Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Titelns hela utgift för detta ändamål skulle då utgöra 4a>ooo r:dr årligen, deruti inbegripna de 8000 r:dr, som derifrån alltid utgått, och de 12,000 r:dr, som jag förut haft äran visa, i alla fall komma att af titeln bekostas, om ock correctionisterna utan all sysselsättning hållas inspärrade. Den egentliga årliga tillökningen för arbetsmaterialier m. m. dertill hörande blir således endast 22,000 r:dr. Då all correctionsinrättning nödvändigt bör förutsätta fångarnas sysselsättande, om den icke i sin grundprincip skall vara alldeles förfelad, så synes denna nya utgift derigenom redan vara fullkomligen justifierad; men derigenom vinnes dessutom, likasom tillfälligt, den stora militäriska fördel, att en af naturen för sjöförsvaret så förträfflig local, som Carlskrona redd och hamn, kan af konsten få den fulländning, som tidens ökade fordringar i detta afseende kräfva. Jag anhåller, att denna min vördsamma framställning må till StatsUtsk:s yttrande remitteras. Remitterades till StatsUtsk. Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste ett anförande, så lydande: Då jag anser det vara af vigt, att Representationen icke nied alltför mycken sorglöshet behandlar sitt kall, såsomen öfver Styrelsens hushållssätt controllcrande myndighet, och då jag anser det obehörigt, att K. Statscont. skall kunna, under hvad förevändning det behagar, requirera medel från Riksg.cont., samt fullmägtige i detta R. St. verk vara skyldige att, med stöd blott af Statscontrs obestyrkta räkningar, utbetala verkliga eller föregifna extra statsbrister, får jag, med anledn. af det allmänt kända förhållande, att K. Statscont. på en overificerad liqvid, af Riksg.cont. fordrat och till en del erhållit betalning för en extra statsbrist för år i832 af 36i,ooo r:dr, vördsamt framställa den motion, att StatsUtsk. må anmodas meddela R.
Herr Handelsmannen Stabeck föreslår: j;o att Jordbruks-ägare, u an and a formaliteter ellet kostnader än de, sorn för intecknings besörjande äro nödvändiga, genast böra lemnäs tillfälle att till y af egendomarnas uppskattade värde erhålla lån, första gången till % emot första inteckningen, 3 p-oCents årlig renta och 3 proCents årlig afbetalning på capitatet; emot andra inteckningen, 4 proCents ärligt intresse och 3 proCents årlig afbetalning på capitalet; emot tredje inteckningen, 5 proCents årlig renta och X proCents årlig afbetalning pä capitalet; och att ingen egendom borde få belanas eller inteckna® utöfver y af dess uppskattade värde. 2:0 Att <le i I794 ars Förordning stadgade förbud emot bruk af åtskilliga öfverflöds artiklar böra så inom sorn utom hus taga sin början den 1 nästkommande September, mel undantag likväl för Domestiquer, Glädjeflickor och Spinnhushjon, hvilka det skulle tillåtas att i 3:ne år få begagna hvad klädespersedlar som heldst; och 3:0 att i fall caffe ej skulle kunna rent af till införsel förbjudas, det då, utom de af Utskottet tillstyrkta förhöjningar å tulloch consutntions afgiftecna, borde till Kongl. Majit i underdånighet f arnställas den önskan, att Kongl. Majit i Nåder ville låta 2 gångor om året å vanligt sitt i Riket kungöra, det Kongl Maj:t, ehuru bruket af caffé icke forbjudes, icke destomindre med särdeles Nåd och välbehag ville omfatta hvar och en, Den 17 Ju/t. I603 en, sorn med behöriga bevis kan styrka, att i dess hus ej caffe corisumeras.
Hvad deremot angår Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om vidtagande af sådana förfoganden, som kunde verksammast leda dertill, alt den ifrågakomne regleringen så skyndsamt som ske kunde måtte kunna bringas lill verkställighet, och att således äfven, då den nya ordningen för markegångssättningen, jemlikt Kongl. Rrefvet d. 10 Maj 1853, för tillämpning vidtagit, de med det förändrade sättet för indelda hemmans-räntornas och kronotiondens utgörande afsedde fördelar måtte, om möjligt, med nästföljande uppbördsår de skattskyldige tillgodokomma; så har väl detta Utskottets tillstyrkande blifvit af två Riks-Stånd bifallet, äfvensom icke eller någon anmärkningderemot inom de båda öfriga Riks-Stånden förekommit. Utskottet anser det likväl böra härvid tagas i betraktande, att, sedan Utskottets förra betänkande den 7 nästl. April afgafs, redan öfver 3 månader förflutit och ytterligare tidsutdrägt kom mer att äga rum, innan Riks-Stånden hunnit fatta sina beslut och i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet föreslagit, underdånig skrifvelse i ämnet derefter kan till Kongl. Maj:t aflälas, så att det är att förutse, att alla de för skatteförenklingens bringande i verkställighet nödvändiga och vidlyftiga åtgärder icke kunna medhinnas före den tid under innevarande års höst, då debiteringen bör verkställas af de utskvlder som vid nästinstundande års början skola uppbäras. Utskottet får alltså, med vidblifvande af sitt ifrågavarande tillstyrkande i öfrigt, föreslå, att de i slutet af berörda tillstyrkande förekommande orden »om möjligt med nästföljande uppbördsår» måtte utbytas emot orden »med uppbörden af skatterna för år 1855». Beträffande slutligen de gjorda anmärkningarne, att felaktigheter skulle förefinnas uti de Utskottets betänkande bifogade tabeller öfver de fyratio sednaste Stats-Utskoltels Utlåtande, M 191.
Utskottet fogar ihop 2:ne Kamrar af samma elementer och söker i ålder, i Riksdagsvana, 0. d., efter en olikhet i väsendet, som icke finnes. Ledamot i äldre Kamaren skall vara 35 år och hafva varit Riksdagsman; i den Yngre, 25 år. Men Yngre Kamaren kan innehålla äldre personer, än den Äldre, och intet hindrar, att medeltalet af Ledamöternes ålder blir större i den Yngre, än i den Äldre Kamaren. Och hvilken skillnad vill man finna emellan dessa åldrar? den, som vid 30 år icke tänker på egen hand, Constitutions-Utskottcts Memorial, N-o 16. 7 ej utmärkt sig i någon rigtning af medborgerlig verksamhet, måste hafva en stor förmåga att dölja sin öfverlägsenhet, om den finnes. De stora anlagen, de utmärkta egenskaperna och de genomtänkta kunskaperna dölja sig ej i närvarande tid. Dessa företräden äro vid 30 års ålder utvecklade eller finnas de ej. Skillnaden i ålder är således af ingen inflytelse. Likartad omgifning i den första skol-tiden, samma uppfostran under ynglinga-åldern, enahanda bildnings-art vid valet af lefnads-yrke och ej mycket skiljaktig erfarenhet under den återstående tiden intill Riksdags-åren, alstra hufvudsakligen samma åsigter af samhällets vigtigare föremål. Hvilken olikhet i tänkesätt hos Ledamöter inom samma Stånd kan man vänta sig deraf, att den ene varit Riksdagsman, den andre intet, då man nemligen förutsätter hos begge ett sjelfständigt väsende; och denna förutsättning måste man godkänna. Ett sjelfständigt tänkesätt förutsätter och beror på en bildning och erfarenhet, som väl kan vidkännas inflytelse utaf seklerna, men hvars förändring icke kan anses märkbar under den korta tidrymd, som förflyter linder den enskildes Riksdagsmanna-bana. Man kan derföre icke vänta sig den väsendtliga skillnad emellan Kamrarne, sora sökes. De Stånd, som sluta sig tillsammans inom den ena Kamaren, komma äfven att rå inom den andra, och hvarje anförare af ett parti, som lyckats att tillvälla sig majoritet inom den ena Kamaren, skall äfven lätt göra sig gällande inom den andra.
Rikets Ständer framhärda etc. N:o 353. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 5Febr, i83o< Pieste-Ståndet d. 8 Borgare-Ståndel d. 8 Bonde-Siåndet d. 8 —- — Rikets Stäv dera underdåniga Skrifvelse , rörande ändringar och rättelser, eller tillägg uti Kongl. Majds Kådiga Lego-Stadga fö r Husbönder och Tjenstehjon, den i5 Maji i8o5, m, m. S. Å. K. Hos Rikets Ständer hafva, under innevarande Riksmöte, åtskilliga framställningar gjorda blifvit om ändringar och rättelser eller tillägg, så väl uti Eder Kongl. Majzts Nådiga Lego-Stadga för Husbönder och Tjenstehjon, den 15 Escp. Utsi. Förslag eill u-nd. Skrif». N:o 553. »7 Maji 1805, som uti E. K. M:s Nådiga Kungörelse, angående flyttningstiden för Tjenstehjon samt tiden för fridagarnes bagagnande, den 22 April 1819, och få R. St., sorn åt behandlingen af de i nedanstående ordning upptagna frågor egnat den sorgfälliga uppmärksamhet, deras vigt funnits förtjena, nu i underdånighet anmäla de deraf, å R. St:s sida, föranledda, och för deras del vidtagna beslut, hvilka, i förening med de motiv, som grundlagt dem, varda till E. K. M:ts Nådiga pröfning härigenom underdånigt öfverlemnade: Lego-Sladgan. 1. Art.
Harar, tjädrar och orrar, som skjutas med hagel eller fångas i snaror af allmogen, utgöra egentliga villebrådet, som dock med fördel säljes vid Herregårdarne och i Städerne, der ock ludna skinn efter villebråd begärligt köpas af Körsnärer och främmande upphandlare. Tegel och Kalkj Kakelugnar och Stenkärl tillverkas på flere ställen å landet, der ock finnes ett rödfärgsbruk, jemte det arbetsvagnar och skrindor förfärdigas och afsättas med fördel af allmogen, som ock somligstädes använder sitt vid Bruken förtjenta stångjern i varubyte, och för allmogen är i synnerhet binäringen Körslor och Foror emellan Städerne särdeles vinstgifvande. För öfrigt äro Stå 1 trå d s-till verkning, biskötsel, Laggkärlsarbete, Skinnberedning, Väfskedsoch Trädskoarbeten, vadmalsväfnad, simpla väggurs tillverkning och Humle-planteringen sådane af allmogen ulöfvade binäringar, sorn, åtminstone för den obesutne, äro alldeles oumbärlige för lifvets uppehälle. 5:o Politisk Författning. Kammar-Ferk: Om Länets äldsta Jorde-Bok åberopas i<S33 års Be rättelse. Länets hemmantal inhämtas af Tabell-Verket, i enlighet med Jordeboken och räkenskaperne. Varandes i allmänhet andre Jordeboksförändringar sednare åren icke inträffade än de sorn genom Skatteköp tillkommit. Hemmans-förmedlingar hafva icke egt rum, ej eller Skattläggning af ny-hemman, men väl af åtskillige tillkomne Tnll-mjölqvarnar, hvilka ännu, så vidt de icke äro belägne på Frälse Säteri-grund, bära grund-räntor, ehuru för en, genom tiderna bestående ränta, ett qvarnverk utgör en ganska ostadig säkerhet. i i3 PosLliemmanens antal är detsamma som 1833, men Gästgifvaregårdarnes ökadt med en ny vid Hemmanet Kappeled i Wäslbo Härad. En sä kallad Snällpost har tillkommit.
Men det kan icke vara annat, än till skada för det allmänna, att minska tillfällen till besutenhet och af landtbönderne göra statfolk, hvilkas i allmänhet usla ställning är för väl bekant, för att närmare behöfva omtalas; och vinsten af detta system lärer väl i fram - 6 tiden blifva mindre, dä systemets verkningar visa sig genom ökad fattigvårdslunga, oberäknad all annan förlust för det allmänna. För den tjenande och arbetande klassen har icke varit någon ovanlig brist på tjenster och arbete inom Länet under nu ifrågavarande år. Dagsveijkspriserne hafva varit för en duglig person, på egen kost, under sommaren mellan 32 och 40 skiilingar för man och allmännast 16 skillingar, allt banko, för qvinna, samt vintertiden emellan hälften och tvåtredjedelar af berörde priser. Att inom en korlare tidrymd bedöma sedlighetens stigande eller sjun kande är svårare, än att det sanna kan med tillförlitlighet träffas. Såvida man härvid endast tager i betraktande sedlighetens kränkning genom gröfre lagbrott, bär förhållandet under sednare åren ett ganska fördelaktigt vittnesbörd. Antalet af personer, sorn för gröfre förbrytelser undergått bestraffningar af alia slag å Länets häkte, bar nemligen betydligt nedgått, så att, då det år 1847 utgjorde 177 personer, var det 1848 blott 126, 1849: 127 och 1850: 119 personer. Dock torde icke, utan misstag, detta lyckliga resultat lill någon stor del få tillskrifvas ökad moralitet, om icke i så måtto, att fyllerilasten, som oftast har brott till följeslagare, är i a flygande, hvilket visserligen i sin mån befordrats derigenom, att frestelserna minskats genom i sednare ar skedda indragningar af många krogar, hvarå Länet förut haft alltför stor tillgång; utan torde minskningen i brottens antal mest härröra af goda år och i följd dera! bättre tillfälle till utkomst och arbete, hvars saknad alltför ofta alstrar de vanligast förekommande brott, tjufnader.
Men då årspriset icke öfversliger medelpriset, kan uppsägning till leverans in natura äga rum såväl af räntegifvare som af räntetagare, på sätt hittills skett; dock att, i händelse årspriset understiger medelpriset, räntegifvare!) vid leversringen lill räntetagaren erlägger skillnaden uti contant. b) Då uppsägning till leverans in natura icke skett i behörig ordning och tid, erlägges det uträknade medelpriset, såsom lösningspris, i vanlig tid af räntegifvare, samt derjemte för spannmål hittills vanlig forsellön af 16 sk. b:co pr t:na. c) För de räntor, som äro Kronan behållna, afstår statsverket såväl uppsägningsrättcn som försellön för spannmål. Hvarefter Frih. Palmstjerna muntligen tilläde: Jag vågar vördsamt föreslå R. o. Ad. att fatta ett så beskaffadt beslut i afseende på tillämpningen af de förut fattade besluten, röride dels beräkningen af medelprisen lör 10 år och dels uppsägningsrätten, vid hvilken R. o. Ad. i förmiddagens plenum afslagit den af Utsk. ifrågasatta förändring. Frih. Boye, Ludv.: Från det trygga medvetande, jag äger, slutar jag lill deras uppsåt, som utgjort den stora plurahteten i förmiddags och, lika med mig, voterade för det beslut, som fattades. Jag slutar till, att deras afsigt icke varit att begå någon den ringaste orättvisa, utan tvärtom att förhindra orättvisa alt hegås. Jag respeeterar hvarje ledamots rätt att reservera sig; och 0111 jag linge anse Frih. Palmstjernas anförande såsom en reservation, skulle jag icke »44 Den 22 Januari e. m. fästa mig dervid; men då jag bör anse det såsom en ny motion, anhåller jag att få detsamma på bordet, på det vi må få tillfälle att se, huruvida det innebur ett indirect försök att upphäfva det i dag fattade beslutet. Jag har länge varit x’äntegifvare, men kan aldrig blifva räntetagare, och när jag talar till de sednares förmån, måste följa ett af två: antingen måste jag stå fasligt tillbaka i omdömesoch förståndsförmåga, eller också måste jag handla af de oklanderligaste motiver.
Hur särskildt väl hade icke denna dag lämpat sig för att i ro betrakta Guds ord — och hvad har hon väl användt den till? Nervöst och brådskande går hon in och tänder den stora golflampan och tar fram sina böcker. Linde har gifvit henne några sådana af enastående värde, lefnadsbeskrifningar öfver helgon, enkla lekmän, utmärkta endast för en tro, så stark att den öfvergått till åskådning. »Blif bara inte förtviflad», hade han sagt vid öfverlemnandet åt dem, »det är icke allom gifvet att nå den grad af tro». Hon vänder blad på blad och försöker af alla krafter att känna sig uppbygd. Men de förefalla henne absolut fattiga, barnsliga, ja motbjudande alla dessa tankar, som hon icke mäktar göra till sina. Och åter smyger den stora tomheten in i hennes själ. Hon kastar ifrån sig böckerna och stirrar på möblerna, där de gapa, som ägde de tio munnar ... — Mattis hvar är du? höres plötsligt Eriks stojande röst. Fötter skrapa på verandan och Adas fasta steg närma sig. Hon slår upp dörren till salongen, och bakom henne skymtar Pryhl. I famnen håller hon ett helt fång af ljusa rosor och orkidéer; hennes bluslif med de högt upptornade ärmvingarna af gulbrokigt siden och den vidbrämade hatten med ett ljust flor vårdslöst svept om ansikte och nacke, armens barhet, ögonens glimmande friskhet, den orädda stämman, skimret af aftondagg och den raffinerade doften från hennes kläder allt böljar in på en gång öfver tystnadens och bundenhetens ångest som ett svall af öfverdådig världslighet, fångad under lystet skratt — fångad af djärfva gudlösa händer. Något sällsamt får makt med Matilda. Hon försöker le, men hon tror själf, att det ser underligt ut. Så osmakligt — Ada är ju egentligen ful — figuren klumpig ... och så är hon äldre än Matilda själf — månne Pryhl vet det?! Ada pratar upprymdt och ungdomligt: — Söta Mattis, blef ingen teatergång af, här skall du få blommor i stället, är inte den här orkidén som en österländsk natt?
Om således denna Författning aldrig utkommit, skulle ifrågasatte Soldaters Beklädnadsvilkor icke vara förmånligare än de nu äro; men allt detta motsäger icke deras oförmögenhet att anskaffa och underhålla Beklädnaden, hvartill jag likväl icke anser StatsVerket nu, mer än förut, böra bidraga, utan tror jag sådant biist och lämpligast kunna tillvägabringas genom reglering och öfverenskommelse med Rotehållarne, hvilka, på tjenlige framställningarom nödvändigheten häraf, icke torde finnas obenägne, att, i likhet med Rotehållarne vid andra Regementer, lemna sina Soldater ett efter behofvet och lillgångarne lämpadt bidrag. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd, samt af Ridderskapet och Adeln bifallen Proposition, blefvo så väl Herr Stjernschantz’s ofvannämnde Memorial och Friherre Björnstjernas Yttrande, som Herr von Fieandts, i anledning deraf, nu uppläste Anförande, till StatsUtskottet remitterade. 630 Den 10 Januarii. Till remitterande föredrogs Herr Bergsmans-, Ambrosius Magnus, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående mindre brottslige Personers användande till Matroser å HandelsFlottan, i stället för att insättas å Correctionshus. Herr Hjärne, Carl Jacob, bade inlemna! ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: I Memorial af den 5 Januarii 1818 har Herr Öfverste Berghman föreslagit, att i stället för de af Konungen Nådigst proponerade Correctionshus på Öland och i Wadstena, låta de Brottslige inmönstras på Svenska HandelsFartyg, och som lill en del Besättning på desse Fartyg göra mer och mindre aflägse, samt längre och kortare Sjöresor som Correction. Då jag som Sjöofficer lättare kan hända än Herr Öfverste Berghman bör finna olägenheten och följderna häraf, tager jag mig friheten härvid göra några anmärkningar , sorn skola visa så väl det ena sorn det andra. Grunden för hela Sjöfarten utgöres i lydnad och disciplin.
Men Herr Grefve von Schwerin föreslår tillika att lemna CreditCassorne Assignaticns-fond på Banquen, och deras Borgenärer uppsägnings-rättighet — intetdera igenflnnes i mitt Förslag, Sannolikheten att någon Capitalist skulle vilja inköpa en Credit-Cassas Pantbref, har jag väl härigenom högst bety del igen minskat, men i det stället synes mig vara vunnet, att, i sanning, ett hån BanCo-Credit-Systemet skiljdt Credit-Sysreme blifvit upprättadt. En Inrättning med dssignations-fond på Banquen, är, om och under andra namn, ingenting annat än hvad FilialDisconterne varit, och hvad lika är kan dela lika öde, och måste hafva lika iöijdcr. Friherre Cederström har, i sitt Anförande till Statsoch Banco-Ut6kottens Protocoll af den 'Den 23 April. a8 Martil, ganska väl utredt att endast en Di« scont-Inrättning , som med Banquen ingen gemenskap äger, är den sorn på Banco-Sedelns Myntvärde aldrig kan hafva något skadligt inflytande. Men här är tillika frågan om, att göra Banco-Sedein tillräckeligare för den rörelse dit den hör, genom uppfyllande af behofvet: Fastighets-och Capital-Rörelse; dit detta Mynt nu ar dragit. Till detta ändamål är oundgängeligt, att bilda ett nytt Rörelse Capital , heldre alldeles olika med det andra, än underkastadt minsta tvifvelsmål om oföränderligheten af den beskaffenhet det sngifves hafva. Alla Lane.Rörelser, som grundas på betalaing a£ Skuid-Capitaler genom eller efter uppsägning af fordrings-Capitaler, äro enligt sin natur möjliga att misstro, emedan det ganska lätt kan hända att det uppsagde Capitalet ej kan betalas.
Jag tror icke, att man skulle kunna uppleta inom bela Frankrikes gränser några ställen, delen så stor del af befolkningen befinner sig i ett så uselt skick, som innevånarnc i qvarteret S:l Giles i London, som ligger nära invid den rikaste handelslrafiken och aristocratiens praktfullaste palatser. Man behöfver blott härom läsa berättelsen, som blifvit afgifven af den comité, som under de två sista åren, näst före della, varit nedsatt, för alf utröna tillståndet derstädes. Vi känna dessutom, mine Hrr, alt i England väcker, justi närvarande ögonblick, det jordbrukande folkets belägenhet, och icke blott qvinnornas deribland, utan sjelfva mankönets, de aldrastörsta bekymmer. Vi känna huru under de sisla månaderna de Engelska tidningarne omtalat de lika (äta sorn rysligaste händelser af mord1 rand, förorsakade af förtviflade äboer pä landet, som af de stora godsägarne blifvit drifna frän sina små arrendelägenheter. Vi känna tillståndet med dessa fattiga qvinnor i den Engelska hufvudstaden, hvilka icke kunna under 20 timmars dagligt arbete med den yttersta ansträngning erhålla så mycket att de kunna lifnära sig, och, efter de berättelser, som dagligen meddelas, icke allenast i tidningarne, utan äfven i Parlamentets reports, icke kunna få sig en bil kött på hela veckan. Jag hemställer om dessa förhållanden äro mera hugnande än i Frankrike, der fattigdomen åtminstone icke är så allmän, eller så ytterlig, om den också utan tvifvel der, likasom annorstädes, finnes mer än det vore önsklhq. Då jag bör att flera talare hafva anmält sig och saken således kommer att vidare discuteras, skall jag för närvar, åtnöja mig Don 9 Deccmlicr. 259 med dessa anmärkmr, »ader förklarande, afl jag rustar för bifall ä betänk. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Ehuru jag visserligen lill en stor tiel är förekommen af Hr Hjerta, med hvilken jag till alla delar instämmer, kan jag dock icke undgå att göra några anmärkmr emot Hr Gr.
1897 Fru Timmer hade fått en ny inackordering, provisor Faren, o c h det var ej utan, att stämningen blifvit en smula lifligare, sedan han kom till, ty han lade hvarken vattniga soppor eller seglifvade biffar på hjärtat. Värdinnans lånemani visade inga afmattningssymptomer: h o n lånade » Lifvet på landet » af provisorn och han fann ena hälften i vedlåren, den andra aldrig; h o n lånade handskar af fröken Minell o c h återlämnade d e m efter cirka fyra påminnelser, m e n då felades tre fingrar på den ena h a n d s k e n: stackars fru Timmer hade haft värk o c h användt d e m s o m fingertutor. H o n lånade näsdukar, när hennes egna v o r o i tvätten (hvilket inträffade förunderligt ofta, fast h o n annars ej utmärkte sig för öfverdrifven renlighet), o c h h o n lånade Rosas muff, när det var så pass kallt, att den beskedliga egarinnan nästan haft användning för den själf. Provisorn beslöt i sin oskuld att bota henne, och en middag, när fru Timmer som bäst höll på att afhandla m e d R o s a, huruvida h o n ej blott för en enda gång kunde få låna hennes aftonkappa, ty hennes egen hade just gått sönder, föreslog han, att h o n skulle pröfva o m ej hans rock ginge an för ombytes skull. Men han fick sitt rättvisa straff: » Nej tack, » sade fru Timmer o c h log så vänligt, » fröken Minell lånar mig så gärna sin kappa, m e n det vore bra roligt, o m jag en gång finge se på några af herr Faréns tidskrifter; jag ser, att där ligger så många inne på bordet. » Ödet i form af fru T i m m e r, s o m k o m in från köket, afbröt h o n o m. H o n hade ganska goda ö g o n o c h märkte genast, att Rosas kinder hade mera färg, än hvad den timmerska mahtållningen hittills lyckats åstadkomma.