Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke längesedan man hörde en fras nämnas, som visserligen af somliga mycket klandrades, nemi. om en monarki med republikanska institutioner; en fras som dock eger mycken rättsenlighet, emedan den innehar att monarkien i vår tid för att lämpa sig efter tidens fordran och af klok beräkning för sitt framtida bestånd har skäl att icke göra afståndet mellan sig och folket i afseende på lefnadssätt och vilkor allt för stort. På nu anförda grunder får jag förena mig med Gr. Anckarsvärd i den åsigt att ett anlag af 70,000 R:dr E:mt må åt Prins Oscar beviljas. Hr Stjernsvärd: Jag är öfvertygad att R. o. Ad. har f. m:s discussion i tillräckligt friskt minne för att finna, det Frih. Tersmedens mig gjorda tillvitelse saknar fog för sig. Under öfverläggningen om Usta punkten af StatsUtsk:s Betänk, vidrörde jag icke det ringaste sjelfva anslagets belopp, utan endast de principer, hvarefter lista HufvudTiteln borde regleras. Medan jag har ordet ber jag få uprepa hvad jag nyss yttrade, nemi. att jag icke kommer att deltaga uti den möjligen blifvande voteringen öfver den större eller mindre summa som af E. o. Ad. kommer att beviljas såsom anslag åt Prins Oscar. Men som jag är öfvertygad att det belopp som kommer att bestämmas i hvarje fall blifver tillräckligt, hemställer jag, huruvida det icke vore skäl, att vid dess beviljande fästa det vilkor, att de personer som komma att anställas vid det nya hofvet icke må upbära lön och inkomster på andra HufvudTitlar. Frih. Hamilton, Hugo: Vid slutet af det anförande, hvarmed jag i f. m. uptog Ståndets tid, yttrade jag att ingen hade här yrkat någon ändring eller minskning af den summa K. M. begärt för Prins Oscar, och att jag sålunda saknade anledning att vid det tillfället tala något derom; men att, om denna fråga varit under discussion, jag väl skulle ansett att ett mindre belopp än det föreslagna kunnat vara önskligt. Detta, emedan jag trodde att en ung Furste af det K.
Låt vara; men de, som göra det, äro dock vänner af den sanna upplysningen, den som skall göra slägtets verkliga lycka och, en gång i utöfning bragt, skall bestå, när all annan odling uttömt sin förmåga, utan att för slägtets moraliska lyftning något väsendtligt uträtta (om ens så lyckligt är, att icke resultatet blifver försämring). För min renlärighet är jag imedlertid beredd att svara. Utom de tankar, jag här uttalat, skulle jag ej kunna vara christen; och jag vill icke tro, att dessa samma tankar göra mig ovärdig att vara det. Med vida större frihet hade jag kunnat yttra mig, utan att fela mot de symboliska böckerna; och dessförutan kunde jag icke fela mot kyrkolagen, då jag ej hade att iakttaga, hvad prest åligger vid utöfning af presterlig tjenst. Nödvändigheten att skilja imellan den åtlydnad af läroböckernas ord, som kyrkolagen ålägger presten i tjensteutölning, och den undergifvenhet för sjelfva läronormen, det heliga Ordet, hvilken af dessa symboliska böcker ålägges hvarje kyrkans medlem, kan icke åsidosättas, utan att uppoffra all den förnuftets och samvetets frihet, som genom sjelfva de symboliska böckernes antagande är vår kyrka tillförsäkrad. För det gudomliga Ordet är det, som undergifvenhet måste visas, och dess ofelbarhet är det, som ej får förnekas. Det är icke de menskliga tolkningarne, som äga denna helgd. När tvifvelsmål yppas, om textens rätta öfversättning på vårt språk, eller om rätta syftningen eller omfattningen af de nyttjade uttrycken; då inträder den enskilda öfvertygelsen i sin fulla rätt, hvaröfver ingen mensklig myndighet råder. I offentlig undervisning eller Gudstjenst eller presterlig förrättning får man icke motsäga en i läroböckerna vedertagen mening. I hvarje annat fall äger deremot den enskilda öfvertygelsen uttala sig — välförståendes med undantag af sådana enskilda eller offentliga gudstjenstsoch andaktssammankomster, som äro förbudna utan afseende på de vilsefärande eller renläriga meningar, som der yttras. En skiljaktig mening om rätta förståndet af något ställe i de heliga skrifterna kan vara ganska svår att bedöma.
Kan detta stadgande ej bifallas, bör åtminstone gäldenär vara fri uti sitt bus från kl. 9 om aftonen till kl. 6 nästa morgon, på det att icke gäldenär må, såsom nu stundom sker, ryckas utur sängen nattetid. 5) Folk af samma bildningsgrad böra logeras tillsammans, och alltid enskilda rum medgifvas den bysatte, så långt utrymmet tillåter. 6) Ingen, som är öfver 60 år gammal, må hållas bysatt. 7) Ingen bör längre än 2:ne år kunna för samma skuld hållas bysatt. Är gäldenär för flera skulder bysatt, afräknas tiden på alla skulderna. Under bysältriingstiden löper ej skulden med ränta. Skulden är likväl efter de a:ne arens förlopp lika gällande till betalning sorn förut, i afseende på allt hvad som ärfves och förvärfves. 8) Om domstol pröfvar skäligt, på läkarebetyg eller ömande omständigheter, tillåta bysatt med bevakning utgå, äge fordringsägare deremot ingen rätt att protestera. 9) Om under bysättning concurs ådömes till följd af 3 H, 22 Den i Mars e. ra. någon fordringsägares yrkan, vare bysatt genast fri, intilldess coueursdom faller. Jag anhåller om remiss häraf till Lagutskottet. 8:0 Då enligt Sveriges grundlag petitionsrältigheten är medborgare betagen, har samma grundlag likväl ersatt detta derigenom, att hvarje representant äger i sin motionsrätt tillfälle att för Representationen framdraga hvad enskilda medborgare annars i pelitiousväg skulle hafva framlagt. Af denna anledning anser jag grundlagens mening med representantens kall vara, att han icke heller bör undandraga sig att tala till förmån för sådana enskilda medborgare, som af tidsomständigheterna eller ett oblidt öde blifvit bragta derhän, alt billighet kan påkalla Representationens understöd. Till dessa reflexioner har jag blifvit ledd af följande förhållande: Vid den för vapnet utan tvifvel ganska nyttiga reglering, som på H. Ex. Gr. Cederströms förslag d. 1 Jan. 1825 tog sin början med K. M:s Flotta, blef Gr.
Och som denna rättighet, med de villkor och på det sätt berörde förslag innehåller, tillgodokommer äfven dem, som redan upphunnit en högre ålder än den af 60 år, hvilken är antagen för Pensions tillträdande, samt Häradshöfdingar, som förr än Inrättningen kan taga sin början, begära afsked och finnas berättigade att behålla Lönen, ega att åtnjuta förmånen deraf, i likstämmighet med hvad författningarne emedlertid medgifva; så anser Stats-Utskottet sm icke kunna föreslå, att moon an O 7 O nan eller särskildt rättighet i detta hän - Stats-Vt skottets Betänkanden. 1557 seende utöfver hvad desse Tj enstemän hittils haft att påräkna, må vid sådant förhållande bestämmas; Hvilket dock vördsamt hemställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande; Och lärer underdånigt svar härom, i sammanhang med frågan om Pensions-Inrättningen, aflåtas. Stockholm den 27 Junii 1823. Utlåtande ofver Kongl. Mairts Nådiga remiss, uppå flere Herrar Landshöfdingars underdåniga ansökning, om desse Ämbetsmäns Pensionsrått vid afskedstagandet. H os Kongl. Maja hafva flere af Herrar Landshöfdingarne, uti underdånig ansökning, anfört, huruledes under närvarande Riksmöte åtskillige motioner hos Riks-Stånden blifvit väckte, örn behofvet för Löntagande Ämbets-och Tjenstemän, att då de för ålderdom, svaghet eller andre orsaker nödsakas taga afsked innan uppnådde 70 år, njuta Lönen såsom Pension för deras återstående lifstid, samt i N:o 273 Ankom den 2 Julii 182 1558 Stats-Utskottets Betänkandetu anledning deraf anhållit, om nådig Proposition till Riksens Ständer, att den Pension som Landshöfdingarne vid 70 års ålder tillkommer, kunde få beräknas på det sätt, att en Landshöfding, som vid 60 års ålder erhåller afsked, tillädes w. ' ÖO del, vid 65 år ~ delar och vid 70 års
Enär såsom en följd deraf, att of de 5 lägre landtbruksskolor, dertill anslag utaf rikets ständer vid riksdagen 1844 och 1845 beviljades, endast 4 blifvit inrättade och att en del sådane skolor tillkommit först ett eller annat år efter det anslag dertill blifvit å stat uppfördt, besparingar under titeln: undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannanäringar, likasom i öfrigt å sjette hufvudlitlens afdelning för jordbruk, handel och näringar egt rum, genom användandet hvaraf det med de begärda tillökningarne åsyftade ändamål kunde beredas för den tid nästa statsreglering varder gällande, ansåg Statsrådet sig böra i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Maj:t nu endast må till rikets ständer göra framställning om de hittills för lägre landtbruksskolor bestämda anslagens fortfarande utgående under nämnda tid, med rättighet för Kongl. Maj:t, att hvad derå hittills icke disponerats eller framdeles förblifver odisponeradt jemte öfriga tillgäugliga besparingar å sjette hufvudtitlens afdelning för jordbruk och näringar, för ifrågavarande ändamål använda, efter närmare pröfning af de anmälda behofven, hvarvid, med afseende å lokala förhållanden, skäl företrädesvis syntes vara förhanden, att för utvidgning af landtbruksinstitutet vid Orup bereda erforderlig medeltillgång. Befrämjandet i allmänhet af Jordbruk och Landtmannanäringar. Styrelsens för trädgårdsföreningen i Stockholm till Kongl.
Nycket kiiiicle a111111 vara att säga oin ~Kviiinaii inoni svenska. litteratureii~, nie11 vi liafva redan mer än tillbörligt tagit Dagnys starkt begränsade iitryinme i alisprlik. Vi hoppas emellertid att var anspråkslösa anmälail niåtte hos en och annan af våra läsare väcka tillräckligt intresse för .det förtjaiistfulla arbetet, för att de själfva skola taga närmare käiiiiedoin om detsainina. C. Flickskolernöt et i Lund sommaren 1893. Lika visst soin vårt hrliundrade är järiivagariies, %r det ocksi cle stora allniänna mötenas tidelivarf - det ena eii följd af det andra. Ingen griipp af sainarbetande människor anser sig kunna iiiidvara dessa sammankoinster, där arbetsglädjen ingått förbund med festglädjen. De gifva uppliof till och de sprida liga idder, de starka och nara åsikter, som redan viinnit faste, de gifva de spridda krafterna solidaritetens styrka. Jii nier arbetareii vid sitt dagliga varf är li#nvisad till sig själf eller till en t r h g r e krets, desto viktigare blifwa för honom dessa allmänila möten. Och till sådana isolerade arbetare kan inaii iiifiiigenstädes riikiia de larariiinor, soin i Sverige liafva den liögre kvinliga iiiidervisiiingen om händer. E n talrik och intresserad skara af arbetare inom den liögre svenska flickskolan samlades ock till allmänt möte - det sjette i oïdningeii - i Liiiid från den 1 2 till den 15 juni detta år. IYIötet var i yttre afseende särdeles lyckadt.
Län icke vöre tillgång till berörde Spannemåls-quantum, att då få fyllnaden af Grangärdes , Norroch Söderberkes Socknars tionde säd, förmäla Riksens Ständer denna sak så mycket skäligare , som Lundström härigenom njuter ett understöd , hvaraf Kronan icke häfver särdeles känning, emedan ganska sällan händer, Den 3 Juli. händer , att denna ofruktbara orten gifver något Spannemåls öfverskott öfver hvad indelnings-haf* värne är anslaget, a:o Hvad angar den sökte förhöjningen af de uti 1687 års Privilegio, Verket anslagne 600 stigar kol och 800 stafrum ved, anser Riksens Ständer för billigt, att innehafvaren af Hofås-Verket må hugnas med förhöjningen af berörde boo stigar kol, på sätt sorn förra Interessentskapet den åtnjutit, och samma förhöjning uti Falu Landt-Renteri bekomma, xnen hvad förhöjningen af besagde 800 stafrum ved beträffar; så emedan Riksens Ständer ej kunnat erhålla tillräcklig underrättelse derutinnan; ty kunna de ej heller för denna gången sig deröfver yttra. 3:0
DiscontVerkets förra säkerhet, eller medförde någon ny utgift för Verket, samt icke heller något brott genom dröjsmålet vore . begånget, hemställer Riksdagsmannen om icke Rikets Dåntagande Allmoge matte alldeles befrias från den så kallade straffrentan; med önskan att en sådan befrielse kunde utsträckas till alla Classer af Låntagande Medborgare. Häruti hade Riksdagsmännen Auders Jo. adamsson från Östergöthland och Jonas Hindrichsson frän Kronobergs Län till alla delar sig förenat; med tillagd begäran af den förre, det Allmogen uppå anförde skäl malte i RiksDisconten erhålla Lån till det belopp som sökes, enär behörig säkerhet derföre ställes, och emot Lånedocumenternas läglighet lagligen icke är något att påminna. Banco-Utskottet har ej underlåtit att öfver detta ämne inhämta erforderliga upplysningar, och deraf funnit ali anledning till den öfvertygelse, att Riksdagsmannen troligen ej nog uppmärksamt granskat ordalydelsen, och derigenom misstagit sig om meningen af de åberopade stadgande!!. Jemte erkännande , det Riks - DiscontVerkets egenteliga ändamål vore att understödja alla Näringsgrenar i mari af verkliga behofvet, innefattar 10 §. af Revisorernas åberopade Berättelse en, nied synbart afseende på Lane Fondens inskränkta belopp, slutligen yttrad önskan: att 7 7 S Den 19 Juni ”att, (ill befordrande i möjeligaste måtto af en ”någorlunda jemn fördelning ibland de flera Clas”ser af Medborgare, som behöfva anlita Disconten, ”samt befrämjande af Verkets verkliga ändamål, ”Direetionen vid profnirigen af Lån, livars belopp antingen i och för sig sjelft eller samman”räknadt med förut erhållet Lån, på grundad anledning syntes öfverstiga hvad sorn i och för den ”sökandes näring eller yrke kunde erfordras, ”ville tillhålla honom att tillförlitligen styrka ”motsatsen innan hans anhållan bifalles.” Varande lii ket s
Björ sätters Sockens hemmansegare, tilldelande af skog från Kronoparken Vestra Kinneskogen 4 1 143 h. 3 Maj b. 0 Maj b. G Maj b. 3 Alaj Blekinge, om rättighet till svedjande derstä- des, se Svedjande. „ om utbekommande från Danska Arkivet af äldre handlingar, rörande denna provins , förändring af mölesplatsernc för BåtsS G2 h. 20 April b. 22 April b. 22 April b. 19 April 73 männen i Medelstads Härad 8 — 33 h. S Alars b. 8 Murs b. 8 Afars b. 4 Alars Bodel Kronosäteri, nedsättning i arrendet för Svar på återremiss — 4 4 4 1 171 242 å. 24 Maj 28 Juni b. 24 Mej a. a22 Juni 20 Maj 22 Juni b. 18 Maj a. a. 20 Juni 100 Voterings-proposition — 4 1 234 g. 10 Juli a. a. 10 Juli g. 10 Juli g. 12 Juli ii Voterings-resultat — 4 1 272 a. a. 20 Juli a. a. 25 Juli a. a. 29 Juli a. a» 2(i Juli Bogens Kapellförsamling, inköp af boställe åt Pastor i Svar på återremiss i 4 1 124 42 å. 0 Maj S. 40 Maj b. 10 Maj b. 10 Maj 232 — 4 1 207 1 29 Juni 29 Juni b. 28 Juni a. a* 28 Juni ytterligare i ämnet . > 4 1 239 9 a, a. 15 Juli 15 Juli 15 Juli 14 Juli , Se vidare Kapell-predikanter. Bohus län, om utbekommande från Danska Arkivet af äldre handlingar rörande denna provins S — 02 h. 2G April b. 22 April b. 22 April b, l9 April 73 Bohus Läns Regiinentes indelnings-räntor: se Hufvudtitel Fjerde pag. 4.
Hv arför frågar vak tmästarn det? S V A N L U N D . J a det vill säga, det blir en tjugo par .. i h astigheten Och vill jungfru Annett vara med, och sk affa sig en kavaljer, så k an det bli tjugoett i hastigheten! Det hlir bara g entilt folk .. all a akterstäderskor som ä' hemma och så någ ra vak tmästare, och ett par gentilare betjenter .. förutom Blomstervall och hans f ästmö .. fru n vet .. j ägarn hos baron Silfvergalon .. för si Lisette och Fina ä' som uppvexta barn tillsammans, och ä' rakt af lif och själ i hastigheten! C A R I N . Jaså .. ja, herr Blomstervall är dernne 85 S V A N L U N D . J aså .. nå, då kan jag sjelf få säg a åt honom i h astigh eten!. ( går till disken o ch betalar , samt närmar sig högra dörren. ) A N D E R S ( till Anna -Stina ). Hvem är den der herrn? Han är vaktmästare i posten. Trettonde Scenen. DE FÖRRE. JANSO N ( från höger ). J a, tj enare, god' herrar Nog blir det bra med det der, all tid! Det skall vi nog derangera så att det går ihop! ( får se Svanlund ) Åh tusan! Se Svanlund! Nå det var roligt! Nu kan man f å språka litet.. J A N S O N . Nej, jag har tusan så brådtom! S V A N L U N D . Nåja, det var då egentligen ingenting annat än att jag tänker ställa till en liten arrangerad bal o m söndag, och om du ville vara med och ta' Lina med dig , fäs tmön din.. S V A N L U N D . D et bli r visst här, annars blir det någon annanstans i hastigheten! Det skall du få veta i morgon .. se jag ville gerna ha dig med, så att det inte blir någ ra bl åa ög on i hastigheten! Adjö så godt ( går in till höger ). J A N S O N . Ja tack som tusan .. hvar blir det?
På alla dessa skäl och de flera, som af reservanterne blifvit anförda, måste jag, för min del, på det högsta afstyrka discontrörelsens öfverflyttning på Riksg.cont., men tror deremot, alt, under de villkor jag ofvan tagit mig friheten antyda, fastighetslånerörelsens öfverflyttande skulle, både för Banken och det allmänna, medföra en ganska väsendtlig fördel, synnerligen om dermed kunde sättas i förening inrättandet af en allmän hypothekscassa, så, som Biskop Agardh i sin reservation särdeles förtjenstfull! utvecklat denna ide'. 4:o Bestämmandet af ett visst maximum för hvarje utlåvingsgren kan visserligen äga sin riktighet, ehuru den mest ändamålsenliga af alla lånerörelser, den på pant af metaller, hittills varit obegränsad, och törhända äfven bort förblifva det, då den för Banken innebär den största möjliga säkerhet. Men ett af Utsk. föreslaget stadgande, som synes mig ytterst ändamålsvidrigt, är, att då den bestämda fonden för en lånegren blifvit medtagen, men tillgång på en annan finnes, denna tillgång skulle få användas, der behof yppat sig. Derigenom skall det utan tvifvel inträffa, att capitaler komma att dragas ifrån nyssnämnda, särdeles ändamålsenliga lånegren, till andra, vida mindre förenliga med en väl ordnad bankrörelse. En sådan öfverflyttning är lätt att förutse, om man besinnar, att de lån på jern och koppar, som under vintren äro ultagne, till stor del infrias under skeppningen på våren och sommaren, hvarigenom dessa årstider ett betydligt öfverskott blifver att tillgå på fonden för denna belåning. 5:o Sedelstockens förökande genom lätteoch creditivrörelsens utvidgande, samt genom återbetalning af Bankens hos Den 18 December f. m. 471 Riksg.cont. och allmänheten upptagne län. Utsk. föreslår i detta afseende en tillökning i samtliga låneoch creditiv fonder af b:co r:dr 2,232,959. samt återbetalning af hos Riksg.cont. och allmänheten upptagne lån „ 2,416,611. hvarigenom sedelstocken komme att ökas med b:co r:dr 4,649,570.
Sprengtportens värfvade Reg:te, då truppen hade 1 \ sk. b,:ko utom brödet i daglig aflöning, hvilken aflöning räckte till i början af 1800-talet, då aflöningen ökades runstycksvis i mån efter som kopparslantarue i vigt förminskades, lill dess slutligen truppens gage ökades till 6 sk. b.ko om dagen; men när mannujemför dessa 6 sk:s vigt med det kopparmynt 1.J sk., som på 1790-talet tilldelades värfvade Soldalen, och erhindras ali en T:a råg dä kostade 2 R:dr högst 2 16 sk. och nu omkring 20 U:dr, så kan åtminstone icke jag finna annat, än att värfvade Soldalen är sämre aflönt nu än på 1790- talet och alt man genom detta sorts system bringat många dugliga Artillerister och Soldater till förtviflan, som ofta derigenom göra brott, för alt blifva befriade från den tjenst de oförsigtigtvis åtagit sig, och slutligen derefter befolka fästuingarne och korréklionsinrättningarne, som nu troligen kosta Staten vida mer än hvad värfvade Arméen kostade på 1760-talet, då de af sin aflöning egde fullkomlig bergning. Della mitt yttrande torde få åtfölja motionen lill vederbörligt Utskott. Hr Brakel, Mauritz Gust.: Arl.-Komiléen hade uti ett före sistl. Riksdag afgifvet Betänk, föreslagit de lönetillökningar för Art:t, som funnits behöfliga. K. M., som troligtvis fann att rikets tillgångar skulle komma all tagas i anspråk för än vigtigare behof, äskade i Sin till Ständerna då afgifna propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof endast en del al hvad Komitéen ansett böra fordras. SlatsUtsk. nedprulade ytterligare hvad K. M. begärt såsom tillökning uti Arlilleripersooaleus löner.
Utassigneringar och afbetalningar få i mohn af behof verkställas, dock aldrig på mindre summa hvarje gång, än 50 r;dr, och deröfver endast på jemna 10-tal r:dr. Mom. 6. För utassigneringar få allenast handskrifna assignationer begagnas. Kreditiven skola, enligt deras egentliga bestämmelse, begagnas, och få sålunda icke användas såsom Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 43 stående lån, vid äfventyr att, i motsatt fall, varda till hela beloppet, eller någon del, till inbetalning inom en månad derefter uppsagda. För de summor, som å kreditiven lyftas eller insättas, beräknas fem procents ränta. Fullmäktige låta, efter det vederbörande direktioner i ämnet hörde blifvit, i enlighet med ofvan utstakade grunder, upprätta de föreskrifter, hvilka kunna erfordras, för att till verkställighet bringa ifrågavarande krediti v-rörelse; börande Fullmäktige, vid fastställandet af nämnda föreskrifter, tillse, att kreditivens begagnande för kreditiv-tagarne så underlättas, att det med denna rörelse afsedda ändamål må i möjligaste måtto befrämjas. Som den för Stockholms handelsoch närings-diskont afsatta reservfond redan blifvit, på sätt 223 § i Banko-reglementet bjuder, till Banken aflemnad, 74:o lärer föreskriften derom, såsom numera obehöflig, få från blifvande reglemente uteslutas. Utskottet har slutligen, i samband med låneoch kreditiv-rörelsens reglering på det hela, under öfvervägande förehaft nedan upptagne, till Utskottet hänvisade, motioner, nemligen • 1:o af Friherre Hermelin, Aug.
Se GRIMM, ~Kinderund Haus-Märchen~, Th. I, N:o 14, ss. 87-90, »Die drei Spinnerinnen» [öfvers. på Svenska uti ~Tolf underbara Sagor~, Stockholm 1842, N:o 8, ss. 31-35, »De tre spinnerskorna»; samt i ~Lek-kamraten för år 1842~, ss. 162-186]. (Jfr. samma bok, Th. III, ss. 25-26). B. Se BÜSCHING, ~Wöchentliche Nachrichten für Freunde der Geschichte etc. des Mittelalters~, Bd. I, Breslau 1816, ss. 355-360, »Die fleissigen Spinnerinnen.» Hos Hos Hos L’HERITIER’S Saga, »Ricdin-Ricdon.» Det var en gång en konunga-son och en konunga-dotter, som mycket älskade hvarandra. Den unga prinsessan var blid och fager och af alla väl omtalad; men hennes hug lekte mer till lust och lek, än till handa-slöjd och husliga sysslor. Detta tycktes den gamla drottningen illa vara, och hon sade att hon icke ville hafva någon son-hustru, hvilken icke var lika snäll som hon sjelf hade varit i sin ungdom. Drottningen lade sig derföre på allt sätt och vis emot prinsens giftermål. När nu drottningen icke ville taga sitt ord tillbaka, gick konunga sonen inför sin moder, och sade att man väl kunde sätta hans fästmö på prof, om hon tilläfventyrs var lika slöjdsnäll som drottningen sjelf. Detta tycktes alla vara en djerf begäran; ty prinsens moder var en drifvande qvinna, som spann, och sömmade, och väfde, både natt och dag, så ingen visste hennes like. Slutet blef likväl, att prinsen fick sin vilja fram. Den fagra prinsessan skickades nu till jungfru-stugan, och drottningen sände henne ett pund lin till spånad. Men linet borde vara spunnet innan dager blef ljus, eljest skulle jungfrun aldrig mer tänka få konunga-sonen till gemål.