Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ångern är redan i hans hjärta – och hur skulle det väl kunna vara annorledes, då han så här på en gång ställts ansikte mot ansikte med sitt utsväfvande förflutna, med alla de hemliga synder, som måste tynga hans samvete. I ensamheten skall han nu genomtänka allt på nytt, utan att låta skrämma sig af den smärta, en sådan förnyad granskning måste förorsaka honom. Smärtan är en god läromästare, och ju allvarligare han tänker öfver sina synder, dess bättre för hans själ. Han vill gärna inför Gud erkänna sig vara sämre och ondare, än han själf tror sig vara. Egenkärlek och förutfattade meningar skola således icke förleda honom till partiskhet i uppfattningen af sig själf. Kristendomens sedelära skattar han redan högt och håller den värdig att vara af gudomligt ursprung. Han är i det hela taget uppriktig och sanningsälskande. Ännu hyser han vissa tvifvel, men känslan af elände skall snart drifva honom mot frälsningen, och han önskar redan af hela sitt hjärta bli delaktig i tron. Guds nåd, sanningens kraft och hans egna ifriga bemödanden skola snart förinta alla tvifvel – om han också icke förstår allt, får han trösta sig med, att i ett annat lif skall mörkret skingras. Allt detta har prosten sagt honom, och han tycks ha förstått det. Åtminstone kommer han numera icke så ofta med invändningar, och när han någon gång framställer sådana, sker det med mycken tvekan, liksom blott för att rättfärdiga sin omvändelse inför sitt eget förnuft. De tvifvel som i dag oroat honom, har prosten lätt kunnat undanrödja. Det första gällde den omständigheten, att ingenting finnes antydt i Moseböckerna om själens odödlighet. Det andra gällde treenighetsläran, som han naturligtvis icke ännu kunde ha de bibliska förutsättningarna för att kunna fatta. Prosten har under dessa funderingar hunnit helt nära sitt hem; då han viker om hörnet till S:t Pedersstræde, erinrar han sig den lifdömdes ångerfulla bön och bestämmer sig för att genast uppsöka Esther Gabel. Det uppdrag, han har att utöfva, är visserligen både pinsamt och ansvarsfullt, men att uppskjuta var aldrig hans vana.
Efter inhämtad närmare kännedom, ansåg Konungen för tjenligast, att skicka honom på någon tid utomlands, och till Paris; att der, såsom anställd vid Svenska Legationen, i tre år qvarblifva under beskydd och uppsigt af Ambassadören Grefve Creutz. Meningen var, att sålunda fullkomna både hans moraliska och ästhetiska bildning; desto säkrare, då han skiljdes från sina omgifvelser i Stockholm; hvilka mestadels voro af det slag, der en oregelbunden lefnad räknas till det äkta snillets kännetecken. Lidner afreste. Först rigtades likväl färden till Göttingen. Sjelf påstod han under en sednare tid, i en biljett till Thorild, att han hade i Göttingen ett helt år lärt sig fäkta, – och det för en Louisd’or i månaden. Dylika historiska uppgifter af honom plägade i allmänhet ej vara tillförlitliga. Men Gustaf III tyckes öfverhufvud hyst en stor föreställning om Göttingen297; och i sig sjelft har det all sannolikhet, att den höge Välgöraren ville låta hans Rostocks-lärdom dels något förstärkas vid en berömd högskola, dels med detsamma prydas genom undervisning i adliga öfningar, – innan han skulle uppträda i Frankrikes hufvudstad såsom en Handsecreterare hos Grefve Creutz, för att der emottaga den allrasista förfiningen. Dessutom har man ej längesedan upptäckt ett från Lidner till Zibet insändt bevis om frejd och flit, utfärdadt i Göttingen den 28 Augusti 1780 af en fransysk lärare, som kallar sig Isaac de Colom, Professor i Philosophien298. Troligen var detta certificat ämnadt, att uppvisas å högre ort. Det är hedrande: men dess efterrättlighet måste vi lemna derhän, såsom helt och hållet beroende på trovärdigheten af den för oss alldeles obekante Monsieur de Colom. Från Göttingen, dit han förmodligen ankommit 1780, inträffade Lidner 1781 i Paris. Alla förmåner, som kunde önskas, voro honom der till mötes: rum i Ambassadörens hotel och vid hans bord, fri tillgång till hans bibliothek, samt – hvad än bättre var – till hans dagliga, närmaste umgänge.
Och får Utskottet slutligen v cird-» samt anmäla, att Memorialet N:o ioo är, enligtlii t ingångna ProtoGolis-Utdrag , under den 29 Jan. samt den 1 Februari i, af Höglofl. llidderskapet och Adeln samt Högvördiga Presteoch Hederv. Bonde-Stånden bifallet. Alikom till Exjn-tJtslt.. den t5 FeBr. xSgo, Memorial, angående någon förhöjning i den för kostnadernc , i afseende på nödvändiga resor, hittills anslagna ersättning åt den Ledamot bland Banco-Fulhnägtigej som har det speciela inseendet öfver Tumba Pappersbruky samt förbättring uti B anco-TJt skottets Memorial iV.-o 122. 3$ uti nuvarande Förvaltares vid samma Bruk lönevilkor. I sammanhang med åtskilliga ämnen, rörande Tumba Pappersbruks Styrelse och förvaltning, hvilka blifvit underställda Banco-Utskottets pröfning, hafva Herrar Baneo-Fullmägtige framställt följande: ito "Fullmägtige hafva ansett sig icke bo.* "ra underlåta att fästa uppmärksamhet "derpå, alt den ersättning af iooRrdr "B:co, som hittills varit anslagen åt "den Fullmägtig, som har det specie "ela inseendet öfver Tumba Bruk , "icke på långt när, i anseende till de senare tider timade myntförsämringar, är tillräckligt att betäcka de med "resorna till och från Bruket förenade "omkostnader." Utskottet har inhemtat, att ifrågavarande ersättnings-summa utgått alltsedan år 178g, utan någon förhöjning, med undantag deraf, att Rikets Ständer vid 1800 års Riksdag förordnade , att Banco-Fullmägti* gen Capitainen Stålhammar skulle bibe Bih. till Riks. St.
R:dr 32 sk. i penningar, eller tillsammans, å 6 R:dr tunnan, penningar 422 R:dr 32 sk., må anslås till boställe för Kronofogden i Wadsbo fögderi, på det sätt, att han skulle, då nuvarande arrende derå, midfaslan 1847, upphörer, få hemmanet tillträda, emot en tillökning i sina öfriga lönevilkor, svarande emot den af hemmanet sedermera efter författningarne utgående rotefrihclsafgiften, men intill nämnde lidja uppbära af hemmanet nu utgående arrende, emot det att hemmanet Esbjörnstorp, från den tid han finge della arrende uppbära, lill Kronans diposition afstås. Denna Nådiga Proposition, med hvad i anledning deraf blifvit an förd t och hvaribland jemväl förekommit ett af sökanden, nuvarande Kronofogden i Wadsbo härad, C. M. Hasselström, afgifvet förklarande, att i fall hemmanet Karleby icke funnes böra annorlunda än på de af E. K. M. i Nåder föreslagne vilkor till Kronofogde-boställe upplåtas, Hasselström vid sådant förhållande vore mera belåten att bibehållas vid sitt nu innehafvaride bohemman, och att frågan om utbyte deraf finge förfalla, hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit; och som upplyst blifvit, att bohemmanet Esbjörnstorp, såsom beläget i en aflägsen del af Wadsbo fögderi, ingalunda är tjenligt till boställe åt Kronofogden och icke eller kunnat af denne tjensteman bebos, hvaremot Kronohemmanet
Med ett lätt, elastiskt språng är han uppe på bergtoppen, och hans höga, furstliga gestalt behärskar den församlade menigheten, hvilken han hälsar med ett ljudligt » Hyva päivä! » Skallande hurrarop från svenska och finska strupar besvara prinsens hälsning och medan jublet och hurraropen ännu eka bland bergen, vänder sig prins Oscar till den österrikiske gref ve Waidenkirchen, pekar på det vackra natursceneriet, som i norr erbjuder ett storartadt perspektiv af gigantiska bergformationer och utropar: » Hier ist wunderschön! » Och visst måste det vara skönt att låta sina lungor i djupa drag fyllas af den rena, lätta luften, att känna bröstet vidgas af hänryckning; att veta sig stå upplyft öfver lifvet därnere med dess oro, dess småaktigheter; att erfara dessa vaknande förnimmelser, som sporra menniskoanden att söka genomtränga det oändliga, det, som döljer sig bortom tiden, likt solen bakom det lilla envisa molnet, och att känna en lifsfläkt af ljufva aningar om något högre, renare, skönare, liksom hoppet skymtar på andra sidan vid det oupphinneligas gräns, hvars yttersta linie själen för ett ögonblick tror sig beröra. För en stund stod hertigen försjunken i åskådande, men vände sig snart åter till sin omgifning, skålade med den och talade svenska och finska om hvartannat. Liksom genom en öfverenskommelse hade man ordnats i kotterier, fyllt sina glas och samtidigt skålat för den afhållne fursten. Stämningen blef oaktadt solens lilla midsommarnyck ledig och glad. Man sökte ut IDUN 297 platser för sina sällskap, kokade kaffe, åt den kvidande varelsen på sina armar in i ur matsäckar, fläktade bort moskiterna, som slottet. voro mer än besvärliga, kikade uppåt för Vi alla, som åsågo händelsen, stodo där att få en liten skymt af solen, under det häpna af förskräckelse, men konungen tänkte andra, däribland prins Oscar, läto rista sina och handlade! Allt var ett ögonblicks verk namn i berghällen. De höga gästerna uppeför honom.
Gr Sparre har börjat med att uppläsa de motiver, som LagUtsk. anfört för ifrågavaride förslag; men deni hade äfven jag läst, så att uppläsningen deraf torde hafva varit öfverflödig. Hr Grin har fästat sig vid den omständigheten, alt inteckningsdomstolen vid detta tillfälle ej skulle handla annorlunda än såsom en notorialauktoritet, den der egde att tillse, det alla åtkomslhandlingarne till egendomen voro af beskaffenhet att kunna antagas, med ett ord, att alla formaliteter voro så fullständigt iakttagna, att något hinder för inteckningens beviljande ej eger rum. Jag vet allt för väl, att man kan så betrakta saken, och jag vet äfvenväl att, om alla formaliteter äro iakttagna, så kunna svårligen de fall inträffa, då inteckningen ej skulle blifva beviljad; men det uppstår likväl ett förhållande, då den ej får beviljas, samt då den beviljad ej medför någon verkan, och detta fall är — när gäldenärens obestånd allmänt kunnigt är. Om nu likväl en person, hvars obestånd är allmänt kunnigt i den ort der han häfver sin bostad, jemväl eger en egendom långt aflägsen från denna bostad; så skulle, om den föreslagna § 14 antoges, och följaktligen inteckningsdomaren på den aflägsna orten skulle pröfva ansökan om den gjorda inteckningen, till hvilken äfven cessionanten gifvit sitt bifall, så skulle denna inteckning kunna beviljas midt under det att konkursen pågår på den ort, der cessionanten bor. Det är i alla fall ej möjligt, alt en persons obestånd, serdeles då det blifvit kunnigt genom en cessionsansökning, kan vara obekant för en domare; han må bo huru aflägset som helst från gäldenärens bostad. Det ligger således i sakens natur, att när domaren får kännedom om gäldenärens obestånd, så förklarar han inteckningsansökningen ej vidare tillhöra sin pröfning utan att den bör hänskjutas till konkursdomstolen, hvilken då kommer i den ställning som 17 kap. H.Bm omtalar 474 Den 5 Juli f. m. nemi. att förklara huruvida inteckningen må kunna beviljas eller ej, i anseende till de omständigheter, som kunna vara för handen.
De, uppå Rikets Ständers underdåniga begäran, i nåder anbefallda Ki uträkningar, hvilka llufvudböckerna nu åtfölja, öfverensstämma med derför gifna formulärer, men har Kollegium trott sig böra härvid foga hänvisning lill de ej igenfunna verifikationerna för åren 1840 och 1841 för ullemnadt krut utan betalning, hvaraf, bland annat, finnes, det förstnämnde år blifvit utgifna till Bolaget för väganläggning emellan Borås och Borgstena 20 Centner gammalt krut, till underdånigt fullgörande af Eders Kongl. Majlis nådiga befallning uti Bref den 17 Mars 1840, derför någon redovisning bos Kollegium icke skolat äga rum; varande qvitto för denna ulleverering bilagdi Förrådsräkningen N:o 28 uti BokslufS-verifikationernas ii:le Band. De föreslagna sammandragen utöfver dem, hvilka Kruträkningarna åtfölja, tror Kollegium icke vara behöfliga, men, för lättad tillgång lill verifikationshandlingarna, förordnar nu Kollegium, det hänvisning dertill skall uti Kruträknings^sammandragen hädanefter vederbörligen iakttagas.
Jag ville således taga mig friheten föreslå, att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, med uttryckande af den mening, att då ett vilkor är uppgifvet, detta vilkor måtte blifva att, genom Regeringens föreskrift, en bestämdare ordning nicåtte uppgöras, efter hvilken undervisningen vid dessa skolor borde skötas; och då jag förutser att ett högre anslag dertill skulle erfordras, så är jag för min del den förste att lemna 3 ä 4000 r:dr dertill, hvilketdera, som kan anses lämpligt. Ehuru jag tror att man numera i allmänhet verkligen anser anslagen härför vara ganska väl använda; så tror jag det vara Statens åliggande, att tillse det dessa skolor lämpligen skötas och lämpligen verka och jag påminner mig att, då dessa skolor första gången kommo i fråga, tankarna verkligen voro något mer bestämda i det fallet. Det står nemi. i det af R. St. godkända Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse i afseende på de lägre skolorna, att: ”Dessförutan och enär sådana lägre landtbruksskolor, hvarmed hufvudsakligen skulle komma att afses bildandet af skicklige rättare, och hvilka af enskilde eller korporationer inom de särskilda länen blifvit stiftade, otvifvelaktig! böra komma att på landlhushållningen hafva ett fördelaktigt inflytande, men dessas föreståndare böra kunna anses godtgjorde genom de lill sådane skolor upplåtne egendomars afkastning” etc. d. v. s. att man ansåg då, enligt hvad som följer, att en egendom borde af provinsen anskaffas och dess afkastning lill skolan upplåtas. Jag tror mig dock känna — och här äro säkert flere sora känna det bättre än jag, och hvilka kunna vederlägga det om jag har orätt, men deremot vitsorda det om jag har rättalt det verkligen ej gått så lill just, att man på allmän bekostnad anskaffat egendomar, utan att man har på ett eller annat sätt (genom arrende eller annorlunda) ställt så till, att ägaren åtagit sig detta bestyr.
N:o 54. 143 ligt, hvarken att stads-kommunerna uteslutande behålla f:delar af brähvins-utskänkningsafgiften eller att bränvins-minuterings-afgifterna på landet fördelas å samtlige socknar i länet, i förhållande till hvarje sockens folkmängd, föreslår jag att ifrågavarande, såväl i stad som å landet, inflytande afgifter för bränvinsförsäljning, åtminstone till i:delar, må aflemnas till Landtränteriet, för att ingå till den gemensamma landstings-kassan med vilkor att om i någon stad polispersonalen skulle behöfva ökas för kontroll öfver bränvins-utskänknings-författningens behöriga iakttagande, ersättning för en sådan tillökad utgift skulle från de inflytande bränvinsutskänknings-afgifterna utgå. Genom en sådan anordning skulle Landstings-kassan redan från början beredas en ej obetydlig tillgång utan att man såge sig tvungen att omedelbart tillämpa det temligen invecklade maskineriet för landstings-skattens uttaxering. Stockholm den 22 November 1862. C. F. v. Mentzer lW:o 54, Af Herr Ros* Anders Immanuel, angående pension åt framlidne Justitie-ombudsmannen S. L. Theorells enka, Sofia Wilhelmina Theorell, född von Schwerin. Vid 1856 års riksdag beviljade Rikets Ständer deras från Embetet då afträdande Justitie-ombudsman, Herr Kammar-rådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Sven Lorentz Theorell, hela Justitie-omhudsmans-lönen såsom årlig pension under hans återstående lifstid. Detta var en vacker hyllning af de utmärkta förtjenster han inlagt under sin åtta-åriga förvaltning af Justitie-ombudsmans-embetet. Emellertid fick han ej många år njuta frukterna. Han afled den 15 December sistlidet år. Men han efterlemnade enka och fem barn, fyra söner och en dotter, bland hvilka utom dottren, som är ogift, två af sönerna kunna betraktas såsom oförsörjda, enär den äldste, från spädare åren besvärad af sjuklighet, i följd deraf ännu icke 144 Motioner hos Rid der skåpet och Adeln 18(i2.
Jag tror, att man på sednare tider lika litet har exempel på tillämpning af lagens ansvarsbestämmelse för arbete på söndag, så vida ej någon annan förseelse varit dermed förenad, som af det i lagen qvarstående förbudet mot resor under Gudstjenst. Sistberörda stadgande har icke blifvit i föreliggande lagförslag omnämndt, men om den föreslagna lagen skulle ordagrannt tillämpas, huru skulle t. ex. besättningen på en ångbåt, som gör resor på söndagen, eller en jernvägstjensteman eller den, som försäljer mat om söndagen, kunna undgå att blifva pliktfälld! Om tillräcklig mjölk för behofvet funnes i huset, skulle t. o. m. ej ens korna få mjölkas. Många sådana exempel skulle kunna anföras. Jag tror att det gamla lagstadgandet tillkommit under en tid, från hvilken vi redan långt allägsnat oss, och jag tror lika litet att sabbatens, som lagens helgd främjas derigenom, att man bestraffar lofliga företag, men lemnar onyttiga sådana ostraffade. Hrrme hafva helt säkert, i likhet med mig, mer än en gång sett ledamöter af både det Högl. och det Högv. Ståndet om söndagarne sysselsätta sig med kortspel. Jag tror sannerligen icke att sabbaten är derigenom mer helighållen, än om en fattig arbetare sysselsätter sig med att t. ex. laga skor eller något dylikt. Helst hade jag derföre sett att hela §:n utginge; men då jag icke har något hopp om framgång åt en sådan framställning, önskar jag att stadgandet åtminstone blir så mycket som möjligt inskränkt, samt att således Utslcts förslag betydligt modifieras både i afseende å tiden, under hvilken, och de fall då förbudet skall inträda. Den gamla lagens stadgande, att sabbatsfriden skulle anses räcka från kl. 4 otn morgonen till kl. 9 om aftonen, har i så måtto blifvit inskränkt, att tiden blifvit framflyttad, så alt den 422 Den 13 Juli. räknas först från kl. 6 om morgonen till kl. 9 om aftonen; men i min tanke vore det tillräckligt, om förbudet mot arbete gällde endast under den tid Gudstjenst pågår.
Theoreil. N. A. Fröman. Bilagor till R. St. Justitiä-Ombudsmans Embetsberättelse den ■IS November 1850. Uppgift på Rikets Ständers under Riksdagen åren 1847 och 1848 a ti atna underdåniga Skrifvelser, hvilka ankommit till Kongl. Justitie-Departementet, jemte anteckning af de åtgärder, som i anledning deraf blifvit vidtagna. i:o af den 12 Januari 1848, i fråga om användande af de å anslagen till uppförande af cellfängelser uppkomne öfverskotter. (1. *). 1848 den l Februari i Statsrådet anmäld; och nådiga Bref i ämnet till Statskontoret, Fångvårdsstyrelsen och Fullmäktige i Riksgäldskontoret expedierade. 2ko af den 12 Februari 1848, angående förnyadt anslag till Lagberedningen (14). 1848 den 22 Februari i Statsrådet anmäld; och underrättelse om den underdåniga skrifvelsen meddelad Statskontoret, Fullmäktige i Riksgäldskontoret samt Lagberedningen. éJ:o af den 16 Februari 1848, angående förändring i sättet för fångars forslande (162). Sedan Kongl. Majit, med anledning af ifrågavarande skrifvelse, den 24 Juli 1849 anbefallt Fångvårdsstyrelsen att låta anställa försök med fångars fortskaffande till fots, har Styrelsen med utlåtande i ämnet inkommit; hvarefter Kongl. Majit i Statsrådet den 6 Mars 1850 beslutit inställandet af denna slags fångforsling. 4:o af den 4 Mars 1848, angående Fältkamreraren Canons Sterbhusdelegares befriande från ådömd ersättningsskyldighet (29). 1848 den 16 Mars i Statsrådet anmäld, och nådigt Bref till Fångvårdsstyrelsen expedierad!. ig:o af den 11 Mars 1848, angående val af Justitiä-Ombudsman och dess suppleant (84). 1848 den 24 Mars i Statsrådet anmäld och lagd till handlingarne. *)
Jag utber mig att få förklara Utskottet min agtningsfulla tacksamhet för det Utskottet i Betänkandet framställt den önskan, som länge varit hela Allmänhetens; nemligen att confiscerade Lurendrägeri-varor alldrig må af Tull-Directionen försäljas till qvarvarande i Landet. Jag kan icke förstå annat, än att, då man förbjuder Lurendrägeri, men tilläter Lurendrägeriets skadlighet, sä förfar man i stridighet emot sin egen principe, och skapar ett privilegieradt Lurendrägeri. Skadligheten består deri, att de Utländske Fabrikaterne uttränga de inhemska, och nedtrycka Handels-vågen; men denna skadlighet står ju qvar, tillåten i ali sin höjd, då det lurendrägade godset, utur hvilket skäl som bellst, får qvarblifva i Landet, men upphör åter så snart, på sätt Utskottet tillstyrkt, godset utsändes till försäjlning utomlands för Tull-Dire.ctionens räkning , sorn då åter indrager de Penningar, som till deras betalning förut utgått: Och om också Tull-Verkets in - 486 Len af Aprtt komster derigenom kommé, att, i någon obetydlig de], blifva mindre, så blef deremot det Allmännas vinst sa mycket större. Jag anhåller alltså att denna del af Betänkandet må få förblifva oförändradt. Herr Cederskjöld: Till svar på Herr OxehufvuJs anmärkning, torde jag blott få förklara, att Riksdagsmannen Bergs yttrande, långt ifrån att innefatta tn vederläggning af min mening , synts mig tvärtom dermed i så måtto öfverensstämma, att han anser Caffets partiella förbud skadligare än ett absolut. Herr ron Hausswolff, Cart Gustaf Reinhold; Jag har såsom Ledamot i den Comité, hvilken till följe af Kongl Maj;ts Nådiga Skrifvelse varit inom Gottlands Län nedsatt, för att upp, gifva medel till förekommande af Luxe och Öfverflöd , redan afgifvit mitt Betänkande i ämnet, hvilket åtföljdt Comitérades underdåniga Utlåtande; jag får således endast åberopa detsamma. För närvarande
(" garanteras oblandade) på bleckdosor med genomborradt lock. Spisbröd Småbarnens glädjs. Premiers på flaskor för u t - spädning. JT N Efter den berömda Marehesiska metoden utbildas af undertecknad såväl Herrar som Damer. Priset: 6 kr. för hel timma. 4 » » half » Anmälningar emottagas alla helgfria dagar 10 — 11 f. m., 4 — 6 e. m. Adolf Fr. Kyrkogata 9 A I I I. C:is Concentrerad Ett nytt, osvikligt, smärtfritt likZ tornsmedel (bättre än Collodin och alla andra liktornsmedel) borttager fullkomligt liktornar m e d roten inom kor* taste tid. Inlagdt i eleganta karton— Sångundervisningr. Benno. Första kvartalet för i fjol å 1 kr. Vän af Idun i Kristianstad. LagaiagsToy r å .. Husmödrar! Ättika BjbdL Senap, oj a, 1 [340] 425 2 Barnhusgatan ger bar Deletor den stora fördelen fram* Nancy, den andra torde så småningom inforlifvas med värt porträttgalleri. Vanadis. E j till denna täflmg! Q. — y — Framdeles, m e d någon retonche. n. Smakar f o r mycket af kria. Inger. Måhända längre fram. L. N — g. Finland. Borde vara ytterligare ungefär 1 kr., men det får ior denna gång bli vid det sända. Leo. " Vi honorera gärna edra uppsatser efter den beräkning, vi följa gent emot våra öfriga m edarb etarinnor. C. O. F. E n gång i månaden. Anonym. Edert förslag är visserligen originelt — men ändock! V i tro ej det skulle finna allmänt gillande bland våra läsarinnor. Hilma. Se svar till Benno här ofvan. P. Gärna skulle v i vilja gå eder önskan till mötes, men postverket lägger hinder i vägen härför. Det enda sättet vore, om N i insänder er adress j ä m t e det kvitto, som visar, att N i är prenumerant på Idun, äfvensom afgiften k r. N i får dä " Modetidningen Eder tillsänd, eftersom den utkommer.
Af de från Handels och Finance Expeditionen af Konungens Canzli till Utskottet aflemnade Handlingar inhämtas, att, sedan Hedervärda Bonde-Ståndet, genom dess Talmän, vid 1789 och I800 årens Riksdagar, i underdånighet anhållit, att, till förekoinmand af tvistigheter, samt beredande af större säkerhet sd 1372 Den iC Juli. ■val för Kronan som Räntegifvare, fa , i stället för det förut brukliga, sättet, att aflemna rentehö, efter vissa valmar på lasset samt rente-halmen till ett visst kärfvetal • hvarvid så säkert mätt ej alltid skulle kunna iakttagas, att ju en vålm eller karfva möjligen kunde1 komma att blifva 'något mindre än en annan, och hvilket för Allmogen ofta kunde medföra hinder och olägenhet; Kongl. Maj:t i Nåder måtte täckas förordna, att Allmogens rente-hö och halm efter ett visst pundtal finge utgöras dervid i underdånighet blifvit heroställdt, om icke, efter det Kongl. Majit, genom Nådig Resolution på Allmogens i Örebro Län underdåniga enskilta besvär, den 2.3 Maj 1752 fastställt, att det hö och den halm, sorn Soldaten, enligt Gontract, af Roten uppbär, borde utgöras till en viss vigt, nemligen ett lass hö till 24 lisspund och ett tjog halm till 30 lisspund, denna vigt å renteliö och halm i allmänhet måtte Nådigst varda antagen och stadgad ; samt Kongl. Kammar-Collegium, hvars.' u". låtande i detta ämne blifvit, genom Nådiga