusti. 965 ingalunda är förment, att i detta wigtiga amne inhemta alla de särskilta underrättelser och räd, som för Utskottet kunna wara at titlgä och af de personer til hwilka Utskottet finner sig hafwa förtroende. Att at hwarje af Statens Creditorcr försäkra uppfyllandet af Statens förbindelser jemte ranta tills de kunna inlösas, är wisierligen Borgare-Ständcts oföränderliga förefatts, den Ståndet anser för en pligt att pä Stats-Utskottets dertill gifne anledning härmedelst till det allmännas Lfwertpgelse högtidligen bekräfta.
De inom Konungens Högsta Domstol anförda skäl, hvilka hafva föranledt dertill, att oäkta barn, aliade under modrens äktenskap eller i förbudna led, blifvit från arfsrälten uteslutna, hafva äfven synts Utskottet fullt giltiga. Både lag och Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. sed påkalla en sådan inskränkning; lagen, i det den såsom brott, och dertill såsom groft brott, stämplar såväl hor som blodskam, men anser qvinnans förseelse genom lönskaläge icke ens höra under Statens straffrätt; — seden, i det att allmänna föreställningssättet, som har stort undseende med qvinnans strafflösa öfverträdelse af morallagen, visar mot hennes öfverträdelse af kriminallagen lika mycken stränghet. Modrens erkännande af ett i hordom eller blodskam adadt barn måste alltid komma att innebära erkännandet af ett brott, som, der det vore förhemligadt under hennes lifstid, skulle drabba endast hennes efter lefvande man eller barn eller andra anhöriga För ett barn, hvars arlsanspråk skulle stödjas på en dylik grund, borde arfsrätten vara värd, om möjligt, mindre än intet. Det oaktadt är alldeles icke osannolikt, att understundom den ekonomiska fördelen kan. med förqväfvande af alla betänkligheter i andra afseenden, förmå någon att efter sin moder göra gällande en på hennes erkännande af begånget brott grundad arfsrätt; men det är föga troligt, att den allmänna rättskänslan tillfredsställdes af ett förfarande, som sedlighetskänslan ej kunde undgå att ogilla. Bättre vore för en sådan arfvinge, att hans börd finge förblifva dold i ett mörker, som samhället än mindre har intresse att skingra. I dessa undantagsfall synes det, med afseende på nödvändigheten att skona den allmänna sedlighetskänslan, vara lämpligast att låta barnets rätt vara beroende af föräldrarnes testamentariska förordnande.
Björken är utmarkens konstnär, hafsörnen är en dikt, sväfvande fram på dunkelgrå, skimrande vingar, en Guds dikt. Ty Gud kan icke själf förnimma sitt eget dunkla väsen, men vill upptäcka det. Därför ställer han sina känslor och tankar framför sig, och alla tillsammans utgöra de världen. Dess skiftande företeelser äro de taflor, målaren bakom molnen målar för att stå uppklarnad inför sig själf. Allt i naturen blir således för Almqvist yttringar af det gudomliga. Men ju närmare människan står det gudomliga, dess mer ursprunglig är hon, dess mindre medveten. Därför blir det djuriska, det barnsliga, det folkliga, det kvinnliga, det artistiska för honom det omedelbarast gudomliga. Särskildt i denna tid af otaliga strider, som sins emellan söndra människorna, och efter den strid, som reflexionen bragt in i Almqvists eget väsen, fann han det djuriska sättet att vara till gifva »en harmonisk intagande bild af en hög enighet med sig själf». Sin dröm om ett fullkomligt upphäfvande af all splittring ger Almqvist gestalt i sin mest trollska fantasiskapelse, sin Tintomara. Han har upptagit mystikens tanke om ett animal coeleste, då han danar detta väsen, som ömsom verkar likt en yngling, ömsom likt en flicka, ömsom med människans, ömsom med djurets färdigheter, men som, just genom att stå öfver alla begränsningar, alltid och åt alla meddelar intrycket af en »underbar vår, en oefterhärmlig lätthet och kristalldager». Ur denna dyrkan af instinktlifvet som gudsgemenskapen följer, att Almqvist uppfattar som det största brott af alla att kränka sitt väsens djupaste håg, »att bryta sönder sin karakters första stråt». Syndafallet i världen, genom hvilket tillvaron är söndersliten, var att reflexionen dödade omedelbarheten, att konventionalismen störde instinkten.
Kan man glömma, alt med samma fyrdelning långa tidehvarf fortgått, utan att våra riksdagar någonsin öfverskrida få månader, men den tiden voro liksdagsformerna enklare och talsjukan mindre? Mig har alltid förefallit besynnerligt, om än icke oförklarligt, hvarföre alla bemödanden att förenkla vår arbetsordning strandat mot motståndet just hos dem, som eljest alltid föra i munnen ordet reform. Vidare har man förebrått vår representation att sakna förmåga att skydda emot ingrepp af andra statsmakten. Vid hvilka tillfällen skulle det väl hafva varit, då denna saknad ägt rum? Förmodligen vid förändringarna under Konungarne Garl XI och Gustaf lil, men månne dessa förändringar voro framkallade eller underlättade af formen för representationens sammansättning? Var det icke missbruk af Rådets makt, som under Carl XI, och af för stor regeringsmakt hos Ständerna, som under Gustaf lil gjorde de verkställda förändringarna så populära inom landet, och dervid kom visserligen icke formen för Sländernes sammansättning i ringaste betraktande. Tvertom skulle en sådan sammansättning elter allmänna val, som Utsk. föreslagit, och som upplöser motståndet inom sjelfva representationen emot en sin öfvervigt missbrukande majoritet, lätteligen kunna framkalla det partivälde, som tvingar de förtryckta enskildta intressena att söka skydd hosén ökad konungamakt, och sålunda i sin tur framkallar denna. Och vill man granska förmågan i detta hänseende hos de representationer, som, lika med hvad Utsk. föreslagit, äro samansatta efter förmenta rationella grunder, så torde den hafva visat sig så ringa, all den föga kan anses öfverstiga nollpunkten. Hvilken förmåga t. ex. ägde Franska representationen, sammansatt efter allmänna val, år 1799, att hindra General Buonaparte, understödd af några grenadierer, att tillintetgöra den beståndande statsförfattningen, eller hur stor var förmågan hos Spanska Cortesrepresentationen 1814 mot Ferdinand VII eller i8i3 mot Hertigen af Angoulcme, och detta i samma Spanien, der Napoleons hela makt, understödd af sveket och förräderiet, strandat mot Spanska ihärdigheten, då det gällde försvara intressen, som verkligen ägde folkets sympathier?
Hvad rnotionärerne sålunda föreslagit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och som den af rnotionärerne åsyftade inskränkning uti rättigheten till bosättning å ifrågavarande kronoholmar är stridande, ej allenast emot Kongl. Maj:ts och Rikets Ständer fattude beslut, angående kronoholmarnes begagnande, utan ock emot de uti Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, rörande fattigvården i Riket, stadgade grunder, anser Utskottet sig sakna skäl att tillstyrka den föreslagna underdåniga skrifvelse», utan lärer det böra på vederbörande ankomma, att, i händelse serskilda ordningsstadgar, i a seende på begagnandet af oftanämnde kronoholmar, skulle vara af behofvet påkallade, för erhållande af sädane vända sig till aukloriteterne i orten. Beträffande motionärerues framställning om föreskrift, rörande fördelningen af arrendet å holmarne Brunskär och Sälö, så och då dessa icke finnas upptagne ibland de, tili Kongl. Kammarkollegii lörbesagde kungörelse, till namnet uppräknade liG kronoholmar, hvilka till allmänt begagnande blifvit upplålne, linner Utskottet sig icke böra berörde j framställning understödja. På grund häraf får Utskottet alltså hemställa, aLt hvad rnotionärerne så i ena som andra hänseendet föreslagit icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Jtyo 142- Ank. till Exp. Utsk. den 21 April, kl. 10 f. in. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående upplåtande af krono-parken Furubacken åt Marums, Winköls och Härlunda Socknar. ( J. Al) Till Stats-Utskottets behandling har hedervärda Bonde-ståndet remitterat ett af riksdagsfullmäktige!!
Till dessa skäl kommer vidare, att, sedan bränvinsbränningen blifvit inskränkt till fabriksrörelse, den qvantitet af varan, som konsumtionen erfordrar, kan åstadkommas på mindre tid, samt att denna tid bör, så mycket möjligt är, göras kortare för kontrollens Norska Kommiss. Betänk, äng. Bränvinsbränningen. 45 skull och de omkostnader, som med densamma äro förknippade, — äfvensom, att en kortare bränningstid mera försäkrar om ett högre och stadigare pris. Uti Sverige är bränvinsbränningen också inskränkt till 6 månader, nemligen från den 4 November till don 4 Maj. Kommissionen tror emellertid att, med hänsyri till begagnande af skadad potates, man ej får förlänga uppehållet så länge om hösten, som till den 4 November, utan låta rörelsen få börja så tidigt som i medio af Oktober, då potatesen vanligen är upptagen, och de skadade kunna afskiljas från de friska, så mycket mer, sorn man derigenom bereder tillfälle för de producenter, som hafva brist på förvaringsrum, att kunna göra sig af med sin vara. I följd häraf kommer bränningsförbudet, att inträda tidigare om våren, eller i medio af April. Väl kommer detta att medföra någon olägenhet i afseende på kreaturens underhåll, men när sådant på förhand är vederbörande bekant, böra de kunna ställa sig derefter, lika väl som alla andra, som ej hafva tillgång till drank för sina kreaturs föda. Det får derjemte märkas, att då drank, till och med sedan den varit förvarad 6 å S veckor, med nytta kan användas till utfodring åt kreatur, bör man kunna vara för sedd dermed, ända till dess kreaturen utsläppas på bete. Genom att inskränka bränvinsbränningen till sagde tid, åstadkommes också att den eger rum under en årstid, då man vanligen har slädföre till framforslande af de materialier, som äro nödiga, samt införande till städerna af den färdiga produkten. I öfverensstämmelse härmed har Utkastets -Usta g blifvit uppsatt.
* Schackspelande damer äga numera att ingå såsom ledamöter i Stockholms schacksällskap. Anmälningar om inträde göras genom någon förutvarande ledamot hos grosshandlare S. Salomon, Skeppsbron 44, eller bokhandlare B. Sahlberg, Fredsgatan 17. Regementet tackar för god valet. Härom aftonen samlades å dragonkasernen i Ystad varande officerare af Skånska dragonregementet jämte damer till fest, med anledning af att Patriotiska sällskapet tilldelat uppasserskan å kasernen Johanna Carolina Valter medalj för långvarig och trogen tjänst. Kasernen hade på grund häraf iklädt sig en festlig skrud. Trapporna upplystes af kulörta lyktor, och orderrummen voro rikt illuminerade och smakfullt prydda med flaggor, vapen och dylikt. Ett af hörnen upptogs af en transparang med festföremålets initialer. Utanför orderrummen var manskapet, tillhörande kommenderingen, uppstäldt. Sedan alla voro samlade, öfverlämnades till Johanna Valter medaljen och frambärs regementets tack för det nit och den plikttrohet, som hon städse lagt i dagen. Till trotjänarinnan hölls därefter ett längre, versifieradt, högstämdt oeh delvis humoristiskt tal, som åtföljdes af hurrarop. Johanna Valter har tjänat sammanlagdt 19 år å kasernen, däraf 10 år under hvilka dragonregementet varit förlagdt i Ystad och dessförinnan hos kronprinsens husarregemente. Ett lif i biljettluckan. En för Linköpings teaterpublik välbekant person, nämligen biljettförsäljerskan fru Albertine Valborg Schcele, har aflidit, 76 år gammal. Hon har under 30 år varit biljettförsäljerska rid Linköpings teater samt vid baler å Stora hotellet m. m. Sitta gången hon skötte denna funktion var då von der Ostens sällskap besökte staden. H o n var redan förut krasslig, men därefter insjuknade hon på allvar. Den gamla fru Schéele var högt aktad " af alla för sitt tillmötesgående sätt, och de teaterdirektörer, som besökte staden, kunde ej nog berömma den gamla, trogna och redbara biljettförsäljerskan. * En kvinnlig afrikaresande.
Efter sålunda fulländad skriftvexling, har Kongl. Huf-Räitten deröfver, genom Utslag den 22 Maji sistlidet år i832 sig utlåtit: att sorn BergsTings-Rältens med Bruken och Bergverken inom Södermanland, uti derstädes å, Lagtima Tingen åren 1827 och 1828 föreh.ifd-e mål, emellan Bruks-Inspectoren Schager och Master-Svennen Maxe hållna protocoll upplysa, att bemälde Rätt, dels å förstnämnde Ting, då Geschwornern Geisler varit Rättens Ordförande, sedan Schager, enligt utverkad stämning, fullföljt sitt påslående om ansvar emot Maxe för det han skall Schager, sorn varit i husbondes ställe satt, våldsamt behandlat, mea Maxe icke tillstädeskommit och således ej blifvit öfver angifvelsen hörd, oaktadt hans frånvaro låtit vittnena emot Maxeafl»öras, och derefter för Maxes inställandeå 1828 års Bergs-Ting „ hvartill målet uppskjöls, IL St. Jiut.-Omb. Emb.-Ber. d. iS Januarii i834•
Varder hemgifts-tagarens egendom afträdd, ege ock gifvaren taga hemgiften åter. 6 §. Gör liemgifts-lagaren gifvaren orätt’ eller skada, stånde gifvaren fritt att hemgiften äter - 340 Exp. UtsL Förslag till und. Skrifv. N:o 143,144. talla, inom år och dag, sedan den pratt eller stada skedde, 7 i Äro lösören ej i behåll , tå hemgift återbäras skall; gälde heingifLstagaren thet värde, som * å thom i liemgiftsbrefvet satt är. 8 I the fall, tå hemgift går åter, varde ej then nytta räknad, sp.m hemgifts-tagaren ther-, af haft; och svare han ej eller till then för-, sam ring, som å lösören, genom thoras vanliga bruk kommit, 9, §• Hafva föräldrar gil'vi t barn lös egendom, utan att hemgiftsbref så upprätta dt o,ch lagföljdt ' är, som i x och 2 §§. sägs; varde then egen-, dom ansedd såsom till full ego gifven, Rikets Ständer framhärda etc. JV:o t44. Uppl. O, godk. hos Ridd. och Adeln d, 1 Sept. 1829- Preste-Slåndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående ändring af 1 Si t6 Cap. Arfda - Exp. Utsi;. Förslag till urul. Skrift. N-o ±44. 341 Balken, sådan den, enligt Kongl. För or dfiingert den 27 April 1810, nu lyder. S. A. K. Sorn erfarenheten visat, att rättigheten att muntligen göra testamente, sådan den i nu gällande
Under åberopande af de flera förut anförda, i Utskottets tanka, vigtiga skäl, hvarpå Utskottets rörande ifrågavarande ämne afgifna förslag och gjorda framställningar sig grunda, serdeles hvad de till beloppen mera omvexlande tulloch brä n vins-be vi llnings-medlen beträffar, får Utskottet hvad' sålunda blifvit föreslaget och tillstyrkt härmedelst Ridderskapets och Adelns pröfning och godkännande å nyo underställa. Men, i anseende till den redan inträffade tidsuldrägten med dessa frågors slutliga afgörande, och då Rikets nu församlade Ständers beslut, i afseende på tulloch bränvins-bevillningens utgörande, icke lära komma att tillämpas förr än från och med 1842? har Utskottet funnit sig föranlåtet hemställa, att ej mindre sistnämnde Riks-Stånd, än Borgareoch Bonde-Stånden måtte medgifva den förändring i hvad. Utskottet föreslagit, angående tiden för så väl oftaberörde bevillningsmedels, som postoch saluaccis-medlens inlefvererande till Riksgälds-Contoiret, att verkställigheten häraf icke kommer att laga sin början förr än från och med år 1842. Ant. till Exp.-Utsk. den 5 Januari, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af motion om för Idar in g af Hikets Ständers beslut, angående de för Universiteten beviljade Professors-emeriti-löner, samt lönetillökningar för Professorer. (U. A.)
Theatern från skådespelare-trupper i landsorten: I. 430. R. 516; B. IV. 276, 489, A. 489; E. V. 427. — d:o om förökning af lärare-personalen vid Christinehamns läroverk: H. 40, R. 40. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgiflerna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel.) — d:o angående anslag till lön åt en General-Inspektör öfver Elementar-Läroverken : II. 40, R. 210. (se vidare StatsUtskottets Utlåtande N:o 123,o angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel.) — Frih. Alströmer, C. J. O., att Jern-Kontorets kreditiv å Rikets Ständers Bank måtte fortfarande få begagnas: I. 418, R. 418. (se Banko-Utskottets Utlåtande N:o 25, med förslag till reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse, samt om användande af upplupen otlisponerad banko-vinst.) — d:o om utvidgning af rättigheten till salubods anläggande å landet: I. 417, R. 418; B. IV. 46, 97, 163, A. 163, 174 — Frih. Alströmer, J., angående åtskilliga förändringar i Kyrka lagstiftningen: I. 175, R. 232. — d:o angående underdånig anhållan hos Kongl. Majrt om vidtagande af åtgärder till förekommande af irrlärors och villomeningars spridande vid läroverken m. m.: I. 176, R. 232; B. III. 87, 135, A. 135. — d:o angående upphäfvande af alla lag-bestämmelser rörande Den Heliga Nattvardens begående, m. m.: I. 266.