Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgareståndet, af Herr P. Murén, hvilken, jemte bemötande af de invändningar, som vid sista riksdagen gjordes emot det af Kongl. Maj:t då afgifna och af dåvarande Bevillnings-Utskott hufvudsakligen antagna tulltaxeförslag, innefattande en fullständigare tillämpning af de till handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren godkända, tillstyrkt, att det af Bevillnings-Ulskotlet den 8 Maj 1848 jemte Utlåtandet N:o 13 afgifna taxeförslag, ined de af motionären uti dervid fogad reservation förordade ändringar, men med uteslutande af tullvärdeskolumnen, måtte af rikets nu församlade Ständer antagas; varande dessa af Herrar Rosenblad och Murén sålunda framställda taxeförslag väl i liera detaljer sins emellan skiljaktiga, men till sjelfva grundsatserna nära öfverensstämmande. Bland dessa grundsatser inlager den om afskaffandet af förbuden mot vissa varors inoch utförsel första rummet, likasom frågan derom är den mest omtvistade och den fullständigast utredda. Sistnämnde omständighet berättigar ock Utskottet att här förbigå de skäl, som i allmänhet tala för förbudssystcmels fullkomliga frånträdande; men till de från föregående tiders erfarenhet heinlade bevis för nyttan af ett friare tullsystem kan Utskottet icke underlåta alt lägga erinran om de välgörande frukter, sista riksdagens åtgärd att borttaga införselsförbuden för sockersyrup samt topp-, kandioch kaksocker redan ögonskenligen burit, dä sockerförädlingen inom Bevillnings-Dlskollels Betänkande, M S. 3 landet oafbrutet fortgått och utvecklat sig samtidigt med den stora konsumerande allmänhetens befrielse från en orimligt bög, under förbudsskyddet af fabrikanten godtyckligt fixerad, beskattning.
Sluteligen anhäller fag att det öfwersiag pä RikSgäldS-Cvlttoisets utgifter, hwarpä Högloft. Ut ffot - Den 9 Julli." 14ZZ ffottet stall grunda sitt anförande om R-dr zoo/oos — ärligt ölwerstott, ma blifwa Utstotret nwtdeladt. Innan desi ar det mig omöjligt att yttra en sadan förmodan. Äswensa önskar jag närmare bestämdt/ naturen och beskaffenheten af de omnämnde högst trängande behof, som stola päkalla LänOm, som fag förmodar, ett Krigs,tillstånd dermed Zsyftas, får fag endast åberopa 6z och 76 §. §. af RegeringsFormcn, seni föreselt hwad i dylika fall erfordras. Om detta mitt ödmjuka yttrande saknar den utförlighet och ordning som Högloft. Utskottet har rätt att fordra och fag önskar att iakttaga, wädjar fag till Högloft. UtffottelS öswerscende med ett hastwerk/ som pä den inskränkta tid, Högloft. Utskottet lemnat, af mig icke kunnat ästadkommas fullkomligare. Orebro den 9 Julii 18-2. ch öVeAelin. Sedan Asdclnmgens Betänkande, pä Proposition af Herr Grcfwen och Ordföranden/ bliswit antagit och godkäntt, att säsom Utskottets utlåtande afsandas till Riksens Högloft. Ständer, begärde Herrar Commerce,Ruderne Krull och Wegelin, att deras serstildte meningar mätte genom Protocolls-Utdrag bifogas Betänkandet. Är och dag som förr fkrifwit star kx xrotocoilo, L. lunell us. Upp, >454 Den 9 Julii. Upplyst hos Ridd. och Adeln don 9 Julli. Prest-Ständet den 9 - « - Borgare-Ständet den 9 - , Bonde-Ständet den 9 wördsamt Memorial! Riksens Högloft.
R y s k a hade aldrig morfar talat m e d henne, m e n franska brukade de tala. Så drack hon ut det sista. Ä h! Den, s o m fick dansa o c h ha roligt just så här, lefva just så här! Och hon grep hastigt fiolen o c h satte den under hakan — » just så här — » upprepade h o n o c h spelade m e d nöjeslystna, glänsande ögon. Det började så gladt högt uppe i diskanten m e d en drillande munter ton, så en hel kaskad m e d gälla små knäppningar o c h så en öfverdådig liffull dans i mazurkatakt. Men dansen mattades. Det var slut m e d glädjen. Sorgesång smög sig in med gråt o c h smärta. Stråken gled öfver g-strängen i darrande, kvidande toner. Tatjanas läppar lågo tätt slutna intill hvarandra. Hennes ögon stodo fulla af tårar. H o n stannade midt i en passage, lade fiolen ifrån sig och brast i våldsam gråt. Och åter blef h o n förvandlad till den stackars lilla flicka, s o m grät så öfvergifvet, hoprullad till en liten svart boll. (Forts.) o Innehållsförteckning. (Med porträtt). — Ett fliekporträtt; af Albert Eriksson. — I •klädpenningfrå- gan ». A f » En svensk kvinna '. S — Dr notisboken. — Tidsfördrif. 21 1 Nå, jag blef sjuk, så det troligt var Att mina da ' r skulle sluta. För att då tvärt göra slut på kvalen Jag tog förgift. — Ä n i jämmerdalen Jag larfvar kry. tacksamhet. Logogryf. E herr Birgers ömsinta hjärtnupenhet d o g bort inför Tatjanas fladdrande pladder. Det var lustigt, att de två sutto så här. Tyckte han i c k e? V e t han — herr Birger, att hon, Tatjana, haft en så gruflig respekt för h o n o m förut? M e n det hade h o n icke alls nu mera, icke alls. H o n var inte en gång rädd för att kalla h o n o m för Birger, bara Birger. — Neej-då!
Det fattar jag så mycket mindre, som traktatens stadganden hvila på utlåtandet af en komité, tillsatt i en rigtning, som stod i strid med K. St:rs uttryckligen framställda önskan. Men vore nu traktaten icke desto mindre af en för land och folk nyttig inverkan, då skulle jag ej hindras från dess antagande, änskönt sättet för dess beredande synts mig ganska betänkligt, ur konstitutionel synpunkt. Men befinnes deremot innehållet vara lika skadligt, som sättet för dess tillkomst är beklagligt, och kan det visas, att den af R. St:r till 500.000 rdr uppskattade och på förhand medgifna uppoffring på tullinkomsten blilver mångfaldigt större, inser man traktatens verkningar för vårt näringslif blifva synnerligen nedslående, hur vore det oss då möjligt, att dertill gifva vårt bifall? Och en sådan bevisning är oss icke fremmande. Saken är utförligt afhandlad, dock visst icke i [Jtsk:ts Retänk., ty det är väl det mest knapphändiga och outredda, man kan tänka sig. R. St:r få af dess innehåll ingen vägledning för omdömet, derest det skall grundas på någon slags pröfning, — men flere förtjenstfull reservationer hafva i betydlig mån alhjelpt denna brist, och dessutom äro synnerligen upplysande och sakrika artiklar härom i tryck utgifna och för oss alla tillgängliga. Jag bör således förutsätta all erforderlig kännedom om deras innehåll, och nu inskränka mig till det väsendtligaste. För mig framställa sig nemi. vid denna frågas betraktande trenne hufvudsakliga skäl, som förhindra mig från att tillstyrka bifall å traktaten: för det första, att den större
Siandet ingifvet så lydand» Memorial: ”Wid Riksdagen Åren 1809 och 1810, Ilande jag, såsom Ledamot af detta IJIögtärade Stånd, StatsUtskottets Betänkanden. 187 ”tillfälle att vacka fråga otn Medel att afhjelpa ”Inquärterings - besväret för de Städer, der Trupper i ständig Garnizon äro förlagde.” ”Efter inliemtadt yttrande i ärnnet af All”männa Besvärsoch Oeconomi* - Utskottet, be”liagade Riksens Höglofl.
Så flög det en ljusning öfver hans ansikte, han satte sig på en stol bredvid soffan och fattade hennes motsträfviga hand. » Var det bara det! Evi, lilla Evi, kunde det verkligen ta dig så djupt? Förstod du då inte, att det bara var en illustration till ditt högstämda föredrag här om dagen om den absoluta frihetens konsekvenser? Och du trodde, att jag på allvar kunde vara intresserad af den där koketta, intetsägande grannlåtsdockan! Om du visste, hur tröttsamt det blef i längden att underhålla henne, men j a g ville troget spela min roll till slut. Och j a g trodde, att ock du var inne i situationen, när du såg så glad ut och tog emot häradshöfdingens hyllning. » Evi satte sig åter upp i soffan. Hälft skamsen kände hon sig, fastän ögonen strålade och tårarne torkade på kinden. H v a d det med ens blifvit ljust och glad t inom henne! Det var, som om hela världen blifvit en annan. » Hon var så vacker, och du såg så intresserad ut, att jag tänkte — jag t r o d d e —, » började hon. Men så råkade hon se en glimt af godmodig humor, som lyste till bak glasögonen. Och hon drog undan sin hand och utbrast förebrående: » W o l t e r! Tror du inte jag vet, att du genomskådade mig hela tiden. Men du ville bara bevisa, att det var du som hade rätt. Åh, Wolter! » Han satte sig bredvid henne i soffan. » Förlåt, Evi, » sade han och kysste hennes ännu fuktiga kind. » Jag kunde ju inte veta, att det skulle gripa dig så djupt, då hade jag inte varit så grym. Men tycker du då, att j a g hade bort vara smickrad af ditt stolta påstående, att det inte skulle bekomma dig det ringaste, om j a g ock skulle förälska mig i hvem annan som hälst. N u ger du mig inte mer så vidsträckt frihet, E v i? » H o n lutade sitt hufvud mot hans frackärm och svarade » nej ». Och » nej » upprepade inom henne ett tusenstämmigt eko. Ty om han svek henne, skulle kamratskapet, som hon skrutit med, inte bli någon ersättning alls för det hon förlorat.
Jag anhåller om bifall å Utsk:ts förslag. Hr Cederschiöld, Gustaf: Ett af de kraftigaste moti ver, som vid förra riksdagen föranledde mig att rösta för universitetens förflyttning till bufvudstaden, var ovilkorligen det, att jag ansåg, att vi i möjligaste mån borde, för att kunna åstadkomma något resultat, samla våra krafter i st. f. att ständigt arbeta på desammas splittrande. Samma motiv föranleder mig nu, att rösta afslag å motionärens gjorda framställning om anslags beviljande till det nya observatoriet i Lund. Jag anser nemi., att, då i riket redan f. n. finnes 2:ne dylika institutioner och dessa i ett utmärkt skick, det är alldeles onödigt att på ett 3:dje ställe äfven nedlägga betydliga kapitaler för att åstadkomma något,-som med säkerhet icke kommer att öfverträffa det som i detta hänseende redan förefinnes. Jag frågar, om det ej kan anses vara bättre, att i stället koncentrera sina krafter på ett håll och der försöka få något åstadkommet, som bör antagas kunna föra vetenskapen framåt. På samma sätt förhåller det sig med de på 3:ne ställen inom landet varande bibliothekerna. För samlingarnes förökande inköpas vid hvart och ett af dessa årligen, för en viss summa, böcker, hvilka jag föreställer mig på alla 3 ställena vid årets slut komma att utgöras af ungefär samme författares skrifter. Vore det ej bättre att äfven dessa vore förenade på en punkt, då naturligtvis, de annars splittrade, medlen kunde i rikligare mån gifva tillfälle att inköpa sällsyntare arbeten och dyrbarare samlingar. På dessa grunder yrkar jag bifall till Utsk:ts framställning. Gr. Hamilton: Pir Montgomery har som skäl för afslag å motionärens framställning anfört, att antalet af de, som studerade den astronomiska vetenskapen i Lund, valså inskränkt att det t. o. m. vid sistförflutne termin icke belöpte sig till mera än en enda. För min del tror jag att detta skäl snarare talar för, än mot motionärens framställning, alldenstund det tyckes tydligen ådagalägga att observatoriet i Imnd är i ett så dåligt skick, att ingen anser med sin fördel förenligt att1 der förkofra sig i vetenskapen.
Bästa beviset 122 Ben g September f, m, derpå är, att, före Discontens obestånd, köpte de Handlande der mycket spannemål, och gjorde föga afseende på Magszinslnrättningens operationer. Utskotten anse Statens uppoffringar genom MagazinsDirectionen vara en naturlig följd af sjelfva Inrättningen; mea förlusten har hufvudsakeligen uppstått deraf, att Directionen köpt då årsväxten slagit fel och säden således varit dyr. Jag vill medgifva, för att ej vara orättvis, att emellan 1815 och 1820 hade vi ingen öfverflödig gröda, och att, om Directionen under hela den tiden ej upphandlat någon spannmål, hade sådant kunnat lemna anledning till klagan. Men efter min tanka, bestod felet just deruti, att man ej det ovanligt ymniga året 1815 uppköpte ett betydligt förråd Det vore lätt att bevisa, att om MagazinsDirectionesa det året uppköpt 2 a 300,000 tunnor spanneinål, skulle Inrättningen hafva vunnit de följande åren, då sädesprisen så betydligen stego. Genom den händelse, som sedan inträffade, att nemligen, sedan Directionen upphandlat säd i •n tid af brist och dyrhet, en ovanligt öfvers flodig gröda åren i8«o och 1821 inträffade, blef den bekanta spannemålsexporten till Italien och till England i sjelfva verket ej så skadlig. Denna export var utomdess ej så betydlig som den nyss förut tillåtna införsel »f 500,000 tucaor utländsk säd innom ett Sr s hvilken till största delen onödiga införsel mera ä a 1820 års öfverproduetion, som Utekotten skylla derför var orsakess till spannemålene derefter inträffade vanvärde. Utskotten säga äfven, att Revieorerne rigtigt anmärkt, att Ds - Den 3 September /. m, 123 rectionen köpt upp för mycket. Ja, men endast för mycket i orätttid, deremot i rättan tid för litet.
Hvarthän i verlden vill du fly, Om du ej dårskap, kan fördraga? Den fredar sinnets ro, som kan, i alla fall, Om ryktet vara öm, för tadlet vara kall. Döm lindrigt andras fel! Sker dig ej samma rätt, Var lika mild och öm, i ord och lefnadssätt. Att sina tankar kunna dölja, Det kallas klokhet i vår bygd; Att ej behöfva hjertat hölja, Det är en ännu större dygd. Man kan ett hjertas höjd, blott på det tecknet finna: Att alltid vilja ge; att aldrig vilja vinna. En qvick och eldig själ, är en Naturens gåfva, Som varsamt skötas bör och ledas af förnuft: En gnista, vådeld blir utaf förmycken luft; Vid snabb och häftig vind, får Styrman aldrig sofva. En stor och ädel själ, som är på vishet rik, Förändring ser i allt; men blir sig alltid lik. De mesta, drömma lifvet bort, Och klaga: ”lifvet är för kort!” Hvad är, att lefva och att vaka? Naturen se; sig sjelf ransaka. Af allt, hvad jordiskt är, hör ingenting oss till! Hvad kan då kallas mitt? Blott hvad jag gör och vill. Svårigheten vid ett val ur Fru Nordenflychts skrifter är icke, att fördubbla de anförda profvens antal; men att inskränka det till, hvad här nödvändigheten bjuder: de möjligast få. Endast derföre har jag här lemnat ur sigte både hennes ”Andeliga Skaldeqväden” (utgifna 1758) och de flesta af hennes ”Tankespel”: ehuru man visserligen, vid ett sådant val, ej får hålla sig inom gränsorna af de arbeten, hvilka Fischerström utgaf såsom hennes ”utvalda”. Man får det desto mindre, då äfven bland dessa förete sig många svaga, och än flera ojemna. Det ena med det andra intygar dock endast, att hennes urskillning aldrig blef så fullständigt – och ofta förmycket – grannsmakande, som de Gustavianska skaldernes.
Uti 4:de artikeln stadgades särskilda bevillmngsafgifter för öfverflödig betjening och för vissa öfverflödsartiklar, nemligen: för husprest 25 rdr; för mer än två betjeriter, lakejer, jägare eller kammartjenare 2 till och med 10 rdr, för hvar och en sådan betjent, utom den i 2:dra artikeln för honom bestämda afgift; för nyttjande af tobak eller snus 6 sk af hvarje mantalsskrifven person, tillhörande allmoge eller arbetsfolk, och 12 sk. för andre, undantagandes gemenskapen af armén och flottan, som från denna afgift var befriad; för hvarje rum med sidentapeter skulle betalas 10 rdr och med sidentygsmöbler 3 rdr samt med äkta förgyllning 2 rdr; för bruket af sidentyg skulle af allmogens hustrur, döttrar och pigor samt andra arbets klassen tillhörande qvinspersoner erläggas 4 sk., men af adelns, presterskapets och borgares samt ståndspersoners hustrur 24- sk. och döttrar 12 sk.; för fickur af guld borde betalas 12 och för andra fickur 6 sk. Stämpelafgiften för hvarje tillverkad kortlek fastställdes till 2 sk. och bevillningen för hv. rje biljard, der s. k. partipenningar egde rum, bestämdes i Stockholm och Göteborg till 66 rdr 32 sk och på andra ställen till 50 rdr. För hvarje knähund skulle betalas 1 rdr och för hvarje annan hund 8 sk. De i 5:te artikeln af 1812 års bevillmngsstadga intagna utförliga föreskrifter angående taxeringarnas förrättande äro i de flesta delar hemtade från 1810 års bevillningsstadga och förordningen den 16 Oktober samma år, men innehålla derjemte åtskilliga ännu gällande bestämmelser i afseende på förfaringssättet vid bestämmandet eller påförandet af de årliga bevillningsafgifternas belopp. Beredningskomitéerna borde hafva slutat sina förrättningar före Mars månads utgång och Taxermgskomitéerna sina uppdrag före utgången af Juni månad.
Då nu å hyö föredrogos Allmänna Besvärs och EkonomieUtskottets den 15 dennes aflåtne, samt den 27 derpå följde på bordet lagde tvenne Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden : 1) I anledning af väckt fråga om allmänna landsvägarnes rätande; 6?6 Den 30 Majt. 2) Rörande yrkad jemkning i transportskyldigheten af Tionde och Afrads spannmålen; fann Ridderskapet och Adeln för godt? att, enär sistnämnde tvenne Betänkanden redan blifvit af de öfrige trenne Respective RiksStånden b i f a 11 n e, äfven för sin del dervid nu mera låta bero. Ut supra. S* D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets dencsdenres afgifne, och den 27 derpå följde på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till jemkning uti de Respective RiksStåndens särskilt fattade Beslut, rörande Husbehofs-bränvinsbränningen, och dermed gemenskap ägande ämnen, beslöt Ridderskapet och Adeln att berörde förslag gilla, endast med den förändring, att blott en 90 kannors panna må på Landet å en och samma Egendom, samt i Staden, uti ett och samma Verk eller Hus, få nyttjas. Ut supra. S. D Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottets den 15 dennes aflåtne, samt den 27 i samma månad på bordet lagde, tvenne Memorial i anledning af de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden: 1) I anledning af yrkad befrielse för flere KronoHemman i Norra Halland från skyldigbeten att aflemna bränntorf till Warbergs läst; ning; samt a) angående en närmare reglering af post»
Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Juni 1887, kl. 8 e. fil. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om upphörande af landsflykt såsom påföljd för brott; Gifven Stockholms Slott den 30 Maj 1857. Olämpiigheten af den i gällande lag för vissa brott bestämda straffpåföljd af landsflykt eller förvisning från riket har redan länge varit insedd, och så väl lagkommittéen som lag-beredningen hafva uti de af dem utarbetade förslag till ny strafflag ansett nämnde påföljd böra från straffarterna uteslutas. Hvad man mot den samma anmärkt är, bland annat, att ett så beskaffadt straff, mer än andra, drabbar den brottslige olika strängt, efter hans olika ställning i samhället eller inom familjen, och att staten i afseende på straffets verkställighet göres beroende af andra staters benägenhet att don till landsflykt dömde hos sig emottaga. Kongl. Majit, som redan tillförene, vid pröfning af lag-beredningens förslag, godkänt dessa skäl för landsförvisningsstraffets borttagande, har icke sedermera funnit anledning att från en sådan åsigt afvika, och då Rikets Ständer jemväl, så vidt de hittills varit i tillfälle att yttra sig öfver hvad i berörda hänseende blifvit af lag-beredningen föreslaget, i samma åsigt instämt, har Kongl. Majit ansett lagens förbättring i denna del ej längre böra Kongl. Majlis Nåd. Prop. M 1ÖS. uppskjutas, helst den, utan rubbning af lägenh sammanhang i öfrigt, synes kunna ske genom det ifrågavarande straffets utbytande mot viss tids frihetsstraff, der det varit såsom ovilkorlig bestraffning för brott användt och således icke kan borttagas utan att med annat straff ersättas. Bland de brott, för hvilka den nu varande lagen ålägger landsflykt, förekommer emellertid äfven affall från den rena evangeliska läran, och något utbyte i detta fall, mot annan bestraffning, kan icke lämpligen ifrågakomma, hvadan häruti hinder möter för landsförvisningsstraffets fullkomliga afskaffande, så länge sådant affall i lagen som straffbart anses.
Uti skrifvelse till Stats-Utskottct af den 9:de innevarande månad, hafva Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, ehuruväl Riks-ståndens och utskottens sekreterare, jemte den i Stånds-kanslierne och utskotten under denna riksdag tjenstgörande personal, enligt riksdagsordningens 24 §, först vid riksdagens slut voro berättigade att af statsmedlen erhålla en efter göromålefis vigt och mängd lämpad vedergällning, för hvars bestämmande behörig grund ännu saknades, dock föreslagit, att, enär äfven under innevarande riksmöte Mere bland denna personal torde vara i behof att, innan aflöningen kunde slutligen bestämmas, komma i åtnjutande af någon del deraf, följande för månad oeh från hvars och ens inträde i tjenstgöring beräknade belopp måt te såsom förskott å ifrågavarande aflöning utbetalas efter hvarje lyånads slut, 4 Ståts-Utskottets Memorial, ZV.-o S. Hos Högl. Ridder skåpet och Adeln: till Riddarhus-sekreteraren R:dr Banko 200: „ |7 äldste kanslister eller notarier, hvardera 90: , 6 andre kanslister, hvardera 60: Hos Högvördige PresteStåndet: till sekreteraren . , 200: „ 1 notarie 90: 8 kanslister, hvardera 60: Hos Vällojl Borgare-Ståndet: till sekreteraren
I följd af förut i denna berättelse anförda förhållanden, angående det dels allmänt spridda begär a bland ortens innevånare att tidigt kunna grunda egen bosättning, och dels den allmännare böjelsen för köpenskap, som äfven visar sitt inflytande hvad fast gods angår, hafva inom detta Län hemmansklyfningar och jordäfsöndringar skett i större skala, än jag för min del anser förenligt med beredandet och bibehållandet af allmänt välstånd. Jag vet väl att män, som för sina kunskaper och erfarenhet ega och förtjena sina medborgares aktning, hysa och söka försvara den åsigt, att få elier inga band böra af statsmakterne läggas till inskränkning i rättigheten att förvärfva och besitta mindre jordlotter. Det är dock både kändt och erkändt, att Rikets på en vidsträckt areal spridda landskaper sins emellan förete så många olikheter i anseende till belägenhet, klimatiska förhållanden, innebyggare och deras sedvanor o. s. v., att den ekonomiska författning, som kan vara nyttig och passande för ett landskap, understundom icke alls är tjenlig för ett annat och detta förhållande, som ofta föranleder partiella undantag, torde äfven ega tillämpning i förevarande fråga. Det är äfven i sednare tider af statsekonomer erkändt, att en tilltagande folkökning icke utgör bevisen på ett lands stigande i välstånd, utan att detta måste bedömas efter antalet af dess behållne och bergade innebyggare reiatift till hela folkmängden. Att folkmängden icke må tillväxa i större progression, än medlen och möjligheterne för dess utkomst, måste alltså blifva föremålet för styrelsens sträfvande, i den mån sådant kan af dess tillgöranden bero.
Jag tror det var Herr Hammarsköld, sprn talade om RiddarhusS.ecreterä£ens befattning, med uppgör an - ®e« 17 Cktober c, nu jlet af genealogier och slägtextract, på hvilka dea värde Ledamoten sätter så mycket värde. Han bör emedlertid vela, att denna befattning icke tillhörer RiddarhusSecreterarne, utan utgör den ene RiddarhusCanzlistens göromål. Secreteraren är således alldeles fiån detta genealoliska yrke. Herr Hammarsköld har begått ett nytt misstag, då han t trott, att jag gjort en panegyrik öfver RiddathusSecreteraren. Jag gör icke några panegyriker, och han behöfver dem ej. Den, som läser Protocollet skall finna,j att jag talat om det framfarna och orri det kommande, men icke «m de lefvande. I öfrigt är allt, hvad man till stöd för Grefve Cronfajslms motion här anfört, grundadt på misstroende till personer, och detta misstroende kan lika väl sträcka sig till personer med publik tjenst, sorn till personer, sorn äro utan sådan tjenst. Jag aphåller derföre att få fråga de Herrar af denna aktningsvärda Samling, sorn förut haft tjenst, om de ansågo sig sämre, när de voro Embetsman än nu, och dem, som ännu nu innehafva publik] tjenst, om de tro sig vara sämre än de förre? Herr Grefven och Landt Ma rjk a t téri hemställde, om icke Grefve Cronhjehns ifrågavarande Motion hnge, tillika roed de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, till RiddarhusUtskottet remitteras, hvilket bifölls.