Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s Bank, samt i landsorterne deponeras i Landtränterien, hvarifrån densamma levereras directe till Riksgälds-Contoret, som deremot till de Barmhertighets-anstalter, hvilka hittills med Staten delat inkomsten af stämplingen, utbetalar ett lika belopp, som de förut åtnjutit, nemi.: till Stockholms Stads stora Barnhus för tillverkningen i Stockholm, samt till Barnhusen eller Fattigvårds-inrältningarne i landsorterne, för tillverkning derstädes, r sk.; Lill FrimurareBarnhuset 3 rst. och till Seraphimer-Ordens-Lazarettet äfvenledes 3 rst. för hvarje kortlek, som stämplas; börandes, till förekommande deraf, alt flere kortlekar ej må hallstämplas, än som blifvit med Bevillningsstämpel försedde, vid skeende anmälan till sistnämnde stämpling, attesten öfver den i Banken eller i Landtränterien insatta afgiften aflemnas till vederbörande, som Bevillnings-stämplingen verkställer, jemte 2:ne Reversal, hvilka upptaga ej mindre afgiftens belopp, än antalet af de kortlekar, hvilkas stämplande sökes; och skall det ena af dessa Reversal, behörigen qvitteradt, återställas och vid Hallstämplingen öfverlemnas till Hall-Rätten eiler Magistraten, som, vid hvarje års slut, till Riksgälds-Contoret insänder ett sammandrag öfver alla under året inkomne sådane Reversal, jemte Reversalen sjelfve, för att tjena lill control emot derstädes förde räkenskaper öfver Bevillnings-stämplingen af spelkort; 5:o att Commerce-Collegium årligen till Riksgälds-Contoret aflemnar specifik uppgift på antalet af inom Riket hallstämplade kort; 6:0 att underslef, förfalskning eller annan grof förbrytelse, i afseende på stämpling af spelkort, åtalas vid laga Domstol och straffas efter allmän Lag. Den, som försäljer eller till salu utbjuder oslämplade spelkort, skall derföre ExpeditionsUtskottets Förslag till und.
Alla de talare, som deltagit i öfverläggningen, hafva yttrat sig emot Utsk:s för slag, med undantag af 2:ne talare 1111 på aftonen, hvilka velat taga det i försvar. Den ene af dem var Hr Dalman, som väl ansåg Utsk:s förslag nyttigt, men slutade med att ifrigt förorda sin egen motion. Som detta försvar hvarken var utveckladt eller tillämpadt, så tror jag det icke vara värdt att uppehålla sig dervid. Jag vill således blott söka vederlägga något af hvad Hr von Hartmansdorff anfört. Här äro snart sagdt icke några förhållanden i hela den Europeiska politiken, några utrikes eller inrikes förhållanden, som icke blifvit vidrörda för att bevisa de satser, som Hr von Hartmansdorff anser riktiga. Antagas premisserna vara riktiga, så betviflar jag icke att konklusionerna måste blifva öfverensstämmande med talarens åsigter,. men det grundfalska i premisserna visar sig lätt, då man granskar dem, jemte de oriktiga konklusioner, till hvilka man har kommit. 358 Den 4 Februari e. m. Först oell främst liar Hr von Hartmansdorff sagt, att raan icke borde söka binda K. M. vid Sitt ord, utan att K. M. bör hafva full frihet att efter omständigheterna förordna om bränvinsbränningen, men just derföre att den makten, som Reg.Fai har lagt i K. M:s händer är så helig, så vigtig, så anse de öfrige talare, som hittills yttrat sig, att denna makt bör med yttersta försigtighet begagnas och sä, att hvar och en kan ställa sin hushållning derefter. De inskränkningar, som vidtogos genom den Kongl. Förordn. af d. 13 Juli sistl. år voro både nyttiga och nödvändiga. Sådant är icke förhållandet om en inskränkning nu skulle ske, och säkert är att de vådor, sorn i ekonomiskt hänseende skulle upkomraa om R. St:r skulle anhålla att K. M. mätte bryta Sitt i detta fall gifna ord, skulle blifva ganska stora, på sätt här redan blifvit framställdt. Hr von Hartmansdorff sade att K.
För underlättande af kommunikationerna så väl inom Länet som med andra orter hafva, under den tid denna Berättelse alser, en det ullmänna arbeten blifvit verkställde. Konsolideringen af Malmö hamnbyggnad genom uppförde fördtfmningslinier har blifvit fullbordad, på sätt nedanför i berättelsen vidare omnämnes. Vid i 840 års riksdag beviljades till förbättring af Landskrona hamu ett anslag af 25,000 Rdr banko, deraf >/j mot återbetaluingsskyldighef, men i anseende till beloppets ringhet och stadens oförmåga att anskaffa de betydliga medel, som ytterligare erfordrades för hamnens fullkomliga iståndsättande, kunde anslaget icke emottagas förr än år 1846, dä alla hinder i detta afseende blifvit undanröjde. Från denna tid har arbetet utan afbrott fortgått, bestående synnerligast uti muddring, hvarjemte en 110 famnars kajmur oell en lastbrygga af träd till 275 alnars längd och 21 alnars bredd blifvit uppförde. Kostnaden för arbetet, dervid arbetsfångar från Landskrona fästning blifvit begagnade, uppgår till 215,946 Rdr 35 sk banko, hvaraf 51,403 Udr 16 sk. statsanslag och 164,543 Rdr 19 sk. stadens medel. Innevarande år fortsättes arbetet uti inre kanalerna genom muddring och kanulernes förseende med bålverk. Till betäckande af härför erforderlig kostnad har Eders Kongl. Majit under innevarande år (alltså under den tid, som infaller efter gränsen för närvarande femårs-berättelse) nådigst tilldelat staden ett lån pä billiga vilkor ur Handelsoch Sjöfartsfonden, stort 53,333 Rdr 16 sk. banko. Sedan Ystads Hamnbyggnadskassa ur Handelsoch Sjöfartsfonden erhållit ett låneunderstöd af 50,000 Rdr banko, hafva betydliga förbättringar . vid dervarande hamn blifvit gjorde, dels genom nybyggnad och dels genom anbringande af en för vestra hamnarmens förstärkning erforderlig stenfyllning.
) Ett lios Juslitiäkantslersembetet tär längre tid tillbaka upprättadt »sammandrag af kungörelser och vites»förbud i ekonomioch politirnul utfärdade af Magistraterna i rikets städer» upptager ett antal af melan 200 sådana, med anmärkning, att uppgiftcrne från åtskilliga städer icke vore fullständiga. — l’a dem, som frän Konungens Befallningshafvande utgått, vet jag ingen räkning. — no — 1) om icke Kongl. Majit skulle i nåder finna skäligt att anbefalla Öfverståthållareembetet vidtagande af sådan ändring uti den oftaomförmälta kungörelsen af den 16 September, att föreskriften om afvaktande af Öfverståthållareembetets tillåtelse till företag, som utan sådan tillåtelse förut kunnat lofligen äga rum, försvunne, samt att de föreskrifter, som för tillfället kunna af detta Embete meddelas, blefve närmare bestämda och ej finge vidare utsträckas, än en nödvändig omsorg för allmänna ordningen kräfde; samt 2) att Kongl. Majit måtte täckas i nåder låta företaga en allmän revision af befintliga påbud och stadganden i så kallade ordningseller polismål, utfärdade af lokalmyndigheter för särskilda orter, samt i anledning deraf förslag uppgöras till bibehållande, afskafiände eller förändrande af dessa påbud och stadganden, allt efter hvartderas beskaffenhet; hvarvid jag förmodade i möjligaste måtto böra tillses, huruvida lokala förfoganden i ämnen, som för hela riket äro gemensama, kunde öfvergå till allmänna författningar, samt af de öfriga så få sorn möjligt bibehållas och hvardera blifva gällande för så stort distrikt, som lämpligen ske kunde; och trodde jag, att till detta arbete, i afseende på dess vidd och svårigheter, behöfde användas två eller tre sakkunnige samt i polisstyrelse praktiskt erfarne män, med hvilka dessutom Kongl. Majit torde i nåder finna godt att låta Dess Justitiä-Kantsler och Rikets Ständers JustitiäOmbudsman i arbetet deltaga, så vidt desse senares öfriga göromål det medgåfve.
Så en vacker dag genom att se dig tillsammans med honom, se den fullkomliga förståelse, den intima förtrolighet, som mer än någonsin tycks råda er emellan; genom att höra på andra människors helt naturliga kommentarier, så plötsligt ... Är det underligt, att man blinkar, när man så där får ljuset i ögonen? (Leonora tiger. Hans efter att ha väntat på svar.) Du värdigas icke försvara dig? LEONORA (reser sig upp). Nej. Jag har i romaner och på teatern alltid ansett det för något af det mest fantastiska, att en karl, som natt och dag lefver tillsammans med en kvinna, har henne bredvid sig sofvande och vaken, meddelar sig med henne om allt och hör henne uttala sig om allt, plötsligt kan finna på att »misstänka» henne. Nu vet jag, att det kan passera. (Går långsamt mot dörren.) HANS (efter en kort paus). Du fordrar alltså, att en man alltid skall tro sin hustru på hennes blotta ord? LEONORA (vrider på hufvudet). Vi tala icke om något så abstrakt som man och hustru, vi tala om mig och dig. HANS. Du fordrar alltså, att jag strax skall tro dig på ditt blotta ord? LEONORA. Utan mitt ord! Ja, i denna sak fordrar jag det. HANS (tager hennes hand från låset och för henne åter inåt rummet). Hvad gjorde han här – så länge – i mörkret – när jag kom in. (Leonora tiger.) Hvad gjorde han? Svara! LEONORA. Jag står och funderar på, om det inte vore det klokaste att låta bli att säga dig det. HANS. Jag vill veta det. Nå? LEONORA. Han berättade mig, hur länge han hade älskat mig, hur mycket han älskade mig – och jag trodde honom. HANS (efter en paus). Och efter detta – efter denna förklaring – vill du fortfarande mottaga honom i vårt hus? – Allena? LEONORA. Ja. Hvarför icke? Jag har nästan hela mitt lif vetat, att Max höll mest af mig i världen. Du medger ju, att du också själf för länge sedan har varit på det klara med det. Hvarför skulle jag då visa honom på dörren nu – för det han en gång har sagt på allvar, hvad han så ofta förut har sagt på skämt?
Jag ber dock att få uptaga ett par anmärknir, framställda af Gr. Sparre. Grin har nemi. trott, att i KammarR:ns instruktion, ordet inflyta, skulle innebära någon tvetydighet. Det borde icke tillkomma mig alt fästa Grins upmärksamhet derpå, alt orden verkligen influtit inbegriper icke alla de medel KammarRins Advokat-Fiskal yrkat skola till Statsverket inflyta, utan endast det, som till föjd af laga dom skolat inflyta, och då i den andra §:n slår ordet inflyta, år ju äfven klart, att de lill betalning fastställda beloppen skola i roan af tillgångar hos redogöraren inflyta, såvida Staten icke efterskänker sin rätt. Alt Staten, der ömmande omständigheter finnas, gör eftergifter, kan alltså icke betaga Advokat-Fiskalen dess rätt. Om Grin, som är jurist och således bör hafva läst författningar mera än jag, gjort sig mödan att genomläsa KammarRms instruktion i dess helhet, skulle Den 14 Juni. 147 Gr:n icke hafva förebrått mig contradiction i de citater jag här vågat göra. Här är icke -fråga om att åstådkomma ett förtydligande i denna instruktion, utan alt deri inflicka, ett stadgande, som beröfvar Advokat-Fiskalen allt anspråk på aktorats-arfvode. Jag säde derföre, att om meningen varit att endast förtydliga instruktionen, hade man . bort begära en sådan förändring i författningen som löste frågan. Gr:n har sagt, att endast obetydliga summor af Staten efterskänkas. För Gr:n må dessa summor anses obetydliga, men de äro för en embetsman ganska betydliga, hvarå jag såsom exempel får anföra ett, sista gången fråga var om att efterskänka 5,000 R:dr. Om nu desse 5,000 R:dr fördelas på 10 år upkommer deraf en förlust af 500 R:dr, hvarmed alltså sporllerne för KammarR:ns Advokat-Fiskal måste förminskas, och i st. f., såsom Hr von Hartmansdorff upgifvit, hans spörtel-inkomst i medeltal upgått till 1600’R:dr, nedsättas de till 1100 R:dr.
Det uppkommer, på sådant sätt, dem emellan, icke så mycket det moraliska hjerteförhållande, som är barnets till en fader, som fastmera ett blott yttre lexuppläsnings-förhållande till de många examinatorerne, och en disciplin, som mera får karakteren af en kallblodig militärtukt, än den af en naturligen barnslig lydnad för fadersmakten. Och då dertill kommer det missförhållande gossarne sjelfva emellan, att de, såsom både valfria i sin ämnes-läsning och ftyttfria inom de öppna klasserna, icke stå med hvarandra i ett samverksamt broderligt jemnförhållande, men, äggade af den dubbla friheten, äflas, vid hvarje uppläsen lexa, att stiga den ene framom den andra, så är naturligt, att dermed icke frölägges ett grundligare vetande eller en sjelflorsakande brödrakärlek, men så mycket mera en val glänsande, men ytlig minnes-måirgkunnighet, och en egoism, som Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o tiS. 21 nog gör sig gällande ändå, utan att den behöfver framdrifvas i ett nytt slags skolverk. Deremot, efter den gamla skolans idé, är ämnes-läsning icke tillrådelig förr än i Gymnasium, och ej ens der för andra behöflig, än för lärarne sjelfve, men icke för lärjungarne, som ännu der ansetts hållas bäst inom slutna klasser, ehuru likväl gymnasierna skulle vara liksom smärre förberedande stifts-akademier. Först sedan ynglingen, tillräckligen underbyggd och sedligen mognad, fått öfvergå till universitetet, ansågs honom böra medgifvas en valfri och flyttfri ämnes-läsning, om än icke äfven derstädes de särskilda fakulteterna kunde anses vara ett slags slutna klasser. Men enligt den nya liberalare skolåsigten, skulle väl redan den valoch flyttfria skolgossen kunna anses för en liber studiosus, en c ivis academicus. 3.
Rådstufvurätten i Sundsvall har genom Utslag dels den 4 Februari 1856, med åberopande af 53 Kap. 1 § och 55 Kap. 5 § Missgernings-Balken, samt Kongl. Förordningen den 10 April 1810, dömt en ogift qvinna för tredje resan lönskaläge att, jemte erläggande af 32 skillingar Banco till stadens kyrka, böta Tio Rdr samma mynt, änskönt, enligt nämnda lagrum och författning, böterna för slik förseelse, utom afgiften till kyrkan, utgjorde endast Femton daler Silfvermynt, motsvarande Fem Rdr Banco, dels ock den 14 April 1857 uppå anmälan af vederbörande Åklagare, att den sakfälda icke ägde tillgång till de henne sålunda ådömda böter, förklarat, det dessa böter skulle, enligt Kongl. Förordningen den 10 Januari 1841, aftjenas med Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, oaktadt allmänna lagen i 3 § af anförda 53 Kap. Missgernings-Balken, i detta hänseende oförändrad, innehåller, att qvinna, som, dömd för tredje resan lönskaläge, icke orkar böta, skall plikta med Åtta dagars fängelse vid vatten och bröd. För dessa särskilda fel, begångna i Domare-embetets utöfning, hafva Rådstufvurättens Ordförande och tre Ledamöter blifvit efter mitt förordnande under tilltal slälde och genom Kongl. Svea Hofrätts Utslag den 11 sistlidne April dömde att, hvar för sig, böta Tretio daler Silfvermynt med Femton Rdr Riksmynt till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Advokat-Fiskalen, som åtalet utfört, och staden Sundsvall, dock att 458 den andel i stadens lott af böterna, som bort tillkomma en eller flere af de sakfälde, skulle tillfalla Läns-lazareltet i Hernösand. Det bör anmärkas, att af de sålunda sakfälde endast två deltagit i hvartdera af de origtiga besluten, samt att en tredje ledamot, som deremot deltagit i bägge, förrän åtalet anstäldes, med döden afgått Detta Kongl. Hofrättens Utslag har vunnit laga kraft.
Under diskussionen har man väl ordat om platsens kontroll emot maktmissbruket, men då en höfding kan vaka äfven öfver pressens organer, så bar det varit för mig obehagligt höra, att från samma håll som man, icke utan goda skäl, missaktar den s. k. opinion, sorn tidningar vanligen föreställa, tager man sin tillflykt till deras nyckfulla inflytande, för att öfvertala oss att tro det uppenbart våldsamma lagar icke äro farliga. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 70. 27 För 66 § söker Utskottet stöd i en jemförelse af Läns-styreisen, d. ä. af Landshöfdings makt, med Kollegiers och andra förvaltande verks instruktioner; men dessa jemförelser ställa sig tvärtemot nämnde §, ty hvarken Presidenterne i Rikets Kollegier, General-direktörerne för Fång-styrelsen, Tull-styrelsen, Post-styrelsen eller Landtmäteriet hafva dylik makt emot embetsmän i jemförlig ställning med Landssekreterare och Lands-kamererare, ehvad man försöker att kalla desse: Kolleger, Departements-chefer eller Föredragander, då icke ens Sekreteraren i Landtmäterikontoret kan, utan laga dom, suspenderas. Igenom § 67 äro Länsmännen, ehuru enligt instruktion med mångfaldiga och vigtiga åligganden öfverhopade, försatta i samma ställning som (märk!) Vaktbetjening, Fång-gevaldiger och Skarprättare (mom. 2) och Kontorister och Kanslister inbegripas jemväl under samma klass. Ingen vågar väl neka, att Länsmän lagligen benämnas ”Kronobetjente”, hvilka uti Konungens Befallningshafvandes ”bud och ärender brukas,” och jag frågar således: hvar är nu det skydd, som 1 kap. 7 § Utsöknings-Balken dem tillförsäkrat, då de för fel, som Landshöfding behagar anse vara af beskaffenhet att han icke vidare för dem har förtroende, kunna, utan laga ransakning och Rättens utslag, ifrån tjensten skiljas.
Ständer för första gången efter införandet af den nya sakernas ordning, samlades till ett Lagtima Riksmöte, Det lugn, som Riket fått ålnjuta under elen sedan sista Riksdag förflutne tid, var dem redan en borgen att deras omsorger skulle komma att odelade rigtas åt Rikets inre angelägenheter; Och det allmännare deltagande, som dessa under en framskridande upplysning tillvunnit sig, bar också verkat, att ibland dem en ovanlig mängd blifvit af Ständerne vidrörde. Den tid, som Ständernes göromål, oaktadt all använd arbetsamhet och drift, medtagit, visar åtminstone, att Landets angelägenheter legat dem ömt om hjertat, att de velat nitiskt uppfylla de skyldigheter, sorn Folket dem ålaggt, och vist begagna de rättigheter, som Grundlagen satt. i Folkets händer. Huru de förmått svara emot det förtroende de erhållit, må framtiden utvisa; men ingen skall emellertid kunna förebrå i8a3 års Ständer, alt de icke uppbjuRidd, o. Ad. Prof, XI. AM. 27 418 Den 52 December «. m. dit alla sina krafter för det allmänna mål, dit de med sina åtgärder Lort sträfva — Fäderneslandets väl. Den lyckliga händelse, sorn, under Riksdagens lopp, gifvit en ny glans åt Scandinaviens Konungahus, och än ytterligare tryggat de förenade Rikenas framtida sällhet, lemnar ett eget glädjefullt minne af denna Ständernes sammankomst; Och för Borgare-Ståndet är det en ljuf tillfredsställelse, att med den dagliga erfarenheten af en Vis och Nådig Konungs outtröttliga omsorger, med hoppet för kommande Slägtens välgång, samt med det inbördes förtroendet emellan Sländerne allt mer och mer Lefästadt, nu genom Oss till Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln få framföra sin vördsamma afskedshelsning, öfvertygadt, att det får vara inneslutet i Ridderskapets och Adelns fortfarande ynnest, vänskap och förtroende. Herr Grefven och Lanclt-Marslialken besvarade Deputationen på följande sätt: Med tacksamhet emottager Ridderskapet och Adeln det Vällofl. Borgare-Ståndets försäkran om vänskap och förtroende.
Hr Treffenberg en motion, N:o 104, ang. ändringar i Instruktionen för Landshöfdingarne i Rikets län samt de vid länsstyrelserna anställde tjenstemän. Begärdes på bordet. Den 15 November f. m. 119 Hr Treffenberg afgaf vidare två motioner: N:o 105, om erforderlig inskränkning i onödigt mångskrifveri vid Lands-kanslierne; och N:o 106, om befrielse från åtskilliga Läns-styrelserna nu åliggande göromål. Dessa motioner remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:t. Hr Treffenberg väckte slutligen en motion N:o 107, om ändring i 2:dra § 2:dra kap. Strafflagen. Gr. Sparre, Erik: Då vid sednaste Riksdag Nya Straff lagen var föremål för behandling inom Lag-Utsk:t, var äfven fråga om sättet för verkställande af dödsstraff. Jag kan icke förneka, att dervid hos Utsk:ts medlemmar förefanns samma obenägenhet mot det nuvarande sättet att verkställa dödsdomar, som den värde motionären uttalat, men Utsk:t, som i det förslag till lag, hvilket kort derefter antogs af R. St:r, hemställt, att dödsstraff icke ens lör de svåraste brott skulle stadgas absolut, utan alternativt med straffarbete på lifstid, ansåg att detta straff småningom skulle iörsvinna, och fann derföre icke lämpligt att införa den otäcka apparat, som kallas guillotine. Jag kan naturligtvis icke bestrida, att skarprättarens befattning är fasansfull, men jag kan dock icke finna någon särdeles stor skillnad mellan att genom förande af hilan afhugga en menniskas hufvud eller att medelst dragande på en sträng låta guillotinens tunga bila nedfalla och krossa deliqventens hals; men, äfven om man skulle erkänna det sednare sättets företräde framför det förra, så äro dock guillotinens minnen alltför ohyggliga, för att jag skulle vilja tillstyrka användandet af denna apparat just vid denna tid som man talar om upphäfvande af dödsstraffet.
å 16 sk. 1,14 • 16 — 1,712 1 i d:o å d:o 856 af Håll-häst. 1 1,552 > 2 d:o h d:o 7>7°' 16 — 1 i,552 11 d:o å d:o 5,776 af reserv-häst. 3,620 2 d;o å d:o 2,413 16 — i - ' > ' 3,620 — _ d d:o å d;o 1,810 2 19,698 — * Vid Kumla. tillsamm. häst. 21,269 för ig mil å 16 sk • 10,634 24 Efter approximativ, låg beräkning, har dessutom allmogen årligen skjutsat från Stockholm till Fittja med 3,ooo hästar årligen, sorn på 5 år, för i| mil å 32 sk. gör i5,ooo Och från Södertelje med 3,ooo hästar årligen eller tillhopa 15,ooo, hvaraf 7,5oo för 2 mil 024 sk. 7,5oo 7,5oo —iid:oå d:o 5,625 hvartill kommer för Kungskronooch fångskjuts, samt lega af hållskjuts-skyldige ulhä radsboer och andra, minst . 10,375 38,5oo B:ko R:dr 110,370 36 — Femtedelen häraf gör således ett årligt belopp af 22,075 R:dr 34 sk., hvilket, med afseende å de låga beräknings-grunder, sorn antagits för skjutsningen mot beting m. m. säkerligen kan förhöjas till 25,000 R:dr årligen. En stor del af allmogens penninge-utgifter för krono-utskylder och enskilta behof kunna derföre bestridas med detta slags inkomst, men deraf lärer ej få anses följa, att, härtill åtgående tid och arbete skulle kunna i ekonomiskt och moraliskt hänseende nyttigare användas. Bräll vins-bränningen har under de ifrågavarande åren varit åtskillige gånger inställd och produktionen i följd deraf något minskad.
I frågor, som angå påläggande] af nya eller förhöjda bidrag, afskaffande eller nedsättande af åtagna stadsutskylder, användande af stadens allmänna egendom på annat sätt eller till andra ändamål, än stadgadt eller öfligt varit, samt utbetalningar af stadens medel till föremål, hvilka icke blifvit af allmänna rådstugan eller de äldste pröfvade, ege ej Stadsnämnden att å stadens vägnar afgifva yttrande eller fatta beslut, utan skola dylika ärenden till behandling af allmänna rådstugan eller stadens äldste öfverlemnas; kunnande Stadsnämnden jemväl, när ämnets vigt det kräfver, till allmänna rådstugan eller stadens äldste hänskjuta annat ärende, som inom nämndens befogenhet ligger. 65 § (§ 47). Antalet af ledamöter i Stadsnämnden bestämmes, med hänsigt till de i 44 § utstakade grunder, till minst fern och högst aderton, och må ej i något fall utgöra mer än en fjerdedel af det antal ledamöter, hvaraf de äldstes församling består, eller, enligt åberopade §, bör bestå. 66 § (§ 50). I stadsnämnden vare den ordförande, som sådan befattning hos stadens äldste innehar, men, der fullmäktige icke tillsatte äro, den som dertill af allmän rådstuga utses. Ar ordföranden förhindrad att vid stadsnämndens sammanträde sig inställa, ege nämnden utse annan ledamot att för tillfället föra ordet. 67 § (§ 53). Ledamot i stadsnämnden fortfare i denna sin befattning under den tid, för hvilken han blifvit till de äldste invald. Äro stadsnämndens ordförande och ledamöter af allmän rådstuga utsedda, galle om valbarhet, tillsättning, afsägelse, tjenstgöringstid och afgång hvad i 46, 47 och 48 §§ finnes stadgadt, Ledamot i stadsnämnden kan icke, emot sin vilja, i nämnden ånyo inväljas, förr än så lång tid förflutit, som han nästförut i nämnden tjenstgjort. 68 § (§ 52). Vid samma tillfälle då ledamöter väljas, utses, på enahanda sätt, hälften så mångå suppleanter, eller, då ledamöternes antal icke är jemnt, det antal, som är närmast öfver hälften. 201 09 § (§ 54).