Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ligger naturligtvis, icke inom området för denna lilla kulturbild att undersöka, huru stor eller liten rätt man hade till dylika antaganden; däremot måste det sägas, att detta åskådningssätt utgjorde en stark och hälsosam tygel på månget lidelsefullt sinne. Orden vansinne, vanvett, sinnessjukdom, sinnesförvirring ingingo ej i min hembygds talspråk, och ännu mindre visste man att tala om hypokondri. En person, som var själfplå- gare och därmed plågade andra, sades hafva ett » ledt, räligt humör », och om den ständigt nedslagne hette det, att han var tungsint. Den förre räknades bland » afgudarne », d. v. s. bland dem, som ej blifvit uppfödda i tukt och Herrans förmaning i sin barndom, den senare till de stilla dårarne. Och i fråga om dessa, liksom äfven om personer, lidande af fallandesot, gällde vissa ärftlighetsteorier, hvilka hänvisade till en eller annan synd eller öfverträ- delser af vissa föreskrifter såsom varande grundorsakerna till ifrågavarande elände. Galenskap var den allmänna benämningen på hvad som nu kallas själsoch sinnessjukdomar, och bland » galningar » räknades äfven inbillningssjuka personer, då de nämligen icke rakt af täljdes bland de lättjefullaste bland de late. Om dylika » sängklädersslitare » diktade folkhumorn skämtsägner, hvilka alltid gingo ut på, att den inbillningssjuke sökte göra gagn 140 (D U N genom att ligga och rufva ut kyckliogar eller gåsungar. En dylik skämtsägen, men från ännu äldre tider, är den om mannen, som köpte sig en pumpa-kurbits i den tro, att det var ett hästägg, och hvilken han lade sig att rufva öfver så länge, tills mannens gumma hällde en kappe skogsmyror till honom i sängen, då han fick brådt att komma upp för att lägga grimmor på de förmenta fölen.
Fordom skulle mart bestämdt hafva forskat hvarigenom Fäderneslandets väl och Näringarnes trefnad bäst och säkrast befrämjades, antingen genom en måttlig Penninge-Stock af redbart mynt, eller genom en stor massa mynt-representativer, och till befordrandet af det alternativ, som funnits mest gagnande, hade alla anstallter utan omsvep blifvit ställde. Nu-fordrar Tidehvarfvets lynne helt annat. Man stadgar såsom grundprincip, att myntets värde skall bibehållas, och föreslår det ofelbaraste sätt till detsammas ovilkorliga försämring. Man medgifver, att credit-brist, iner än penninge-brist verkat allmänna förlägenheten, och då blotta farhågan för vacklande financielle åtgärder hufvudsakligen bidragit till denstagnation sorn öfverklagaä, går man att verkställa de misstag, som störtat allmänna crediten då de —*- endast befarades. Allmänt, och med största skäl anses 3 procents-sedlarne och nu existerande insättningac af penningar på afskrifnings räkning, bidraga till svårighet att erhålla stående Fån , och under det man nitiskt tänker på Jordbrukares undsättning, uppånnes ännu en afskrifnings - räkning mot tre procent. Enhet i Financielle Styrelse-grunder och, befattningar medgifves såsom nödvändig och likväl - 132 Den * yvfn, ■viii vill man att ett Verk, som fran första stiftelsen, såsom bäst för detsammas bestånd och förkofran , ägt befattning med allmänna X.åneanstalter, och som, titan att upphöra, aldrig derifrån kan skiljas, skall afslå denna grundval till ett annat témporairt Verk, hvars bestämmelse är endast Riks-Skuldens betalande, ett Verk, som då detta åliggande är uppfylldt, skall försvinna, och som måhända, innan korrt, med allmän nytta kunde indragas.
Ganska betecknande är hvad grefvinnan Benzoni yttrade till Moore, nemligen att han rigtigt borde banna sin vän för dennes förhållande till grefvinnan Guiccioli, tilläggande att ”före denna olyckliga affär hade han uppfört sig så väl.”(!) Under Moores vistande i Venedig visade Lord Byron honom ett bref som grefvinnan fått från sin man och hvilket alldeles icke innehöll något som helst klander öfver hennes uppförande men i stället en begäran att hon hos Lord Byron skulle utverka ett större lån – 1000 pd st. – hvilken summa han visste var innestående hos Lord Byrons bankir i Ravenna, och som den värde grefven ansåg bättre placerad i sina egna händer. Han tillade det han naturligtvis vore villig såväl att ställa säkerhet som betala ränta, samt att han skulle anse det som en ”avvilimento” (förnedring) att emottaga penningarne på andra vilkor. Detta drag af ogrannlagenhet förökade ännu mera Teresas motvilja för sin make, så mycket mer som hon sjelf i sitt uppförande emot Lord Byron alltid vinnlade sig om att visa den renaste oegennytta. Moore sökte att öfvertala sin vän till att bifalla grefvens begäran, för att på detta sätt hålla sämjan vid magt och medan tid var kunna godtgöra det sista obetänksamma steget. Men Lord Byron var bestämd i denna punkt och förklarade på sitt vanliga skämtsamma sätt, att han alldeles icke ämnade afstå ett enda pund åt grefven. Tvärtom talade han med komiskt sjelfförtroende om sin förmåga att utan den minsta penningeuppoffring ställa saken till rätta, och slog vad med Mr Scott, om två sekiner, att han skulle ”rädda både damen och pengarne.” Den 29 October skrifver han: ”I nästa vecka kommer grefve Guiccioli och begär att jag skall återgifva honom hans hustru, hvilket jag också ämnar göra. Hvad ni säger om de långa aftnarne i La Mira, påminner mig om hvad Curran yttrade till Moore: – ’Såå, jag hör att ni gift er med en vacker qvinna, och en god menniska också – en förträfflig menniska. Men – hum! – hur tillbringar ni edra aftnar?
Regerings-Formen, som uttryckligen stadgar, i hvad ordning frågor 0111 förändringar i Rikets Grundlagar böra väckas och behandlas, ansett sig icke kunna med dessa framställningar någon befattning taga, eller sig tillständigc vara att något yttrande deröfver meddela; hvaremot Herr Friherre Anckarsvärds tillstyrkan af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om stadgandet af en viss maximi-tull för inkommande Spannmål, Herr Grefve Hamiltons förslag om prasmiers anslående för inrättande af Rior till sädestoi kning, samt Botvid Jonssons hemställan, dels om beviljandet af tullfri utförsel af Spannmål, dels ock om exportprasmiers anslående under sådane år, da laga pris i utrikes hamnar försvårade utförseln från Sverige, såsom innefattande ämnen, hvilka tillhöra lie villuingssamt Allmänna Be - 28 Siatssamt Oec.-Ulsk. Ut!. N:o ii5. svärsoch Oecönomie-Utskotten, af hvilka Ut* skott desamma jemväl redan handlagde blifvit, här icke bordt till besvarande upptagas. Hvad slutligen beträffar den af Herr Friherre ,Fock väckta fråga om anvisandet af ett Creditiv till Styrelsens disposition, att, vid inträffande missväxtår, användas till understöd för nödlidande, få Utskotten vördsamt åberopa det serskilda yttrande, i fråga om ett sådant Creditivs anslående, som, med anledning af Kongl. Maj;ts, den 16 Januarii 185 9. till Rikets Ständer i ämnet afiåtna Nådiga Proposition, den g:de af innevarande månad, under N:o 113, af de förenade Utskotten afgifvet blifvit. Stockholm den ta Januarii 1830, N:o 115. Ankom till Exp. Utsk. d, 20 Jan. igjo. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om uppbörden och förvaltningen hädanefter af Kronans Spannmålsräntor.
N:o i8ij i anledning af sökt understöd för enkeoch pupill-kassan vid riksgälds-kontoret. Dito dito dito N:o i8zj angående intecknings-säkerheten för ett regements-skrifvaren vid Kronobergs regemente, kapitenen F. G. Klingström meddelad t byggnadslån. Af Stats-utskottets memorial N:o i83j i anledning af återremiss å en punkt i memorialet N:o 126, angående aflöningen för Riks-stålidens och Utskottens kanslier och betjening, blef 1 mom. lagdt till handlingarna, och 2 morn. godkändt. S. D. Föredrogas och biföllos Statsoch Bemllmngs-utskottens utlåtanden: N:o 14, angående ersättning åt de personer, sorn förordnas att, i egenskap af krono-ombud, öfvervara bevillningstämplingar af spelkort. N:o 15, i anledning af ifrågaställd ersättning åt Skepps-ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus J. S. Freese, för uppbörden och redo - 408 Prot.-utdrag den 29 Maj '1848. visningen af det under berörda sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder. N:o 17, i anledning af väckta motioner om afgifter till fattigvården. N:o 18, i anledning af väckt fråga om förändring i vissa delar af föreskrifterna för utgörande af mantalspenningarne samt folk-skole-och fattigförsörjningsafgifter. N:o 19, angående väckt fråga om restitution af för högt erlagd bevillning för qvarnar och sågverk m. m.; och N:o 20, angående väckt fråga om utsträckt portofrihet för kontrakts prostarnes skrifvelse i em hetsärenden. Från Högloft. Ridderskapet och Adei.n. O Den 29 Maj. S. D.
Maj:ts den 3 dennes på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående grunderna för rättigheten att tillverka bränvin samt beskattningen derför; Och remitterades denna Nådiga Proposition, jemte de i anledning - Prot.-Utdrag den 10 December 1853. 17 ning deraf nu afgifne yttranden, till det särskilta Utskott, Rikets Ständer beslutat tillsätta för behandling af frågor, rörande bränvins tillverkning och försäljning. S. D, Remitterades till Stats-Utskottet: 1;o Herr Bildts, Didrik Gilles, denna dag väckta motion, angående ersättning för Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns riksdagskostnader. 2to Densammas denna dag väckta motion, angående riksdagskostnadernes bestridande direkte af Riksgälds-kontoret. Banko-Utskottet: l:o Friherre Raabs, Carl Adam, den 7 dennes på bordet lagda motion, angående afskaffande af de vid sista riksdag beslutade filialbanker och privatbanks-systemets ånyo införande. 2:o Densammes denna dag väckta motion, angående inrättande af växlings-kontor i hvarje län för afhjelpande af bristen på småmynt. Lag-Utslcottet! Friherre Fleminge, Axel, den 7 dennes på bordet lagda motion om stiftandet af en lag, som afskaffar och förbjuder gärdesgårdars uppförande; jemte ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. l:o Herr af Ströms, Israel Adam, den 7 dennes på bordet lagda motion om vid, tagande af åtgärder för en bättre skogshushållning; jemte de i anledning deraf samma dag och nu afgifne yttranden. 2:o Herr von Knorrings, Erik Oscar, den 7 dennes på bordet lagda motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att de norra provinserna, i likhet med de södra, måtte erhålla nödig jägeribetjening; jemte de i anledning deraf samma dag och nu afgifna yttranden.
Jag är visserligen ej i tillfälle att för en sådan anordning, som den härmedelst nämnda, angifva de närmare ändamålsenliga bestämningarne, om det ock förefaller mig, som skulle här, likaväl, som t. ex. i Holland är stadgadt, lämpligt vara, att prestman, som efter väl vitsordad tjenstgöring toge afsked, blefve berättigad att såsom pension uppbära viss procent af det lönebelopp, han vid afskedstagande! innehade, stigande efter tjenstetidens längd, ända tili dess han, t. ex. efter 40 års tjenst, möjligen med tillägg af föreskrift om vissa uppnådda lefnadsår, egde att såsom emeritus åtnjuta hela beloppet af lönen. Klart är för öfrigt, att häraf ingen rubbning i nådårsrätt behöfde uppstå, då denna rätt, om ock så länge den ansåges böra finnas, blott blefve rätten att uppbära emeriti-lönen. Icke heller kan jag uppgifva några för ändamålet tillgängliga medel, om det ock synes mig, som borde åtminstone såsom en inkomsttitel kunna betraktas de s. k. caduc-medlen, då i samma mån skolorna upphört att uteslutande eller öfvervägande vara prestbildningsanstalter, billighet och rättvisa synas fordra, att med desamma förenade kostnader af Staten och kommunerna öfvertagas. För öfrigt inser jag väl, att denna inkomsttitel, äfven om den såsom sådan blefve tillgänglig, visst ej skulle ensam göra tillfyllest, och betviflar icke, att saken i fråga, för att bringas till verkställighet, fordrar icke så obetydliga uppoffringar af det allmänna. Men då denna sak sjelf af skäl, som pfvan i korthet blifvit angilna, synes mig vara af väsendtlig vigt, vågar jag härmedelst föreslå, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om tillsättande af en komité, med uppdrag att utarbeta förslag till emeriti-löners inrättande för ålderstigne eller permanent sjuklige prester samt afgifva yttrande och uppgöra nödiga beräkningar med af - 48 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
Dä nu öfverläggnihgen unsågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att alla de ledamöter, som afgifvit yttranden i ämnet, hade yrkat afslag å litslens utlåt, och att det ifrågavar. anslaget borde beviljas; men dä Hr von ledamöter ansett, att Hr Lagergrens motion borde bifallas utan någon förändring, hade deremot Frih. Palmstjerna, Carl Otto, trott, att anslaget borde lemnäs till inrättande af en skola för lärarinnor i frunlimmersundervisningen. H. Ex. ansåge sig först böra framställa propos. å Hr von Hartmansdorffs förslag och finge fördenskull hemställa, om R. o1. Ad. behagade afslå Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns utlåt, samt, med bifall till den af Hr Lagergren väckta motion, bevilja ett årligt anslag af 3000 r:dr 486 Den 26 Mars e. m. b:co till inrättande af en normalskola i Stockholm för fruntimmersundervisuingen. Ropades starka ja, blandade med några nej, hvarpå II. Ex. förklarade, att ja härvid varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Stalssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskrns d. 15 och 17 dennes pä bordet lagda utlåt. N:o 73, i anledn. af väckta frågor om förändring i gntnderne för planpenningars utgörande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag erkänner visserligen* att genom det förslag, som Utskrn gjort, bcredes en billigare fördelning af skyldigheterne mellan stamroten och hjelproten, och vill derföre icke eller bestrida, att delta betänk, bifalles. Men jag bör likväl för framtiden, och enär det, utan tvifvel, icke kommer alf stanna vid denna åtgärd allena, hafva uttryckt den mening, att de särskilda delarne af roten böra till skyldigheternes utgörande bidraga i mån af deras hemmantal, såvida icke redan ifrån början någon särskild lindring blifvit gifven ät stamroten, derföre att den lemnat soldatslorpet, eller jorden dertill.
En Ledamot, Herr Bagge, har på anförde skäl ansett något mildare bestraffningssätt, ån det f Cap. I § MissgerningsBalken för deri omnämnde brott bestämmer, icke böra ega rum J likväl finner Utskottet för sin del, att detta slags brott kan ega så olika gradation, att, i många fall, dödsstraffet vore i strid med den i öfrigt gällande Lagstiftningen; men att dess upphäfvande deremot, för fle svåraste fall, eller sådane förolämpanden, hvilka, under hot och bitterhet yttras inför sjelfva Majestätet, eller direct angå detsamma och innefatta de egenskaper, som i 5 Cap. 1 MissgerningsBalken omförmälas, icke öfverfnsstämde med andra bestraffningar i La* Jgö Lagutskottet! Betänkande gen, hvaribland må anföras, att, enligt 18 Cap. 8 §)• MissgerningsBalken minsta våld å Ämbetsman i tjensten straffas med lifvets förlust, och rygtens utspridande i argt uppsåt, sorn röra medborgares ära, efter omständigheterna, med det ansvar, som kommer dödsstraffet närmast, eller landsflygt; hvilken bestraffning jemväl, enligt TryckfrihetsFö rörd ningen eger rum för smådelser emot fremmande Öfverhet, framför hvi lk en det likväl synes, sorn borde Landet3 Egen vara af Lagen helgad.
På en gång tycktes det falla honom något in, ty när jag lade ner boken, frågade han på franska: — Tillåter madame att jag ett ögonblick lånar er indicateur, jag ville se efter, när vi äro i S:t Quentin! — Vi komma dit om en halftimme, svarade jag, i det jag räckte honom boken. Marie frågade, också på franska: — Huru långt är uppehållet’? Han bläddrade i boken och svarade: — Femton minuter. — Ja, man kan frukostera där, sade jag på samma språk. — Jag skall stanna i S:t Quentin, sade Marie och tillade därefter långsamt och med eftertryck: — Min bror reser vidare. Han räckte mig boken och satte sig åter på sin förra plats. — En halftimme ännu, Marie, en kort halftimme! De femton minuterna i S:t Quentin räknar jag inte. — Nej, de äro ej att räkna på. Man hämtar mig med vagn nere vid stationen. Madame Bertrands pension ligger utanför staden och jag kan ej låta hästarne vänta — jag måste resa genast. — Således en halftimme, knapt det! Och sedan — hela lifvet! — Ja, hela lifvet. — Du är fri, du möter kanske förr eller senare någon, som du får älska, som du kan tillhöra och lyckliggöra ... — Aldrig! — Du skrifver väl till mig. Får jag skrifva till dig? — Är det icke bäst, att jag skrifver till Anna och berättar henne, hvar jag är och hvad jag företager mig och att du ibland, när du vill, skickar hälsningar genom henne? — Och tror du, jag kan lefva på dylika smulor! Kan du? — Ja. — Hvar tar du din styrka från? Jag, som skulle vara den starke, är svag som ett barn — som en usling. — Hvar jag tar min styrka från? Från det, som är starkare än jag. — Och hvad kallar du det? Det har väl åtminstone ett namn. — Nej, inte ett. Det har så många, många. Det kallas så olika, men det är samma sak. — O, Marie, Marie. Jag härdar inte ut! — Erik, gör det ej svårare — du är ej den ende, som är svag!
Anmältes och bordlädes fö!j:de från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Mern. och Betanien, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 42, i ani. af väckt motion om förklaring af författningarne i fråga om vilkoren för hypotheks-låns erhållande; N:o 43, i ani. af väckta frågor om inlösen af åtskilliga så kallade Riksgäldssedlar, 1)vilka icke inom den bestämda preskriptionstiden blifvit till invexling företedda; N:o44, ang:de verkställande af undersökningar i ani. af väckt förslag om norra stambanans framdragande från trakten af Husby eller Odensala öfver Erikssund till Grans socken; Sammansatta Statssamt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t: N:o 1, ang:de arfvode för dess Sekreterare; Den 7 Febrnari. 307 N:o 2, i ani. af väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i Norrland; N:o 3, i ani. af väckt motion om åtgärder till förekommande af utvandring till Amerika. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 7 Febrnari 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 31 sistl. Januari och 4 dennes samt 2 prot.-utdrag för sistnämnde dag.
Se vidare Stats-Utskottets Memorial Nio 148 (108:o). — N:o 88. till Rikets Ständer, angående förändring af portobestämmelserna för inrikes brefvexling. A. 259. XI. E. 12 L — N:o 89- till Rikets Ständer, angående anvisande af statsbidrag till en förbättrad kommunikationsled mellan Jemtland och Norrige. V. 603. A. lil. E. 324. — N:o 90- till Rikets Ständer, angående hos Kongl. Majit framställt anbud på nmorterings-lån till Svenska Statsverket. V. R 639. B. 661. VI. A. 335. VII. E. 3. — N:o 91- till Rikets Ständer i fråga om otjenstbara PremierLöjtnanterne vid Flottan, H. E. Å. Rundqvists, W. Heykenskjölds och Friherre E. S. von Vegesachs berättigande till pension å Allmänna Indragnings-Staten vid afskeds ethållande. V. 608. R. 639. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — N:o 92. till Rikets Ständer, om anvisande af ett anslag till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande i en blifvande allmän exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkten, V. 608. 143 — P — Propositioner och Skrifvelse!-, Kongl. Majrts nådiga; — N:o 93. till Ifikets Ständer, angående anslag af kronotionde till fyllnad af 2 ne bristande prostetnnnor inom Norrköpings kontrakt af Linköpings stift. IL 639- Se vidare Statsutskottets Memorial N:o 148 (14:o). — N:o 94. till Rikets Ständer, om anslag af vinoch byggnadssäd för Trosa stadsförsamling^ kyrka. V. 608. R. 639.
Att, vid beräkning af Sedelstocken, summan af depositioner i WexelBanken, vid den tidpunkt, då anmälan om utvexlingens verkställighet skall af BancoFullmägtige ske, må antagas till 2,400,000 R:dr, på så sätt, att hvad som öfverstiger detta belopp, skall tilläggas summan af utelöpande sedlar, och hvad depositionerne äro mindre, afgå på den summa, som i sedlar beräknas fordra inlösen. Dessa tvenne punkter blefvO', livar för sig, af Ridderskapet och Adeln ,bifallne. 4'.de Punkten. Att till beredande af den förstärkning 939,068 R:dr 7 sk. 7 r. silfver åt reela fonden, som blifver nödig för att bringa densamma till det nödigt ansedde förhållandet af 5 till 8 mot utelöpande Sedelstocken, BancoFullmägtige måga berättigas, att, ä de tider Fullmägtige finna tj enl igast, till silfveruppköp , efter möjligaste bästa pris, använda: 3So Ben 16 October e. m. a) det år 1826 lyftade Spanmåls-creditivs belopp 1,000,000 R:dr; b) de af 1828 års Ständer till silfverköp såsom ersättning för uttagne piastrar, anviste 66,666 f Ruby och dessutom, i likhet med hvad Ständerne dä jemväl b e slutit, 266,666 % Rulr i Bancosedlar årligen till och med i834i och c) de under samma tid årligen ingående 2 procent^ calculerade till 5ooo Hulr silfver för hvarje är, af de fastighetslån Rikets Ständer 1823 be slutit. Herr Skogman: Vid denna punkt hemställer jag, huruvida det icke må anses öfverflödigt att uppgifva summanq3q,000 R:dr, emedan den är dagliga förändringar underkastad, och redan blifvit förminskad genom verkställda silfverköp. • Herr Hjerta:
Författningar har en mängd idoge och trefne medborgare ingått i desse näringar och i dyrbara inrättningar nedlagt betydliga capitaler, under hopp att dervid finna sin utkomst. Flere Väfverislöjder lemna lämplige försörjningsmedel åt en myckenhet personer af qvinnokönet , som sakna andra utvägar till bergning. Oagtadt de motgångar , för hvilk* desse näringar varit blottställde, hafva til!verkningarnes mängd under de sednare åren betydligen tilltagit, hvilket kan inhämtas af de deröfver årligen upprättade Tabeller, sorn utvisa, att, då totala värdet af de under HallRätterne ly - Den 28 Junii f. rn. 2*3 dande Fabrikers tillverkningar år igro utgjorde en summa af endast 3,657,489 R:dr 2 skillingar 5 runst., detsamma år r8ai uppgick till 7,559)602 R;dr 7 sk. 5 r-, oberäknadt värdet dels af de säkerligen icke obetydliga qvantiteter väfnader af Ull, Bomull och Linne, som mot arbetslön blifvit förfärdigade för enskildtes räkning af arbetsämnen, som i sådant afseende inlemnats till Fabrikerne och hvilka väfnader ej undergått Hailstämpling, dels de Bomulls , Ylle och Linnetillverkningar, hvilka åstadkommas i enskildte hushåll både i Städerfle och på Landet. Ibland industrigrenar sorn under de sistiörflutne åren gjordt väsendteliga framsteg, förtjenar Bomnllsväfverislöjden ett utmärkt rum. Man ertnre sig, i hvad skick densamma befants före år 1817, då genom Kongl Majit Nådiga Kungörelse af den 5i Mars lörbud utfärdades emot införsel af Bomullslärfter och Nettelduk, med undantag endast af de Bomulsväfoader, sorn dircete från Westindien med Svenska skepp inkomma.
I afseende derpå, finge dock Hr Gr. o. Landtm, fästa upmärksamheten derpå, att, då R. o. Ad. afslagit 15:de §:n, utan alt antaga någon annan i dess ställe, de i denna redaktion förekommande orden ”eller 15:de §:n” icke kunde bifallas: men då det torde vara nödigt, att R. o. Ad. beslutade en annan §, innehållande bestämmelse i afseende på den beräkning af kannctalet för försäljningen, hvarom stadgandet uti den afR. o. Ad. antagne 14:de §:n blifvit uteslutet, syntes R. o. Ad. vid beslutet om 17:de §:ns redaktion böra förbehålla sig att kunna i denna redaktion införa den §:s nummer, som kunde komma att innehålla nämnde bestämmande, och finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa om R. o. Ad., med sådant förbehåll, behagade bifalla Hr Braunerhjelms förslag lill redaktion af 17:de §:n. Ropades Ja. Härefter företogs §:n 16 och yttrade: Hr Braunerhjelm: Då det nu kommer i fråga att bestämma huru stort minimum, som bör utsättas, får jag här framställa den åsigt, jag vid behandlingen af den I6:de §:n förklarade mig hysa, att utminuterings-ställena icke kunna afsätta sä mycket bränvin, som utskänknings-slällena, samt att, till följe deraf, de förra böra åsättas ett mindre minimum än de sednare. Jag föreslår således, att minimum för minuthandels-ställena måtte blifva 800 kannor, samt för utskänknings-slällena 1,200 kannor; men till följe af den förändrade redaktion 14:de §:n erhållit, torde det äfven blifva nödvändigt, att minimum af kanntalet för utminuleringsoch ntskänknings-ställena på landet förändras; till följe hvaraf jag föreslår, att för de förra måtte bestämmas ett minimum af 400 kannor och för de sednare 600 kannor.