Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ola i Gyllby och jag ha varet goda bussar och vänner i många herrans år, det vet Patron, och eftersom vi ha hvarsi’ lita förmögenhet, så ha vi tänkt slå ihop dom på e hand, te så mycke större säkerhet, att barna inte ska lide nöd en gång; för nu är det så, att min son och Olas doter allti haft ett godt öge te hvarandre Erik (rusar upp från stolen) Kära far, för Guds skull (hejdar sig och går häftigt fram och åter) Brukspatronen. Hvad vill detta säga? Sven. Hahaha! jag kan inte anne än skratte åt gossen. Se bare, så het han är på gröten; låt derför saka gå hastigt och lustigt: – Eriks och Brittas trolofningsskål! Erik. Nej aldrig! Jag kan inte! jag vill inte! – Hjelp mig att be, herr Brukspatron! – Ah, se der kommer Anna! (Han springer emot Anna, som inträder i fonden) Sven. Anfäkta och förbanna sådant! (Alla resa sig från borden. Bondfolket närmar sig åt förgrunden) FEMTE SCENEN. De Förra. ANNA. Brukspatronen. Hur skall jag förstå detta? Sven, ni vill tvinga er son till giftermål Sven. Tvinga? Nej, bevars; jag vet inte hvad det går åt den satans pojken. (Erik och Anna, som en stund stått i stum omfamning, framträda hand i hand till Brukspatronen) Erik. Herr Patron, bed för oss hos far och mor vi kan inte lefva utan hvarandra Sven. Tig, pojke! Och du, Anna, bort härifrån! Du har med knep och konster lockat vår son, för att få bli hans hustru Lisa. Stilla dej, Sven; det går inte an i herrskapets närvaro, att Sven. Tyst du, jag vet hvad jag gör. (Till Anna) Du byting, fattig, eländig och oduglig, tänker lure dej te min son! Nej, tack vackert! Gå din väg på stunn! Bort! Anna. För Guds skull, förlåt, förlåt! – Jag rår inte för (Hon brister i gråt) Erik. Nej, det går för långt, min far!
”Nej, icke det ringaste vid Gustafs och Carolinas; dem önskar jag af varmaste hjerta all möjlig lycka. Men – men ...” Waldemar var i hög grad brydd. Saken var för mycket kinkig och ömtålig, att framställas utan omständigheter. Han hade aldrig varit i så stor förlägenhet om passande ord att uttrycka sina tankar. ”Bror har något på hjertat; hvad var det för ett: men? Säg ut! jag kan ej gissa hvarom frågan är.” Waldemar repade mod och svarade: ”Ja, bäste farbror, jag ville säga, att ju mindre det kan vara att invända mot Gustafs och min systers giftermål, desto mera torde invändningar komma att uppstå mot mitt och Julies.” ”Hvaba! Waldemar! invändningar – hörde jag rätt? Doktorn bugade sig vördnadsfullt. ”Nå, jag må säga!” – Gamle herrn gned härvid sin fot med en sådan häftighet, att det blefve svårt att afgöra, om hans egen åtgärd eller gikten förorsakat honom mesta smärtan. – ”Jag är rätt nyfiken att få veta hvaruti det består.” ”Min gode, redlige farbror, låt det ej för mycket oroa er! Öfver hjertat kan man icke befalla. Julie älskar mig icke; jag har af hennes egna läppar hört, att, om hon än en gång fick göra sitt val, vore icke mera jag ...” ”Snick, snack,” afbröt brukspatronen; ”jag tilltrodde dig mera förstånd, än att lemna inrymme åt sådana griller, hvilka på sin höjd kunna anstå pojkar, men ej en förnuftig man, för det att en ung yrhätta, som Julie, skämtar litet med sin utkorade.” ”Här är fråga hvarken om pojkgriller eller skämt, min ärade farbror!” svarade Klein med en ton, som icke tillät något tvifvel om allvaret och sanningen af hans ord. ”Så, så! Nå! hvar har då bror factum för sitt påstående?” ”Först och främst der,” yttrade Klein och pekade ut genom fönstret, på den från jagten återvändande baronen. ”Ryttmästaren,” sade bruksherrn leende.
— Bevgningen och upptagningen af potates, sorn vanligen inträffar i slutet af September och början af October, skall icke kunna verkställas den tiden, emedan tjenstehjonen då begagna deras så kallade frivecka; hvarföre ock det ofta, likasom våren 1814 och 1816, skulle inträffat, att denna vext, hvilken Herr Liljehorn ansett i värde och gagn vara svarande emot af bela brödfödan för den arbetande Classen, blifvit förderfvad af regn och fr o t. Circulationsarbetet och nyplöjningar skola påbörjas om hösten vid Michaelitiden, sa framt dermed skall medhinnas, innan frost och kaia göra sådant omöjligt. Grödan å nyplöjningar, hvilken merändels sent mognar* och vid inträffande regnaktig väderlek, under de nu mera tidigare vintrarne, till stor del står ute vid Michaelitiden, skall, af brist på arbetsfolk, då icke kunna inbergas; och ofta blifver sådant för sent, då nya Tjenstefolket ankommit, och skörden redan är af regn och väta bortskämd; hvilket förhållande af enahanda orsaker skall inträffa, jemväl med vårsäd och sen vårsådd i sidländ åker. — Månaderna September, October Besv. och Ekon. Utsk.
Den rotte Junii. S. D, HoS Högloflige Ridderstapet och Adeln, kom i ätanka, huruledes Lapitainen och Riddaren: af Kongl. Swärds Oräen Wällcrn.! Herr ^6an^ LtLUrammar, tlnder den tid af fjorton ar han ägtz Ridderstapets och Adelns förtroende at wara Lar^ oo-Fullmägtig, med utmärkt skicklighet detta förtroende upfylli, och utorn det han wid alla tilfäh - sen ädagalaggk sin sorgfällighet om Kanco-Werkets bästa i allmänhet, äfwen nied synnerlig Nit och Drift bestndt föwaltningcn af det under hans inseende ställda, Lancju-ur tilhöriga, Tumba P-.ppersBruk, hwilket lrl en jior del genom hans omsorg blifwit försatt i det goda tilständ, hwaruti Let nu befinnes. I anledning hwaraf, och för at pä en gäng giftva benn lie Lapitaiire et wedermale af dest hugkomst, och Zanco-Werkets förmän dermed förbinda, bestöt Högloft. Ridderskapet och Adeln, at Herr Lapitaiuo Lrälliammar wid förinaltningen af Tumba Papper Bruk bibehälla, emot et arfwvde af Fyrahundrade Riksdaler om äret. Likm tt, och dä et sädant Ridderffapets och Adelns Beftut icke utan de andra K-elpoickiva, Ständeus instämmande kan i Werket sättas; stnlle detsamma med dem commumcsrLs r under wänlig begäran, det mätte de l^slpeÄiva Ständen pä bemalte Lapitaine8 sörtjenster mot Lauco-Werket göra et aftcendc, lika med det, hwartil Ridderskapet och Adeln ansett sig Le fullkomligaste anledningar aga. kär supra.
Då till undvikande af protester när man kommer lill den §, som handlar om privatbankernes supplerande, det kan vara nyttigt att hafva gjort ett förbehåll vid den nu föredragna §, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, så förenar jag mig uti detta Hr Frihms förslag, och tycker att denna discussion för närvarande kan upphöra. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att ännu en gång få höra det af PresteSt. beslutade tillägget, och sedermera yttra mig. Den 16 April e. m. 455 I anledn. häraf blef förenämnde uppgift om PresteSt:s beslut ånyo uppläst, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: Det ifrågavar. tillägget kan både vara oskadligt och vådligt: oskadligt, i händelse man icke fordrar sedelstockens förökande utan redbar fond; men vådligt, om meningen är att sedelstocken må kunna ökas thy för utan. Dä R. o. Ad. nyss fattade beslutet att förkasta en proportion af 2 till 5, så talade ingen för ett sämre förhållande än 1 till 4. Vill man nu göra det tillägg, som Hr Rosenblad begär, nemi. att Riksbanken må kunna, när en privatbank upphör, utfärda 3 lill 4 millioner r:dr i sedlar utan någon innehafvande redbarhet; så är det en sedeltillökning utan ädla metaller, dä är det ett öfverskridande af proportionen af 1 till 4; då är det åter en myntförsämring. Jag ser att Hr Rosenblad kommer-att tala för en sådan, och detta uppmanar mig att söka hindra det så länge jag kan. Jag anhåller således att punkten mätte bifallas ulan tillägg, och att vi måtte få komma vidare. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han icke orätt uppfattat öfverläggningen, hade de ledamöter, hvilka yrkat bifall till det ifrågasatta tillägget, för närvarande afstått derifrån och endast förbehållit sig rättighet att derom besluta då 57 § förekommer. Hr Rosenblad: I händelse ett bifall till Utsk:s förslag i denna punkt icke kommer att hindra pröfningsrätten när 57 § förekommer, sä har jag ingenting att tillägga; i annat fall anhåller jag om ordet.
Ständers Bewrllnings samt Minanna Beswärsoch Leconomie-Utstötts den 12 dennes uplaste gemensamma utlåtande, rörande den af Herr Riks-Räöct m. m. Friherre lulsencrsntL wackte fräga om samtycke af Riksens Ständer, att ät Kongl. Mant i underdänighet updraga, att efter Rikets behof gjöra jämkningar i Sjö-Tulls Afgifterne ä ftn - och utgående Waror, föredrogs ä nyo och bifölls; Hwarom de Rcspcctive MedStänden samt bcmäldte Utstött stulle erhälla wördsam och wänlig underrättelse, vt supi». S. D. Föredrogs ä nyo Riksens Högloft. Ständers Banco-Utstotts den 14 dennes uplaste utlåtande öfwer den af Stats - samt Allmänna Beswärs-och Oeconomie-Utskotten till Allmänna Magazins-Inrättningenföreflagno Disconterings - rättigheten i Banquen pä 320,000 Rd. Hlrcste-Ständet, som ä enä sidan funnit att ifräga warande Magazins-Inrättning ej mindre i anseende till desi nytta och oumbärlighet för Riket, än i anseende till dek biträde af 1,670,020 Rdsom förra Magazins-Znrättnin§en till Staten försträckt, framför alla andra Inrättningar bort af Banque» understödjas, samt deremot ä andra sidan förmodat, att ifrägawarande
Utskottet har, vid öfvervägande af hvad i dessa motioner blifvit framstäldt, funnit desamma grundade på goda skäl, helst med billighet och rättvisa öfvetensstämmer att, då alla inom samma församling boende för sina barn njuta lika lördel af folkskolor, de jemväl alla böra, i mån al innehafvande hemman eller annan, visst taxeringsvärde åsatt, lägenhet, utan undantag, till desammas anskaffande och underhåll bidraga. Utskottet får derföre vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en författning måtte blifva utfärdad, hvarigenom stadgas, att alla hemman, som, dels på grund af Kongl, resolutioner, dels på grund af privilegier, äro befriade från kyrkobyggnad, icke i fråga om skolbyggnad må få tillräkna sig samma frihet, utan tilllqrbindas att deltaga i anskaffandet och underhållandet af tjenliga rum för de folkskolor, som inom församlingen finnas eller blifva inrättade, samt att detta deltagande måtte bestämmas efter de grunder som, jemlikt 2 mom. 5 § i Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843, följas i fråga om rösträtt vid sockenstämma. § 4. I anledning af stadgandet i denna §, beträffande loningssättet för folkskolelärare, har Olaus Eriksson från Bohus län velat fästa Rikets Ständers Uppmärksamhet på den obillighet, sorn ligger deruti, att alla församlingar, utan afseende på dem emellan varande olikheter, måste betala lika mycket till sina skol-lärare, samt upplysningsvis anfört, att uti Sörbygdens härad finnes en socken, Sanne, hvilken utgör Allm. Bcsv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 91.
Till Revisor: Lieutenanten Grefve Adam von Seth. Till Suppleant: Lieutenanten Carl Oscar af Klint. § 6. Sedan numera framlidne En af Rikets Herrar, Friherre Johan Lagerbjelke den 5 Februari 1855, i anseende till försvagadt helsotillstånd nedlagt sin befattning såsom Riddarhus-Direktionens Ordförande har dess af Höglofl. Ridd. och Adeln utsedde suppleant Kontre-Amiralen och Kommendeuren m. m. Grefve Folke Magnus Puke såsom ordförande inträdt men deremot hafva samtlige Ledamöter af Direktionen qvarstannat i sina befattningar, och med Riddarhusets Ordinarie Tjenstemanna-personal eger samma förhållande rum. S 7. Utdelningen af Pensioner och Gratificationer af de dertill anvisade fonder har i föreskrifven ordning egt rum och i afseende på Adliga Jungfru-stiftet får Direktionen serskildt anmäla, att deruti, efter det sista Riksdags-berättelsen afgafs, blifvit inskrifne 25 döttrar af Adelsmän, hvaremot 59 genom giftermål eller dödsfall utgått ur Stiftet samt dessutom en stiftsjungfru, som icke inom föreskrifven tid anmält sig till utbekommande af sin pension blifvit utur stifts-matrikeln afförd. De i matrikeln qvarstående stiftsjungfrurs antal har sålunda sedan början af sista riksdag förminskats från 538 till 503; men antalet af de utgående stiftspensionerne har förblifvit oförändradt och utgör 222. § 8. Efter det Direktionen afgaf sin sista Riksdagsberättelse hafva de af Adliga Kadettskole-fonden utgående 4 högre Riddarhusstipendier innehafts af Henrik Ragnar Törnebladh, Friherre Carl Gustaf Cederström Gustaf Jacob Edelstam, Fredrik Theodor Rosenqvist, Carl Pontus Lagerberg, Gustaf Axel Ludvig Drake, Erik Carl Johan Cederstråhle och Johan Carl Abraham Tornerhjelm, bland hvilka Lagerberg och de 2:ne sistnämnde fortfarande äro i åtnjutande deraf.
Tillkännagafs, att Preste-St:t bifallit §:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med de förändringar, att sednare perioden af det 2:dra mora:t skulle lyda sålunda: »Askas omröstning, skall den ske öppen och efter upprop, och tillkomme dervid hvarje stadsfullmäktig en röst», samt att 3:dje mom:t skulle undfå denna lydelse: »Blifva rösterna lika många för särskilda meningar, galle den mening, som ordföranden biträder.» Hr von Koch: Jag anhåller, att B. o. Ad. behagade in stämma i Borgare-St:ts beslut ang:de denna 41:sta §. Jag gör det så mycket heldre, som det öfverensstämmer med R. o. Ad:s föreg:de beslut. Komiterade hafva föreslagit, att omröstningen skulle ske med slutna sedlar, men jag föreställer mig, att detta härledt sig från ett misstag. Jag anhåller om bifall till BorgareSt:ts inbjudning. Gr Mörner: För min del kan jag visserligen icke dela den supposition, som den siste talaren haft, eller att komiterade af misstag skulle infört en hel §. Jag kan icke föreställa mig, att komiterade hafva så litet reda på hvad de sjelfva gjort. Deremot måste jag, hvad sjelfva slutet beträffar, instämma med Hr von Koch i tillstyrkandet, att R. o. Ad måtte förena sig med BorgareSt:t. Jag vill blott tillägga, att, då R. o. Ad. förut borttagit föreskrifterna om klubbslaget, såsom varande en formalitet, hvilken icke behöfde i lag utsättas, så anser jag äfven hvad i nu förev:de fall finnes stadgadt, kunna utan skada ur §:n utgå Det torde vara lika kraftigt om ordf:den tillkännagifver sin upfattning af beslutet. Gr. Snoilsky: Gr. Mörner har ansett sannolikt, att komi - D e ii 9 Oktober 125 terade» förslag icke tillkommit genom misstag; jag anser att Utsk:ts icke heller gjort det, hvarföre jag vill försvara Utskrt för en sådan beskyllning. Jag kan så mycket mera göra detta, som Utsk:ts beslut tillkommit efter votering.
Jag kan för min del icke fatta möjligheten alt, på grund af Frih. Palmstjernas anmärkn:r, ett Utsk:s nu under öfverläggning varande betänk, skulle kunna ånyo bordläggas. Detta betänk, är bordlagdt så mänga gånger, som grundlagen medgifver. Om, på grund af Hr Frih. Palmstjernas framställning med modifikationer i Utsk:s förslag, denna fråga skulle äfvenledes blifva bordlagd, så följer deraf tydligt att den 3:rlje punktens bordläggning, en bordläggning utom hvad grundlagen bjuder, skall ega rum och hvarthän detta skulle leda eller om någon gräns för ett sådant förfarande finnes, det hemställer jag till eder, mine Hrr. Det skulle ju påtagligen kunna blifva följden. Om nudiscussionen öfver denna punkt, som redan har så långt avancerat, skulle till ett följande plenum uppskjutas, så är det ju icke annat än en ny bordläggning. Då frågan i nästa plenum förekommer, så förekommer ett 3:dje amendement till Frih. Palmstjernas. Då uppstår det förhållande, att på grund af ett 3:dje amendement, sä kan frågan icke då förekomma, utan blir öfverförd till ett derefter kommande plenum. Jag kan omöjligen förena mig med de Hrr, som yrka en förnyad bordläggning eller ett uppskof i afgörandet af den nu under öfverläggning varande §:n, sedan discussionen redan har gått så långt och sedan alla vederbörliga bordläggningar i detta afseende egt rum. På denna grund anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, att discussionen öfver §:n måtte få fortgå. Hr Printzensköld: Gr. Sparres sista yttrande härleder sig uppenbarligen ifrån ett missförstånd af honom i uppfattningen af den formela fråga, som här är under öfverläggning. Hvem af hans motståndare har sagt att det förslag, som Frih. Palmstjerna har framställt, är af beskaffenhet alt icke kunna nu och i sammanhang med StatsUtsk:s betänk, behandlas.
Sftajit »öbigt att reba»'"Wig." »»ber be» 8 Sfprit näntttbe år »tfärba nåbig Äungöretfe aitgåcnbe be ffptbigpeter od) förfigtigpetömått, pioitfa be af $ongl. 9)iaj:té »»berfåtcr, font tbfa J)a»bet od) fjöfart, borbe iakttaga för åtiijutanbe af be ©loenffa flagga», fåfont neutral, tittfömmaitbe rättigheter, ©eban bett 50 SOJarö iittteivaraitbe år freb btifioit afflutab emellan be frigföranbe mafterna, par bett 4 6 berpåfötjbe SÖlaj btifioit fungjorbt, att imber bet fåtuuba iuträbba frebdtitljlånbet »ågo» titläntpuiug af oftoatmänmbe ^»»göretfe ide lotbare fomine att cga rum. ©ebatt 9iifetd ©fäuber poö Äongl. 9Jtaj:t gjort mtberbåntg framfUitls ^ <P«tcnt förorbntttg. itutg om lotjja änbrtngar i 1854 aré tjkteutförorbmng, famt, uppå »åbig befattning, (£ommerce Sebalt föpingeit 2>öberhultétoif fullgjort be för toinnanbe af ftapel Staj:t i ttåber tillagt itäntttöe föping be fri Öifalebeö £m1' ftapelftabérätt bliftoit förututab flabeit ©ölioitéborg. 6rtånna«fdtt Enligt Dlifets) ©tänberö gjorba anhållan, hör Äoitgl. Slaj:t pröfioat titt BofÄttnin9.g0j)t fl^ mcb änbriitg af i mont. t Äoitgl. Äungörelfeit beit 21 ©eptem
Friherre bllsmmmA, Claes, androg, att han wal hade hegardt undantag för Slats-Ukstottet, men att nägoc beflut i afseende derpå ej blifwit tagit. Herr d>loräenstolxe, ingers, föreflog att Le« damöterne i de Utstött som hade mest akt göra stulls undantagas. Ropades Nej. Derpå uppkom en kort öfwerlaggnlng om tiden, nar Electorerne till wal af desie Ledamöter borde sammanträda, hwarefter Ridderstapet och Adeln beflöt att detta borde Ike i eftermiddag kl. half Z, sa att deras wallistor i Plenum hwilkrt kl. Z stulle begpnnas, kunde uppbrytas. Den 4 November. r-? Friherre klemming, förklarade sig wörda alla bestut, mea insag ett stort uppehåll i S.ats-Uistottet arbete, om någon Ledamot derifrän maldes. För Lfrigt utbad han sig fä erlndra det Riks-Ständens sammanträden pä samma tider mätte utsättas, och an. höll att Herr Grcfwen och Landt. Marstallen derom med Talemannen mätte öfwerenskomma, emedan Utstotkens arbete eljest allt förmycket hindras. Zerr (Arefwcn och LandtMarskalken, swa rade a!c fädant redan sörut more öfwerens ommit, men akt han widare skulle samrada med Talcmannen derom. Derefter begyndes voteringen kl. half r öfwer den vfwananförde propositionen, hwillen sedan rösterne wörö insamlade och uppbrutna besans hafwa utfallit sälunda. Ia — 6Z. NejZ-. Och hade således Lag. UtstottetS förslag af Ridderffapet och Adeln blifwit gilladt. Ridderstapet och Adeln ätstildes kl. half 4,. ln kiäem 6. LilverstolM. 128 Dm 4 November. Lördagen den 4 November. Plenum kl. 5 e. m. Upplästes följande:
Jag tror således det säkraste vara, att ej ingå på något låne-system, utan lemna all Bankens vinst och öfverskotten på Bevillningen till Regeringens disposition, för att efter bepröfvande utdela dem till de Authoriteter, sorn skola besörja de allmänna arbetenas verkställande. De hafva då frihet att använda dem till arbetena directe, eller till ränta å obligationer, som Verken sjelfva utgåfvo. Jag hemställer derföre, att denna punkt måtte afsiås, och att till de verk, som skola besörja arbetena, måtte Öfverlemnas att sjelfve besörja upplåningen. Skall deremot en upplåning för Statens räkning äga rum, så bör man söka att kunna göra den på de billigaste vilkor. Derföre böra 5-procents-sedIarne föredragas. Närvarande ställning och behofvet för allmänna rörelsen att kunna förränta sina penningar emot 5 procent, äro sådane, att denna Ridel. 0. Ad. Pr. VIII. Band. 52. 495 Ben it September f. m% Utväg gerna skall begagnas af alla dem sorn behöfva liggande cassör. Dessa sedlar skola ligga obegagnade nästan lika mycket, som 5procentsobligationer, men med dem undvikes den förändring i värde eller agio, som 5-procentssedlarne alltid åro underkastade, såsom ställde på lån* gre tid. Det år säkert, att der myntets värde år osäkert, verkar detta äfven på 5-procentsobligationerne. Deremot har detta intet inflytande på 3-procentssedlarne, ty obligationer, som Skola infrias vid anfordran, åro ej underkastade variation. Då man ej vidtager en realisation, inser jag således ingen våda, att vidtaga en sådan upplånings-anstalt, hvarigenom man besparar 2 procent, och sedan myntvärdet en gång blifvit stadgadt, kan man utan minsta svårighet förändra 3-procentssedlarne till obligationer med 5 procents ränta; intill dess år det utan ändamål, att skänka borrt a procent. Herr von Heijne, Georg:
Erfarenheten har redan visat, alt. ban - 240 Den 22 A p r i 1. kens för della ändamål afsatla medel icke beliöfts, ty de hafva icke ålgålt. När nu 2:ne nya privatbanker äro på vägen alt blomstra tipp, en i Götheborg och en i Mälarelandskapen, så är det icke anledn., äfven om lånebehofvet blefve större, alt del skulle varda olillfredsställdt. Då synes mig allt skäl vara för R. St. att nu bifalla det förslag som Utsk. här framställt. Om Ståndet icke skulle bifalla, utan återremittera det, på grund af det förslag Hr von Hohenhausen gjort, hvad skulle detta förslag innebära annat än att R. Sl:s bank skulle tillhandahålla medel åt sådana låntagare, som privatbankerna rala? Det har riksbanken redan fått göra, ty de öfriga låna i privat-bankerne, inom de orter hvarest sådana finnes. De öfverblifvande låntagarne äro icke de bästa, och de äro föga att glädja sig åt. Jag tror således, att utsträckningen af bankens lånerörelse i diskontväg, utöfver livad Utsk. här föreslagit, icke kan lända banken lill gagn, och det är ju bankens angelägenheter, icke de privata låntagarnes, sorn vi skola sköta. Åtminstone anser jag mig i närvar, ögonblick, då svåra omständigheter för banken stunda, böra framför allt se på bans säkerhet och fördel. Huruvida det finnes tillgång för den halfva million eller icke, det kunna vi icke veta, då vi icke känna bestämdt, huru de öfriga stånden fattat sina beslut; men då här nu föreslås, att till kassakreditiv använda de medel, som besparas diskonteringen, och då vi nu fått en ny privatbank för hufvudstadens omgifningar, hvilken man ansett särdeles nyttig för dessa landskaps lånerörelse, så finner jag, åtminstone för min del, ett ytterligare skäl derutinnan att bifalla Utsk:s betänk., hvilket jag alltså hos R. o. Ad. vördsamt tillstyrker.
DepositBank allena kan det bli möjligt att bilda PrivatBanker, hvilkas bestämmelse är att genom sedlar öka allmän-; na RörelseCapitalet i den mohn sorn Näringarne det behöfva} att möjligheten för crestion af sådane papper icke bereddes, då man år 1777 införde bruket af Sil fvermynt, var ofel bart hufvudorsak till flere Näringars och isynnerhet Åkerbrukets aftynande under denna period; att vid 1803 års Realisation utväg till circulation endast öppnades åt papper hvilande på namncredit, är ofelbart hufvudorsaken till den myntförvillelse och den förlägenhet i hvilken man nu råkat. Den nya Bankens räkningar böra föras skiljde ifrån den gamlas, och betryggande garantier beredas genom Lagar och genom publicitet. Herr von Quanten, Cari. Då Sammansatta Statsoch BancoUtskottens Betäakande blifvit af 3 Stånd i vissa delar återrenritteradt, torde de grunder vi här antogo den 15 Julii genom votering, ej vunnit så fullkomlig laga kraft, att icke en ändring deruti skulle kunna äga rum, och det 5i8 Dan 22 Julli f. m, är i anledning deraf, sora jag ödmjukast anhåller, att desse mine tankar må få afgå till Sammansatta Utskotten. Kan och bör ett myntvärde bestämmas, ar den hufvudfråga, hvarom egenteliga striden är. Det är onekeligen första grunden i all Financelära att ernå ett bestämt myntvärde, och hvad Financeplan som Riksens Ständer kunBa antaga, blifver alltid ofullkomlig, om detta vilkor ej ovilkorligen fästes dervid. Det motbjudande ordet Realisation, har redan uppskrämt allas sinnen, och det ännu mera förhatliga vilkoret af ett utländskt