Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häst, endast innefattade redogörelse för det å 4:de Hufvud-liteln uppförda anslag till samma regemente, ehuru utgifter till ganska betydliga belopp för regementets behof utannrdnals från åtskilliga andra uppgifna anslag. Till följd häraf, och då i allmänhet utgifterna icke vore uti hufvudbokens kooti specificerade, ulan vanligen sammanförda under en enda gemensam rubrik, lemnnde hufvudboken således icke kännedom 0111 samtliga utgifterna för meranämnde regemente, utan måste man, för alt vinna en sådan, genomgå en betydlig del af verifikations-haiidlingarne till Kollegii räkenskaper. Enär enahanda förhållande inträffade äfven med flertalet af öfriga anslagskonti. och Revisorerne följaktligen icke kunnat af Kolleen hulvudhöeker vinna upplysning 0111 kostnaden i sin helhet för något af de föremål, som tillhörde Kollegii redovisning, hafva Revisorerne, till afhjelpande af denna olägenhet, framställt del förslag, alt hufvudboken, förutom den redovisning, densamma nu innehåller, jemväl på eli ställe skulle redogöra för samtliga kostnaderne till de särskilda föremål, som tillhöra Krigs-kollegii förvaltning. med uppgift derjemte, till huru stor del utgifterna för hvarje föremål frän det ena eller andra anslaget utgått. Af Krigs-kollegii underdåniga förklaring hafva Rikets Ständer inhemta!, att hvad Revisorerne uti oinförmälda hänseende äskat, kail i sammanhang roed det årliga bokslutet åstadkommas, ine 11 all likväl delta, från den egentliga redovisningen afskiljda statistiska arbete komme alt medföra så betydligen ökadl besvär och behof af lid för Kollegii Boksluls-kontor, alt. för ifrågavarande uppgifters utarbetande och sammanläggande med hufvudboken, oundvikligen erfordrades, all ett arfvode, motsvarande afiöningen för en tjensteman inom lägsta Ijenstegraden, blefve slälldt lill Krigs-kollegii disposition.
Under förutsättning häraf och med bibehållen öfvertygelse tillika om sakens beskaffenhet, har det förekommit mig betänkligt, att dessa frågor i lagstiftningsväg nu anmäla, helst, hvad första frågan beträffar, de tvifvelsmål om det rätta, hvilka vid detta tillfälle sig yppat, lätteligen kunde, under sådan behandling af frågan, i stället att skingras, iklädas ett utseende af vigt, som de eljest i lagskipningen icke skulle äga. Börande för Öfrigt vordsamligen tilikännagifvas, att uti ett tryckfrihetsmål, hvilket, af enahanda art och vid samma tid, som det ofvanomförmälda af R. St. Just. Ombudsm. Emb.-BerXden 14 Jan. 1S40. 11 g Kongl. Svea HofRätt behandlade, tillhört Stockholms Stads KämnersRätts upptagande och pröfning, Kongl. IIofRätten, hvars skärskådan detta mål blifvit understäldt, genom Utslag den 20 Augusti i838, med anmärkning af förelupna felaktigheter, uridanröjt KämnersRättens alla åtgärder, Juryns yttrande och Rättens slutliga Utslag, samt till bemälde
St. förbjudit torpare att bränna, bränna de i skogsbygden dagligen och i stort, utan att kronobetjeningen kart förekomma det. Med ett sädant stadgande om brännvins9 H. 25 Den 7 Juli f. ra. rätten, oell då man beböfde dranken, blefve det blott några få pannor, som begagnades och ginge i lån. Det förslaget att inskränka bränningen till en kortare tid, än som fordras för ladugården, skulle leda till missbruk och lagbrott; och det bör man förekomma. Det har blifvit föreslaget som det förträffligaste, att brännvinsbevillningen skulle utgå efter en supponerad produetion, så att t. ex. den, som hade en 3o k:rs panna, skulle afverka så och så mycket. Först och främst, hvem skulle göra denna beräkning? Jag har af reservationerna sett, att R. St. skulle göra det; men antingen R. St. skulle göra det, hvilket åtminstone skulle bidraga till enhet, eller andra skulle göra det, hvilket skulle förorsaka olikhet, så medför det våld mot äganderätten och friheten, att man, ehuru man ej vill bränna mera än för sitt husbehof, blir tvungen att bränna 2 å 3 gånger så mycket. Man blir förhindrad att begagna hvad slags säd man vill och måste, för att ej förlora för mycket, begagna den bästa säden. Ett sådant beskattningssätt kan ej antagas utan orättvisa. Dertill kommer den oriktigheten, att om brännvinsredskapen går sönder, är intet afdrag gjordt för den tid, som erfordras till dess lagande. Jag anser detta äfven ingripande i hvad jag kallar frihet; ty friheten anser jag vara den, att jag betalar en skälig afgift derföre, att staten behöfver den, utan att likväl tvingas att begagna den motsvarande rättigheten annorlunda, än i öfverensstämmelse med min förmån. Dessutom motverkar man ju hvad man vill. Man säger, att man skall motverka tillverkningen, men tvingar till en mångdubbel bränning. Jag anser detta vara det olämpligaste och tror, att den enda afgift, som kan controlleras, är på pannrymden. Den, som vill bränna mycket eller litet, har då full frihet.
Med den föresats, att i allmänhet icke försvara mine Mcuioner, då Betäukandeii deröf - Den i5 Maji e, m. vef irrån Utskott inkomma, utan anset såsom ?iiisstag i omdömet, då vid ämnet och behandlingssättet icke någon uppmärksamhet hos Ridderskspet och Adeln fästas; nödgas jag likväl vid LagUtskottets Betänkande i anledning af min Motion om förändringar i Rättegångsordningen, i flere föreslagne fall, göra någre anmärkningar, till upplysande deraf, att Utskottet så stympadt upptagit Motionens ämnen och motiver, att deraf icke kan hämtas fullständig upplysning om dess beskaffenhet och åsyftande, och med anledning hvaraf äfven som af andre Betänkanden, jag skulle önska att Utskottet meddelade en hänvisning, upplysande tiden af Motioner att de såsom tryckte kunde till läsning vara att tillgå, då vidlyftigheteu lägger hinder i vägen för deras ormtändeligare upptagande af Utskottet. Då jag framställt föremålet för min Motion vara, beredande af enhetsprinciper vid alle högre och lägre Embetsverk i förening med trygghet för rättsökande till bevarande af fatalier, och rådrum att hinna få kännedom af en dom eller utjlag innan de voro fÖrpligtade att deri föka ändring; att detfå endet af dom eller utjlag, i ftället för anjlag /kulle genom ett allmänt fladgande blifva tiden, ifrån hvilken Fatalier borde beräknas, samt file des då delfåendet beflämmer fatalietiden hos Landshöfdingen Qch KammarCollegierne, det ock torde få be flammas fatalietiden i Under Rätterne och Ho)Rätten-, hade jag skäligen förmodat, att Utskottet skulle derom göra en framställning och deröfver meddela ett motiveradt yttrande hvarföre icke: patmi fatalieber£kning vöre lämpelig i RäKSs »83 Den 15 Maji e. tw,| frågor i lika Instancer i administratif väg, som i den Judicielle eller vid Domstolarne.
Emellertid visade hon folket omkring sig, ifrån förestånderskan vid spiseln intill minsta vallflickan, ett långt vänligare ansigte, än hon bestått de tilltänkta slägtingarna, och hon värdigades till och med att i några alldeles icke försagda, utan lugna och klara ord försäkra att, om Herren behagade låta henne komma till en sådan heder, hon hoppades bli emottagen med den välvillighet, som hon sjelf skulle visa i sitt matmors-kall. Det allvar och den värdighet, hon ådagalade, vunno helt och hållet Bertholds bifall, hvilket visade sig i en upprymdare sinnesstämning, medan de åto ensamma i salen. När måltiden var slutad, sade Berthold, som icke förlorat sin fixa idé och den kloka doktorinnans råd ur sigte: “Nu gå vi in i salig mors kammare. Der kan du se hennes dödssäng och påminna dig att hon gaf oss sin välsignelse i det sista!“ Fästmön följde honom, men blef så uppskakad, då hon i den mörka kammaren stannade vid den högt uppbäddade sängen, att hon darrande nedsjönk i en gammal skinnklädd länstol framför det lilla bordet, der ännu matmoderns bibel, glasögon och snusdosa funnos qvar. Intrycket var öfverväldigande: Kerstin Maria flöt i tårar vid erinringen af Bertholds mor, för hvilken hon hyste en så djup, men ängslig vördnad. “Jag försäkrar dig, att hon talade vänligt om dig!“ sade fästmannen uppmuntrande. “Men eftersom detta är en vigtig stund, så låt mig veta hvarför du blifvit så allvarsam och sluten inom dig sjelf, liksom om du grubblade på något!“ “Käre Berthold, du – det har gått så småningom ... och förlåt att jag säger dig att den, som fästat sig i äkta tro vid dig, nog behöfver både allvar och eftertanke ... Första året efter vår skilsmässa, då du höll mig i stadsskolan, var jag nog ung och dåraktig att känna mig hedrad och smickrad af att bli begapad af herrarna, som pratade alla slags artigheter för mig.
»Nej, detta är då nästan komiskt! Här sitter jag och talar till er, som om ni vore min biktfar – och likväl är det egentligen första gången jag ser er. Men det är med samtal alldeles som då man sitter vid pianot och fantiserar – ibland blir det blott några torra ackord, ibland de allra skönaste melodier, som man knappast vet hvarifrån de komma ...» Äfven han hade rest sig upp, och han granskade henne förstulet, medan hon talade. Hon var icke så vacker vid klart dagsljus som i går afton i skymningen, men hon såg likväl obeskrifligt intagande ut. Det var någonting fullt och harmoniskt hos henne, någonting som tillfredsstälde. Hennes uppträdande var mycket lugnt, men det var ett lugn, under hvilket man anade en sjudande vulkan. Hon var ytterligt enkelt klädd, helt och hållet svart, utan några prydnader eller smycken, endast kring ena handleden ett tjockt guldarmband; men i hvarje detalj af hennes drägt fans denna utsökta omsorg, som mer än något annat smeker ett känsligt sinne. Spetsarne kring hals och armar voro de finaste fransyska, handskar och skor sutto som gjutna, och då hon drog upp sin lätt parfymerade näsduk, såg Melcher att den var af den silkeslenaste battist. »Har ni ännu varit nere och druckit?» fortfor hon, i det hon gick fram på vägen och spände upp sin parasoll. »Eljest kunna vi ju göra sällskap?» »Nej, jag har icke druckit», svarade Melcher, »men jag tror det är för sent nu. Klockan är snart nio – det är frukosttid strax ...» »Nå, då göra vi i stället en liten promenad genom parken, om ni har lust ...» »Det har jag visst», svarade Melcher lifligt. »Men», tillade han tvekande, »det fins någonting annat, som jag har ändå större lust till. Jag vet visserligen, att jag, liksom i går afton, löper fara att bli ansedd för påflugen, men i alla fall vågar jag bedja er, att i stället för att promenera, komma med mig i salongen och gå igenom en liten sång, som jag här tagit med mig.» Hon skakade skrattande på hufvudet. »Musicera så här dags? Innan man frukosterat? Nej, det är alldeles omöjligt.»
Hvar och en inser väl att då fråga är om en 8 å 10,000 r:dr, detta icke stort kan betyda, då i alla fall hvad som ingår, blir Statsverket behållet och blifver förskott, som sedermera äro till Ständernas disposition. Detta kan icke föranleda så betydlig skilnad, äfven om en större förändring med den ordinarie räntan skulle komma att äga rum; ej heller skulle sådant kunna verka till afslag å nyttiga förslager, eller till ökande af bevillningen i någon märkbar mån. Först och främst är gifvet att, om äfven Ständerna skulle besluta, och K. M. bifalla, att hela den ordinarie räntan skulle ingå till Statsverket, så skulle sådant icke kunna verkställas genast, dertill fordrades lång tid. Man kan icke föreställa sig annat än att nuvar. innehafvare skola blifva bibehållna vid den rätt, hvarmed de lillträdt sina tjen ster och löner, och således ingen beräkning af hvad som kunde Statsverket tillkomma, vara möjlig, förr än vid nästa riksdag och kanske icke då. Jag tror således alt de skäl, Frih. Raab för en återremiss anfört, helt och hållet förfalla. Hvad för öfrigt angår frågan derom, att åtskilliga ärenden bordt vara afgjorda innan Utsk. ingår till Ständerna med förslag att bestämma inkomsterna för de 3:ne titlarna, så anser jag det vara omöjligt för StatsUtsk., att afvakta alla de beslut, som Ständerna kunna fatta i afseende på motioner i den syftning, som är omnämdt, eller de förslag, som under Ständernas pröfning kunna i det afseende! förekomma; med mindre än att hela Statsregleringen, så väl utgiftsfrågorna som inkomstbetänk. skulle upskjutas många månader; och jag hemställer, huruvida Ständerna och landet i allmänhet kunde vara belåtna med att riksdagen sålunda förlängdes. Utsk:s förslag till utgifterna, kan naturligtvis icke föreläggas Ständerna förr än betänk, om inkomsterna är afgjordt. Och nu vill man att alltsammans skall upskjutas i Den 8 Mars f. m. 221 afvaktan på afgörandet af de frågor, som väckts. Jag ser icke någon gräns för den tid, inom hvilken sådana frågor kunna väckas.
Sedan en hokkon-iite, bestående af fru Ankarsvärd samt fröknarna Engström, Forsell och Hjelmerus, blifvit tillsatt, hafva af denna komite systematiskt ordnade listor ö f ~ e r god ungdomsoch barnliteratur blifvit ilpprattade och å byrån framlagda. ~ e s s a listor h a h a flitigt tagits i ansprak, i synnerhet vid jultiden, då iifven, i likhet med l-ivad förut egt rum, nyutkomna böcker, skänkta af hrr bokförläggare, varit å byrån för påseende tillgängliga. Att förbundet, vid utöfvandet af denna del af sin verksamhet, som af mangen kanske. anses obetydlig, varit till verklig nytta, framgår särskildt deraf att såväl, föraldrar som afven bokhandlare uttalat sin tacksamhet för deil ledning dem af förbundet i detta fall beredes. För skolbibliotsk och läsecirklar. begäran bokförteckningar uppgjorts. Föreningar i Norge; Finland och Danmark, bildade för qvinnosakens befrämjande, hafva från byrån begärt upplysningar om förbundets ' ändamål, verksamhet och sainmansattning, samt, enligt önskan, fått sig tillsända förbundets tryckalster. De upplysningar och råd, hvilka byrån uppfordrats att gifva, hafva hufvudsakligen afsett kompetensvilkor för tillträde till nyare arbetsond,den för qvinnor - sasom postverket, centralinstitutet, telegrafverket, jernvagens ' kontrollbyrå, banker, för utöfvande af tandlikar-, af faltskärsyrket - inen afven för länipligaste sätt att betrygga ålderdomen genom insättande i rhteanstalter och pensioi-iskassor. Rättsfrågorna hafva innefattat hemföljd, bortskänkande af egendom, boskilnnd, bouppteckning, testamente.
Jo! om fienderna föreflä ost en Thronföljare hwilken äterförer til ost förlorade Länder, eller gifwer ost npa, eller ock medförer penningar hwari genom - Den 18 Julik. Z07 genom Rikets ökade skullder kunde til nägon del förmindskas. Hwad olycka more det icke dä, at hafina genom ett redan gjordt wal, lågt hinder för sädäne förmåners emottagande? Men lika sä litet jag will smickra mig med granna förhoppningar, tror jag blott at warsamhet och förstghet i wära företag äro nyttigast. Det will saga at ej öka anledningarne til fiendernas mistnöje, utan snarare mindssa dem. Freds underhandlingarnes öpnande genast, anser jag för det angelägnaste företaget; de lemna säkraste uplysningarne, och winna wi genom dem icke mera, sä böra de ätmindstone förskaffa ost ett Stilleständs lugn; fä nödigt för Landtmannen, hwilken behöfwer den modige krigarens arm för at berga en af Försynen nu lofwande härlig gröda, sedan mänga Jordbrukare förlorat Söner och Drängar wid ett i olycklig stund uprättadt Landtwärn; sä nyttigt för at i sommar icke utmattas med hela krigsmagtens underhällande i fält, utan häldre samla krafter för at til wintern, dä fiendernas anfall äro mest at befara, med destomera styrka kunna möta dem, om de wägra den fred ost är wärdigt at antaga. Wi bora äfwen påminna ost at Nation gladdes med det hopver dä IV af sattes, at, den ost af fienderna ofta tilbudna antagliga fred, hwilken denne Konung alltid enwist förkastadt, skulle ätersökas. Detta hoppets upfpllande tilhör det Riksens Ständer at yrka och pässynda. Är det upfyllt, dä ej ännu, efter hwad jag känner, Hägra freds-underhandlingar Z08 Den 18 Inlik. ärv började. Mine Herrar!
Jag är en hatt. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. Låtom oss blifva vänner. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. Hvar sak för sig. Vänskap är ett, politik ett annat. I det första fallet räcker jag dig min hand, i det sednare, drar jag den tillbaka. Ske, som du vill. Men er andre; kan jag lita på er? I lif och död. Vi tillhöra dig. Lita på oss. Lita på oss. FLERE. HAGELSRÖLD. HAGELSKÖLD. A. LÖFVENSTRÅLE. Mina herrar! Fatten glasen, dessa kristall-liljor med smala stänglar, i hvilkas kalkar glädjens ljufvaste morgondagg perlar. En skål för bror Löfvenstråle, en skål för vår värd, vår förträfflige värd! (Betjenterna kringbära glas och bjuda härunder äfnen B. Löfvenstråle ett; han skjuter brickan ifrån sig.) LÖFVENSTRÅLE. Bort med brickan. Jag dricker intet. Hör du? LÖFVENSTRÅLE (till A. Löfvenstråle). HAGELSKÖLD (utan att märka från hvilken det afvisande svaret kom). Hvem vågar neka att dricka med sin värd? Djerfves han träda fram och se mig i ansigtet, skall jag med kraften af min kända vältalighet lära honom dricka. Det vågar han. B. LÖFVENSTRÅLE (träder fram). A. LÖFVENSTRÅLE (afsides). Åter en förolämpning af honom! Kan du också lida det der? (Högt.) Jag skulle kunna tala om en historia, jag men det är detsamma det. Vill du ej tömma en skål för din bror, för din och vår värd? Nej! B. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD. HAGELSKÖLD. LÖFVEINSTRÅLE (afsides till A. Löfvenstråle). Du måste det. Försök att tvinga mig. (Man hör dansmusik från de inre rummen.) Musiken klingar. Låtom oss skynda till dansen. Damerna vänta. Skål broder! (De klinga med A.
Han ansåg Slanges styrka betydligare än den i verkligheten var och ville för intet pris lämna en så farlig fiende i sin rygg. Denna mening segrade i krigsrådet. Vredgad lämnade Piccolomini det kejserliga lägret den 10 Mars för att med sitt kavalleri upphinna och slå Banér. Det är bekant, att endast få timmars försprång räddade i Böhmen den svenska hufvudstyrkan från de rasande huggen af Wallensteins bäste lärjunge. Det kejserliga artilleriet hade på natten framförts knappt femhundra steg från Neunburgs murar och började vid dagningen en eld, som tycktes vilja bortsopa staden från jordens yta. Af den nya förskansningen fanns om en half timme intet spår. Nya sträckor af muren föllo och med dem långa rader af hus, så att man fram på morgonen kunde utifrån se in i staden ända till torget. Nu ansåg ärkehertigen tiden vara kommen att för sista gången fordra kapitulation. Elden upphörde. En trumslagare afsändes med budskapet, åtföljd af en officer. De närmade sig försiktigt den bresch, som i går kostat så många offer, trumslagaren förut under ihållande hvirflar, parlamentären efter. När de kommit på hörhåll, svängde officeren sitt hvita fälttecken och ropade allt hvad han förmådde: Kapitulation! Kapitulation! Hvad nu? genmälde Slange, som stod i breschen. Skjut den hunden, som gläfsar där nere! En karbin blixtrade och den olycklige trumslagaren föll, midt i en hvirfvel, med genomskjuten panna. Parlamentären, hvilken kulan rätteligen gällde, kastade sig till marken och kröp på alla fyra tillbaka till lägret. Alle man på sin post! kommenderade chefen. Han visste hvad därpå följa skulle. Åter begynte kanondundret med en våldsamhet, som vittnade om fiendens raseri. Han kastade nu äfven fyrbollar, som antände de återstående husen och som försvararne förgäfves sökte släcka. På västra sidan hade de intet annat skydd än kvarliggande grushögar; de läto, utsträckta på marken, järnhaglet hvina öfver sina hufvuden, men äfven denna ställning räddade dem ej från ricochetterande kulor och kringflygande stenskärfvor.
Ersättning för RemissLage till nu varande LaudtRäntmästare och Regementsskrifvare 5,ooo: Till Lonunderslöd för Stockholms Schol-Lärare i6o Tun:r Spannmål a 5L R:dr 85a: Tionde m. m. till Presterskapet i Solna för de Carlbergs Kungsgård underlydande Hemman 125: Assessoren Doctor Hartmans Lön hitflyttad från MedicinalStaten 266: 32 Pension för Afl. Riks-Rådet Grefve Liljencrantz’s dotter, Friherrinnan Tornerhjelm 25o: Dito till Landshöfdingen m. m. Hans färla 2,000: Dito till frami. Stats-Commissarien Yidegrens 3:ne Döttrar 3oo: Sta ts-Utskottets Betänkande!!. y5i Dito till Direcleur Löfving 333: 16. samt följande hittills af denna Stats Besparingar utgifne Pensions-belopp: Till frami. Generalen Friherre af Klerckers Enka 666: 3a. Vice Presidenten Fahnehjelms Enka 5oo: Stats - Secreteraren Kökeritz’s Landshöfding Vanbergs Majoren Ehrenstolpe 100: Hvarförutan den hittills af Besparingarne utgifne tillökning i hyran för de af Öfver-Ståthållare-Ämbetets Cancelli begagnade rum uppföres med 35o: Utgörande desse anslag till sammans 16,871: 8. Utom hvad som erfordras till Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottningen Hedvig Elisabeth Charlottas Ilof-Stats pensionerande, hvilket hädanefter kommer att af >j52 Stals-Utskottets Betänkanderti Allmrnna Indragnings-Statens anslagssumma utgöras, samt till Pensioner för dem, som förut njutit understöd af den så kallade Åbo Akademi-Fond, sedan Riksens Ständer beslutit att denna Fond bör till Riksgälds-Contoiret afiever^ras; Hvaremot denna Stat blifvit minskad med följande belopp:
1 mån som arbetenas och arbetarnes antal ökats, hade också flere tjenstemän blifvit behöflige och deras antal samt lönevilkor utgjorde vid årets slut: 4 stationschefer och en chef för undersöknings-arbetena, med arfvode per år af 2,000 Hulr; en by rå-ingeniör, en kassör, en material-förvaltare och 3:ne stations-ingeniörer, å 1,200 R:dr; en nivellör, ä 1,000 R:dr; 2 nivellörer, å 800 R:dr; 6, nivellörer, en material-bokhållare och 2:ne arbets-bokhållare, å 600 R:dr; en läkare, å 500 R:dr; 6 nivellörs-elever och en arbets-bokhållare, å 480 R:dr; en under-kassöc och en material-bokhållare, ä 400 R:dr samt 4 nivellörs-elever, å 360 R:dr. De tjenstemän, som icke bebott af Staten förhyrde rum, hade dessutom erhållit 10 procent af sitt arfvode såsom inqvarterings-penningar. Utgifterna vid vestra stambanan inhemtas af följande, enligt räkenskaperna uppgjorda, .tabell: Debet: Tillgångar: Å Kongl. Stats-kontoret anvisadt-arfslag’ 1,145,000: — dd - 142 - Credit. Utgifter, enligt general-konto: Behållna tillgångar vid årets utgång: Uti Götheborgs landtränteri innestående 50,000: Kassa-behållning i kontant 21,861: 34. 7. Förskotter till enskilda personer 333,095: 21. Ii. Lån till södra stambanan 32,000: Tillverkning af diverse effekter 4,038: 3. 8. Summa 1,145,000: Södra stam banan. Undersökningarne för banans utläggning mellan Malmö och Lund voro på enskild bekostnad till en del redan förut uppgjorda, så.att endast detalj-mätningar och nödiga förändringar måste föregå arbetets början.
Bref, som deruti inlägges, bör likaledes vara försedt med ett eller flere frimärken till lika värde med brefportot, vid äfventyr, att, i annat fall, brefemottagaren måste betala ej allenast fullt porto, utan ock derutöfver särskild lösen, motsvarande ett enkelt porto; 7:o att bref, som behandlats allenast å en postanstalt, men ej befordrats mellan tvänne, bör, innan det från postanstalten utlemnas, med frimärke förses till erforderligt belopp, samt med postanstaltens stämpel; 8:o att brefdragare, som anställas vid de postanstalter, der General-poststyrelsen finner dylike betjentes antagande vara af behof påkalladt, skola, så vida adressatens bostad är känd och ej å det ankomna eller inlemnade brefvet är antecknadt, att det skall å postanstalten qvarligga, kringbära nämnde bref till adressaterne, hvilka derföre betala till brefdragarne en skilling för hvarje bref. Bifalles Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående nfyntenheten och dess fördelande i hundradelar, bör den, brefdragarne i ofvanberörde måtto tillkommande, ersättning bestämmas i öre till närmast motsvarande belopp; 9:o att frimärken, motsvarande värdet å de särskilda portosatserue, skola, på sätt General-poststyrelsen derom förordnar, från Postverket utlemnas; börande 2 procent å hvad, genom frimärkens försäljning inflyter, användas till ersättning dels till de personer, åt hvilka nämnde försäljning kan varda uppdragen, dels åt den eller dem vid Postverket, som få vidkännas besväret med och ansvaret för frimärkenas emottagande, vårdande och redovisande; 10:o att postkartorne skola upptaga endast antalet af afgående orekommenderade bref, men icke adressaternes namn, så vida ej detta sednare särskildt - Kongl. Majda Nåd. Proposition, N:o 72. 17 skildt äskas utaf brefafsändaren, som då derföre erlägger en särskild afgift, hvars belopp af Kongl.