Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter dessa förberedelser och med minskad personal anställda forskningar rörande indelningsoch roteringsverken samt en del af Statens icke under kameralförvaltningen — 293 — lydande egendom, företogs i September månad år 1862 redaktionsarbetet, men detta möttes snart af hinder, som visserligen ej voro oväntade, men svårare att besegra, än man förmodat. Det finnes nämligen, såsom allmänt bekant och äfven här ofvan antydt är, statsegendom, som icke står under kameralförvaltningen, och hvaraf en ganska stor del icke ens står under finansförvaltningen. Författuingarne rörande den icke under kameral-, men likväl under finansförvaltningen stående statsegendom höra ovilkorligen till den samling eller det sammandrag, hvarmed Kommissionen nu är sysselsatt, och äfven den, som icke står under finansförvaltningen samt författningarna derom fä ej i en sådan samling lemnäs ur sigte; och Kommissionen har följaktligen nödgats i flera härvarande embetsverks handlingar, med afseende på sistnämnda begge slag af statsegendom och författningarna derom, företaga forskningar, hvilka, oaktadt den välvilja, hvarmed de blifvit mötta, ofta varit ganska besvärliga och tidsödande, och under hvilka redaktionen blott långsamt kunuat framskrida. Dessa forskningar äro emellertid nu till största delen slutade, och det är med synnerlig tillfredsställelse, undertecknad Bergfalk nu ser Kommissionen nära gränsen af detta, såsom ett hett, föga odlade fält och i tillfälle att egna sin tid någorlunda odelad åt redaktionen och de mera tillfälliga och mindre tidsödande forskningar, som för densamma ytterligare erfordras. Efter denna redogörelse, hvari Kommissionens öfrige ledamöter instämma så vidt den angår den tid, de i Kommissionens arbeten tagit del, anhåller Kommissionen att i anledning af anmärkningen få i underdånighet anföra följande: Kommissionens bildande af ett större antal personer skulle utan tvifvel lättat forskningarna, men ock förlängt öfverläggningarna; och huruvida kostnaden i det hela derigenom blifvit mindre, vågar Kommissionen ej afgöra. Med Eders Kongl.
Hvad vi däraf sett styrker oss dock i den &amp; sikten, som afven frkn finsk sida blifrit uttalad, att ett utgifvande af hennes samlade arbeten vore önskvärd. En del däraf tiilhöi: vii1 till stil och innehåll en förgången tid och torde p&amp; nutidens läsare verka som någontiag förildradt, men återigen sparar man i fru Runebergs diktning den fint begåfvade, djupt tänkande kvinnan, och framför allt bidrager densamma att sprida ljus öfver en adel personlighets karalrter och &amp; sk&amp;dningssätt, hvarföre den för salla tider miste hafva värde. Ty fru Runebergs tankar och isilder i särskilda kmnen framgå, med klarhet af hennes skrifter. Sarskildt livad kvinnofrågan angår innehade den store skaldens hustru .en sjalfstindig, från sin m k e s och sin tids åskådningssätt ganska afvikande stkndpunkt. Hon hyste höga tankar om kvinnan och hennes bestämmelse, och ehuru, enligt deras utsago, sópn intimt umgingos i. det runebergska huset, kvinnofrågan dar aldrig öppet dryftades eller ens omnämndes, visar malnget uttalande i sk val fru Runebergs skrifter som i hennes bref, att hon däröfver tänkt mycket och allvarligt. Se har nägra af hennes tmkar: -)) ')), Huru ofta, isynnerhet om morgnarna vid min söm, d i aiit Iiusets folk ännu sofver, eller om aftnarna, nar allt redan ar tyst, ja, om dagen, da jag med handen avaggar den minsta och de andra barnen därför ej få stoja allt för högt i rum.met invid, huru ofta faller jag ej i dröminar så sköna, att jag glöinnier alla ögonljlickets små ledsamheter och känner mig sedan med styrkta sinnen lifvad och rask a t t vidtaga mina åligganden - skulle. val dessa stunder varit föflo-. rade, tagna bort fr %n den tid jag bort använda för mitt hiishåll? Stundom drifver mig liksom ett inre våld att anteckna mina fantasier, det ä r som skulle jag känna ett beliof att dela dem med skulle det väl vara min plikt att dampa denna håg?
Senare Momentet af Utskottets ofvanberörde Betänkande, rörande afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar, är af alla 4 RiksStånden bifallet; Och som, om det af V. BorgareStåndet dervid gjorde tillägg, något af de öfrige 3:ne RiksStånden sig icke förenat; altså anser Utskottet samma tillägg förfalla. Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut i i någre delar af Statsregleringen. Enligt respective RiksStåndens, till Utskottet aflåtne, ProtocollsUtdrag, innefattande de i afseende på regleringen af RiksStatens 8.de och samt Allmänna IndragningsStaten tagne beslut, är Utskottets vid 8:de IIufvudTiteln, i Betänkandet N:o *47? 33 Puncten, och Utlåtandet N:o 25o, 6:te Puncten afgifne tillstyrkande ”om anslag pä Stat af 1000 R.dr till de nödvändigaste Löneförbättringar ät Tjenstemän och Betjente vid Stulerierne samt af "000 R.dr till Iläslafvelns förbättrande j jemte underdånig hemställan till K. JU.t frän R. St.-r , att Ottenby Kungsgård med tillydenheter j dock utan någon Statens kostnad för återvinnandet j mäj dä ar-* 562 Stats-Utskottets rcndet derå pä ett eller annat sätt i laga ordning uppTiorer j ansins och användas till Stuteri efter de föreskrifter , som K. M:t kan pröfva lämpeligtj att efter vederbörandes hörande, i Nåder meddela’ bifallet af H. R. o. A., H. PrästeStändet och Y. BorgareStåndct, samt jemväl af H. BondeStändet i allt öfrigt, utom hvad angår Anslaget af 8000 R:dr, i afseende hvarpå Utskottets tillstyrkande blifvit af BondeStändet afslaget.
Man torde hafva sig bekant hurusom fattigvårdsbidragen, jemlikt 1847 års Kongl. Förordning om fattigvården i riket, skulle utgå efler oförmedladt hemmantal och hvilken missbelåtenhet och klagan derigenom uppstod hos alla dem, som fått sina hemman förmedlade, genom det alt de icke fmgo njuta denna förmedling till godo. Följden biel' ock, alt Rikets Ständer sågo sig nödsakade föreslå en annan grund för desse utgifter, och denna biel' genom Kongl. Förordningen den 15 Juli 1855 bestämd att blifva det förmedlade mantalet. Denna grund vann icke heller erkännande utan nu biel' det egarnes af de oförmedlade hemmanens tur lill klagan och missnöje., emedan fattigvården drabbade dem utöfver all billighet relativt lill de förmedlade hemmanen; med ett ord hemmantalet, vare sig det oförmedlade, eller förmedlade, är och blir aldrig någon rättvis måttstock för utgörande af komuaunal-ulskylder, hvarföre ock en annan grund länge varit efterlängtad. Jag kunde framdraga åtskilliga exempel på de missförhållanden, som uppstått och uppstå derigenom, alt hemmantalet utgör fördelningsgrunden, icke allenast i afseende på den i mantal salta jorden sinsemellan, utan äfven i afseende på de öfriga beskattningsföremålen; men då jag förmodar alt detta är inom riksförsamlingen en allmänt känd sak, torde exemplen vara öfverflödiga alt anföra. Gäller den i Bevillnings-sladgan allmänt antagna grundsats, alt bevillning till Staten skall utgöras i förhållande till hvars och ens förmögenhet, så bör denna grundsats ännu mer gälla vid bestämmande af bidrag till kommunens behof, synnerligast hvad fattigvården angår; och det är derföre jag vågar föreslå: att Rikets Högloflige
PresteBorgareoch Bonde-Stånden åter hafva, med godkännande af Utskottets åtgärd att under serskild rubrik upptaga boy, stadgat, att denna artikel borde vara till införsel förbjuden. Utskottet hemställer att Ridderskapet och Adela behagade afstå från berörde dess skiljagtiga beslut och instämma i hvad de tre öfrige Stånden stadsat, mea om denna framställning icke bifalles, utan votering blir nödig, torde Ridderskapet och Adeln, beträffande sammanförandet af boy och flanell under en gemensam rubrik, finna, att, då detta beslut blifvit fattadt under förutsättning att, på sätt Utskottet hemställt, begge slagen borde, på ett lika tullvärde, draga lika tull, och frågan följagtligen utur denna synpunkt, såsom icke inverkande på bevillningens belopp, icke eller kan anses vara af bevillnings natur, votering derom icke kan ega rum, utan de tre öfrige Ståndens beslut att artiklarna skola åtskiljas böra förblifva gällande. Med antagande således, att boy skall under serskild rubrik i Taxan upptagas, får Utskottet, angående bestämmelsen derå, föreslå en så lydande voterings-proposition: 332:o. Den, som godkänner Utskottets af Ridderskapet och Adeln gillade förslag, att Väfnader: Yllealngods: boy, bör få införas mot 36 sk. tull per Skålpund, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; Yinner nej, 66 Forts, af Bevillnings-Uiskottets Memorial, N.-o 4i. roy; äfvensom hvaremot de tre öfrige Stånden stadgat, att denna articasimir af andra kel borde vara till införsel förbjuden. Derest Ridderska» än nyssuppräkpet och Adeln icke skulle vilja detta sitt beslut frånträda, nade färgerföreslår Utskottet för frågans afgörande en så lydande voterings-proposition: 336:o.
Ordet »kunna», som förekommer i sista momentet 11 § och 2 mom. 14 §, har ock gifvit anledning till anmärkning. Man har nemligen yrkat, att detta ord skulle utgå, enär straffet i de fall, dessa momenter afse, bestämdt bör nedsättas. En sådan ovilkorlig nedsättning anser dock Utskottet ej böra medgifvas; och det har varit af denna orsak, som Utskottet tillstyrkt förändring af Kongl. Maj:ts nådiga förslag i dessa delar. Då så väl myntsom sedel-förfalskning skall utgöra ett fullbordadt brott, utan att det förfalskade blifvit begagnadt, lärer utevaron af sistnämnda omständighet ej böra betraktas annorlunda än såsom en mildringsgrund. Att ovilkorligt nedsätta straffen i omförmälda fall skulle ock kunna föranleda orättvisa. Man föreställe sig t. ex. å ena sidan, att någon förfalskat och begagnat ett sexskillings-stycke, och å den andra, att någon anlagt en fabrik för tillverkning af falskt mynt, men påträffas innan han hunnit göra bruk af den större mängd mynt, han kan hafva tillverkat. Att då straffa den förre hårdare, än den sednare vore hvarken rättvist eller billigt. Då den enes handling kan vara en yttring af lättsinne, uppenbarar den andres obestridligt en djupt anlagd plan, en större brottslighet i viljan, en mera inrotad ondska, om än han blifvit hindrad att skörda frukten af sitt brottsliga förehafvande. Denna omständighet må dock komma honom till godo, men i hvad mån kan endast bedömas af domaren, som ser gerningen i sitt sammanhang; och för sådant ändamål har Utskottet uti ifrågaställa moment endast medgifvit att, om bruk ej blifvit gjordt af det förfalskade, strafftiden må kunna nedsättas under den eljest för brottet bestämda.
Jeg gav fra f0rst en större pris; jeg tror, jeg g a v mit livs förlis. Jeg någet gav, som nu er slukt, det står m i g for som Zys o g flugt; som någet både dumt o g smukt; jeg gav, hvad knapt jeg länger v e d; folk kaldte det för kasrligbed. » Just som hon läst de där raderna, trillade en stor tår ned öfver hennes lilla näsa, balanserade där ett ögonblick och föll därpå handlöst ned som en stor punkt efter ordet kserlighed. Elsa tog upp näsduken och begrof sitt ansikte; det var så grufligt bedröfligt allting denna dag, tyckte hon. Men Axel Rinde, som var van vid hennes små fasoner, tog sin gråtande älskling om lifvet och gaf henne en högst prosaiskt smällande kyss. Det var äfvendet förståndigaste han kunde taga sig till, och ändå större vishet låg där i de ord han sedan yttrade: Om hon slutade upp att gråta och vore Axels snälla flicka igen, så skulle hon få gå på teatern och se » Damernas vän », och sedan skulle de riktigt släppa Barrabam lös och supera på Du Nord och äta hummer och järpe och Camembert och dricka Pommery. Jurister ha nu i alla tider varit ena arga skalkar och veta i allmänhet litet mera om saker och ting än någon dödlig ens kan drömma. Med mycken illslughet hade han räknat upp det bästa liten Elsa visste, så att hur det var, fick han snart sitt lilla vif giad igen. Och hon stoppade med stort allvar in näsduken och lofvade så grufligt trovärdigt att bli snäll flicka igen, hvarpå hon med lätt hjärta trippade af in i sitt rum för att klä sig till att gå och se » Damernas vän ». Aprilväder! Kvinnokraft. Ellen K e y s senaste föredrag. Ellen Keys föredrag om » kvinnor kraft » i måndags afton hade fyllt Vetenskapsakademiens hörsal till sista plats med ett uppmärksamt auditorium, af hvilket minst 95 procent utgjordes af damer. Föredraget framfördes med den för föreläsarinnan egna, öfvertygande värmen och höjde sig allt s o m oftast till verklig vältalighet.
Barndomshemmet, som de med sådan hänförelse älskade, vid hvilket de vuxit ' fast med så m h g a fina hjärtetrådar, sålde?, och familjen flyttade på hösten 1836 till Stockholm. et tillfälle att vidga. gina k&amp;sl; aper, som nu erbjöds den unga Sophie, försonade henne dack snart med vistelsen i hufvudstaden. Hennes bokliga, uppfostran ifslutades nu med en t k - årig kurs i den ansedda Bjurströmska pensionen. Den unga flickans ovanliga begåf~ing fäste här lärarnes uppmarhsamhet, på samma gång hon roade kamraterna med sina infall och påhitt. Nhgon .säkerhet, t. ex. i behandlingen af inodersmålet, kunde hon ej under sin korta skoltid vinna., Men hon fick dock medel att på egen hand asbeta-vidare, nar; efter den sommar då hon fyllde 16 år, heines skoltid anshgs afslutad. Från denna tid inskränktes hennes egentliga studier till musiken, och hou agnade sig allt allvarligare ' ht denna konst. Eon fick en förträfflig lärarinna i en syster. till tonsättaren. Josephson. Denne torde äfven själf öfvat inflytande på hennes musikaliska utbildning. Han tillbragte tillsaAmans nied sin syster någon sommar nere på Manhem, ' en gård vid Bråviken, som baron Leijonhufvud inköpt en tid efter försaliandet af Helgernm. - PrBn och med 1843 bodde fainiljeii &amp; i-et om p&amp; deima landtagendom, ~111der flitigt amgange med grannarile. Har lefdes nu ett ' friskt och gladt lif bland en uiigdomlig krets; känd för glada upptåg och Icvickt skämt. Under allt detta gick dock på djapet af Sophies sinne en wideotröni af otillfredsställda andliga behof - ett.
Om än ledande till nyttigt och af behof påkalladt ändamål, mötes gemenligen förslag, hvaruti anslag af statsmedel begäres, med ovilja; man fruktar att med sin röst biLräda beslut, som kunna medföra förökad tunga för de skattdragande, och man är belåten om, vid en minutieuse granskning af delail-förhållanden, man uti förslaget upptäcker någon skyddande anledning, för att derpå grunda den lagenliga rättigheten att säga Nef. Men lemmar 57 §. Reg. Formen endast denna inskränkta rättighet? sjelf villad, villar man andra, om man inom så trånga verkningsgränsor innesluter en af Folkombudens heligaste rättigheter. Att beskatta sig sjelf är vida mera, än blott rättigheten att åtaga sig eller förneka bidrag — det innehåller äfven skyldigheten att uttänka och anvisa lättaste och minst kännbara sättet att utgöra de skatter, som tarfvas till fyllandet af de för Statens behöriga gång, bestånd och förkofran oundgängligen nödvändiga behofven. Omtankan synesi således, så väl vid skatternes åtagande, som vid beskatta nings-rättighetens utöfvande, icke uteslutande böra fästa sig vid behofvens sammanjemkande, så att de kunna fyllas med den beskattning som hittills utjgjorts, fastmera torde, vid beskattningen, afaes möjligheten att fylla statsbehofven på den lindrigaste och minst kännbara beskattningsvägen. Hvad som är behof för Staten kan ej undvaras. Representantens åliggande är att, med urskillning, underkasta de framställda behofven den strängaste pröfning och granskning i hvad nödvändigheten, Statens bestånd och förkofran påkal - BevillningsUtskottets Betänkande N:o S. la ökade skattebidrag eller ej; men när behofven äro constalerade mäste de fyllas. Sätten att fylla stalsbehofven kunna vara flerfaldiga. Jag lemnar dock å sido alla andra och vill blott uppehålla mig vid s. k. Bevillningen, eller samhälls-medlemmarnes årliga tillskott utöfver Kronans och Statens ordinarie inkomster. Äfven dessa kunna vara af mer eller mindre tackande egenskap.
Lån blifvit såsom första årets andel beräknade; samt att för ho nom, som under tiden på förhand verkställt 4:delar af Odlings-arbetet, intet hinder mött, mot utbekommandet af sednare hälften genast i första dalarne af år i83o; äfvensom att enahanda förmån kunnat af öfrige Lån o ' O sökande begagnas, allt i den mån de sig derom anmält, och hehöflige medel hunnit till Odlings-Lånefonden inflyta. Någon anmälan härom blef emedlertid ej gjord förr, än i sammanhang med Utskottets svar å RiksStåndens anmärkningar, i dess Betänkande N:o 82, af d. 22 October 1829, sorn innehåller; (Bih. till Riks-St. Prot, 6 Sami. 2 B. pag. 5i.) ”Vid Utskottets å pag. 5^ under Litt. A. gifne tillstyrkan, att, af redan sökte Odlings-Lån, det belopp, stort 87,696 R:dr, som Bankens Commissarier, efter granskning af de inom den i5:de October 1828 till Ba nco-Fullinägtige aflemnade Låne-Document, funnit böra beviljas, men i brist af fond ej kunnat utgifva, måtte, af redan inflntne och vidare inflyttande medel, i likstämmighet med i8a3 års författning utgå, har ej något blifvit anmärkt; hvadan denna framställning nu ytterligare till Rikets Ständers bifall anmäles,” •Af trenne Riks-Stånd blef i enlighet härmed Beslut fattadt, under den n5 November och 7 December 1829, men såsom en följd af någre inom Riks-Stånden yäckte frågor om jemkningar uti helt andra ämnen, fördröjdes med slutelig» afgörandet hos Hederyärda Bonde-Ståndet, till den 11 Januarii påföljande året i83o; hvilket uppskof åter förorsakade, att officiel underrättelse härom, först genom ett från Banco-Utskottet, den 23 Januarii i83o »flåtet Protocolls-Utdrag, blef Banco-Fullmäglige meddelad.
KammarRättens förut åberopade Utslag, äfven är o betalningsskyldighet ålagde, något kraf, efter hvad handlingarne föranleda, ännu icke blifvit anställdt och således icke'är utrönt, huruvida hos dem tillgång saknas; så har, uti sakens nu varande skick, Utskottet ansett sig icke kunna bifall lill den underd. ansökuingen tillstyrka. — Om detta Utskottets utlåtande af R. St:r godkännes, torde Remisshandlingarne böra återställas med det underd. Svar, som till K. M:t skall afgifvas. Utlåtande öfver Herr P. Petterssons Memorial, angående raserandet af en gammal Kyrko - 44 Stats-Utskottets gård vid Landscrona Stad samt dess ordnande till en allmän Trädgårds eller promenadplats. (£/; Uti beiorde Memorial, som Vällofl. BorgareStåndet genom ProtocolIsUtdrag af den 12 nästlidne December till Utskottet remitterat, har, med andragande, att, efter den år 1811 upprättade och af K. M:t i Wäder fastställde Charta, en publik Trädgårdseller Promenad-plats kommit i beräkning att anläggas, och för hvilken anläggning blifvit utsedd, såsom mäst passande, den så kallade gamla raserade Kyrkogården vid Stadens Norra Utfart, Motionairen anhållit 1:0 Att till ifrågavarande publika plats måtte få användas de derintill vid Norra och Östra sidorna belägne planer ; 2:0 Att de dervid gränsande Jordvallar få gagnas till fyllning, der sådan erfordras, och 3:o Att vallarnes utkastning och bortforslande till nödige ansedde ställen samt deras planerande, måtte, under uppsigt och ordnande af FortificationsBefälet, på det allmännas bekostnad, verkställas af Arrestanterne å Landscrona Fästning. Vid pröfningen af denna fråga, har Utskottet funnit densamma, innefatta en sådan enskild angelägenhet, som icke utgör föremål för R.
Sådana företeelser lära funnits i hennes slägt; om hon själf i någon mån hemsöktes däraf eller om hennes själslidande uteslutande var framkalladt af förhållandenas tryck, är svårt att veta. Hvarje hennes enstaka uttalande från denna sista tid är fullkomligt sammanhängande: bristen på sammanhang spåras endast i den intensitet med hvilken från hvarandra väsentligt skiljaktiga stämningar eller motiv för handlingar omfattas. Man står inför en gåta, som man sträfvar att lösa i den mån man älskat den djupa och sammansatta personligheten själf. Men lösningen må ingen ännu tro sig hafva funnit. Allra minst hyser jag sådana anspråk; mitt hopp har endast varit att lämna stoff till en något riktigare föreställning om hennes tragiska öde och om de psykologiska orsaker, som faktiskt medverkade till det samma, än hvad allmänheten på egen hand kunna bilda sig. Och för en hvar, som framdeles kommer att syssla med samma uppgift, gäller detta Ernst Ahlgrens egna yttrande: Ett motiv är aldrig – aldrig någonsin ett; det är endast en tråd; en liten fibertråd är aldrig stark nog att sätta den minsta lilla handling i gång. Nej, ett motiv är alltid sammansatt af många små trådar, just som det starkaste tåg är, och om man ser efter, gå dessa snodda små trådar åt olika håll; just detta är det som gör att tåget håller samman. Menniskosinnet är ett underligt maskineri, hvars hjul drifves af många sådana tåg. Med någon kännedom om dessa psykologiska motiv tar det sig underligt ut, när man hör yttrandet: att Ernst Ahlgrens brist på religiositet gjorde det för henne omöjligt att bära lifvets bördor. Om man med religiositet menar förmågan att hängifva sig åt något högre än sig själf, då egde Ernst Ahlgren arbetet som sin kult, och lifvet själft, i all sin mångfald, var guden i denna religion. Men om man med religion menar hängifvenhet åt någon bestämd religionsform, då fans hos Ernst Ahlgren ingen sådan hängifvenhet.
Lag för enskilda Banker, Siandet alsing 1 § i moni. deraf, samt antog i ställöt ett stadgande af följande lydelse: ”Bankrörelse, dock ulan rättighet all utfärda egna, tryckta eller graverade credit-sedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas efter dertill af Kongl. Maj:l meddeladt tillstånd®. hvarjemte i öfverensstämmelse med detta beslut ifrågavarande Lagförslag ändrades i följande delar sålunda: I 7 § uteslötos de delar, som alse rörelse med creditsedlar, till följd hvaraf momenten b. och d. samt sista punkten ifrån och med ordet: ”äfvensom” och till §;s slut börtie utgå; 8 §, ändrades till följande lydelse: ”Ej må af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än invisningar på Rikets Ständers Bank i enlighet med derom gällande föreskrifter; eller ock depositionsbevis ställde på viss person eller ordres”; Bank-afdelning •— å hufvud-conioret; 9 §, skulle erhålla följande förundrade hdtise: lith lill II St. Prut. 1S4ö. a Samt. 105 834 Prot.-Utdrag, den 18 April 1848- ”Rikets Sländers Bank må i creditiv eller enligt ett, inom bestämda gränsor föränderligt, låne-contract, förskjuta enskild Banks behof af mynt-representativ till rörelsens bedrifvande, i assignationer å 500, 200, 100, 50 och 20 R:dr; dock må delta creditiv ej gifvas lill större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af Iso behållningen i enskild Banks egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2 Annan upplåning vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition må ej af enskild