Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då är all godtycklighet i pröfningen undanröjd, och en bestämd grundsats gifven, som kan tjena till rättesnöre för Konungens beslut. Jag anhåller således om återremiss, och att denna fråga ej måtte å nyo förekomma förr, än den nya BevillningsFörordningen blifvit redigerad, och af Rikets Ständer godkänd. Fri - Den H April f. m. 33 Friherre Anckarsvärd: Jag lemnar så gerna som någon annan mitt biträde till lindrande af de olyckligas lidande , och skulle derföre icke tveka, att bifalla Utskottets Betänkande, men då jag på andra sidan anser mig böra fästa uppmärksamheten vid iakttagandet af formerne och de följder, som kunna uppkomma, genom deras öfverträdande eller nyskapande, har jag trott mig finna anledning att yrka återremiss på de grunder, som af Herr Tham blifvit anförde, nemligen att hvarken personernes antal och namn eller summorne, och de särskilde fallen, äro uppgifne. I detta outredda skick kan jag ej tillstyrka, att genom underdånig skrifvelse framställa saken till Kongl. Maj:t. Instämmande i öfrigt till alla delar med Herr von Hartmansdorff, måste jag fortfara att yrka återremiss. Grefve Cronhjelm: Hvad först angår den af Herr von Hartmansdorff föreslagne åtgärd, att målet måtte hvila, intilldess BevillningsFörordningen varder redigerad och godkänd, får jag upplysa, att förhållandet med målet är sådant, att det blifvit till ÖfverStåthållareEmbetet öfverlemnadt, att hos vederbörande utsöka de ådömde postörne, och att målet redan några veckor legat hos bemälde Embete, som, endast i förväntan att förevarande fråga skulle hos Rikets Ständer snart blifva afgjord, låtit med verkstäl21 H. 3 34 Den a i April f. ra. ligheten hvila. Skulle nu målet ytterligare uppskjutas, tror jag ej, att ÖfverStåthållareEmbetet längre kan lagenligt fördröja utsökningen af medlen. I annat fall skulle jag visserligen, lika med Herr von Hartmansdorff, anse den åtgärd han föreslagit vara den bästa.
Derför kan afståndet ej eller hafva vidare verkan i omförmälte hänseende än så vidt det förosakar tillökning i postpenningar — en omständighet af så mycken obetydlighet, att den ej torde böra nämnas. Men, invänder man, den fattige bar ej råd att aflöna ombud; hans rätt är emedlertid lika helig, som den bemedlades; men honom hindrar dock det långa afståndet att densamma bevaka. Derför har likväl lagstiftaren sörjt medelst stadgandet i 9 § af Rättegångs-balkens 15 kapitel: ”att den, som fått af rätten lof att rättegångssaker drifva, vare skyldig, att, utan betalning, hjelpa den fattige, då domaren det pålägger.” Således förfaller äfven det skäl, man sökt i ömheten för den fattige. Hans rätt är lika bevarad antingen öfverrätten finnes på större eller mindre afstånd från hans hemvist. Och häraf följer, att Hofrätternes tillgänglighet ej är beroende på afståndet. Vidare har man åberopat att den tillsyn öfver lagskipningen, som, inom hvarje Hofrätts domskrets, åligger Hofrätten, kunde utöfvas med mera noggranhet i en inskränktare krets än i en vidsträckt. Det är äfven sant, om denna tillsyn skulle bestå i en polisuppsigt; men sådan var ej 1731 års lagstiftares mening, då de bjödo, att Hofrätten, som är Konungens högsta Nämnd, eger uppsigt och vård hafva att i de domstolar, som derunder höra, rätt skipas efter lag och dess rätta förstånd. De ville dermed endast i korthet angifva beskaffenheten af den myndighet, som uppdrogs åt denna domstol och för hvars utöfning de serskildt utstakade reglor. Några forskningar utom Hofrätten ålades den ej. Enligt 10 punkten af 1615 års rättegångsprocess skulle väl ledamöterne i Svea Hofrätt öfverse underdomares domböcker, som årligen borde tili Hofrätten insändas; men detta åliggande upphörde omsider. Tiden blef dertill otillräcklig, och man synes äfven insett att granskningen ej erfordrades för uppfyllandet af Hofrättens bestämmelse, som var Lag-Utskottets Betänkande, N".o 35.
Stat innehade ordinarie löner (ibland hvilka af Sillen, såsom Kamererare i KrigsCollegii MilitiaeContor räknades) icke kunde komma i åtnjutande af Expectanee-löner på Allmänna Magazinsfonden, så blef icke eller Kamereraren af Sillen delaktig af sådan förmon. Genom K. Brefvet af år 1821 erhöll likväl Kamereraren sedermera en extra lön af 200 R:dr om året, i anseende till den kännbara omständighet, att, utan ersättning för innehafde löneför möner, hafva nödgats afgå ifrån ett Verk, der han i längre tid gjort tjenst, hvilken extra lön af Magazinsfonden borde utgå intill dess han å annan Staterhölle motsvarande löneinkomst. B e t ä n k a n d e n, N:o 122. 209 Och då således Karaereraren af Sille'n icke innehade någon egentlig Expectance-lön, utan af en extra lön, sora vore att anse såsom en af gunst och nåd gifven ersättning för bortmistade inkoraster, samt, i alla fall, principen för ersättning åt de Tjenstemän, hvilka genom 1824 års indragning förlorade sina beställningar, icke kunde hafva tillämplighet på dem, hvilka många år förut, under helt olika förhållanden, erhöllo afsked och efter andra grunder godtgjordes för förlusten af löner efter den tidens beräkningssätt, har K. StatsContoret funnit sig sakna all anledning att tillstyrka något afseende å Karaereraren af Sille'ns ifrågavarande underd. ansökning. Instämmande uti detta af K. StatsContoret yttrade omdöme kan Utskottet icke föreslå, att Kamereraren af Sillens ofvanberörde ansökning må af R. H. St:r bifallas. Hvilket, till svar å den Nådiga Remissen, torde böra hos K. M:t i underddiet anmälas.
Jag finner således ingen våda att antaga denna bestämmelse; och om den uteslötes, lunde man komma derhän, att riksgtssedlar icke i uppbörden blefve emottagna, hvaraf följderna kunde blifva ganska svåra för den, som har utlagor till staten alt betala, i fall brist på bancosedlar skulle uppstå, sedan silfver skall utgöra det egentliga myntet. Jag tror lika med Gr. Posse, att man bör lemna öppet för K. M. och äfven R. St. att framdeles bestämma, hvad slags papper kan anses så säkert, att det i uppbörden kan emottagas, och jag bestrider, att något stadgande i grundlagen må fråntaga lagstiftningen en sådan rättighet. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte godkänna den redaction, BondeStts prot.utdr. innehåller. Hr Lefre'n: Orsaken, hvarföre jag instämt med Hr Cederschjöld i den delen af hans anmärkn., som rörer bestämmelsen, att icke andra än Bankens sedlar skola få i uppbörden emottagas, är egentligen den, att jag icke kan för mig dölja, och jemväl tror R. o. Ad. allmänligen vara af den lanke, alt Sveriges financiella oredor, hvilka nu synas vara förebyggda för framtiden genom de beslut, som blifvit fattade vid denna riksdag, hafva sin egentliga rot just deri, att riksg.sedlarna, uttryckande Rikets skuld, hafva blifvit genom oriktiga förordnanden i sådan väg, som nu är i fråga, förklarade att vara mynt eller ansedda för mynt. De nuvar. riksg.sedlarna hafva, såsom bekant är, undergått en realisation år 1800, och sedan hafva de delat bancosedlarnas öde, med hvilka de stigit och fallit i det stadgade förhållandet af 2 till 3, och i delta ögonblick äro riksg.- sedlarna i verkligheten icke annat än btcosedlar, ty de honoreras i Banken, och fond för deras inlösande är afsatt. Annat är således att tala om nuvar. riksg.sedlar, hvilka dessutom de facto böra upphöra med år 1840, och annat är alt tala om ordet riksg.sedlars införande i en grundlagsJ.
Att en Talman icke får godtyckligt vägra att föredraga målen, det faller af sig sjelf; men huruvida han är skyldig att upptaga hvarje förändring, som kan göras af en motion, som blifvit afslagen eller inkommit efter motionstidens slut, derom skulle jag tro, att meningarna ej borde eller lära vara delade; ty i annat fall skola vi aldrig komma ifrån ett mål, — det skulle alltid kunna under en förändrad skepnad återkomma ad infinitum, oell i sådana händelser bör väl en Talman kunna säga: jag tager ej emot detta anförande, såsom i en annan form innefattande hvad redan blifvit afgjordt. J må deröfver klaga bäst J behagen, jag föredrager det icke, hvem som helst må göra det, men jag gör det ej. Jag tror, att Ståndet derför skulle lacka sin Talman och derigenom befrias från obehagligheter, sådana som denna. Hr Rosenqvist: Jag har icke väckt den motion, hvars behandlingssätt föranledt den ifrågavar. reservationen ; jag har endast understödt motionären, Hr Munck af Rosenschöld, att få sin reservation communicerad de öfriga Stånden, — och dertill ger mig grundlagen rättighet. Alt Hr Munck af Rosenschöld i denna reservation gjort en rccit af motionen är något, 184 Den 8 April e. ra. som får stå för hans räkning; och om han utstryker denna recit, så att det blir blott ordet ”reservation,” så lärer det väl icke kunna nekas honom, men det beror för resten af honom sjelf. Jag reserverar mig blott emot, att han icke får sin reservation communieerad. Hr Munck af Rosenschöld; Jag liar begärt ordet för att förklara, att orsaken, hvarföre jag infört min motion uti reservationen, har ej varit någon annan an den, att visa hvaröfver jag reserverat mig. — beträffande den invändning Hr Lefrén gjort, alt min reservation ej kunde få communiceras MedStånden, emedan det ej var öfver ett beslut uti en allmän fråga jag reserverat mig, ej heller öfver något, som annat Stånds rätt röra kunde; så vill jag blott möta densamma dermed, att allmänna frågor äro sådana, som angå samtliga Stånden.
Cederström, Rudolf: 1 Frih. Klinekowströms förslag instämmer jag så mycket heldre, som jag, i likhet med en min embetsbroder, redan under öfverläggningen af denna § inom Riddarh.-Direktm, ansåg att den Riddersman, som skall föra ordet vid vära sammankomster, bör hedras med en benämning, som vore något för mera än den, sorn tillkommer den person, som förer ordet i hvarje bolag, för hvilket ekonomiskt syftemål, som helst. Nu måste jag säga ett par ord om HrAnreps förslag. Jag erkänner, alt Hr Anrep har ganska rätt deruti, att de främsta bänkarne iiro bättre för talare; men då den gamla ordningen hittills, utan anmärkningsvärda olägenheter, fått ega bestånd, så vore det, efter hvad åtminstone mig vill synas, underligt, om man just nu, då talen måste få så oändligt mindre vigt, skulle upprätta en tribun för talarne, eller åt dem anvisa särskilda talareplatser. Jag instämmer derföre i Frih. Klinckowströms förslag, utan vidare tillägg. Hr Ramsay, Anders Henrik: Sedan man beslutat att benämna R. o. Ad:s blifvande sammankomster för Adelsmöten, torde benämningen på den person, som der skall föra ordet, skäligen -äfven böra ändras. Jag hemställer likväl i afs. härå, om man icke bör bibehålla benämningen Landtmarskalk, hvilken förekommer ända från 1626, och till och med under tiden emellan 1680—1719 samt 1792—1809, då R. o. Ad. egenteligen icke hade någon politisk betydelse, utgjorde benämningen på den af Ståndet, som vid dess sammankomster under denna tid förde ordet; då deremot Adelsmarskalk är ett för vårt språk främmande ord. Hvad Hr Anreps förslag åter angår, instämmer jag uti hvad af Frih. Cederström redan blifvit anfördt. Frih. Klinckowström: 1 afs. å det förslag, Hr Anrep framlagt, är jag förekommen af de två föregående talarne. Jag tror
teoretisk verksa~iihet. Bysiin liar under 1.3 varit i tilifklle a t t tillförsäkra sig en. koil lijä.lp vid förmedlingen alf platser för utländska lärarinD ' nor och bomer. ' 1M: lle Loiiise Andrik, iiifödd Schweitziska och sedan flera år larariima i Sverige, har nämligen beredvilligt åtngit sig att egna tid och krafter &amp; t delma sa.$. Afdelningen för mzskaffarde af ~jzr7is7iöt~rskw liar i 366 fall förmedlat sjul; sköterskas a.nstallning för längre eller kortare tid. De sköterskor, som genom byrans bemedling erhiillit fasta platser vid sjukhus äro 18, med ett sammanlagdt belopp at ' årslöner u pgaende till öf~rer 6,000 h. I 10 fall Iiafva vikarieran de s {öterskor anskaffats. A ' italet under aret inskrifna sj uksköterskor har utgjort 66. 31Anga halsor&amp;rds~~~iii~ider hafva under 1893, i .likhet med föregående Ar, riiiidt sig till byrån förna att, i hä.ndelse kolera skulle utbryta iilom vart land, kunna f&amp; p&amp;ra.kna sköterska att omedelbart intriida i tjiinstgöring. Sko terskorna hafira ~mder den tid de stiitt till ile resp. h a l s o ~ ~ ~ c i s - nämndernas förfogande uppburit ett r. k. expeetancearrode af kr. 1: - 50 om dagen. På förbundets bekostiiad bevistade % hyrhi i n h i f n a sjukskötersbor, som ej vor0 genom tjänstgöring förhindrade, doktor J. Göransons föreläsningar angieilde koleran. Heinstudiel~oimnittitii liar imder ilet gåugna aret Ii aft till medlemmar: fröknarna E. Fries, G. Elf ' ving, 31. Forsell och S. Leij onhiifviid samt fra A. Höj er.
Uti Malmöhus län finnes ock en Gevaldiger med kontant lön 97 R:dr 24 sk. I Upsala hafva 2 Kansliposter och Enspännaren boställsjord, hvilken är upptagen till indragning. Jag anser mindre lämpligt, att vaktbctjente hafva lönerna indelda, och hemställer derföre, att, med indelningarnes indragning, vaktbetjente må erhålla endast kontanta lö - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket, 1853. 29 ner, äfvensom att uti alla län, utom Stockholms, på stat uppföras 2:ne Vaktmästare, den förste med 200 R:dr årlig lön, den andre med 180 R:dr; och skulle jemväl, då någon gång, med afseende å ovanligt behof af skyndsamhet, erfordras afsändande af bud till någon ort i länet, desse vaktmästare kunna beordras till sådana resor, emot åtnjutande af skjutsersättning efter en häst, hvilken kostnad borde upptagas i sammanhang med öfrige föremålet rörande utgifter; varande det sannolikt, att sådane fall, i anseende till posternes skyndsammare gång och Eders Kongl. Majtts Befallningshafvandes rätt att reqvirera extra post, skola blifva sällsynta. Hvad Stockholms län angår, så torde, med afseende på Landsgévaldigerns bestyr med polisen i närheten omkring hufvudstaden, denne tjensteman få qvarstå tills vidare och intilldess aunorlunda kan varda förordnadt, med kontant årligt anslag af R:dr 420. Likaledes och då lefnadskostnaderne obestridligen äro högst i Stockholm, samt dessutom Vaktbetjeningen der har mera besvärlig tjenstgöring derigenom, att till publika verken i hufvudstaden måste kringbäras bref och expeditioner, i stället att i landsorterne, sådane endast behöfva på postkontoret aflemnas, föreslår jag för 2 ordinarie Vaktmästare vid Länsstyrelsen i Stockholms län, lön 250 R:dr hvardera ' 500. och som arfvode åt en extra Vaktmästare 80. För 2 Vaktmästare uti öfrige 23 län, efter 380
Proposition A:o SS. ningar i enahanda syftning till Kongl. Majit ingåfvos dels af ett större antal heinniansinnehafvare å Oland, dels ock af åtskilliga i staden Calmar bosatte handtverkare och näringsidkare; men Kongl. Majit fann icke heller berörde framställningar föranleda annat förklarande, än att de om färjefarten emellan Calmar och Öland gifna föreskrifter icke lade hinder i vägen för hvilka Svenska undersåter som helst att, enligt § 1 1 i gällande Handels-Ordning, emellan Ölands kust och fasta landet fortskaffa varor mot eller utan frakt, hvarom nådigt Bref under den 9 Februari 1855 afgick till Kongl. Majits Befallningshafvande i länet. Sedan derefter Kyrkoherdarne i Möckleby. Gräsgårds, Segerstads, Thorslunda, Mörbylånga och Wickleby församlingar på Öland, äfvensom flere mellan färjeplatserna boende strandegare och hemmansinnehafvare uti en den 17 Oktober 1856 till Kongl.
Robsahm. Ut - 424 Den 27 April Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 24 April 18 IS. S. t>. _ ett uppläst Protocolls-Utdrag från Hög loft. Ridderskapet ock Adeln, för den 24 April, inhämtades, då, genom ankommet Protocolls-Utdrag blifvit utrönt att, i afseende på .Remissen af Konungens Nådiga proposition, angående Götha Canalarbetets fortgång och ytterligare befrämjande, Hög vördiga Prest-Ståndet och Vällofl. BorgareStåndet remitterat densamma till Statsoch Banco Utskotten; men Bonde-Ståndet, lika med Högloft Ridderskapet och Adeln, hänvist den äfven till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Uiskoitet, och således två Stånd häröfver stannat emot två; så hade Högloft. Bidderskapet och Adelil, enligt föreskriften i 29 § Bikscfags-Ordningen, funnit frågan om Bemissen böra till Constitutions - Utskottets afgörande öfvérlemnas; i hvilket beslut Bonde Ståndet instämde. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin• S. D. JCLtt från Högloft. Ridderskapet och ^ddeln nu ankommet Protocolls-Utdrag för denna dag, in - Dm 2 7 April. innehållande, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln för sin del beslutat, att Constitutions - Utskottets Betänkande öfver Kongl. Majas Nådiga Proposition rörande le nya constitufionella förhållanden, sorn till följe af föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, skulle, i anseende till ämnets synnerliga vigt, skyndsammeligen till trycket .befordras, för att till Rikståndens samteliga l edamöter utdelas, samt att derjemte ett visst ansenligt anral Exemplar må de härvarande Eedamotepna af Norrska Stats-Rådet tillställa, för att till Norrige öfversändas; och hade .
Han stirrade ut öfver den stora fjärden, som var svartgrön af stormen, men han kunde icke upptäcka någon hvit båt, hur han än ansträngde sina ögon. Han var ej mer sig själf; han rusade fram och åter efter stranden som en förtviflad. Han visste ju, hur ovan hon var vid sjön, och att hon knappt vågade sig ut i lugnt väder. Hur mycket mindre skulle hon nu kunna reda sig i denna orkanlika storm. Ändtligen fick han syn på en hvit båt längst borta vid udden. Den krängde och stampade mot den höga sjön och tycktes snarare sacka bakåt än komma fram. Han sprang längs utefter klipporna mot udden, och då något hinder var i vägen steg han ner i vattnet ända till knäna. Detta lilla bräckliga nötskal inneslöt dock allt hvad han ägde kärast på jorden. Han ställde sig längst ut på udden och vinkade af alla krafter. De höga vågorna slickade fräsande den branta klippan. Detta var den närmaste platsen, hon måste försöka komma in hit. Slutligen observerade man honom och styrde in mot udden. Hans lilla hnstru var alldeles utmattad, hatten hade blåst af henne och de mörka hårslingorna voro fastklibbade i pannan af regnet. Barnen sutto hopkrupna på bottnen af båten och med röda, förgråtna ögon. Han slöt henne krampaktigt i sina armar, men hennes sista krafter voro uttömda och hon segnade medvetslös mot hans skuldra. — Det hade efter det förfärliga ovädret blifvit en härlig, doftande afton. Solen kastade sina sista strålar öfver de ännu vattendränkta björkarna, och vinden hade alldeles lugnat af. De sutto församlade omkring kvällsbordet på verandan. Allt var lugnt och fridfullt i naturen. Plötsligt fick han syn på en stor flaska på bordet. Han drog korken ur den och luktade. » Ättika! Hvar har du fått den ifrån? » » Trollat, » honom. sade hon och såg skälmskt på » Trollat? » sade han. världen.
St. skulle bibehålla de distilleriugsverk, som redan upstätt, men jag anser distillerigen mindre skadlig än bränvinsbränningen, och derföre föreslog jag inom Utsk., hvad Frih. Kraemer i sin reservation anlydt, nemi. att K. M:t, uppå särskilda derom ingifua ansökningar, kunde medgifva tillstånd till distillering emot skatt och de vilkor K. M:t i öfrigt ägde att bestämma. Jag har likväl sedermera erfarit, att ehuru denna åsigt tycktes vinna någon framgång inom Utsk., har den likväl inom de öfrige Stånden icke vunnit sympalhier, hvadan och då jag alltid hyst den åsigten, att man bör gå praktiskt tillväga i denna fråga, måste jag afstå från denna önskan och antaga det medelvägsförslag Hr Braunerhjelm framställt. Jag bekänner att jag gör del ogerna, men jag gör det på den grund, att det är ett sådant medelvägsförslag, som kan hafva skäl för och mot sig, ehuru jag för närvaride har svårt att säga, hvilka af dessa skäl äro mest öfvertygande, men jag tror, att detta förslag bör vinna R. St:rs bifall. Jag hoppas alt, om så sker och K. M:t lemnar sitt samtycke dertill, man söker vidtaga sådane åtgärder, som kunna förekomma de olägenheter jag befarat. Raabs anmärkn. emot Hr Braunerhjelms förslag rör:de det höga beloppet kan jag icke instämma. Skulle Frih. Raabs förslag bifallas, så blir förhållandet alldeles enahanda såsom nu. Kan det då vara rätt, att när man höjer skatten för alla slags näringar, hvilka hafva någon gemenskap med bränvinslillverkningen, låta distilleringen qvarstå med den nuvar:de låga skatten. Jag skulle anse det såsom en inkonseqvens. Det är enl. min åsigt rättvist att förhöja skatten, dock så, att den icke öfverstiger 4 sk. b:ko per kanna, och då distilleringen ökar varans värde 3 eller 4 gånger, anser jag denna skatt icke för hög. Jag anhåller om bifall till Hr Braunerhjelms förslag. Hr Braunerhjelm:
M:s sanction och 3 eller 4 Stånds beslut, är något, som bör intagas i bancolag, så stadgar man, genom sådana bestämmandens införande i en grundlags-§, svårigheter och hinder just för tolkningen af denna § och för stiftandet af en sådan banco» lag, hvarom Konung och Ständer, med framtida opinioner och en framtida rikare erfarenhet, kunna komma öfverens. Man skall genom sådana speciella stadgandens införande i 43a Den 22 December f. m. grundlagen försvara förbättrandet af de grunder, sorni sisth Juli månad antogos i afseende på förhållandet emellan sedelstocken och reella fonden och dermed gemenskap ägande frågor, enär man sålunda fordrar såväl K. M:s sanction som alla RiksStlns samtycke till de förändringar, hvilka en rikare erfarenhet kan påkalla. Oberäknadt allt, som kunde anföras i afseende på obestämdheten af de förslag, hvilka i detta fall äro gjorda, och de tvister, som i anledn. deraf kunde uppstå, hvilket jag, för att undvika vidlyftighet, icke nu vill vidröra, tror jag, att de nu af mig framställda olägenheter utgöra tillräckligt skäl för att, i stället för det af Utsk. och BondeSt. föreslagna 3 morn., endast stadga, att bancolag stiftas eller ändras på sätt 87 § stadgar för annan allm. civillag, d. v. s. genom Konungs och Ständers beslut; öfverlemnande åt framtidens förstånd och vilja att i bancolagen intaga de närmare bestämmelser, som der kunna anses behöfliga. Dessutom har jag i afseende på 2 mom. en scrupel, som väl är småaktig, men likväl, då det är fråga om ett grundlagsstadgande, torde böra framställas. Utsk. bar deri rätteligen infört, att ”R. St:s Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt efter ordalydelsen inlösas.” Men jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ännu och för en obestämd tid finnas bancosedlar, lydande dels å kopparmynt och dels å specie, som äro utgifna före d. 1 Oct. 1834.
Vexelköp kan afslutas med eller utan mäklares biträde. 6 §. Vexelgifvare vare skyldig att samma dag, då vexelslutet skett, hälla den betingade vexeln, i flere exemplar, nätså (ordras, vexeltagaren tillhanda, emot .undfående af den för vexeln ö'verenskomne betalning; åliggande vexeltagaren att vexeln afhemta. 7 §. Jr vexel aflemnad, utan att vexeltagaren derför erlagt öfverenskommen betalning, och fullgör han den icke genast, då bör vexelgifvaren, inom åttonde dagens utgång, protestera och, inom samma tid, jemväl ä vexeltagaren taga stämning till den domstol, som i 4° § sägs; försummas det, håfve då vexelgifvaren ej bättre rätt, än i annat skuldjordringsmål. 8 §. Då tvänne eller flere exemplar af samma vexel utfärdas, vare det andra i ordningen (secunda), äfvensom hvart och ett af de följande, uti vexeltagarens hand gällande såsom c/vitto å erlagd betalning till vexelgifvaren; ä betalning för ensam vexel (sola-vexel) erfordras serskildt qvitto. 9 §. Hvar, som, i egenskap af syssloman, vexel upphandlar, och vill vara fri ifrån ansvar för densammas inlösen, läte ställa vexeln på sin hufvudman, och vare då endast i ansvar derför, att valuta till vexelgifvaren erlägges; låter deremot sysslomannen ställa vexeln pä sig sjelf, blifve då, sedan han densamma öfverlåtit, för inlösen af vexeln lika ansvarig, som hade han upphandlat den för egen räkning. Lag-Utskotlets Betänkande, N\o 143. 7 lil CAP. Om Vexels god 1; annan de. 10 §.