Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning jaf så väl Banco-Utskottets Utlåtande N:o 141» i anledning af de inom 2:ne Riks-Stånd gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o i32 aflåtna Memorial, sorn Preste-,Ståndets genom Protocolls-Utdrag den 11 dennes gjorde inbjudningar, till instämmande i PresLe-,Ståndets, i anledning af Banco-Utskoltets Utlåtande N;o i4i, fattade beslut, |vidblef Ridderskapet och Adeln det beslut, Ståndet rörande Banco-Utskoltets Memorial N:o i3a fattat, samt lade Utlåtandet N:o 141 lili handlingarne. Från Högvördige Preste-StÅndet. S. D. Föredrogs Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 17 Maji, med inbjudning att instämma i dess beslut öfver OeconomieXJtskottcts Utlåtande N:o 142, i anledning af de inom 2:ne Riks-Stånd Prot. TJtclr. den 16 Maji i<?35. gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 13 r, afgifne Memorial: Ståndet vidblef sitt beslut och lade iubjudningen lili handlingarne. »S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets Memorial N:o 145, nied öfverlemnande af reglemenlariskt stadgande, angående tiden för tillämpningen af de utaf Rikets Ständer beslutade förändrade föreskrifter, angående Bankens lånerörelse. Under förutsättning att Rikets Ständers beslut, det Banco-Styrelsen eger att, sedan ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver, utvidga densammas lånerörelse, förblifver oförändradt, äfvensom under förutsättning, alt Utskottets tillstyrkande i delta Memorial afser endast förändrade rcglementariska föreskrifter, biföll Ståndet hvad UtskoLtet här tillstyrkt.
Öfverstinnan gjorde åter en paus, och fixerade Nanna, hvars ögon hon väntade få se fyllas af tacksamhetens tårar. Men Nanna satt blek och andlös, och då inga tårar läto höra af sig, fortfor öfverstinnan: «du tycks vara öfverraskad af det ämne jag talar om. Det förundrar mig ej, och jag vill derföre lemna dig allena en stund, för att du må kunna familiarisera dig dermed. Emedlertid, se här ett bref till dig, som kommit på morgonstunden. Det skall närmare upplysa dig om hvad som här är i fråga, och jag hoppas, att sedan du läst det, du med nöje skall lemna det svar derpå, som jag för den persons räkning, som skrifvit det, väntar af dig.» Öfverstinnan gick ut och lemnade Nanna ensam med brefvet i handen. Länge satt hon så och stirrade framför sig, och det föll henne ej in att bryta det adliga Stjenfeldtska sigillet. Men ändtligen beslöt hon sig dock dertill – det kunde ju i alla fall ej undvikas – och läste följande: «Min dyra kusin! Det kan ej hafva undfallit min nådiga – ja jag vågar för första gången säga – älskade kusin, att jag redan länge gifvit kusin företräde framför alla andra mig bekanta unga damer. Kusins utmärkta både yttre och inre egenskaper, hafva ej kunna lemna rum för någon tvekan i detta fall, och jag gör mig en ära af att hafva haft ögonen öppna för min älskade kusins företräden. Jag är öfvertygad om, att de tänkesätt och känslor jag för min kusin hyser, ej äro af den flyktiga natur, som dem man eljest så ofta fattar för älskvärda fruntimmer, och jag tror mig derföre lyda en högre vink, i det jag härmed vågar erbjuda mitt hjerta och hand.
Med anledning af Borgare-Ståndets under innevarande riksdag fattade beslut, angående anvisande af anslag till vestra och södra stam-jernbanornas fortsättning, och under hänvisning till innehållet af en i nämnde fråga afgifven reservation, har, uti en af bemälde Riks-Stånd till Stats-Utskottet remitterad motion, Herr L. J. Hierta föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i och för fullföljandet af Statens jernvägs-ai beten, tillförlitliga underrättelser måtte, pä det sätt som Kongl. Maj:t lämpligast syntes, så skyndsamt som möjligt inhemtas från andra länder, hvarest jernvägar begagnades under förhållanden, som i afseende på befolkning och produktion vore jemförliga med Sveriges, om de metoder, såväl i afseende på byggnadssätt, som driftmateriel, hvilka kunde anses leda till största möjliga besparing, som vore förenlig med dessa inrättningars hufvudsyftemål; äfvensom särskildt i hvad mån hastigheten af resor på jernvägar kunde inverka på driftkostnaden och, i följd deraf, tillökning deri erfordra tyngre och kostsammare lokomotiver samt derigenom äfven nedläggandet af en större kostnad för jernskenor och hvad i öfrigt tillhörde den så kallade öfverbyggnaden. Uti den till stöd för denna framställning åberopade, vid Stats-Utskottets Utlåtande M 86 fogade reservation i fråga om beviljande af anslag till vestra och södra stambanornas fortsättande, har motionären erinrat, att den kostnadsberäkning, på grund hvaraf beslut om anläggning af stambanor vid 1853—1854 års riksdag fattades, upptagit anläggningskostnaden för en mils jernväg med enkel bana om fem Hih. till It. St. 4 Sami. 1 Afd 2 Band. 29 Haft. i 2 Stats-Utskottets Utlåtande M‘H58- fots spårvidd, afsedd att begagnas med lokomotiver, till i medeltal 333,353 R:dr 16 sk.
[2741] om 2 ' h, samt för öfrigt biträda med reskrifna tjänstgöringarna, men saknar i hushållet förefallande göromål. L ö - medel till studiernas afslutande, vänder " HJJ^n medellös flicka af god fam., som Alt förfärdiga pappersblommor. (Forts.) nen 100 kronor om året jämte ett sig, i saknad af relationer, på detta ™ " * är van att arbeta, önsk. plats, vänligt bemötande såsom medlem af Åkervallmo. Af eldrödt silkespapsätt till Iduns läsare med förfrågan, helst på landet, för att under en god familjen. Svar med fotografi, (som per klipper man blad, om någon skulle vilja hjälpa honom husmors ledning deltaga i alla inomåtersändes, torde adresseras till » Peter af hvilkas form närtill det nödvändigaste under de månahus föref. göromål. Lön efter förtjänst, och Margit », Iduns byrå. [2701] stående afb. angifver der, som återstå af studietiden. F ö r eller ingen första året. Svar till » Vilen fjärdedel. En loderhållande af referenser och närmare lig », Iduns byrå, Stockholm. [2705J rät linie anger hur kickliga och musikaliska lärarinnor upplysningar vände man sig till » — 1 långt, de fyra bladen erhålla goda platser genom Nya — d — t », Iduns byrå. [2733] böra vara sammanInackorderingsbyrån, Stockholm, Brunhängande. Efter denkebergsgatan 3 B. [2740] önskar en ung, anspråkslös flicka för " K^n ung flicka, kunnig i klädsömnad na linie på midten af bladet viker man att undervisa minderåriga barn i van " ^ och handarbeten, önskar plats i dem tillsamman, för att lägga samtliga skolämnen och musik, äfvensom godt hem att deltaga i hushållsgöromål. liga ytterkanterna i helt små mot midatt biträda med hushållssysslor. Befl. Svar till » Intresserad », Qvicksund. söker GUVERNANT att undervisa ten försvinnande härå torde ins. svar t. » Ädina », Orsa.
Da ofullkomliga Tullstadgar genom absoluta förbud nästan twinga till Lurendrägeri, stulle förtullnlngsfriheten deremot efter hand undergrafwa denna bedrägetiga handtering, samt dessutom bidraga till att säkrast utröna hwilka Näringar och Fabriker för Swerige äro de naturligaste och ined mästa förman för det allmänna kunna sysselsatta arbetare och anwände Capitaler, samt omtankan derigenom ledas ifrån dem, som stadligen upptaga en fruktlös möda och omsorg. Der - i9Z4 Den 2; Julik. Deremot har ei kunnat undfalla Riksens Stander att oftanämde förtullningSfrihet a andra sidan skulle onekeligen försvara controllen mot Lurendrägeriet ocd tullförsnillningarne. Den skulle med total undergång hota en del af de Fabriker, som nu hos vfi finnas och med mycken kostnad aro bragta i stand. I närvarande Politiska stallning och med andra Nationers, i synnerhet Englands kanda Handelssystem skulle derigenom äfwentyraS, att Swerige inom korrt tid öfwerswammades af en sadan mängd Utländska Fabricater, tillwerkade för bättre pris och hitsande med betydliga premier, att wara Fabriker derigenom pa en gang störtades, hwarefter wi sedermera under mansaldrar ej kunde motarbeta stegringen af nödwändighetswaror, som genom inhemsk industri ej kunde frambringas. Riksens Stander, som salunda funnit talande skal bade för och emot förtullningsfriheten af Utländska tillwerkningar, hafwa, under anförande deraf, welat för öfrigt i underdånighet hänskjuta fragan derom till Eders Kongl. Maj:ts wisa pröfning och landöfaderliga omwardnad.
Uti sjelfva saken kan för öfrigt vara mycket att anmärka $ men jag inskränker mig för närvar, till ogillande af uppställningen samt till den erinran, att det icke kan vara nyttigt för en bankrörelse, att hvarje dess åtgärd skall på förhand befinnas utpekad. II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då nu förevar. utlåt, af BancoUtsk. första dagen hos R. o. Ad. till pröfning företogs, hade H. Ex. hemställt, om Ståndet önskade, att utlåt, skulle punktvis företagas; denna framställning hade blifvit med ja besvarad. Då Gr. v. Fersen i dag begärt, att 3, 4; 5, 6, 7, 8 och q punkterna skulle i ett sammanhang discuteras och afgöras, samt H. Ex. å denna framställning gjort propos., hade han erhållit nej till svar. Ehuru Ib Ex. funné det icke böra förvägras någon att i discussionen ingå uti pröfning af flera punkter, ansåge IL Ex. likväl, att propos. måste göras på hvarje punkt efter nummerordningen i utlåt. Den i\ Juli c. m. i43 Hr Löfrén: Jag får först framställa den fråga till Hr Gr. o. Landtm., huruvida discussion medgifves gemensamt öfver flera punkter än den föredragna. Jag har icke kunnat uppfatta, om något bestämdt förklarande i detta afseende blifvit meddeladt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han, i öfverensstämmelse med hvad han nyss yttrat, ansåg discussionen kunna omfatta punkterna 3 t. o. m. g, men att propos. endast kunde göras punktvis. Hr Lefre'n: Hvad tredje punkten beträffar, har man anmärkt, dels att creditiven skulle vara öfverflödiga, dels alt stadganden derom nu mera icke ens vöre lämpliga efter de beslut, som på f. m. blifvit fattade och hvarigenom R. o. Ad. bestämi, att åtgärder till förstärkande af Bankens metalliska cassa icke behöfde vidtagas., förrän den sjunkit under o. millioner r:dr specie.
42 § lyder uti de Kommitterades förslag, emot hvilket i denna del Utskottet icke haft något att erinra, sålunda: ”Räkenskaperna skola afslutas med kalenderår och upprättas särskildt för ”kyrkokassans och särskildt för skolans medel samt i öfrigt enligt den föreskrift, ”kyrkostämman meddelar. ”Räkenskaperna skola sednast den 1 Mars aflotnnas till de för deras granskning utsedda revisorer. ”Revisions-berättelsen skall sednast den 1 April allemnas till kyrkostäm”mans Ordförande, som öfver gjorda anmärkningar infordrar vederbörandes för”klaringai', hvarefter den kyrkostämma, som i Maj månad sammanträder, beslutar, ”huruvida anmärkning må förfalla eller laglig åtgärd för bevarande af församlingens rätt vidtagas skall. ”Hvad nu om räkenskapernas granskning i kyrkostämma sagdt är, göricke ”någon ändring i hvad om särskild revision af kyrkooch skolräkenskaper finnes ”stadgadt.” Denna § har blifvit godkänd af Presteoch Bonde-Stånden utan ändring, äfvensom af Ridderskapet och Adeln med ändring af orden ”kyrkostämman meddolar” i slutet af lista mom. till ”sorn kan varda meddelad”. Borg are-Ståndet har gillat den af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring och dessutom i 3:dje mom. efter ordet ”Rovisions-berättelsen” tillagt orden ”öfver kyrkans räkenskaper och förvaltning” samt i 4:de mom. ändrat dels ordet ”räkenskaperna” till ”kyrkoräkenskaperna ’ och dels orden ”kyrkooch skolräkenskaper” till ”kyrkoräkenskaper”. Beträffande den gemensamt af Ridderskapet och Adeln samt Borg are-Ståndet beslutade ändring af lista momentet, hvilken antagligen föranledts af samma Stånds beslut om införande i 2:dra § af ett stadgande att folkskolans angelägenheter skulle kunna skiljas från kjTkostämmas handläggning, synes ett så beskaffadt beslut egentligen kunna medföra den svårighet, att derigenom skulle lemnäs alldeles obestämdt hvilken myndighet egde meddela den föreskrift för räkenskapernas upprättande, som momentet omförmäler. Och då Utskottet dessutom redan ansett sig böra inbjuda bemälda tvänne
I min barndom — mina föräldrar bodde just här på den tiden — medan mina jämnåriga tumlade om på ängen eller man hörde deras glada skratt däruppe på skogsåsen, satt jag här och lyssnade till böljornas sorl och lekte med kiselstenarne på stranden ... Och under de klara, kalla vioterdagarne, när de andra på skidor susade fram öfver fälten eller stojade därnere på Wesijärvis blanka yta, då satt jag däruppe vid salsfönstret och betraktade, huru röken från pörtena i byn på sjöns andra strand steg mot skyn och slutligen försvann. Det var under allt detta, som Finland med all sin storartade enformighet väste fast i mitt hjärta. » Finland stod för min själ, det kulna, mitt torftiga, gömda, heliga fädernesland. » Den tiden hade jag något att lefva för: än skulle jag blifva en stor författarinna, som skulle träffa mitt folks hjärta, sätta ord till tonerna jag lärt af Wesijärvis böljor. An skulle jag sprida ljus in i kojornas mörka vrår, låta upplysningens fackla låga i det ensliga pörtet på träskets strand. Än skulle jag blifva den Eridkulla, som enade Finlands båda tvistande nationaliteter, som i sin sång smälte deras båda tungomål till ett enda. » jag, » men jag kan icke gilla edra skäl. Skulle lifvet icke vidare hafva något värde, därför att ni i ädla, men oförståndiga barndomsdrömmar ställt för stora kraf på detsamma? Skulle pr därför icke kunna uträtta något här i världen för det godas sak, för edra medmänniskor, för ert fosterland? » Men med den till ordspråk b lina finska envisheten återtog hon: » Lifvet har värde blott för den, som kan vara till någon nytta, som kan gagna på något sätt. Men jag kan intet, duger till intet. Ah, ni vet icke, huru det känns! Visst har ju äfven jag ett verksamhetsfält i lifvet — sedan två år tillbaka är jag ju lärarinna, men tusen andra kunde sköta den tjänsten bättre, samvetsgrannare än jag. Och fastän jag vet det, behåller jag min plats, icke af kärlek till kallet, utan därför att jag något skall göra. Ä r det ej så uselt, som något kan vara?
S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 238, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 194, angående ifrågaställde extra stats-anslag till föremål, tillhörande civil-departementets handläggning. Vid 7:de punkten litt a) vidblef Ståndet sitt beslut och lade utlåtandet i öfrigt till handlingarne. Bih. till R. St. Från Yällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lagsaint Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens betänkande N:o 27, i anledning af serskilda motioner om ändringar uti nu gällande expeditions-taxa m. m., hvarvid förekommo: 1 mom. eller yttrandet pag. 17. Ståndet lät dervid bero. 2 mom. eller första yttrandet pag. 18. Godkändes. 3 mom. eller andra yttrandet pag. 18. Återremitterades. och 4 morn., eller yttrandet å slutet pag. 18, samt början af pag. 19 ogillades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 238, i anledning af återremisser å betänkandet N:o 194; och lades nämnde utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets utlåtande N:o 67, i anledning af hof-kirurgen G. Herrberts ansökning om eftergift af öfverränta å ett af källarmästaren A. O. Nicodemi i banko-diskonten upptaget lån, och blef detta utlåtande gilladt. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets berättelse N:o 68, angående förrättad revision af banko-diskont-verkets räkenskaper och förvalt ning för år 1847. Härvid förekomino: a) Banko-diskont-verket. Utlåtandet pag. 6, gillades. b) Handelsoch närings-diskonten. Yttrandet pag. 8, godkändes. och slutliga yttrandet samt tillgörandet pag. 8 och 9. Gillades. S. D. Föredrogos ånyo Banko-utskottets memorialer:
Allmänna säkerheten fordrar således , att Assignationsrättigheten inskränkes så, att den ej kan medföra någon skada eller osäkerhet och i detta afseende tror jag ej att Lag*Utskottets Förslag är för vida sträckt. Hvad angar den anmärkta skiljagtigheten emellan det uti äldre Föifattningar stadgade ansvar för tryckta och graverade Assignationer samt det för skrifna Invisningar nu af Lag-Utskottet föreslagne; så Den i April. 27 hår denna skillnad visst icke undfallit Lag n O Utskottets uppmärksamhet; men något Förslag till ändring deruti har ej kunnat afgifva*, enär Motionen ej dertill blifvit utsträckt, utan fråga endast väckt om förbud för skrifna Assignationer. Sedan Motions-tiden nu mera tilländalupit lärer ej heller någon vidare fråga derom kunna väckas, utan så vida man kan anse densamma äga ett oskiljagtigt sammanhang med det nu förevarande ämnet. Friherre Stael von Holstein , Corfitz Ludvig : Sorn Återremiss icke kan vägras, om den begäres, vill jag icke söka motverka den samma j deremot gör jag det förbehåll, att derest dessa Assignationer tillåtas, en Kungörelse måtte utgå, hvarigenom Allmänheten upplyses derom , att Riksens Ständer likväl ingalunda garanterar dessa Papper , utan att en hvar må skylla sig sjelf, om han på dem blir bedragen. Ehuru Riksens Ständer förklarade Disconternas Assignationer icke vara Mynt , utan att detankom på hvars och ens behag att emottaga dem eller sådant vägra ; gör Allmänheten sig likväl nu en pretention att Staten bör honorera dem, emedan de skola tillåtits att circulera såsom mynt i Landet, Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric t förenade sig med Friherre Stael von Holstein. Herr Steuch, Johan Hinric t Jag tror för 23 1Oen i April, min del den af Utskottet föreslagna Summ* af ioo R:tlr , hvarunder Assignationer icke skulle få utfärdas vara ganska lämpelig; men jag anser äfven andra försigtighetsmått böra i afseende å Assignationer vidtagas.
Den sympati de åsigter, Hr af Ströms motion att inskränka skogsägares rätt öfver sin egendom, vid förllutne landtbruksmöte lyckades tillvinna sig, jemte det understöd Frih. Raab nu lemnat ifrågavar. motion, föranleder mig att uttala min deremot stridande öfvertygelse. Det synes mig ett våld å äganderätt att stifta lagar som ingripa i enskildes dispositionsrätt öfver sin egendom. Med antagande häraf kan ingen föregifven nylla förvandla våld till rätt och sett från hvilken synpunkt som helst böra lagar i sådan anda aldrig stiftas. Jag har hört invändas att det blir för sent att hushålla med skogen sedan skogen är slut. Detta synes visserligen sant, men å andra sidan lärer ej bestridas, att det ej lönar mödan hushålla med det som saknar allt värde, hvilket på många orter kan sägas vara förhållandet med skogen, då den ej kan realiseras til! Den 15 December f. m. 213 den på densamma nedlagda arbetskostnad. Att under sådana förhållanden ålägga den ena provinsens innevånare en dyr skogsförvaltning under förutsättning alt en annan provins framdeles möjligen kan behöfva denna skog, synes mig temligen obilligt. Deremot vore otvifvelaktig! af nytta, om, der skog linnes, tillfälle gåfves alt inhemta huru skog ändamålsenligast kunde vårdas och med största fördel begagnas, utan att genom lagar föreskrifva hvarken det ena eller det andra. I samma mån skogen på sådant sätt visade sig vinstgifvande, skulle otvifvclaktigt en bättre hushållning dermed börja, och ändamålet med Hr af Ströms motion ulan våldsamma medel vinnas. Om jag emellertid vill tänka mig möjligheten af att denna motion skulle leda till det dermed afsedda mål, inskränkning af den hittills fredlysta äganderätten, sä synes mig stalsmaktcrnes första pligt vara, alt, på samma gång de inskränka ägarens nyttjanderätt af sin egendom, äfven på kraftigare sätt än för närvar, inskränka andras begagnande af samma egendom, hvilket aldrig kan ske annorlunda än genom skogsåverkan klassifikation på sitt rälta ställe, d. v. s. såsom tjufnad. Frih.
S/cri/ialse, N:o 215. ker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, som bouoin af falligvärds-slyrelsen foresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas. Enär uti 22 §. 1 mom. föreskrifves, huru klagan öfver fattigvårdsstyrelses beslut och åtgärder skall föras, och någon ovisshet alltså väl icke borde förekomma om rätta meningen med stadgandet i 1 mom. af 8 §. derutinnan, alt rättelse i förment felaktighet i fråga om fattigvårdens handhafvande må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero, hafva Rikets Ständer dock ansett lämpligt att, till förtydligande af denna föreskrift, sista punkten af 1 mom. 8 §. erhölle följande lydelse: ”rättelse uti förment felaktighet af ledamot i fattigvårdsstyrelse eller andre personer, som med fattighjonets försörjning haft närmaste befattning, må sökas hos fattigvårdsstyrelsen.” Uti 9 §. af den Kongl. Förordningen stadgas: Da någon intages i fattighus eller till full fattigförsörjning, skall allt, hvad personen då eger, tillfalla fat tigvården, hvars styrelse eger oinskränkt rätt att det använda. Men som en till flera fall utsträckt ersättnings-skyldighet, jemte det den är i högsta måtto billig, tillika torde förekomma missbruk vid fattigvårdens anlitande samt jemväl i någon mån bidraga dertill, att personer förmås att bispringa dem hvilkas arfvingar de äro, hafva Rikets Ständer ansett att stadgande må meddelas, af innehåll: att om någon egendom tillfaller sådan person, som af fattigvården sjelf åtnjutit understöd eller full försörjning eller understöd för hustru eller harn, eller om sådan person vid sin död efterlemnar tillgångar, då skall af den egendom återgäldas ali den kostnad, som blifvit använd till underhåll af personen sjelf, dess hustru eller barn under femton års ålder.
Dernäst och likasom samma talare yttrade, alt det var vigten af den stora sak , om Fosterlandets mynt framdeles skulle blifva Assignater eller ej, Som föranledde honom att tala, skall jag likaledes be att få förklara , att det är den frugtan jag hyser, att några Millioner menniskor, Sorn man kallar Svenska Medborgare, skola finna sig bedragne i det hopp de gjort sig, att genom Riksens Ständers beslut komma 1 en förbättrad ställning, hvilken föranleder mig, att, ehuru oberedd, nu yttra mig. För öfrigt borde det ifrågavarande ämnet icke gifva anledning till en sådan strid, sorn nu börjats. Frågan om olika beräkning af RörelseCapitalet beror hufvudsakligen på tre å fyra enkla frågor, iio Huruvida 1S14 sedelstock skall tagas till grund. Jag tyckte Herr Påhlman yttrade, att i8i5 års Ständer bestämde, att ingen Ökning af i 814 års Sedelstock skulle ske, samt att de eventuella Creditiverne ej skulle vara inberäknade, Om den satsen antages, skola nästan alla anmärkningar förfalla*
Uti detta ämne äro af Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterade tvänne af Riksdagsfullmäktige Per Sahlström från Stockholms och C. G. Cederskog från Linköpings län väckta motioner, i hvilka äfven flere af nämnde Stånds ledamöter instämt. Den förre motionären har anfört, att en bland de svåraste olägenheter, som med hela sin tyngd hvilade på kronooch skattejords innehafvare och till hälften deraf på frälsehemmansegare, vore den denna jord och dessa hemman ålagda inqvarterings-skyldighet i fredstid, hvilken olägenhet, som blott i obetydlig mån ersattes af Kronan, ökades dels derigenom, att de flesta inqvarteringar inträffade vid de årstider, då allmogens förråder voro till större delen medtagna, särdeles invid de stora vägarne, hvarest inqvarteringarne oftast ifrågakommo och dit kronobetjeningen alltså, till förlust äfven för Kronan, måste förskaffa hvad som för kosthållet erfordrades, dels ock till följd deraf, att de inqvarterings-skyldige måste utan någon ersättning lemna kokkäril, ved och lägerhalm, besörja brödbakning, m. m. samt derjemte i flera hänseenden stördes i sina egna göromål. Då dessa olägenheter skulle kunna undanrödjas, om trupper, i stället för att tåga landvägen, kunde sjöledes befordras till sin bestämmelseort, hvarigenom kostnaden Bih. till R. St. Prot. 4836—1858. i Sami. 4 Afd: 4 Band. 4.5 Häft. 1 2 Stals-Utskottels Utlåtande N:o 247. för Kronan äfven skulle i betydlig måtto nedsättas och jemväl tidsbesparing vinnas; då, i allt fall, den nu utgående inqvarterings-ersättningen borde, med afseende på de höga priserna å lefnads-förnödenheter, förhöjas; samt slutligen tillses borde, att de af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet vid 1809 års