Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Var Josephi historia i många stycken underlägsen Tobie Comedia, så är denna betydligt sämre än båda. Båda de förra bildade dock ett genom sjelfva ämnets art afrundadt helt, och om än framställningen var mera episk än dramatisk, så sammanhöllos dock de skildrade händelserna af en enda grundtanke. Tobie Comedia visade huru Herran väl kan hårdt pröfva de sina, men dock aldrig öfvergifver dem, endast de lita till honom, och innehållet af Josephi Historia uttalas af Josef i orden: ”I tänkten ondt öfver mig, men Gud hafver vändt det till god.” Någon sådan ledande hufvudtanke söker man fåfängt i Konungh Davidhz Historia. Der framställas de märkligaste händelser i Davids lif under den tiderymd, som titlen angifver, och det så, att enhvar af dessa händelser affärdas med ett par repliker, växlade emellan de handlande personerna. Hvad som icke får rum i samtalet, det anföres på prosa emellan versarna på följande sätt: ”Saul satte Davidh öfver krigsfolket och han var Saul och folken myckit täcker,” eller: ”Joab låther blåsa i basunen och kallar folket tillbaka, ty han vill skona folket. 18 v.”, eller ”Så bleff tå Absalons graff een djup grop och en steen uppå.” Af dramat finnes intet annat än samtalsformen, och icke ens den är dramatisk, ty de talande personerna vilja hvarandra ingenting, de stå der blott för att läsa upp rimmade omskrifningar af några bibelvers. Det hela fyller sålunda icke ens de måttligaste anspråk på ett drama; det är blott några lösbrutna bitar ur Samuels bok, berättade i dialogform. Som ett prof meddela vi historien om David och Bathseba: ”(Här sänder Davidh bodh effter Uria hustru.) Davidh (til Uria). Uria, ståår thet wäll medh Joab til? Uria. Ja, Herre Konungh som han sjelff wil. Davidh. Tagh thetta bref försan Och få Joab thet i sijn egen hand. Uria. Här haffuer tu konungens breff Som han medh sin egen handh skreff. Joabs bodh (til Konunghen).
vore mamma vaken, Sk just skulle hoil mig varna; Men nu varnar mig här ingen, ' Och s&amp; lär jag då väl komma. Det varsta. I dunkla skogen jägarn ghr Från morgonen till&amp;väll; Men tanken dock den trogna nar, Soin väntar i lians tjäll. För henne, ack, med denna tro Blir dagen kort till kvällens ro, Da jägarn glad sin koja når Och blott fö.r henne lefva f %r. E n sjöinans vän beklagas man, För tåren p&amp; dess kind; Re ' n glö ' md ar den; nyss sände han Siii hälsning med en vind. Det miirkte hon. Ja, hvart han far 13an lanmar dock sitt hjärta kvar, Och när han koininer hem igen; ' Han lefver endast för sin van. Man flicka! ej din kkrlek gif E n vetenskapens vän; Hans bok, den är lians bästa .lif, Han glöninier dig föl: den. Hans yttre: bild di1 äger viil, Nen borta, borta är hans själ. A t t alltid se och aldrig ses, Se, det är värst af 9llt som ges. Med denim lilla dikt, hvari man tycker sig förnimma liksom en hjsrtesuck från den store mannens lilskaide hustru, vilja vi ' fsluta dessa utlcsst. Viir sfsikt därmed, en afsikt som vi hoppas hafva vunnit, har varit a t t visa, det predrika Runebergs historia ar val värd a t t skildras. Med glädje erfara vi OCBS&amp; a t t en hennes landsniminna, det unga Finlands kanske mest beghfvade kvinliga penna, inom kort kommer a t t offentliggöra en utförlig lefnsclstecbning af skdden Runebergs lifsleds~garinna. I afvaktan darpå hafva vi emellertid med ofvanst&amp;ende flyktiga t e c l r n i ~ g ' ilfven velat a p a nagra ord å t den finska skalcliunans minne. (Fr aginent.)
Där hade hon låtit Alie visa från sig lyckan, då denna bjöds henne af den man hon älskade, emedan hon kände att han icke var tilldragen, tvärtom frånstött, just af detta modärnt individuella, detta personligt utvecklade i hennes väsen, men däremot strax tjusad af den naiva och outvecklade flicktypen, det gamla kvinnoidealet, »Eva, som icke ätit af kunskapens träd». Fru Heiberg skref om denna novell: »Den maa endelig faa en Fortsættelse. Det maa senere gaa op for Rikard i Ægteskabet at blaa, smukke Øjne ikke er nok i Længden at leve et helt Liv paa. Hvorledes nu denne Skuffelse skal virke paa ham, om han skal synke eller stige ved denne Livserfaring, overlader jeg til deres psykologiske, klare Blik paa Menneskesjælen. Men straffes skal han for sin Hurtighed at glemme den ædle Drue for den søde Lemonade.» Och det var delvis författarinnans egen hämdlust gent emot Rikard, som senare dref henne att (i Kvinlighet och Erotik II) återkomma till Alies historia. Men tills vidare tog hon ämnet från en alldeles ny sida i En Sommarsaga. A. Ch. Leffler grep aldrig djupare in i lifvet, det lif, som lefves rundt om oss, än med nämda novell och med En sommarsaga, där hon, tvärtom, låter en utvecklad kvinlig personlighet, älskad och ej blott älskande, ingå i äktenskapet. Sålunda får hon att lösa den för mänskliga krafter nästan öfverväldigande uppgiften: att vara helt sin mans hustru och sympatiska lifshjälp, helt sina barns mor, helt husmor och helt en individualitet, med egna utvecklingsoch arbetskraf. Här låter författarinnan första gången det erotiska krafvet bli en lika stark makt i en kvinnas lif som det personliga utvecklingskrafvet, och därför blir också Ullas lif ett splittradt, ty hon kan ej fylla båda krafven. Författarinnan framstälde härmed den konflikt, som dagligen pågår i otaliga, utvecklade kvinnors lif.
Spanmålen från dessa sädesrika orter fick JiQigare afgång och sökte icke andra afsättnings-orter, utan lemnade på dessa ett mera utrymme åt producterne från andre orter, t. ex. Upland, östergöthland, Westergöthland, under det den lifligare afsättningen från dessa provincer åter fördelaktigt inverkade på rörelsen uti sydligare landskap. Så befordrar tillväxten af rörelsen och välmågan uti en ort rörelsen och välmågan uti en annan, och hvad, som göres till förkofran af en province, bidrager till förkofran af det hela och ökar Rikets samfälda krafter och välstånd. B) Deremot är jag af den mening, att Rikets Ständer icke i allmänhet böra befatta sig med utlåning af penningar, och således blott undantagsvis - Stais Utskottets Utlåtande, N:o 156. 25 vis dermed bispringa städer, som sakna tillgångar för oundgänglige behof af mera allmän beskaffenhet; men icke förskjuta små summor till (örmögna städer, sorn vända sig till Rikets Ständer heldre, än till andre långifvare, blott for att bespara någon ränta vid utgifter af mera enskild beskaffenhet. Jag anser således, att intet lån bör beviljas staden Carlshamn till uppmuddring af dervarande hamn och förbättrande af kajerne, hvartill säkerligen staden kunnat finna tillgång uti de årligen inflytande, till \ å 5,ooo R:dr uppgående, Tolags-medlen, om de till deras ursprungligen afsedda ändamål blifvit använde och ej, såsom nu skett, anslagits till aflöning åt stadens magistrat, tjenstemän och betjente. Ehuru medel nekas för stora productiva och angelägna företag, anser jag att tillgångarne icke böra utskiftas i så små lotter för mindre magtpåliggande ändamål.” Häruti förenade sig Friherre von Kres mer.
O mäktige Soma, gudarnes fader (såsom det ursprungliga väsendet); Soma är fader till solen, till Indra, äfven till Vishnu denne är här en underordnad gud ; skaparen af förstånd, himmel, jord, eld, sol, skaparen af Indra.20 Soma, såsom upphofsman till Indra, sammanfaller sålunda sjelf med begreppet förstånd: i en hymn säges nemligen Indra vara frambragt i de sammanskockade skyarnes region genom Förståndet.21 Föreställningen om Soma, hvilken såsom den allmänna lifsprincipen, närande och uppehållande, genomgår skapelsen, har nu höjt sig till den om själen, anden. Upanishaderna utveckla medvetandet om denne allt klarare. I ett samtal frågar en Brahman sina lärjungar hvad de dyrka såsom själen. "Himmelen", svarar en, med ett svagt minne af den första uppfattningen af det gudomliga; "solen", säger en annan, och så vidare luften, det etheriska elementet, vattnet, jorden. Brahmanen upplyser dem då: I betrakten den allmänna själen som om han vore ett individuelt väsende. Han, som dyrkas såsom den allmänna, är i alla väsenden, i alla själar.22 Detta samtal vittnar för öfrigt på ett afgjordt sätt om den ursprungligen dunkla känslan af en verlden genomgående enhet, hvilken man förlade i elementerna och hvilken jag ofvan ansett betecknas med namnet Indra. Dettas innehåll, i början icke uttaladt, blir här själ. Hvad denna själ är och huru han verkar, bestämmes vidare. "De kalla honom Indra, Mitra, Varuna, Agni; det som är En kalla de vise på många sätt", heter det i en hymn ur Rig-Veda.23 "Såsom gnistorna tusenfaldigt framgå ur lågan, så utgå alla väsenden ur den oföränderlige och vända tillbaka i honom; såsom spindeln låter trådarna utgå ur sig och drager dem tillbaka, såsom plantorna skjuta ur jorden, så framgror verldsalltet ur det eviga väsendet", säga Upanishaderna. Vedanta Sara tillägger:
Det är alltid bäst, att i en så talrik församling som R. o. Ad. öfverlemna frågorna till Utsk., lör att af dem behandlas och utredas; de flesta ledamöterna af R. o. Ad. hafva sannolikt väntat, att det skulle blifva förhållandet äfven med denna motion och icke trott, att densammas öde skulle blifva afgjordt just vid remissen. Riddarh.-Utsk:ts Ordförande har företagit sig att å Utsk:ts vägnar här förklara, att motionen inom Utsk:t sannolikt komme att afstvrkas; jag är litet rädd för sådan magtfullkomlighet hos Utsk:ns Ordförande, och skulle äfven af denna anledning icke vilja vägra remiss å denna motion. Hr Linroth, Carl Johan Gustaf: Jag anhåller endast alt få fästa R. o. Ad:ns uppmärksamhet derpå, att Hr v. Koch misstagit sig, då han sagt, att Gr. Oxenstjerna här uppträdt å Riddar!).-Utsk:ts vägnar. Om jag fattade Gr. Oxenstjernas yttrande rätt, tillkännagaf han dermed endast hvad han visste vara de flesta Utskotts-ledamöternas åsigt om ifrågav:de motion, men han uppträdde dervid icke å Utsk:ts vägnar. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels afslag å den ifrågav.de motionen och dels remiss deraf till Riddarh.-lltsk:t, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på afslag å motionen, dervid svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på densammas remitterande till Riddarh.-Utsk:t, då svaren utföilo med många ja, blandade med nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit ja öfvervägande. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Mern. och Betänkm, nemi. från Konstitutions-Utskottet: N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk. åtskilliga till Banko-Utsk:t remitterade, men derifrån återlemnade motioner böra förvisas; 516 Den 30 December.
I anledning häraf hade Kongl. Maj:t i ämnet infordrat Ölver-Intendents-Embetets underdåniga utlåtande, hvilket, afgifvet under den 27 Augusti 1844* är vordet den Nådiga Skrifvelsen bifogadt. Kongl. Maj:t delade Rikets Ständers öfvertygelse om behöfligheten af ett National-Museum, deruti de dyrbara verk af bildhuggareoch målare-konsten, hvilka tillböra Riket, men för närvarande dels äro inrymde i trånga och mindre lämpliga lägenheter, dels äro spridda i flera från hvarandra skiljda rum, och dels, i saknad af utrymme, ligga hopstaplade och underkastade förstöring, må kunna, på ett Nationen värdigt sätt, uppställas och blifva för allmänheten tillgänglige. Kongl. Bibliotheket, med omkring 70,000 volumer, hade sitt läge i en, med hänsigt till Bibliothekets allmän lighet, icke väl afpassad local i Kongl. Slottet. Den under WitterhetsHistoriaeoch Antiqvitets-Academiens vård ställda rika samling af antiqviteter, innefattande till en del högst dyrbara minnen från förflutna tider, jemte Rikets väl ordnade Mynt-Cabinett, vore ihopträngda i några små halfvåningsrum uti Öfver-Commendants-flygeln vid Kongl. Slottets yttre Bih. till R. St. Klädkammaren med tillhörande samling af märkvärdigheter lunnes inrymd i 2 afsides belägna låga rum i Kongl. Slottet, och LifRustkammaren med der förvarade Vapen m. m. vore förlagd till Ulricsdal* Slätt och således vida mindre besökt, än densamma förtjente. Kongl. i\laj:t ansåg
Anda till senaste tider ofta öfvergången af skogseldar samt på större sträckor förstörd af upprepade svedjningar, som thyvärr ännu icke äro alldeles bortlagda, är skogen numera, der den består af tall, för det mesta särdeles gles, samt dess årliga tillväxt mycket obetydlig. Det är följaktligen endast de jemfö o relsevis stora arealerna, som göra att denna provins ännu kan anses äga goda skogstillgångar. Åtskilliga omständigheter göra det dock tvifvelaktigt, om detta förhållande för någon lång tid skall komma att fortfara; deribland det sätt, hvarpå skogsafverkningarne mestadels bedrifvas på de, åt de härstädes bildade sågverksbolagen under viss tid upplåtna, ofantliga skogssträckorna, enär detta afverkningssätt alldeles icke kan anses försäkra skogens återväxt. Afverkningarne bedrifvas nemligen på det sätt, att hvarest å en trakt endast gammal skog förekommer, der utfälles alltsammans, hvarigenom ock trakten helt och hållet blottas på fröträd; på trakter åter, der skog af blandade åldrar förekommer, fällas visserligen endast de träd, som innehålla större dimensioner och följaktligen hunnit tillbörlig mognad, men de träd, som qvarlemnas för att dels sjelfva vid ett återkommande hygge afverkas och för att dels under tiden befröa marken, hafva förut oftast varit 14 Gefleborgs län. Skogshushållning. Sågverk. Skada af Getter och Svin. undertryckta, hvarförutom man ofta nog finner, att de blifvit skadade vid fällandet af de större träden. Då dertill kommer, att de afverkade trakterna oftast äro alldeles öfvertäckta af skatar, grenar och ris från de fällda träden, så är det naturligt, att dels de qvarlemnade träden skola, när tiden för deras afverkning en gång inträffar, lemna en produkt af ganska ringa värde, och att dels de afverkade trakternas besåning genom de qvarlemnade fröträden skall blifva, om ej mycket ofullständig, åtminstone ganska långsam. Lägges härtill, att tillväxtberäkningarne i allmänhet torde vara nog sangviniska, blifver troligen resultatet, att provinsens skogar svårligen lära lemna den beräknade afkastningen under hela den tid, hvarunder afverkningsrätten derå blifvit till sågverksbolagen öfverlåten.
Hans nåde går rättnu härigenom. Försök då om ni kan få honom att höra eder." Vänta, hon måste vänta! Och hon kände med ångest hvad Enevald led för hvarje ögonblick och huru möjligen hans lif berodde af snar hjelp. Hon tyckte sig känna, huru de smärtor som anföllo honom, skuro genom henne sjelf i hvarje ögonblick. Men hon måste dock vänta, någon annan utväg ägde hon ej. Hon måste ju, tillochmed, anse för en lycka att henne tilläts att vänta; och dock blef denna väntan henne för hvarje ögonblick mera olidlig. Tjenaren hade emellertid slagit öl i bagaren, och infört den i de inre rummen. Derifrån återkom han och ställde sig äfven att vänta invid ölkannan, som qvarstod på bordet. Nu hördes liflig rörelse i rummet invid, dörrarne slogos opp och ut trädde några herrar, bland hvilka den, som syntes främst i raden, bar en jernhammare i handen. Det ljusa håret, den höga pannan, öfver hvilka tre glesa lockar lågo platt tillkammade, för att dölja att den var kal, den böjda näsan, de skarpa blå ögonen; allt instämde med den beskrifning, Sigrid hört om hertig Carl, så att hon lätt gissade att det var denne stränge herre, som hon såg för sig. Hertigens blick föll genast på tjenaren och ölkannan. "Ären J icke, som vanligt, slösare och öleskändare! Står icke der, nu åter, en hel stor drickeskanna med präktigt öl och andfalles? Ölebultar ären J alla, och dock viljen J icke hafva omsorg om att ölet hålles godt. Ställes det sedan andfallet på bordet, så grinen J nog, och viljen hafva nytt; men se, sådan soppa man kokar, må man supa, och den som grinar åt ölet, han må dricka vatten. Se till, Göran du, att detta präktiga ölet der, icke får förstöras, utan ordentligt slås i muggarne, som ställas på svennebordet." Han tycktes erna tillägga ännu mera, men varsnade i detsamma Sigrid, och fäste med någon förvåning en skarp frågande blick på henne.
Den r8 November - Lik. F. Utdrag af den genom Herrar Fullm'g:ige inlämnade Förtekning, som wifar huru och pä^ hmad sätt de Kongl. OrdensCachonie tillhörige Medel uti Riksgälds» Conloiret blifwit förräntade. 1804 1807 . 18 6000 5600 tiden vä hwiltcn Obliga tionca är st.Ud. Cassan till I)w>lkcn Obligaiior nmltr utfärdad. > Sr § Kgl.S. O. s Kgl. NO. S Kgl. W. O. 5 K-l.Ser.O. 5 Kg!. N. O. S KN.Gcc.O! S KglS. O., 5 Kgl. N. Ö. 5 Kgl.W. O. 5 K lSer.Q. 5 Kgl. S. S. 5 Kg!. N. O. 5 Kgl. W. O. Z KN.Ser.Ö. Z Kgl. G. O. Afskrift Den 18 Novemberivzi Afflritt Lik. G. Utdrag af Protokollet, hällit uti Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskott d. i Augusti 1809. S. D. Sedan Sta's-Utstotket as Herrar Fullmägtiges titl innewarande Riksdag afgifne berättelse ibland annat inhämtat, a t Allmänna Brandförsäkrings-Fonden, hwilken alt ifrän Riksgälds-Contoirets inrättande är 1789 derstädes warit förräntad, nu mera, enligt är 1807 träffad afhandling mellan Herrar Fullmägtige samt Directionen af samma Fond kommer att af bemäldte Direction emot Intekningar uti Brandförsäkrade egendomar, fä har Stats-Utjkottec af denna och flera tillika förekomne anledningar sökt förskaffa sig fullständig underrättelse och uplysning om alt hwad med della amne ager gemenskap.
Beträffande de, till följd af missvexter eller hagelskador beviljade och utbekomna lån, derå afbetalningarne, jemlikt nu gällande stadganden, äfven ingå till undsättningsfonden och hvilka afbetalningar följaktligen bereda tillgång till nya undsättningar, så uppgifves i en af bilagorna till Kongl. Stats-konto rets ofvan omförmälda berättelse, att dessa låns återstående belopp utgjorde vid slutet af sistlidet års lista hälft: inom Upsala län 866: 32. — på Gottland 161: 1. 9. inom Kalmar län 600: 55 Jönkopings län . 14,133: 16. — 55 Kronobergs län 4.511: 0. 4. n Christianstads län 666.- 32. — n ' Då i det vid sednaste riksdag afgifna utlåtande, angående undsättningsväsendet, åtskilliga uppgifter förekomma, rörande resultatet af fordna allmänna magasins-inrättningens utredning, har nuvarande Stats-Utskott ansett sig i dess utlåtande angående samma ämne böra upplysningsvis tillägga, att magasins-inrättningens återstående skuld till Rikets Ständers Bank, sedan sagde riksdag, minskats med 5,000 r:dr och för närvarande utgör 880,000 r:dr; att nämnde inrättnings i banken innestående behållning vid 1853 års slut uppgick till R:dr 1,108: 5. 10. att utaf de genom samma inrättning utlemnade undsättningsmedel, under åren 1850—1853, influtit ett sammanlagdt belopp af .. R:dr 5,693: 14. 8. samt att de vid 1852 års slut balancerade fordringar för dylika undsättningsmedel utgjorde 10,943 r:dr 12 sk. 8 rst. 12 Stats-UtskoUels Utlåtande, N:o 95.
I » GriUer * har någon onämd svensk författare eller författarinna icke alldeles utan framgång försökt sig med enscenisk bagatell af delvis ratt roande beskaffenhet, men utan något egentligt varde för öfrigk Grillerna, som gisslas och botas, bestå i en ung flickas (fru Hartman) och hennes brors (hr Hartman) pessimistiska funderingar om lifvets värdelöshet. Deras pessimism är stäld i en komisk belysning och kan ju till följd deraf fa vara en smula karri-kerad, om författaren anser sig nå sitt mål bättre på det sättet, men sannolikt skulle målet nås ännu säkrare, om öfverdrifterna vore något mindre, så att man kunde tro sig försatt till verkligheten. Nu är det hela ett skämt med temligen overkliga förutsättningar. Botemedlet består i en ung, rask och arbetsam militär (hr Personne), som egnat sig åt gymnastiken, som älskar den unga fröken och som efter undanrödjandet af ett missförstånd också vinner hennes hjerta och hand samt omvänder henne. Framställningen är liflig och treflig och håller stycket uppe. Med den fyllighet i uttrycket, som utmärker fru Hartmans spelsätt, förstår hon att gifva en komisk färgläggning åt den bortskämda unga damens inbillade pessimism. Hr Hartman återgifver den blaserade broderns roll med sin vanliga, måttfulla elegans, hr Personne har i den rättframme och hederlige löjtnanten en af de här ofvan omnämda re-sonörsrollerna, der hans förtjenster icke äro fullt oblandade men som han i alla fall fyller skäligen tillfredsställande, och såsom en ung, ytlig friherrinna med litet anlag för intrig-makeri har fru Dorsch-Bosin en uppgift, som ligger ganska väl för henne. Nya teatern, som är känd för sin snabba, att icke säga brådstörtade, verksamhet, har under månaden medhuntiit trenne program, af hvilka det första upptager Labiches fars i 3 akter » Allas älskling » och opera-buffan * Teaterdirektören », musiken af Mozart och texten af L. Battu och L. Halévy. Det andra programmet bestod af Madame Angots dotter » och det tredje af » Doktorinnan », fars i 3 akter af Paul Ferrier och Henri Bocage.
RiddarhusOrdningen, ansett sig icke kunna meddela den af flera Ledamöter begärda proposition, att offentlighe vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar måtte ega rum , under förbehåll att, efter serskild pröfning , få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet; men en slik proposition likväl blifvit af Ridderskapet och Adeln yrkad; så förklarade Herr Grefven och Ordföranden, jemlikt 55 §. Riksdagsordningen, öfverläggningen hvilande ; och blef frågan förvisad till ConstitutionsUtskottet, som borde, inom åtta dagar efter deråt erhållen del, öfver densammas stridighet eller enlig-r het med Grundlagen sig utlåta. 6 Prof. Utdrag den 3 Februarii 1829.’ Från Högvördige PresteStåndet, S, D, Upplästes till Justering och god" Jiändes ExpeditionsUtskottets Förslag till underdåniga skrifveiser : N:o 15, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggning af en vattenledning till Carlskrona; och N:o 16, angående de i Lappland fran Svenska Församlingarne inflyttade Nybyggares skyldighet att deltaga i Allmänna Beväringen. S, D. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets Betänkande, N:o 6, öfver Herr Fredrik Leonhard Rosenqvists förslag om tillägg till 27 Ca pil let 9 §. RättegångsBalken, S. D. På grund af inom PresteStåndet gjorde anmärkningar återremitferades Lag Utskottets Betänkande, N:o 2, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Herr A. Landegrens Memorial om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl. Förklaringen den 14. Maji 1805, samt öfriga Lagbud, rörande Lag fart å fast egendom* Prot. Ucdrag den 3 Februarii 182g. 7 S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning biföllos BancoUtskottets Betänkande, N:o 9, i anledning af ett från Höglofl.
Försvaras kan icke slottet, sägen J. Krutet förslår ej heller att spränga det i luften, dock kunde något dermed uträttas. Det nya slottet kunde väl dermed förstöras. Väljen alltså, J, som ännu stån eder konung trogne, väljen emellan att kasta eld i krutet, eller uppgifva fästet. Gifve Gud att ni hade håg till att välja det förra, det vore dock en hederligare död, än att hängas af hertigen, som väl blir mångens lott. Ädle herrar och riddare, tron dock icke att Ebba Stenbock är otacksam, hon känner väl att ibland eder finnas de, som äro trogna som i eld pröfvadt guld, men hon känner ock, att ännu här finnas förrädare, och detta bragte på hennes tunga ord, som endast voro ernade åt några få här närvarande. Ädle herrar, besluten nu som eder bäst synes, mitt arbete är slut. Ebba Stenbock förstår icke att uppgifva ett fäste.” Fru Ebba bugade sig och gick långsamt bort. Hon inträdde slutligen i det hvalf invid slottskyrkan, der Klas Flemings lik ännu stod bisatt, och der nedsjönk den stolta qvinnan afsvimmad på den kista, som inneslöt de qvarlefvor, dem hon lofvat bevara för ohelgande, men numera ej förmådde skydda. Mikaelidagen ingick. Slottet hade kapitulerat, hertig Carl skulle intåga. Alla fruntimmerna i slottet hade samlat sig omkring fru Ebba, liksom sökande stöd hos henne. Stor ängslan rådde. Hvar och en ägde någon kär person, hvilken kunde drabbas af hertigens vrede. Och dock hade man ännu ej lärt sig så frukta hans stränghet, som sednare, när många blodsdomar hade lärt finnarne förstå, att trohet mot deras lagligen krönte konung vore förräderi och straffades som sådant, just af den, som sjelf satte alla fjedrar i rörelse, för att inkräkta thronen. Harm, vrede och sorg jäste inom fru Ebbas bröst, der hon satt omgifven af de öfriga fruntimmerna; men hon yttrade icke ett ord. Omsorgen om slottets uppgifvande hade hon helt och hållet lemnat åt Bengt Söfringsson och öfrige officerare.