Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Burfåglarne synas trifvas mycket godt i fångenskapen, och kanariefågeln, som födts i fångenskapen, kan icke sakna friheten; men stora burar måste fåglarne ha, så att de kunna öfva sina vingar. Mången föreställer sig, att den » äkta kanariefågeln » skall vara gul, och att brokiga fåglar icke äro » äkta », utan bastarder. Denna föreställning är oriktig. Den vilda kanariefågeln — hvars hemland, som bekant, är Kanarieöarne, Madeira och Azorerna — är ofvantill grågrön och något gul inunder, han är mindre och smärtare än den tama fågeln. Hans sång lär vara mycket vacker, dock icke på långt när att jämföra med rullsångarens. Den tama kanarifågeln har. likasom våra öfriga husdjur, blifvit utvecklad i olika riktningar, så att flere, mycket skiljaktiga raser uppstått. I Belgien och Frankrike har man lagt an på att hos kanariefågeln utveckla en ståtlig kroppsform. Den belgiska rasen utmärker sig för sin längd, fåglarne äro nästan en tredjedel längre än de vanliga kanariefåglarne; kroppen är smal och upprätt stående, halsen lång, hufvudet litet, ben och stjärt långa. Fågeln har i följd af sin kroppsställning något falkartadt i sitt utseende. Dessa fåglar äro ömtåliga, dåliga afvelsdjur och inga goda sångare. En yttermera utveckling af denna ras är den franska, » Parisarne » och » Trumpetarne », som de kallas. De hafva på bröst och skuldror krusiga fjädrar, bildande krås och epå- letter, däraf de fått namnet » Trumpetare ». Engelsmännen hafva bildat en hel del olika raser, som skilja sig från hvarandra genom kroppsform och färg, men icke någondera utmärker sig i afseende på sången. Bland dem må nämnas den gulaNorwich-rasen, den smärta Yorkshire rasen, som liknar den belgiska, den lilla sirliga Londonrasen, de ödlefärgade Lizards dch den stora Lan cashire-rasen, som är dubbelt så stor som de vanliga kanariefåglarne. Därjämte må nämnas de kanelbruna och de orangeröda fåglarne.
Enligt de under denna revision granskade räkenskaperna för omförmälda lån, af hvilka det ena med vederbörande låneöfvertagare afslutades i Februari 1858 och det andra i April 1860, utgjorde, såsom sednast församlade Revisorer i sin berättelse, sid. 55, uppgifvit, skulderna för desamma vid 1861 års slut ett sammanlagdt belopp af R:dr 47,426,277: 53, hvaraf återstoden af 1858 års jernvägslån, för hvilket obligationer med 44 procents ränta å tillsammans 8,190,500 Thaler Preussisk Transport: 47,426,277: 53. - 49 - Transport: 47,426,277: 53. Courant utfärdades, uppgick till 7,866,900 Thaler eller, efter beräkning af 2^ R:dr för hvarje Thaler, till . R:dr 20,978,400: — och återstående kapitalskulden för hvad sorn under åren 1860 och 1861 influtit å 1800 års till 10,000,000 Thaler bestämda lån, hvilket upptogs emot dels 4^ procentsoch dels så kallade premie-obligationer, utgjorde Th:r 9,318,350: saint den å sistnämnde lån vid 1861 års slut upplupna, men icke förfallna ränta » 55,234: 15. Th:r 9,373,584775. eller i Riksmynt » 24,990,225: 33.
När Pröfnings-Comiteen härom förordnat, besörje Landshöfdingen, att röstlängderne skyndsamt varda till vederbörande Kyrkoherdar återstälda; hvarefter så väl dessa röstlängder, som Pröfnings-Comitéens fattade beslut om Valmännens antal, skola tjena till efterrättelse, icke blott för de valmannaval, hvilka mäste anställas för närmast förestående lagtima Riksdag, utan också för dem, hvilka kunna blifva nödiga för urtima Riksdagar, som efter omför mälda, men innan näst derpå följande, lagtima Riksdag sammankallas. 22 §* A allmän Gällstämma ege de v albe rätti gade i hvarje Gäll att, inför Gällstämmans Ordförande, minst en vecka före Riksdagsmannaval utse så många inom valdislrictet bosatta och till Riksdagsmän valbara Valmän, som Pröfnings-Comiteen bestämt att i nämnda val deltaga. Suppleanter mål, der de valber åtti gade så besluta, på samma sätt väljas. Ej må Kronobetjent till Valman utses. Valmannaval fortgår, utan afseende derpå, att flere eller färre valberättigade sin rätt försumma. Gällstämmans Ordförande, hos hvilken protocöll och handlingar, hvilka angå valmannaval, också böra Jörvaras, förordnar den i hans ställe må föra ordet vid de val, han sjelf icke kan bivista. Kungörelse om Valmannaval skall af Gällstämmans Ordförande utfärdas, och i alla Gnllets kyrkor uppläsas minst fjorton dagar före valet. 1 de Jörsamlingar eller capellag, der Gudstjenst icke hålles den dag, då kungörelsen i Gällets öfriga kyrkor uppläses, bör följande dagen ett exemplar af kungörelsen skyndsamt sändas från gård till gård. Härom besörja, på Presterskapets tillsägelse, Kronobetjeningen. Lag samma vare om sådan del af Gäll, som för Valmannaval är förenad med annat Gäll, hvars Kyrkoherde kungörelsen skall utfärda. År valman död eiler af laga förfall hindrad att sitt uppdrag verkställa, och suppleant i hans ställe icke utsedd, skall, om tiden medgifver, nytt valmannaval ske.
Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Härefter förekom: l-.sta punkten. Bifölls. 2:dra punkten. Gr. Frölich: Denna punkt erinrar mig om det beslut, som för mångå Riksdagar sedan fattades, att statsskuld till Banken icke skulle afskrifvas, utan föras inom linien. Detta beslut fattades för att ett bevis skulle qvarstå på, huru det fordom gått till, när R. St:r, såsom Bankens förvaltare, finna sig icke kunna eller vilja, i egenskap af Hrr öfver Statsverket, liqvidera Statens skulder till Banken, man upför då skulderna inom linien och der stå de, sedan en half mans ålder tillbaka, såsom en vårdkas, om hvilken man dock icke bekymrar sig. Jag kan icke undgå påpeka, att förhållandet är sådant, att det visar den allmänna cirkel, hvaruti R. St:r VII H. 15 226 D e n II Juli f. m. alltid falla, när de skola gemensamt reglera Bankens rörelse och då de för tillfället endast ha för ändamål att ställa så till, att denna rörelse kan fortgå någon tid längre, dervid ofta förglömmande att Banken förskjutit Svenska Staten medel, under det den mången gång aldrig återfått hvad den lemnat. Denna cirkelgång leder ovilkorligen Bankens egare, R. St:r, att tro sig kunna sköta Banken som de behaga. Det är icke så noga, om man iakttager de reglor, som för Banker i allmänhet äro nödvändiga att vidhålla, eller om man låter den reella fonden stå i ett visst underlägset förhållande till den massa af kreditsediar, som man derpå utgifver, utan man jemkar sig så godt man kan från den ena Riksdagen tili den andra. Jag hemtar af denna anmärkn. anledning att taga en liten återblick af förhållanderne vid förra Riksdagen, jemförda med tillståndet före 1844 års Riksdag. Det kom visserligen icke i fråga att röra vid hvad, som är föremål för denna puukt; men man hade då råkat i stor förlägenhet då den metalliska valutan mycket nedsjunkit, t. o. m. något lägre än nu.
Dito Dito N:o 85, i anledning af väckta motioner om ändring i lagens bestämmelser, angående ränta å försträckta penningar eller varor. Bifölls. Stats-utskottets memorial N:o 3ä/, rörande en verkställd omröstning. Lades till handlingarna. Den 2 October. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-utskottets memorial N:o 20, i anledning af återremisser å skrifvelse-förslaget N:o 203, beslöt Ridderskapet och Adeln alt, med bifall till detta memorial, godkänna det derjemte öfverlemnade nya skrifvelse-förslag N:o 212. 744 Prot-utdrag den % October 4848. S. D. Föredrogos och lades till liandlingarne Stats-utskottets den 30 sistdidne September på bordet lagda memorial: N:o 324, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 300; N:o 325, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 320; samt N:o 327, angående verkställd omröstning olver 2:ne i Statsutskottets memorial N:o 319 upptagne voterings-propositioner. S, D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets den 30 sistlidne September, på bordet lagda utlåtande och memorial: jN:o 326, i anledning af ytterligare motioner, angående riksgäldssedlars inlösande; och N:o 328, angående uppförande å riks-staten af de utaf utsockne frälsehemmanen i Halland utgående rotevakans-afgifter. S. D. Vid föredragning af Konstitutions-utskottets den 30 sisth September på bordet lagda memorial N:o 35, angående återremisser af memorialet N:o 34, beslöt Ridderskapet och Adeln att vidblifva sitt i anledning af sistnämnde memorial fattade beslut. S. D.
En grundad tillgifwenbet för wär fria Stats-Författning kunde ett ögonblick ingisiva den fruktan, att 'en mägtigt understödd Prins stulle kgn bända syfta, att i densamma ästadkomma instränkningar; men dä Regerings-Formen tillägger Konungen hel och odelad den »verkställande magten, stulle en sädan enstan wara utan billigt ändamäl, och den stora Lagstiftare, som gifwit ät de nya Stater Han stapat, alldeles pä samma hufwudgrunder hwilande Stats-Författningar, som den wi nu äge, och i förut cnwäldigt styrde Stater infört Lagbunden Styrelse-Form, stall wisierligen ic - 92 Dcn 21 Augusti. ke önsta eller understödja inskränkning i de hos ost urgamla rättigheter, som Han friwilligt skänkt'andra folkslag; utmn dest, sinnes intet enda exempel, att Han sökt winna minsta inflytande i andra landers inwärtes styrelse; blott dem, som med härsm.agt blmvit eröfrade, hafwa af Segcrwinnaren erhållit sin organisation. Nationens kärlek skall utom desi blifwa den tillkommande Kron-Prinsens ömaste syftemäl, och denna winnes sakrast dä Prinsen wrsar agtning och tillgifwenhet för de lagar och inrättningar, Nationen är med ömtälighet tillgifwen. Prinsen af Ponte-Corvo bär desiutom i alla tidskiften wist sig med en utmärkt wärma tillgifwen de liberala grundsatser, som utgöra föremålet för ett rättskaffens fritt folks önskningar. En Härf amre, som skördat sa mänga lagrar, beböfwer ej önska krig för att i detta afseende lefwa i Historien. Han stall twärtom med full kunskap om de olyckor som åtfölja äfwen de lyckligaste krig, söka undwika alla anledningar, söm kunna störa freden, sä oundwiklig'nödig för att bota wära djupa refwor. Men skulle wära gränser fordra förswar, hwilket hopp ljusnar dä ej för Fäderneslandets söner, att se sig anförde af en sä krigs-erfaren och seaerwand Hjelte.
Så medan hon låg där, stod plötsligen den lilla Kristusbilden för hennes inre syn. Det var som hade han trädt in i rummet i hela sin fattiga prakt. Hon såg honom tydligt. Donna Micaela började anropa Kristusbarnet om hjälp. Och hon förvånade sig öfver att hon ej förr vändt sig till denne gode hjälpare. Men det var väl därför att bilden ej stod i en kyrka, utan fördes omkring som en museivara af miss Tottenham, som hon blott i sin högsta nöd påminde sig honom. Det var sent på kvällen samma dag. Efter middagen hade donna Micaela gifvit alla sina tjänare lof att gå ut på festen, så att hon och hennes far voro ensamma i hela det stora huset. Men vid tiotiden reste sig hennes far och sade, att han ville höra sångartäflingen på torget. Och då han gick, vågade ej donna Micaela sitta alldeles ensam, utan hon måste besluta sig för att följa honom. Då de kommo upp till torget, sågo de det förvandladt till en teater med stolrad vid stolrad. Hvarenda vrå var fylld med människor, och det var med knapp nöd de kunde finna platser. »I kväll är Diamante härligt, Micaela,» sade cavaliere Palmeri. Det var som hade nattens ljufhet mildrat honom. Han talade mera enkelt och ömt till sin dotter än han på länge gjort. Donna Micaela tyckte genast, att han talat sant. Hon kände det så, som då hon första gången kom till Diamante. Det var undrens stad, skönhetens stad, en liten Guds helgedom. Midt framför henne stod en hög och mäktig byggnad, som var uppförd af själflysande diamanter. Hon måste tänka efter en stund, innan hon kunde förstå hvad det var. Dock var det ingenting annat än domkyrkans fasad, som hade blifvit klädd med blommor af styft silfveroch guldpapper och med tusen små speglar, som hade stuckits in mellan blommorna. Och i hvarje blomma hängde ett litet oljeglas med en låga så stor som en eldfluga. Detta var mycket vackert. Det var den mest intagande illumination, som donna Micaela sett. Det var ingen annan belysning på torget, och det behöfdes ingalunda något mer ljus. Denna stora vägg af diamanter, lyste alldeles tillräckligt.
Tio Ledamöter, Reprefeutanter för Landets höglia penninge - interesfe, ikola uttrycka egennyttans höglia fordringar; och Regentens önfkningar framburna af femton af honom nämnda Ombud, Ikola tjena till en kraftig vägledning vid befluten, men efter min öfvertygelfe, aldrig förmå att dik* tera deni. Detta förflag behöfyer ej medföra någon annan ändring i Regerings-Formen än i några obetydliga formaliteter. Att här uppgifva dem är öfverflödigt. Vid verkfiälligheten falja de af fig fjelfve i ögonen, Men deffa formaliteter fkulle genom denna Reprefentation mycket förkorrtas. Riksdagsmöten lkulle oändligt mycket haliigare afgöras. Äfven Ständerne fkulle fluteligsn göra fm åfyftade nytta, om en beltändig beredning nedlättes, forn utarbetade alla mål innan de Ständerne förelädes, få att 2\ <Je af Standerfte endaft behöfde pröfvas och afgöras. Freftelferne för Ständer att gå utom fin gräns vore derigenom i det mätta undanröjda, och redighet i de allmänna ärenderna möjlig 5 lamt energie i ftyrelfen att hoppas. Upland och Södermanland, hemman 10852å4röft.per hem. 43408 Folkm. jernv. 158 härd. 632 44040 282279 Tillägg för hyttor kopparv., mesfmgsbr., fabriker, alunverk,&c. Nerike Folkm. 100428 hem. 2756 jernv. 116 tillägg Vellman - land Folkm. 84808 hem. På Städerne räknas öfverhufvud, (hvilket kommer att be^ ro af närmare utredning) 60000 400 80 360000 2400480 «r Ofvanftående Tabell vifar huru ett antal af 240 Electorer kunna utväljas.
Med anledning af respective landshöfdinge embetets kungörelse n:o 23 af den 30:de sistl. september, valdes nu och befullmägtigades bonden Olof Olofsson i Pålgård, af Österåsens by, att å Häggenås sockens vägnar, infinna sig vid landstinget i Östersund, måndagen den 28 uti innevarande månad kl 11 f.m. för att med landets öfriga deputerade rådgöra och besluta rörande inrättande af en lantbruksskola för Jemtland, samt huruvida bron öfver Krokoms elfen kan repareras eller nybyggas? Förklarade församlingen sig fullkomligen nöjd med hvad dess deputerad och fullmägtig dervid lagligen gör och låter. Datum som ofvan, in fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Uti Häggenås sockenstuga den 27 november 1859 samtyckte församlingen, på derom framställd fråga, dertill, att skräddare gesällen Erik Pärsson Åsen, mantalsskrifves här i socknen såsom sockenskräddare. In fidem N. S. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma uti Häggenås sockenstuga d. 4 december 1859. S.D. Sedan undertecknad tillkännagifvit, att nämndemannen Nils Svensson i Häggesta, som enligt församlingens uppdrag och begäran, i sockenstämman d. 17 sistl. julii, icke fick träffa herr direktören Ek på Frösön och således icke eller kunde få veta hvad ett mindre orgelverk skulle komma att kosta samt undertecknad tillika upplyst att cantor Billström i Sundsvall erbjudit sig uppföra ett orgelverk om 8:ta stämmor uti Häggenås kyrka för 2480 r.d:r riksmynt då församlingen håller nödigt trävirke till pipor och yttre struktur, samt skjuts och kost för orgelbyggaren och en dess biträde, uti ca 2½ månads tid m.m. Och sedan tit. Billströms kostnadsförslag blifvit offentligen uppläst, äfven som förmånliga vittnesbörd af sakkunniga män och musik-kännare om tit.
Proposition N:o lie. till föredragning; att för jordeboksmålen böra vid sistnämnda tid anställas dels i Kansliet två Notarier och två Kanslister, dels ock ytterligare en Kammardräng vid Kollegium; samt att aflöningen för denna personal bör blifva alldeles lika med den, som för Kollegii ordinarie embetsoch tjenstemän samt betjente i samma grader är eller varder bestämd, att såsom arfvoden utgå; — och har Kollegium hemställt, att de personer, som vid jordeboks-verket blifva anställde, måtte i Nåder försäkras, icke blott att de, när deras arbete dervid icke mera tarfvas, skola än vidare få på Indragnings-staten uppbära sina arfvoden, intilldess de till ordinarie tjenst med motsvarande aflöning varda befordrade, dock med skyldighet för dem att under tiden, eller intilldess befordran vinnes, inom Kollegium förrätta det arbete, som uti tjenster, likartade med deras vid jordeboksarbetet innehafda befattningar, kan dem uppdragas, utan ock att deras enkor och barn äro berättigade till pension af allmänna Enkeoch Pupill-fonden, i enlighet med de för pensions erhållande å denna fond i allmänhet stadgade grunder; men att de ordinarie embetsoch tjenstemän, som vid jordeboks-verket kunna blifva anställde, böra, när arbetet är slut, till sina förra embeten eller tjenster återgå. Vid pröfning af detta förslag har Kongl. Maj:t väl, lika med Kammarkollegium, funnit både <le förberedande arbetena till nya jordeböckers upprättande och sjelfva dessa böckers granskning vara af en sådan omfattning och besvärlighet, att dessa göromål omöjligen kunna af Kollegii ordinarie embetsoch tjenstemän, i bredd med deras öfriga åligganden, medhinnas; helst när arbetet, enligt gifna föreskrifter, bör ske med den största skyndsamhet, som låter sig med erforderlig noggrannhet förena. Kongl.
Oaktadt jag icke var tillfullo nöjd med redactionsförslaget, medgaf jag likväl slutligen dess godkännande, icke derföre, att jag i grundlagsförändringen såg någon ny garanti mot framtida misshushållning med Banken; ty det var mig ej obekant, att 1776 års realisation förolyckades, icke genom några af Ständerna vidtagna åtgärder, utan genom de af den andra Statsmagten utgifna riksgäldssedlarna; att, hvad i8o3 års realisation beträffar, den redan fått en knäck genom de 7 eller 8 millioner R:dr, som jag vill minnas att Konungen hade år 1808 tvingat Fullmägtige i Riksg.Gont. att assignera pä Banken, samt alt den stora sedelutsläppningen år i8oq, hvaraf den fick sin bane, var en följd af andra Statsmagtens påträngande framställningar. Jag visste dessutom, att någon sedelutgifning aldrig ägt rum utan Regeringens bifall och merendels på dess förslag, samt att Regeringen tvärtom alltid fordrat vida mer, än som erhållits, så att R. St. icke gjort sig skyldiga till det klander, de i detta afseende fått uppbära. Icke heller biträdde jag den nya redactionen derföre, att jag uti Rådgifvarnes ansvarighet väntade någon ny garanti för allmänheten; ty jag visste väl, att åtal för åtgärder, deri begge Statsmagterna handlat gemensamt, icke kunde äga 4 H. 18 i3S Den ii Mars f. m. rum; utan iag gjorde det, emedan jag önskade, att R. St. genom Konungens delaktighet i bancolagstiftningen skulle undgå mindre förståndiga domares klander, eller åtminstone dela det med Konungen och hans Rådgifvare. Jag erkänner likväl, att det sedermera var en tid, då jag ansåg den föreslagna förändringen såsom verkligen nyttig för realisationen; men det dröjde ej länge, förrän jag just från det håll, hvarest behofvet af 72 §:s förändring blifvit yrkadt, trodde mig finna sådana åtgärder sättas i fråga, som skulle ställa hela realisationen i vida fältet.
Af denna §, som berättigar hvarje ledamot att få propos. delad, då slutligen ett beslut skall fattas, följer ingalunda, att ju icke diskussionen kan omfatta liela ämnet, och dä diskussionen blifvit fulländad, samt ämnet skiljdt i serskilda delar, måste enl. samma grundlags § propos. framställas på hvarje sådan del. Jag ansåg således Frih:6s förslag icke stridande emot grundlagen men väl emot ordningen. Emedlertid vidhåller jag min först yttrade åsigt hufvudsakligast med stöd af nyssnämnde §, ty det är ju tydligt, att då det beror af hvarje ledamot att få Ståndets beslut fattadt öfver hvarje §, måste man med mera ordning komma till slut, om dessa olika §§ serskildt diskuteras. Jag medgifver likväl, hvad Frih. Sprengtporten här yttrat, att, då de 4 första §§:nc stå med hvarandra i så nära sammanhang och innehålla grunderna för förslaget, de böra först diskuteras, hvarföre jag icke skall motsätta mig en sådan ordning för öfverläggningen, i händelse Ståndet sådant beslutar, dock att Ståndet förbehålles rättigheten att öfver hvarje serskild § fatta beslut. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Frih. Raabs begäran att framställning måtte göras, huruvida det nu af Const.Utsk. öfverlemnade förslaget skall antagas till utgångspunkt för diskussionen, finge förklara, det han, till följd af stadgandet i 56 § R.F. ansåge sig icke kunna till öfverläggning framställa något annat förslag, än det af Const.Utsk. till R. St. öfverlemnade, naturligtvis med hvar och en af Ståndets ledamöter obetagen rätt att i anledn. af detta förslag göra sina anmärkmr; hvarjemte H. Ex. nu förnyade sin förut gjorda propos. om R. o. Ad. behagade tillåta att föredragningen af detta förslag skedde §-vis. Ropades ja. Då härefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. på sätt Frih.
Vid 1S48 års utgång hade anslaget till materialier vid Stockholms Navigationsskola en skuld till premiekassan af 25 R:dr 45 sk. 7 rst., sorn år 1849 ökades tili 106 R dr 41 sk. 7 rst., hvilket belopp alltså balanseras till år 1850, såsom brist i räkningen öfver aflöning och materialier; men för år 1849 finnes icke någon redogörelse öfver premiekassan, hvilken, förut redovisad inför Rikets Ständers Revisorei, hade vid 1848 års slut en behållning af 252 R:dr 14 sk. 5 rst. Ovil-statens Pensions-iiirättniiitf. Räkenskaperna, hvilka undergå granskning af delägarnes egna Revisorer, utvisa: (se bilagan Litt .1). Na^on erinran härvid har å llevisorernes sida icke torekommit. ö Bilaga Litt. J. till 1851 års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. 142. Debet. Balans från år 1847: 1 Tillgångar . Tjenstemannafonden. Allmanna Enkeoch pupillfonden. Enskilda Enkeoch pupillfonden. Gåfva af en gammal tjensteman. Götha Hofrätts Pensionsfond. Wimmerstedtska Testamentsfonden. Langska Testamentsfonden. — Uppbörd: I Vakansbesparingar 4ö^t)UU. Balans frän år 1847: 1 Bidrag till enskilda enkeoch pupillfonden 1 Förvaltningskostnader I Afskrifningar och institutioner 3: 12. t ; S:r Balans till år 1849: Summa År 1*4». Debet. Balans från år 1848: Uppbörd: Summa Credit. Utgifter: Bidrag till enskilda enkeoch pupillfonden ou: Förvaltningskostnader. 8,628: 4. 2. Denna kassas räkenskaper, hvilka undergå granskning af delägarnes egne Revisorer, utvisa: »eliet. år år Balans från föreqående året: Tillgångar - 2,532,552: 1. i). 2,559,822: 36. 4. Uppbörd:
Om en reservfond skall kunna i verkligheten göra skäl för namnet, måste den vara utlånad på utrikes ort mot ränta och fullgod säkerhet, t. ex. utländska statsobligationer, ty endast då kan den, när behofvet inträffar, i silfver indragas till riket, utan att inrikes lånen behöfva upsägas och indrifvas, samt utan att åstadkomma tryckning på handelns vexeltillgång. Bildandet af en så beskaffad reservfond, som ständigt växer genom de intressen, den bär, och genom ett fortfarande användande af bankovinsten, skall inom 15 å 20 år så tillväxa, att den, jemte Bankens liggande reela fond, fullt motsvarar Hankens hela sedelskuld och sålunda för alla tider betryggar realisationens bestånd. Enligt nu gällande stadganden får Bankens reela fond sjunka till 10 millioner R:dr r:mt och dess sedelskuld då icke vara större än 40 millioner, det vill säga, ieke med mera än 30 millioner öfverstiga reela fondens belopp. Häraf följer, att den å utrikes ort stående reservfonden icke i och för Bankens säkerhet behöfver vara större än 30 millioner R:dr nmt. När reservfonden upnått detta belopp, kunna, så väl den derefter inflytande årliga Bankovinsten, som räntorne af den utrikes stående reservfonden, årligen 80 Den 2 November. användas, dels till låncbankens förstärkning för utlåningar inom riket, dels till statsverkets biträde, som nog lärer deraf blifva i behof, i följd af den nu pågående utrikes skuldsättningen för jernvägsanläggningarne. Men klokheten torde bjuda, att äfven sedan reservfonden uppgått till 30 millioner, fortsätta med så väl bankovinstens, som reservfondens räntors användande till fondens ytterligare förökning, ty Banken kan då, utan fara för realisationens bestånd, utgifva nya bankosedlar til! samma belopp, som reservfonden öfverstiger 30 millioner, och använda dessa nya sedlar, sfi väl till förstärkande af lånerörelsen inom, landel, som till Statsverkets biträde och sålunda i naturlig ordning årligen föröka landels rörelsekapital. Låtom oss tänka på framtiden, den eger inlel annai stöd än vårt förstånd och våra hjerlan.