Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är något * af snille i detta — om ock ej af smak. I detta sistnämnda hänseende kan man med rätta förebrå Nilsson ätt alldeles förrycka » fjorton år », åtminstone sista versen, der den starka, mognade passionen, den fullt medvetna brinnande smärtan får ett uttryck, mot hvilket intet som helst kan anmärkas, förutom att det — alls ej hör dit. Som koloratursångerska exponerade sig Nilsson hufvudsakligen i Semiramis ’ stora scen: Bel raggio lusinghier. Då artisten i denna aria hörbarligen ej var fullt disponerad, är det kanske ej honnett att der-efter döma hennes teknik, som likväl i storhet och glans aldrig tyckts oss uppnå Louise Michaéli, för att hålla oss till sångerskans landsmanin-nor. Att en af bondpolskoma blef ett charmant fioritymummer, må väl erkännas, men — det var så det ... Bleknar Nilsson redan i koloratursång för Michaelis minne, blir detta dock fullständigt i oratoriestil. Den som hört Michaeli sjunga: » Jag vet min förlossare lefver » och » Inflammatus et tfccensus » kan nog med nöje och njutning lyssna till Nilssons särdeles i Rossinis aria förträffliga tolkning ', men det blir ej ändå detsamma. Nu egor ju Nilsson som bekant hvarken Michaelis fenomenala jättestämma ej heller hennes stora breda legato-stil, men äfven uppfattningen syntes oss icke så ädelt ■ enkel och varmt andaktsfull, om ock både värme och höghet fanns i Nilssons med säkerhet lifligare och rörligare förodrag. En särskild otur hade Nilsson denna gång med Ave Maria, som hon förr härstädes gifvit så väl men som nu icke aflöpte rätt väl, enär den för tillfället tröttade rösten i flera lägen svek sin herskarinnas intentioner. Annars klang den uppburna sångerskans organ förvånande friskt. F *, g *, a2, som alltid varit beundransvärda, voro det ännu, men hvad deröfver gick blef klangen ej mer så ymnig. Der blef det att forcera. Äro Nilssons höga kristalltoner mestadels sin kos, så har hon deremot ett bröstregister som få sopranister och till och med altsångerskor.
Man gör icke utomlands, som hos oss, att afstänga åkertegarne, ängarne, parkerna, ja, sjelfva skogslotterna, med gäidesgärdar. En utlänning, som reser i Sverige, förvånas att se våra tusendetals milslånga gärdesgårdar. Hvilken oerhörd mängd af träd, som årligen förstöras, för att inhägna några ofta magra åkerlappar, eller mosslupna och tufviga ängsbitar. Stängsel genom häckar, eller med jordvallar, är för kostsam att kunna hos oss begagnas. Vallning är således det lämpligaste, och de svårigheter, som deremot kunna anföras, öro för ringa i jemförelse med påföljderna af våra skogars utrotande. På vallhjon är ingeri brist, oell flerestädes äro hundar dresserade alt vakta fåren. Med undantag af de inre delarne af våra nordliga landskaper och i Wermland, börjar bristen pä dugligt byggnadstimmer bli stor, och brist på vedbrand hotar nu mångenstädes, der för 20 år sedan fanns skog i tillräcklighet, man får ej glömma huru stor vedkonsumlionen på denna tid blifvit, genom de årligen i antal tilltagande ångbåtarne och mekaniska inrättuingarne hvarvid ångkraft användes. Jag vill ej vidare med någon större vidlyftighet i ämnet uptaga Höglofl. Ståndets tid, utan anhåller vördsamt att min nu väckta motion må till vederbönde Utskott remitteras. Begärdes på bordet. Frih. af Schmidt, Carl Joli. Georg, upläsle följande motion. I (58 § af konkurslagen föreskrifves att vid konkurs skall äfven ”Kronans ombudsman i orten” nemi. Kronofogden kallas. Della är naturligtvis på det han må komma i tillfälle att bevaka cessionantens utskylder till kronan. Men om nu cession göres utaf innehafvare af faslighet på landet, hvars ränta eller tionde är anslagen till något regemente t. ex. Huru går det då? — Kronofogden kan icke bevaka, ty han känner ej beloppet och han anser sig dessutom hvarken skyldig eller berättigad till bevakning för Pieg:tet, emedan han icke kan beediga en sådan fordran.
St., uti Skrifvelse af den 24 April innevarande år, hos E. K. M. i underdånighet föreslagit, att, med ändring i Kongl. Brefvet den 3 December 1799, måtte stadgas, att ej någon hädanefter får Domare-embetet utöfva, innan han fyllt 25 år, och E. K. M., den 8 påföljande September, å RiksSalen gifvit R. St. tillkänna de skäl, som hindrat E. K. M. att lemna bifalla till Rikets Ständers berörda förslag, sådant det blifvit framställdt; har E. K. M., som till alla delar gillat de grunder, hvarpå samma förslag sig stödjer, genom Nådig Proposition af den 11 i sistnämnda månad, till i Rikets Ständers öfvervägande och antagande föreslagit ”ett stadgande, innehållande föreskrift ”för samtliga HofRätterne, att hädanefter icke ”till Domare-embetels utöfvande förordna 11a”gon, sorn icke fyllt a5 år, så framt lian icke 38 Exp. Utsi. Förslag till tind. Skri fp. N:o 254,255- ”redan tillförene blifvit af HofRätterne till Do”mare-värf nyttjad;’’ oell sorn R. St. funnit godt antaga det af E. K. M. nu i Nåder framställda inskränktare stadgande i ämnet, så få R. St. sådant till svar å den Nådiga Propositionen härigenom i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Nov. 1829.
Nyttan häraf vore obestridlig i flere afseenden. Yid Stockholms PostContor, der mängden af bref är betydligare, än vid något annat i Riket, kunde Staten gerna anslå en Contorsskrifvarelön för detta Postverkets tillökade arbete, i fall den nuvarande Postbetjeningen detsamma icke medhinner. I afseende hvarå vederbörande Utskott från PostContoret torde böra infordra uppgift å ungefärliga antalet af de bref, som hvarje postdag afsändas. 2:0 Då afgiften för afgående recommenderade bref ökades, enligt Kungörelse härom den 16 April 1823, under Ständernas härvaro, men utan deras medverkan, med icke mindre än 100 procent, eller från 4 till 8 sk. för sluten recommendation, och lösen för ankommande recommenderade bref från 2 till 4 sk., förfelade denna dryga förhöjning, må hända i någon mon, sitt ändamål, i thy, att mången, som icke afsänder desto större summa, risquerar att låta den afgå utan recommendation. Jag anser derföre, att, då recommendationsafgiftens egentliga bestämmelse är ersättning för lack och segelgarn, må densamma nedsättas till hvad den var i början af år 1823. 3:o Å Posttaxor och så kallade ContorsAlmanachor, bör afgiften för afgående 1 4oo Den rg December e. m. recommenderade bref, så väl med öppen, sorn sluten recommendation, samt lösen för ankommande utsättas, liksom för andra bref, hvarmedelst den förhatliga noten, utur Posttaxorna bör försvinna, som endast föranleder till godtycklig taxering, hvilken lyder sålunda: "Angelägna bref får "man in specie recommenderade, och erhålles genast qvittence, så vida brefven "i rättan tid inlemnas. — Uti de små Ålmanachorna stod förr angelägna bref får "man in specie recommenderade emot skärlig betalning." Denna sednare fras, har man nu i några år funnit för godt att utesluta.
“Det är en lycka för min skyddsling, att icke alla äro poeter och grossörer,“ sade Bellman; “ty då vore fara värdt att han finge svälta ihjäl.“ Huset på Stora Badstugatan. Dagen därpå var en ovanligt klar oktobermorgon. Bellman var, oaktadt kalaset hos Trotzig, tidigt ute och vandrade af till Stora Badstugatan å Norrmalm. Här inträdde han i ett lågt, förfallet trähus och frågade efter fru Osenius, änka efter en präst, och moder till den unga sångaren på krogen. Bellman kom som en tröstens och hugsvalelsens ängel med hjälp och lindring i nöden. Unga Philip, änkans son, var sexton år med ovanliga anlag för teckning, ehuru nöden under de sista åren hade gjort, att han hvarken fått öfva detta anlag eller fortsätta sin skolgång. Den summa pengar Bellman medförde, satte den stackars modern i tillfälle att komma ur sin utblottade belägenhet och gaf utsikt åt sonen att få återtaga de afbrutna studierna. Den sjuka fru Osenius tillfrisknade, och efter några veckors förlopp funnes i änkans boning lika många skäl Bellman hos fru Osenius. till förhoppningar för framtiden, som det före Bellmans inträdande där varit sorgligt och hopplöst. Af mor och son välsignades skalden såsom deras räddare. Under det Bellmans f. d. uppassare sålunda fortgick på den bana, som genom sångarens bemedling blifvit öppnad för honom, fortsatte Bellman att dikta i kretsen af vänner och själsfränder. Han skötte sitt skaldeyrke lika bekymmerslöst och obesväradt som sina affärer, men med den skillnaden, att här ledde honom en mäktig konstnärsinstinkt, hvilken ägde att disponera öfver lika outtömliga tillgångar, som dessa i ekonomiskt hänseende voro begränsade. Han var sångare, emedan det var hans kallelse, och han sjöng utan all önskan att lysa eller vinna bifall. För honom fanns blott en åstundan, den, att få öfverlämna sig åt njutningen att i en förtrolig krets gifva form och gestalt åt hvarje ny ingifvelse. Därvid glömde han som oftast, att rocken var sliten och skorna i klent skick.
Norrköpings fabrikssocietet har dessutom till ytterligare kontroll å införseln af hittills förbjudna ylleväfnader föreslagit: l:o att de icke skulle få införas med andra än däckade fartyg af minst 20 lästers drägtighet; 2:o att i manifestet, hvilket konsul i lastningsorten bestyrker, äfvensom i konnässementerna, noga borde upptagas icke allenast märke och innehåll för hvarje kolly, utan ock dess volym af vigt; 5:o att förtullning af sådane väfnader icke skulle få äga rum med mindre särskilt tillförordnad fabriksombudsman dervid vore närvarande för att bevittna förtullningens riktighet genom påskrift å plakatsstämpeln; 4:o att förnyade förekrifter må meddelas om denna stämpels beskaffenhet; samt 5:o att alla kläden, som konfiskerades, skulle föras till tullkammaren i närmaste stad, hvarest införsel af kläden är medgifven, för att der förses med konfiskationsstämpel och der på auktion försäljas. Hvad första punkten beträffar, så synes någon lättnad för tullbevakningen genom det föreslagna förbudet emot mindre fartygs begagnande destomindre uppkomma, som oloflig varuinförsel måste, då företaget vinner framgång, förutsättas hafva undsluppit tullbevakningens uppmärksamhet, i hvilket fall omständigheterna hvarken förbättras eller försämras deraf, att godset icke lagligen kunnat med sådant fartyg införas, och om åter farkosterne i olaga hamn eller under lossning af tullbetjeningen anträffas, påföljden blir enahanda antingen fartyget är större eller mindre. Ett sådant stadgande, som det 2:dra punkten åsyftar, fanns uti den år 1835 utfärdade seglationsordning, och hade sin grund i bemödandet att åstadkomma ett särskilt korrektiv mot det slags underslef, alt större kollys af varor under resa till svensk lossningshamn brytas och olofligen lossas, med qvarlemtiande endast af smärre deruti inlagde persedlar, försedde med samma nummer och märken som konnässementet för de hela persedlarne upptager. Med afseende å de besvärligheter, som denna föreskrift ofta tillskyndade sjöfarande, och de väsentliga hinder, som den i Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40.
\ •norns0 r u-b» »du « Långtifrån att, såsom Götha Canal Bo* jags Actieägare, hota med att heldre förli»ra}*ie på Actierna inbetalda 4° ProCent, lisi att, utan ytterligare tillskott af Staten, Aili Canal arbetets, fortsättande erlägga återstående 6« ProCent af den tecknade Sum, raft»; hafva Södertelge CanalBolags AfltielåtgAiléit lifvadegaf verklig patriotism, utöf-iVer det täecknade Capitalet, redan tillskju>L?t il2-3^ ProCent, och intagne af samma « »it för <■ i nyttig sak, skola de säkerligen ej undandraga sig, att genom ytterligare •tillskott, utan Statens och Medborgares betungande, fullborda det Canalverk de sig påtagit. rf; I anledning af hvad jag nu haft ära» anföra, anser jag Götha CanalBolag ovilkorligen va»-a förpligtadtutt, och med fördel kun - Dm 22 Juli /. m. na, genom eget tillskott utöfver flen teck. nafle summan, fullborda hvad det sig atagit, så framt det vill tillgodo njuta alla, med Gotha Canal-Disconten och uti privilegierna förunnade formoner; och får härmed förklara, att jag alldeles icke finner något giltigt skäl lill bifall till det af Götha CanalRplag nu af Staten begärdta ytterligare bidrag af 2,800,000 Rd., eller de uti Utskottens Betänkande föreslagna årliga bidrag af 250 eller 500,000 Rd., det jag tvärtom alldeles afstyrker, I den händelse, att, då Riksens Ständer, som jag önskar och hoppas, afslå det af Götha CanalBolag utaf Staten nu begärdta och af Utskotten föreslagna bidrag, Actieägare* igenom inställande inbetalning af återstående 60 ProCent af tecknade summan, upplösa Bolaget, och icke fullborda Canalarbetet, inser jag dervid ingen förlust för Staten, utan tvärtom ren vinst.
StatsBanker åter, garanterade af hela Nationen, hafva samma soliditet, sorn. Landet kan anses ega. Jag medger, att dessa garantier hitintills icke medfört serdeles säkerhet, men om i utbyte emot Slatslåne-system, hvaremot jag alltid skall sätta mig, mart antager ett förnuftigt BancoCreditiv-system, och meddelar ändamålsenliga - Den 9 Juli i c. m. i6f enliga och säkra föreskrifter för BancoStyrelsen, såskall, hoppas jag, crediten stadga sig och ordning återkomma. Jag lemnar i sitt värde den stränghet, hvarmed motsatta åsigter söka göra sig gällande framföre dem jag hyser, men jag kan med trygghet försäkra, att jag aldrig haft för afsigt, att öka något släptåg i opinionsväg, utan att jag endast yrkar, det lånesystemets användande bör sparas, tills yttersta behofvet påkallar det, öfvertygad, som jag är, alt sammanblandning af myntväsende och lånesystem mera skadar än gagnar. Begreppen om det sednare äro visserligen ännu icke nog stadgade, och detta är ett ytterligare skäl i min tanka, att .undvika det när man kan, och hvilket jag anser ännu vara ganska möjligt, om man omfattar utvägen att i creditiv-väg fylla Bankens behof. Hvad vidkommer det så kallade Stora Creditivet, att användas vid uppkommande krig, så är det oförenligt med all Bancorörelse alt anvisa ett sådant creditiv på Banken. Enligt mitt begrepp om 63 §.' RegeringsFormen, jemnförd med 3o §. Riksdagsordningen, är det ingalunda Grundlagens bud, att Creditivet skall vara anvisadt på Banken, utan endast alt det skall der kunna vid inträffande behof af Styrelsen lyftas. Jag vågar hemställa, om det icke vore verkställbart, att Rikets Ständer utställde lånbara Obligationer på Greditiv 32 H. ii |Ö2 Den 9 J u 1 i i c. m. beloppet, som i nödens stund bunde begagnas. Jag inser invändningen om de förluster, hvilka härpå skulle uppkomma, men jag tror, att de icke blifva större än på hvilket Jånesystem, som helst. Jag utber mig, att detta förslag matte få åtfölja de öfriga anmärkningarne till Utskotten.
Lief, att erfordelig jemkning kunde erhållas, hvaremot de erbödo sig att hålla Soldaten permament, utan att likväl ana, det man dessutom en gång skulle öka detta onus, genom Passevolance och Beklädnad. Deremot har Rotejemkningen i det öfriga Sverige, i anledning al Ständers beslut, blifvit verkstäld, utan vilkor att deremot åtaga sig Permanancen: De äro nu som för de extra Roterade. Friherre Björnstjernas yttrande, att det kunnat hända det vid Rotejemkningen, förhöjningen uti den eli gång fasställde Rotering kunnat tillkommit så, att den som förut haft 5 Rotar kunnat få 6 å 7, är en satts, som intet hämtar grund hvarken af Konungs eller Ständers beslut, utan helt enkelt af en oriktig tydning af Embetsman, enär det måste stå fast att den enda Actus, hvarpå han säkert hvilar, är Kongl. Propositionen af den 23 Mars 1813. Uti denna heter det på ett annat ställe: Frågan om sättet att verkställa Indelningen efter den af Kongl. Maj:t i Nåder proponerade hufvudgrund till 9.000 N:o, med 400 vacancer deraf \ hvari Egendoms-hafvartie varit af delade tänkesätt_, har Kongl. Maj:t funnit vara allmänna, der 68 Den ig Januarii. skiljaktigheten icke har någon direct verkan på Regementernes tjenstbarhet. Af deras mening som föreslagit Indelningen på 1600 Rotar, med en fjerdedels N:r, vacant på hvarje hel Rote, utöfver den presterade Soldaten, skulle väl synas innefatta en jemnare grund än den på 2000 Rotar, med hel vacance för 4°° deraf; men häraf synes ju också tydeligen, att så väl Konungens afsigt, som Rotehållarnes medgifvande aldrig varit annan än den, att hvar och en skulle njuta lika rätt, samt att alltså fördelningen af massan afi;s förminskningen är Comiteens eller andra Embetsmäns egen uppfinning.
Deremot skedde ingen utbetalning af det för utomordentliga försvars-anstalter vid 1823 års riksdag anvisade kreditivbeloppet. Vid 1828, 1829 och 1830 års riksdag nedsattes kreditivet till 1,000,000 R:dr, hvaraf hälften skulle vara att tillgå för rikets försvar och hälften för andra ändamål; varande hela det lill andra utgifter, än kostnader för utomordentliga försvars-anstalter, afsedda kreditiv-heloppel, eller 500,000 R:dr, under åren 1831, 1832, 1833 och 1834, från Riksgälds-kontoret uttaget och användt till karantänsoch bevaknings-kostnader, för t dels från riket afhålla kolera-farsoten och dels hämma denna då inom riket utbrutna fursots vidare framfart. Vid 1834 och 1835 års riksdag bibehölls ifrågavarande kreditiv vid samma belopp och med samma fördelning,- som under den då tilländagångna stats reglerings-perioden. Under tiden mellan sednast omnämnda och derpåföljande riksdag, disponerades hela den till utgifter för försvars-anstalterna afsedda andel utaf kreditivet, likasom 165,000 R:dr utaf den för andra föremål anvisade kreditiv-summa; af hvilken sednare summa 100,000 R:dr användes till byggnadslån åt staden Wexiö efter 1838 års eldsvåda och 65,000 R:dr till kostnader för garnisons-förstärkningen i hufvudstaden under samma års sommar. Vid 1840 och 1841 års riksdag nedsattes kreditivet ytterligare och besPämdes till 500,000 R:dr, hvarvid dock den dittills stadgade fördelningen upphörde. Häraf lyftades år 1844 tillsammans 293,400 R:dr till lån och understöd ät staden Wexiö efter den derstädes året förut inträffade eldsvåda. Vid 1844 och 1845 års riksdag bibehölls kreditivet vid dess under näst föregångna riksdag nedsatta belopp.
Emellan 136 och i38 §§:na uti gamla förordningen, hvilken sednare § innehåller det stadgande, som finnes, upptaget uti i 16 §:n af Bevilln.Utsk:s förslag, förekommer en §, som angår tiden inom hvilken Taxer:s-comite'ens prot. med tillhörande handlingar och längder skola lill Pröfnings-eomitéen vara ingifna. Om man, såsom jag nyss nämnt att R. o. Ad. önskar, vill i möjligaste måtto bibehålla den gamla redactionen; så torde det äfven vara nödigt att bibehålla denna §, som kommer nast efter den, hvarest stadgas om Pröfnings-comiteerna; och får jag derföre anhålla del R. o. Ad. täcktes besluta att 137 §:n i gamla förordningen må qvarstå med den redactionsförändring, som är af behofvet påkallad, och hvarom jag utber 111ig att särskildt få yttra mig, ifall mitt förslag vinner R. o. Ad:s samtycke. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den af Hr Printzensköld omnämnda § uti gamla bevilln.förordn. har i Ulsk:s förslag sin motsvarighet uti m i §:n, hvilken lyder sålunda: '"Sednast inom 3 veckor efter det Taxer:s-comite'erne i stii"derna slutat sina förrättningar skola magistraterne till Konungens Bef:h:de insända Taxerts-comiteernes protocol^ hand - q3 6 Den io October c. m. ”lingar oell längder vid bot af en r:dr till stadens fallig’ försörjning för hvarje dag dermed längre dröjes ’’ Denna § har icke kommit under öfverläggning hos R. o. Ad., derföre att Ståndet vidblef föreskrifterna i gamla bevilln.förorda. från och med frågan om Bered n-corn i teerna till början af föreskrifterna om Pröfnings-comiteerna. Frih. Nauckhoff, Joh. Otto:
Jag tror icke, att Statsrådets ledamöter, derföre att de gifva tillkänna sina åsigter om landets angelägenheter och administration, sjelfve blifva styrande. K. Hofr ätter nelli' Rosenblad, Bernhard: Efter det sakrika utlåt., gom i förmiddags i afseende på första punkten afgafs af en 7° Den 2 Maj e. m. ledamot utaf Ståndet, kunde det synas öfverflödigt att ytlra något vidare; men då det är några punkter, nemi. just skälen för StatsUtskrs afstyrkande, sorn, så vidt jag kunde fatta den ledamotens yttrande, icke af honom blifvit nämnda, anhåller jag äfven alt få tillägga några ord i afseende på denna speciella punkt. StatsUtsk. har anfört, att den förnyade organisationen af Statsrådet utan tvifvel skulle leda till en ny organisation af hela justitiae-väsendet. Jag anhåller få fiista R. o. Ad:s uppmärksamhet på hvad StatsUtsk. utan tvifvel bort hafva kant, ulan att behöfva derom underrättas, att Organisationen af Statsrådet och de möjliga förbättringar, sorn äfven med den största förändring deruti kan bifallas, endast kan omfatta administrationen och icke justitiae-väsendet, ty justitioe-förvaltningen och Sveriges styrelse stå alldeles skiljda från hvarandra. Den möjliga inflytelse, som den förändrade organisationen afStatsrådet kan äga på justitiae-förvaltningen, kan endast inskränka sig derhän, att Just. revisionen , somför det närvar, är både ett departement för Konungens Högsta Domstol och tillika Just.cancellerens expedition, kan blifva förändrad. Sannolikt är det, att då den mäste delas i arne delar, en större personal blir behöflig ; men Hofrätterna stå alldeles skiljda derifrån, och på deras organisation kan ingalunda organisationen af administrationen inverka. Om man åter på en annan sida skulle tro, att frågan om ett nytt lagverk skulle föranleda till minskning i kostnaderna; så, ehuru detta är ett ämne, som det icke tillkommer StatsUtsk. att yttra sig öfver, är detta yttrande i alla fall alldeles olämpligt; ty i händelse lagverket i hela sin vidd antoges, blefve ej Hofrätternas göromål minskade.
Om hon icke verkar på den ena sidan, så verkar hon väl icke heller på den andra, och då är det icke värdt att derom tvista. Men, enl. min tanka, åstadkomraes åtminstone den verkan, att man antager en origlig grundsats, hvilken alltid medförer sitt eget straff. R. St. trodde vål icke, alt då de afstodo forssellönen till dem, af hvilkas hemman Kronans behållna räntor utgå, att de med detsamma äfven skulle afstå de 60,000 r:dr, som nu äro i fråga. Derföre bör man taga sig till vara för felaktiga grundsatser, och när man funnit någon vara sådan, på sätt här blifvit ådagalagdt, hvarföre skall man då längre fasthålla sig vidden? Jo, säga Frih. Palmstjerna, Hr Sandströmer, Gr. Sparre och Gr. Lagerbjelke samt alla andra, som talat för ändringen i allmänhet, bråken äro så serdeles besvärliga, dem skola vi afskaffa och, för att få bort dem, t. ex. I gås, ^ ägg och hvad de heta, skall man hänföra persedlar till ett mindre antal. Ja, det är godt och väl, men öfver dessa förändringar skall man då först höra dem, hvilkas rätt är i fråga, ty det kan eljest hända, hvad jag trodde mig finna Frih. Palmstjerna i går ovedersägligen ådagalägga, att utbyte af en räntepersedel medför ömsom vinst och ömsom förlust för räntegifvarne och räntetagarne. De böra derföre höras huruvida de vilja underkasta sig något sådant. Men detta hörande vill Frihm likväl icke medgifva. Om jag nu antager att räntepersedlarne blifva färre och inskränkas till endast de luifvudsakligaste, såsom Frih. Palmstjerna föreslagit, nemi. spanmäl af alla slag, mjöl, smör, hö, fläsk, jern, kol, ved och dagsverken, och om, för jemil räkning skull, på ett mantal komme 1 t:a säd, 1 L# mjöl, 1 Sk# hö, 1 L# fläsk, 1 Sk# jern, 1 stig kol och 1 famn ved, så finnes då intet bråk.