Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har blifvit anmärkt, att Utskottet för mycket fästat sig vid vexel un der visn io gsmethoden, hvars värde och nytta man ansett böra af erfarenheten närmare bekräftas, innan allmänna anstalter vidtogos till dess införande. Utskottet har icke heller tillstyrkt denna methoda anbefallande eller ovillkorliga användande, men ansett erfarenheten af dess nytta redaD vara tillräckligen vunnen, till att föranleda en anvisning och uppmuntran till dess införande på de ställen, der locala omständigheterne aro derföre gynnande, och synnerligen der, hvarest fonder och tillgångar sig i sådant afseende erbjuda; och desto heldre, sorn just denna erfarenhet äfven Besv. och Ekon. Utsk. Betånhanden, 1265 inom fäderneslandet ådagalaggt, att de inrättade Vexelundervisningsscholorne, med obetydliga andra tillgångar än tillfälliga bidrag, och de som lärjungarnes föräldrar lenjnat, blifvit med begärlighet och framgång begagnade, då deremot ansenliga fonder och legater på flere andra ställen icke haft annan verkan, än uppförandet af schöl* byggnader och tillsättandet af Scholmästare, hvilkas biträde sedermera blifvit föga anlitadt. Man må ock endast jemnföra den sällsamma förening af ostörd ordning och oafbruten verksamhet i arbetet, den liflighet och glädtighet i lynnet, som råder i vexelundervisningsscholorne, der lärjungen sjelf Anner sig framgå med säkra och snabba steg till ett bestämdt mål, med den tröghet och den oregelbundenhet, hvarigenom den förut vanliga undervisningen hos LandtScholmästara ofta blifvit lika långsam och tröttande, som fattig på förmånliga resultater, för att pä en gång erkänna det företräde, som det planmässiga och ordnade eger framför dess motsats, och tillika inse, att den beskyllning, att leda till en död mechanism, oförenlig med rigtningen till en sann religiositet och nationalanda, som man någon gång gjort vexelundervisningssättet, lika litet bekräftas af erfarenheten, som den i förutsättningen finnes grundad på ett naturligt för - Bihang till IiiksSt, Prot. j(J23> ö‘de Sami.
Hans moralitet förderfvas icke, då han icke undfår någon allmosa, och såmedelst bibehällés ambitionen hos en hvar. Ytterligare har Utsk. anfört det skäl: ”att bemödandet, att utfinna medel för sin bergning skulle blifva allt svagare och mången, som eljest, ehuru kanske med besvär och möda underhölle sig sjelf, komme då säkerligen att falla fattigvården till last.” Ja visserligen! såvida man vill bereda förtjenst åt alla, men mitt förslag åsyftar icke något annat, än att man endast skall lemna dem föda och någon kontant förtjenst, och det synes mig naturligt, att ingen söker detta Statens biträde med mindre nöden tvingar honom dertill. ”Dessa följder,” säga Utsk., ”äro icke sä mycket att befara, om fattigvården besörjes inom kommunerne eller församlingarna, såsom nu äger rum.” Jag har icke föreslagit någon förändring häruti. Jag har deremot yrkat, att kommunerne skola ombesörja fattig - Den 12 September f. m. 321 tigvåiden, roen jag har föreslagit att medlen till underhållet skola ingå icke till kommunerne utan till samhället, och jag har således rätt uti mitt påstående, att Utsk. icke tagit kännedom om milt förslag. Slutligen säger Utsk. ”beträffande serskildt förslaget i afseende å beredandet af arbetsförtjenst för de till arbete förmögne personer, så bör den omständighet ej förbises, att det icke alltid är möjligt att anskaffa det slags arbete, som fattige kunna verkställa.” Jag hemställer likväl, huruvida det icke är lättare, att skaffa arbete åt den, som sådant behöfver, så länge lian vistas i det fria samhället, än då han tvingas alt komma inom fängelsets murar, eller om det öfverensstämmer med menskligheten att tvinga honom att begå brott, för att varda insatt i fängelse. Dylika åsigter öfverensstämma icke med mina. Men jag kan likväl icke undertrycka det hopp, att förr eller sednare skall man antaga ett sådant förslag som del af mig framställda, och jag önskar endast, att man icke måtte låta de behöfvande fortgå pä den af dera nu beträdda bana, så alt för dem någon återvändning slutligen icke mera blifver möjlig. Gr. Sparre, Erik:
Majus disposition ett extra anslag af 10,000 R:dr, för att, under förutsättning att af Stockholms stad bekostas ändamålsenlig lokal samt dess belysning, användas till föranstaltande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning. 104:o. F 'ör fortsatt utgifvande af sådana i Riksarkivet och andra samlingar befintliga handlingar, som äro af vigt för fäderneslandets historia och offentliga förhållanden, bar E. Iv. Majit äskat att ett anslag å 3,000 R:dr måtte anvisas samt att återstoden af det för samma ändamål tillförene beviljade belopp måtte fortfarande få derför användas; och hafva Rikets Ständer till E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning lemnat bifall. 105:o. Jemte erinran, hurusom Rikets sist församlade Ständer åt Artisten N. Mandelgren anvisat för innevarande statsreglei ingsperiod ett årligt understöd af 1,500 R:dr, för att derigenom sätta honom i tillfälle att genom resor inom landet insamla ytterligare materialier till fortsättande al det arbete rörande de i vårt lands gamla kyrkor ännu befintliga konsthistoriska lemningar från förgångna sekler, hvars utgifvande han med understöd först af Fransmännens Kejsare och sedan af Svenska Statsverket begynt under titel: “Monuments Scandinaves du moyen åge44, har bos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att Rikets Ständer ville för år 1867 åt Mandelgren fortfarande anslå ett understöd af 1,500 R:dr, med förbindelse för Mandelgren att hädanefter såsom hitintills vid slutet af det år, för hvilket han anslaget uppbär, till fria konsternas akademi inlemna de afteckningar och ritningar, han under året gjort. Rikets
Historien om sparsamhet, försakelse, bekymmer och sorger, men också om trofast kärlek och stilla lycka. Den gamle hörde tyst på, men när berättelsen var slut, hade i hans magra ansikte kommit ett underligt drömmande uttryck, som väckte gästens förvåning. I nästa ögonblick hade han dock återfått sin vanliga min och hans röst ljöd likagrinig som vanligt, när han sade farväl åt besökaren. Då gubben blifvit ensam, gick han bort till det tunga skrifbordet, och ur en af dess lådor framtog han ett litet gulnadt bref, som han med en försiktig rörelse vek upp, så att innehållet blef synligt. Det löd: » Min älskade! Jag vet, att du trott på min kärlek till dig; måtte du ej tvifla på den, när du får detta bref! 1 tre år hafva vi älskat hvarandra, du är snart trettio, jag tjugufem; snart skall vår ungdom vara svunnen, utan att ens vår kärlek förmår ge oss den åter. Jag har tänkt därpå, hvar gång vi talat om framtiden, — hvar gång du haft ett beklämdt » vi måste vänta » för min längtan efter att på allvar få börja lifskampen vid din sida. Ack, hur mången gång har jag ej frågat mig själf, om du ej är alltför rädd, rädd för alla de sorger och bekymmer, som vänta oss, om vi förena oss, innan du fått de inkomster, som du anser nödvändiga för ett giftermål! 319 Käre, låt oss ha förtroende till vår kärlek och må vi tro, att den skall hjälpa oss öfver de hårda dagarna! Min älskade, du vet, att jag håller dig kär, visa då också, att du förstår mig, annars skall jag kanske en dag tvingas att säga dig: Jag är trött att vänta, jag vill lefva ' lifvet fullt! Din Lousie. » Den gamle ögnade genom brefvet, liksom för att söka efter någon mening, som kanske undgått honom, sedan försjönk han i tankar. Den gången han fått det där brefvet hade han varit ung, hade inga hus haft, men ej heller varit fattigfolks skräck. Han hade älskat och varit älskad, men han hade också varit försiktig, mycket försiktig. Och så en dag hade det där brefvet kommit, det hade varit det sista han fick från henne, ty en månad därefter var allt slut dem emellan. Det var på allt detta den ensamme tänkte.
Under det alt dessa med ringa capital-belopp, endast på rättigheten att kunna låna, hufvudsakligen på rättigheten till oinskränkta sedelemissioner, grundade sin rörelse, och såsom ledning för denna följde satsen, alt så långt som möjligt utsträcka sina utlåningar, äro för de nya bankerna sedelemissionen och sålunda utlåningen inskränkt inom vissa bestämda gränser, och utom contanta tillskottet, särskilda säkerheter af actieägarne nedsatta. Men derjemte äga de ett företräde, som i min tanke motväger många brister, och genom det nya lagförslaget troligen skulle upphöra att mera blifva möjligt. De äga nemligen directioner, i allmänhet sammansatta aforternes mest förtroendeägande redbara män, inom alla näringsclasser, och äga härigenom en moralisk garanti, som uppväger mången juridisk. Jag skulle sålunda för min del tro, att man gjorde bäst, att för det närvar, lemna privatbankerna åt sig sjelfva, endast fästande Regerrns uppmärksamhet på vigten alt vid nyas stiftande iakttaga nödig, hittills noga följd, varsamhet, och att vid föreskrifternas uppgörande för Riksbanken undanröja de band, som hindra dennas styrelse, att, när behofvel så kräfver, räcka rörelsen en hjelpsam hand, och på detta sätt i linda förekomma kriser, som, om de fingo fritt utveckla sig, kunde på provinser och hela Rikets näringar och credilförhållanden medföra svåra skakningar. För att visa, att närvar, lagförslag, långt ifrån att innehålla någon förbättring i närvar, lagstiftning, i många punkter innehåller en väsendtlig försämring, anhåller jag att få dervid göra följande anmärknrr. Till en början utesluter 2:dra §:n, genom fordran af så kallad solidarisk ansvarighet, alla s. k. actie-banker. Då lagförslaget icke innehåller någon §, som från dess tillämpning fritager redan stiftad privatbank, så frågar jag, om meningen är, att Östgöthaoch Stora Kopparbergs länsoch bergslags-banker skola, utan afseende på deras octroj-tid, genast vid nya lagens promulgerande upphöra; äfvensom om man verkligen på allvar anser dessa sistnämnda banker mindre solida, än de öfriga s. k. solidariska?
— På grund af allt detta, och då man med oro förnummit, att kommittéen icke låtit undersöka denna linie, framställdes äfven vid ifrågavarande sammanträde anhållan, att en sådan noggrann undersökning måtte företagas; för hvilket ändamål till kommittéens närvarande ledamöter då öfverlemnades rapport om den här ofvan omförmälda okulära besigtningen af meranämde banlinie. Vid samma tillfälle aflemnades äfven ett skriftligt yttrande i denna fråga, hvilket, såsom författadt af en om fäderneslandet i allmänhet och de Norrländska provinserna i synnerhet högt förtjent man, numera aflidne Landshöfdingen Widmark, torde här böra återgifvas i den del, som det berör nu förevarande ämne. Efter anmärkning, att beträffande den punkt å Gefle-Dala jernväg, hvarest norra stambanan borde ansluta, två skilda åsigter uttalat sig, den ena, att föreningspunkten borde blifva vid Storvik, och den andra, att stambanan borde dragas längre i vester inåt Westmanland och Dalarne samt nära Korsnäs ansluta till GefleDala-vägen, yttras det vidare vara ganska naturligt, att hela Dalarne med värme komme att omfatta detta senare förslag, hvilket för nämde landskap beredde en kortare föreningslinie med sydligare orter; men detta förslag strede dock påtagligen mot icke allenast en dei af Uplands, hela Gestriklands och Gefle stads, utan i synnerhet emot alla de nordliga provinsernas intressen, emedan, om denna linie komme till stånd, dessa senare provinsers, uti Statsutskottets vid föregående riksdag afgifna utlåtande i ämnet, vitsordade behof af lättade kommunikationer icke på något sätt genom stambanesystemet afhjelptes; hvaremot, i händelse föreningspunkten blefve vid Storvik, norra stambanan närmare skulle med mellersta och södra Sverge förena de nordligare provinserne och till någon del afhjelpa deras i jemförelse med rikets öfriga landskap på kommunikationer vanlottade ställning.
M. har icke äskat någon 3o4 Ben 28 Augusti. tillökning i beskattningen, och Frih. Palmstjernas reservation vid StatsUtsk:s betänk., i hvilken flera af Utsk:s ledamöter förenat sig, har tillräckligen öfvertygat mig, att anslagen kunna göras utan beskattningens ökande och utan någon farlig skuldsättning; och instämmer jag derföre i allo med de uti förenämnda reservation uttryckta åsigter. Men innan jag slutar detta mitt vördsamma yttrande; anhåller jag, att.II. R. o. Ad. ännu ville lemna några ögonblicks uppmärksamhet åt de reflectioner, som kunna göras öfver motiverna för StatsUtskts afslag. De skäl, som äro anförda, äro så svaga, att de i min öfvertygelse icke innebära annat, än ett uttryck, att man icke vill bevilja. Jag är så mycket mera berättigad att så anse den rådande tankegången, som vi här flera gånger af en och annan talare fått höra, alt R. St. böra vägra anslag, icke så egentligen för sakens skull, men för att straffa Regeringen för den planlöshet, som råder, och tvinga den till andra styrelseprinciper. En och annan tidnings redaction söker ock sorgfälligt att utbreda sådana tänkesätt hos allmänheten, för att sedan, om något återskall deraf får höras, kunna utropa det för Nationens allmänna tänkesätt. Hvad nu först beträffar den öfverklagade planlösheten, förtjenar det att närmare undersökas, om' den verkligen finnes, för att icke tro utan pröfning, hvilket så ofta händer, då vissa kraftord sättas i omlopp, som slutligen fastna i öronen, utan att man gör sig rätt reda för sanningen och hvad de innebära. Jag talar egentligen endast om försvarsverket till lands, som jag känner; och då måste jag bekänna, att det många gånger väckt min förundran, att under en Regering, som på 20 framflutna fredsår gjort mera för försvarsverket, än under flere föregångna Regeringar skett, ett sådant tänkesätt kan söka alt göra sig gällande.
S. D. Föredrogos å nyo Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch E/ionomi-Uisköttens på bordel hvilande belänkanden: JY:o 52, i anledning af åtskillige motioner 0111 förändringar i tiden lör kronouppbörds-slämmorne: Bijolli, med det tillägg, att uppbördsstämmorne på Gottland må utsättas först i slutet af April månad; N.o 53, i anledning af väckte motioner, angående restitution af skatt för bränvin, som tili utrikes ort exporteras: Bijö/ts. S. D.. Vid föredragning af Banco-Utskwtets på bordet hvilande och under i\:o 43 afgifne, memorial, roed förslag till sammanjemkriing al RiksStåndens skiljagliga beslut, i anledning af Utskottets betänkande, JS'.o 2, oell utlåtande, N:o 3g, vidhöll Ståndet, med ogillande af inbjudningarne, sine beslut, rörande 1 och 2 punklerne i förslaget till reglementariska föreskrifter i och for vexelhandel, samt godkände de föreslagna voleriugspropositionerne, lade utlåtandet, angående 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 punklerne i berörde förslag, till han O lin garve, och ansåg sista momentet i memorialet, angående rättighet för Banco-fullmägtige alt bestämma arfvode åt deputerade i och för nämnde bandel icke erfordra någon Ståndets åtgärd. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets på bordel hvilande belänkanden och memorial; • N:0 74, i anledning af väckt motion om ersättning för lagsöknings k osin a d: Bij olls ; 1S:0 77, i anledning af ålerremiss utaf Utskottets betänkande, Y'u 42, öfver väckt motion om bestämmelse, att Ijerdeparter i Stora Koppar bergs grufva må anses såsom fast egendom å landet: Judes till härdlin ga i ne; N:o 78, i anledning af ålerremiss af betänkandet, N:o 41, öfver väckt motion om förändring af 1 § i 26 Gap.
Atskillige fabriksoch husslö täcktes Kongl. Majit, jemte den Nådiga pröfning, som tulltaxeförslaget komme att undergå, nådigst anbefalla en noggrann undersökning af väfverinäringens närmare förhållande och värna slöjdidkaren från täta och häftiga omvexlingar; ä:o Sockerbruksidkare i Stockholm och Götheborg, hvilka ansett en tullsats af lä öre vara den lägsta, som innebure ett lämpligt skydd för raffinad-socker, och förklarat sig hysa det hopp, att Kongl. Majit, efter att hafva låtit utreda de af sökänderna uppgifna förhållanden och sedan dessa blifvit befunna riktiga, icke skulle tillåta någon nedsättning i omförmälda belopp, med mindre tullsatsen å råvaran sänktes, så att, om tullen å rått socker bestämdes till 7 öre, tullen å raflineradt blefve 13,73 öre, och efter 6 öre råsockertull, 12,SO öre; hvarförutan sökanderna begärt, dels att Havanna-terres-socker icke måtte, på sätt kommitterade föreslagit, hänföras lill rått, utan till raffineradt socker, och dels att tulirestitutionen för det socker, som från Sverige utföres, måtte fastställas: till 10 öre, i händelse tullafgifteu å rått socker bestämdes tili 8 öre; till 8,73 öre, om råsocker-tullen blefve 7 öre; och till 7,30 öre, om algiften å rått socker nedsattes till 6 öre. 6:o Sidenfabriks-idkarne i Stockholm, med underdånig anhållan att få orubbadt åtnjuta det skydd, som nuvarande tullbestämmelse å sidentillverkningar kunde lemna; 7:o Klädesfabriks-idkarne i Nyköping, hvilka instämt uti den af Norrköpings fabriksförening ingifna underdåniga framställning; 8:o Bomullsfabriks-idkarne i Norrköping, hvilka, i anledning af kommitterades förslag till tullsatser å ofärgade, färgade samt tryckta och pressade bomullsväfnader, framställt åtskilliga allmänna anmärkningar och, under förmenande att den föreslagna tullnedsättningen icke vore af något verkligt behof påkallad, tillika för - Kongl. Majus Nåd.
Län oell Kils Pehrsson, fi ån Skåne, särskildt väck Le Motioner» om Kronoskögarnes upplåtande till ] rivate personer, samt angående Jägeri-Betjenuigfens indragning; Äfvensom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till enskild åtgärd, fått emottaga ett af Riksdags-Fulimägtigen Måns Matlisson, från Christianstads Län, ingifvet Memorial i sistnämnde ämne; Och liar slutligen Höglo fl. ltidderskapet och Adeln till Lagsamt Allmänna Besvärsooh Ekonomi-Utskotten gemensamt öfvörléhinat Herr Jacob Gripenstedfcs anförande till prolocollet, den i5 sisth Fcbruarii jemte åtskillige Ledamöters deraf föranledde yttranden, rörande tjettligaste tnedlen till skogarnes fredande och skogsplanteringens befrämjande.
Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 11 Sept. 1823'’ Preste-Ståndet. d. 12 __ — Borgare-Ståndet, d. 13 — Bonde-Ståndet, d. 13 * Riksens Stcinclers underdåniga Skrif reise, i anledning af vackt fråga om närmare bestämmande af Strand-egares rätt till fiske. S. A K. H os Riksens Ständer liar fråga uppstått om förekommande af den skada och intrång , som med förment stöd af Författningarne rörande så kallad kungsådras bredd, skall af vissa Krono-fiskens innehafvare tillfogas jordoch strandegare, I begagnandet af rättigheten att på sidorne om kungs ådran i strömmar och andra vatten idka fiske; af hvilken anledning och på anförde skäl, jemväl yrkadt blifvit , att en Författning .matte vidtagas, hvarigenom, med mera afseende , än hittills, på jordegares lagliga fiskerätt, gränsorne för alla Kronofiske!! i Riket, tydligen bestämdes, och de så kallade regale rättigheter blefve i någon mån inskränkte; och ehuru Riksens Ständer funnit, det Kongl. Stadgan om fiskerierne i Riket af den 14 November 1766 , samt Kongl. Förklaringen deröfver af den 24 Januarii 1771 i alla delar bestämma både Kronans och enskilde jordoch strandegares rättigheter, i anseende till gränsorne och sträckningen af ej mindre jkungsådra, än stränder j, likväl och då den uti 49° Underdåniga Skrivelser. ofvanberörde måtto väckta fråga icke blott rörer tillämpningen af omförmähle allmänna Författningar till locala förhållanden, utan äfven åsyftar en förändring i sjelfva principen för fiske-' riernes begagnande, såsom Statslmshållnings-anstalt, hvilken förändring, innan något beslut deröfver varder, fattade , synes'böra till sina följder undersökas, med tillika fästad uppmärksamhet på angelägenheten af kungsådras tillbörliga bibehållande, såsom verkande på Heres rätt och sjelfva näringens bestånd, alltså få lil! JE. K.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han tagit sig friheten förklara, alt Hr Cederschjöld ägde att i voler:s-|>ropos:n få införd den ena af meningarna, men icke håda, samt att Hr Landtm, anhållit få veta hvilkendera af meningarna Hr Cederschjöld ansåge böra blifva den gällande, och således den, som han ansåg vara sådan, att han önskade den med ja besvarad af R. o. Ad., och hemställde om det vore proposrn till återremiss, som han önskade bifallen. Hr Dalman: Jag vill för detta tillfälle öfvertaga Hr Cederschjölds begäran om votering, på det sätt, att jag för min del yrkar att bifall må blifva ja-proposilion. Hr Cederschjöld: Det är också min mening, att japropos. må blifva bifall, oeh nej-propos. återremiss. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då han icke voié af den mening om grundlagens ordalydelse, att propos. på afslag icke kunde göras, Hr Cederschjöld torde finna, att hvarken Hr Cederschjöld eller Hr Landtm, kunde dictera voler:s-propos:n på det sättet att ja-propos:n blefve bifall och nej-proposin återremiss, då många ledamöter begärt pröpos. på afslag, och det således icke kunde föiekonunas, att den äfven finge göra sig gällande i den mån R. o. Ad. delar den. Derföre vöre det nödvändigt, innan förslag till conlra-propos. framställdes till R. o. Ad., att först afgöra hvilken mening, som borde blifva ja-pröpos., eller vore den, hvaröfver votering är begärd. Hr Lefre'n:
Strs sida äga rum, ehuru förhållandet med de tvenne ifrågavar. afskrifningarna är högst besynnerligt. StatsUtskrs d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. Aro 172, i frågan om vissa grunders bestämmande för Hofstats-personalens pensionering, blef vid förnyad föredragning lagdt pä bordet af Gr. Cronhjelm, Otto Au g. samt Frih. von Schulzenheim, David. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskrs d. 7 dennes f. m. pä bordet lagda utlätrnr Aro 173. i anledn. af vackt motion, att K. Kammar rättens Revisions-departement icke må äga att anmärka något mot de grunder, som följas vid mantalsoch skattskrifnirigen samt beredningsoch taxerings-committe'erna; Aro 174. i fråga om anslag till orlhopediska institutet; Aro 17O. i anledn. af väckt motion om undersöknings anställande, rörrde beskaffenheten af de vid hufvudstaden befintliga corrections-anstalter; Aro 176. i anledn, af väckt motion om straff-fängelsers inrättande för arbetsfångar; Aro 177. i anledn. af Hr J. Hembergs från BorgareSt, remitterade memor, angrde understöd af allmänna medel till fullbordande af Ystads hamnbyggnad; Aro 178. i anledn. af K. Mrs nåd. propos. till R. St., angrde förlängning i ytterligare tio år af de för en pantflåne-inrättning i hufvudstaden beviljade förmåner. Företogs till pröfning StatsUtskrs d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. Aro 179, i anledn. af åtskilliga f. d. tjenstemäns vid f. d. Gen.Assistance-cont. und. ansökning om K. Mrs nåd. förord till erhållande af något lämpligt årligt understöd. Gr. Dih 14 Juli. 353 Gr. Cronhjelm, Otto Aug.:
Då emedlertid de af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag meddelade och i 172 § 1 mom. af ofvanberörde Banko-Reglemente intagna föreskrifter, enligt Fullmägtiges åsigt, endast afsågo antingen nya Filial-Banker eller sådana af redan bildade Filial-Banker, som efter närvarande oktrojtiders slut sökte och erhöllo nya oktrojer, hvilket förhållande vore destomera uppenbart som, vid jemförelse af sjelfva ordalagen i 2 och 3 mom. af åberopade §, sig visade, att för nuvarande Filial-Banker skola foi’tfarande gälla till efterrättelse de i 1858 års BankoR e o-1 e m en te nifna föreskrifter O O och vilkor, ibland hvilka äfven förekomme sättet och formen för dispositionen af dessa Filial-Bankers kreditiv å Riks-Banken, men att bestämmelserna i 172 § 1 morn. af 1860 års Banko-Reglemente borde tillämpas å de Filial-Banker, hvilka dädanefter kunde varda oktrojerade, hafva Fullmägtige förklarat att, om äfven begagnande af vexlar för dragning å Filial-Bankernes kreditiv skulle komma att medföra ökad fördel för allmänna rörelsen, Filial-Banken i Sundsvall, såsom varande före sednaste Riksdag otrojerad, dock icke kunde tillåtas att å sitt innehafvande kreditiv i Riks-Banken ut - 65 ställa vexlar, och att Fullmägtige således ej eller kunde bifalla Filial-Banks-Direktionens begäran om erhållande af blanketter till så beskaffade vexlar. § 70. På sätt af § 59 inhemtas beslöto Fullmäktige den 1 NovemAMnk ber 1860, bland annat, att Svenska Hypotheks-1 öreningars i Svenskt * Sundsvall. mynt ställda obligationer, löpande med 4 procent ränta eller derutöfver och betalbara efter utlottning, skulle, i intet fall, få hos Diskont-Verken belånas till mera än högst 85 procent af kapitaleller nominal-värdet. Sedan likväl