Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att lindring i postföringen måtte för dem, sorn bestrida densamma, beredas på nedan omnämnde sätt, nemligen: Statssamt Allm. Bes v. och Ekon. Etsk. Utl.,N:o 129. 13 a) genom skjutslegans förhöjande dels till likhet med hvad, sorn eger rum eller kommer att bestämmas för gästgifveriskjuts, dels till 24 sk. B:co milen; b) genom erhållandet af vagnpenningar för de skjutsandes åkdon; c) genom rättighet att erhålla skjutslega för det antal hästar, som erfordras för postens fortskffande; d) genom väntningspenningars erhållande, efter som sådane beräknas vid gästgifveri-skjuts; e) genom förbud för postförare att färdas fortare än en mil på en och en half timma; J) genom stadgande, att vid postföring ej större vigt får lastas efter hvarje häst än som för gästgifveri-skjuts är bestämdt; g) genom föreskrift, att de posthemman, som äro berustade, må erhålla minst dubbel ersättning för detta onus, än som för roterade posthemman bestås. Afven som uti Olof Larssons från Gefleborgs Län motion förekommer det förslag, att, för den händelse postskjutsen ej blefve öfverflyttad på gästgifverien eller bortaccorderades på entreprenad, postombyten måtte inrättas vid Dåbro torp i Söderala Socken, mellan Stråkärra och Myske, samt vid torpet Källan, emellan Kongsgårdens och Bro Gästgifvaregårdar, hvarigenom de så besvärande 2| mil långa hållen emella Bro och Forss samt Heden och Sfråkärra blefve till ungefärligen hälften förkortade; hvarjemte J. Samuelsson från Jönköpings Län, uti den af honom väckta motion, med serskildt fästadt afseende å postskjutsens besvärlighet inom Småland, der posten skjutsades 4 å 5 gånger i hvarje vecka, begärt, att de postskjuts-skyldige derstädes måtte berättigas att erhålla 16 sk. B:co för hvarje mil de skjutsade posten, hvilken ersättning Andreas Bengtsson, P. A. Mårtensson och A. G. Sandstedt från Jönköpings Län, som alla instämt uti J.
Maj:t gjorda, i det att dels åtskilliga innevånare uti Nyköpings läns skärgård och i dess närhet, uti underdånig ansökan, som blifvit understödd af Konungens Befallningshafvande i länet, hemställt, att förbudet emot ejderskytte måtte åtminstone för Södermanlands skärgård inskränkas till förbud emot skjutande af gamla ejderhonan från den 24 April till den 10 Juli, dels, i motsats härtill, Bohus läns Skytteoch Jägareförbunds-direktion i underdånighet begärt, att antingen ejdern måtte för någon tid, t. ex. fem år, blifva helt och hållet fridlyst, eller ock tiden, under hvilken jagt efter sådan fogel förbjudes, varda för Bohus läns skärgård utsträckt till den 10 Augusti. Ofver dessa sednare ansökningar, till hvilka Skogs-styrelsen uti infordradt underdånigt utlåtande afstyrkt bifall, har Kongl. Vetenskaps-akademien nyligen blifvit hörd.
Jag har icke öfvervåld discussionen ifrån dess början; men ibland de talare, jag hört yttra sig i detta ämne, har ingen emot betänk, framställt en anmärkn., som, efter mitt omdöme, är af största vigt. Vid stiftandet af lag för enskilda banker anser jag det nemi. vara högst angeläget att noga tillse, det sedelinnehafvarnes säkerhet varder tillräckligen och omsorgsfullt betryggad. Detta skulle dock ingalunda blifva fallet, derest icke 18 §:n uti det nu ifrågavar. förslaget blifver helt och hållet förändrad. Nämnda § är nemi. af följande lydelse: ”Ilar solidariskt ansvarig delägare sin lott å annan öfverlåtit och bolaget från träd t; vare han ej ansvarig för annan bankens skuld än den, hvarför han dessförinnan lagsökt blifvit.” Det är klart, att förtroendet för bankens sedlar blifver starkt och befästadt hos deras innehafvare, i samma mån som desse hysa förtroende tili bankens ansvarige delägares soliditet, ålen det är lika klart, att sedelinnehafvarne icke kunna äga något verkligt förtroende lill den för bankens soliditet ansvariga personal, ifall denne, på sätt Utsk:n föieslagit, får blifva så ombytlig, att den i morgon kan bestå af helt andra individer än i dag. Enl. nyssnämnda § skulle det nemi. blifva hvarje ansvarig delägares rättighet alt, utan de andra delägarnes begifvande, på annan person öfverlåta sin lott och frånträda bolaget, som på det sältet, nolens volens, kunde, i stället för en solid och fullt vederhäftig delägare, erhålla en af alldeles motsatt beskaffenhet. Då nu den afgående delägaren derjemte icke skulle vara ansvarig för annan bankens skuld, än den, hvarför han innan afträdande! blifvit lagsökt; så kunde det lätteligen hända, att, så snart banken råkade i obestånd, mången af dess solida delägare frånträdde densamma och öfverlöt sin lott på sådana personer, som redan voro på obestånd och således icke hade något vidare att förlora.
Jag anhåller, att få fästa uppmärksamheten på några af de olägenheter, som jag tror kunna uppstå af det närvarande förhållandet, och på de skäl, som synas mig tala för en förändring i denna del. Bland dessa skäl framställa sig i första rummet de, som grunda sig på sjelfva beskaffenheten af de orsaker, hvilka vanligen föranleda till Urtima Riksdagars sammankallande. Dessa orsaker äro oftast tillfällige, och härleda sig merendels från inträffade omständigheter, dem man icke kunnat förutse; men de kunna också, just derföre, i de flesta fall, blifva föremål för en alldelas egen och särskilt behandling, hvilken åtminstone högst sällan skulle behöfva i betydligare mån ingripa i alla öfriga förut bestämda och ordnade förhållanden, eller verka på de allmänna ärendernes gång i det hela. Som likväl sådane oförutsedda händelser lätteligen kunna vara af den betydenhet för Riket, att Konungen, i afseende derpå, antingen kan finna Sig föranlåten att inhemta Rikets 65 II. 9 t3o Den g Mars f. m. Ständers råd och upplysningar, eller också att till Stäudernes pröfning framställa sådana förslag, hvartill deras medverkan erfordras; skall, under närvarande förhållanden, Konungen, vid hvarje inträffande händelse af denna art, alltid finna sig försatt i den mindre behagliga ställning, att nödgas välja emellan uraktlåtande eller åtminstone uppskof af åtgärder, hvilka kunna vara af högsta nödvändighet påkallade — eller den motsatta olägenheten, att för ett enda, omän aldrig så vigligt, ämne betunga Folket med alla de betydliga utgifter, hvilka äro oskiljaktige från ett längre Riksmöte, samt gifva en indirect anledning till möjliga ändringar, och lill osäkerhet äfven i sådane allmänna förhållanden, hvilka icke stå i sammanhang med det ärende, hvarföre en Urtima Riksdag måst beslutas, och sorn dessförutan hade fått orubbadl fortgå och beslå. Blott i förbigående vill jag här vidröra sådane, lyckligtvis mera sällsynta, men dock ingalunda omöjliga, händelser, der Rikets Ständers längre sammanvaro och en obegränsad behandling af alla till deras befattning hörande allmänna ärenden vore nära oförenlig med den just i dylika fall inträdande nödvändigheten för Regeringen, att åt andra båll rigta sin hela och odelade uppmärksamhet.
Den 25 Augusti c, m. som offast inom orten utbryter. Uti en ganska betydlig trakt inom nämde provins bebodd af Finnar, härjar boskaps-sjuka nästan oafbrutif, trots alla bemödanden att utrota den, och, enligt tnin tanka, lyckas man aldrig häruti, förr ån någre infödde Finnar, hvilka kunna vinna sina Landsmäns förtroende, kostnadsfritt härstädes blifva underviste, och vid hemkomsten använda erkände bötesmedel, i stället för de nu bland detta folk, oaktadt alla föreskrifter, begagnade hus-kurer och vidskepelige signerier.' Denna trakt utgör icke mindre ån omkring fy-L ratio Qvadratmil, der boskaps-skjötseln utgör hufvud-nåringen. Friherre Wrangel'. Jag vill blott hafva åran omnämna, att innebyggarne i Halland äfven varit tvungne, att ifrån Danmark anskaffa en person, att vårda deras sjuka kreatur, just för det att man icke kunnat här inom Landet erhålla en sådan. Jag kan således icke annat ån finna det högst nödigt och nyttigt, att öka Elevernes antal vid Veterinaire-Inråttningen till sexton. Jag har visserligen icke nog kännedom af ämnet, för att kunna yttra mig derom, men vid alla sådana tillfällen håller jag med dem, hvilka jag anser äga den måsta sakkunskap, och jag finner mig i följd häraf böra i denna fråga instämma med Herr von Weigel. Man år nu på många orter i saknad af all bot mot boskapssjuka, och om de skola förse sig med Danske eller andre utländske Boskapsläkare, medförer sådant betydeligen drygare kostnad, Den 25 Augustt <\ m. ån om en Elev tillåres vid Veterinairelnråttnin-' gen i Stockholm» Herr Hjerta'. Af alla de anföranden, jag haft tillfälle här afhöra, har jag icke funnit annat ån ökade skål för mitt tillstyrkande, att SfatsUtskottets förslag, i afseende å Eieverne vid Vettrinairelnråttningen, måtte vinna bifall, samt att, f fall flere Elever anses böra af Staten underhållas, det tillökta antalet bör blifva högst ringa.
Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 1 R:dr skålp. För art. Smör hade Utskottet föreslagit nedsättning i införsels-tullen från dess nuvarande belopp, 1 R:dr 16 sk., till 1 R:dr lisp:t. Detta förslag hafva Presteoch Bonde-Stånden godkänt, hvaremot Riddershapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ytterligare nedsatt denna tull till 32 sk. lisp. Utskottet hemställer att Riddershapet och Adeln samt Borgare-Ståndet vt! Ie förena sig med de båda öfriga Stånden om godkännande af Utskottets förslag, och föreslår för annan händelse följande omröstning: N:o 72. Den som vill att införsels-tullen å Smör, på sätt Utskottet föreslagit och två Stånd beslutat, bestämmes till 1 R:dr lisp:t, röstar Ja; Den det ej vill, röstar N,ej; Vinner Nej, fastställes denna tull till 32 sk. lisp:t. Bevillnings-Ulskotlets Memorial, N;o 16. 31 Å Socker.: krossadt Lump-, Havana-, Terressamt andra till sockerhalten lika Socker, slag hafva Preste-, Borgareoch B onde-Stånden bestämt införsels-tullen till 4 sk. krossadt skålp:t; hvaremot Ridderskapet och Adeln, i enlighet med Utskottets förslag, fastställt umPm-m denna tull till dess nu gällande belopp 5 sk. skålprt. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln att instämma i de öfriga Ståndens förenämnde beslut och föreslår, för den händelse denna inbjudning icke skulle antagas, följande omröstning: N:o 73. Den som vill att, jemlikt Utskottets af ett Stånd godkända förslag, införselstullen å »Socker: krossadt Lump-, Havana-, Terressamt andra till sockerhalten lika slag», bibehålles vid dess nuvarande belopp, 5 sk. skå!p:t, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull, i enlighet med tre Stånds beslut, till 4 sk. skålp.
Till 2000 skeppund Canoner, å 18 Till 1000 skeppuud Bomber, a 20 R:dr 20,000:. Till Ankar-kettingar för Skärgårds-farty» gens behof * 60,000:—•'*-* Till nybyggnad af tvänne Fregatter , . 284 ,000: Ö^OjOOo: — Tillsammans 3,59i,0oo: Kongl. Majit fäster Rikets Ständers uppmärksamhet på den väsendtliga skillnad, som eger ruin emellan ifrågavarande utomordentliga kostnader och de årligen löpande underhållsoch aflonings-utgifterna. Då i ett väl orduadt Samhälle de senare böra genom årliga utskylder bestridas, förekommer deremot, i afseende på de förra, att de egentligen åsyfta framtidens nytta och säkerhet, att de öka Samhälls» Capitalet, samt att de sålunda rättvisligen Kongl. Majda Nådiga Propos. N.-o 2. 13g och lämpligen kunna äfven på kommande slägten fördelas. Ehuru Kongl. Maj:t ser Sig nödsakad, att af Rikets Ständer äska, det förberörda summa af 3,5giooo R:dr varder till Kongl. Maj:ts disposition för Försvarsverkets iståndsättande serskildt anvisad, att inom fem år utbetalas, till det belopp hvarje år, som Kongl. Maj:t pröfvar för ändamålet erforderligt, finner Kongl. Majrt likväl denna summa icke böra utgå genom förhöjning af den årliga beskattningen; utan Kongl. Maj:t föreslår Rikets Ständer, såsom ett i flera hänseenden förmonligt alternativ, derest andra för handen varande tillgångar icke kunna dertill användas eller blifva tillräckliga , att på en gång för ändamålet bevilja räntebärande Stals-obligationer till en lika summa af 3,5gtooo R:dr, att på samma sätt ijiom fem år successive utgå.
Hvad åter angår frågan 0111 utbytande af böterna och kroppsplikten emot fängelsestraff, så anser Utskottet densamma ingalunda böra serskildt behandlas, eller rätteligen kunna förekomma förr, än i sammanhang med den blifvande granskningen af nyssnämnde lagförslag; och vidkommande öfrige delar af motionen, tror Utskottet den erinran göra tillfyllest, dels att det fullkomligen öfverensstämmer med nu gällande lag samt ligger i sakens natur, både att den, hvilken öfvertygas att hafva aflagt falsk värjemåls-ed, skall, utom ansvaret härföre, anses saker till samma påföljd, som han bort undergå, derest han icke friat sig genom edgången, som ock, att den skada, någon genom falsk vittnes-ed orsakar, bör, så vidt ske kan, af honom ersättas; dels att skärpt bestraffning å falskt vittne, för den händelse då saken 4 Lag-Utskottets Betänkande Nio 7» går å lif eller ära, redan finnes stadgad genom 60 Cap. 1 § sista mom. Missgernings-Balken, enligt hvilket lagrum vittne, i nämnde fall, skall stå samma straff som den angifne bort undergå om han brottslig varit. Men då den, som aflagt falskt vittnesmål, detta oaktadt, med anledning deraf, att 18 § i 17 Cap. Rättegångs-Balken, rörande nämnde brott, icke likasom 19 § af samma Capitel, angående annan menedare, stadgar ärans förlust, utan lagen på förra stället endast bjuder, att ”den som bär falskt vittnesbörd skall böta 4o daler och aldrig vara vittnesbär,” möjligen skulle kunna göra anspråk på rättigheten att deltaga i val, som medborgerligt förtroende utmärka och att dervid sjelf komma under omröstning, hvartill en sådan person likväl gjort sig i högsta måtto ovärdig, tror Utskottet ett stadgande böra meddelas, som bestämdt påbjuder förlusten af medborgerligt förtroende, destohellre, som sådant, efter Utskottets mening, helt och hållet instämmer med grunderna i 1734 års Lag och kan anses utgöra en förklaring af densamma till enlighet med senare tiders utvecklade begrepp.
Sorntulärer till ffcyysbagböcfcr ocb fpiöorbniitg för befättningar å ©mcnffa banbelöfartyg Ijafma blifmit af Ölong!. Rlaj:t faftftäUba. Srån Ijanbefö» oc§ fjöfartSfonben bafma bibrag lemnatS: till eybebi» §attbei«- 0$ „ „ f iöf ar tsf ortbert. ttoner meb at|filltga örlogsfartyg, till unber^alt af fjöfarte — Se till anläggning af eleftriffa telegraflinicr från odi meb år 1854 från fjanbclö» ocb fjöfartSfonben utanorbnabe mebel utgöra, efter afbrag af ffebba återbetalningar, ett fammanlagbt bcloyy af 3,259,667 R:br 69 öre. Se tyttillö förfallna 17 yalfårö»betalningarna å löfefummatt för Örefnnbffa tullen äro af Ijanbelö» ocb fjöfartSfonbenS mebel beftribba meb tillhopa 1,601,940 R:br 43 öre. 52 S3crättctfe om Ijteab t fRifct och bcfS ®runbernaför 937 e b antcbning eif fRifetö
Jag instämmer med Hr Braunerhjelm deruti, att jag anser d istil lerin gen icke böra ske på samma tid som bränvins bränningen, utan sålunda inskränkas till 10 månader om året, emedan kontrolleringen eljest blir svårare, i synnerhet då man icke kunnat utfinna något annat sätt att verkställa den, än genom s. k. tillsyningsman, hvilka, för att ej blifva alltför kostsamma för Staten, måste tillsättas hvar och en för flera distilleringsverk. Jag har dessutom icke hört några olägenheter af det n. v. stadgandet. Hvad åter angår andra delen af Utslcns förslag, att man skulle hafva rättighet att distillera med redskap af hvad storlek som helst, är jag af olika tanka med Hr Braunerhjelm. Jag anser det vara oklokt och, för att begagna en förut nyttjad term, statsekonomiskt orätt att förbjuda en fabrik begagna redskap, som besparar tid och penningar. Om man tillåter en distillator att drifva sin redskap 490 Den 4 Maj. med ånga, så skall han på den tid, som nu åtgår för att tillverka 100 kannor, kunna tillverka 1000, och kanske afven utan förhöjning i kostnaden. Det är naturligt att distillatorerna icke tillverka mera än hvad som går åt. Jag är öfvertygad att, om dist i 11 er i n gen i städerna verkställdes med rektifikations-apparat och drefves med ånga, skulle det be hofi i ga qvantum kunna tillverkas på eller kanske ännu mindre, af den tid, som nu derför fordras. Under sådant vilkor kunde också möjligen sprit blifva en export-artikel, hvilket nu visat sig vara omöjligt. Jag föreslår således, att § må komma att lyda sålunda: »Bränvinsdistillering må »dessutom, under den tid då bränvinsbränning icke är tillåten, »kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med redskap af h v i 1— »ken storlek och beskaffenhet sorn helst.» I denna redaktion är Utslcns förslag i afseende å redskapen bibehållet, men dess tillstyrkande om den obegränsade tiden borttaget. Hr Braunerhjelm: Frih.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 10 Haft. 7 50 Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 153. utmärkte, utgjorde den sjuklighet, hvaraf Biskopen länge lidit, icke allenast ett hinder för honom att med full styrka bestrida det vigtiga embete, han med hörsammande af den samfälda kallelsen af stiftbröders odelade förtroende och sin Konungs önskan, för 15 år tillbaka emotlagit och hvilket han, deråt offrande själens alla krafter, bestridt på ett sätt, som af Kongl. Maj.t med nådigt välbehag ansedt, förvärfvat Biskopen stiftets tillgifvenhet och allmän aktning, ulan denna sjuklighet hemtade ock näring af de omsorger embetet pålade och blefve derigenom utan hopp om förbättring. De till Biskopsembetet hörande lika mångfaldiga som magtpåliggande värf och åligganden, hvilka äfven vore af beskaffenhet alt, vid förfall för Biskopen, i vissa hänseenden icke få och till andra delar icke ulan stor svårighet kunna af stiltets Domkapitel bestridas, toge allestädes, för att kunna på ett rått tillfredsställande sätt fullgöras, i anspråk sinnets friskhet, men fordrade än mera i ett stift med den stora utsträckning, som Hernösands stift egde och med de skiljaktigheter i flera förhållanden, som derigenom rådde, en ovanlig och af sjukdom icke mattad arbetsförmåga. Med härå fästad uppmärksamhet vore det ock som Biskop Bergman tillkännagifvit sin önskan vara att, för den händelse hans helsotillstånd icke i väsendtlig mån förbättrades, kunna från embetet afgå.
Hvad nu först anginge tolagen, hade Kongl. Maj:t, uti en till Rikets senast församlade Ständer aflåten proposition, framställt förslag om densammas upphörande såsom en stapelstäderne i riket omedelbart tillfallande efter fastställd procentberäkning för hvarje stad utgående afgift på inoch utförda varor, emot ersättning till desse städer genom bestämda anslag af tullmedlen, och att staten borde beredas godtgörelse för denna ersättning genom en på tullbeloppen i stället för å varuvärdena beräknad afgift, i hvilket afseende omkring 10 procent å den tull, som för hvart varuparti erlades, funnits tillfyllestgörande; och ehuru Rikets Ständer, under åberopande hufvudsakligen deraf, att någon obelåtenhet med det närvarande förhållandet icke försports från stapelstädernes borgare, funnit sig icke kunna till Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga proposition lemna bifall, ansåg sig likväl föredraganden, i öfverenssstiimmelse med den inom Beredningen yttrade åsigt om förslagets ändamålsenlighet, icke kunna undertrycka den önskan, att en reglering med stapelstädernes tolagsinkomster på de hufvudsakliga grunder, som redan blifvit af Kongl. Maj:t föreslagna, måtte kunna åstadkommas. Imeilertid och då, för vinnande af en önskvärd förkortning af tulltaxan, uteslutandet af der utförda tullvärden, hvilka icke i någon annan handlande nations tulltarif veterligen äga motsvarighet, syntes, såsom en på Kongl. Maj:t ensamt beroende åtgärd, ej böra möta hinder deraf, att den ifrågasatta tolagsregleringen möjligen icke nu eller framdeles komme till stånd, borde något sätt uppgifvas, hvarigenom, utan ändring i den olika tyngd, hvarmed tolagsafgifterna i de särskilta stapelstäderne belasta de flesta tullpligtiga varor, och utan upphörande af den desse städer hittills medgifna rätt att samma inkomster genom egen försorg uppbära och använda, berörda afgifter kunde komma att beräknas efter annan grund än de ifrågavarande tullvärdena. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 40. 17 tullvärdena.
Friherre bibbing-, Lengt, uppläste till krotoLollet följande: För at snarligen erhälla en Grundlag, höjer sig denna röst af medborgerlighet och wälmening. För ett sä angelägit werks bedrifwande, läre^ Ridderskapet och Adeln inom fä dagar skynda, att med utsedde Utskotts Ledamöter gä de andre Ständen til mötes, hwilket för min ringa rel är det jag innerligen önskar! pä det att det Lagstiftande Swea Folket mä snarligen tunna inför desi höga Styresman, Hans Kongl. Höghet Riksföreståndaren framlägga Ett af menni? ffowerk det mäst fullkomliga. Aldrig kan det med mera skäl sägas icke för ofta, att Tidepuncten är inne och dyrbar till den älskade Fosterbygdens hjelp; Och hwar finnes den, utan i gode Lagar? Landets behof är Fred, ja! det oundwiklrgg, det ljufwa lugnet, som med trygghet återför fängen till desi Fädernesland, krigarn till desi moder, till näringen, ja! till Jordbukarn, ifrän bwilken den. med eller utan bifall, blifwit ryckt, fliten som lemmen ifrän sin kropp. 72 Dek 10 Maji. Icke mindre wigtig är öpnandet af Sjöfart för det Ständ, som sa Mildeligen gifwik prof af förskotter, att dem sig ersatta, uti desi förträffeliga yrke, med indragande i eget Land af nya tilgängar pä mynt och silfwer; men som stegen bertil fordra snabbhet i widtagandet, hwarpä ater bero Utrikes ifrån sa kallade oi-ctt^, wäre Skepps utredande och utförsels bland anrrat af de tunga Metaller som för wara ögon pläga sjelfwa Wägen; sä bör tiden noga r akttagas, som i annat fall för detta är gör alt förloradt: dä stär Skördemannen med bekymret, wanmägtig af warma, men hjelplös.
Med samma skäl, som man påstår att testamentslrihelen gör lagen om arfsrätt för oäkta barn öfverflödig, kan man äfven förklara all arfslag onödig. Då jag således anser rättvisan, menniskokärleken och kristendomen kräfva att oäkta barn tillerkännas lika rätt till arf efter sina föräldrar som äkta barn; då en sådan lag, efter mitt förmenande, ingalunda kan i någon mån vara skadlig för samhället eller komma att uppmuntra och befordra lättsinne och sedeslöshet, och den nu mera icke är stridande mot allmänna tänkesättet i landet; då testamentsfrihelen icke utesluter behofvet af en lag om oäkta barns arfsrätt, lika litet som den gör hvarje annan arfslag öfverflödig; då det synes mig innefatta en uppenbar orättvisa och inkonseqvens att i fråga om arf göra skilnad emellan barn, aflade i hordom eller förbudna leder, och andra oäkta barn, helst den större brottsligheten hos föräldrarne väl ej rättvisligen bör inverka på barnens rätt; då arfsrätten är lika berättigad efter fader som efter moder, samt skälig anledning till tvist undanrödjes, om såsom vilkor för arfsrätt efter fader stadgas att bar net skall vara af fadren offentligen erkändt; — och då jag finner det vara orätt och principvidrigt att, på sätt Utskottet föreslagit, utesluta oäkta barn från arf efter fader, i fall han efterlemnar äkta barn eller bröstar! vingar; får jag vördsamligen tillstyrka, det måtte Rikets Ständer besluta en författning, hvarigenom, med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, sorn äro aflade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröst arf vingar, — förordnas, att oäkta barn jemväl må, lika med äkta barn, taga arf efter sin moder, så ock efter sin fader, derest barnet blifvit af honom inför
Jnterestenler efter til räknande funnit sädanr hemställan de nödigt; Altsä och dä Kongl. Kungörelsen d. 22 Augusti 1808 utwisar, at den derigenom förestrifne förändring blifwit widtagen, med afseende ä det underdäniga Förslag til Inrättningens förbättring, hwarmed Direetionen af Allmänna Brandförsäkrings - Fonden, efter öfwerläggning med Werkets Delägare och Revisorer, til Kongl. MajU i undcrdänighet inkommit, ansäg Utskottet sig nu med denna fräga icke kunna taga nägon befattning; Hwilket genom Utdrag af Protocollet, skulle til Riksens Högloft. Ständers eget widare ompröfwande wördsammeligen öfwerlännäs. Ut supra. Lx LrotocoUo, k. Utffottets Secreterare. Begärdes pä bordet. Utdrag af Protocollet, hällit wid Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärs ock - Den 11 Augusts. 94z och Oeconomie - Utskotts sammanträde, den 19 Julik 1M9. S D.