Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prestbetyg öfver pass-sökandens ålder, hvilken, j)en 8 Junii ken, i anseende till angelägenheten af att före» komma allt, som möjligen skulle kunna lända till befordran af osedlighet och utsväfningar* ické hör fä vara mindre än 30 är; vidare, öfver SÖlcanifens frägd, som ovillkorligen bör Vara god och klanderfri; samt angående huruvida hän ar gift, eller icke; att han sjelf och hahs husfolk äto kände för flit i slögders idkande; samt dä han är gift, att hvarken han eller någon äf hushållet hålles misstänkt för smittsam sjukdom. C.) Vederbörande Uppbördsmans betyg deröfver, att päsS-] sökanden sjelf är skrifven för det hemman han åbor; och d.) I händelse pässökanden är Ogift, behörigt Läkarebetvg deröfver* att han är fullkomligen frisk och fri från all smhtsarh sjukdom; för hvilket betalning erlägges efter Kongl. Brefvet den 10 Juni 1812; Hvarförutan* i händelse den pass-sökande någon gäng tillförene fått resa å Gårdfarihandel, nytt pass ingalunda må honom meddelas, innan hart återställt det förut erhållna han-' delspasset, i den ordning här längre ned kommer att upptagas; och bör, vid de tillfällen, då pass begäres ooh utdelas, hvar och en pass-sökande sjelf, tnen icke gdnom fullmägtig , inför Konungens Befallningshafvande eller dess utsedda ombud, gig inställa. 3:0
Han ångra detta öfvermodets svall, Att jag är Herre uti Sverges rike, Och att jag visa skall en hvar hans like Och att jag näpser detta öfvermod BIRGER (utbrytande). KOL (bugar sig). Om det också skall kosta broderblod; Ty murkna grenar, tärande på stammen Dem slår jag ned, se der mitt ord och amen! Och nu, drag hädan, förr'n min harm dig slår! Er lejd jag bygger på, och trygg jag går. KOL (lugnt). (lägger manteln på en stol och går, följd af väpnarne, hastigt ut genom fonden). Tolfte scenen. BIRGER. MECHTHILD. HÄRVED. MAGNHILD. BIRGER (går vredgad af och an). Så långt har det då gått! Man trotsar mig, Man tror mig redan stigen ned i grafven För det mitt hufvud böjts, mitt hår är grått! Att ännu är det Jarlen som befaller! Guds kors och död! Men jag skall visa dem Min make! sakta dig! MECHTHILD. BIRGER. Som du fällt förbön för, min veka maka! Har han kanske gjort rätt? Se der den broder Och du, min svåger, är jag skymfad nog? HÄRVED Men i min tanka lagman Bengt gjort rätt! Vid Sankte Knut! det vågar du mig säga? Jag tror att jag detsamma hade gjort! MAGNHILD. HÄRVED BIRGER. Jag kan ej hjelp'at, (frimodigt). (går uppåt). Hon är för mera då än Bjelboslägten, MECHTHILD Och denna skymf min broder smälta skall? Tyst, fränka! reten honom ej än mera! MAGNHILD (sakta). Jag reta? Nej! jag skattar broder Bengt Rätt lycklig som så snillrik husfru fått, Och om jag vore man helt säkert rede HÄRVED Birger). (med afsigt för att höras af Ty visst är mantelsömmen hennes påfund! Jag strax dit bort att bringa henne tack! Men lyckligtvis så är du nu en qvinna! (som hört det sista). bittring, skyndar till fonden, ropande utåt med stark stämma).
Men den gamla, bockfotade faunen grinade spefult åt henne med sina små lystna ögon, under det han oupphörligt lät sina vattenstrålar beskrifva glittrande kurvor i luften och droppa ned med ett oafbrutet rytmiskt plask, och just då Inez böjde sig ned mot vattenspegeln, öppnades orangeridörrarne ej långt derifrån och en ångande, qvaf luftström flöt ut från drifhusatmosferen derinne i det trädgårdsmästarens hjelppojke vandrade ut med ett par små krukväxter. Inez såg på honom. Hur kom det sig, att hon aldrig förr lagt märke till, hur vacker han var? Hvad hufvudet satt käckt på kroppen – Inez kunde följa hans halslinier ända ner till bröstbenen. Så rodnade hon igen och doppade ansigtet ända till hårfästet ned i vattnet, men han gick småleende sin väg, gnolande på en folkvisa om våren och Raziuas ögon. Då blef det med ens klart för Inez, hvad det var, som låg i luften – våren, våren. Här hade man icke som hemma i Sverige först att se på de gröna skotten på fastlagsrisen, satta i vatten efter vederbörligt begagnande å fettisdagen, att sedan märka dag för dag, hur isarne gingo upp, snön smalt bort, blåsipporna kröpo fram till dess ändtligen våren presenterade sig – här kom alt på en gång med så bländande mycket färg, så berusande mycket doft – våren, våren. Inez blef helt eftertänksam, ty nu skulle det ju komma, det oändliga, det outsägliga, det der ofattbara, som inga ord kunde skildra, knappast några toner, det der, alla flygande och farande tankar anade, drömde om, längtade efter som den törstande efter en läskedryck, som den uttröttade efter ett mjukt örngott, kärleken. Våren var ju kärlekens tid, och nu skulle den komma och bemäktiga sig henne, pressa henne lidelsefullt i sina armar, hålla henne i en lång omfamning och kyssa henne, kyssa henne till döds, ja gerna, blott hon finge älska, älska och älskas en kort minut.
Men nu reste sig till de församlades förvåning hertigen af Orleans, förste prinsen af blodet, och begärde få veta, om man var samlad till lit de justice eller till kunglig session. Då han fått till svar, att man satt i en kunglig session, protesterade han mot konungens förfarande, och parlamentet gaf dertill tystnadens samtycke. Liksom för att fullända paral * lelen med frondens dagar, lät man arrestera två parlaments-råd, alldeles som Mazarin låtit arrestera Blancmesnil och Broussel, och hertigen af Orleans förvisades till sina gods; men dermed påminde man också Paris om frondens » jour des barricades ». Äfven Paris var i tillbakasprång för att taga sats; det lefde redan i minnet af frondens barrikader, det började erinra sig rödmössorna, pikarne och stormklockan från Etienne Marcels dagar. Ännu en gång sökte Brienne trotsa stormen genom att sätta ur tjenstgöring samtliga parlamenten; men då lagskipningens regelbundna gång sålunda afbröts, fick den en gång vaknade orolighetsandan endast så mycket större spelrum. Finansernas tillstånd blef så förtvifladt, att konungen nödgades inställa en stor del af skattkammarens utbetalningar och utgifva reverser för bristen. Midt under denna fruktansvärda kris drog sig Brienne ur spelet genom att taga afsked (25 augusti 1788). Så snart han väl in-lemnat sin afskedsansökan, flydde han med ilande fart till Italien.På retsamt maktspråk följde nu obetingad eftergifvenhet. Det hörde nu en gång för alla till Ludvigs handligsart att först uppreta motståndet genom stötande öfvergrepp och sedan uppmuntra det genom svag undfallenhet; den kungliga farkosten dref bland bränningarne » som ett seglande skepp utan styre »; den stötte våldsamt mot dem för att af dem kastas ännu våldsammare tillbaka. Necker, hvars afskedande väckt så stor harm, blef nu återkallad. Det jubel, hvarmed han vid sin återkomst helsades, var en till konungen riktad förebråelse, som denne måste smälta.
— Beträffande åter deri omständighet, hvarpå Herr von Francken uti ofvananförda yttrande fästat uppmärksamhet, torde det få antagas, att om en förändrad organisation i nämnda hänseende kommer till verkställighet, Lifbevärings-regementets nuvarande Officerare, så vidt de dertill finnas lämplige, fortfarande för ifrågavarande tjenstgöring blifva använda eller på annat sätt vid annéen anställde, och sålunda vinna den befordran, hvarpå de kunna hafva anspråk, utan att Statsverket för deras aflöning behöfver vidkännas särskilda kostnader. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, utan att för närvarande ingå i pröfning af det förslag, Kongl. Maj:t framställt för anskaffande och underhållande af erforderligt befäl Arid vapenöfningarne med Stockholms stads och läns beväringsmanskap, må till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att i sådant hänseende vidtaga lämpliga åtgärder, dock med vilkor att kostnaderna för cn förändrad organisation icke må öfverstiga det af Kongl. Maj:t nu äskade belopp, 24,180 R:dr årligen, samt att sådan förändring verkställes endast i den mån tillgång för utgifterna genom inträffande afgång på Lifbevärings-regementets stat kan beredas; — varande i följd häraf, och då Utskottet icke har sig bekant, till hvad belopp besparing på Lifbevärings-regementets anslag hitintills genom inträffad ledighet uppkommit, detta anslag å närlagde tabell öfver Hufvudtiteln tillsvidare upptaget till oförändradt belopp, 31,911 R:dr 50 öre. 21:o. Gottlands National-beväring.
Jag tillstyrker således bifall till K. M.s Propos. med det tillägg, som Hr Fåhraus förordat. Hr Adelborg: Den siste talaren har frågat: hvem är det som vinner på löneregleringen, och sagt att det är PresteSt:t. Jag vill svara att det är landet i sin helhet och frågar i min ordning: hvem är det som icke vill löneregleringen? Jo, det är just presterskapet i vissa delar af Sverige. Det är således gifvet, att om tillämpningen upgöres på obestämd tid under de 50 år, som regleringen möjligen varade, kommer den icke att verkställas förrän vid pastors afgång från pastoratet, oaktadt jag medger att K. M:s Propos., så förtjenstfull i alla afseenden, i detta fall varit ett välbetänkt förutseende. Men det vigtigaste af frågan är om regleringen kan ske nu eller framdeles. Denna sak är icke af ringa betydenhet. Här gäller nemi. frågan: skall efter så långvariga strider, hvarigenom presterskapet just eger att fullkomligt fritt verka på folket, detta förslag gå igenom. Att låta della bero på 50 års skiften, är detsamma som att säga det soken är oviss. Justi detta afseende är K. M:s Propos. obestämd, men deremot. Utsk:ts förslag ganska bestämdt. Jag medger att vid upgörandet af en sådan fråga måste många konsiderationer i afs. på PresteSt:t göra sig gällande, och jag finner äfven att en dylik konsideration inverkat på de beslut, som utgått från Ecclesiastikministern. Eli talare har ansett det omöjligt att åvägabringa regleringen på 5 år; nåväl, låt oss då gerna taga till 10 eller 20 år; på den tiden går den nog lätt och ledigt. Det ar således elter min tanke just sjelfva lifsfrågan om regleringen skall verkställas nu eller framdeles. Jag fortfar i mitt yrkande. Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad, yttrade H.
Icke ens genom nämnda Akademis och dess samlingars förflyttning ur Riks-archivets hus skulle detta blifva för Archivets nuvarande behof tillräckligt; och ännu mindre finnes der något utrymme att påräkna för den mängd af handlingar, hvarmed ej mindre de historiska, än isynnerhet de administrativa samlingarne nu och framgent årligen ökas. När härtill kommer, att ifrågavarande byggnad redan vid öfverlemnande! till Kongl. Maj:t och Kronan fanns behäftad med sättnings-skador, sorn, efter de tunga samlingarnes ditflyttning, på ett betänkligt sätt tilltagit och vid undersökning visat sig vara ursprungligen uppkomna derigenom, alt de under husets murar befintliga pålningoch rustverken, ämnade alt städse förblifva liggande under valten, till någon del befinna sig öfver saltsjöns yta, då denna är låg, och till följd häraf blifvit af röta angripne, har Kongl. Maj:t, som årligen låtit genom Öfver-Intendents-embetet undersöka och nödtorftligen afhjelpa sättnings-skadorna, likväl funnit dessa, hvilkas förebyggande för framtiden skulle erfordra en ytterst svår omläggning af en del af husets grund, — för hvilken omläggning jemte iståndsättande af murar och bjelklag m. m., kostnaden redan år 1853 approximativt beräknades att uppgå till 53,324 R:dr B:ko, — innefatta, i förening med utrymmets otillräcklighet, ett fullt bestämmande skäl att förRiksarchivet och de dyrbara samlingar, detta hus innesluter, söka anskaffa en tjenligare plats. Sådan är för Antiqvitets-Akademiens samlingar afsedd i National-musei-byggnaden, som numera nalkas sin fullbordan och dertill torde hafva att påräkna medverkan äfven af Rikets nu församlade Ständer.
B) upplyser, den Revisor som granskningen ålegat och flere gånger blifvit påmind att dermed ej fördröja, bordt långt inom den förstnämnde tiden kunna medhinna Revisionen af nämnde Bok; hvarföre FuUmäglige också beslutat alt samma Revisor borde inför Commissarialet, för sin uraktlåtenhet härutinnan, erhålla en föreställning. 2:0 Det anmärkta misstaget, i Terminologie för ett Conto, har Bruksförvaltaren vidgått, och förmält sig skola för framliden rätla. (Bil. Lit. A Afd. a 2:0). 3:o Den anmärkning, alt afföring i Tumba Bruks Räkenskaper, af hvad Banken under åren i83o—1833 utöfver gjorda lefvereringar i färdigt Papper och återstående Cassa-tillgång, åt Bruket förskjutit, befunnes vara först år 1834 för samtelige desse år på en gång anbefalld, oaktadt förskottsbeloppen för hvartdera året serskildt, blifvit uti Bankens Böcker, i enlighet med i83o års Banco-Lag och Reglemente, ersatta utaf Räntevinsten, kan väl icke egenteligen tillhöra min förklaring, enär Fullmägtiges beslut af den 10 Januarii i835, hvarigenom Tumba Bruks Räkenskaper i detta hänseende bragtes till likstämmighet med Bankens, vidlogs enligt förslag af mig, då första bokslutet, efter det jag emottagit inspectionen öfver Bruket, skulle upprättas.
Jernvägskommitté framställda förslag skulle den östra stambanan, med hvilken benämning Kommittén afsåg hela den till anläggning från hufvudstaden genom Södermanland och Östergötland föreslagna jernväg, från Katrineholm framgå öfver Stens bruks ego-område lill Norrköping. Härifrån skulle banan fortsättas öfver Linköping tili Mjölby, samt vidare genom nordvestra delen af Småland vester om sjöarne Sommen, Säbysjön och Ralången till Tenhult. Enär emellertid Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts förslag, beslöto, att vestra stambanan skulle förläggas söder om sjön Mälaren, blef deraf en följd, att linien mellan Stockholm och Katrineholm kom att tillhöra denna bana. Vid de af den sedermera i nåder förordnade Jernvägskommitté anställde undersökningar för bestämmande af östra stambanans ändamålsenligaste sträckning, har föreningspunkten med den södra af flera skäl ansetts böra förläggas till Nässjö i Tveta härad af Jönköpings län. hvarigenom skulle åstadkommas den kortaste förbindelsen emellan hufvudstaden och rikets södra orter. Då ifrågavarande stambana, jemte sitt hufvudändamål, södra Sveriges förening med hufvudstaden, synts Kommittén böra i främsta rummet åsyfta att förbinda Norrköping, såsom en af rikets vigtiga - ste stapeloch fabriksorter, med såväl hufvudstaden, som norra, mellersta och vestra Sverige, har banan från Katrineholm blifvit utstakad nära vinkelrätt mot den vestra stambanan i rak sydlig rigtning till Norrköping. De på denna sträcka mötande betydliga lokala svårigheter föranleda kostsamma arbeten isynnerhet vid nedstigandet från Kolmården till slättlandet omkring Norrköping; men Kommittén har dock, i betraktande af stadens gynnsamma belägenhet, dess stora folkmängd och, genom en omfattande fabriksoch handelsrörelse, väsendtliga betydenhet för trafiken, ansett dessa svårigheter icke böra afskräcka från banans ledande till denna stad. Vidare och med afseende på hufvudrigtningen för nuvarande land-transporterna inom Östergötland samt ortens befolkningsoch näringsförhållanden, har Kommittén låtit från Norrköping utstaka fortsättningen af östra stambanan i sydvestlig rigtning, 6 Kongl. May.ls Nåd.
I den händelse fordringen grundar sig på löpande förskrifning och borgenär, på grund deraf, kan åtkomma gäldenärs person, beror det nu mera icke på domaren att, jemlikt 9 § i 8 kapitlet Utsöknings-balken, pröfva, huru - 29 huruvida gäldenär bör i bysättningshäkte qvarhållas, utan är denna profvorätt nästan helt och hållen Öfverlemnad åt gäldenären sjelf, på så sätt, att han, medelst begäran om konkurs och afläggande af boupptecknings-ed, förskaffar sig friheten, för att återvända till sitt hem, ofta utrustadt med betydlig lösegendom, som, emot 1835 års förordning, icke kan åtkommas. Alt dessa förordningar förslappat allmänna krediten och haft och komma att hafva menligt inflytande på handel och näringar, samt att förenämnde boupptecknings-ed, stadgad såsom vilkor för frihet från häkte, medfört och medför betänkliga följder, är obestridligt. — Här är icke stället att påyrka någon rättelse i samma stadganden; dock torde allernådigst mig tillåtas föreslå större publicitet åt de afhandlingar om lösegendom, hvilka auctoriseras af 1835 års förordning. För närvarande inlemnas dessa handlingar till domstol och Kronofogde-kontor. Vid den förra äro ofta endast domaren med några få nämndemän närvarande och å Kronofogde-kontoret endast Kronofogden. Sålunda blir afhandiingen föga känd, och något bevis rörande en persons lösegendom, i likhet med ett sådant som af domare meddelas öfver de gravationer sorn vidlåda en fastighet, kan icke erhållas. Ingen annan utväg återstår således, i min tanka, än att genom allmän kungörelse, åtminstone inom Länet, upplysa allmänheten om de köp, som jemlikt 1835 års förodning afslutas; i hvilket ändamål köpare borde föreläggas att, inom viss tid, inlemna afhandlingar till Eders Maj:ts Befallningshafvande, som i allmänna kungörelser tillkännagaf förhållandet. Det tros visserligen att stöldernes antal ökats, sedan straffbeslämmelserne i någon mån undergått ändring. Att fängelserna öfverallt äro fulla och snart otillräcklige för fångpersonalen, är ett ojäfaktigt bevis derpå, att brotten årligen tilltaga.
I Nordamerikas Förenta Stater belöper sig jernåtgången på hvarje individ till 88 #. i Stor-Britannien * . 81 » i Frankrike 36 » i Hanover och Oldenburg 29 » i Tyska Tullföreningens länder 24 » i Schweitz 18 » i Sverige 11£» i Österrike 11 » i Ryssland 8 » Jernhandteringen befinner sig i vårt land, liksom många och de flesta andra näringarne, i ett tryckt tillstånd, flämtande med hektiska lungor. Nedtyngd af prohibitiva föreskrifter och skatter har den ända till sednaste åren fäktat mot en inbillad fiende, kallad: näringsfrihet. Stångjerns-patron trodde att han icke kunde smida jern, om icke tackjerns-tillverkaren blefve ålagd producera tackjern åt endast honom och för godt pris; skogsegaren skulle kola skogen åt hans bruk o. s. v., förmenande bruksegaren att hans varas förädling vore landets största vinst, som ensamt borde beaktas, och för hvilken alla andra intressen borde vika. Att icke smidet kunnat verkställas, dessa onaturliga påbud förutan, jäfvas af exempel från andra länder. Tyska Tullföreningen importerar tackjern, Frankrike äfvenså, i stora qvantiteter och smida sjelfva till det mesta sitt stångjern (se pag. 62, Waern). 190 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Importen i Frankrike har utgjort pr medium under åren Tackjern. Stångjern. Men äfven hos oss försvinner återskenet af merkantilsystemets dagar allt småningom för en klok nationalhushållnings fordringar.
R:mt R:dr 15,248,272: 5. vid 1847 och 1848 års dito » 3,350: — vid 1850 och 1851 års • dito » 36,950: — vid 1853 och 1854 års dito : » 434,405: 44. vid 1856 och 1858 års dito » 4,077,401: 68. för folkundervisningens befrämjande, med inberäkning af fonden för folkskolelärares pensionering,. » 379,783: — Runt 5,215,284: 2. Utaf det belopp, Riksgälds-kontoret i afräkning å blifvande öfverskotta' på Statsverkets inkomster uppburit » 3,386,337: 61. Deremot skulle Riksgälds-kontorets fordringar och öfriga tillgångar vid samina tid utgöra Runt R:dr 15,674,274: 74. nemligen: räntebärande fordringar R:dr 7,873,708: 82. hvaraf tillsvidare förräntade medel genom dels uppköpta dels belånade Hypotheksförenings obligationer R:dr 4,765,505: — å dessa fordringar förslagsvis beräknade räntor » fordringar, som framdeles, efter viss tids förlopp, blifva räntebärande, » dito, utan ränta, » Ränteoch amortissemenfs-fonden för statslånet M 1 » Riksgälds-kontorets, å Banko-räkningen M 1 innestående, kontanta behållning » Runt. 15,674,274: 74. Med hänvisning till de närmare uppgifter om Riksgälds-kontorets .samtlige inkomster och utgifter under år 1857, som innefattas uti bilagde ursamma års räkenskaper sammandragne tabell, (Bil.
Ständer redan blifwic faststäldt, nu mera kommer akt utgå efter hittills icke tillämpade grunder, hwilka för närwarande icke torde medgifwa att andre ytterligare afgifter dermed sammanblandas. Särskild bränwinsbewillniug har således blist wik föreslagen; och för att proportionera denna efter den större bränwinstillmerkning en och hwar kan för sig finna sörmänligr aik anställa, har afgiften blifwit bestämd, dels efter hemmantal a landel och personal i Städerne, dels i mohn af de bränwinspannors storlek, som en hwar upgifwer sig wilja nyttja. Den 24 November. Dä Utskotten a ena sidan ansett sig icke böra göra någon inskränkning för Pannerymden, i ansten' Le kill den fördel, som större pannor gifwa genom besparing af tved och en mer lönande afwerkning, sä hafwa U skotten ä andra sidan trott sig närmast träffa billigheten, dä De föreslagit en dryg progretziv afgift för dem som med större pannor as flere hundrade kannor wilja drifwa förädlingen till en belydeligare winst för sig, utan att det egenteligen kan pästas att det för all bränwinsbränning mäst talande skäl, LandtbruketS nytta och fördel, derigenom i märkeligare mätto befordras. Dä bränwiiisbränningen sälunda blifwit allom oinskränkt tilläten emot bestämd afgift, hafwa Urskotten tillika ansett rättwisa och billighet fordra, att nämnde wara fritt och obehindradt uran Tulls erläggande öfwer alt i Riket sär forslas och införas; »nen att Utländskt bränniln, undantagande hwad till Apotheket» erfordras, hädanefter icke mätte till införande warda Mätit.
De häraf till vissa Stater, Inrättningar och personer utgående indelningar, hvilka vid 1841 års Stats-reglering upplogos till io5,6q5 tunnor å 6 R:dr tunnan, hafva, enligt 1841 års Rikshufvudbok, utgjort io5,686 tunnor, med markegångsvärde af 777,861 R:dr. Då likväl tillökning eller minskning i det beräknade förslagsvärdet ej inverkar å Stats-Verkets behållna tillgångar, bibeliålles här den förra qvantiteten 105,695 tunnor, ä 6 R:dr Den andel af Krono-Tionden, hvilken är Stats-Verket behållen, beräknades vid sednaste Riksdag till 19,000 tunnor. Qvantiteten deraf har under år 1841 utgjort 20,640 tunnor, deruti dock ingår något blandsäd och bafra. Lika med hvad i den Kongl. Propositionen föreslås, anser Utskottet denna Tionde icke böra uppföras till 246,000. 634,170. 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 33. högre belopp än 20,000 tunnor, hvarå värdet, efter förslagspriset, 6 R:dr tunnan, uppgår till /j.o Krono-Tionde-lösen efter bestämda priser, livilken uti nu gällande Riks-Stat är upptagen till 4,800 R:dr, och per medium för åren iS38—1842, utgjort 4,881 R:dr, synes böra oförändradt beräknas till 5:o Arrende-medel af Kungsgärdet/' och andra Kronolägenheter. Vid 1841 års StaLs-reglering beräknades denna inkomst till 42!000 R;dr i penningar oell 10,700 tunnor spanmål å 6 R:dr tnnnan, eller tillsammans 106,200R:dr.