Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r åsyftat, att Lagmansoch Harad skof dinge - räntan med deruti inbegripne B e ta n k a n cl e n. 187 Tings giistnings-penningar, bör hädanefter utgöras af alla å Landet varande Matlag, utan undantag, och således äfven af dem, som derifrån hittills varit befriade och erlagt den så kallade Sterbhus Af giften, hvilken i sådant fall skulle upphöra, har det förekommit Utskottet, att en sådan allmännare beräkning af blott berörde ränta skulle, om, såsom K. KammarCollegium samt K. StatsContoret tillstyrkt, SterbhusAfgiften i Städerne komme att upphöra, och i dess ställe Lagmans-och Häradshöfdinge-räntan äfven derstädes införas, icke allenast för StatsVerket föranleda en minskning i de, genom desse bägge särskilde afgifter, hittills påräknade inkomster, enär SterbhusProcenten, sorn nu både i Städerne och på Landet utgöres ensamt al behållning, gifver, i förhållande till den större förmögenhet, hvaraf den utgår, en ökad inkomst, utan ock till en betydlig del öfverflytta utgörandet af denna afgift ifrån den rikare till den fattigare delen af Landets innevånare. Af sådan anledning, tillstyrker Utskottet: alt den redan stadgade SterbhusAfgiften må bibehållas ej mindre å Landet än i Städerne och fortfarande som hittills utgå; men då Utskottet funnit böra utredas orsakerne, hvarföre Städerne Stockholm och Götheborg blifvit ifrån denna Allmänna afgift befriade och deremot icke erlägga till StatsVerket mera, än den ofvan omförmäldta MatlagsAfgiften af 1 § sk:r, hemställer till R. St:r Utskottet härjemte, att hos K. M:t underd. anhållan göres, det undersökning i detta afseende må i Nåder verkställas, 188 Stats-Utskottets samt, efter det nämnde Städer hörde blifvit, de derutinnan erhållne upplysningar R. St:r vid nästkommande Sammankomst meddelas.
Meningen måtte väl icke vara, alt den, som vid sådana tillfällen öfverfallet' dem, skall straffas lika strängt, som då de helluna sig i utöfning af sin tjenst. Hr af Dalström: Till svar å hvad den siste värde talaren behagat anmärka, får jag åberopa förhållandet med R, St. sjelfve, hvilka vid alla tillfällen ,—• baler och spektakler ej undantagna, — äga alt påräkna det högre skydd, sorn grundlagarna tillägga dem, i egenskap af representanter. Remitterades till Lagutskottet. Ånyo föredrogs Gr. Frölichs, David, den 29 sisth Febr. e. m. på hördel lagda motion, om en särskild tidnings lifgifvande till refererande af diseussionerna inom R. o. Ad. Gr. Frölich, David: Jag vill endast med få ord tillkännagifva, att jag kommit under fund med en anmärkning mot mitt förslag, att det varit inskränkt till-blott ett Stånds tidning, och icke.afsåg en tidning, som skulle referera alla Ståndens discussioner. Anledningen till den inskränkning jag gjort i mitt förslag, är ingen annan, än Ridd.-Ordnts D e n 14 M a r s. 199 positiva förklarande, att prottn fullständigt skola föras och tryckas öfver samtliga Ståndens yttranden. Jag har således icke kunnat mot en sådan föreskrift i grundlagen göra något förslag; men jag har önskat och ansett nödvändigt, isynnerhet med afseende på kommande riksdagar, att någonting1 nu vidtoges, som hade till föremål att sprida underrättelse 0111 RiksSt:ns discussioner till landsorterna eller till folket på det hela, på ett ändamålsenligare sätt, än hittills skett. Detta förslag har jag, i afseende på detaljerna, öfverlemna! till Ridd.Utsk., att deröfver yttra sig. I fall någon af Ridd. Utsk:s ledamöter här är närvar., torde upplysning kunna erhållas, huruvida förslaget är verkställbar eller icke. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Då Gr.
Hrr Uggla, C. IV. , Boij, J. F., och Toll, Florus, samt Hr Lamberg, äfvensom RiksdagsFulImägtigen Fale Burman ifrån Norrbottens Län hafva, hvar i sitt Stånd, anmärkt, att Öfv. Lieuttn De Mottoni bordt komma i retroactivt åtnjutande af den Löneersättning, hvarom för honom fråga blifvit väckt deruti Nils Mansson från Malmöhus Län så vida instämt, att han ansett samma ersättning icke böra beräknas för längre tid tillbaka än 10 år, såsom utgörande denna lagliga grunden för fordringsanspråk i allmänhet; varande härvid anfördt och yrkadt, att bemäldte öfversteLieutenant för den förflutna tiden vore ovilkorligen berättigad till den honom medelst K. Fullmakt tillagde Lön, och hvilken han utan eget förvållande frånträdl; att ett motsatt förhållande vore stridande emot rättsgrunder och under Statens värdighet alt beröfva en Tjensteman dess rättmätiga fordran; och att Utskottet bordt föreslå R. Sttr, att hos 284 Stats-Utskottets K. M:t anmäla De Mottoni till erhållande af ersättning från den tid Regementet Royal Suedois upplöstes, att af StatsVerkets besparingar utgå, antingen till hela beloppet eller på sätt K. M:t Sjelf i Nåder kan finna lämpeligt. I anledning af desse anmärkningar och under åberopande skottets i denna fråga förut afgifne Förslag, har, med afseende jemväl derå, att Öfverste-Lieutenant de Mottoni, genom sin till K. M:t redan år 1816 ingifne underd. ansökning om tillgodonjutande af den lön,hvarom han den t Augusti i8i4 blifvit försäkrad, inom behörig tid anmält och bevakat sin rätt i detta fall, ehuru för bristande tillgångar Nådigt bifall till ansökningen ej kunnat af K. M:t lemnäs , Utskottet nu funnit sig böra, i stället för nämnde Förslag, tillstyrka: att R. St:r hos K. M:t i underd. begära: dels att K. M:t må i Nåder bevilja ÖfversteLieutenant De
Jag erinrar blott, att Utskotten icke föreslagit alt begära Konungens sanction å annat, än devalvationen från 48 sk. till 18 sk. per R:dr. Detta kunde ej eller göras af Rikets Ständer allena enligt 79 §.'RegeringsForDien, som nu för första gången, sedan Grundlagen stiftades, kommit i fråga att tillämpas. Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet. Herr Dalmanj Lars Johaiij anförde skriftligen: Ehuru jag sjelf varit ett offer för 1809 års revolutionaira sedel-fabrication, i Ihy att jag genom en egendoms afsalu 1807 på credit, ej kunnat realisera mer än en tredjedel af min lilla fortuné, kan min opinion i finance, hvilken jag dessutom föregående Riksdagar uttalat, säkert ej vara okänd. Ändamålet eller myntbestämning kan ingen mera uppriktigt, än jag, rösta 2l8 Den 6 Jul i i •. m. för; om ock fråga blef om ännu större devalvation; hvad som var rättvist 1812, att Banken gjorde full reda för sig, blefve orättvist, ja skadligt, om ock möjligt 1829; men vinnes väl, utan såsom hypothes, någon bestämning genom de mesurer nu äro föreslagna? Och då är det ju ej bestämning? Eller kunna i alla fall questiones an et qvomodo skiljas, då beslut skall tagas? Derom tviflar åtminstone jag. Jag yttrade vid förra Riksdagen, och jag yttrar ännu: att endast inrättandet af en National-Bureausorn ej finge annan function än utoch inveocling3 samt helgd genom Grundlagen, kan lugna min fruktan för ny oreda; då det yttersta blefve värre än det första. Jag föreslog, att en StatscreditBankj på grund af hela Nationens garanti och alla Bankens hjpotheker i inteckningar och lösa panter, skulle, med tillhjelp af tillförväntade privata Banker, sköta och tillvägabringa öfriga transactioner, såsom Statsbidrag, Creditiver, Lån, o. s. v.; af ränlevinsten skulle silfver uppköpas, hvilket skulle, emot silfversedlar, deponeras i SilfverBanken, och motsvarande creditpapper förstöras.
Att man likväl, vid stiftandet af vår nu gällande lag, icke gjort något egentligt afseende på arfvingars behof af medel för brukandet af deras äi fda jord, synes deraf, att det efter landsrätt blifvit tillåtet att undan barn och bröstarfvingar, genom testamente till skylda eller oskylda, bortgifva den jord, makarne före eller under äktenskapet förvärfvat, jemte alla ärfda eller förvärfda lösören, utan annan inskränkning, än att, efter domarens pröfning, borde afsättas hvad till omyndiga barns föda och uppfostran, efter deras stånd och värde, kunde erfordras, intilldess de voro i tillfälle alt sigsjelfva försörja. Det instämmer dock med naturlig billighet, att af den samfällda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gifver hvardera rättighet att upplåta den till främmande; och en till j emlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar. I öfrigt torde det vara att förmoda, att sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återställda i sitt naturliga skick och deras behof af lagen föresedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvad lagen dem velat förbehålla. Nuvarande lag rörande makars rättigheter i boet är dessutom ej byggd på någon fast grund, utan medgifver ständiga rubbningar af samma rättigheter, så länge äktenskapet fortvarar, och låter bestämmandet af den ena makans vilkor orättvisligen bero på den andras godtfinnande eller förändring i hans stånd. Så t. ex. får en i stad bosatt ofrälse man, vid äktenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men om han sedermera flyttar ut på landet eller kommer i adligt stånd eller använder hustruns penningar till inköp af fastighet å landet, så föröker han, i hvartdera af dessa fall, sin giftorätt från hälften till tvåtredjelar. Och om han köper sådan fastighet samt gör skuld för att betala densamma, måste hustrun, derest det ej kan ådagaläggas, hvarifrån skulden sig Bih. till R. St.
Grundlagen stadgar nemi., att Konungen äger rättighet till adelig Värdighet upphöja personer, på sätt som i främmande länder Konungarna creera Pärer för att öka sin magt i Päl-skatnmarén. Men om Gr. Frölichs förslag antages, förvandlades detta konungsliga prerogativ från rättigheten att utnämna rostande ledamöter i kammaren till den inskränktare rättigheten att utnämna valbara och till valen röstägande ledamöter. Äfven i detta afseende kunde således, efter min åsigt, Hr Gr:s förslag kom - Den ii October e. m. 33g ma att möta svårigheter vid dess antagande, enär det icke blott är R. o. Ad:s uppoffring, som dervid korn i fråga. Hvad uppoffringarna beträffar, torde det ej vid de preliminära discussionerna böra sättas på prof. När vi komma att besluta öfver ämnet, är det, som uppoffringarna skola görg. sig gällande; men förslagets bordläggning till afgörande vid kommande riksdagar, synes mig icke böra uppkalla så mägtiga krafter som ärans fordringar. Hvad det beträffar, att Stånden skulle äga sammanträda på ett rum, utgöras af lika stort antal ledamöter af hvardera Ståndet, samt rösta per capita, linner jag mycket väl, att ordet: skyldighet icke kan inflyta, emedan, derest suppleanter icke vore valda, den röstning per capita icke kunde äga rum, som Frih» Boye föreslagit; ty med den erfarenhet, jag äger om Utskm, kan jag icke önska, att besluten inom Stånden fattades på samma sätt som inom Utskm, eller att det behandlingssätt, som äger rum inom Utskm, skall tagas till norm för en ra~ tionel ståndsordning. En annan sak, hvarvid jag fäster mig, är 3:dje punkten, der jag tror, att den, som uppgjort för-t slaget, velat bilda ett conservativt element genom pröfningsnämnden. För mig visar det sig, att den icke skulle innebära, hvad man med ett conservativt element åsyftar.
Tillstyrker säledes wordfammast, dct Utfkottets Betänkande säsom billigt och wäl grundad! mätte i hela dch widd fastställas endast med dct har ofwan, af Herr Grefwe lttaruinFslisulen äswen anmärkte tillägg om en nogare tillchn ej allenast wid Sjö Tullarne utan jemwäl wid Gränse Tullarne t Riket; och anhäller lika wördfamt, under förmodan att de fleste Ledamöter af Höglcfl. Ridderskap!! och Adela i detta ämne äro med mig af enahanda tanka det Herr Grcfwen och LandlMarskalken, utan afseende 3 de anmärkningar deremot, hwartill vfwanbemäldte Herr Commerce Räd enskildt onsedt stg befogad, räcktes derom proposition framställa! Herr ^orclenlloipe, , conformerade sig med Herr von ^sulswolg. Herr 8ilvs>-stol^s, 6ullsk ^bfakzm, Dä i ett föregående Plenum denna ftäga sörewar, syntes Nidderlkapel och Adelns tänkesätt deröfwer fa bestämdt, alt jag anlag öfwrrflvdigt ingä t nägvt utförligt brwis för min tanka, att Utskottets Betänkande till a«a delar borde bifallas. Oförmodat hafwa nu anmärkningar bliswik gjorda deremot, hwarföre jag anhäller att fä andraga följande deduktion: wid en sraga af en sä Allmän wigk tom den förewarande, bör undersökas, först hwad som är rätt, för der andra hwad som är klokt. Men innan jag ingär i en närmare profning, torde det tillätas mig art fästa Högloft. Ridderstapet och Adelns uppmärksamhet pä följande Allmänna satser. Om en sak är enlig med reglorna för hwad som ar rätt, mäste all consideration för hwad som kan synas klokt, men deremot strider, förfalla. Rätt är j och för sig sjelf rätt, och oberoende af omständigheter.
I stunder af missmod klädde Ernst Ahlgren denna känsla i ord och som vanligt vid dylika tillfällen fick hennes otroliga brist på sjelfkänsla, brist på medvetenhet om eget värde, dervid också ett lidelsefullt uttryck. Så skref hon t. ex i Stora boken: Hörby den 9 Sept. 1885. Det fins enkla känslor, sådana som språket inregistrerar under namn af vrede, glädje o. s. v., men det fins också komplicerade sådana, hvilka icke ega något namn, och som bestå af hela knippen tankar och föreställningar. De bilda liksom en oredig massa, der de ligga slumrande i ens sinne, men vid minsta vidrörande resa de sig och beherska stämningen. Det är ett sådant sammanringladt knippe, jag nu vill uppreda. Om icke annat så för att skaffa mig lindring för tillfället. Förnimmelsen är den af ensamhet, dock utan den tillsats af frihet, som eljest är så välgörande. Det är en tyngd så tryckande, som om jag vore inmurad i en vägg och luften började tryta. Det är en ödslighet som om hela verlden vek undan och endast jag stod qvar på min plats. Det är en hopplöshet, som stänger hvarje framtidsperspektiv och nästan gör mig likgiltig för både framgång och nederlag. Hvilka äro de föreställningar, som framkallat denna stämning? Naturligtvis står Lundegård i samband dermed. Hvarför skulle den eljest komma öfver mig så många gånger, då vi skiljas. Låt se! Hur är det? Lundegård kommer hit och vi prata – trögt och för det skall så vara – det fins sällan mera lif i det, än som så. Hvarför? Emedan vi i sjelfva verket äro främlingar för hvarandra, trots bref, trots frånvaro af sipphet. Vi kunde tala om allt, men vi ha ingenting att säga. Jag skulle anse det som en omöjlighet för mig att vara hemmastadd med någon, om jag icke erfarit motsatsen. Visst är det ofantligt mycket lättare att bli bekanta, då man lefver under samma tak samt i hvardagslag under både arbete och hvila; det blir en helt annan förtrolighet. Men å andra sidan finnas här ju kamratintressen, som förut aldrig funnits, och det borde vara nog för att uppväga den dagliga samvaron. Om det icke funnes annat i vägen.
IX. (I. 4, 40, 59. A. 63. E. 186. A. 199. — till den af Siats-Departeraenls-Cheferne, som är i mistning af boställsrum. II. R. 200. VIII. B. 282. A. 295. — för förlorad inkomst i följd af de s. k. småsedlarnes uphö rande. V. B. 161, 221. A. 224. VI. U. 228. A .240. — till Friherre Stael von Holstein, Otto Wilhelm, såväl för ut gifven fullmaklslösen som för minskning i Justiliaj-Råds-lönen, angående. II. 347. III. 13. 87. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 195. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 90. — för omkostnader i anledning af DD. KK. HH. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, angående. VI. B. 496. VII. 49. A. 84. IX. E. 56. — till Anders Pehrsson i Holmerud, för en genom vådeld förlorad sedel å 500 R:dr banko. VII. B. 544. VIII. 75. A. 136. — från Banken af 20,002 Riksdaler banko jemte ränta till aflidne Kaptenen E. Skottes Sterbhusdelägare, VIII. B. 260, 282, 287. A. 295. U. 518. A. 559. — för del å Landtmarskalks-klubben borlstulne Kongl. Silfver, angående väckt motion örn. VIII. 257. R. 259. B. 478, 528. A. 530. — för kreatur, som inom Edsberga församling måst nedslagtas till följd af lungsjuka bland boskapen. IX. A. 20. E. 172. Eskilstuna Stad, angående ifrågaståldt låneunderstöd för.
I anseende till vinden gingo vi nu ej den vanliga leden mellan Tenedos och fasta landet, utan vestvart om denna ö. Redan hade vi med svag vind kämpat oss emot strömmen fram öfver denna ö och den högsta af Raffitöarne nära under Imbros, sinnade att gå rakt in i gapet till Dardanellerna, hvars båda fästningar redan klart kunde skönjas med deras luftiga minareter, då vinden slog emot oss från norden och derjemte skralnade så mycket att vi ej orkade fram. Vi voro sålunda tvungna att vända för att ej drifva på Raffits-öarnes grund; men nu åter lugnade vinden så alldeles ut, att vi slutligen måste låta strömmen föra oss tillbaka till Tenedos, der vi måste ankra på ett ganska opassligt ställe emellan denna ö och Imbros på 20 famnars djupt vatten. Här hade jag nu den herrligaste, mest klassiska utsigt. Akterut i solens klara nedgång Lesbos, öfver hvars låga land majestätiskt höjde sig det i en trubbig kon sig spetsande berget Athos och andra höjder af fasta landet, allt på det vackraste belyst af den klart nedgående solen; åt styrbord Tenedos med dess kupol-lika bergstopp, på den slätare delen bevext med låga, vackra trän, ehuru sparsamt; åt babord Imbros klippiga ö; förut öppningen till Dardanellerna, med dess på hvardera sidan belägna kasteller; i öster udden Sigeum eller Cap Troja och den slätt af landet, som sträcker sig från sjön och åt landssidan slutas med det höga berget Ida, vidare hela den kuststräcka åt söder som jag dels såg öfver Tenedos, dels tänkte mig, med dess ruiner af Alexandria Troas. Vid betraktandet af alla dessa klassiska, evigt minnesvärda ställen visade sig för mitt sinne alla Homeriska hjeltar, Achilles och Hektor, Aenaeas och Odysseus &c. och jag kände mig betagen af en egen underlig längtan. Härunder rullade i det lugna hafvet de pustande tumlarena tätt vid vår brigg, och roade mig med sitt egna putslustiga och lugna vältrande. Dock var himlen, utom i solnedgången, icke klar, utan tjocka moln lågo skockade i nord och öster.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta, att det nu gällande stadgandet, att vid återlyftning af erlagd bränvins-tdlverknings-afgift återstoden icke i något fall får understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan får ske, skulle från den förev:de §:n uteslutas; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå samt uteslutande af det omnämnda stadgandet, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 20:de §:ns text. Bifölls, med förbehåll om iakttagande af den förändring deri, som af R. o. Ad:ns nyss fattade beslut påkallades. § 24 (21). Utsk:ts hemställan. Bifölls. > 31 ti Din I i Maj. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Om jag icke missförstått R. o. Ad:ns förut fattade beslut, anser jag mig böra bifalla §:n, med iakttagande af de ändringar, som deraf blifva en nödvändig följd. Efter härmed slutad öfverläggning, godkändes texten under enahanda förbehåll, som vid den föreg:de §:n. § 25 (22) samt §§ 23 och 24 i förslaget. Utsk:ts hemställan bifölls samt §§:nes text godkändes. § 28 (25). Utsk:ts första hemställan. Bifölls. Utsk:ts sednare tillstyrkande. Frih. Cederström, Rudolf: Det är verkligen väl att Utslct ieke gått så långt, som motionärerne föreslagit eller att nedsätta arfvodet ända till 3 rdr, men ännu bättre hade det varit, om Utsk:t vidblifvit nu gällande förordning.
As« signationer genast 111a i Kronans Uppbörd kunna eroottagas, och i den mån* de sålunda ingå, af Banken inlösas, samt på Discont-UtredningsVerket debiteras. (Då Discont-liqvidationerne fortgå, torde förskottet i denne del icke komma att öfvergå En half Million Riksdaler, eilet högst boo,000.) 6:0 Att Malmö Discont-Assignationer böra uppvisas vid Discont - Verkets Contoir i Malmö, och der erhålla attest öfver en behörig öfverensstämmelse med Bokföringen, hvaf* efter äfven de måga i Krono-Uppbörden emottagas eller till inlösen i Rikets Ständers Bank presenteras. (Beloppet af dem utgör nu omkring 90,00a E dr! och i behåll finnes för .Malmö Disconts Räkning i Banken 73,000 Piidr, utom hvad sqm i Januaiii månad kan. i?io Stats^ och Banko-Utskottens Betänkanden, hafva influtit. Säkert år således att, innan detta kan komma till verkställighet, finnes full vj«- luta i Hanken till Malmö Assignationernes betäckande, så att detta icke kommer att utgöra någon ny gravation för Banken.) 7jo Om liqvidationssättet af 3 Procentsfordringarne, förbehåller sig Utskotten att serskit förslag afgifva. Om detta blefve ungefärliga resultatet af Beredningens framställning, och Rikets Höglofl. Stander dertill gåfve deras bifall, då vöre förlägenheten med detsamma hufvudsakligen un» dranröjd, genom vissheten, att en reglering under allmäntinseende, kom me att äga runa: Discont - papperen skulle återfå mera gångbarhet, och visserligen skulle flerfaldig allmän nytta derigenom varda beredd, Jag anser mig nu icke längre böra uppehålla Hög!. Beredningen med vidare detailler af ett ämne, som till äfventyra till sine här utredde hufvudgrunder icke antoges. Jag är ock den förste, att erkänna, det mig visserligen brister erfarenhet och kännedom för dess fullständiga behandling.
1Y9 prooiera sig al! utländsk fordran, och som nu redan, tili en del stedt, kunna tillvälla sig full betalning i 'Swens?! Banco efter förffrifning-arnes . irznshäl!, manne dä detta upstof för osi blefwe i geme-/nyt. tigt? — nej, dä erkänner jag mig mera närskyld med pubiicum eller staten, än med de melbor are som af ett sädant tillfälle draga e;isti?d wkuniiiq. Jag hör hört att magre ledamöter trott, att Swen, ste Handlandes hos u landningen .lidne förluster ej borde ersattas och andre hasina funnit, a?k ror borde till fullo betala deras lidande, Jag medgifwer alt sädane utländske fordringar icke executivs af osi kräfwas kunna, uran mera kunna anses or nr gäfwa, men denna stänk ar åtminstone högst bck? g. Sjelfwe desie fordringsägare hasiva godwill gte t rgifwik en tredjedel, och af twä tredjedelar böra de af Hans Kongl. Höghet Nädigst försträckte 18 procent med rätta afdragas. Deniia osörlrk!!euge Furstes gifna förstört böra vswikeligen godlgöras, men de utgöra en del af Swenste maus utländska fordringar, som och dymedelst erkännas jör rättmätige. Jag anhaller alt Högloft. Stats-Nkstonets betänkande uti ämnet Kl ada delar mä bifallas. Hnherre Ltael von hollstein, Loriitr: l^uclvi§. Da veu Marde ledamoten kror politiska flät
För att afhjalpa denna brist, kunna ju itskilliga inatt och steg tänkas möjliga. Men, enligt mitt, förmenande, skulle milet bäst och säkrast friinijas just genom invaljanidet af kvinnor i fattigvårdsstyrelserna. Den organiserade viilgörenlieten iir och fiirblir l i d - vudsakligast kvinnornas sak. De flesta initiativen, mesta arbetet och ' i följd däraf afven största insikten p&amp; detta omrade tillkomma i allmänhet dem. Men en verklig sainverkan mellan den organiserade välgörenheten och den organiserade fattigvårdeii kan - liksom all aniiaii dylik sainverkaii - icke ernås med mindre an a t t bada parteriias inålsman Iiafva icke blott möjlig7tet a t t tillgodogöra sig Ilvarandras erfarenheter iitaii ock garanti för a t t utbyte af erfarenheter och därpi grundad arbetsfördelning verkligeii koinina till stånd. J a g vill iiu ingalimda pasta, a t t denna garanti icke skiille - åtminstone i någon ni %n - kunna vinnas afven på annat satt. J a g sager blott, a t t ett förträffligt - och enligt min tanke det bästa sättet, vore jiist a t t kt några bland de ledande kviiinorna inom den enskilda, organiserande v~görenlieten, inrjmina plats äfven i ledningen af den offentliga fattigrhden. Därigenom skulle åt det frivilliga arbetet p % detta falt beredas en viss trygghet för a t t dess erfarenheter och synpunkter blefve inom den offentliga fattigvtirdeii i någon inhi beaktade. Darjgenom skulle ock, utan tvifvel, den offentliga fattigvården koinma a t t i ett lkngt stöi.ine antal fall iiii nii söka u p p l y s ~ i n och ~ bistånd hos de enskilda välgöreiihetsföre.iiingnriia, ' till bBtiiad så väl för dessas som för sin egen verl~samliet. Slutligen blott ett ord. H u r skola vi kunna hoppas a t t nå vårt nial? A t t vid stadsf~illmaktigeva.len göra ilagot för saken, iir tydligen Iiopplöst.