Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu i dessa dislrict inga broar finnas att underhålla och om det nu på ett ställe vore sä mångå dylika inrättningar att alla vägarnes underhåll kunde dermed bestridas, sä blefve hemmanen der alldeles fria; hvaremot i ett dislrict dernäslintill, der man icke råkar att hafva sådana inrättningar, hemmanen finge bibehålla sina förra skyldigheter, det vore väl då en ganska obillig fördelning, hvarigenom hemmanen i den ena Socknen blefve alldeles fria från sin underhållsskyldighet under det att hemmanen uti socknen näst intill 20* 30S Den 2 September. icke finge en skilling till lättnad i deras underhållsskyldighet* Det går icke an ali på det der sättet göra sig upp idéer öfver hvad man lior skall komma alt inträffa ulan man måste för sig helt och hållet uppgöra huru del i verkligheten skall tillgå. Man måste i en sådan sak som denna veta huru underhållskostnaden skall beräknas och huru den skall fördelas på de 65,000 hemmantalen i Sverige? Skulle de få dessa medel pro rata parte? Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den g November. 3oi att för af vikandet eller orsaken dertill blifva till brott förvunnen j inträde hän i alla sina förra rättigheter. Dock iakttagss härvid , att den inflyttande börj pä sätt nästföregående erne ,§‘$. innehålla., hafva de3:ne sista åren före Riksdagen här i Pöket skattskrif v en varit. Och Lief Herr von Hartmansdorffs berörde redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. §. 12 blef uppå gjord proposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. §. 43. Herr von Hartmansdorff: Utskottet har i (denna §. föreslagit, att vid inträffande paria vota under auteckningarne, LandtMarskalkens piening skall gifva utslaget. Om detta förslag antages, så skulle lians befattning vid detta tillfälle blifva olika emot vid alla andra tillfällen under Riksdagen, då lian, såsom Ståndets Taleman, icke äger någon afgörande röst.
Krigs-kolkguwu % *«• 1857 års Rev.-ber. pag. 78., 1838 ärs Stats-revisorer hade, med föranledande af den tillämpning utaf Kongl. Reglementet den 11 Augusti 1812. sorn befunnits ega rum i fråga om Stats-Ulskotlets Utlåtande M i3. uppbördsman medgifven rättighet till afskrifning till bestämda belopp för utlemnade varor och proviantartiklar, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig förklaring, det stadgandet uti 1 § 8 mom af 1812 års afskrifningsreglemente borde vid uppbördsförvaltningen å Kronans magasin och sjukhus tiliämpas och förstås på samma sätt, som genom lil § af Kongl. Maj:ts den 11 Juni 1841 utfärdade nådiga reglemente för Dess Flotta är i afseende å hushållningen och redovisningen under sjöexpeditioner föreskrifvet; och har, efter det Rikets sednast församlade Ständer till Kongl. Maj:t aflåtit underdånig skrifvelse i öfverensstämmelse med Revisorernes ofvanberörde hemställan samt Kongl. Slats-kontorct och Kongl. Kammar-rätten deröfver afgifvit infordrade underdåniga utlåtanden, Kongl. Majit, genom nådigt bref den 2 Oktober 1837, funnit skäligt att angående rätta förståndet af berörde stadgande uti 1812 års alskrifningsreglemente meddela den med ofvan åberopade § af Kongl. Reglementet för Kongl. Flottan den 11 Juni 1841 öfverensstämmande förklaring, att Kronans uppbördsman icke äro berättigade till lösen af Kronan för större öfverskott å nämnde varor än dem, efter behörig liqvid, såsom afskrifningsprocent tillkommer; hvilket Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela. § *7 (1858 års Rev.-ber. pag. 70—88. Uti. pag. 254.)
alltfiir iiigcket vagar sig iii pk det roniaiitiska oinradet, exempel \ - is i berattelsen ~Kiirlekeiis sagan. Hon soni tecknar verkliglieteii s i vii1 Blir dar ej fullt originell, berattelseii fal., s&amp; till sägandes, en alltför stark bisiilak af Yaiil Heyse för a t t blifva fullt njiitbar för aiidm itii fiir beiiiidrare af ' deii ultra iiytysk-roinautiska genren. JIeii i sin Iielliet verka, vi upprepa det, fru Sybloins bildeis, vare sig de äro hanitade fråii dikten eller verkligheten, soni nigoiiting i liög niead friskt och behagligt, en poetisk fläkt ströininar eii till mötes fïbn dessa blad. Kaiiske deras ratta tjusiiing ligger diii.- uti, a t t man kaiiner sig geiioiii ilein Iia gjort bekantskap ined eii synipatisk och ovanligt rikt iitriistad pei.soiiligliet, en ~iessonliglict, soni i det Iioii slzrifvei * ger sig sjalf, och soin, ehiirii begkfvad ined klain, praktiska iiiitidsögoii, likväl liar en saniit poetisk iippfattiiiiig nf lifret. Il-?). : j F s h 3Kedellicifvets skömiste ö. Sirtilia~islia r.eseslciEi ?r.iizgnr. och. sttidier -, l U. A~lzholm. Meil H Ijiistrycksylaiischer. l. T '. Carlsons förlag. Sicilien erbjiider för resaiideii, afveii för den, soiii länge odi griiiidligt sett sig. 0111 p i den italienska Iialfön, ett stort och iiiihg fdcligt intresse.
Då erfarenheten ovedersägligen visat nyttan och behofvet af ett förtydligande af nu gällande föreskrift, angående Banco-Slyrelsens rättighet att •på Pensions-stat förflytta Bankens tjenstemän, hvilken rättighets framtida inskränkande, i anseende till det sätt, hvarpå den en och annan gång blifvit begagnad, synes önskvärdi; så har jag ansett början af den §, som i jiya Banco-Reglemenlet skall motsvara den 63:dje i nuvarande Reglemente lora erhålla följande lydelse: ”Den Banco-Fullmägtige förut medgifna rrättighet, att, i händelse af ohjelpligt sjukdoms-tillstånd och derigenom förorsakad oförmögenhet att vidare gagna Banco-vei ket, 0. s. v.” Denna redactionsförändring och det härigenom meddelade förtydligande af ifrågavarande stadgande påkallas dessutom serskildt af Fullmägtiges nu afgifna förslag till samma stadgande, deruti det hitintills begagnade ordet ”och’’, emellan sjukdoms-tillstånd samt afgjord oförmögenhet, är utbytt emot ordet ”eller’’. För de visserligen tänkbara , men troligtvis mera sällsynta fall, då andra omständigheter, än sjukdom, förorsaka en dylik oförmögenhet, anser jag någon serskild föreskrift icke behöfva i Reglementet meddelas, helst det vid dylika tillfällen synes, utan olägenhet, kunna öfverlemnas till Rikets näst sammanträdande Ständer att bestämma, huruvida och till hvad belopp pension för den till vidare tjenstgöring oförmögne tjenstemannen hör från Banken utgå. Häruti hafva instämt: Herr Grefve Hamilton, Herr Bråkenhjelm, Herr Jfoctor Hvasser, Herrar Prostarne Osterman, Tunelius , Thudén och Lyth samt Herr Rådman Gråå, Af Herr Grefve Frölich: ”Sorn jag, af sjukdomsförfall hindrad, icke öfvervarit behandlingen af den fråga, förestående Betänkande innefattar, har jag ansett mig böra sådant inför Rikets Ständer anmäla.” Af Herr Mannerskantz: ”1 allmänhet instämmer jag i Friherre Stjernstedts reservation, i hvad den rör 63 §.
Jag kunde icke tacka med ord, men jag kände, hur mina ögon fyldes af tårar. » Hvad du är god, min vän », var allt hvad jag kunde svara. » God! — det är endast ett skyldigt förtroende man och hustru emellan. Det är endast för att du skall kunna känna dig så mycket mera trygg, för att du riktigt skall veta, att att detta är ditt hem från nu och allt framgent. » Och han böjde sig ned öfver mig och kysste min panna. » Välkommen till Räflinge och blif lycklig, chériel » Och sedan, frågar du? » Han tog godnatt af mig och gick, sedan han kysst mig ännu en gång, som man kysser en dotter. Och nu kanske du förstår, min vän, hvad jag menade med: vi afsky kärlek, men ha deremot den största aktning för hvarandra. sFör öfrigt — kärleken! Fins den? — ja, jag vet, min lilla vän, att du tror på denna gengångare ifrån chevaleriets och trubadurernas dagar. Men den går så sällan igen; den måtte inte trifvas i vår moderna tid, då man gifter sig efter siffror — räknar, friar och får » ja » eller » nej ». Nu vet jag du blir ond, du, som älskade så der intensivt, riktigt i den högre stilen, innan du gifte dig med din sjöofficer på sex fot och några tum — men jag ...! Du känner ju till min lilla » kärlekshistoria », och jag försäkrar, att den botat mig för kärleken och rent af danat mig för detta idealäktenskap, jug haft den lyckan eller, rättare sagdt, har den lyckan befinna mig uti. » Du mins vicomte de Vaugran, den franska legationssekreteraren, mörk som en spanior med små fötter och långa mustascher, spirituel så det gnistrade och distinguerad — ja, som vi pensionsflickor förestälde oss idealet af all elegans. Och så han dansade sedan! Han for inte i väg som våra gardesofficerare; han dansade diskret och fint — väl med ett ord. Du mins han gjorde mig sin kur; han sysselsatte sig mycket med mig, och så en qväll på Amaranthen, mellan turerna i en fransäs, friade han. Jag tyckte det var — ja, hur skall jag uttrycka mig — riktigt vidunderligt intressant.
Föredrogos å nyo och bi föllos föP jande StatsUtskottets den ig, 24 och g8 sistlidne Januarii afgifne, och den 3 dennes e» m. på bordet lagda Utlåtanden ; N:o 40, om inrättande af en Allmän Klubb för alla fyra RiksStåndens Ledamöter» N:o 44, i anledning af i fr åga stall ii förändring i tiden för leverering af Kronoarrenden. N:o 4 5> angående understöd af Allmän* na medel för Arvika Köping. N:o 46, i fråga om uppresandet af en Minnesvård vid J.titzen, der Konung Gustaf II Adolph stupade. N:o 47, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss uppå underdåniga ansöknin Bihang till Riks-St. Prot. 1S1S och 1829, 9Samh f 3 :de Helft, 66 Prof. Utdrag den l4 Februarii 182g. gar om nedsättning i arrendet för hemmanen Rörby oell Barkarby. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsTJtskotiets den 24 sisdidne Jannarii , under N:o 43 afgifne, och den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagda, Utlåtande , i anledning af väckte Motioner om förändring af stadgandet uti Kongl. Placatet den 07 Augusti 1 72 3, angående vilkoren för Bergsbruks anläggande , blef samma Utlåtande, på grund af Herr von Hartmansdorff8, August., dervid gjorde anmärkning, till StatsUtskottet återremitterad t. S. D. Remitterades till Constitutions Utskottet: En, i den form 29 §. Riksdagsordningen foreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Hans Excellence Herr Grefve G. af TV ett er st erit. Från Högloft.
Maj:ts Nådiga Circulaire-Bref den i3 Äng. 1810 och den 3o December 1824, hvilken på få ställen blifvit begagnad och hvaraf synes böra slutas, att de skjutsskyldige finna det mindre kännbart, att sjelfva fullgöra detta åliggande, än att derföre erlägga den afgift, sora erfordras för tillyägabringande af entreprenader; att skjutslegans förhöjning öfver hela Riket vore hvarken nödig eller billig, då på flere orter det förhållande eger rum, att täflan om skjutsning för nuvarande lega inträffar, och en dylik åtgärd dessutom skulle föranleda stegring af forlöner, derigenom försvåra landtcommunicationer, som för inrikes handeln äro oumbärlige, ådraga Staten och enskilde ökade utgifter för Km betsoch Tjenstemäns resor samt, för Tjenstemän med ringa lön, bereda ytterligare förluster vid företagande af dem åliggande resor i allmänna ärenden, utan rätt till ersättning.
Men ännu mindre, än jag kan godkänna dessa bestämmelser, kan jag gilla de extra utvägar, som man stundom sett bankens styrelse begagna för att tvinga rörelsen att underkasta sig obilliga stadgande!). Bland dessa utvägar vill jag endast omnämna det allmänt kända faktum, att vid vissa tillfällen intet annat slags silfvermynt utlemnats, än åttondels specier, hvilka, i anseende till ett större remedium i vigt (nemi. T^nra i st. ftötttt)’ innehålla ett mindre qvantum finsilfver, och sålunda hafva ett mindre värde, än motsvarande summa i hela eller halfva specier. Med tillhjelp af dylika medel, och med stöd af de bestämmelser i Bank-regl:tet, hvilka motionärerna önskat måtte förändras, har det varit möjligt, att på ett konstladt sätt upptvinga kursen till flera procent öfver pari. Förmodligen anses detta af Hrr Bankofullmägtige, och måhända älven af åtskilliga andra, såsom ganska godt och förtjenstfull!, då derigenom banken gjort en betydlig vinst på sin vexelhandel. Men för min del kan jag icke biträda en sådan mening, utan anser att en dylik kurs-stegring genom konstlade medel är ganska olämplig. Man bör nemi. besinnna, att en sådan kurs-skillnad af flera proc. vid iiqvider, som gälla millioner, icke är någon obetylighet, samt Den 4 Mare f. m. 15 att enskilda intressen härvid beröras och kunna vara verksamma. En affärsman, som årligen kan disponera ett vexelbelopp af flera millioner — och sådana finnas — gör visserligen på denna kurs-skillnad en vinst af kanske 20 å 30,000 rdr; men hvem får betala detta? — Jo! vexelköparen, och genom varornas häraf uppkommande fördyring, i sista hand, den konsumerande allmänheten. Jag vet ganska väl, att det finnas de, som betrakta detta såsom en förmån; som förmena att häruti ligger ett nyttigt korrektiv emot den illa anskrifna, öfverdrifna importen; oell som påstå att produktionen sålunda just bör uppmuntras på 1 konsumtionens bekostnad. Hela denna statsekonomiska åsigt hvilar dock enligt min tanka på fullkomligt falska grunder.
Under sådane förhållanden vore det rättare att söka upphjelpa de redan varande och till undergång lutande Städer och Köpingar, än att tillstyrka undersökning om nyas anläggande. Jag vågar derföre tro, alt alla motioner, som gå derpå ut, borde för det närvarande lemnäs utan allt afseende och förfalla. Härmed förenade sig samtlige närvarande Borgare-Ståndets Ledamöter. „ N:o 20. Ankom till Exp. Utsk. d. 8 April, kl 7 e. m. Utlåtande j i. anledning af vackt fråga om inrättande af ett nytt Stiftj bestående af Gestriklandj Helsingland, Herjeådalen och Medelpad. Inom Högvördige Preste-Ståndet har Prosten Ödman föreslagit, *U en delning måtte verkställas af Upsala Erkestift och Hernösands Stift, på det sätt, att ifrån det förra borde afgå Gestrikland och Helsingland^ samt A'lm. Besvoch Oc.-U t sk. U th No 20. 3 ifrån det senare Herjeådalen och Medelpad, hvilka provincer tillsammans skulle komma att bilda ett nytt Stift, för hvilket Pastoi i Gefle borde blifva Styresman samt Dom-Capitlet utgöras af dervarande Gymnasii-Lärare^
Härförutan hafva jemväl de emot Betänkandet afgifna reservationer blifvit åberopade, och de öfriga punkterne af Utskottens hemställan ansedde såsom dels onyttiga, dels öfverflödiga. I afseende på det klander, som sålunda blifvit anfördt emot det af Utskotten gjorda förslag, få Utskotten förklara, att, hvad först angår det uti Herr Professoren GravanderS reservation yttrade påstående, att granskning eller förändring af sättet för utgörande af den Kronotionde, som är tillagd Ecclesiastika personer eller inrättningar, icke ens kynde företagas , såsom stridande emot irp §. Regerings-Formen, äro Utskotten af den öfvertygelse, att nämnde §. så mycket mindre kan lägga hinder i vägen för upptagande och afgörande al hvad Utskotten i denna fråga anse förenligt med allmänt och enskildt val, sorn Presterskapets på pri vi-. C Stats,.- B ev.- sami: Oec.-Ulsk. Uti. No 128. legiér grumlade rätt, att oförkränkt få tillgodonjuta sina löuerättigheter, icke lärer kunna tydas derhän, att den utestänger möjligheten till förekommande af missbruk vid uppbörösättet. Att de af Räntegifvarne anförda klagomål öfver sådana missbruk vid uppbörden af Embetsmäns löneräntor icke förtjena afseende, strider emot Utskottens omdöme om den åtskillnad, som eger rum emellan llän tetagarens förmåga i allmänhet att bevaka och utsträcka sina rättigheter emot pluraliteten af Räntegifvare, hvilka, spridda och hvar för sig skyldige att erlägga oftast mindre ränteposter, hafva svårighet att undvika de hårda vilkor, som erfarenheten visat, att Räntetagaren någon gång dem föreskrifvit.
Och Konungen svarade Daniel, och sade: Det är intet tvifvel, edar Gud är en Gud öfver alla gudar, och en Herre öfver alla Konungar, den hemlig ting uppenbara kan; efter du dessa hemlig ting hafver kunnat uppenbara. Och Konungen upphöjde Daniel, och gaf honom stora myckna skänker; och gjorde honom till en Första öfver hela landet Babel, och satte honom till en öfversta öfver alla de visa i Babel. Och Daniel bad Konungen, att han måtte sätta Sadrach, Mesach och AbedNego öfver de landskap i Babel; men Daniel sjelf blef när Konungenom i hans gård. Konung NebucadNezar lät göra ett gyldene beläte, sextio alnar högt, och sex alnar bredt; och lät sätta det i Babels land på en skön plan. Och Konung NebucadNezar sände efter Förstar, herrar, landshöfdingar, domare, fogdar, rådherrar, ämbetsmän, och alla väldiga i landet, att de skulle komma tillsammans, och viga det belätet, som Konungen NebucadNezar hade uppsätta låtit. Då kommo Förstarna, herrarna, landshöfdingarna, domarena, fogdarna, rådherrarna, ämbetsmännerna, och alle väldige i landet tillsamman, till att viga belätet som Konung NebucadNezar hade uppsätta låtit, och de måste gå fram för belätet som NebucadNezar hade uppsätta låtit. Och härolden ropade öfverljudt: Det låter eder sagdt vara, I all folk, slägter och tungomål; Att, när I hören basuner, trummeter, harpor, gigor, psaltare, lutor och allahanda strängaspel, så skolen I nederfalla, och tillbedja det gyldene belätet, som Konung NebucadNezar hafver uppsätta låtit. Men den som då icke nederfaller och tillbeder, han skall på samma stund kastas uti en brinnande ugn.
Utan detta förbud hade Frankrike varit öfversvämmat af kläde och priset derpå hade varit lågt och det hade varit en förfärlig olycka.» »Jag bryr mig icke om, om det hade varit en olycka. Ni erkänner att följden af förbudet har varit den att det funnits mindre kläde i Frankrike än annars?» »Detta har icke allenast varit följden af förbudet, utan sjelfva ändamålet med detsamma.» Bra, sade jag, och skref i min bok: »Enligt klädesfabrikantens medgifvande har det sedan 25 år och till följe af 1822 års förbud funnits mindre kläde att tillgå i Frankrike.» Det skulle vara alltför långt och enformigt att redogöra för min vandring; alltnog jag gick till en ullhandlare, en sockerbrukspatron, en ljusstöpare, en maskinoch instrumentmakare, en stenkolsgrufegare, en krukmakare m. fl. Öfverallt fick jag samma svar och fick göra enahanda anteckningar. När jag kom hem, ordnade jag dessa och lät publicera: »Sedan 25 år tillbaka och till följe af den tull-lag, som 1822 stiftades i Frankrike, har det der funnits mindre tillgång På spanmål, » kött, » ull, » stenkol, » lyse, » jern, » stål, » maskiner, » åkerbruksredskap, » kläde, » lärft, » tråd, Den 2 Juni e. m. ft7 pS salt, » socker, » bomullsväfnader, » smör, » ost, det har funnits mindre tillgång på allt, som tjenar till att föda, kläda, herbergera, värma, uplysa, förnöja och styrka meuuiskan». Vid himmelens allsmäktige Gud! utropade jag, när förhållandet varit sådant, så -har också Frankrike varit mindre rikt.
Gif honom då en duktig skur öfver ögonen, så låter han henne nog vara i fred. Ser du teatertrappan, der en afundsvärd Laokoon sitter, omfamnad af en venetiansk flicka, klädd i hvitt och rödt? Dit upp borde du, der har du utsigt öfver hela gatan, öfver hufvudestraden framför mairiet; der kan du också se alla upptågen. Framåt marsch! Är du rädd för de der två gubbarne i blått, som sitta på hörnbalkongen och med öskar hälla ner confetti på gatan ur outtömliga klädkorgar? Drag ner din röda narrmössa öfver öronen, så har det ingen fara. Så der ja! Puuh! Ändtligen är du uppe. Ställ dig mellan munken och dansösen. Hvad vill ni med flickan, vördnadsvärde pater? Ah, hans högvördighet retirerar! Gif Pepita plats bredvid dig! Räcker du henne armen? Tag henne om lifvet dumhufvud? Det blir hon icke ond öfver. Det är karneval i dag. Lefve karnevalen! Bullret ökas, allt flere och flere menniskohopar tränga sig in på den smala gatan. Några svajande fanor synas längst bort i gathörnet. Musik och fanfarer höras otydligt genom bruset af folkmassan. Mängden rätar upp sig, barn klättra upp på sina föräldrars axlar, och föräldrarne sjelfva på trappafsatser och läktare. Flaggorna komma närmare. Man kan urskilja, hvad musiken spelar. Det är marseljäsen. Processionen nalkas. Folket viker undan, ställande sig mot husväggarne, confettikastningen från alla de tusen fönstren och altanerna mattas af för ett ögonblick – en hvar vill se processionen med maskerna och upptågen. Den är ovanligt lysande; men i år skall också utdelas i pris öfver 30,000 frcs. Först kommer municipalmusikens vagn – en jettestor skrinda, hvars sidor föreställa notpapper och noter. Inuti spela musikkårens medlemmar, kostymerade till pierrots. Härefter följer en annan, föreställande Monte Carlo, vagnens underdelar åskådliggöra marmortrapporna och palmerna utanför spelhuset och öfverdelarne sjelfva rouletten.
Nej bevars, andra skäl måste förefinnas, och de äro icke så synnerligen svåra att räkna ut. Alla känna vi, huru ömt grundskatteafskrifningen ligger landtmannapartiet om hjertat. I detta önskningsmåls realiserande ligger hufvudsumman af all dess diktan och traktan; för dess uppnående skyr partiet inga lofliga medel. Men om denna finansoperation, som, inclusive rustningsoch roteringsbesvärens ramponerande, belöper sig till den lillasumman af cirka tio millioner kronor om året, for landt-mannen kan synas tacknämlig, så visar den sig likväl icke så särdeles lockande for agnat folk i staten, för hvilket den ljufva utsigten öppnar sig att få på sina skuldror taga en dryg anpart af de bördor, som äro prisgifna åt landtmanna-partiets sköfling. Det gäller derför att göra utsigterna så litet anskrämliga som möjligt, och en faktor i denna lof-värda plan är tilläggsbevillningen. Den allmänna bevill-ningen är, som man alltför väl kan se och begripandet utsedda offret som är till spillo gifvet för jordbördornas af-lyftande. På denna skattetitel vill man kasta de bördor, som aflyftas. Under sådana förhållanden är det en ingalunda oäfven plan att söka bereda sinnena på den stegring, som bevillningen kan komma att undergå för att realisera landtmannapartiets mest älskade önskningsmål. Tilläggsbevillningen gör i detta afseende hvad den gör. Den ökar bevillningen till en början med femtio procent och det är alltid något. Om nu denna tillägsbevillning under de pre-texter, som kunna förebäras, bibehålles, till dess man går i författning om grundskatternas afskrifning, så är icke så litet vunnet. Afskrifningen kan intill ett årligt belopp af ett par millioner försiggå utan att någon skatteförhöjning blir af nöden. Man endast bibehåller tilläggsbevillningen, vid hvilken man fått en viss vana.
Då således en skrifvelse från R. St. i detta ämne måste till K. M. afgå, så, ehuru jag visserligen finner densamma kunna redigeras bättre än Utsk:s förslag, yrkar jag dock, för tidens vinnande, bifall dertill med tillägg, att, mig veterligen, intet beslut är af R. St. fattadt, som står i strid med banklag eller allm. lag. Frih. Cederström, Jac.: Jag instämmer med den siste talaren i begäran om bifall till Utskrs betänk. Jag finner det högst besynnerligt, att man vill, det sådana delar af Bankens reglemente, som röra allmänheten, skola blifva gällande utan bifall af den andra Statsmagten. Den farhåga, Hr Stuart yttrat, som skulle man vilja gå på sidan om 72 § R.eg.F., synes ej vara på sitt ställe. 72 § talar om, att Banken förblifver, såsom hitintills, under R. St:s garanti och vård; men sådant berättigar väl icke R. St. att genom sina reglementen rubba enskilda förhållanden eller efter godtycke stifta lagar för allmänheten. Vilja Ständerna sådant försöka, så öfverträda de både sin magt och sin pligt. Ett är att ostördt förvalta Banken, ett annat att lagstifta för menigheten. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då redan tvenne ledamöter uppstigit för att försvara Utsk:s betänk., kan jag ej återhålla att här framställa de tankar, hvilka jag eljest önskat slippa uttala. Jag tillstår således, att jag med förundran finner, det man nu rubricerar såsom olagligt, hvad soth blifvit practiseradt i 170 år, att nemi. Ständerna fattade sina beslut rör:de b:coärender samt derefter öfverlemnade till Regeringens promulgation de beslut, som erfordrade en sådan. Jag vill i detta afseende erinra, huru det tillgick under den Konung, som är 1772 återtog sin magt från Ständerna. Under honom beslutades en realisation, som bekant är; och R. St:s beslut i afseende derå promulgerades genom en K. förordn., hvars ingress lyder, som följer: "VI GUSTAF & c. gore veterligt: