Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts afgörande förekommer, det af Eders Kongl. Majit nådigst varder pröfvadt, huruvida icke sådana åtgärder böra vidtagas, hvarigenom dessa läroämnen kumle få hvar sin föreläsare och examinator; på hvilka alla skäl, samt alldenstund såväl föreningen af begge dessa vetenskaper, som tillvaron af en särskild profession i laghistorien, finnas i Kongl, brefvet af den 26 November 1842 blott tills vidare bestämda, och denna sistnämnde särskilda profession, såsom sådan, utan mehn för det juridiska studium, synes kunna umbäras, helst hvar och en Professor inom det juridiska området mäste föredraga äfven den historiska delen af sin vetenskap, Konsistorium academicum, till vinnande af det ändamål, Rikets Ständer med anslaget åsyftat, i underdånighet hemställde och tillstyrkte: att ifrågavarande lärostol matte ledig förklaras endast såsom en profession i statsrätt, såväl inre som yttre, med synnerligt afseende pä Sveriges grundlagar och konstitutionella institutioner, samt den särskilda professionen i laghistorien försvinna, och Professoren Schlyter i dess ställe öfvertaga professionen i kriminalrätt, hvartill han ursprungligen är i nåder utnämnd, eller om det skulle befinnas oundvikligen nödvändigt, att professionen i laghistorien än vidare qvarstår, att dä de offentliga föreläsning arne i kriminalrätten måtte under tiden uppdragas ät Adjunkten." Men genom Kongl, brefvet den 20 Juli 1848 resolverade den då tillförordnade Regeringen, att professionen skulle ledig förklaras i kriminalrätt och statsrätt. — 356 — Detta verkställdes, och, efter vanliga förberedande åtgärder samt sedan Eders Kongl. Höghet, uti skrifvelse af den 20 December 1849, dertill lemnat nådig tillåtelse, ehuru endast två sökande sig anmält, upprättade Konsistorium, i föreskrifven ordning, den 7 Januari innevarande år underdånigt förslag till besättande af samma professorsembete, och med anledning af detta förslag har Eders Kongl. Höghet, enligt Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga föreskrift, anbefallt Konsistorium academicum att uti det nu ifrågavarande ämnet med underdånigt betänkande inkomma.
För detta ändamål skola från de öfriga socknarna omröstningssedlar och behörigen justerade valprotokoll förseglade insändas till ordföranden i hufvudortens valstämma så tidigt, att rösternas sammanräkning och valets afslutande må kunna försiggå å dertill, vid valförrättningen utsatt nytt sammanträde en vecka derefter. Angående valets utgång meddelas den valde utdrag af valprotokollet, hvilket gäller såsom fullmagt för inträde i Landstinget. 9 § (SS 7, 8). För behörighet att till landstingsman väljas erfordras, att den valde uppnått tjugufem års ålder, är inom länet bosatt och eger rösträtt inom den valkrets, för hvilken han utses samt i öfrigt innehafver de egenskaper, som för valbarhet lill kommunalt förtroende-uppdrag stadgade äro. Ej må dock Landshöfding, Landssekreterare, Landskamrerare, Kronofogde, Länsman elier allmän åklagare, ej heller tjensteman eller betjent vid Landstinget, till landstingsman väljas. 214 10 §• 1 det rum der valet hålles skola, minst åtta dagar förut, finnas tillgänglige så väl den röstlängd, hvilken vid valet kommer att tjena till efterrättelse, som äfven, derest valkretsen består af flera valförsamlingar, förteckningar å alla som i valkretsens öfriga församlingar ega rösträtt och äro behörige att under omröstning komma. Sådana förteckningar åligge det sockennämnderna, att tidigt förut upprätta och till vederbörliga orter afsända. 11 § (§ 9). Val till landstingsman verkställes med slutna sedlar, upptagande så många namn, som landstingsmän skola för valkretsen utses; och äro den eller de valde, som högsta röstetalet erhållit. Mellan lika röstetal skiljes genom lottkastning. 12 § (§ 11). Ej må den Valde kunna uppdraget sig afsäga, med mindre han uppnått CO års ålder eller visar laga förfall. Klagan öfver valet anföres hos Konungens befallningshafvande inom hälften af den tid, som för besvär emot sockenstämmas eller allmän rådstugas beslut stadgad är; och må öfver Konungens befallningshafvandes utslag i tily mål klagan ej föras. 1» S (S 12).
Anser man åter, att ifrågarar. inrättning bör bibehållas för Statens räkning, så väl i statsekonomiskt som politiskt afseende, så bör man dock inskränka detta faktoris verksamhet till ett experimenterande af de uppfinningar, som blifvit gjorda såväl inom Den 24 Maj. 133 vårt eget land, sorn ock utom detsamma, och Staten skall i ut giftsväg skörda en ganska betydlig vinst. För min del anser jag det förslag till und. skrifvelse, StatsUtsk. uppgjort, vara det lämpligaste i närvar, förhållanden, synnerligen om K. M. skulle linna att, oaktadt de nu förelagne förändringarne med detta verk, det likväl visade sig, att detsamma fortfarande gick med betydlig förlust för statsverket. Jag forlgår alltså att tillstyrka bifall till betänk, uti denna punkt. Hr von Hartmansdorff: På de skäl, som af Hrr Adelborg och Lagerhjelm blifvit anförda, anhåller jag, att det i Utsk:s förslag förekommande årtalet 1849 måtte förändras till 1850, hvadan således efter orden: ”så vida icke före utgången af”, skulle följa: ”år 1850 en sådan förändring” etc. Hr Ribbing: Äfven jag finnér vid närmare eftertänkande att året 1850 är tjenligare såsom preskriptionstid än året 1849. Man kan då icke tillvitas att hafva gått allt för brådstörtadt till väga. Hvad beträffar frågan om sjelfva det ifrågavar. faktoriet, tror jag alt ehuru alla äro ense derom, att ändamålet med detsamma bör vara alt förskaffa Staten många och goda gevär, åsigterna likväl derutinnan äro skiljaktiga att den ene tror detta bäst vinnas genom att Staten sjelf bedrifver gevärstillverkningen, andra åter derigenom, att den öfverlemnades åt enskilde. För egen del vågar jag ej hoppas, det Slaten någonsin skall kunna tillverka för så godt pris som den enskilte. Hittills har åtminstone erfarenheten vid alla tillfällen visat raka motsatsen och det torde således vara tillåtet att betvifla, att ett fördelaktigare förhållande hädanefter skall kunna framkallas i afseende på gevärstillverkningen.
Denna trygghet StatsUtskottets Utlåtande Jfå 29. trygghet blefve flock genom antagandet af consortii förslag icke vederbörligen tillgodosedd, enär genom optionens utsträckning till hela året 1865, Fullmägtige skulle nödgas ända intill samma års utgång afvakta, huruvida något ytterligare öfvertagande af lånet kunde komma att ske, och först med 1866 års början ega frihet att vidtaga de åtgärder, omständigheterna påkallade. Hade under tiden icke någon andel af lånet till inbetalning uppsagts, måste Riksgäld s-kontoret dä anskaffa medel till betäckande af hela det indragna vexelbeloppet. Genom upptagandet af ett tillfälligt lån försattes Riksgälds-kontoret i en mera oberoende ställning vid skeende underhandlingar om fortsättningen af det redan afslutade jernvägslånet och kunde afvakta mera gynnsamma tidsförhållanden än de närvarande. Att ett tillfälligt lån, helst om det upptoges inom landet och i inhemskt mynt och för hvilka inga obligationer utgåfvos, skulle förhindra consortium från öfvertagande af det sednaste jernvägslånets optionsandel kunde svårligen antagas. Att på förhand beräkna antingen begagnandet af den utaf consortium föreslagna krediten eller upptagandet af det utaf Skandinaviska Kredit-aktie-bolaget erbjudna tillfälliga lånet skulle medföra de största kostnaderna torde blifva mindre lätt, men utom den fordrade provisionen af */? procent för hvarje tre månaders vexel dragning borde jemväl de kostnader tagas i betraktande, som uppkomme genom vexlarnes omsättning i olika myntsorter. Det å andra sidan gjorda påståendet derom att Riksgälds-kontoret icke skulle kunna såsom liypothek för det af Skandinaviska Kredit-aktie-bolaget erbjudna lån använda sina för sednaste jernvägslånet utgifna obligationer, hvilade på ett missförstånd, enär, enligt det med Schröder & Comp. afslutade kontrakt, Riksgälds-kontoret, efter den numera tilländagångna optionstidens slut, egde full frihet att öfver samma obligationer förfoga.
Sverige åliggande betalningsskyldighet bör på en gång fullgöras, eller betalningen utgå terminvis under åren 1863 med 1867; så, och ehuru räntan å det öfverenskomna aflösningkapitalet i sednare fallet endast är bestämd tili 4 procent å det efter hvarje liqvid återstående kapital, anser dock Utskottet, i betraktande af det icke särdeles betydliga belopp, hvartill nämnda aflösningskapital uppgår, sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta: att hela nämnda summa skall på en gång under första hälften af innevarande år utbetalas, jemte ränta, beräknad i enlighet med traktatens innehåll. I fråga om anvisandet af de härtill erforderliga medel, finner Utskottet, lika med Kongl. Majit att önskligt vore, om ifrågavarande utbetalningar kunde anordnas till utgående från Handelsoch Sjöfartsfonden; men då, enligt hvad Kongl. Majit uti den nådiga Propositionen tillkännagifva, nämnda fonds tillgångar genom derå gjorda anvisningar äro så starkt anlitade, att beviljandet af särskilda medel, åtminstone till en betydligare del deraf, är oundgängligen nödvändigt, har Utskottet ansett sig böra hemställa: det Rikets Ständer må på Riksgälds-kontoret, till Kongl. Majits disposition, anvisa ett förslagsanslag af 270,000 Ridr; Bill. till R. St. Prot. 1862 & 1863, 4 Sami. 1 Afd. 11 fläli. 2 G Slais-Uiskoiiets Utlåtande N:o SS. att, i mån af behof, utbetalas, dels för godtgörande af den utaf konsuls-fonden med 3,699 Thaler 24 sgr, för tiden till den 1 Juli sistlidne år erlagda ränta, dels till liqviderande på en gång af ofvanberörda aflösningskapital, 92,495 Thaler, jemte derå ytterligare upplöpande ränta.
M:t gjorda underdåniga ansökning att två fyrar måtte varda uppförda å Svenska ön Koster eller å någon af de derintill belägna öar vid Svenska kusten, har, sedan Förvaltningen af Sjöärendena blifvit häröfver hörd och dervid underdånigst hemställt, att antingen en fyr måtte anbringas på ön Koster och ytterligare en fyr uppföras å ön Frerder på Norska sidan, elier ock att två fyrar fi ön Koster linge nybyggas, men att hvartdera af de förenade rikena skulle bestrida en af de hegge fyrarnes sä väl nybyggnadssom årliga^ underhållskostnad, E. K. M:t genom nådigt bref af den 15 Maj 1840, under förklarande, bland annat, att anbringandet af två fyrar å ön Koster ofelbart blefve af nytta för Svenska sjöfarten, om ock den Norska deraf komme att draga ännu större fördel, lemnat bifall dertill att 2:ne fyrar finge å ön Koster uppbyggas, samt, af anförda skäl, tillika förordnat att den för hvardera fyren beräknade kostnad så väl till nybyggnaden, med minst 28 å 30,000 R:dr, som till årliga underhållet, med 2,000 R:dr, skulle bestridas af de för rikets fyroch lots-inrättning anvisade medel; äfvensom, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, E. K. M:t under den 6 Juli 1849 godtfunnit, med bifall till ofvannämnda departements underdåniga anhållan, i nåder tillåta att den ena af berörde fyrar, å hvilka ritning då redan blifvit fastställd, finge till s. k. blänkfyr förändras, hvarigenom en ytterligare utgift af omkring 0,000 R:dr uppkommit.
Slutligen bör jag i afseende på den ringa tillökning, jag föreslagit, numna, att då jag tagit till princip för de förslag jag gjort, att icke föreslå ett runstycke utöfver livad Utsk. föreslagit, så hade jag fästat uppmärksamhet på del öfverflödiga arfvode af i5o r:dr, sorn Utsk. bibehållit, och deremot föreslagit 4o r:dr i flitpenningar för bokhållaren i Götheborg och 20 r:dr för bokhållaren i Malmö samt 60 r:dr i skopenningar för vaktmästarne å båda ställena eller tillsammans 120 rtdr; hvarigenom således uppstod en besparing af 3o rtdr. Jag anhåller om propos. till antagande af förevar, punkt med de förändringar, jag mi tillstyrkt. Hr Stuart: Jag är visserligen icke i tillfälle att kunna bestämdt vitsorda, huruvida Hr Piosenblads uppgifter äro enliga med verkliga förhållandet eller ej. Det förundrar mig emedlertid, att icke den afdeln., som behandlat delta mål, fästat mera uppmärksamhet vid de anmärkntr, Hr Rosenblad gjort vid det återremitterade memor., hvilket förhållande dock torde kunna förklaras deraf, alt dessa anmärkn:r kommit afdeln. till handa först sedan återremissen blifvit besvarad. I afseende på den af Ilr Rosenblad nu föreslagna tillökningen i aflöningen för tjenstemännen vid Götheborgs länecontor får jag upplysa, alt Utsk. medgifvit inrättandet af en ny bokhällaretjenst derstädes, och torde, vid sådant förhållande, någon tillökning i det arfvode, som hittintills för ifrågavar. ändamål utgått, icke erfordras. Jag kan icke bestämdt upplysa, hvarpå detta arfvode egentligen grundar sig, emedan det icke finnes omnämndt uti de tryckta reglementariska föreskrifterna för lånecontm. Utgår detsamma verkligen för närvar., så öfverensslämmer det med den princip, som i allmänhet legat till grund för den nu föreslagna regleringen af lönevilkoren vid discontinrättningarna, att det äfven hädanefter kommer att fortfara. Någon förhöjning deruti kan jag dock icke för min del medgifva.
Mot detta rättsvidriga förhållande sökte han år 1816 hos Kongl. Maj:t underdånig ändring; men då StatsContoret, till hvars förklaring saken hänsköts, upplyste, att ingen fond för detta ändamål var att tillgå, sedan Krigsfonden, hvaraf den förut utgått, hade upphört, så kunde Hans Maj:t icke på annat sätt åstadkomma rättelse, än genom meddelandet af ett expectance-arfvode af 200 R:dr Banco, Hilkommen på garantier, hvilkas helgd lian hvarken borde eller kunde misskänna, och under beräkning af hvilkas fortfarande han försakat de fördelar, som å annan ort stodo honom till huds, befinner han sig nu med famille i ett främmande land, i hvars leder han stridt och i hvars tjenst han ännu qvarstår, i saknad af bergning, utan all annan inkomst, än ett högst otillräckligt, på obestämd tid meddeladt arfvode. Under sådana förhållanden, och då han, som främling, i Sverige saknar alla Den i5 December e. m. 315 relationer och det understöd, som derifrån kunde härflyta, anser jag både billighet och rättvisa gemensamt fordra, att Rikets Ständer åt honom anslå en ersättning för hvad han förlorat, att framgent honom tillfalla, och att honom dessutom blifver god tgjord differancen emellan det expectance-arfvode han uppburet, och den ordinarie lön, sorn sedan den i April i8i5 varit honom förhållen; och anhåller jag, att detta mitt Anförande måtte till StatsUtskottets utlåtande remitteras, förbehållande mig rättighet att der få förete de saken upplysande handlingar, Lades på bordet. Herr Grönhagen> Gustaf j hade inlemna t följande, som uppläsles: Sorn inom de Collegiala och Administrativa Verken finnas Embetsoch Tjenstemän, hvilka innehafva Sysslor vid särskildte Verk; men sådant obestridligen förorsakar långsamhet och hinder i tjenstutöfningen, jemte det att andre personer derigenom utestängas från tjenster, som dem eljest kunde tillkomma; så föreslår jag, att ingen Embetseller Tjensteman, som på Kronans
Försummar manskap denna inställelse, så blir det uppkalladt till kompagni-chefen; och jag har mig bekant, att soldater blifvit öfverhopade med de svåraste bannor, emedan de gjort sig skyldige till en slik uraktlåtelse. Ifrågav:de stadgande måste förefalla så mycket underligare, då man tager i betraktande, att det finnes officerare, hvilka aldrig gå i kyrkan och som sjelfva erkänna detta. Jag är personligen bekant med officerare, hvilka tillhöra nämnde kategori. Jag hemställer till Eder, Mine Herrar! Skall man vid sådant förhållande bibehålla en gammandags författning, hvars egentliga styrka ligger deruti, att den daterar sig från en, så att säga, försvunnen tid? Då jag i öfrigt uti motionen utvecklat mina tankar i ämnet, vill jag icke nu, genom ett vidlyftigare ordande, längre upptaga E. o. Ad:s tid. Om ock detta mitt förslag icke nu 428 Dun 23 Maj f. ni. skall lyckas vinna E. St:rs bifall, så vågar jag dock med full tillförsigt motse af en rättvis framtid, att dessa tvångsåtgärder då skola borttagas; men anser mig dock böra, om möjligt, redan vid detta riksmöte söka förskaffa frågan en lycklig lösning genom begäran om återremiss. Frih. Cederström, Eudolf: Äfven med det af Frih. Creutz ant}rdda äfventyr, att anses ega ett föråldradt och fördomsfullt omdöme (hvilket ur hans synpunkt har en helt annan betydelse, än ur min) anhåller jag likväl, på grund af de utaf TJtsk:t anförde skäl, om bifall till Bet:det. Efter det öfverläggningen härmed ansetts afslutad samt ET. Esc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af förev:de Bet:de; framställdes propos. å bifall dertill samt besvarades med många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Föredrogos och biföllos Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts den 28:de sistl. April bordlagde Bet:den:
L. S. 7‘ N;o 2. för Götheborg. N.-o 3. för Norrköping. N:o 3. för Norrköping. L. Bergman. P. J. Lagergren. F.* Bergwall. LLS. * l. S. r° t nefle' ^eflc‘ N:o 4>1 för f!crg5I>riikeH5 l:sta Valdistrikt. Carl Valley. P. Muren. L. S. ‘ l. s. N:o 5. för Carlskrona. C. W. Palander. L. S. iN:o 8. för Calmar. Erik Sjostedt. L. s. N:o 11. för Westervik. C. E. Embring. O N:o 6. för Upsala. G. W. Gillberg. ö N:o 9. för Wisby. P. Ii. Lindström. L. s. N:o 12. för Uddevalla. C. Th. Agrell. N:o 7. för Malmö. C. J. Kock. N:o 10. för Wresteras. G. F. Ekholm. N:o 13. för Landskrona. L. A. Peterson. N:o 14 för Nyköping. P. E. Winge. N:o 15. för Fahlun. M. W. Collen. L. S. lY:o 15iJför Fahlu Bergslag G. Falhem. L. S. N:o IG. för Christianstad. A. F. Ericson, i.. S. N:o 19. för Örebro. C. C. Hörnstein. L. S. IN:o 21. för Linköpin?, II. 13. Palmaer. L. S. N:o 23. för Carlstad. Carl F. Tingwall. L. Sö IY:o 25. för Warberg. S. N. Malmstedt. L. s. N:o 17. för Carlshamn. A. G. Tauson. L. s. N:o 18. för Ystad. A. G. Äkesson. L. S. N:o 19J för Bergsbrukens 4:dc Valdistrikt. N:o 20. flir Jönköping Th. L.
Det är klart, alt så länge denna drawbaek varit olika, skulle densamma också kunna ökas så att den innebure ett fördoldt premium, och derigenom kunde medföra ganska betänkliga verkningar på de andra ländernas tulltaxor. Man insåg derföre nödvändigheten af att öfverenskomma om en gemensam norm, efter hvilken denna restitution borde lemnäs, och man hade dertill så mycket större skäl, som det visat sig, att man genom förbättrade arbetsmethoder lyckats uppdrifva produkten vid sockerberedningen betydligt Öfver hvad man förut antagit. Man bade nemligen förut beräknat, alt 100 skålp. råsocker i allmänhet lemnade endast 80 skålp. ralfinad, och derefter bestämt restitutionen; men det har sedermera blifvit genom omfattande undersökningar ådagalagd), att man af 100 skålp. råsocker numera i allmänhet erhåller ända till 87 skålp. ralfinad, och man har derföre, enligt konventionen, stadgat, att detta förhållande hädanefter skall utgöra grunden för restitutionens beräkning, eller med andra ord, att drawbaek för 446 Den 8 Februari f. ni. 87 skålp. exporterad raffinad skall motsvara den erlagda skatten för 100 skålp. råsocker. Och härmed liar man också fått en bestämd regel, hvarefter man kan beräkna, hvad sorn utgör »skydd», eller premium lör raffinaderierna, vid sockertullens bestämmande. Det är nemligen klart, att när sockerqvantiteterna i 87skålp.raffinad och 100 skålp. råsocker motsvara hvarandra, så hör tullen för dessa två qvantiteter vara lika, eller hvad som är detsamma, tillIbeloppet för 100 skålp. raffinad motsvara tullbeloppet för 115 skålp. råsocker. En tillökning i tullen å råsocker af 15 proc. är således hvad som erfordras, för att tullen mellan begge slagen skall slå i jemnvigt, och hvad derutöfver bestämmes för ralfinad, blir s. k. skydd. Nu tron J kanhända, Mine Hrr! att enligt Franska traktaten tullen å ralfineradt socker är endast 15 proc. högre än den å råsocker?
Lefves af Fenix, som bränd vi tio gånger få skåda, Vi, den egisskakande Zeus’ skönlockiga döttrar. Så talade Apollonpresten, medan lampans sken flämtade på hans vissnade ansigte. Hans gäst hade lyssnat med uppmärksamhet, men ville nu ej med någon framställd anmärkning mot hans åsigt förlänga samtalet, kanske för den skull att natten redan var långt framskriden och den gamle behöfde hvila. FJERDE KAPITLET. Krysanteus. Läsaren torde från första kapitlet af denna berättelse påminna sig en man, som en vacker morgonstund gick öfver torget i Athen, medan handelshvimlet der var som lifligast, och som då af olika personer utpekades såsom den rike Krysanteus, filosofen Krysanteus, Krysanteus erkehedningen. Det är samme man, som läsaren nu ser uppträda i Delfi, störande den siste Apollonprestens ensamhet. De tre ofvannämnda tilläggen till hans namn voro alla berättigade, icke minst det sista. Att Krysanteus var den rikaste mannen i Athen betydde vid denna tid icke så mycket; mer betydde det, att om han utbytt detta Athen mot det yppiga Babel vid Tibern eller dess ungdomslysande medtäflarinna vid Bosforen, och der utvecklat ett lefnadssätt, öfverensstämmande med sina tillgångar och tidens skick, skulle han i slösande yppighet svårligen kunnat fördunklas af andra än kejsarens gunstlingar och de kristne biskoparne, ty vi tala ej om hofvet sjelft och dess kolossala prakt, som naturligtvis stod öfver jemförelse med hvad en enskild man i den vägen kunde åstadkomma. Men Krysanteus var alldeles otillgänglig för en äregirighet af sådant slag. Han förblef i sitt Athen, och grunden härför låg icke i en Cæsars stolthet att heldre vilja vara den förste i en by än den andre i Rom. I sjelfva Athen öfverglänste honom mången i prakt och vällefnad. Men hvartill använde då Krysanteus sin rikedom, då man i hans hus såg ingenting af den asiatiska lyx, hvarmed den tidens förmögne omgåfvo sig? Hvarje Athenare kunde besvara denna fråga.
”Vill ni icke vänta dessa tre dagar, tilldess jag hinner sansa mig och ordna mina tankar, så lemna mig; ty, vid den allsmäktige Guden, i afton tvingar ni intet ord af mig.” Birger såg den ädla, fasta ståndaktighet, som låg på hennes ansigte. För att vinna en sådan hustru, var det väl värdt att foga sig efter det vilkor hon gjorde, ehuru Birger tillräknade sig som en stor svaghet att ge efter för en qvinnas vilja. Men denna enda qvinna, som härtill kunde förmå honom, var Erika. Sakta gick han ur kammaren och sade blott i förbigående: ”Om tre dagar kommer jag tillbaka.” Under hela denna tid var Erika icke nere. Hon tillbragte dagarne i tankar, natten i bön. En andaktsbok var hennes enda förtrogne. Oräkneliga voro de förslag, hon uppgjorde att undkomma sitt öde. Beständigt förföljdes hon af den skräckfulla anklagelsen att hon var en medelbar orsak till Birgers brott, och att, om hon äfven nu försköt honom, då den djupaste ånger talade ur hvarje hans ord, skulle hon äfven sjelf en gång förgäfves bönfalla om förbarmande. För Erika var och blef sakens moraliska sida att hon borde uppoffra sig sjelf; den andra, den rättsenliga, att angifva brottslingarne, erkände hon gagnade till intet, då hon ej egde bevis; och den tredje, att fly och på nytt uppkalla Birgers raseri, alla hans onda och syndiga anlag, att lemna den moderlösa Gabriella utan hägn, och åt Haraldsons förfarande den sinnessvage Anton, för hvars olycka hon äfven anklagade sig – kunde hon det? Borde hon uppoffra alla dessa varelser, endast af egennytta att rädda sig sjelf, och till hvilket lif! Erikas hjerta, fritt från all egoism, ett hjerta öppet och känsligt för hvad hon ansåg som pligt, detta enkla, milda, gudfruktiga hjerta, segrade öfver alla förnuftsslut.