Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid bör likväl anmärkas, att flere af dessa tjenster äro al beskaffenhet att liktidigt kunna af samma person bestridas. Likaledes bör erinras, att bland de civila läkarebefattningarne äro 6 extra provincialläkareoch 7 distriktläkare-, 6 lazarettsläkareoch 14 stadsläkare-beställningar, som innehafvas af militärläkare, hvilka naturligtvis, sä snart arméen ställes på krigsfot, blifva tagne i anspråk för sin militärtjenstgöring, hvarvid deras icke-militära befattningar måste åt civilläkare anförtros. Om än kommitterade icke kunna anvisa någon utväg att fullständigt fylla det behof af läkare, som vår armée, ställd på fältfot, fordrar, äro de dock förpligtade att tillstyrka de åtgärder, som böra vidtagas, för att åtminstone i någon mån närma sig det mål som åsyftas. I sådan afsigt få kommitterade fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på angelägenheten att arméens läkarepersonal må varda åtminstone något tillökad, och få till följd deraf hemställa: att Wester-Norrlands och Hallands till ny uppsättning föreslagna corpser förses med 1 regementsläkare och I förste bataljonsläkare; att de öfriga infanteri-corpserna, nemligen: Lifregementets grenadier-corps, Smålands grenadier-bataljon samt Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens fältjägare-corpser, som för närvarande endast äro försedde med regements-läkare, måtte derjemte få hvar sin förste bataljonsläkare; att, i sammanhang med Wermlands fältjägare-regementes ifrågasatta förändrade organisation, andre bataljons-läkaren borde uppflyttas till förste bataljonsläkare samt att alla infanteri-regementen, nemligen: Svea och Andra lifgardena, Första och Andra lifgrenadier-regementet, samt Vestgöta, Uplands, Skaraborgs, Södermanlands, Kronobergs, Jönköpings, Dal, Helsinge, Elfsborgs, Vestgöta-Dals, Bohus-läns, Westmanlands, Kalmare, Nerikes, Wermlands, samt Norra och Södra Skånska infanteri-regementena, må erhålla ytterligare en andre bataljonsläkare.
Reservationer af Herr Åkerman _, Fredric: ”Då hos Utskottet de inom Riks-Stån den fattade beslut i anledning af Utskottets Betänkande N:o 44, första gången d. 21 April förekommo till den behandling, hvaraf detta Betänkande utgör resultatet, anmältes väl vid föredragning af 25 § angående fonderna för utlåning genom Banco-Disconterna, att 3:ne Riks-Stånd, nemi. Ridd. och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden bifallit Utskottets förslag, 28 Banco-Utshottets Memorial, N.-o 55 nieu tillika, att Högvördige Preste-Ståndet, som för dess del beslutat eu tillökning i nämnde fonder, utfärdat en inbjudning till de öfrige Stånden att frångå deras förut fattade beslut i denna fråga och öfvergå till det Högvördiga Ståndets; äfvensom att denna inbjudning då ännu icke utgjort föremål för Borgareoch Bonde-Ståndens pröfning. Val bekant med den del af Riksdagarnes historia, som bevittnar, att de vid ena Riksdagen fattade besluten, ej sällan, äfven i de vigligaste samhällsfrågor, vid en kommande omgöras, bade jag dock trott, att våra grundlagar icke skulle tillåta, att man ännu vid en Riksdag skulle kunna ändra och upphäfva hvad som förut, under samma Riksdag, i följd af 3:ne Stånds beslut blifvit, enligt grundlagen, gjordt till Rikets Sländers. I denna öfvertygelse, som icke eller blifvit rubbad af den behandling inbjudningen rönte, då den bos Ridderskapet och Adeln föredrogs, anmärkte jag endast, då inom Utskottet 25 § uppsköts från förstnämnda till påföljande plenum, det ett sådant uppskof vore utan ändamål, enär Rikets Ständers beslut redan i ämnet vore gifvet; men som, vid detta sednare plenum, tillkännagifvandet, att inbjudningen, som jemväl blifvit af Vä Hofi. Borgare-Ståndet afslagen, deremot tillvunnit sig Hedervärda Bonde-Ståndets bifall, föranledt Utskottet att göra ofvannämnde af 3:ne
Liksom besinnande sig på någonting, fattade hon mig vid handen och förde mig hastigt förbi huset upp på en kulle och befalte mig att stiga in i ett litet öppet tempel, som derofvanpå var bygdt i tibetansk stil, och hvarifrån man hade utsigt åt ena sidan af huset. Nu ilade hon ned från kullen och in i boningshuset och borttog i ett af fönstren midt emot mig den gallerskärm, som i dessa länder nyttjas i stället för glas. Jag såg ned och blef i ett hörn af kammarn varse en man, med bortvändt ansigte, sofvande på en divan. Blott en blick hann jag kasta dit in, förrän flickan åter fällde gallret, och inom få ögonblick åter var hos mig. Det var ej svårt att gissa, det hon ville gifva tillkänna, att hon stod under någons uppsigt, som ej borde se oss tillsammans, och att hon ville mana mig att iakttaga försigtighet. Min förmodan bestyrktes, då hon gaf mig afskedstecknet derigenom, att hon upplyfte ena handen mot solen, som redan stod högt på himlen, liksom hon velat uttrycka, att det nu var tid att skiljas. Hon följde mig några steg, sedan hon förmanat mig att låta afsåga den trånga gullringen. Jag förnyade mina böner att hon skulle emottaga min, men då hon förblef obeveklig, vinkade jag oförmärkt åt domherrn, hvilken genast kom flygandes. Jag låtsade tappa ringen på marken: fågeln upptog den och flög, på min vink, långsamt flaxande med den tunga bördan, tillbaka till sin herrskarinna. Hon ropade mig så högt hon vågade, men jag skyndade mig, utan att se tillbaka, till viken, der bakom mandel-lunden min julle låg gömd. Morgonen derefter – ty endast dessa stunder lefde jag nu mera, endast om dem har jag att berätta – var jag åter hos ö-drottningen. Nu gick hon emot mig och räckte mig min ring; min lilla list hade lyckats, ty hon tycktes verkligen tro, att fågeln hade stulit den från mig. Jag låtsade visa mig förundrad att hon ägde ringen, men vägrade i min ordning, att återtaga den.
Kavallerireg:tenas indelningsverk grunda sig på något kontrakt emellan Kronan och de rustande, utan upgifvit förhållandet vara det, alt vid indelningstiden utsågos helt enkelt vissa hemman lill rusthåll, med skyldighet alt upsätta häst och karl, emot frihet från hemmansräntans utgörande och rättighet att, der sjelfva rusthållsstammen icke ansågs tillräcklig, af ett annat s. k, auginentshemman upbära ränta. Delta innefattar hvad sjelfva knecklehållet beträffar ett misstag, ty emellan Kronan och hemmanen uprättades ett kneckte-kontrakt, hvarigenom hemmanen åtogo sig ali hålla soldat. Sedermera upstod frågan om hvilka af dessa knecktehåll skulle förvandlas till rusthåll. Då anslog Carl XI till munderingarnes underhåll, samt till anskaffning af häst med mundering vissa hemmansräutor jemte räntor af andra hemman för att sätta hvarje rusthållare i tillfälle att kunna anskaffa denna häst och denna mundering, och sedan underhålla dem begge. Således voro de skyldiga just på grund af knektekontrakt alt hålla karl samt häst med mundering för sjelfva räntan. Detta visar sig jemväl derutaf alt det fanns vissa hemman som anmälde sig att blifva rusthåll i st. f. att indelas till soldatrote. Följaktligen hafva Ständerna haft rätt i deras yttrande att rusthållshemmanens skyldighet i sjelfva verket grundade sig på kneckte-kontrakter. Hr Hjärne har förordat bifall till Utsk:s betänk., och bland annat förklarat att del starkaste skälet för bifall vore det alt KammarColhm skulle hafva tillstyrkt den ifrågavar:de eftergiften. I anledn. härutaf får jag erinra derom, att samma Coll.-m år 1815 tillstyrkt rent af motsatsen. Således upstår frågan, hvilketdera Coll:m, antingen det nuvarande, med sådana ledamöter, som der nu finnes eller det af 1815 med dess dåvarande ledamolspersonal, har haft rätt? Jag vill ingalunda inlåta mig i bemödande af ledamöternas mer eller mindre trovärdighet eller förmåga alt genomtränga sakerna, och jag skulle önska att kunna med'
Nej HANNA (stöder sig på bordet med ena handen och ÖSTERMAN (går ner till venster). ÖSTERMAN (makar öfver muggen åt henne). Det hä' tack. (efter någon tystnad.) Boman fria' te' mej hi går hafse far. du då? ÖSTERMAN (ser på henne förvånad). Nå, HANNA hvad svarte land 'teminstingen? ÖSTERMAN (häftigt). Du (dröjande). Ja-a, hvad skulle jag svara? ba'n fäll dra' håt 'Elsing 66 HANNA (lugnt). Nä-ej, ÖSTERMAN. precis. det gjorde jag då hinte' Du vet hvad både mor hå jag 'ar sagt, hå det står jag ved, fast 'on hä' borta. Haldrig kommer nån skeppare hin hi slägten, så länge jag lefver! värre hän jag kan stå för. Ska' du prompt gifta dej med hen hutböling, så kunde du fäll få hen, som vure styfvare, vet jag. kunstapeln då? HANNA. Vill HANNA (trotsigt). ÖSTERMAN. Hinte Det var mycket sagdt, det, far. ni 'ellre hatt jag ska' ta' höfver 'an 'ar teminstingen någen karaktör, 'an hå mer kan 'an få Men hen tocken der skepparsnok ... (stiger upp.) Nä-ej, 'Anna! du hä' för god för hen tocken! Boman tänker sälja båten, hå sen tänker 'an skaffa sig te' få harrendera hen gål, hå bli' bonde. ÖSTERMAN. Hvem HANNA. Men, ÖSTERMAN. Ja-a, skulle villa harrendera hut någet håt hen sån der, som hingenting begriper hutåf jordbruket? ÖSTERMAN. Jag? Är du skvatt galen, jänta! Harrendera hut gårn te' Boman? Jo, det skulle passa, det! (slår näfven i bordet.) Nä-ej, är du så skroftokig, så du tar Boman, så får du haldrig hen vitten håf mej, det kan du sätta dej hå skratta håt! HANNA. Hän ni då, far?
Hade det lyckats General Klerker att spränga fiendtliga Corpsen mot Tavastehus, som icke synes alldeles otroligt, så hade Sveaborg varit räddadt; en del af dess Garnizon kunnat understödja oss; den Corps som hade framträngt på vägen åt Hangöudd hade fallit i våra händer utan svärdsslag, och om ifrån Ryssarnes operationsbas, icke genast nya krafter kunnat framtränga, hade deras anfall för det året åtminstone echouerat. Men åter är jag en stor Fältherre med mina om, hvarföre jag återgår till tystnaden. Emedlertid skall General Klerker hafva erbjudit sig att med sitt 70-åriga gråa hufvud ansvara för sakens utgång, men hvarå Grefve Klingsporr skall svarat: Min instruction är bestämd, "Ordres skola genast utfärdas om Arméens marsch i morgon." Härvid skall tjenstgörande General-Adjutanten Grefve Löfvenhjelm, som var närvarande, tillåtit sig flera inkast, men då Grefve Klingsporr påmint honom om Lewenhaupts öde förföll all vidare discussion derom. Författarens raisonnement på 29 sidan är det plattaste man kan läsa. Han säger t. ex. "Och utan att veta hvad man flydde för." Finska Arméen marcherade alltid med fullständig ordning; den lydde vid alla tillfällen ordres; den försvarade sig när fienden angrep. Kallas det att fly? förstår denne författare hvad han säger? "Men man hade en gång fattat föresats att retirera, och det retirerades med eller utan skäl." Må man läsa den instruction Konungen hade utfärdat för General-Befälet i Finland och döma om General-Befälet fattat föresatsen eller lydde föreskriften. Men hvad frågar bedrifternas åsyna vittne efter Konungens föreskrift, han lyder ej en gång Evangelii, ty då hade han icke skrifvit som han gjort. Finska Arméen fortsatte sin marche utan att angripas, utan att förföljas. Det är sant, den gick således för att uppnå, hvad man kallar en operationsbas, eller en sådan punct, der den icke af en öfverlägsen fiende mer kunde tourneras eller afskäras från Fäderneslandet. Detta kallar den djupsinnige Författaren flykt.
Befallningshafvande att låta berörde entreprenad, i öfverensstämmelse med nådiga Circuläret den 2 Augusti 1844, å ny auktion utbjuda samt utgången deraf sedermera till Kongl. Majit i underdånighet inberätta; hade Kongl. Majits Befallningshafvande uti memorial af den 28 sistlidne Juni i underdånighet anmält, att då vederbörande Kronofogde för nämnde ändamål sig å gästgifvaregården infunnit, Gästgifvaren och reservlaget väl på kallelse varit tillstädes, men att, som ingen af dem försett sig med borgen för entreprenad-skyldighetens fullgörande och icke heller någon annan spekulant sig infunnit, auktionsförrättningen ej kunnat företagas. b) Sedan, till följd af Kongl Majits nådiga Resolution den 1 Februari 1841, hemmanet Norrlida, ett fjerdedels mantal kronoskatte, i Båraryds Socken och Westbo Härad af Jönköpings Län, blifvit anslaget lill ständig gästgifvaregård emellan de äldre gästgifvaregårdarne Öreryd och Gisslaved på den så kallade Nissa-stigen, eller allmänna landsvägen emellan Jönköping och Halland, hade egaren af nämnde hemman, Gästgifvaren Gustaf Jönsson, uti en år 1848 till Kongl. Majits Befallningshafvande i Länet ingifven skrift anhållit, att, sorn lian icke, utan att äfventyra egen undergång och hemmanets förfallande i ödesmål, kunde med gäslgifverihållningen och dermed förenade besvär fortfara, så vida lindring och understöd icke blefve honom beviljadt, och det vid anställda försök icke lyckats att få skjutsningsbesvär^ vid Norrlida upplåtet på entreprenad, i anseende till ortens svaghet och stationens aflägsenhet från andra hemman, hemmanet Norrlida måtte icke allenast befrias från den, hemmanet nu åliggande, soldatrotering, utan jemväl få sig tillagd vanlig vakans-afgitt för | mantal, hvarigenom detsamma i likhet med andra gästgifvaregårdar, fingo njuta förmån - Kongl Maj.ts Nåd. Prop. om Statsverk.
Och när kokersk-an kom dagen före den stora dagen, så hade man inte mycket hopp kvar. Den människan kände man alltför väl till. Hon hade brännt upp steken för borgmästaren, serverat råa legymer hos stadsfiskalens och låtit såsen skära sig hos postmästarens. Men naturligtvis hade de tagit henne, därför att hon var så billig. Ändtligen randades den stora dagen. Klockan nio på morgonen kom pastorskan in till Hults och bad att få låna porslin och silfver, och gamla kaptenskan, som nästan mera hade hand om hushållet än hennes sjukliga dotter, gick ut och räknade fram. Hon frågade sig litet för, om de hade det eller det. Och tänk, människorna hade ämnat ställa till kalas, utan att ha hvarken fruktknifvar, bordlöpare, vinbriekor eller ens en snygg geléskål. Om de inte händelsevis haft sommargäster hos sig, skulle det just tagit sig fint ut. Gamla kaptenskan anade, att här äfven behöfdes en smula handräckning med arrangementerna, och hon följde med, när sakerna buros öfver, för att se, hvad som kunde uträttas. Men hur tafatt och oerfaren lilla fru pastorskan än var, så hade hon i alla fall sin stolthet för sig. Hon kunde inte förmå sig att begära hjälp af en person, som hon inte i kännt i mer än en månad, och med hvilken hon, otillgänglig som hon var, knappt talat femton ord. Gamla kaptenskan fick stå och fitta sig omkring i köket och fråga både hit och dit, men några frågor fick hon inte själf, och så måste hon gå, utan att ha fått utöfva sin tillämnade tjänstaktighet. Men hade hon inte fått begagna sina händer, så hade hon i stället begagnat sina ögon, och så fort hon kom hem igen, slog hon sig pustande ned i stolen midt emot sin dotter, utan att ens se åt stickstrumpan, som låg i fönstret och annars aldrig var ur hennes fingrar, så fort hon hvilade sin lilla runda gestalt på en stol eller soffa. » Kan du tänka dig, Amalia, de ska ha stufvade morötter till kycklingen. Det syns då, att hennes pappa ä ' skomakare 1 » Och porslinet, det var då en brokig blandning, tre sorters tallrikar och omaka såsskå- lar. Och i sängkammaren skulle de duka småbord att äta vid.
Jag kunde for smärta knappt svara: "ja! jag kan och vill allt, som möjligen kan tillfredsställa min välgörerska." "O! Mathilda! då kan och vill du äfven uppfylla en mors hjerta med himmelsk lycksalighet, du vill som min Gustafs hulda maka följa honom på hans lefnadsbana; du vill skänka honom din kärlek, din tillgifvenhet, och genom en ständigt fortfarande ömhet till honom, godtgöra hans mor, de lidanden hon, i så många mörka tider utstått; svara mig, vill du det?" "Ja! jag vill bjuda till", utpressade jag nu med en tung suck, och nedsjönk, nästan utan all känsla invid hennes säng, där hon nu i sin moders fröjd smekande öfver mig nedkallade himlens välsignelser. Derefter framtog hon ett af hennes son skritvit bref, der ur hon delgaf mig, hans i anseende till mig yttrade tankar och önskningar. Att de alla voro en följd af Friherrinnans honom lemnade meddelanden om mig, kunde man tydligt finna, likväl upprepade han åtskillige gångor deri, huru han alltid skullo anse som den ljufvaste lycka, att genom den älskade modrens hand, erhålla sitt lifs följeslagerska, så mycket mer som hans hjerta hitintills förblifvit fullkomligt fritt; och hoppades han således genom en sann kärlek i en framtid kunna förvärfva sig sin ännu obekanta men likväl högaktade bruds ömhet, han delgaf vidare Friherrinnan, huru i följd af allt detta, han vid erhållandet af mitt gynsamma svar, genast skulle lägga in om det afsked ifrån tjensten, hvarförutan han icke skulle hafva hjerta fästa sin unga maka; ty att beröfva sin mor henne, den han visste hon älskade lika mycket som honom sjelf, ville han alldrig. Han bad henne således ännu en gång att med aldraförsta delgifva honom mitt svar, hvarefter han ville underrätta henne till hvilken tid, hon till vår förening bestämdt kunde hemvänta honom. Kan du således nu tänka hvad jag utstod, Emilia! O nej! du kan det ej, emedan du sjelf är lycklig, emedan du älskar af eget hjertas val, emedan du alldrig, knappt till namnet lärt dig fatta motgången.
Den bcwisar art da Kongl Majit, och Kronan är li, quiderad efter conkracteks innehåll och Krono, dage iver» tena ersatte, och delägare bliswit godtgjorde räntan för pantschillingen i Kungsgården, sa är war behållning ZZ5 R:d B:eo hittills ganska swar att erhålla, emedan man med yttersta swärighet kunnat förmå Herr Major kjölle akt wilja bibehålla ostanämnde arrende-conrract; en sadan lunga skulle endast kunna stä att för» enas med bibehållandet af ett perpetuel! arrende, hwitken sörman wi delägare önffa gtt sä upoffca, itmot de wilkor jag tillförne anfört. Grefwe Os la Oaräie. Det är niig mer än mncket vkärt alt härutinnan nödgas moisäga den wärde Ledamoten som sist talade, men jag kan aldrig med honom inse huru behållningen för arrende,korerne af Högentorp kan wara sä ringa som han den nygift wer, da likwäl i den nygift Skars-Utljkotter länmat i Bilagan Litt. V. uplages Höjentorp, som är 7 hela mantal, till ett ej högre arrende än 92 Rid 42 tz 9 rst. samt dessutom förman af art begagna 802 dagSwerken för 6 öre SiMt hwardera: jag hemställer till detta upliM Samfund om ej denne senare förman en» sam redan medför en mäst nära sä stor winst som he» la den förra upgisten. Herr Grefwen och Landt-Marska lken. Gjorde derefter proposition, att sörewarande betänkande stul, Den 28 December. i6r^ skulle, Zkföljdr af de nu Horda anmärkningar tili Stats Urffotlet återremitteras. Bifölls.
Då jag nu framställer denna mening, åtlyder jag en redan vunnen erfarenhetsröst; men skulle jag för densamma behöfva ett ytterligare stöd, funne jag det snart uti det visa uch nästan prophetiska förutseende, som legat till grund för Rikets Ständers redan år i8i5 fattade Beslut, att till kommande Ständer hänskjuta ett Förslag, att derest den då stadgade Juryn i Tryckfrihetsmål ej skulle finnas svarande mot ändamålet, eller lämplig efter Nationens lynne, det förut gällande Rättegångssättet då måtte kunna återställas. I så måtto önskar jag dock en modification i denna Aterföring, att jag, instämmande med Utskottet, anser att Tryckfrihetsmålen lampligast af Öfverdomstolarne kunna behandlas, dock, på sätt äfven blifvit tillstyrkt, med bibehållen möjlighet af local-undersökningars anställande genom Underdomstol, i de troligen sällsynta fall, då sådane kunde komma i fråga. Jag finner äfvenledes de skäl, som Utskottet anfört emot den af Motionairen alternatift föreslagna förändrade Jury-inrättningen, vara så talande, att jag ej 3io Den i5 Januari i f. m. vill trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med att något ytterligare dervid tillägga, I ordningen förekommer nu, att betrakta det andra exceptionella stadgandet i TryckfrihetsFörordningen; jag menar deri, genom 4 §• 8 Morn, åt HofCancellersEmbetet uppdragna åtgärd, att tills vidare, och intilldess alt Kongl. Maj:t i StatsRådet fattat sitt definitiva Beslut, låta inställa utgifvandet af sådane Dagblad eller Periodiska Skrifter, som skulle finnas vara vådlige för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädlig egenskap.
Uro uti LandshöfdiDge-residens huset i Calmar upplåtne tili embetsrum, kunna vara mindre ändaraålsenlige och rymliga, och att följagtligen utvidgning deruti kan vara af behof påkalladt; men då Utskottet af ritningen öfver ifrågavarande byggnad inhemta!, att Landshöfdingen, som uti våningen 1 trappa upp innehar 12 runt, derjemte på nedra botten till begagnande af tjenstefolket m. m. disponerar 5 rum, vill det synas, som Landshöfdingen skäligen kunde finna sig belåten med någon inskränkning uti den local, som af honom nu innehafves, och .att således någon del deraf, som gränsar till de uti nedra våningen belägne embetsrummen, kunde till dessas utvidgande upplåtas, har Utskottet icke trott tillbyggnad vara så oundgängligen nödig, alt en summa af nära 2i,5oo R:dr må dertill uppoffras; och anser sig Utskottet, på dessa skäl, böra afstyrka det för tillbyggnad af Residens-huset i Calmar ifrågasatte anslag. c') I afseende å tillbyggnaden vid Landsböfdinge-residens-huset i Wenersborg, hafva tvänne kostnads-förslag blifvit afgifne, det ena under den 29 Januari 1835 af af C. P. JVallitröm, upptagande alternativt för uppförandet af tvänne flyglar i de albrändas ställe 23,2i5 R:dr 46 sk. 4 6 Stats-Utskottets Utlåtande, IS':o 433- rst, samt för tillbyggnad af hufvud-byggnaden 35,921 R:dr 275b. 8rst., hvarifrån dock skulle komma att afgå värdet af efter gamla flyglarne qvarvarande användbar sten 2,884 R:dr, det andra under den p Augusti r836 af S. Enander, upptagande kostnaden för tillbyggnad af LandsböfdingeResidens-huset till 31,924 R:dr 4° sk. 8 rst. Banco.
Jemlikt Kongl, donationen uppbär staden Kronans räntor af Kungsgården, ett mantal N:o 1 i Grisbacka, och af k\ mantal i ölin, Teg och Innertafle. De årliga irisyningarne hafva medtagit all inom Sandahemmonet liggande bättre mark, hvadan stadens invånare äro i saknad af muhlbete för sina kreatur, hvilket, liksom vedbrand, mäste hetingas i angränsande byar, der en del af stadens invånare i öfrigt förvärfva! sig älskillige hemman. Sä väl å dessa hemman som den staden tillhöriga odlade jord är korn-utsädet det allmännaste. 20 Eders Kongl. Maj:t och Kronan äger inom stadsplanen landshöfdinge-residenset och ett kronomagasin. Staden, som utgör ett annex lill Umeå landsförling, har egen komministergård samt kyrka, hvilken sednare nyligen undergått en större reperalion, så utsom invändigt, samt blifvit försedd med torn. Staden tillhöriga hus äro för Öfrigt elementarskolans hus, folkskolehuset, tvänne före della landtullhus, af hvilka det ena innehafves af Tullförvaltaren och det andra begagnas lill auktionskammare, eli mindre packhus, en sail-upplagsbod och (vänne fattighus, af hvilka det ena, benämndt enkehuset, blifvit år 1838 skänkt till staden af numera aflidne Bruksägaren 0. R. Meuller och dess hustru. A stadens mark äro läns-fängelset och läns-lasarettet belägna. Stadens Styrelse består af en Borgmästare och fyra illitterata Rådmän, hvarförutan en Stadsfiskal, en Rotmästare samt tvänne Stadsbeljenter, utaf hvilka sednare den ena bestrider Rolmästare-befattningen, aflönas af staden, hvars inkomster och utgifter slå under vård och förvaltning af en Drätselkammare, för hvilken Eders Kongl. Maj:t under den 6 Februari 1845 i nåder utfärdat Reglemente.
Beträffande öfriga anslag under denna Hufvudtitel, deruti förändring icke blifvit ifrågasatt, hemställer Utskottet, att dessa anslag måtte bestämmas till enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag, på sätt hosföljande tabell närmare visar; hvarvid dock, för jemnande af Hufvudt.itelns slutsumma, anslaget för skrifmaterialier och expenser blifvit ökadt med 2 R:dr 50 öre; kommande, i händelse Utskottets förslag bifalles, denna Hufvudtitels anslag att uppgå till 2,176,800 R:dr och således att utgöra 21,770 R:dr mindre äu hvad nu gällande Riksstat upptager. För tillfälliga behof under denna Hufvudtitel hafva framställningar skett i nedannämnde hänseenden. 21:o. Till uppförande af ett straff-arbetsfängelse i Carlskrona, beräknadt för 300 fångar, har Kongl. Maj:t äskat att Rikets Ständer måtte anvisa ett särskildt anslag af 300,000 R:dr, att utgå med 150,000 R:dr år 1864, 100,000 R:dr år 1865 och 50,000 R:dr år 1866.