Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär, vid stadgande af husets värde i allmänna Brandstods-Bolag, tomten ej blifvit beräknad, bör, vid Bevillniugs-Taxering, värdet deraf serskildt tilläggas det brandförsäkrade husets; hvilket förhållande äfven i a g ttages, i afseende på den jord, som i vissa städer är med tomterne förenad; hvaremot, då i Stockholms Stads Brandförsäkrings-inrättning tomt och äbyggnad fått-ett sammanlagdt värde, någon serskild uppskattning af den 64 Bil. till Bcv.-Utsbottets Betänkande, N:e 11. förra för Bevillningen ej erfordras. Om eldsvåda inträffar, af räknas vid taxeringen den del af huset, som är uppbränd, och, i fall hela huset brunnit, uppskattas endast tomtens värde, ända till dess huset åter blifvit uppbyggdt. För verkställigheten häraf, åligger det ej mindre Allmänna Brandslodsoch Brandförsäkrings-Inrättningars Directioner, än, i afseende å Stockholms Stads Brandförsäkring, Öfver-Stålhållaren, att låta upprätta oell infordra förteckningar, så vidt förstnämnde Verk angår, länsvis författade öfver de, under loppet af hvarje år, antingen beviljade nya Brandförsäkringar, eller, i de förut varande, gjorde förändringar, jemte de å husen antagna värden; skolande dessa förteckningar, inom Januari månads utgång hvarje år, af vederbörande Directioner öfversändas lill Öfver-Stålhållaren och Konungens Befallningshafvande i Länen, för att i räller lid kunna Taxerings-Comiteerne tillställas, § 109. Vid uppskattning af de hemman och bebyggda eller obebyggda lägenheter, som ligga inom städernes områden, äfvensom den till städerne hörande jord, med derå varande byggnader, värderas serskildt åbyggnaderne och serskildt jorden efter enahanda grund för öfrigt, som för landlegendomar är stadgad, med afseende likväl å den större afkastning, som stadsjord vanligen gifver. § 110.
Om man, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, lemnade medlen åt provinserna, för att tili samma ändamål af dem förvaltas och ulan någon skyldighet att till Staten eller banken återbetala fonderna; så befarar jag, att det skulle gå med dessa fonder såsom med de flesta andra, som vi sett i länen förvaltade, att en tid, kortare eller längre, kan förvaltningen vara ändamålsenlig och gå väl; men en annan tid inträffar, då splittring och oenighet emellan de förvaltande uppkomma, samt medlen skingras och förspillas, så att Staten förlorar capitalet och i och med detsamma förmågan att tillvägabringa nyttiga företag i framtiden; ty nya capital-tillgångar uppkomma icke annorlunda än genom en ny insamling, och denna nya insamling sker på sidan om de åtgärder, som vållat förskingringen. Det vore oskickligt af Ständerna, att i ett ögonblick, då Slaten Sverige kommit i det välstånd alt kunna utan skatteförhöjning disponera omkring 5 millioner till näringarna, vilja sätta i fråga att förskingra dessa tillgångar på en riksdag, för att icke återfå dem annorlunda än genom näringarnas utvidgande och förkofran. Detta ändamål, näringarnas utvidgande och förkofran, uppkommer i alla fall, äfven om capitalet återgår till samhället, och då bibehålies förmågan att gifva lif åt ytterligare näringsföretag. Om man anlägger och utvidgar canaler i Westmanland och södra Sverige, så äro dessa företag visserligen nyttiga och böra framför andra företagas såsom ledande till förkofran för orterna rundt omkring, der sådana arbeten ske, men ännu mycket vidsträcktare, i mycket större scala nyttiga vore sådana anläggningar i norra orterna af Sverige, som skulle öppna oss rikedomskällor och tillgångar, alldeles oberäkneliga. Låtom oss icke afskala oss möjligheten att disponera de capitaler, som dertill erfordras.
: ”lekmännens ombud skola så väljas, alt hvart gäll i prosleriet updrager åt en å sockenstämma utsedd valman att på samma ort, dag och sätt, som prosteriels presterskap, röst lill val af ombud afgifva.” Nu tillgår så vid Riksdagsmannaval, att prosteriets samtlige valberättigade personer afgifva sina röster lill Kontrakts-Prosten. Om det nu skulle tillgå på samma säll, så är det klart, att samtlige röstberättigade skulle afgifva sina röster lill Kontrakts-Prosteu. Huru delta skulle komma att tillgå, ifall Hr von Hartmansdorffs förslag anloges, kan jag icke så bestämdt upgifva. Jag skulle likväl vilja föreställa mig, att val till Biskop tillgå, i sådant afseende på samma sätt, nemi. att rösterna, de må för öfrigt beräknas eller afgifvas på ett eller annat sätt lill Kontrakts-Prosten, skola från samtlige gällen på samma dag inom alla proslerierne aflemnas till Kontrakts-Prosten. Skulle då komma att hända, att om valmännen inom det kontrakt, som hade de flesta gallen, förenade 11 H. 23 354 Den 13 September e. m. sig om en person, så vore det gifvet, alt denne person skalle komma till mötet, ty det är gifvet, alt då val skola ske på flere ställen samtidig!, för att utse gemensamt ombud, så har det ställe, der de fleste valmännen samlas, ett afgjordt öfvertag öfver de andra, i thy att på det stället det största antalet personer hafva tillfälle att förena sig om samma kandidat, hvaremot, om valmännen äfven inom andra distrikter förena sig om en kandidat, denne alltid får röster af ett mindre antal personer. Delta måtte icke kunna vara, så vidt jag förstår, lämpligt, aldraminst vid detta tillfälle, då det är alldeles gifvet, att icke någon egentlig öfverenskommelse, utom vid sjelfva valtillfället, lärer kunna träffas emellan alla dessa lekmäns, för hvarandra obekanta ombud, Man skulle kunna invända att äfven PresteSf. väljer på detta sätt, men skillnaden är, att dessa PresteSus valmän känna hvarandra.
Punkten g är lika lydande med §. 33, pag. 147» Punkten io motsvaras af §§. 4i °ch 42> med iakttagande af Rikets Ständers beslut vid Utskottets Utlåtande N:o 16, punkten 24, litt. a, b och c. Punkten 11 motsvaras af 3g Jf., pag. 146, sådan denna §. blifvit förändrad genom Rikets Ständers bifall till berörde 24 punkt litt. e; hvarjemte Utskottet, enär Kongl. Majrts Nådiga Reglemente för Banco-DiscontVerket af den 7 Febr. 1816 innehåller den sedermera icke upphäfna föreskrift, att vexlar må i Disconten belånas, funnit lämpligast, att här intaga tillåtelsen till sådan belåning, såsom onekligen rätteligen tillhörande den numera inrättade Handelsoch Närings-Diseontens rörelse. Punkterne 12 och i3 grunda sig på Rikets Ständers bifall till punkten 24, litt. d och f i Utskottets Utlåtande NtO' 16, med tillägg vid det sistnämnde om Låne-Documenter,s skyndsamma utlemnande till lagsökning vid uteblifven liqvid. Punkterne 14 och l5 äro ordagrannt lika lydande med §§. 43 och 44, pag. 147. Hvad för öfrigt i §§. 4® och 42, pag. r4ö och i£j, i i83o års B;meo-Reglemente finnes föreskrifvet, dels örn förbud för låntagare att sig anmäla vid annat Discont-District, än det inom hvilket han är manta ls-sk 1 ifven, dels ock om räntas afdragande vid låns meddelande, tillhörer allmänna stadgandena för Discont-rörelsen. 1 Stockholm den 14 April i835. 5 T O C K H O L M , 1835 5 hos J. A. W Banco-Utskottets Betänkande N.o l3o. Ankom lill Exp.-Utsk. den 16 April.
En jernväg, som eges af ett bolag, står alldeles icke i den kalhegori till utlänningen, som den, som bygges för ett statslån, garanteradl af Slaten. Man har här så ofta talat om den Grekiska förvecklingen, och velat jemföra den med hvad som kunde inträffa med Köping-Hults-banan. Det Grekiska lånet var garanteradt af Staten, och Staten mäste således öfvertaga detsamma; men hade icke det Grekiska lånet varit garanteradt af Staten, så hade icke heller något enda Engelskt eller Franskt fartyg någonsin kommit på Grekiska kusten för den sakens skuld. Man har sagt att Skåne borde få jernvägar par preferens, derföre att det har så dåliga vägar. Ja Skånska vägarne hafva snart sagdt blifvit ett ordspråk för sin dålighet; men hvems skuld är det? Jo det är Skåningarnes egen skuld, ty vi, sorn farit på de Tyska vägarne, må komma ihåg alt de Tyska vägarne voro fordom långt sämre än de Skånska. Nu deremot i sednare tider, innan jernvägarne anlades i Tyskland, såg man der öfverallt vackra sandade chauséer. I öfrigt har jag för min del icke kunnat göra någon åtskillnad emellan Westgötha-vägarne, den årstid de äro bottenlösa, och de Skånska vägarue, då de äro bottenlösa. Jag har sulit fast på båda vägarne, så alt man fått draga upp vagnen med oxar. Men hvaraf kommer det då att dessa vägar äro så dåliga? Jo det kommer sig deraf, alt man ieke vill hafva goda vägar. Hvarifrån väggruset skall tagas, angår mig icke nu, ty det hörer icke till den fråga, hvarom vi nu öfverlägga, men del vet jag, att goda vägar kunna anläggas lika väl i Skåne som på andra ställen. Frih. Raab har sagt, att det vore fara värdt, att om man an vände Fem millioner R:dr B:ko på ett och samma ställe, så skulle man åstadkomma allt för höga priser.
Saknas styckegods til! antal, nummer eller märke, eller är bristen i vägeller mätbara varor större, än som kan härleda sig från deras egen förderflighet, läcka eller olika mätningssätt, eller har godset annorledes tagit skada; vare befälhafvare, derest han ej tecknat konnossementet med sådan anmärkning, som i § 102 sägs, skyldig att bristen ersätta, såvida han ej gitter visa, att under resan inträffad olyckshändelse, sorn ej stått i hans eller besättningens makt att afvärja, förlusten vållat. Penningar, värdepapper och dyrbarheter ersättas endast såvida de blifvit för befalhafvaren angifna. § 104. Har befälhafvare underskrifva konnossement med sådan anmärkning eller förbehåll, som i § 102 sägs, svare han likväl för den skada å godset, som, genom hans eller besättningens vållande, bevisligen tillkommit. § 105. Yid inrikes sjöfart må, i stället för konnossement, fraktsedel kunna begagnas, i hvilket fall befälhafvaren ansvarar för lasten, enligt fraktsedeln, då han den utan anmärkning emottagit. Det vare honom dock tillåtet att bevisning emot fraktsedeln föra. Har fraktsedel sålunda blifvit utfärdad, galle den, såvida fel deri icke visas, i stället för konnässement, i alla de fa|l. der, efter denna lag, något förhållande i afseende på lasten skall genom konnossement styrkas. § 106. Förekommer, vid fartygets ankomst till lossningsort, anledning att gods tagit skada; ege såväl befälhafvare sorn iastemottagare att, till utrönande af laddningens beskaffenhet, nämna hvar sin god man, hvilka båda sedan tillkalla den tredje. 4 26 Besigtningen bör verkställas före eller vid lossningen. Finnes då, att ladd ningen tagit skada, vare besiglningsmännen skyldige att afgifva yttrande, huruvida skadan må anses hafva tillkommit genom befälhafvarens och besättningens vållande. § 107.
Ehuru införselstullen å rått socker, utgörande 3 sk. skålpundet, uppgår till fullt 25 procent af värdet, äfven med beräkning af den lindring, som för denna vara, då den inkommer direkte från produktionsonsorterne, äger rum, och alltså till mer än något annat med inhemsk produktion icke konkurrerande råämne är underkastadt, synes likväl, i betraktande af denna artikels betydenhet såsom deri mest inkomstgifvande af alla rikets importvaror, och af dess beskaffenhet att jemförelsevis mera egna sig till en högre tullbestämmelse utan äfventyr af tullförsnillning, sköl icke vara för handen att medgifva någon nedsättning i denna afgift; men på det imellertid de inhemska fabrikationerna för detta råämnes förädling må komma i åtnjutande af samma skydd, som andra näringar, i förhållande till den lindrigare tullbehandlingen af råämnet, för deras tillverkningar, torde införselsafgifterna å de beredda sockerslagen undantagsvis böra bestämmas till i någon mån högre procent, än som för fabrikstillverkningar i allmänhet till norm antagits; och hemställes i sådant afseende, att tullen å krossadt lumpsocker och andra dermed jemförliga slag, som nu är bestämd till 6 sk. skålpundet, må antagas till 4 sk. 6 rst eller 50 procent högre tull än å råämnet, samt å topp-, kandi-och kaksocker bestämmas till 6 sk. skålpundet, eller 100 procent utöfver råämnestulien. Spanmål. Speldosor. Spetsar, uddar och blonder. Strumpor. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 55 I afseende å spanmål åberopas Kongl. Maj:ts, angående nådig proposition till Rikets Ständer om åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår samt dermed gemenskap ägande frågor, den 22 i denna månad fattade beslut, enligt hvilket den nedsättning i införselsafgifterna å de särskilta slagen af spanmål ansetts böra äga rum, att desamma komme att med en fjerdedel understiga de nuvarande.
St:s tind. skrifvelse af d. 11 Nov. 1829 i delta ämne, så lydande: ”Då E. K. M. likväl ansett denna summa uppgå lill ett större belopp än Statens tillgångar vid denna riksdag medgifva, har E. K. Sig att hos R. St. för det närvar, föreslå beviljandet af ett årligt anslag af de i första rummet äskade 42,000 r:dr, för att användas till den af behofvet så högt och sä länge påkallade löneförhöjning för lärare vid elementarläroverken, hvarigenom densamma, till dessa sistnämndes hufvudsakliga båtnad, genast kunde verkställas; och har E. K. M. så mycket mera tillförsett sig R. St:s beredvillighet att detta anslag af 42,000 r:dr årligen, eller 7,000 tunnor spanmål å G r:dr l:n beräknade, bevilja, som detsamma blefve oberoende af de ifrågasatta förändringarne i läromethoder och i elementarläroverkens organisation, helst lärarepersonalen i alla läll korinne alt blifva nära densamma som förut, och E. fi. M. derigenom skulle komma i tillfälle att bereda upphörandet af den både för undervisningsverket och presterskapet i allmänhet så menliga beräkningen af dubbla tjenstår.” Jag vill blott för tredje gången upprepa, att jag icke åsyftar kyrkans och skolans åtskiljande, utan blott att bringa befordringsrätten inom båda till en billig jemnlikhet. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de emot förevar, betänk, gjorda anmärkn:r föranleda lill detsammas återremitterande, samt förklarade, sedan denna propos. blifvit med ja och nej besvarad, att ja dervid varit öfvervägande. 2 H. 43 338 Den 18 September. Lades på bordet: BancoUlsk:s mern.
Att skjutslegan för all postiorsling malle betalas med lika belopp, som om posteu med gästgifvarskjuts fortskaffades, och att, vid bestämmandet deraf, man må rätta sig efter skjutslegan ä den gästgifvaregård, som ligger närmast intill det posthemman, hvarifrån skjutsen blifvit bestridd; samt sutligen att, enligt gästgifvare ordningen, få njuta ersättning för den tid, som öfver en timma får väntas på postens ankomst. Af Olof Olsson i Olsbyn från Wermlands län: Att kungs skjuts skall utgöras af de personer och till det pris, som genom vederbörande Kronobetjening kan betingas, samt skilnaden emellan fastställda skjutslegan och det betingade priset godtgöras af allmänna medel. Derjemte har: Kongl. Maj:t i nåder låtit, genom Chefen för Civil-Departementet, öfverlemna en af Direktionen för Kohlbäcks skjutsbolag till Kongl. Maj:t i underdånighet iugifven ansökning, att, sedan nämnde bolag, bildadt af de 283 J mantal, som voro skjutsnings-skyldige vid Kohlbäcks gästgifvaregård i Westmanlands län, inköpt och utarrenderat berörde gästgifvaregård, på sådana vilkor, alt Bolagets delegare numera voro befriade från hvarje vidare utgift eller omsorg om annan i lag påbjuden skjuts än kungsoch kronoskjuts, delegarne i Kohlbäcks skjutslag ej mätte blifva underkastade den afgift, som de i nåder förordnade Kommitterade föreslagit böra, i och för skjuts skyldighetens ordnande, drabba hvarje skjuts-skyldigt mantal. Ilos Högloiliga Ilidderskapet och Adeln har Friherre Sprengtporten, J. W., då Kongl.
I anledning häraf hafva bemälde Fullmägtige, i aflåten skrifvelse af den 20 sistlidne April, tillkännagifvit att, då fråga nu endast vore om beredande tills vidare af erforderliga lokaler för den nya national-representationens sammanträden, Fullmägtige, äfven för sin del, ansåge ur flera synpunkter mest lämpligt och fördelaktigt om genom påbyggnad och förändrad inredning af förenämnda tvänne hus åt riksdagens båda kamrar kunde beredas samlingsrum, som åtminstone för någon tid motsvarade och tillfredsställde de billiga anspråken på utrymme och beqvämlighet. Under sådan förutsättning hade Fullmägtige uppdragit åt Kongl. Arkitekten J. F. Abom att, så skyndsamt sig göra lät, i samråd med tillkallad skicklig och erfaren byggmästare och efter föregångna nödiga undersökningar, uppgöra ett fullständigt kostnadsförslag jemte planoch andra ritningar i afseende på de förändringar af och inom ej mindre Rikets Ständers hus, än det s. k. Hebbeska huset, som för ifrågavarande ändamål kunde erfordras; och hade, sedan det lemnade uppdraget blifvit af bemälde Kongl. Arkitekt och Byggmästaren C. Hallström fullgjordt, Fullmägtige fått emottaga bifogade ritningar till de af dem föreslagna påbyggnader och förändrade inredningar af ofvannämnda tvänne hus, nemligen: Lit. A & B. Planer af våningen 2 trappor upp i Rikets Ständers hus, hvarest tillräckliga sessionssalar för både hsta och 2:dra kammaren skulle kunna erhållas, äfvensom till den dermed sammanbundna våningen 2 trappor upp samt en ny våning 3 trappor upp i f. d. Hebbeska huset; Lit. C. Plan af våningarne 1 trappa upp i båda husen; Lit. D. Plan af bottenvåningarne i samma hus; Lit. E. Tvärgenomskärning af den för 2:dra kammaren afsedda sessionssal jemte derunder liggande våningar; Lit. F. Faqade mot Riddarholmskyrkan; och Lit. G. Faqade åt Riddarholmskanalen.
Utskottets majoritet har icke tvekat alt, på grund afen egen tydning af Grundlagen, ej mindre undandraga sig den skyldighet, som, enligt samma Grundlagsord, Representationens samfälda omdöme och äldre sed, Utskottet ålegat, än ock att frånkänna de fullkomligen sammanstämmande anmärkningar, hvilka Riks-Slånden, hvart och ett oförhindradt af sin Talman, lill Utskottet remitterat såsom sin gemensamma tanka, all kraft och betydenhet. Det hade, vid en sådan ovanlig act af tillrättavisning, icke bort undfalla att, efter som Grundlagarne böra i hvarje serskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas (83 §. 11. F.), så vore äfven i delta grannlaga mål framför allt af nöden, alt låta Grundlagen sjelf, så vidt möjligt vore, med egna ord fälla utslaget, att åtminstone den grundsats, hvaruppå Utskottets serskilda åsigt ytterst sig fotar, borde der förefinnas gifven och klart uttryckt, för alt vara öfver allt tvifvel upphöjd; att bevisningen, för alt blifva bindande och fullständig, måste upptaga och bemöta de svåraste inkast, ConstitutionsUtskottets Memorial N:o g inkast, men deremot löpte mycken fara, att såsom skef och ensidig förfela sitt syftemål, om den allenast häftade fast vid ett enda ords bemärkelse uppfattad ulan hänsigt till den lydelse och bestämning, som andra Grundlagens ord oell stadganden deråt gifva: i korthet, att Utskottet svårligen, utan äfventyr att synas brista i skyldig aktning för Rikets Ständer, kunde låta sig nöja med ett blott lösligt åberopande af tvänne eller trenne Grundlags §§., utannärmare framställning af deras verkliga innehåll och inbördes sammanhang. För min del får jag så väl emot saken i sig sjelf, som den nog knapphändiga utveckling den erhållit, nedlägga min vördsamma reservation. Grundlagen bjuder, i de af Utskottet åberopade §§., att när någon Grundlags-förändring af Constitutions-Utskottet tillstyrkes, må icke Rikets Ständer vid samma Riksdag derom besluta.
Bevillning af kapitaler har sedan lång tid tillbaka utgått och utgår ännu här i landet, men, enligt hvad förut antydt är, högst ojemnt och orättvist, hvilket torde vara orsaken till det kända förhållande, att denna bevillning väckt allmänt missnöje. Komiterade tro sig derföre icke behöfva vidlyftigt förorda förslaget att, med afskaffande af det så kallade bevillningsafdraget, införa direkt skatt å kapitalistens, likasom å alla andras, behållna inkomst, helst Komiterade vid uppställningen af detta förslag sökt förebygga den vanligen fruktade följden af beskattning å kapitalet, eller dettas flyttning ur landet. Denna olägenhet synes lätt kunna inträffa, när beskattningssättet är sådant, att man måste uppsöka kapitalet, såsom det benämnes, i dess källa, och uttaga skatten genom afdrag å räntan hos låntagaren, denne må vara staten, hypoteksförening, bankinrättning eller enskild man. Sistnämnda beskattningssätt är derföre i ett kapitalfattigt land farligt och torde utan våda kunna tillämpas endast i länder, sådana som England och Holland, der kapitaler öfverflöda. Om man deremot af inkomst, denna må härflyta från kapital, placeradt inom eller utom riket, tager skatten hos långifvaren sjelf, der han bor, och kapitalisten således icke kan undgå skat - 85 ten, ulan ali afflytta från riket, lärer, derest ej skatten blir alltför hög, icke någon, till undshppande deraf, öfvergifva sitt fädernesland. Mot direkt beskattning af kapitaler framställes ock ofta den invändning, att det skulle vara förenadt med alltför stor svårighet att uttaga dylik skatt. Invändningen förtjenar dock icke uppmärksamhet der, hvarest man vill beskatta inkomst af handels-, fabriksoch annan rörelse; ty inkomst af de flesta grenar af rörelse är otvifvelaktigt vida svårare att med säkerhet beräkna och beskatta, än inkomst af penningerörelsen. Vill man derföre underkasta sig de svårigheter, som äro oskiljaktiga från beskattning af inkomst utaf rörelse i allmänhet, så torde man icke af nyssnämnda anledning böra skygga tillbaka för skatt på penningeutlåningen. Af den i allmänhet följda grundsats, att blott beskatta behållna inkomsten, följer ock stadgandet om afdrag för ränta å upplånade kapitaler samt för förluster och kostnader vid kapitalets förräntning.
Varder tauteoch kapital-inbetalning ej på bestämd tid fullgjord, är låntagaren pligtig att å det till liqvid förfallna beloppet erlägga fem procents årlig ränta, intill dess full betalning skei; e) Likaså åligger det Riksgälds-kontorets styrelse att tillse, det de statsmedel till kontoret i behörig ordning ingå, hvilkas återfordrande, till följd af uraktlåtet uppfyllande af hvad arbetsplan eller kontrakt innehåller, kan af Kongl. Maj:t anbefallas; f) De låneoch säkerhetshandlingar, som, för statsbidrags utbekommande, till Riksgälds-kontoret aflemnas, förblifva uti kontorets vård; dock skola sådana, som vederbörande embetsmyndigheter kunna blifva i behof att begagna, till dem på behörig reqvisition utlemnas; till R. St. Trot. 1847 och 1848, 4 Sand. t Afd. 2 Rand. i3 Haft. 2 ✓ 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 196. g) Alla kostnader, som med dessa eller andra, i följd af erliållne anslag och lån uppkommande förhållanden kunna vara förknippade, skola, utan undantag af hvad namn de vara må, bestridas eller godtgöras af den eller dem, som statsbidragen erhållit. Stockholm den 29 Maj 1848. Reservationer: Emot 7 punkten, i fråga om pröfning af säkerhet för lån tili allmänna arbeten: Af Friherre Tersmeden, herr von Troil, S. G , och herr af Sillen, L G. * STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1848. Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 197. 1 Jtf I9T Ank. till Exp.-Ulsk. elen 31 Maj, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående ifrågastäldt Låne-understöd åt Wexiö Domkyrka samt Institutum Clinicum och Läns-lazarettet i Lund. (U. A.)