Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
165 blifva ovanligt billig, har ock ofta blifvit inom Riks-Stånden och deras delegationer vid riksdagarne framhållen såsom synnerligen ändamålsenlig och af behofvet högt påkallad, i hvilket afseende särskildt torde förtjena nämnas, att Stats-Utskottet vid 1859—1860 årens riksdag om densamma och dess utsträckning till södra stambanan yttrat sig särdeles gynnsamt (Utlåtandet N:o 86, pag. 41—43), ehuru samma Utskott förordade den s. k. Lagalinien. Såsom ett synnerligen vigtigt motiv för södra stambanans rigtning åt Nässjö åberopades ock vid sistnämnda riksdag behofvet af stambanans förening med Östersjön genom en jernväg till Oscarshamn. Undersökning för denna jern vägsanläggning har på orternas bekostnad för flera år tillbaka egt rum genom framlidne Majoren, Friherre de Geer och under innevarande års sommar för dess utsträckning till Nässjö af Kapitenen m. m. Nerman. Båda dessa undersökningar gifva vid handen, att denna bana, hvarå en särdeles liflig trafik är att motse, skall i anläggningskostnad blifva synnerligen billig. Likväl skulle anläggningen blifva alltför stor, för att kunna genom enskilde intressenter bekostas; men ej allenast behofvet från Småland af denna jernväg, hvilket behof tillräckligt vitsordas af de uppoffringar, enskilde för densamma redan gjort och äro beredvillige att ytterligare göra, utan fast mer fördelen att få Rikets vestra kust och dess vigtigaste punkt, Göteborg, förenad med närmaste och ändamålsenligaste hamn vid Östersjön, synas böra föranleda Rikets Ständer att för åstadkommande af en sådan jernvägsförbindelse, af hvilken, genom jernvägen från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö, redan ungefär 2/3 äro af Staten anlagda, besluta att jemväl jernvägen från Nässjö till Östersjön vid Oscarshamn må af Staten bekostas och densamma således blifva en del af en från vestra kusten vid Göteborg till östra kusten vid Oscarshamn sig sträckande stambana.
När hon väntat en ny, lång timme och redan föreställde sig, att drottningen glömt henne, nu som i Norrköping, inkallades hon af ringklockan. Jag har i dag ingen tid öfrig för dig, sade drottningen. De svenska vapnens seger kallar mig till tedeum i Storkyrkan. Kom tillbaka i morgon bittida klockan sju, och gör dig beredd att börja din tjenstgöring. De tre skyddslingarne. Det finns tre kronor i Sveriges vapen, men det svenska lejonet är blott ett. Stockholm var i glad rörelse; andra segern vid Breitenfeld firades med gudstjenst, uppvaktningar hos drottningen och förlustelser för menige man. Torstensons namn var på allas läppar; man tyckte sig åter upplefva den store Gustaf Adolfs dagar. Nästföljande morgon, medan det ännu var mörkt, anträdde Hagar sin andra vandring till slottet, sedan hon erhållit sin beskyddares, riksrådet Kurcks, samtycke att träda i tjenst hos drottningen. Hon kom, vid sitt inträde i mottagningsrummet, icke oväntad för den hon minst önskade möta. Två skarpa ögon hade i går igenkänt henne bland skaran af Niemands åhörare och mottogo henne nu med en blick, som ungefär kunde öfversättas: Hvad gör du här, trollpacka? Drottning Kristina öfversatte många främmande språk, äfven ögonspråk; hon uttydde snart fru Beatas. Jungfru Hagar Ring lät hon förnimma har åtagit sig att förteckna en katalog öfver mitt bibliotek. Jag beder eders kärlighet logera henne i blå kammaren närmast biblioteket för att hon må vara nära sin syssla. Känner ers majestät denna unga person? frågade fru Beata snäft. Mycket väl. En frände till riksrådet Kurck. Jag känner inga fränder till denna familj med namnet Ring. Törs jag fråga om släkten? Fadern, höfvitsman på Himmelsborg i Tyskland; torde vara bekant. Modern född Stjerneld. God familj, eders kärlighet. Gycklet i detta släktregister undgick ej fru Beatas skarpsynthet. Hon anmärkte, att hennes majestäts betjening alltid borde inlämna prästbevis för att inskrifvas i borgen och åtnjuta dess privilegier. Må vara, genmälde Kristina. Jag gifver jungfru Hagar prästbevis. Jag är den svenska kyrkans öfverhufvud. Ännu icke, ers majestät.
Jag anhåller då-, att få fasta upmårksamheten på en sak, som synes mig ej vara utan vigt, att nemligen, då nattvardsgång hålles före gudstjensten, omedelbart efter skriftermålet, detta måtte börjas så tidigt, att gudstjensten likväl kunde i vanlig, eller särskildt pålvst tid begynnas, på det de kyrkobesökande, som ej då ämna sig till skrift, må veta när de, för den öfriga gudstjenstens bevistande, böra inställa sig i kyrkan. En derhän syftande föreskrift synes mig lämpligen kunna lemnäs genom tillägg till den af Utsk. föreslagna redaktion af orden: »dock att högmessogudstjenten. det oaktadt, icke oskäligen fördröjes utöfver den för dess begynnande i lag stadgade, eller genom särskild pålysning bestämda tid.» Jag skulle äfven vilja föreslå, att ofvanför, näst efter ordet: »Söndag», matte tilläggas: »äfvensom vid passionspredikningar», dels emedan bruket redan är sådant, dels ock emedan detta bruk synes särdeles väl öfverensstämma med den Hel. Nattvardens art och ändamål. En af Ståndets ledamöter har enskildt sagt mig, att i hans hemort skulle, om Utsk:ts förslag blefve lag, kunna hända att Pastor genomdrefve beslut om nattvardsgång före den allmänna gudstjensten mot församlingens vilja. Att sådant skulle kunna ske, det må visserligen ej nekas, då man väl vet, huru lätt en kyrkoherde kan, i en fåtalig sockenstämma, göra sin vilja gällande. Just för sådana fall torde det derföre vara angeläget, att minoriteten erhåller, på sätt Utsk:t föreslagit, rätt att klaga hos Konsistorium, som efter pröfning bestämmer, huruvida behof af den begärda afvikelsen från allmänna bruket och kyrkolagens bud förefinnes. Huru nödvändig en sådan afvikelse understundom är, kan en hvar lätteligen inse, då, såsom jag hört upgifvas, ej sällan händer, att ända till 5 00 personer samma dag gå till Herrans Nattvard.
Den 16 september förekom således åter fråga om ny kyrkovärd; och som kyrko-cassan för närvarande upgår till över tvåtusende r.d:r b:co, i smärre poster utlånt, hvadan besväret med räntornas indrivande, och det mera som kyrkovärden åligger, syntes blifva för en person nog drygt, ty beslöts att tvenne kyrkovärdar antaga, och hvartill bonden Olof Ersson den äldre och nämndemannen Jonas Jonsson i Österåsen blefvo antagne, den förre till cassa-föreståndare och den sednare till räkenskapernas förande, hvilka ock nu närvarande dertill samtyckte: skolandes dag framdeles bestämmas, då redogörelse och liqvid emellan den afoch tillträdande kyrkovärdarne kommer att företagas. Emedlertid förklarade såväl pastor som församlingen sin skyldiga tacksamhet mot förra kyrkovärden för dess rediga förehållande och alltid osparda möda vid förvaltandet af kyrkans egendom. § 2 Socken-magazinets förvaltare tillsades att noga undersöka den i magasinet befintliga säden, huruvida hon är pålitlig till utsäde, i hvilket fall hon bör för sådant ändamål intill nästa våhr sorgfälligt förvaras. Af fattig-cassans tillgångar tillärkändes Johan Knutssons vansinniga hustru på Högarne 3 r.d:r. Enkan Anna Pärsd:r i Backegård 2 r.d:r, Olof Matsson och dess hustru i Österåsen 3 r.d:r, samt Rörbergs moder i Huse 1 r.d:r, alt b:co, emedlertid åligger det Rörberg att noga tillse, att dess moder utbekommer årligen det ringa födoråd, hon af bonden Erik Larsson äldre i Långkälen eger rättighet undfå. Men enkan Helena Hindriksd:r intages på rota i Österåsen och utbygden. § 4 Bonden Olof Ersson i Storgård, som under förra åren vårdat och underhållit vansinniga pigan Maria Pärsd:r och därföre njutit ersättning af hennes ringa tillgångar, så långt de sträckt sig, samt nu under sista året, räknadt till den 1 april 1821, af ett af socknemännen beviljadt sammanskott till en kappe korn på varje hemmansrök anmälte att han ej vidare kunde detta fattighjon försörja.
Kalk, lim steu och ställsten äro de enda, som i de äldre förfaltningarne om talas. Således skulle man, efter den värde talarens yrkande, nu göra en utvidgning af gällande författningars stadgande. Att kalken numera fått ett värde äfven för landtmannen/ som den för en längre följd af år sedan icke ägde, är allmänt bekant. Jag kan således icke finna någon giltig grund derför, att en vara, som för honom är af betydligt värde, skall utan ersättning beröfvas honom. Man har sagt, alt genom begagnande af ordet ”limsten” skulle all tvekan vara undanröjd, så att olöslig kalk icke skulle kunna komma under samma benämning. Mig är dock sagdt, att i Westergöthland ordet ”limsten” inbegriper just olöslig kalk. Vill man begagna en adseqvat benämning, så bör man välja ordet ”bergkalk.” Jag tror mig ulan äfventyr kunna bifalla Utskms förslag. Ager en sak något värde, så finnas enl. min åsigt ganska få, som icke söka att tillgodogöra sig delta värde, och vilja de det icke, så lärer nptäcklen deraf bero af slumpen, och då är det detsamma, som om detta värde icke funnes. Utslcns förslag har dessutom den fördelen, att del icke rubbar existerande förhållanden. Den, som har mutsedel på kalksten, limsten eller hvad det må heta, bibehåller de dermed åtföljande rättigheter, och då han icke rubbas i sin rätt, måste väl den, som icke förvärfva! sådan rätt, ej heller förlora något genom ifrågavartde förändringar. Man kan väl icke påstå sig hafva rättighet lill något, som man icke vet, om det finnes, som icke är inom ens eget dominium. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall lill Utskms förslag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Frih Tersmeden har i detta ämne yttrat sig med den sakkännedom, att det möjligen skulle anses djerft af den, som icke öger någon dylik, alt lala i samma Den 27 Oktober. 31 Sinne.
Hvad beträffar fiågan om Svenska Statens jernvägsbyggnader, så torde den åsigt, som man hört uttalas, måhända vara rigtig att, då Englands trafik, uppgående å en enda bana (London—North Western) till flera hundra millioner **) centner om året, kan föras å 4,83 fots jernvägar, så borde den, som här kan påräknas, medhinna transporteras å 4 t. o. m. 3,3 fot breda banor; men jag måste likväl, för min del, afstyrka att det system, som från början antagits för hufvudbanorna, numera ändras. Såsom skäl för detta mitt afstyrkande får jag anföra, dels att administration genom begagnande af samma spårbredd och byggnadssätt förenklas, dels att det, med afseende på godstrafiken, är af nytta att stamjernvägarne hafva samma spårvidd, för att, efter som rörelsen och varornas beskaffenhet fordra, kunna begagna samma materiel ömsom i den ena och ömsom i den andra af Sveriges till naturalster så olika begåfvade provinser, men egentligen för de fördelar, som under ett möjligen inträffande fiendtligt inbrott skulle vinnas genom att på vissa punkter kunna samla all befintlig rörelsemateriel, för snabba trupplransporter til! hotade delar af landet. Man har af sednaste tidens krigshistoria lärt huru kraftigt jern *) I Norrge anläggas, meri undantag af hufvudbanan till riksgränsen, enligt uppgift, för framtiden endast 3,8 fots jernvägar, hvilka beräknas uppfylla alla trafikens fordringar. **) Redau 1854 lill 249 millioner centner och 1861, enligt uppgift, för hvilken likväl ej kan garanteras, till 550 millioner centner. 82 Stats-Utskottels Memorial M 77. vägar, uti en klok öfverbefälhafvares hand, bidragit till stridernas lyckliga och krigens hastiga afgörande.
"Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter vare alltid , i afseende på ansvaret f ansedd såsom För fatt arr, derest han sig ej med dennes Namnsedel Jörsedt eller ej kati på annot Sätt bevisligen Uppgifva Författaren i åliggandes Ut gifvaren Under lika förbindelse att tillse, det de Vilkor, Sorn Vid utgifvandet deraf i denna Lag ytterligare Stadgas varda noga tägt tagne." Att i 8 Morn. efter ordet: Uppgifvit, måtte göras följande tillägg: "Fan Utgifvareti förete Namnsedel å Författaren till den åklagade Årticeln, elter på annat sått Författaren bevisligen uppgifva, vare han ifrån Forfattare-ansvaret frikänd." Och derjemte ett nytt Morninfötäs i stället .för den följande meningen som börjas med orden: ”t)o - Den 19 Fehruarii. maren äger1’ och slutas med 51Domstolen inkalla.” ”Domare åge att Namnsedel» genast öppna, och att pä hvilketdera af ofvanndmnde sätt den rätta Farten sålunda blifvit känd, honom injor Domstolen inkallad’ Att i 3 § 9 Mom. efter citationen af Förordningen af den 20 Januarii 1779 måtte tilläggas: ”Och Skriften confis ceras”. Att 4 §. 7 Mom. sålunda andras: ”Utgifvare. af Dagblad och periodiska Skrifter, hvilka i det falt, som i 1 §. 7 Morn. dr stadgadt, dro underkastade Författareansvar, vare framfor andra erindrade om ett rätt bruk af Tryckfriheten, ock umgdlles Utgifvarens förbrytelse genom sådant Flad, dubbelt i alla de fall, der med Penningar pligtasd’ Att i 4 §. 8 Mom. efter orden: ”Allmän säkerhetgöres följande tillägg : v Anstötlig mot den Evangeliska Läran.” ... i * . ■ 1 Att 5 §. 1 och 2:dra Mom. måtte sa förändras: 1 Mom.
Öfver detta förslag skall Utskottet framdeles, i sammanhang med besva rande af andra väckta frågor om ändringar uti och tillägg till nämnda instruktion, till Rikets Ständer afgifva utlåtande. 5:o. Avgående bokföringen af premie-obligationer, utgifva för en del af 1860 års jernvägslån. (1861 års Rev.-ber, sid. 48. Fullmägt. uti. sid, 82.) I fråga om sättet för bokföringen af de premie-obligationer å tillhopa 2,400,000 Thaler Preuss. Kurant, hvilka blifvit utfärdade för en del af 1860 års jernvägslån, hafva Fullmägtige ansett, att det belopp af 400,000 Thaler, hvarmed nämnda obligationer öfverstego den derför erhållna valuta, icke borde i räkenskaperna upptagas såsom en Riksgälds-kontorets skuld, enär derigenom hvarken någon tillökning uppkommit i de till ränteoch amorterings-liqvider för detta lån, genom det derom afslutade kontrakt, Riksgälds-kontoret ålagde utbetalningar^ eller den tid blifvit förlängd, derunder den i samma kontrakt bestämda annuitet skall halfårsvis utgå. Då, vid sådant förhållande, den, enligt tillägget till åberopade kontrakt, mellan kontrahenterne träffade öfverenskommelse angående utgifvandet af premie-obligationer för ^:del af hela jernvägslånet, icke föranledt någon skuldsättning eller förhöjd ränteutgift, hafva Fullmägtige, på sätt deras protokoll för den 18 April 1861 gifver vid handen, förordnat, att det sammanräknade kapitalbelopp, hvarå alla Riksgälds-kontorets oinlösta och således utelöpande premie-obligationer äro utfärdade, endast inom linien böra i räkenskaperna angifvas; och då detta belopp förhåller sig till den lånesumina, för hvilken ifrågavarande obligationer utgifvits, såsom 6 till 5, borde Riksgälds-kontorets bokförda skuld för utgifna premie-obligationer, i man af sådana obligationers inlösning, minskas med fern sjettedelar af det sammanlagda belopp, derå de inlösta obligationerna lyda.
Nådiga befallning till sädane afskedade Soldater, som saknade underhåll och icke kunde å Invalidlnrättningen intagas; af hvilket sistnämnde belopp ett öfverskott, 192 R:dr 4° sk*> jemnlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 3 September 1828, skulle förblifva under tillförordnade StalsSecreterarens för KrigsÄrenderne disposition, för att, enligt meddelande Nå - ( 3a ) diga befallningar och emot redovisning inför Kongl. Maj:t till Nådegåfvor användas. Och hafva, jemnlikt Kongl. Brefven den 7 Junii 1827 samt den 16 Januarii 1828, bägge åren till StalsExpeditionerne af Kongl. Maj:ts Cancellie, för att emellan Tjenstemännen inom hvarje Expedition af Cheferne fördelas, blifvit anvisade till utbetalning af Andra HufvudTitelns besparingar, en rund summa af 1,200 R:dr till KrigsExpeditionen, 1,200 R:dr till KammarExpeditionen, 1,000 R:dr till Handelsoch FinanceExpeditionen, samt 800 R:dr till EcclesiastiqueExpeditionen, eller tillhopa 4>30° R-'dr; hvarföre någon annan redovisning ej blifvit afgifven, än StatsSecreterarnes enskilde qvittencer. Af detta, hos Rikets Höglofl. Ständer förut anmäldta, redovisningssätt hafva Revisorerne ock nu funnit sig hindrade, att utröna, huruvida de förordnade utbetalningarne blifvit så styrkta, som Instruction för Revisorerne i 17 §. föreskrifver. Men som, uppå Rikets Ständers vid sisthållne
Jag föreställer mig, att ett förslag till omreglering af presterskapets löner, i fall ett sådant komme till stånd, skall gestalta sig på samma sätt, som vanligen vid dylika fall inträffar, nemi. så att lönebeloppen blifva bestämda i vissa klasser, i enlighet hvarmed t. ex. en pastor i första klassen skulle erhålla så och så många tusen R:dr o. s. v. Det är klart, att om den utväg, som den sista värde talaren och äfven jag omnämnt, komme att begagnas, nemi. att boställena skulle utarrenderas på 30 år, upstode naturligtvis en öfvergångsperiod, under hvilken full tillgång icke skulle finnas att enl. den bestämda staten aflöna pastor och andra prestmän. Jag vill, med afseende härå, göra det tillägget i mitt föreg: de yttrande, att den blifvande komitén icke måtte anse sig vara förhindrad, att till K. St:r framställa ett grundligt förslag till reglering af presterskapets löner, ifall komitén skulle finna, att under öfvergångstiden och intill dess tillgångarne blefvo fullt disponible, statsanslag skulle erfordras för att åvägabringa en interimsreglering. R. St:r hafva så ofta, för mindre vigtiga saker, anslagit betydliga summor, att jag icke tror, det de skola draga i betänkande att göra allt hvad i deras förmåga står för att upnå det nu åsyftade ändamålet. Det kan icke vara för samhället likgiltigt, att en stor del af dess medlemmar lefver i armod, och att önskan hos månget af landets barn att inträda på den presterliga banan, till sin upfyllelse i väsendtlig mån är förhindrad genom utsigterna af en lång svältkur, hvars uphörande man icke kan beräkna. Ett sådant förhållande, säger jag, kan icke vara för samhället likgiltigt, utan det bör snarare anses vara af högsta vigt att söka undanrödja en dylik olägenhet.
Om deremot Hiksg:scont. utställer sina obligationer mot 4 proc., så är det naturligt, att Danska capitalisten kan lemna 100 för 100, enär penningeräntan i Danmark i allmänhet är 4 proc., till följd hvaraf han äfven kan lemna 92 eller 94 för 100 och hafva en betydlig vinst. När således fråga blir om en jåneoperation mot lägre än landets ränta, men med rabatt å capitalet, så är det klart, att rabatten i samma mån måste blifva mindre, som räntan i det land, hvars lånebiträde anlitas, närmar sig till öfverensstämmelse med den utlastade räntan, eller i samma mån som det anlitade landets allm. ränta är låg. Hvad åter vidkommer den omständighet, huruvida Riksg:scont. eller staten vinner eller förlorar i ena eller andra fallet, så är förhållandet följande: Om man ut - Dell g Mars e. ra. ställer en 5 procts obligation med i procts afbetalning, sa ar skulden dödad på 36-Jeller vid pass 87 år; men om man deremot bestämmer räntan till 4 proc. och medgifver rabatt å capitalet, så kan denna rabatt medgifvas ända till 12 proc. och skulden ändock vara amorterad på samma tid af 87 år, och således är för Riksgtscont. hvarken 1 sk. att vinna eller förlora, om obligationerna utställas a 5 proc. och 1 procts amortissement samt 100 för 100, eller om de stallas å 4 proc. och 12 procts rabatt å capitalet. Sedan jag således bevisat, att det för låntagaren är likgiltigt, om det ena eller andra sättet användes, så återstår att visa; att det för långifvaren kan vara fördelaktigare alt låna mot 4 proc. och rabatt å capitalet, an mot 5 proc. och fullt mot fullt. Om jag vore den bankier, som hade penningar att utlåna till Iliksg:seont., skaile jag säga:
På Landet och i Städerna skall rättigheten till Bränn vins-bränning'åtfölja Hemman och Hernmans-delar med åsatt mantal efter Jorde o boken, samt bebyggde, med särskild Abo försedde, Utjordar och andre lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra Boteringen deltaga eller Eote-frihets-afgift erlägga och den jord, sorn finnes inom Städernes område, äfvensom Torp-lägenheter, hvilka icke äro roterade, men likväl med särskild Ränta till Kongl. Maj:t och Kronan eller Dess rätts-innehafvare belagde; dock stånde innehafvare å Landet öppet, att upplåta samma rättighet ostyckad å annan å hemmanets, hemmansdelens eller lägenhetens egor boende person, så vida denne sjelf icke är berättigad att Bränvins-bränning idka ; och Stads-jords-innehafvare att öfverlåta meranärnnde rättighet åt den, som sjelf är berättigad till Bränvins-bränning i Staden eller å dess jord. Den Bränvins-pannerymd, hvarmed tillätes att bränna, skall beräknas efter hemmanets, hemmansdelens, lägenhetens eller Stadsjordens värde vid 1822 års Taxeringar, efter hvilket värde Bränvins-pannerymden bestämmes intill nästa Riksdag; och få pannor begagnas efter uti nedannämnde Irenne Glassér gjord fördelning. Första Classen till högst Femtio kannors pannerymd. För hemman, lägenhet eller Stads-jord, som stiger i välde under samt till och med Femhun* Förslag. a 51 dra Riksdaler, får begagnas en panneryrnd af Tjugu kannor. Derifrån till och med Sjuhundrafemtio Riksdaler, Tjugufem kannor. Ett 'lusen Riksdaler, Trettio kannor. Två Tusen Riksdaler, Trettiofem kannor. Tre Tusen Riksdaler, Fy ratio kannor. Fyra Tusen Riksdaler, Fyratiofem kannor. Fem Tusen Riksdaler, Femtio kannor. Andra Classen till högst Sjuttiofem kannors panneryrnd. Till och med Sex Tusen Riksdaler, Femtiofem kannor. Sju Tusen Riksdaler, Sextio o * kannor. Atta Tusen Riksdaler, Sextiofem kannor.
Många hemman hafva ingen annan betesmark än de angränsande Kronoparkerne och Allmänningarne och på Slättbygden beslår den egentliga betestillgången i trädet och sådan mark, som, efter många ars hafreskördar utan gödning, icke ens kan gifva den iinga afkastning man af den så kallade hafrejorden kräfver och derföre, liksom öfvergifven, begagnas till bete, hvilket likväl der är ganska svagt. Den boskap, som man vanligast finner hos Allmogen, är väl icke af nå 2 - IO got särdeles godt slag, men likväl jämförlig med Allmogens kreatur i andra Provinser. Pä Slättbygden äro kreaturen allmännast mycket små, men detta liärrörer icke af sämre race, utan af dålig fordring och ännu sämre sommarbete, hvilket synes deraf att ungkreaturen, som Skogsbonden om hösten köper från Slättbygden, blifva vanligen efter ett års vistande i Skogsbygden större och vackrare än de som der äro uppfödde. Hästafveln, bar under sednare tider betydligt förbättrats genom de på Statens bekostnad i orten anställde Hingstarne af bättre slag, och goda Remonler för de i orten förlagde Cavalleri-Sqvadroner erhållas utan svårighet för ganska låga pris. Denna afvel skulle troligen sorgfälligare vårdas och utgöra en för Landet vigtig inkomstkälla, om ett vidsträcktare tillfälle till en förmånlig afsättning af de bättre hästarne kunde beredas. Skolarne. Inom Länet finnes både Kronoparker, Krono-Allmänningar, Recognitions-skogar till Forsviks, Årås, Stora och Lilla Lassåna, Aspa och Åboholms bruk samt enskilte skogar. För alla Kronoparkerne med undantag af Edsmären och Billingen äro förändrade regleringar efter de i Kongl. Kammar-Collegii Bref den 14 April 1824 bestämde grunder uppgjorde och fastställde. Efter dessa Regleringar äro af Parkerne bibehållne för Kronans räkning tillsammans 8,154 Tunneland, samt öfverskottet dels upplåtet till skogsoch betesmark för angränsande hemman, dels försåldt under Skattemanna-rätt.