Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se Hufi vudtitel 7:de. 1 atMmmmKrsajgataangss ®27yffr.vsxr.ir.iLs: jsshsoe F. a> pr, 73 aq </>r_ > 0 '-J cd 5 0 0 ~ d> ttJ rH pr1 a ro 0 tfa •JO JQ B Pfia CD O ~ CD r-e l\:o N:o | Sid. Finérska Bnlancen, om Stslc il lige personers befrielse trän ansvar för. Se Billbergh af. Finland, om upphörande af den nedsatta tulien å d;rifran inkommande varor. Se Haudelstraktaten med Kyssland, Finntorp oell Nybyggen i Stora Kopparbergs Län, om deras skattläggning ,,., Finska och Åländska fartygs kustfart i Sverige, ang.de Ytterligare i samma ämne Fiske, Hafs-, Skär-, Strömoch Insjö, om ändring i 1766 ars Fiskeri-Stadga Fisken, Kronans, om försäljning till skatte af en del deraf Fiske, Sill-, Se Bohusländska Skärgården. Fiskerinäringen, om anslaget till, 2>e KufvudTiteln titte, Fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva, om bestämmande att de må anses såsom fast egendom Svar på återremiss . Fjerdingsman, Krono, angtde deras aflöning in. m, 8var pä återremiss „ „ om rättighet till skjutslega Flink, Causlipost, angalo honom tillagd sportel-! ersättning. Se Bibiiotheket Kongl. Flottan t', d. Arnu'ens, om peusionsfylluad för OHicerarne. Se Hufvud-Titel t):de. Flottans. Stationers aflöniugsstater. Se HufvudTitel 5 te, sid. 2. Underhåll och nybyggnad. Se Hu(vud-Titel 5:te, sid, 4. Fo1i i-afgif t för assignering på Banken. Se Assignerings-räkning. Folk skole Lärare-Seminarierne, om ökadt anslag; till dem .
De föreställa karlar, som sitta till bords med qvinnor, hvilka ha hufvudet insvepta i dylika kapuschonger som Messalina bar, då hon ej ville bli igenkänd. På andra taflor förekomma män, som dricka eller spela. Rummet har flera diskar och hyllor för dryckesvaror och födoämnen. En dörr leder till ett rum med särskilt utgång åt gatan. Ett par små portar föra till tvänne kabinetter, hvilka kommunicera med ett närbeläget hus. Det hela utvisar att etablissemanget hade mer än en bestämmelse. Alla dessa butiker och krogar voro vanligen försedda med inskriptioner, i hvilka deras egare anropade någon hög herres beskydd. Detta kan ungefär svara mot nutidens skyltar och annonser, der man finner titlarne hofskräddare, hofjuvelerare, etc, och alla dessa Jenny-Lind-cigarrer, Kossuth-handskar, prinsessans thébröd, prinsens droppar, halsdukar å la Metternich och nyckelknippor à la drottning Victoria. De gamles lif var i främsta rummet offentligt, och med undantag af de timmar, som egnades åt sömnen och måltiderna, tillbragte de nästan hela dygnet på forum eller under portikerna. Deraf bära deras bostäder tydliga spår. Deras atrium var väl på sätt och vis ej annat än ett forum inom hus, der de mottogo sina vänner, klienter och gäster och der de fortforo att lefva i fria luften. Med undantag af atrium, en stor sal eller kanske rättare gård i midten af huset, som oftast var obetäckt eller åtminstone hade en öppning på taket, bestod den öfriga byggnaden af små trånga och obeqväma rum, der man ej gerna kunde uppehålla sig för annat än att sofva eller äta. Ett talande skäl för rummens ytterliga litenhet låg deruti, att hvart och ett användes till blott ett enda, en gång för alla bestämdt bruk, och mängden af dessa olika bestämmelser var hos de förmögnare ganska stor. Den delen af huset, som låg närmare gatan hade en mera offentlig karakter. Der voro vestibyler och atrium med sina små salar, der gästerna väntade. Den andra sidan af huset inneslöt fruntimrens sängkammare, badet och matsalen samt en mängd små rum, bestämda för egarens enskilta bruk och med högst varierande ändamål.
Större delen af dessa vinstmedel, eller nära två millioner R:dr, har, genom Banko-styrelsens försorg, blifvit förvandlad i räntebärande obligationer och det öfriga har minskat Bankens ansvarighet samt återfinnes således uti indragna sedlar. Till denna anmärkning, föranledt af det förmenande, som sökt' göra sig gällande, att nämnde vinst icke skall vara disponibel, öfvergår Utskottet till frågan, huruvida hela eller blott någon del af denna vinst bör för Bankens säkerhet i Banken bibehållas. Då vid 1844—1845 årens Riksdag förslag framstäldes, att, genom användande af behållna vinstmedel, uppbringa grundfonden till 10,000,000. R:dr, hvilket Rikets Ständer ock biföllo, yttrades, bland annat, den åsigt, att sorn en fortsatt reservation af vinstmedel skulle verka tili ökning af lånerörelsen eller minskning af sedelstocken, borde de å vinsterna uppkommande öfverskott, efter hvarje års bokslut till statens allmänna behof öfverlemnas. Rikets Ständer gillade imellertid icke denna åsigt i alla delar, utan förbehöllo sig att vid hvarje riksdag pröfva huruvida den under mellantiden från föregående riksdag upplupna, behållna vinst kunde afhändas Banken eller borde i och för dess konsoliderande der qvarstå; och det stadgande, i fråga örn sältet för nämnde medels användande, hvilket 1845 års Banko-reglemente innefattade, öfverflyttades till det vid sednaste riksdag utfärdade enahanda reglemente. Under förutsättning, att detta stadgande, som innehåller, att den inflytande vinsten bör af Fullmäktige användas till uppköp af räntebärande papper, så vida icke
Se svar till 3S9 a, i n:r 21 af Idun. Påstryk flera ggr dagligen en salva af styras: 3 delar och kinasulfat eller dyfvelsträck 1 del. En så beskaffad, pålitlig pensionsinrättning finnes, ja, icke en utan flere, nämligen Bänteo c h. Kapitalförsäkringsanstalterua. Sådana finnas i flere städer i riket (17); den kapitalstarkaste är Stockholms. I någon af dessa kan Ni med största trygghet insätta edra besparingar, som sedan växa med ränta på ränta och arfsvinst till 55 år, hvarefter Ni årligen erhåller en viss procent (hittills 9) af det kapital, som genom insättningar och räntor samt s. k. arfsvinst uppkommit vid den tiden. Har Ni sålunda lyckats spara ihop ett kapital af 2,000 kr., kan Ni på- räkna en lifränta fr. o. m. 56 års ålder af 160 — 180 kr. Ju tidigare Ni börjar, desto mindre behöfva de årliga insatserna vara. Bdl. Af 2 * / kilogr. groft salt, 425 gr. socker, 42 gr. salpeter, 14 liter vatten kokas en lake, som skummas väl under kokningen och slås, när den är alldeles kall, hälst dagen efter sedan den är kokt, öfver köttet, hvilket, om så behöfves, med en tyngd hålles nere i laken. Efter 3 a 4 veckor (förutsatt att man ej lägger ned allt för stora stycken) är hvad som saltats i denna lake färdigt att koka och liar då en delikat smak och en vacker röd firg. Innevarande årstid håller laken sig ej länge god, hvarför man ej gerna bör koka större sats, än hvad som behöfves för gången, så vida man ej har förträffliga förvaringsrum. Vintertiden däremot håller den sig rätt mänga veckor. Att salta kött och fläsk tillsammans är att förbättra båda sorterna. En fjrdel med denna lake är, att hvad som saltats i den aldrig behöfver vattnas ur, utan kan och bör kokas med den sälta, laken gifvit det. A Innehållsförteckning *. Malvina de la Gardie; af Adolf Betländer. (Med porträtt.) — Australiska skaldinnor, tolkade för Idun, af Karl Ben-xon.
Ridderskapet och Adeln remitterade Memorial om mdragning och förändring af ätskillige Collegier och Ämbeten nti Rikets civile Styrelse-grenar, samt efter det Borgare-S tändeterhällit del af berörde Memorial och detsamma sig föreläsas lätit, fann Ständet för sin del med bifall til Utskottets meddeldte yttrande, det mä Herr E>fwerste Kammar Iunkaren Friherre llLM!lton8 förenämde Memorial til Riksens Ständers StatsConstitutionsoch Lag-Utskott förwisas att undergä den beredning som derwid kan anses nödig; Hwarvm wördsam och wänlig underrättelse de Respective Medständen samt wälbemälte Utskott genom detta Proto olls - Utdrag medelås skulle. Ut Supra. Lx ?rotocollo, Ul. keterson. Utdrag af Protoeollet bällit hoS BondeStändet d. ii Augusti isog. S. Riksdagsmannen ^ llcrg vsnielsson frän Elfsborgs Län ingas följande nu upläste Memorial: Ibland de mänga oeconomiska ärender som til förändring eller förbättring blifwit wäckte och underkastade Allmänna Oeconomieoch Beswärs Utffottets beredande är oförnekeligen nästan det wigtigaste, frägan om Landt-Tullarnes afffaffande. Alla Clasier af Medborgare förena sig i önskningen derom, och winsten för LandtBruket ligger i öppen dag i fall en sä lycklig förmän Ven 18 Augusti. 10^9 förmän kunde winnås. Uti bref til Talemannen, som pä Nädig befallning emanerat, har Hans Kongl Maj-.t lemnat förhoppning det Landt-Tullarnes afftaffande wörö -ned Kongl. Mastts höga wilja öfverensstämmande, äfwen, som lenna aneelägna saks beredande, längt för detta, sä wäl af Bondesom Borgare-Stan. det blifvit remiticradt til Högloft. Be nmrsoch Oeeonomie - Utskottets närmare granskning och utlätande.
Lagerbjelkes, Gustaf, <1. 7 dennes på bordet lagda hemställan om inbjudning lill Medstånden alt instämma i R. o. Adis beslut, angille StatsUtskis utlät. Nio 241, i anledn. af väckte motioner, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels angide förändring af de i afseende pä utarrendering af Kronans fasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter, blef denna hemställan nu föredragen. Frill. Cederström, Jacob: Jag har ingenting emot om R. o. Ad. skulle besluta en inbjudning till de öfrige Stånden, alt, i händelse de icke redan fattat beslut i denna fråga, instämma i det brokiga beslut, som det H. Ståndet i densamma fattat och hvilket beslut, om del blifver ledande lill en författning, troligen i en framtid skall komma alt leda till stora förluster för samhället; men jag begär alt min reservation emot R. o. Adis beslut mä få åtfölja inbjudningen, afslyrkande jag Medstånden alt sig med B. o. Ad i dess beslut förena, i fall de ännu icke beslutat, men, i motsatt fall, ali nu icke till pröfning upptaga inbjudningen. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Om jag icke år oriktigt. underrättad, skall detta betänk, redan vara afgjordt af Sine Ständ i enlighet med hvad Utsk. tillstyrkt och således vara ett R. Stis beslut. I händelse prot.utdr. derom från de öfriga Stånden ankommit, torde deras innehåll genom Ridd.secrcl. R. o. Ad. meddelas. Undertecknad Ridd.secret. tillkännagaf, att, enligt ankomna prot.utdr., Presteoch BorgareSun bifallit, men BondeSt. återremitterat StatsUtskis utlåt. Frih. Pal mst jerna, Carl Otto: Den upplysning Ridd.- secret. lemnat var just hvad jag ämnade anföra. Deraf synes väl, att 2:ne Ständ hafva bifallit betänk.; men dä ett Ständ detsamma, återremitterat och sålunda något definitivt beslut ännu icke är i frågan faltadt, anser jag för min del att inbjudningen bör äga rum.
Utom de vid §. rörande landels allmänna beskaffenhet upptagne åtgärder för beredande af lättare kommunikationer, torde här böra nämnas, all under delta qvinqvennium en regulier ångbålsfart med 2:ne större ångbåtar kommit lill stånd, hvarigenom från 3:ne hanmar i Länet en lika hastig som beqväm kommunikation erhållits ej blott med hufvudsladen, ulan äfven, hvad som förut ofta saknades, med de norr och söder om detta Län belägne städer vid Bottniska viken, äfvensom med Wasa i Finland, sorn några gånger på sommaren af ångbålarne besökes. Detta nya kommunikationsmedel har märkligt inverkat på rörelsen. Det begagnas flitigt, och som företaget gifver god vinst, bör man kunna påräkna att kunna framgent; derpå ega tillgång. §. 4. Politisk Författning. Delta Läns Kammarverk företer mera enkelhet än förhållandet är i andra orter, derutinnan att hemmansnaturen, med undanlag af 17| mantal frälse, endast är Krono och Kronoskatte, af hvilka 86j mantal, deruti inbe - 52 gripna 45(' mania! ecclesiastika boställen, tillböra den förre och 1,5041 mantal den sednare naturen. Någon kungsgård eller ladugård finnes ej inom Länet; icke heller andra boställen, än de som besittas af ecclesiastikstaten. Ett kronoskattehemman tillhör härvarande hospital och lärer i äldre tider tillfallit detsamma genom arf efter ett hospitalshjon. Under sislförflutna 5 år har förut varande rekognitionsskog blifvit skattlagd till 6|i| mantal, som ingått i skatt, äfvensom i| mantal krono blifvit till skatte kopia; hvaremot ^ mantal skatte är vordet, enligt Kongl. Kammar-Kollegii beslut, i Jorde boken tili krono omfördi, samt -A mantal redan i äldre tider i ödesmål förfallet krono derutur afförts. 24 krononybyggen hafva blifvit definitift beviljade och äro ännu under frihetsår, så att deras hela antal inom Länet nu uppgår till 121.
Det är flera gånger framhållet, att det är medelmåttornas stora hop, som uppmuntras och hjelpes fram af akademierna. Huruvida dessä äro värda de stora summor, som årligen gifVas åt dem af ett fattigt land med stort behof af att spara på sina slantar till andra, påtagligt nyttiga ändamål, det är en oafgjord fråga. För adepten är naturligtvis akademiens läroverk bra att ha. Det gifver kostnadsfri .undervisning i konstens nödvändiga handgrepp, — och det är ingen sak att förakta. Ar lärjungen förståndig, behöfver han ej ångra den tid, han tecknat och målat der, blott han ej stannar der länge och blott han genom oupphörliga naturstudier håller uppe sin friskhet, sin omedelbarhet i uppfattningen. Mot akademiens skola ha nog invändningar försports. Visst har den varit pedantisk, denna samma en gång för alla utstakade väg för de mest skiljaktiga talanger, denna barocka skizzteckning till de blifvande landskapstaflorna (som undertecknad förut — i Dagens krönika 1884, häft. 3 och 4 — uppträdt emot). Pedantiskt är hela detta prisämnes-målande, som nu tyckes gå sin undergång till mötes der-igenom att eleverna helt enkelt föredraga att välja ämnen sjelfva framför att måla något motiv, som inte rör dem. Tänk blott på landskapsskolorna förr! Prisämnet var till exempel pilar vid en strand. Hela sommaren målade hvar och en pilar. Allt annat förbisågs, ty något annat behöfdes inte för pristaflan. Det förstås, att höll man på i många år enligt den metoden, så kunde man bli mångkunnig, men om detta var idealet för fria studier i naturen, det blir en annan fråga.Dylikt kan vara af större eller mindre vigt, det bidrager dock att sätta skolan i misskredit. Farligast är fåmannaväldet, äfven om det är upplyst. Eleven vet, hvilka åsigter som äro omtyckta på högre ort. Vill \ ian fram, ser han således den beqvämaste vägen. Ibland har han talang och är fÖrtjent af framgången, ofta har det funnits andra, som fÖrtjent den bättre än han, men som för-spilt sin lycka.
Jag vill blott nämna, att med den Ledamot af StatsUtskottet, som blifvit åberopad, och hvilken skulle hafva yttrat, att stora tillgångar funnos, menas Herr von Hartmansdorff; men dessa tillgångar äro inga andra, än Bankens ännu odisponerade vinster, och jag skulle tro, att de icke borde komma i fråga att användas till lönejemkningar. Jag har sagt, att StatsUtskottet ansett såsom en pligt att stanna inom nuvarande Bevillning; det var en pligt för StatsUtskottet; det är det visserligen icke för Rikets Ständer. De Herrar, som påstå, att Utskottet gått för långt, torde finna, att det gifves: andra, som gå ännu längre. Herr Cederschjöld: Som Herr von Hartmansdorff af opasslighet är hindrad, att vara tillstädes, anser jag mig skyldig att påminna Ridderskapet och Adeln, det hans yttrande var, att tillgångar funnos, sä vida man ej ville använda dem till Canaler och Strömrensningar; och som jag förmodar att samma pluralitet, som vill öka detta anslag, ej eller vill lemna Canalerne hjelplösa, så skulle alla utgifterne icke kunna Den i Octoher. i3 bestridas utan medelst lån; och jag hemställer ill hvar och en, om det är lämpligt att med lån bestrida Statens dagliga utgifter* / Friherre Anckarsvärd j, Carl Henrik: Jag hade vid återremissen af detta ämne» den äran yttra mina tankar i frågan; men då StatsUlskottet ej dervid fästat särdeles uppmärksamhet, hyser jag ej eller hopp, att Ridderskapet och Adeln lärer göra det. Jag vill således ej upptaga tiden med att återupprepa hvad jag för ut anfört.
Domstolen ansåg icke i nämnde fall böra ega rum, hemställde Högste Domstolen, att, till förebyggande af en sådan tydning, mätte uttryckas, att domaren, vid infordrande af nämnde böcker, egde att för deras inlemnande förelägga vite eller annan lämplig påföljd. Vid 20 §. Till följd af stadgandet i denna § att, ,der öppen kredit varit emellan köpmän aftalad, hvardera vore pligtig tillställa den andre räkning och att den af Kongl. Maj:ls Nåd. Preposition, N:o 97. 15 deni, som ej åtnöjdes med den räkning han fått emottaga, egde att densamma klandra lios rätten, hvarunder han lydde, skulle, då räkningarne voro olika och bägge köpmännen ansågo sig ega anledning till klander, en sådan klander-talan, ehuru angående samma sak, likväl kunna på en gång hos olika domstolar anhängiggöra? På det sådant måtte förekommas, och då dessutom den föreslagna påföljden för underlåtenhet att klandra räkning, eller att denna skulle anses såsom godkänd, ej syntes böra tillämpas i det fall, att de ömsesidiga räkningarne voro olika, i hvilket fall icke någondera räkningen borde till följd af försummadt klander kunna tillvinna sig cxsekutiv kraft, hemställde Högste
Erik öppnade dörren. Mannen i kappan vände sig om, betraktade honom och ville, förmodande ett misstag, underrätta honom om detsamma, men nu närmade sig från olika håll några med bloss försedda fångknektar, och man hörde af de frågor och svar, de i förbigående utbytte, att det ifrigt letades efter hexorna. – Fort in i vagnen! hviskade Erik till de darrande qvinnorna. – Herr pastor, ni misstager er ... detta är mynher Vanloos ekipage, yttrade mannen i kappan. Fångknektarne nalkades. Ännu några steg, och de efterletade flyktingarne hade befunnit sig inom den krets, som färgades af blossens rödaktiga sken. Ellen sköt sin mor in i vagnen och skyndade sjelf efter. Erik stängde dörren. – Lifdömda ... oskyldiga ... Vanloos mor och syster ... Mer hann Erik ej att hviska till den förvånade tjenaren, förrän fångknektarne stodo framför dem. – Här ha vi pastorn, som var inne hos hexorna, yttrade samme vaktkarl, som för Erik öppnat dörren till Ingrids och Ellens fängelse; – pastorn kan måhända säga oss, åt hvad håll de flydde ... – De skyndade ur fängelset genom en af korridorerne, och jag följde dem, men hvarthän de sedan i mörkret och trängseln togo vägen, derom kan jag icke upplysa er, svarade Erik. – Det voro ett spektakel, om de skulle kommit undan, fortfor vaktkarlen; – hela det oväsendet måtte anstiftats af Hin Onde, just för att rädda trollpackorna. Ja, ja, man vet icke hvad man skall tro. Fångknektarne aflägnade sig åter. Erik hade under dessa ögonblick ångestfullt kramat tjenarens hand, och denne tycktes hafva förstått den tysta bön, han på detta sätt uttryckte. – Hvad står på? Hvem var det, som steg in i vagnen? frågade nu kusken, i det han lutade sig fram öfver sidan af kuskbocken. – Tyst, svarade tjenaren, – det är på mynhers befallning ...
Med tillämpning häraf skulle ifrågavarande perpetuel le arrende, såsom en u ta 11 Riksens Ständ ers tillstyrkan eller åtgärd tillkommen Nådebevisning val komma att af Ureflige lfarkiska Familier, fortfarande begagnas, men afgiften till Statsverket i stället forde nu ingående 33 R:d xfi sk., uträknas och Stats"Jtskattets Betänianden. bestämmas salunda, ätt den ar 1707 fastställde arrendesumman af 300 Daler Kopparmynt reduceras till Tunnor Spanmål efter samina års markegång, hvilken Spannmål, efter årligt markegangspris i Länet kommer att eriiggas; om verkställigheten hvaraf Riksens Höglo!!. Ständer, så vida Utskottets tillstyrkande häraf gillas , lära Iros Kongl. Majit i underdånighet anhålla. Vid granskning af den projecteradé Löflingsoch Utgifts-Staten, hvilken härjemte bifogas, har Utskottet , hvad först angar aflöningen för betjeningen, utgörande ett belopp af 3378 R:d 32 sk. samt 1200 Lpd. hö in natura , funnit de föreslagne Lönerne icke öfverstiga hvad som skäligen , med afseende å närvarande tids förhållanden, må böra bestås, men likväl trott att någon förmindskning i personalen skulle kunna åstadkommas genom sammanslående af nu serskildt upptagne befattningar, af hvilka Ved-Bokhållarnes, den så kallade Fonteneurens och möjligen äfven Klockarens torde kunna förenas med någre af de audre tjensterne.
Det var en sanning, att hon aldrig skrifvit en rad vid detsamma, men den näpna, allt annat än praktiskt användbara lilla möbeln blef med ens oumbärlig, och för att visa det satt hon där ofta med hushållsboken framför sig. Här var det Hugo, som gaf vika, och ett gårdsrum i samma förstuga förhyrdes samt blef moderns surrogat för ett hem. Det var nu hvarken från skrif bordet eller kabinettet Thyra ej kunde afstå. Hennes hemliga tankegång var, att rummet låg för nära mannens, att modern kunde få för mycket inflytande öfver honom, och att hon ej ville dela med sig af hans tid och tillgifvenhet — inte det ringaste — inte till han3 mor en gång. Thyra beklagades allmännt och lat beklaga sig, och när så sväimodern verkligen kom i huset, beundrades hon lika allmänt och säg det ej häller ogärna. » Ingen hade sett en sonhustru så uppmärksam och förekommande, » och det var hon också — inte ens i detta förhållande fanns något att anmärka. Hela våningen låg mörk, men skenet från gaslyktorna utanför strömmade in, så att man mycket väl kunde se, hvad man tog sig för. I sängkammaren sprakade en brasa. Gossen hade nyss badat och somnat in, mätt och förnöjd i sin lilla barnvagn. Thyra stod i matsalen med ett stort, hvitt förkläde framför sig och ordnade med välbehag det nypolerade silfret på buffeten — det var ju lika blankt och nytt som för fyra är sedan. Det hade varit en bråkig dag, och hon var trött. Dagen därpå — bröllopsdagen — skulle blifva middag för det närmaste umgänget, och hon satte sin ära i, att allt skulle vara hemmagjordt. Hon visste, att Hugo ej kunde låta bli att småskryta öfver henne, och det var så behagligt att höra sig berömmas. Någon sprang uppför trappan. Det var endast en, som gjorde sig så brådt. Hela hennes ansikte lystes upp af lycka. Inom ett ögonblick hörde hon sabeln rassla mot golfvet och slöts i hans famn. » En sådan flitig liten hustru — och så vacker! » — han kunde ej låta bli att säga det, och det var ju en sanning, det kunde hvar och en se. Hela huset hade varit uppoch nedvändt på morgonen, och nu var det ordnadt igen.
Stadens innevånare utgöras af några förmögna och några behållna handlande samt några embetsman, i öfrigt af fiskare, som med möda undgå att hemfalla till stadens fattigvård, handtverkare, som hafva föga behållning af sin näring, och slutligen af s. k. arbetsfolk, som, i anledn. af en nästan långt drifven välvilja hos stadens styrelse, hafva fått sätta sig ned endast på grund af deras blotta ansökningar. Sådan är församlingens ställning, och deraf torde Ståndet kunna bedöma dess förmåga i afseende på kyrkans underhåll. Frih. Tersmeden, Nils: Jag delar deras åsigt, som yrka afslag å betänk., och vill biolt tillägga några ord i anledn. af Hr Åkermans yttrande. Han stödjer Herösands) kyrkas anspråk förnämligast på rättvisans grunder. Jag kan likväl icke finna annat, än att de 70 t:r, som Hernösand äger,oäro af Staten anslagne och all rättvisa således uppfylld. Hr Akerman har sagt lill stöd för sin åsigt, att dessa 70 t:r hade blifvit Hernösand tillagda genom ett särskildt K. bref redan 1648. Detta är ganska sant, men detta br. står i mycket nära sammanhang i afseende på tiden, med det beslut, som togs 1647, hvarigenom Herösands stift skildes från ärkestiftet. — Såväl prosten Säve i sin motion, som biskop Hedren i den upplästa reservationen, hafva gjort ett misstag i deras beräkning, som dock kanske hvilar på ett tryckfel. De säga nemi. att om dessa 124 t:r lägges till Hernösand, skulle 500 t:r stå qvar för Upsala domkyrka. Förhållandet är likväl, att Upsala domkyrka nu icke har mera än 558 t:r, och om derifrån tagas 124, så återstår endast något öfver 400 t:r, då således det missförhållande skulle uppkomma, att Upsala domkyrka icke skulle få stort mera än dubbelt emot en kyrka af den beskaffenhet, som Hernösands lilla samhälle kan behöfva. Jag kan nemi. knappt sätta Hernösands kyrka i någon annan cathegori än kyrkorna i Sveriges öfriga städer, och de kunde göra ungefär samma anspråk.