Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kära, goda frun eller fröken, säg mig hvad är bättre att köpa af de två sakerna, när man har sju mark att spendera: en sådan der grann barnklädning åt lillan ... den hänger der i andra fönstret der bredvid, frun vet ... eller också åt henne den der korgen med jordgubbsbären med en ros i midten ... för mer kan det väl inte kosta än sju mark heller, fastän det är midt i vintern. Säg nu, goda frun, hon som är qvinfolk sjelf må väl förstå sig på hvad Eva hellre kunde önska sig. Frun såg på karlen och drog till med ett litet leende, ett sådant leende, som är så eget hos köpmän, då de få tag på en kund, som icke alls kan bedöma en varas värde, en kund, som kan och vill betala sju för tu, en kund, som de kunna lura, om de vilja. Skall det bli till julklapp åt hustrun? Neej, inte. Är det er bröllopsdag eller hennes födelsedag? Neej, inte det heller. Är ni nygifta? Vi hafva allt varit gifta ett år snart nu. Hvad! Jaså, det var sant, ni har ett barn! Jo, det är just det; hon är två dygn gammal nu. Aha! Då är klädningen der för stor, alldeles för stor! Och så vet ju barnet ingenting om det, det känner ingenting, men modern... Det var just hvad jag tänkte. Så det är allt bättre ni tar bärkorgen! Men den är egentligen mycket dyrare än sju mark, den. Erik såg bedröfvad ut. Hvad kostar den jag har inte mer än det här och får inte på länge heller, ty nu härefter går min lön allt åt till hushållet, och hon får ej arbeta mer, hustru min, nej, det får hon inte. Jag skall allt vara karl och arbeta för oss alla tre, jag! Frun tog korgen, bröt af en af rosorna och stack den midt i. Här har du den sade hon och gaf honom den doftande bördan. De äro väl rigtiga? frågade Erik och tog med den största andakt och försigtighet i korgen. Det är väl icke något underslef med det här heller?
Desse valmän, hvilka böra lill valförrättningen sammanträda samma dag, då de blifvit utsedde, och ej må åtskiljas förr än valet är fulländadt, skola först, samfält, medelst slutna sedlar, hvar för sig, uppgifva den man, som de anse böra komma under omröstning. Falla dervid rösterna till mer än hälften af de röstande Valmännens antal, på en man, är han behörigen vald. Äro rösterne så delade imellan flere, att en sådan full pluralitet för någon icke eger rum, anslälles ny votering med slutna sedlar till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke antages, af den, som näst honom utaf Bih. till R. St. Prot. iS-få. 3 Sand. 14 Haj t. 5 Constitutions-Utskoltels Forslag till ny Riksdans-Ordning. de fleste valmän blifvit kallad, och så vidare. Inträffar den händelsen, att två eller flere personer, öfver hvilka serskilt röstas bör, undfått lika röster, löretages först votering om den ordning, hvaruti de till omröstning må framställas. Skulle, sedan alla omröstningarne sålunda för sig gått, likväl ingen person hafva erhållit den här föreskrifna pluralitet, anställes ny omröstning öfver alla dem, som vid första voteringen blifvit satte i fråga; skolande då den, sora erhåller de flesta rösterna, utan afseende på rösternas antal, anses behörigen vald. Enär någon af de i denna ordning under omröstning ställde blifvit af Valmännens pluralitet antagen, upphör valförrättningen, och varder han af Riksens Ständer till embetet förordnad. Den, åt hvilken detta embete blifvit anförtrodt, kan vid följande Riksdagar, i den nu föreskrifna ordningen, dertill åter väljas. Justitiae-Ombudsmannen eger, så väl undersom mellan Riksdagarna, tillgodonjuta samma säkerhet för sin person och tjenstbefattning, som genom lii §. af RegeringsFormen for Riksdagsmän i allmänhet stadgad är, och anses under sin tjenstetid i alla afseenden lika med Konungens Justitiae-Canzler
Pette-sons underdåniga ansökning, att dea af Rikets Stander den 27 de Lulli 1815 i underdånighet begärde undersökning om Indelningen i Blekinge,*' såsom förberedande anstalt till en jen kping deri, för denna Provins matte anses fullbordad, och, utan afbidan af Lagtima Riksdag, Nådig Proposition om lindring i Båtsmans Indelningen derstädes nu göra*, pä det orten snarare mätte vinna rättelse deruti, seda» både Konung och Ständer StatsUtskottets Betänk anderik redan förklarat Rustningen, sådan den nu ut-* gores i Blekinge, vara tryckande och ojemt förw delt. Denna underdåniga ansökning med tillhörande handlingar hade förut uti Kongl. KrigsBeredningen förevarit, som sig deröfver i underdånighet yttrat, på sätt det derstädes den 9 Mars 1818 förde ProtocoII innehåller, och hvarmed de öfrige af Stats-Rådets Ledamöter sig förenade. Kongl. Maj:t täcktes, med Nådigt bifa’1 till hvad sålunda blifvit i underdånighet hemstäldt, i Nåder anbefalla att, i enlighet dermed, Proposition i ämnet skulle till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnas. Ex Protocollo C. Dalgren" ”Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Ri-"1 kets Ständers Stats-Utskott angående förändring med Båtsmans-Indelningen i Blekinge; Gifve* Stockholms Slott den 14 April 18x8. Då Indelningen till Kneckter och Båtsmanshåll vid slutet af löootalet öfver Sverige verkställdes och Carlscrona utsågs till Hufvudstation för Rikets Flotta, blef ock en nödvändighet att, i närheten af denna hamn, äga tillgång på ett större antal Båtsmän för att vid hastigare utrustningar vara att tillgå.
Stiftare hafva i detta, likasom i flera likartade fall, befunnit sig på den icke skarpt bestämbara gränsen emellan Styrelsens och Folkombudens naturliga magtområden och derföre sett sig af sakförhållandenas kraf föranlatne att, i stället för positiva, i viss §. uttryckta, stadganden, vädja till Grundlagarnes uttalade anda, till Statsrriagternes ömsesidiga upplysning om hvad samhällets väl fordrar, till deras inbördes förtroende, vid medlens utfinnande att detsamma befordra. Utskotten anse ej detta såsom en brist i våra Grundlagar, utan tvärtom såsom en fullkomlighet, såsom ett helsosamt medel till bibehållande af moraliskt samband emellan Konung och Folk, ett samband, sorn försvagas i samma förhållatide, som Lagstiftaren skulle försöka att genom Lagbud bestämma sådana förhållanden, som ligga utom den positiva Lagstiftningens gräns och förmåga. Till följe af dessa nu yttrade grundsattser, har Stats-Utskottet icke ansett sig hvarken genom Grund-Lagarnes bokstaf eller anda förbundet, eller berättigadt att, i detta fall, efterkomma Motionairéns önskan, ej eller med Riket* i\ Statssamt Oec. Utsh. Uti. N.-o 84- väl och bästa Öfverensstämmande, att af Konungen begära del oell kännedom af Rikets Försvarsplan, i afsigt att densamma offentligen meddela, såsom motiv för de af Utskottet tilleller afstyrkta anslag till Försvarsverket, hvaraf likväl ej den slutsatts får dragas, att Utskottets Ledamöter saknat de upplysningar, som varit behöflige för bestämmandet af deras röst vid Stats-regleringens uppgörande, eller att Utskottet behöft framlägga omotiverade förslag, ehuru försvarsplanerne icke kunnat, eller, efter Utskottets tanka, bordt såsom bilagor Betänkandena åtfölja, om de ock varit af Styrelsen Utskottet meddelade.
f de sällan förekommande fäll, då gemensam öfverläggning af ombud för häradets socknar kan vara behöflig, kunna sammanträden inför häradsrätten för till fället utlysas, eller ock, såvida en kommunal-representation för länen kommer till stånd, kunna ärenden, som röra särskilda härader, af dessa häraders ombud i länsrepresentationeu särskildt behandlas. Experi i ti orisUls k o Hets Förslag till underd. Skrifvelse N:n 211. 22U Annorlunda är förhållandet med länet. Länsstyrelsen är den medelpunkt, omkring hvilken kommunernas gemensamma intressen samla sig. Länsstyrelsen har en bestämd förpligtelse, att göra sig förtrolig med dessa intressen och söka befordra dem. Läns-slyrelsen är det ändtligen, som bör till thronen frambära länets och dess innevånares gemensamma åligganden. Länet är således den krets, inom hvilken ifrågavarande institution bör bildas, och de mindre områden, som i församlingen böra representeras, äro länets särskilda kommuner. Men om ock detta i allmänhet göres lill regel, måste likväl, i anseende lill den stora skiljaktighet i folkmängd och antalet af socknar, som förete sig i de olika länen, betydliga undantag derifrån för de större länen fastställas. I Malmöhus län med 247 socknar och 6 städer skulle, efter nämnde regel, landstinget komma att utgöras af 253 ombud, utom vissa embelsoch tjenstemän hvilkas sjelfskrilna närvaro vid tinget torde befinnas behöflig; men en så stor samling är icke lämplig och skulle föranleda lill tidsutdrägt vid ärendenas behandling samt dryga traktamentskostnader, hvarför inskränkning i representanternas antal torde blifva oundgänglig. Äfven om fullmäktige skickades endast från hvardera af länets 131 pastorater, blefve detta antal öfverflödigt stort. Länen torde således böra i ett passande antal valdistrikt indelas. Lämpligheten af städernas upptagande i länsrepresentationen kan ur flera skäl ifrågasättas. Landsbygdens och städernas intressen hafva föga sammanhang med hvarandra, bestämmandet af en jemförlig grund för städernas och landets bidrag företer ingen svårighet, och underlägsenheten i stadsombudens antal kan utsätta dessa samhällen för faran att blifva dels åsidosatta, dels obilligt betungade.
Kan man väl förutsätta, att det är på ett sådant vilkor, sorn Bruksanläggningarne ägt rum, och vore väl första anläggarens och dess rätts innehafvares skäliga väntan derigenom upp-’ fylld? Kan det väl misskännas, att, igenom Bruks-anläggningarne, skogarne fått ett högre värde, och vore det väl billigt, att derföre låta en Bruksägare täfla med andra om besittningen af en Skogstillgång, som ingen så mycket som han vore i behof Utaf, och på hvilken ingen så mycket som han kunde hafva Skäligt anspråk? Våra förfäder följde andra grundsatser. För att få bostäder inrättade, och ödemarker efter hand uppodlade, beviljade de frihets år, och uppmuntrade till bosättning. Samma system måste anhu följas, om vi vilje, att i de aflägsne Nordliga trakterne inbyggare skola trifvas, och de dervarande naturskatter efter hand begagnas. Men huru skall detta stå tillsammans med den method, att, sedan ändamålet på andra orter vunnits, samt kostsamma Den 29 Maji. é43 anläggningar och en talrik befolkning der uppH kommit, då betaga dessa inrättningar den väsendtligaste af de till-gångar, på hvilka de voro beräknade, eller åtmindsione att tvinga dem så godt som å nyo inköpa, hvad de lörut fått lotte och rättighet att begagna? Jag respecteJ rar Friherre Cederströms patriotism, och jag är öfvertygad, att han icke viljande gör en Orättvisa^ men jag vågar tro, att han vid detta tillfälle misstagit sig, både om föremålet och medlen. Det torra kan icke bestå i annat, än Statens verkliga fördel, och den vinnes ej på några enskiltäs bekostnad. De senare, eller den föreslagne försäljningen, uppfyller ej ändamålet, då det Vore, för en ögonblicklig vin» ning, man skulle åsidosätta en längre och Varaktig förkofran.
Hos Konungen göres af hvardera Kammaren anmälan om de ledigheter inom Kammaren, hvilka skola under samma eller innan nästa Riksdag genom val fyllas, hvarefter Konungen anbefaller Dess Befallningshafvande föranstalta, att nya val anställas. Om emellan Riksdagar ledighet i någondera Kammaren genom ledamots afgång uppslår, åligger Konungens Befallningshafvande tillse och föranstalta, att nytt val anslälles. Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd. Medan Riksdag samlad är, må ej Riksdagsman siri befattning sig afsäga, utan alt han -visar sådant hinder, som godkännes af den Kammare, till hvilken han hörer; dock att härigenom ingen ändring sker i hvad ofvan är sagdt om rätt att vid valtilR fälle Riksdagsmanna-uppdrag sig afsäga. § 30. Hvardera Kammaren eger att bestämma påföljd af böter för den Kammarens ledamot, som sig vid Riksdagen ej i rätt lid inställer och derför ej visar laga förfall, eller som eljest ulan tillstånd af Kammaren från Riksdags-öfverläggningarna förfallolöst sig afhåller. Dessa böter tillfalla Statsverket. Riksdags början och npplösning. § 31. Riksdagen skall sammanträda i Rikets hufvudstad utom i de fall, då fiendes framträngande eller pest eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksdagens frihet och säkerhet vådligt. Konungen tillkommer då, på sätt RegeringsFormen i § 50 stadgar, att annan Riksdagsort utsätta och kungöra. § 32. 1. Den, som blifvit till Riksdagsman vald, skall, första gången han efter valet till Riksdag sig inställer, inför Justilie-Slals-Ministern, eller den Konungen i hans ställe förordnar, sin fullmakt till granskning uppvisa å den dag Riksdagen sammanträder eller, om Riksdagsman sednare sig inställer, så snart derefter ske kan.
"Till grundlags stillande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksSCns sammanstämmande beslut och Konungens sanclion.:' (Detta första moment hör ej hit.) "För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.Fins 66, 69 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnad! är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening; men skulle två Stand stanna emot två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samina fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upplagas Är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 §:n stadgadt är. Låtom oss nu undersöka hvad de undantags-^, som här finnas upprepade, innehålla. 66 §:n , sorn är undantagen, rör anslag till Riksg.contorel och rikssknltlens förvaltning; 69 §!n rör statsregleringen; 70 §:n rör bevillningen och 71 och 72 §§:ne röra banken. Således är det ingen af dessa fem undantags-§§, utom den 6g, sorn här skulle kunna komma i fråga, och det är också på denna 69 §, sorn de Hrr ledamöter af Ståndet, hvilka ej äro af samma öfvertygelse med mig, stödja sin åsigt, att frågan bör i förstärkt StatsUtsk. handläggas. Det återstår således att undersöka, om denna fråga är en statsregleringsfråga. Staten regleras på det sätt, att R. St. i de mål, sorn röra Statens reglering, genom anslag besluta på grund af 57 §:n Reg.Ftn och flera andra §§. Denna fråga deremot är af den beskaffenhet, att beslut rör;de densamma måste jemte R. St:s beslut äfven äga K. M;s bifall för att åstadkomma en lagförändring, emedan det i grundlagen står tydligen framstäldt, att dessa indelta, till mililien tillslagna, räntor ej kunna dragas derifrån, d. v. s. att indelningsverkets grunder ej kunna förändras utan R. St:s och K. M:s sammanstämmande beslut.
Om också icke i hvarje småsak denna majoritet som utgör den styrande ministérens parlamentariska underlag, godkänner de förslag, som komma från regeringen, så skulle dock aldrig någonsin i en så vigtig fråga som den rörande sjöförsvarets ställning ett så grundligt nederlag med jemnmod bäras. Det är också visst och sant, att i England regeringsmajoritetens enskilda individer och större fraktioner måste uppoffra sin enskilda mening för att tillvägabringa öfverensstämmelse mellan regeringen och majoriteten. Mångfaldiga gånger måste denna majoritet för sämjans skull uppoffra sina åsigter i ganska vigtiga frågor, för att stödja och uppehålla en minister som i allmänhet har deras förtroende. Dylika offer af den egna meningen ingå icke i vår nya svenska parlamentarism, och den förut citerade mini-steriella landsortstidningen yttrar om dessa fordringar på meningsoffer från majoritetens sida, att - » en sådan parlamentarism har dock icke ingått i svenska riksdagens föreställningssätt och lärer näppeligen komma att göra det. Lika litet, som riksdagen tordrar, att regeringen skall obe-tingadt rätta sig i allt efter honom, lika litet underkastar han sig att i allt följa ministéren, allra minst då en fråga icke blifvit stäld på grunden af ett förtroendevotum. Vår svenska parlamentarism lär väl komma att bestå deri, att regeringen och riksdagens flertal äro eniga i sina stora syften, i det politiska systemets riktning och karakter. Längre kommer man väl icke » i denne kungens tid » och ej heller i den kommandes. » Äfven i denna punkt komma de två ministeriella organen i konflikt med hvarandra och med den engelska parlamentarismen. Vi hafva här nämnt, att i engelska styrelsesättet ingår såsom en väsentlig faktor, att ministrarne äro underhusmajoritetens ledare, ej dess tjenare, men vårt svenska parlamentariska organ i Stockholm oktrojerar en annan parlamentarisk grundåsigt. Detta organ vill göra den satsen gällande, att » parlamentarismens innersta väsen icke ligger deruti, att riksdagens majoritet lyder ministéren utau tvärtom ministéren majoriteten ».
Antingen skulle staten behålla egendomarna och låta dem förvaltas för sin räkning, eller sälja dem å tout pris och således genast taga sin förlust. En hvar inser, huru, snart sagdt, orimligt ett förslag är, som icke blott möjligen kan, utan äfven, under nuvar. penningeförhållanden och creditbruk, troligen kommer att leda till dylika följder. Ett skäl, som väl knappast förtjenar nämnas, än mindre beliöfver vederläggas, är det, att ett utländskt silfverlan skulle betrygga realisationen, StatsUtsk. har i detta afseende klarligen utvecklat den sanning, att ett konstladt anskalfningssätt af penningar eller en factice tillökning af rörelsecapitalet väl för en tid kan uppdrifva egendomsoch varuprisen, men att det endast är den af en ökad production naturligen bildade tillökningen i rörelsecapital, som verkligen gagnar och tryggar realisationen. Vårt land göres visserligen behof af ett ökadt rörelsecapital, men ännu mer af ändamålsenliga creditlagar och förnuftiga creditbruk, hvilka bilda, hvad som i synnerhet brister våra näringsidkare, nemi. credit. Om denna consolideras, så ligger det i sakens natur, då silfveroch capitalimporten är obehindrad, att capitalerna genom sin egen kraft småningom, ja, ganska hastigt, öfvergå dit, der industriens kraf, en högre ränta eller lägre varupris göra dem mer användbara och eftersökta. Men att på krokvägar locka dem hit anser jag åtminstone betänkligt. Det är sannt, de kunna Ufven i förra fallet vandra tillbaka igen; men då qvarstår åtminstone ej statens skyldighet att betala ränta och amortissement, såsom ett ganska drygt premium för den korta välfägnaden. Långt ifrån att betrygga realisationen, torde måhända en så betydlig och hastig tillökning i sedelstocken, som af åtta millioner, möjligen vara för realisationen vådlig och till en tid sänka penningens värde, på samma gång som det höjde varuvärdena.
Dä Kongl. Martts nådiga kropoktion - innefattar den äfven för Riket högst nöd.vä norga -Seb<t".-ing til kinance-Werkets uphjelpande, at endast en ruMsort obtineras, sä lärer det blifva det fen sta bin Ståndet wardigt, dä allas önftan och bemöda tl -n häruti sä allmänt förenas, at 'om medlen bertil pä det mest grannlaga satt öfwerlägga, och ej medelst et förhastande Beflut afgöra och antaga någon för Riket mindre nyttig kstnance - plan, om wi än också af de andra Ständen skulle dermed förekommas. Sedan jag salunda betraktat Riksftuldens anledningar och nägra fä möjeliga tilgängar til desi afhjelpande, hwartil man, i öfverensstämmelse med förenämnda tilhjelp, allmänt eldas af werkelig nit och patriotisine at hwar i sin mätt pä det kraftigaste befordra och hwartil jag för enftilld del förklarar den basta wilsta förenad med den grannlaga önftan at medlen til winnande af det hela och ftyndesamma botemedlet mätte relativt til förmögenheten proportionaliter fördelas och endast et myntsiag äterwumas; äterstär mig endast yttra den säkra öfvertygelse jag werkeligen hyser, at den kyrkliga irarmonie, svin nu 81 wid detta R'ksmöte och framgent m°sie ''äda emessaw en sä älskad och rättwis Konung sann F l e:s w lt'rakande nmnter, biis,oer den s.,kcaste borgen kil framlida ikuldecs förekommande. Friherre Lilkverscnölä, dtlls, uptästr följande: Första Faugan som förekommer uti H 'gloss. H' wliga U flottets reäniande, handlar om ea rabacr » Ritsgulos-sedlarna af 4 elier ib^ proLcnt. Denna fräga synes mig ej behöswa annan uplysning eller förklaring, än det begrep hwar cä) en gör sig, om skyldigheten at upfytla et giftcet löste.
Maj:ts nådiga disposition från Riksgälds-kontofet utgå. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 16 Juni 1866. Bih. till Ii. St. Expedilions-litskotteLs Förslag lil! unden!. Skrifvelse. A.• o 81. 1 Tab. Litt. A. klemi-stateii. Oindelt spanmål. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. Nya anslag. Kub.-fot. k. R:dr j ö. Till fyllnad i den åt kyrkoherden i Botkyrka och Salems församlingar af Stockholms län på lön anslagna vederlags-spanmål 9 2 18 i 40 Prostetunnor: Åt kontraktsprosten i Stora Tuna kontrakt för Envikens pastorat kub.-fot 6,B. „ d:o i Norrberkes kontrakt för Ludvika och Malingsbo pastorater . „ 12,6. „ d:o i Edsbei-gs kontrakt för Bodarne och Skagershults socknar „ 12,6. „ d:o i Helsinglands Vestra Öfra kontrakt för Ramsjö socken „ 6,3. „ dito i Åhs kontrakt för Borås stads samt Torpa och Brämhults församlingars pastorat „ 9,5. 47 3 i ! i 94 i 60 i Summa 56 5 113 |- Hör lil/ H. SI. nnd. Skrifvelse, N;o S-I. Tab. lii It. B. lliiivcrsitctcrna. Anslag för följande behof: För Upsala Universitet. 4,500; 1,500; Till lön åt en professor inom Juridiska fakulteten Förhöjning i anslaget till docent-stipendier . För att de två adjunkter, för hvilka vissa läroämnen icke äro bestämda, må, lika med öfrige adjunkter, åtnjuta uppflyttning i högre lönegrad 1,000: Till underhåll å Upsala akademiska lasarett af fattiga sjuka från orter utom Upsala län anslaget till Fysiologiska institutionen mng i 2,500 500 För Lunds Universitet.
Vid beräkning af skaltskyldigs okända lefnadskostnader uti stad må desamma aldrig, utan att taxeringsmännen till protokollet derför uppgifva särskildt skäl, anses vara lägre, än i nedanstående förhållande till beloppet af den årliga hyra, den skattskyldige erlägger för de af honom och hans egen familj begagnade rum och lägenheter eller sålunda, att när denna hyra icke öfverstiger 500 R:dr, lefnadskostnaderna och således äfven den skattskyldiges års-inkomster anses uppgå tili minst 5 gånger hyrans belopp; när hyran är högre än 300 t. o. m. 300 K:dr, lefnadskostnaderna anses vara 4 gånger hyrans belopp » » 800 » » » 1,000 » » » » 8 » » » » »1,000 » » » 1,800 » » » » 0 » » » samt när hyran är högre än 1,800 R:dr, lefnadskostnaden anses uppgå till minst 7 gånger hyresbeloppet. I afseende å dem, som bebo egna hus, uppskattas hyresvärdet för de rum och lägenheter, hvilka de för sig och familj begagna, genom jemförelse med andra lika beskaffade lägenheter. I öfrigt böra taxeringsmännen härvid taga i betraktande, huruvida talrik familj, embets-åliggande eller annat förhållande nödsakat till begagnande af flera eller dyrare runi än vanligt, och om af sådan anledning kan vara skäligt att bifalla yrkad nedsättning i den efter nyssnämnda grunder beräknade inkomst, eller om underhäll af hastar och åkdon, talrik betjening m. m., som, då sådant icke för1 den skaltskvldiges yrke erfordras, utmärker ett yppigare lefnadssätt, iemnar anledning till beräkning af högre inkomst. Förluster, hvaraf kapitalet drabbats, under året ruist före det, hvarför bevillning påföres, ofräknas från egarens kapital-förmögenhet och erlägges bevillning för den ränta, återstående kapital-beloppet anses afkasta. När vederbörande bolags eller inrättnings direktion eller styrelse erlagt bevillnings-afgift både för vinst af rörelsen och för hela det i bolaget, eller inrättningen nedlagda aktie-kapitalet, så påföres de enskilde delegarne icke bevillning för inkomst från samma bolag eller inrättning.