Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Femton röster afgifvas vid detta val, nämligen af Ärke-stiflets Presterskap, af Ärke-stiftets Dom-kapitel, af Rikets öfriga 11 Dom-kapitel, samt af Upsala universitets och Stockholms stads Konsistorier. Ärke-stiftet deltager alltså endast för tvänne röster eller Två femtondedelar i valet. Visserligen förenar Ärkebiskopen med styrelsen af Ärke-stiftet äfven Procancellarialet för Upsala universitet och har sig alltså en omvårdnad uppdragen, som för hela landets vetenskapliga bildning kan vara välgörande; visserligen utöfvar han ock fortfarande åtskilliga funktioner af sin forna befattning att vara Svenska Kyrkans närmaste öfverhufvud, af hvilka funktioner Talmanskapet vid Riksdagarne icke blott har en stor politisk vigt, utan ock, då Clerus Comitial/s utgör Svenska Kyrkans enda representation, en stor kyrklig betydelse. Att hela Svenska Kyrkan deltager i valet, synes alltså icke obefogadt. Men då de egenskaper, som Procancellarialet och Talmans-hefaltningen erfordra, möjligen kunna vara skiljda från dem, hvilkas sammanfattning bilda en duglig styresman för Ärke-stiftet, och då Dom - 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 58. kapitlen och Konsistorierna, i anseende till valets samtidighet, aro beröfvade tillfälle att göra afseende å Ärke-stiftets önskan, samt tillika sannolikt torde, företrädesvis och med förbiseende af stiftets fordran på en duglig och om stiftets alla förhållanden kunnig styresman, falla med sill val på den de finna för Talmans-befattningen lämpligast, sä kan det låta tänka sig, att Upsala stift icke i samma mån som de öfriga stiften finge hugna sig af skicklige, för stifls-stjrelsen passande, med stiftets alla förhållanden förtrolige och af stiftets förtroende omfattade styresmän. Dessa förhållanden hafva länge varit af många erkända.
Jag beklagar att öfriga samhällsklasser äro underkastade dylika olägenheter och en dylik osäkerhet, men jag kan icke inse att deri ligger något skäl hvarföre R. o Ad. skulle utsätta sig för samma olägenheter och afsäga sig detta sitt privilegium. Enl. min tanka bör således R. o. Ad. behålla detsamma, så länge man icke har någon garanti för att icke HäradsRinas arkiver kunna försvinna. Jag yrkar således afslag å Betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Efter det särdeles uplysande och sakrika anförande som Gr. Sparre här afgifvit, bar jag föga eller intet att tillägga. Jag har utgått från den åsigt, att R. o. Ad. långt ifrån att göra en upoffring till och med skulle vinna en stor fördel genom att blifva befriad från de af Gr. Sparre framställda olägenheterna. Hvar och en som varit i tillfälle att se huru vidlyftig och långsam behandling som konkursmål rörtde R. o. Ad. undergå vid HofRma, tvekar icke att anse som e_p stor fördel, om dylika mål kunde komma att handläggas vid HäradsR:ne. Hvad angår de farhågor som den siste värde talaren yttrade med afseende derpå, alt domböcker och handlingar vid HäradsRine kunde komma bort, så anser jag dem icke förtjena något afseende; domböckerna vid HofR:ne äro alldeles icke i något säkrare förvar, och de äro lika mycket beroende af tjenstemännens ordentlighet. Det lärer för öfrigt icke vara tvifvel underkastadt, att ju icke de konkurser, som inträffade vid HäradsRine, skulle komma att an - Den 12 September. 227 malas vid HufRine, och antalet af konkurser inom R. o. Ad. Sr dessutom icke så stort, att Häradsbin behöfver särdeles långt minne för att erinra sig dem. Jag anser således, att man kan bifalla förslaget, utan att för framtiden befara några olägenheter, till följd af ofullständiga upgifter på de adelsmän som genom konkurser eller omyndighet äro beröfvade sin representationsrätt. Hr Printzensköld:
Nu kan verkligen hända, att då beskatt.ningskomitén skall tillämpa denna författning, och det icke är bestämdt uptaget att beskattning må icke ifrågakomma, när hemmanet tillhör samme egare, så har hos mig upstått tvekan, huruvida ett sådant särskiljande kan ega rum. och jag anhåller att af Utskits ordfide erhålla sådane uplysningar, att mitt tvifvelsmål i detta häns:de må kunna häfvas, ty det är naturligt att om det finnes något stadgande, som i detta fall bestämmer huru frälsehemmanet skall upskattas blott såsom sådant och icke någon frälseränta dervid tagas i beräkning, så förfaller min anmärkning. Hr S t u a r t: Då Utskits Ordfide för tillfället icke är närvide, vill jag meddela den uplysning, Hr Printzensköld begärt. Om Hr Printzensköld velat genomläsa den föreslagna instruktionen för taxeringsförrättningarne, skulle Hr Printzensköld i detta förslags 6:te § hafva funnit följande stadgande. »Då frälseränta förenats med eganderätten till den jord, hvaraf sådan ränta dittills utgått, skall, vid bestämmande af fastighetens värde, detsamma ökas med ett belopp, motsvarande värdet af den förbättring, egendomen genom räntans uphörande vunnit.» Det är salunda bestämdt, huru för* 204 Den 22 Augusti f. m. faras skall i det fall, som Hr Printzensköld förutsatt, och någon tvetydighet bör icke kunna upkomma, hvarföre jag hoppas att Hr Printzensköld icke bestrider den anhållan, jag nu framställer om bifall till den föredragne §:n. Hr Printzensköld: Jag finner mig så belåten med denna uplysning, att jag afstår från mitt förut framstälda yrkande. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef ifrågav:de mom. af E. o. Ad. bifallet. Utsk:ts hemställanden rör:de § 4 och förslag till samma §:s lydelse. Biföllos. Utskrts yttrande i ani. af gjorda anmärkmr emot grunderne för Utsk-.ts förslag rör:de bevillning för inkomst af kapital eller arbete.
SL D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande Betänkande och Memorial; N:o 6n, i anledning af väckte motioner om åtgärder till strömmingsfiskets i Bottniska viken upphjelpande samt, i sammanhang dermed, om ändring och förklaring af Fiskeri-stadgan den 14 November 1766. Bifölls. N:o 68, till det Hederv. Bonde-Ståndet, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N;o 5o, angående Kongl. Brefvet den 19 Juni i83g, rörande iagttagande vid skatte-köp; N;o 69, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 51, angående tiden, hvarifrån Författningar, som uppläsas från Predikstolen, skola anses gällande; N;o i"0, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, rf;o 55, angående tillämpningen på de utskiftade Kronoparkerna å Öland af Kongl. Förordningen om jord-afsöndring. 42o Prot. TJtdr. den io Maj 184 r. hvilka 3;ne sistnämnde Memorial lades till handlingarne. N:o 71, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 34, angående väckte motiouer om förändring af Landtmätei i-Taxan. Ståndet, som bifallit Betänkandet, N:o 34» vidblef sitt beslut och lade Memorialet N:o 71 till handlingarne. S. D. Företogs, på sätt y3 §. Riksdags-Ordningen bestämmer, val till ledamöter till förstärkning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, och befunnos, efter val-sedlarnes genomgående., dertill vara utsedde : Vice Talmannen, Biskopen Doctor Hedrén, Biskopen, Doctor Holmström, Biskopen, Doctor Nibelius, Biskopen, m. m. Agardh, Biskopen.
SDtojit de fordringar, ©tatcn äger hos? ©täderna Sftalmö 48,000 «X:dr, och $ftoö omfring 17,000 9fcdr, allt Söanco, för att dermed, efter i behörig ordning föregångna wärderingar och på de billigafe »ilfor, forn funna betingas?, inföpa de flan* och magafins rum för fourage*pecfedlar, bwjlfa af ©täderna Skålmo, <Pfad och åbelfingborg nu ägas?, famt i och för inqvarteringen derfädes? erfor* dräs?; och bär det Öfwerffott å fordringarne, font efter föpfluten fan uppf omma, ingå till DufögäldSkontoret och liqvidera^ efter de grun? der, forn tvid utlåningen äro fadgade. §. ?0. ®’:d ^wägande af tväcft fråga om en närmare reglering af "Är"' de till ©tapelfäderna ingående tolagSafgifter, äftvenfom af de få fal* lade fadéandelarne i uppfäderna; och efter inhemtande af de åtgär* der, forn redan bliftvit, till tvinnande af detta ändamål, af å\Vngl. ®laj:t »idtagna, hafve 2Bi, enär frågan fptttsS £>ft ännu wara i ett outredt jficf, genom underdånig ©frifwelfe den 29 december fiftlidne år, höö J?ong(. !DJaj:t anhållit, det Motigt.
Hans önskar^ var just att skapa en stat, som väl hade god användning för hvar och en stor man, som stälde sig till dess tjenst, men som icke stod och föll med en individ. Han var i detta afseende Bismarcks motstycke. Då han var död och somliga genast talade om, huruvida republiken kunde öfverlefva detta, skref Glemenceaus blad: “ En stor man dör icke den dagen han upphör att andas. “ Vid Gambettas graf vilja vi hågkomma hvad Louis Blanc sade vid Thiers ’ graf: “ En stor medborgare är död, lefve republiken! “ Gambettas lif hade just varit anlagdt på att göra dessa ord till sanning. Han var alltid ängslig för de lefverop, som klingade för honom, han påminte ofta om, att i republiken måste man undvika personförgudning och blott tänka på det allmänna. Han hade beständigt för ögonen att göra Frankrike så vidt möjligt oberoende af honom, så att det äfven etter hans död kunde bevara den kraft och det inflytande, som det under hans egid hade tillkämpat sig. Allade, som älska frihetens sak, skola hoppas, att hans sträfvan-den icke varit förgäfves. Medan han lefde,t berättas otroligt mycket ondt om honom. Efter bästa förmåga hade hans motståndare baktalat honom. De hade berättat, frvilken lyx och prakt der her-skade i hans bostad och af huru många millioner han var egare. Och då han var död och mängden strömmade ut till Ville d ’ Avray, hvad var det man då fick se! En liten simpel villa, några tarfliga rum, utstyrda med några kopparstick. Det var det hela. I enkel tarflighet hade han lefvat * utan att vilja säga ett ord till alla dem, som berättade om hans vilda, ensamt stående öfverdådighet. Hans stolthet förbjöd honom att bemöta dylikt. De som kunde tro sådant om honom, de fingo göra det. Till sådana menniskors gunst friade han icke. “ Gambettasdöd måste komma emellan “, skref Glaretie, “ för att han skulle försvara sig mot förtalet. “ Det är bekant, att Gambetta lefde och dog som fritänkare. Man har gjort en del tafatta försök att få fast-stäldt, att han likväl vid vissa tider hade religiösa anfall.
På Tullverkets aflöningsoch omkostnadsstater fordras en tillökning af i3o,ooo R:dr, ”motsvarad,” såsom det heter, ”af en högre inkomstberäkning.” Det ser sålunda nästan ut, sorn hade tillökningen skett endast derföre, att inkomsterna dertill lemnade tillgång. I alla fall har ingen vinst för Staten uppkommit genom den högre inkomsten, då den åtgått till aflöningars och andra omkostnaders förök - Den 8 Mars f. m. 4: ning: och en stor förlust lian för framtiden deraf blifva en följd; ty utgiften är ovilkorlig och oföräntltrlig, men inkomsten tillfällig och beroende al handelsconjuncturernas vexlande förhållanden. Samma allmänna anmärkning gäller äfven för Postverket, hvars aflöningsoell onlkostnadsstater uppföras till ett ökadt belopp af 100,000 R:dr, med erinran, att det är ■”motsvarad! af en högre inkomst.” Inkomstens förökning, förorsakad af Posttaxans förhöjning, hade väl icke bort blifva ett skal till lönförhöjning, helst tjenstemännens löneförmåner, hvilka de sednare åren blifvit betydligt förbättrade genom höga sporteltaxor, mätte redan förut hafva varit ganska goda, åtminstone att döma efter mängden och beskaffenheten af dem, som till hvarje sådan beställning funnits anmäla sig såsom sökande. I afseende på K. SundhetsCollegii stat skulle det helt visst vara till stor och mångfaldig nytta, om, på satt vid sisth Riksdag föreslogs, anslaget till farsoters och smittsamma sjukdomars botande till större delgn borttoges från Riksstaten, med motsvarande minskning i bevillningen , och utgifterna bestriddes af hvarje Län särskildt. Då skulle helt visst mera noggrannhet iakttagas vid pröfningen af resornas och åtgärdernas nödvändighet och munga missbruk förekommas, som afståndet och sjelfva formen för ärendernas behandling göra omöjligt för SundhetsColkm att upptäcka; och hvilken ofantlig minskning skulle för öfrigt icke derigenom uppkomma i shriftvexlingen emellan SuiidhetsCollrm och Landsh.Embetena, till icke ringa lättnad i postföringsbes väret.
Kongl. Maj:t hade beviljat sådan lindring ända till hvart 40:de Skeppund intill 1838 års slut, och då denna tidpunkt nalkades, sökte egaren att få ytterligare njuta samma nedsättning. Han styrkte, att han å verket nedlagt högst betydliga kostnader, hvarigenom tillverkningsbeloppet stigit ifrån 100 till 3 å 400 Skeppund årligen, så att i alla fall Statsverket skulle erhålla större inkomst deraf än förut, oberäknad t den serskilda förmån, som skulle i en framtid uppkomma genom ökad rörelse på stället. Ded hade berott på Kongl. Maj:t att ytterligare medgifva nedsältningen genom lid efter annan utfärdande Resolutioner; men Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 hade under tiden, på Rikets Ständers begäran, utkommit, 113 hvaruti, just på det skäl, att den dittills gällande beskattningsgrunden ansågs för dryg och icke förenlig med Kronans eller enskildas fördel, afraden för bergverksanläggningar, som derefter skattlades, bestämdes lill hvart 30:de Skeppund. Det syntes då vara mera öfverensstämmande med rättvisa och billighet alt försätta det ifrågavarande kopparverket i afseende på afgiften till Kronan i samma ställning med dessa sednare, än att, såsom förut skett, Devi 1 ja lindringar under viss tid till större förlust för Kronan. Att 1831 års Förordning hade afseende endast på nya bergverksanläggningar var en följd deraf, att egare till de redan varande bergverken, som voro högre beskattade, icke hade i allmänhet begärt nedsättning i afraden. Någon föreskrift i Regeringsformen eller Ansvarighetslagen, som genom det i denna punkt åtalade beslut skulle vara öfverträdd, har icke blifvit af Hr Justitieombudsmannen åberopad, och finnes ej heller.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets. af den 2 April (N:o 80) i anledning af väckta motioner, om afskaffande af Guld och Silfver, så väl å Militaira som å Civila Unifor* mer, m. in. Hvarförutan Borgare-Ståndet, som den 7 sistledne Mars bifallit , Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande, i anledning af gjord motion, orh uppliäfvande af 3. Artikeln i Kongl. Stadgan om Jagtoch Djurfång, af den 13 April 1808, nu antog och god* kände hvad Utskotten, uti förnyadt Utlåtande* af den 28 nästförflutne Mars (N:o 87) uti samma ämne ytterligare andragit. S. D. Uät Borgare-Ståndet bero vid följande från Utskotten inkomna, under den 1 8 uti innevarande månad på bordet lagda, samt liu å nyo föredragne Handlingar, nemi. 1. Stats-Uts/tottets Utlåtande af den 16 April (N:o 772) i anledning af gjorde anmärkningar vid bemälte Utskotts Betänkande rörande Adelforss Guldverk. Prot. tftdr■ d. 21 April 18 1 8. 323' ii Stats-Utskottéts Utlåtande af elen 13 April i anledning af gjorde Motioner om tillökning i anslaget; föifrja konsternas Akademis 3. Stnts-Utsktitiets Utlåtande af den i 7 April (N:o 174; i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss E Fiiltmägtiges i Jérh-Contöiret underdåniga hemställan om infötskrifvande af Engelsmannen Thomsson, i och för försök af ett nytt jerribéredningssätt. under namn af PuddlingsErocessert; 4. Stats-Utskotteis af deri f> April, i afl-' ledning af gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets Betänkande angående Kronans Ränte-hö och halm från Westmanlands Län sorn aro anslagnö till utfordringar vid Kongl. Hof-Stallet. 5.
Såsom vilkor för åt njutande af nämnde förhöjning har motionären ansett böra bestämmas att lärarne icke allenast skulle hafva genomgått något seminarium, utan ock efter »sockne-rådets» pröfning ega sådan underbyggnad: l:o att de voro antaglige såsom lärare i trigonometri åt de lärjungar, som kunde och ville lära sig dertill erforderliga grunder och handgrepp; 2:o att de emellan lärostunderna, och om de ville utbekomma anslagets maximum, skulle sysselsätta sig med statistiska anteckningar rörande socknens åkerbruk och underställa desamma kommunens frivilligt valda sockne-råd, som skulle, efter granskning af anteckningarue, så vida dessa funnos tillförlitligt utarbetade, af sockne-anslaget tilldela belöning i mån af förtjenst och reservera resten till annat år; hvarförutan molionären afsett: att dessa skollärare skulle kunna, i mån af förtroende, blifva ett slags sockne skrifvare; att de skulle befrias fråu annan subordination, än under kommunaleller sockne-rådet, och att de icke skulle betraktas såsom tillhörande tjenstemans-klassen, utan, i händelse de blefve hemmansegare, inbegripas bland dem, som kunna utses till allmogens Riksdagsfullmäktige. 30:o. Grefve Rudenschöld, Thorsten. Motionären har erinrat orri otillräck ligheten af folkskolelärarnes aflöning, men har ansett någon allmän löueförhöjning för dem nu icke vara lämplig, utan att först en genomgripande förbättring af folkskolans organisation borde vidtagas. Enligt motionärens erfarenhet funnes likväl bland folkskolelärarne åtskillige genom ett brinnande christligt nit och stor pedagogisk skicklighet utmärkte män, hvilka lefde i tryckande bergningsbekymmer och hvilka måste snart och tillräckligen hjelpas, om de icke skulle duka under och gå förlorade för skolan; och då en temligen säker ledtråd för uppsökandet af desse utmärkte lärare, äfvensom för bedömandet af graden utaf hvarjes förtjenst, lunnes i kommunens beredvillighet att sjelf göra uppoffringar till förbättring af lärarens vilBih. till R. St.
Om det redan i och för sig sjelf är för både styrande och lydande högst betungande att i hvarje förefallande enkel fråga behöfva jemföra en mängd på vida skilda tider utgitna Författningar, hvilka beständigt på hvarandra hafva afseende, och ömsesidigt åberopa hvarannan, dertill blifva år ifrån år till större 6j6 Serskildta Utskottets Betänkanden. och mindre del olämplige och i hehof aE förklaringar, hvilka oftast, genom den sålunda tilltagande mängden och invecklingen af Stadganden, hära inom sig frön till nya förklaringar och deraf följande större oreda 5 så är det framför allt ovedersägligt, att, om någon minskning och förkortning i Embetsrnänners göromål, hvarförutan personalen icke hellér betydlig n kan minskas, skall vara att påräkna, och om således hvars och ens hilliga anspråk på skyndsamhet och bestämdhet vid ärendenas afgörande i de allmänna Verken skall någonsin kunna uppfyllas, måste denna sedan långliga tider tillhaka grundlagda oell fortsatta oreda vederbörligen afhjelpas. Att detta icke annorlunda kan verkställas än genom utarbetningen af ett Ekonomiskt Lagverk, som, efter skedd granskning af de ännu gällande Författningarile, upptager' under vissa bestämda Titlar och i nödig korthet, hvad för framtiden skall galla till allmän efterrättelse, tror Utskottet inses af hvar man. Behofvet af ett sådant Ekonomiskt Lagverk är temmeligen allmänt erkändt, och Utskottet har sig bekant, att äfven vid denna Riksdag Motioner derom blifvit gjorda. Sedan ett sådant Verk en gäng hunnit blifva antaget och kungjordt, blefve det ganska lätt att genom en fortsatt årlig Berättelse, eller ett Summariskt sammandrag af utkommande nya Författningar, sätta alla sednare stadganden i behörigt sammanhang med de äldre, såsom det i andra Länder sker genom så kallade Ilegierungs - Serskildta Utskottets het link anden. Blätter eller Bulletins cles Loix. Det skulle då vara antaget som regel, att hvarje ny Författning bestämdt innehölle hvilken §. eller moment af den Ekonomiska Lagen genom densamma ändrades, eller, ännu rättare, att
- r a d. hvarje B e r g h, Forsström. makt. På samma sätt följa vi äfven en älskad varelses hela lif, där den djupa, sanna, verkliga kärleken slagit fasta rötter. Tänk blott på en moders outtröttliga omsorg om sitt barn, och tänk på det motsatta förhållandet, när barnet växt upp till medvetande af moderns uppoffrande kärleksarbete och sedan små- ningom under årens lopp får i någon mån återgälda den stora skulden, dela icke endast glädjen, utan äfven smärtan, till dess att de kanske grå- na tillsammans och barnet blir den bärande, stödd af moderns kärlek, hopp och förtröstan. I dessa tider, då det sjuder i alla ådror af verksamhetsbegär, omdaningslust, frihetssträfvan o. s. v. och så ytterst få vilja erkänna, att det gifves något stort uti stillheten, kan det göra godt att någon gång hvila blicken vid en stark ande, luttrad uti erfarenhetens smältugn, och som gått därutur frigjord, omdanad, i det sista full af verksamhetslust, full af lifsintressen och dock alltid stilla för hans vilja, som utpekar den väg vi skola till — ryggalägga. ^ W E D E L I U S. yt. Just en sådan bild vilja vi framställa för våra läsarinnor. Fru Emma Bergh föddes den 6:te februari 1809 på ön S:t Barthelemy, som då var en svensk koloni, och där hennes fader, magister Johan Erik Forsström, var pastor och på samma gång guvernementsläkare. Hennes moder, Johanna Beata Ekerman, dog redan på hösten 18Ö9, och det följande året ingick fadern nytt äktenskap med Petronella Elisabet Robertson, med hvilken han hade flere barn, bland dem dottern Hulda, sedermera gift med professor C. G. Mosander. Å r 1815 återvände pastor Forsström med sin familj till Sverige efter att under vägen hafva gjort ett längre uppehåll i Holland, hans andra hustrus fädernesland. 1817 blef han kyrkoherde och sedermera prost i Munktorp (Vesterås stift), där han stannade till sin död, 1 8 2 4.
Då nu, såsom Pierr Hjerta upplyst, Stats-Utskottet ej ansett Rikets tillgångar medgifva mera, än en tillökning af 10,000 Riksdaler å nuvarande MinisterStat; då det äfven är föreslaget, att beräkningen af extra Utgiftsmedlens hela anslag hädanefter skall ske i Svenskt Banco, så vore äfven med förutsättning att 4o,ooo Riksdaler Banco, af extra utgiftsmedlen skulle användas, att fylla bristen uti Mi» nisterStaten? likväl denne, icke desto mindre, e mot - * Den 7 Julii e. m, 321 mot hittills fortgående förhållanden, och oaktadt den synbara tillökningen af 10,000 Riksdaler Hamburger Banco, långt ifrån att vara ökad, i sjelfva verket förminskad, med skillnaden emellan 5o,ooo Riksdaler Hamburger Banco och 4o,ooo Riksdaler Svenskt Banco. Jag har redan förut tagit mig friheten nättH na, att anslaget är otillräckligt, och så anser jag det ännu. Kan det ej i Hamburger Banco ökas, på sätt Kongl. Majit Önskat, så borde åtminstone extra Utgifts-Titeln, i Svenska BancoSedlar höjas från 100,000 till i5o,ooo Riksdaler, hvarigenom den kunde i någon verksam mon komma den otillräckliga MinisterStaten till undsättning. Jag hemställer då om ej genom den å MinisterStaten skedde verkliga förminskning, ea annu ytterligare uti allt skulle ske, om extra utgifts-medlen nedsattes från 100,000 till 50,000 Riksdaler. Hvad åter angår den redovisning, hvarom Friherre Anckarsvärd och Grefve Gyllenborg talat, tror jag mig, i hvad som rörer Cabinettet, böra gifva tillkänna, att sådane medel redovisades förr blott inför Konungen. Oaktadt de omnämnas hemliga, tåla de visserligen all offentlig granskning; men som de hafva till föremål*, godtgörande af Courir-resor, presenter, extra utgifter vid Beskickningarne, med mera dylikt så kunna de i anseende till sin natur icke vara Ridd. o. Ad. Prof, VI.