Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstols inrättningen, sjelfva grunddragen för Rättegångs-orduingen bero, Efter sålunda antagen nödvändighet, att pröfva äfven denna sednare fråga, titan , af bidande af allmänna Opinionens omdöme, hvars vigt för öfrigt Utskottet ej misskänner, men hvilket svårast torde vinna tillförlitlig stadga i ett ämne, sora rörer blotta sättet och formen för Eagskipningen, anset' Utskottet sig böra öfvergå till granskningen af de skäl, sorn blifvit föredragne, dels för och dels emot Eag-Comitéens förslag. Dervid visar sig den hufvndsakliga skiljaktighet i åsigter, att enär Lag-Comitéen i sit betänkande utgått från den grundsatts, att Domstolarne böra för de Rättsökande vara Lätt och Jemt tiUgän geliga, eller att deras verksamhet mn, så litet som möjligt, finnas afbruten, Herr Friherre Sltokirck, och ännu mera Herr Ankarloo, deremot - Den 28 Juni'. emot synes hafva antagit, att tillgången till Domstolarna ej bör underlättas, emedan fara vore, att ett hastigare tillfälle såmedelst öppnades förden ofta i egen inbillning för fördelade personen, att desto skyndsammare söka sin förmenta hämnd, hvarigenom Rättegångar skulle ökas till en gränslös mängd, då erfarenheten, sorn vore den säkraste vägledare, ä andra sidan visade, att passionens utbrott alltid vore häftigast i sin början, men att sanningen under en tid mildrar och ändteligen aflägsnar följderna. För att välja imellan dessa olika åsigter har Utskottet endast hehöft betänka hvad som vorg egenteliga föremålet för borgerliga Lagstiftningen i allmänhet.
Jag hade visserligen tänkt mig, att de i gamla förf:en för åtskilliga M it. 2 18 Den 9 M»J f. m. personer omnämnda lindringar borde ega rum, men anser att den derom handlande § borde få sin plats, såsom i nu gällande förf:g, näst efter §:n om afkortningar. Skulle nu meningen vara att i 1 § af denna Bevilln:sStadga intaga dessa undantag, får jag derefter böja mig, och anhåller att rörande denna fråga få yttra några ord. Jag tror visserligen att ett visst afseende bör fästas vid den i 145 § omnämnde allmogen, men i min tanke är det af ännu större vigt att de i särskilda mom. af 141 § uppräk nade personer befrias från bevillning. Bland dessa mom. bör isynnerhet det 4:de framför de andre uppmärksammas och oviikorligt undantag för de der uppräknade göras. De i detta mom. omnämnde äio nemi.: ”upptagna fattiga barn, till den genom K. Legostadg, af d. 23 Nov. 1833 föreskrifne ålder, fattighjon, sådane personer, som njuta understöd af barmhertighetsverk och allmänna inrättningar, svagsinte, bräcklige och andre, som äro fattige och ega så ringa arbetsförmåga, att de icke kunna förvärfva nödtorftigt uppehälle för sig och de sina, äfvensom medellöse fångar.” Hvad nu de i detta mom. nämnde fångar särskildt beträffar, vet jag icke ens, huru bevillning af dem skall kunna uttagas. Jag skulle således önska att, derest man anser att, med anledning af de gjorda förslagen ang:de lindringar, denna § bör återremitteras, Utsk:t då äfven fästade afseende vid den af mig nämnde 141 § och särskildt vid det deri förekommande 4:de mom:t. J ag får nu blott anhålla, att, i händelse af återremiss, detta mitt yttrande måtte få medfölja till Utsk:t, och att det i sådant fäll må af Utsk:t tagas i öfvervägande vid ärendets framtida behandling. Hr Blach, Johan Fredrik Philip:
Några tält träffades icke i granskapet af fartygets ankarplats, men på många ställen af stranden sågos märken efter gamla tältplatser, nedsotade kullerstenar, som användts till tältens uppspänning, sönderslagna husgerådssaker och framför allt benlemningar af säl, ren och hvalross. På ett ställe lågo en mängd hvalrosskallar i en ring, möjligen lemningar af ett efter en större fångst anstäldt kalas. Nära en tältplats, vid mynningen af en ännu ej utsinad eller utfrusen bäck, upptäckte dr Stuxberg några små kullar, innehållande brända ben. Förbränningen hade varit så fullständig, att endast en af de funna benbitarne kunde af dr Almqvist bestämmas. Det var en menniskotand. Efter bränningen hade benlemningarna och askan blifvit samlade i en grop och täckta först med torf och sedan med små flata stenar. Tältplatserna föreföllo mig vara öfvergifna för endast några få år sedan, och äfven bensamlingarna tycktes ej vara gamla. Man bör dock vara mycket försigtig, då man i de arktiska trakterna söker uppskatta en gammal tältplats’ ålder, emedan man vid bedömande af de förändringar, som jordytan med tiden undergår, lätt låter leda sig af erfarenheten från sydligare trakter. Huru föga denna erfarenhet kan användas i den höga norden, visas af Rinks påstående, att man på Grönland vid några af de norska kolonisternas i århundraden ödelemnade stugor246 ännu kan urskilja gångstigar, en iakttagelse som jag knappast ville sätta tro till, innan jag sjelf sett något likartadt vid en sedan ett eller par århundraden tillbaka öfvergifven hustomt i bottnen af Jakobshavns isfjord på nordvestra Grönland. Gångstigar, lika skarpa som om de varit trampade i går, utgingo här från ruinen af stugan i olika riktningar. Det kan derför ganska väl hända, att de vid vår nuvarande ankarplats belägna tältplatserna voro äldre än man vid första påseendet kunde förmoda. Några betydande afskrädeshögar funnos här ej. Genomskärning af en tschuktschisk graf. 247 Efter teckning af A. Stuxberg. a. Lager af brända, starkt vittrade ben. b.
J. Berlin, granskade skrifterna dels hvar för sig och dels gemensamt, samt enades on1 att tillerkänna priset (200 kr.) åt den skrift, som hade till motto: " Qvinnans uppgift för hemmet, hennes angelägnaste omsorg ". Beslutet fattades på grund deraf, att denna skrift vitnade om mycken iiisigt och erfarenhet i ämnet: att den röjde en klar uppfattning af orsaken till behofvet af välordnade hushallsskolor för den bildade klassens döttrar; att den framlagda undervisningsplanen var väl genomtänkt och praktiskt utförbar; samt slutligen att framställiiingssättet var klart och lättfattligt. Vid öppnandet af den bifogade förseglade namnsedeln befans förfin vara fru doktorinnan Hedvig Haglund i Norrköping. De öfriga täflingsskrifterna innehöllo, den ena en uppsats om tolf sidor, signerad Iris, den andra en novellistisk framställning om nära fetntio sidors oiiifång, af den bekanta författarinnan till en del barnböcker, fru L a u r a $ ' iitingho$. Derjämte följde ett kort rneddelande i brefform af ett bland förbundets ombud, fru K. R. Här nedan bifogas en kort redogörelse för de sistnämda skrifterna. Fru K. R. antager, att de husmödrar äro fil, som skulle vil.ja jäfva behofvet för sig själfva och sina tjenarinnor af en grundlig undervisning i hvad till ett hushåll hör. Hon tror, att båda parterna böra samfäldt undervisas, och att derigenom ett vänskapsförhållande skulle inträda mellan bildade qvinnor och deras tjenarinnor, hvil ket nu blott allt för ofta saknas. Hon erkänner de tjenstsökande flickornas stora okunnighet, omtalande bland annat huru en köksa en gång i husfruns frånvaro " satte på " en stek i sex kannor vatten. Hon finner fruarnas otålighet förklarlig, men de olärda flickornas okunnighet ännu inera ursäktlig. Hon varnar för att ödsla och tillägger: " att taga vara på allt är den största och bästa hushållning ". På landet borde hushållsskolan vara förlagd; en dylik skola i hvarje
Det årliga statsanslaget, som vid sista riksdag ökades med 3,000 R:dr, utgör numera 13,500 R:di', utom 450 R:dr stipendii-medel från Kommers-Kollegii fonder. Afgiften af Chalmerska fonden är likaledes ökad till 7,300 R:dr. o) Navigationsskolan, hvartill staden låtit uppföra hus, har af statsmedlen årligt anslag till aflöning af 1 ordinarie lärare, 1 underlärare och 1 lärare för ångmachins-afdelningen, samt till underhåll af instrumenter, o kartor, böcker och inventarier. Ar 1860 var elevernas antal 52. p) Militärskolan för bildande af Infanterioch Kavalleri-officerare, med 5 lärare, som utgöras af officerare vid Göta Artilleri-regemente, samt 26 elever, under-officerare vid indelta arméen. q) Handels-institutet, stäldt under Handelsföreningens inseende och förvaltadt af en bland dess Fullmäktige vald Styrelse, underhålles genom årligt bidrag af stadens tolagsmedel, stort 3,000 R:dr, jemte afkastningen af inrättningens kapitalfond, som år 1860 uppgick till 38,747 R:dr 84 öre. Institutet fördeladt på 2:ne klasser hade nämnde år 5 lärare och 31 elever. Läroämnena äro religion, historia, geografi, geometri, algebra, arithmetik, bokhålleri, allmän handelsvetenskap, nationalekonomi, språk och skönskrifning. r) Fabriksföreningens skola, som är afsedd för de å fabrikerna inom Göteborgs område arbetande barn och år 1860 hade 2:ne lärare och 159 lärjungar. Den har af f. d. Hallkassan ett årligt anslag af 1,500 R:dr. Kassabehållningen utgjorde vid 1860 års slut 1,652 R:dr 30 öre. s) Handtverksskolan med 4 lärare jemte 2 tidtals biträdande lärare och 130 lärjungar samt en kapitalfond, som 1860 utgjorde 15,764 R:dr 88 öre. Skolan är indelad i tre klasser.
Dä dessutom någon våda icke synes vara att helara af förslaget alt åt Konungens Befallningshafvande öfverlemna att i sista hand afgöra frågor om val, hvilka sä - 336 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 201. som dessa äro al' nästan ensamt ekonomisk betydelse, anse Rikets Ständer att paragrafen med någon förenkling af dess redaktion för öfrigt, må erhålla följande lydelse: Klagan öfver valet anföres hos Konungens Befallningshafvande sist före klockan Tolf å fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, och må öfver Konungens Befallningshalvandes Utslag i thy mål klagan ej föras. § 17. Att tiden för Landstingets lagtima sammanträde blifvit utsatt till September månad anse Rikets Ständer lämpligt, emedan vid denna tid af året dels de hufvudsakliga landtbruksgöromålen och de sedvanliga sommarutflygterna äro afslutade och dels den egentligen kulna och mörka årstiden, som skulle kunna göra färden till samlingsorten besvärlig lör aflägse boende landstingsman, ännu icke inträdt. Att sammanträdet öppnas å en Måndag och således, enligt regeln, kan afslutas sist påföljande Lördag medför ock den fördelen, att landslingsmännen ej behöfva onödigtvis uppehålla sig i residensstaden någon dag, då session ej eger rum. Men deremot torde stadgandet, att landstinget ovilkorligen skall hållas under tredje veckan af September kunna göra svårigheter. Under denna vecka inträffar t. ex. marknad i flera residensstäder. Och då någon olägenhet ej kan vara att befara af alt åt landstinget sjelft öfverlåta sammanträdestidens närmare bestämmande, anse Rikets Ständer § böra förändras i denna syftning. För det fäll, att ett län enligt § 63 fördelar sig på två landsting, lärer ock något tillägg i denna § böra inflyta till bestämmande af samlingsorten för det af de båda landstingen, som ej kan sammanträda i residensstaden, och hafva Rikets Ständer ansett bestämningsrätten äfven i detta afseende böra åt landstinget sjelft öfverlemnas.
scenerna, utan också af stor nytta för enskilda teatrar, något hvarom den som skrifver dettamånga gånger yttrat sig och hvartill han nog torde fä tillfälle att återkomma. Det mest betydande af nva stycken på Nva teatern » _ v * ■ A v under hösten är onekligen Edvard Brandes skådespel » Ett besöb », hvilket hör till det bästa som någonsin uppförts på våra skådebanor, tilltalande icke blott genom ämnet, hvilket flera gånger under senare tid, om ock med olika vändningar, utgjort föremål för nordisk dramatik och nära sammanhänger med den stora kvinnofrågan, utan ock genom det verkliga mästerskap i dramatiskt afseende som förf. visar. Värdigt styckets stora förtjänster är äfven hr Hillbergs utförande af en mycket osympatisk figur. » Han är så förskräckligt rå », sade någon om skådespelaren i Repholts roll. Det är ett beröm, om ock framkommet på omvägar, ty så och icke annorlunda skall rollen uppfattas, sädan är karaktären och på det sättet måste den ‘ framställas på scenen. Det är just råheten hos denne samvetslöse fruntimmersjägare spm måste framhållas. Hr Hillberg gör det utan öfverdrift, men fullt betecknande, icke i sitt yttre, men på det sätt hvarmed han lägger sina åsigter i dagen. I två andra roller har samme konstnär efter sin återkomst till Nya teatern visat sin stora förmåga. I den enfe af dem, Gerdt Bokpräntares i » Mäster Olof », har man förut haft tillfälle att beundra honom; i Remys i George Sands intressanta skådespel » Claudie » har han visat sig första gången och åt en gammal fattig hedersman förlänat så mycket tilldragande, att man måste förvåna sig öfver, att stycket icke kunnat gifvas mer än några få gånger. Allmänhetens tycke är stundom ganska nyckfullt. Dä » Claudie » icke kan spelas mer än ett par eller tre gånger, rusar » Ninische » öfver tiljorna tio aftnar, ocli » Tiggarstudenten » föga mindre. Sannolikt kommer » Madame Favart » att också upplefva en lång följd af föreställningar. En stor andel i operetternas lyckliga framgång på Nya teatern har onekligen fru Östberg, en sångerska som få och en, om ock ej alltid så fin, dock ständigt genom sin friska uppfattning och kraftiga otvungenhet utmärkt skådespelerska.
Ja – och gifna till er med det uttryckliga förbehåll, att de ej skulle få användas till att betala er mans skulder, utan endast för er egen och era barns räkning, inte sant? Fru Bark. Ack, ja, det är sant. Men äro sådana förbehåll absolut bindande? Kamrern. Tillåt mig fråga – om ni nu så ädelmodigt betalar er mans skulder – hvem skall sedan i en framtid betala edra egna? Fru Bark. Mina skulder! Jag har aldrig gjort skulder. Kamrern. Nej, inte hittils. Men när er man gjort af med hela ert lilla kapital – ty får han nu en del, tar han naturligtvis snart resten – och när ni således blifva reducerade till att lefva alla tre på fröken Bertas inkomster – när ni då finner att dessa icke räcka till, vet ni hvad ni då kommer att göra? Ni kommer att taga lifsmedel på kredit, skuldsätta er för småsummor i alla bodar – och hvem skall betala? (Paus.) Förlåt att jag är nog ogrannlaga att på detta sätt lägga mig i edra handlingar – men fröken Berta har tagit mig till rådgifvare och jag anser det vara min skyldighet att tala ut. – Och hur tror ni att er dotter skall kunna bära alla de bekymmer och förödmjukelser, hvari ni då bli indragna. Hon blir också tvungen att göra skulder – kanske låna af förmän och kamrater i banken – låna med medvetandet att aldrig kunna betala – men hvad gör alt detta, bara er man får pengar till sina spelskulder – annars vill ju ingen spela med honom mer och han får tråkigt – och dessutom, en kärleksfull hustru bör inte neka sin man något – är det inte så? Berta. Nej, kamrer Lundberg, ni går för långt – ser ni inte, hur ni sårar mamma? Kamrern. Vore inte människor i allmänhet så rädda för att såra, så skulle mycket ondt kunna undvikas. Fru Bark. Men hvad ni där säger är i alla fall omöjligt. Min Berta är en alt för stolt natur för att hon någonsin skulle förödmjuka sig så – låna utan att kunna betala – tigga af förmän – Kamrern. Er dotter, fru Bark, kan göra alt för den hon älskar, till och med förödmjuka sig. Men ni har ingen rätt att drifva henne till denna punkt. Berta
Med afseende å de af ofvannämnda embetsmyndigheter omförmälda förhållanden, ville Kongl. Maj:t, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, tili Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att till löner, å i8oR:dr, åt Konsistorii-amanuenser, en inom hvarje af de [2 stiften, måtte anvisas en summa af 2,160 R:dr Banko. 1 2:0 I egenskap af Kansler för universiteten i Upsala och Lund, har lians Kongl. Höghet Kronprinsen hos Eders Kongl. Maj;t anmält de framställningar angående universitetens behof, hvilka af de Akademiska Konsistorierna i anledning af den instundande riksdagen blifvit gjorda. Båda Konsistorierna hafva förutsatt, att de redan förra riksdagen utgående beloppen till universitetens materiel varda bibehållna och universiteten för framtiden tillförsäkrade, och hafva derjemte, hvart för sig, ansett följande nya anslag af nöden, nemligen: Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prof. 18-17. Haft. 1. 2 Consistorium Academicum i Upsala. A) Anslag för en gång till byggande af ett kemiskt laboratorium och mineraliekabinett
Betänkande, i anledning af väckt motion derom att lagstadd dräng, som till båtsman antages, måtte genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman samt om ersättning till Amiraiitets-krigsmanskassan för de inkomster, hvaraf kassan derigenom skulle gå i mistning. Högloft. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat en af Friherre af Schmidt, fr., väckt motion, deruti blifvit .införd t, att. stadgandet, det lagstadd dräng, som toge lega till båtsman under sitt tjensteär, i fredlig tid skulle förblifva i tjensten till laga flyttningstid, men roten betala dess lön och rättigheter till Amirälitets-krigsmanskassan, hvilket ännu i dag tillämpades pä det_ sätt, att båtsmannens lön och rättigheter, under namn af ”förverkad båtsmanslön” infordrades till Amiralitets-krigsmanskassnn ifrån hvarje rust-och rotehållare, sorn till båtsman legt i årstjenst varande dräng, syntes böra förändras, i hvad det anginge båtsmannens mistning af lön och rättigheter, sä att han finge tillgodonjuta dessa förmåner ifrån och med månaden efter den, under hvilken han blifvit till båtsman antagen, likasom hans vederlike vid indelta arméen, soldaten, och likasom hvarje tjensteman vid civiloch militie-staterne, naturligtvis med den inskränkning, som kunde uppkomma genom företrädarens eller hans enkas innehafvande af torpet till laga fardag. Detta vore en behöflig förbättring i båtsmannens vilkor, ty sällan vore legan sä stor att den försloge till inköp af nödige inventarier vid torpet, äfven om dessa inskränkte sig till en ko, några får och den enklaste redskap för åkertäppans brukande.
Maj:ts Befallningshafvande skriftligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummar att om inventeringarnes förrättande och redogörelsernas infordrande i rättan tid draga försorg, eller ock till försäljningsman utlemnat och förtrott mera stämpelpapper från Landtränteriets förråd, än som svarar mot dennes uppbördsborgen. Statskontoret ålig - Hih. lill It. St. Skrifvelse, N:o 71. ger att iakttaga och bevaka Kronans rätt i afseende å det stämpelpapper, som till försäljningsman och redogörare i Stockholm utlemnas. 2:o För hvarje halft år skola Landskontoren, inom Juli månad af det löpande och Januari månad af det påföljande året, till Statskontoret insända förslag öfver uppbörd och försäljning af stämpelpapper i hvarje län. Inom den 31 Januari årligen skall Landtränteriets räkning öfver uppbörden af stämpelpappersmedlen för det nästförflutna året vara till Landskontoret inlemnad, åtföljd af alla till debetoch kredit-posterna hörande verifikationer, vid vite af 25 öre för hvarje öfverskjutande dag; och bör Landskontorets general-räkning för det föregående året jemte Landtränterioch försäljnings-räkningarne samtidigt med Landtränteriets special-räkning, direkte till Kammar-rätten insändas, vid 25 öres böter för hvarje dag, som derutöfver under en månads tid med nämnda insändande fördröjes: åliggande det vederbörande att å ifrågavarande räkningars angifvande inom nu stadgade tid hålla noga tillsyn samt, i sådant afseende, der så påfordras, särskilda vitén utsätta; hvaremot, då hvad här anbefalles blifvit fullgjordt samt Kongl. Maj:ts och Kronans rätt såmedelst bevakad, Landskontoret och Landträntmästaren ega att hvardera undfå två procent af hvad inom året i Kronans kassa uti stämpelpappersafgift influtit samt Kongl. Majit och Kronan tillkommer.
Den gamla tiggerskan hade imellertid sansat sig, och mumlande förbannelser och osammanhängande ord mellan tänderna, fördes hon bort af ett par personer ifrån gatan, som lofvade att föra henne till sitt hem. — Se der min vän, har du dig utan tvifvel en duell på halsen för din ridderlighet att vilja försvara gamla trollpackor, — sade Morley skrattande, då Astley, ännu blossande af vrede, vandrade gatan framåt mellan sina båda vänner. — Cameron gjorde rätt, men han är icke dess mindre skyldig den der grobianen upprättelse, i fall han fordrar det, — inföll Lessley allvarsamt. — Ja, så vida han icke är af det slags folk, som slåss med knytnäfvarna. Han hade nästan utseende deraf. — Åh nej! Jag kände igen hans följeslagare. Det var lord Westworth, som nyss kommit hem ifrån Italien. Hur är det Cameron, jag hoppas att du är van att handtera värjan, eller om du skjuter bättre, så tycker jag nästan mera om det, man blir så sönderrispad och får så fula ärr af värjstygn. I alla händelser behöfver jag väl icke säga, att du kan räkna på oss. Men hvem fan har tagit vid vår vagn? Nu få vi gå i smutsen till spektaklet. Se der kommer en hyrvagn. Morley, vill du vara god och ropa den an? Sanningen att säga, hade denna händelse gjort ett högst obehagligt intryck på Astley. Den häftiga vrede, han känt vid den främmandes råa och besinningslösa uppförande, hade nu efterträdts af en utomordentlig motvilja att ännu ytterligare komma i strid med honom. Ehuru han icke egentligen kände någon fruktan för en duell, var han imellertid icke nog heroiskt tanklös, för att anse den som en småsak. Den sorglösa munterhet, hvarmed han förut deltagit i sina kamraters skämt, var denna afton icke rätt naturlig, och han skulle helst hafva skilts ifrån dem, om icke fruktan, att hans dåliga lynne kunde blifva uttydt som feghet, hade förmått honom att söka dölja detsamma och följa dem till teatern.
En smal gångstig förde till stället, och utom hvad man nu redan har nämnt, fanns intet som talade om menniskohänder, ty hög och djup tallskog omgaf denna ensliga stuga, på hvars yttre gafvel man dock såg lysa en brokig, målad, alnshög trädtafla, som skulle föreställa det regementes vapen, samt gifva tillkänna den rotens nummer, hvars soldat här hade sin boning. Den lilla råg som vuxit i hörnet af det ena gärdet var redan inbärgad. Der råmade en ko. De aftagna ärterne voro uppresta på en kon-formig ställning, men några traf-, var hafre stodo ännu ute i regnet, som väl icke häftigt, men jemnt och flitigt fuktade jorden och allt hvad som ej var under tak. Det luktade redan höst från tallskogen. Man var dock endast i slutet af September. Ur stugans skorsten hvirflade en tjock rök, som än steg uppför, än slog ned öfver den öde, vilda trakten, allt som de fuktiga vindar behagade, och då och då kom en doft af nybakadt bröd, starkare än en sådan plägar vara, emedan säden ännu var så färsk. Men hvem kände denna doft? ingen – om ej den omtalade ko’en, ett par får, hvaraf det ena hade en svagt ljudande bjellra om halsen, och ett par grågula grisar som oupphörligt följdes åt, ty utom dessa, syntes ej en enda af Guds skapade varelser, några våta, olustiga foglar oberäknade. Men i stugan var hvarken fukt, kulen höst, eller en enda skymt af det mjeltsjuka och ängsliga som låg bredt öfver trakten. Der skrattades godt och hjertligt. »Jo jo,» sade den unga hustrun skälmskt leende, »så är det när man får sitt eget! Då är man nöjd med det minsta. Nog mins jag när du ratade herregårdsbrödet af bara rågen, för att det fullit lite på i ugnen! Hvad skulle du då sagt om blandbröd Musjö?» »Ja, men de bakade inte så bra som du, der på herregården,» svarade mannen med en liten förlägenhet. »Åh din skälm!» utropade hustrun gapskrattande.