Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, af de skäl nemi., att så denna sorn öfrige Academier, der Jettoner utdelas, äro af större omfattning oell betydelse, än att de medelst sådane anstalter borde uppmuntras; att det måtte vara den vetenskapliga framställningen och en sysselsättning af högre syftning, som skulle ditlocka åhörare och icke blott en liten drickspenning, som der erhölles; samt att så väl denne , som alla slags undantags föreskrifter, rörande Silfvervexling i R. Strrs Bank, borde såsom obehöriga anses. Och har H. Exc. Hr Grefve af ^Vetterstedt / Gustafj i förevarande fråga yttrat , att Jetton-utdelningen borde betragtas 'såsom ett gammalt från andra Academier hemladt bruk, hvilket R. St:r hittills icke ansett såsom en onyttig utgift, men medförde för de Ledamöter, som erhålla Jettonerne, en ökad inkomst; samt att då Staten icke meddelar något större bidrag än utvexlingen af samma Jettoner, frågan om deras upphörande ej vore af synnerlig vigt. Utskottet har, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, icke funnit tillräcklig anledning till förändrande af dess förra tanka i ämnet och kan således ej eller Betänkanden, N:o 247. 2o5 föreslå indragning af ifrågavarande mindre betydliga Statsutgift. 6:0 Vid 8.de Punden j eller Anslaget för Dramatiska Spectaklet. Hos H. Ii. o. A. har Hr CrusenstolpeMagn. Jacob, yrkat, att du, sedan samina för Byggnadens underhåll bestämde Anslag beslöts, förändrade omständigheter inträffat så väl medelst den Dramatiska Theatrens uppbrinnande, hvarigenom de begge i HufvudStaden varande Theatrarne blifvit sammanslagne och större utrymme vunnits för den Dramatiska Scenen, med en Anslaget troligen fullt motsvarande ersättning, som ock att några sådane Dramatiska Producter af stort värde och mycken omkostnad, att de behöfva genom serskilt anslag uppmuntras, sedan den tiden icke blifvit gifne , så borde ock hela Anslaget Statsverket besparas; hvaremot H.
Uti, N:o 3o. E. Edsmären, Kronopark, om förändrad reglering af den åtskilliga hemman mcdgifna rättighet till Muhlbete derstädes. Uti. N:o 43 Expeditionslösen, Bankens. Mern. N:o 134- F. Fahlu Högre lärdomsskola, om tillsättande af en andre Apologist derstädes. Uti. 4 Fahlun, om nedsättning af denna stads båtsmanshåll. Uti. Fartyg, angående upphörandet af båkafgift för dem i visst fall. Ull. N:o 102. Fattigvården, om understöd och åtgärder för dess förbättrande. Ull. N:o qo. Folkskole-lärare-seminarierne, om ökadt anslag till dem. Uti. N;o /ji ; Meni. N:o 66. Folkundervisningen, om anslag lill dess befrämjande. Ull. N:o 1 rq. D:o, om Helgonskyldens användande dertill. Uti. D:o, om skyddsafgiftens användande för befrämjandet deraf. Bet. N:o 38; Utb N:o 97. D:o, angående väckt fråga , att argifter na dertill måga uppbäras gemensamt med Kronoutskylderna. Ull. N:o 12 £ D:o, om ändringar i Kongl. Stadgan rörande densamma, af d. 18 Juni 1842. Bet. Meni. Fornskrifts-Sällskåpet, om inköp och utdelning af ett visst antal exemplar af dess handlingar. Uti. N;o 4- Fotmöten vid Indelta Cavalleriet, om deias afskaffande: Utb N:o 35. Frunlimmer s-under visningen, 0111 en Normal-skolas inrättande för detta andalua I. Ull. ]\:o 68. Frösö Skola, om utvidgning deraf. Ull. N:o 27. Fyrbukar, om uppförande al nya sådana. Ull. N:o 28. Fångar, om förändring i sället för deras transporterande. Ull. Färentuna Härad, om rättighet för vissa hemman derstädes Lill utsyning å en Krono-park. Ull. N:o 5.
'7 vara underkastad d^sättning i civi fall, som i ^g §. as Loncurs-fggsn den 12 ^lars 1800 sägs; —dels icke döra förändra nuvarande dagdud derom, att, dä gäldenär vid töoncursens koijan är desait, Iian dlifver i d^sättnings-däkte ^varliällen, derest ej dörrenar, som doiiom d^sätta lätit, dikaller, alt dan mä lösgifvas eller ock gäldenären visar, att I»ans vdeständ tillkominit endast ak olyckor;— dels att i öfverensstämmelse med livad, genom förordningen den 28 duni 1798 5 §. nu är stadgadt, qvinna m ä kunna dvsättas älven i det sall, da lion säsom /zzzrrz-zz, i alseende pä köpenskap eller annan näring, den lion ester serskildt tillständ idka sär, äsamkar sig skuld utan mannens deltalands, — livilken söreskrist s^nes erforderlig för att devara den delgd, Iiustrus i nämnde sall ingängnz sördindelse dör exa, enär lion i derörde afseende, livarken är underkastad mannens målsmanskap eller deras skuddad ; — dels ock slutligen, att zzo'z?H ^öz//zzz-«z/ o^z/r fdzzzzzzrs något undanlag ej mä göras frän dvacl c>m sjelfmyndig gäldenär i allmändet är stadgadt. I följd däraf kunde Högste Domstolens demälds ledamöter ej tillstyrka antaganilet as dvad Oommitterades nu ifrågavarande förslag i rudriken nämner, dels angående flall-ordningen ocd dels om 5 6ap. 10 §. Dtsöknings-kalken samt 5 A. f 1798 ars förordning eller al samma körslags innedäll i 3, 5, 6 ocd Ii eller Zf 7 §:s 1 moment; men i afseende pä I, 2, 8 ocd 9 §§. samt 7 §:s senare momerrt, liade Dögste
Likväl, efter Gen.stabens sednare organisation, enligt hvilken den egentligen tjenstgörande delen endast består af Gen.adjulants-expeditionen för Armeen och Topografiska Corpsen, tror jag, alt man med skäl kan anse alla dem, som hafva fullmagter i Gen.staben, såsom endast innehafvande karaktersfullmagter; ty det är troligt, art en stor del af dem, som nu innehafva sådana fullmagter, i behofvets stund komma att befrias från tjenstgöring, och nya gen.stabs - officerare tillsattas ur Arme'en. Hvad öfverstelieutenants-graden beträffar, har Hr v. Troil redan upplyst förhållandet. Jag ber blott att få tillägga, att denna grad icke är blott titulär, emedan uti fullmagterna står, att de tillika äro öfverstelieulenanter uti reg:tet. Men den största svårigheten vid bedömandet af hvad som är blott titulärt eller icke, tror jag uppstå i fråga örn fullmagter i armeen. Det finnes nemi. 2:ne slags fullmagter Den 21 October. inom armeen. Det ena innehafves af deni, sora taga afsked, men få tillstånd att stå qvar i samma grad, de innehaft under tjenstetiden. De kunna icke anses innehafva blott karaktersfullmagter. Men det finnes äfven t. ex. capitainer i reg:tet, som äro majorer i aromen. Det är väl möjligt, att de kunna komma att göra tjenst såsom majorer (t. ex. i blandad tjenstgöring); men egentligen äro de endast tjenstgörande vid regttet såsom capitainer. Nu kunde man visserligen med Gr. v. Fersen säga, att då de möjligen kunna komma att göra tjenst såsom majorer, höra de vara befriade från bevilln:safgiften; men då Utsk:s betänk, innehåller, att endast en bestämd tjenstgörzsskyldighet skall kunna medföra en slik befrielse, tror jag icke, att den blott i vissa fall möjliga tjenstgör:sskyldighelen kan medföra samma förmån.
men tyst, tyst, oroliga hjerta, hämma dina mägtigt gripande slag, gif dig ej skyldig till svart otack emot din Gud! och din hulda välgörerska, hvilka unnat dig en lycka, vida öfver allt, hvad din djerfvaste inbillning någonsin vågat hoppas. Jag är i dag ensam, Friherrinnan tillbringar sin eftermiddag hos en sjuk, Lagmanskan Ljung, den jag redan tror mig för dig flygtigt omnämnt, och hvilken person Friherrinnan mycket värderar. Denna fru skall i många tider lidit af en svår lefversjukdom, hvilken årligen försämrats, och som nu tyckes hunnit sin svåraste period. Det är redan andra gången Friherrinnan under min härvaro gjort henne denna påhälsning; o! huru ljuft, huru oförmärkt denna älskvärda varelse delar sin hyllning imellan alla dem hennes hjerta värderar; och huru litet den kalla hjertlösa verlden egenteligen vet skatta hennes dygder. Men, tyst, jag hör henne äfven just nu hemkomma; huru snabbt har ej denna afton bortilat, redan gömmer sig solen förbleknad i vester. Lef väl! jag hastar att emottaga den hulda. Den 4 Juli Åter flere dagar försvunna under jemna nöjen och förströelser, hvars utförligt upprepade beskrifning säkert blefve dig lika enahanda som dess utan uppehåll fortsatta åtnjutande förefallit mig tröttsamt. Ack! Emilia! jag kan ej fatta dessa menniskor, hvilka endast och allenast finna sin njutning i ett alldagligt svärmande ifrån nöje, till nöje; som endast tänka på baler, caffén, dinéer och soupéer, hvars vigtigaste bryderi är den högst lumpna parnren. Äfven min tid har på dessa förflutna åtta dagar varit så jemt upptagen af dylika själlösa företag, så jag verkeligen icke hunnit undanstjäla mig en enda njutningsrik timme till bortpratande med dig. Förlåt derföre din Mathilda, som kanske aldrig innerligare ihågkommit dig, än just derunder.
Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Smör bestämmes lill 1 R:dr 24 sk. per LU, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Tinner Nej, anses införsel-tullen å Smör vara bestämd till 2 R:dr 24 sk. LU.. Socker, Mascovad, brunt, Cassonad, Terres och Tetes samt hvitt Pudersocker. Den af Utskottet härå föreslagna tull-bestämmelse är antagen af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet; men som Presteoch BorgareStånden bestämt denna tull till 2 sk. per U, så föreslås följande voteringsproposition : 55:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Socker, Mascovad, brunt Cassonad, Terres och Tetes samt hvitt Pudersocker skall bestämmas till 3 sk. per U, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Tinner Nej, anses införsel-tullen å Socker, af nämnde slag, vara bestämd till 2 sk. per U. Socker, Bevillning s-Utskottets Memorial N.o 49- 33 Socker: krosssadl Lumpoch Havanali-Terres. RidderskapeL och Adeln samt Bonde-Ståndet hafva bifallit den af Utskottet härå föreslagne införsel-tull 6 sk. per ti.; men som Presteoch Borgare-Stånden deremot bestämt denna tull till \ sk. per ti., så anser Utskottet sig böra föreslå följande voterings-proposition: 56:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Socker, krossadt, Lumpoch Havanali-Terres, skall bestämmas till 6 sk, per ti., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses införsel-tullen å Socker af sistnämnde slag vara bestämd lill 4 sk. per ti.. Socker, ToppConfectCandioch Kak-.
Jöns Isaksson var mindre bekant med varan och glasen voro så små att han alldeles glömde bort att räkna dem. Innan han viste ordet af märkte han, att benen börjat vägra att göra tjenst. Frukosten hade egt rum i en brytstuga och nu skulle jagten fortsättas – harjagt efter stöfvare. Jöns Isakssons hufvud var ännu någorlunda klart och han var inte den som lät andra taga kommandot. Han gaf befallning, att hundarne skulle släppas lösa, och han anvisade jägarne de håll, som hvar och en borde intaga. »Herrn får stå der och herrn får stå der och der får doktorn stå; så får ja’ ble’ här, för ja’ kan ente komma nå’n stans, de märker ja.» Man lemnade gubben i brytstugan att sofva ruset af sig, och den unge läkaren smålog i mjugg; om också gubben Jöns inte kom att bomma denhär gången, så fick han åtminstone inte vara med att göra skott och det var ju alltid vackert så, ty det hände sällan att Jöns Isaksson kom hem från en jagt utan byte. Hundarne gåfvo skall; de hade fått upp; och ägarne intogo sina poster. Gubben Jöns hade sofvit en stund i sina brytstuga, då han plötsligt vaknade vid att höra skallet komma närmare. Han lyfte sitt tunga hufvud och försökte resa sig; nej, gå kunde han inte, men bössan låg vid hans sida, laddad. Han tog den och kröp på alla fyra bort till dörröppningen; der låg han på magen och tittade. Ett, tu, tre, såg han något hvitt skymta förbi borta på vägen ... en hare – pang! – en kullerbytta – och der låg han. Den unge läkaren hörde skottet, blef orolig och skyndade till. – Vid sidan om vägen låg haren död i sitt blod och i brytstugans dörr låg Jöns Isaksson med geväret vid sidan, skrattande af full hals. En annan gång hölls det en större klappjagt på en af herregårdarne i grannskapet, och Jöns Isaksson var bland de inbjudne. Han kom med sin vadmalströja och sitt gamla gevär på axeln, trygg och tyst som alltid.
Men just på det att Comittcns arbeten måtte blifva fullständiga, och sträcka sig ti ii ämnet i hela dess vidd , anser jag Riksens Ständer icke böra nu i förhand stadga någon princip för Comittén att utveckla. Om, på sätt sista gången då detta ämne förevar, syntes öfverens, stämma med de flestes af Ridderskapets och Adelns mening och önskan, Utskottets Betankande, i hvad det angår Comiléns tillförordnande, blefve bifallet, men i öfrigt Betänkandet tillika med de dervid inom Stånden gjorda anmärkningar öfverlemnadt utan något omdömme af Rikets Ständer till denna blifvande Comitté, för att af den begagnas lika sorn allt annat, som uti detta ämne redan blifvit eller kan blifva i tryck yttradt, eller skriftligen till Comittén inkomma; så skulle jag, åtminstone för min del, anse detta ämne hafva blifvit så fullkomligen till båtnad för det allmänna behandladt, som det vid denna Riksdag kunnat blifva. Friherre Cederström, Jacob* Sverige befinner sig i den lyckliga belägenhet, att icke vata af <-tt ögonblickligt behof tvunget till en hastig förändring af Statsformerne; och det torde hända, att detta är orsaken * hvarföre Den 22 Junti e. m. 39 5 amnet Tili ifrågavarande Betänkande icke blifvit bättre utlört. Jag anser Ridderskapet och Adeln göra bäst, om hvarken bifall eller afslag yttras till förslaget, utan Ridderskapet och Adeln endast till Kongl. Majit öfverlemnar Betänkandet tillika med de anmärkningar, sora dervid blifvit gjorde, för att närmare granskas af en Comitté, samt tillika i underdånighet anhåller, att det förslag som committerade med ledning af dessa handlingar bör uppgöra, och hvilket bär förmodas blifva till det hela mera planmässigt, och till sina delar mera utfört, än det närvarande, må öfverlemnas till Riksens Ständer vid deras nästa sammanträde, för att då sluteiigen granskas. Jag tror detta vara allt, hvad Ridderskapet och Adeln för närvarande kan i denna sak åtgöra, och jag anhåller det Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes härå framställa proposition. Friherre Boije: Riksens
Kanske blifva ordalagen derigenom bättre valda, ån om vi nu uppgöra dem. Om två Stånd bifallit betänk., så rubbas intet genom återremissen; i annan händelse kan redactionen blifva bättre. Hafva tre Stånd redan bifallit betänk., så äro R. o. Ad:s anmärkn:r i alla fall fruktlösa. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag förenar mig med dem, som yrkat återremiss. Jag tycker alltid att det är vanskligt att antaga här på stället improviserade förslag till redactionsförändringar uti lagen; men jag instämmer med Frih. Cederström deruti, att R. o. Ad. måtte bifalla förslagsanslaget. Hvad särskildt vidkommer frågan, att förhöja ersättningsbeloppet utöfver hvad Utsk:n föreslagit, så kan jag för min del icke instämma deruti. Hittills har det ansetts för en medborgerlig pligt och en ovillkorlig skyldighet, att vittna utan ersättning uti gröfre brottmål. 9 H. 85 C74 Den 22 April. Denna fråga ora ersättning är nu föranledd deraf, att personer befunnits genom sin fattigdom urståndsätta alt uppfylla nyssnämnde skyldighet. De neka således alt såsom vittnen infinna sig, och de måste då någon gång genom flera län transporteras med fångskjuls till tinget. Sedan få de se sig om luiru de kunna komma tillhaka och lefva på stället, hvilket, i för deni lyckligaste fallet, sker genom sammanskotts ihopskrapande. Att nu ifrån deni, hvilka äro sä vanlottade, att de icke' mäkta bekosta sitt uppehälle och sin resa, och för hvilka den i betänk, föreslagna ersättning synes nödtorftligen tillräcklig, vilja hell och hållet genom en rundeligare ersättning borttaga den skyldighet, som åligger den sorn förmår alt den utgöra, det kan jag icke gå in på, lika litet som att höja den för mera förmögne, äfven om jag medgifver att den ersättning, som i betänk, blifvit föreslagen, är för bättre folk otillräcklig. Den ålerremiss af betänk., som blifvit begärd, får jag således för min del bifalla.
»Beväringsmanskapets invalidoch pensionsmedel», hvilken fond, bildad på grund af stadgandet i 40 § af Kongl, kungörelsen angående den allmänna beväringen den 13 November 1860, vid 1862 års slut uppgick till 1,879 R:dr 66 öre och vid 1863 års utgång till 4,505 R:dr 21 öre, redovisas jemväl för revisionsåret under Invalidhus-fonden, hvaremot år 1864 blifvit för densamma upplagd en särskild räkenskap. § 7. Samtlige ofvannämnde kassors och fonders säkerhetshandlingar hafva, vid anställd inventering den 2 nästlidne September, befunnits i behörig ordning; och ingingo dervid uti nedanomförmälde fonders behållningar obligationer till följande belopp: En-per-mille-fon den. Skånska Hypotheksföreningens, u 5 %. 25,500: — Stora Kopparbergs bergslags, å 5 %, 41,000: — 66,500: — Förenade rnötespassevolans-fanden. Arméens Ackords-amorteringsfonds, å 4 %, 4,500: — Stora Kopparbergs bergslags, å 5 %, 30,000: — 34,500: Norrbottens häsijägare-sqvadrons fond. Arméens Ackords-amorteringsfonds, ä4 %, 9>750: — kånska Hypotheksföreningens, å 4^ %, 15,000: — Transport: 24,750: — Bilagan Litt, P. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid, 77. Statistiskt Generalsammandrag 124,771 158,464 af samtlige bestridda kostnader för 823,136 värfvade A anslaget: Ingeniörkåren. Kavallerioch Artillerihästars reinontering och skoning. 36,156 å riks-statens 4:de hufvudtitels ordinarie anslag samt under Kongl. Krigs-kollegii förvaltning ställda fonder år 1863. Fonder. A besparingarne å riksstatens 4:de hufvudtitel.
Finland och det finska folket vore den brygga, på hvilken civilisationen skulle bana sig en väg till Ryssland, var en snillrik tanke men hvilken icke förverkligats. Sjelfva tanken kom för sent, den kom efter det barbariet redan slagit civilisationen ur brädet, åtminstone i de trakter om hvilka här närmast är fråga. Hvarje tänkande menniska skall finna att Ladogabassinen ursprungligen varit särdeles väl egnad till utgångspunkt för spridandet af kultur till Europas orient. Den gamla hansestaden Nowgorod vid Ilmen vittnar nogsamt härom. Men Iwan "den förskräckliges" hemska bragd vid eröfringen af denna kulturens utpost (22,000 innevånare dränktes i för tillfället i floden Wolchow uppslagna vak) var det ryska elementets första seger i Europa. Sedan dess har civilisationen i dessa trakter af verlden fört ett tynande lif och betydelsen af ett framtidsland för kulturen har vikit från Ladogas vackra kuster. Men betraktelser af detta slag skulle leda oss för långt ifrån vår vida mindre uppgift. Alltså retour till Kexholm. Hvad det är lämpligt att säga "retour" då man talar om den staden, Kexholm! Det är verkligen en bakåtgående stad, isynnerhet om man i tanken går tillbaka till hvad denna stad kunnat blifva, oaktadt all sin litenhet och sitt afsides läge. Det finnes tusentals småstäder på jorden, hvilka dock hvar för sig ega någon betydelse för det land de tillhöra. Brackenburg i Tyskland och Rottenborough i England betyda något, om än aldrig så litet, i och för sitt land, men Kexholm betyder platt intet för Finland, det är en rysk stad. Då ministerstatssekreteraren för Finland, grefve Rehbinder, i tiden gjorde det dystra förslaget att för alltid från "storfurstedömet Finland" skilja den del af "Gamla Finland", hvarom här är fråga då anade han kanske att denna landsdel var en social och politisk kräfta för det öfriga landet. Få orter i Finland äro så passande som Kexholm att afge en profbit på den sociala disharmoni som åtföljt det ryska systemet i Finland, emedan ortens yttre fysionomi kan förete en så trogen, det vill säga själlös bild af den lycka som Ryssland erbjuder sina eröfrade provinser.
De af Köpingens handel och sjöfart fallande afgifter, som rätteligen tillhöra Carlskrona Stad, hafvagenom Eders Kongl, Maj:ts Nådiga beslut denMaj 1827- blifvit till förenämnde ändamål anslagna och Hamnbyggnads-anstalterna äro ock af Eders Kongl, Majrts Befallningshafvande reglerade, efter det alla dertill förberedande åtgärder blifvit vidtag ne. Köpingens folkmängd utgör för närvarande i56j personer, hvaraf finnas 20> Handlande och 4,3 Handtverkare, 6" st. Galeaser samt 4 Slupar och lag ter bedrifva köpingens bandel på andra orter. Som dengenom köpman löpande å< derstädes formerar ett betydligt vattenfall, finnas ock deri flera vattenverk, numera hufvudsakligen bestående uti Qvarnar och Barkstampar samt ett Pappersbruk, Dessutomfinnas ett Sockerbruk, som äges af flera Intressenter och drifves med fördel, eli Såpbruk, som dock numera föga begagnas, samt flera Garfverier. Köpingen bar Posl-Contor, eget Apothek och aflönar jemväl en egen Läkare. Men deremot saknar Köpingen all annan egen styrelse, än en af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordnad Polis-Uppsyningsman, försedd med ringa lönevilkor. Till följe af Eders Kongl. Majlis Kådiga föreskrift, afgafs väl, år 1828, af Eders KonglMajrts Befallningshafvande ett förslag till organisation af en Local-S ty reise; men då köpingens Innevånare icke voro i tillfälle aflöna en sådan eller bekosta de flera inrättningar, som dermed stodo i förening, ansåg Eders Kongl. Majit frågan derom böra förfalla. Deremot har köpingen egen Fattigförsörjning äfvensom en Växel-undervisning-skola, begge under inseende af Kyrkoherden på stället, hvars församling består dels af köpingen och dels af den omkringliggande Ronneby socken.
Remitterades till Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Ucskoltet. Föredrogs ä mw Lag-ttltssotkets d21 ftftledne December pä border lagda mlätande önver de hoS HögloftRidderssavet och Adeln samt Wällofl. BorgareStändet gjorde, till Utskottet remitttrade anmärkningar öfwer Deft den^6 sistledne Oetober asgitna Betänkande angående Sio-ochGiänjeTullSsamt AcciSRätters upphaswan.de. Bifölls. FöretogZ ä nyo kill ölwerwagande LugU'skottets aflätne och den 2! siftl-dne December pä bolder lagda ProkocolMUdrag af den r l i samma månad, i anledning af Högloft. Ridderskapei och Ad;l!!s wid beröche Utskotts Betänkande, angående Zac - 984 Den Lz Januari!. Fardag 5 FrdEommiMstrgher, gjorda anwätklllng. Herr »f Klinrkbsr^, VVilbklm: Va de wid kaaUistoitet förut asglfne Betänkande, hoö HögloftRiddcrstaper och Adeln gjorde onmärkmngar dlckwe till samma Ulstott remitterade, ja ätäite med remitzen warj! Lystadt, otc lamma Mmarkni-igcr isolat rvedcrlag^s eller antagas, allt ester' deras halt och b st A-ahet. Jag hemstäoer der-söre, om LagNistotlet af de z RiksStandens rrdan asalina hu^wudsakeliga uilätande i fMan, haft anledning att mste anmärkningorne böra sörfalla. För min del sinner jag icke cn sadan följd deraf böra hämtas, emedan den ofelbart skulle grundlägga en annan, okt nemligen der 4:de Ständcks »mande öfwer ert fr-mstä>dr ämne, icke ens behöldes, dä z Ständ t deras består want sammanstämmande.
Månen belyste i denna stund tvenne hvarandra närmade ansigten: ynglingens sköna och ljufligt rena, gubbens vidunderligt fula och skräckinjagande ... de närmade sig hvarandra, liksom för att tydligare visa det gränslösa afstånd, som kan finnas mellan individuella bildningar inom samma slägte, ty de voro så skiljda, så motsatta, som det typiskt menskliga skiljer sig från det urartade, det hvilket i förlusten af sitt menskliga blir förskräckligare än det förskräckligaste, djurverlden har att uppvisa ... och likväl – hvem skulle anat detta? – var det den englalike ynglingens uppriktiga, varma, innerligaste längtan att blifva, hvad han var, den ohyggliga vidunderliga gestalten, som satt framför honom och lade sin ena hand på hans lockar, medan den andras skrumpna, med långa naglar väpnade fingrar foro öfver hans kind. För Clemens försvann det rysliga i uppenbarelsen för det heliga, som han i henne inlade. För honom var denne gubbe skön. Under detta uppträde kände sig Petros mycket orolig. Han fruktade, att pelarmannen skulle säga något, som han icke borde. Han skyndade derför att afbryta det med följande ord: – Fromme fader, jag har nu tillfredsställt din önskan att se min unge, högt älskade son. Och han har äfven undfått hvad han efterlängtade: din välsignelse. Det är tid att lemna dig i ro. Pelarmannen stödde sig med ena handen mot marken; den andra förde han till sina ögon, likasom hade han bländats af månens klarhet. – Clemens, sade biskopen, – jag har några förtroliga ord att säga den helige. Gå förut och invänta mig vid stadsporten. Van att lyda, helsade den unge presten det gamla helgonet ett vördnadsfullt farväl och aflägsnade sig öfver fältet. En stund förflöt under tystnad, medan Simon förde handen öfver sina ögon. Han aflägsnade från dem en främling, som sedan länge icke hade visat sig der – en tår pressad af ömma känslor. Derefter sade han, i det han såg sig omkring: – Hvarför gick Filippos? – Nämn icke detta namn, min fader! bad Petros med en viss oro, ehuru ingen kunde höra dem.