Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut sk. verkställighet af Roteflyttningar; sä, enär det är oeftergifiigen nödigt, att rotar, som emot hvarandra utbytas, äro uti Indelningsverket lika taxerade, emedan ett motsatt förhållande, dels skulle leda till rubbning i indelningen, dels dertill, att en hemmansdel kunde blifva med drygare roteringstunga belastad, än hvarmed den i tidens längd kunde uthärda; så kan Utskottet icke tillstyrka upphäfvandet af detta vilkor; men', på det en så stor frihet, som med omständigheterne kan vara förenlig, må i afseende på Roteflyttningar beredas, anser Utskottet sig i så måtto böra förändra dess förra hemställan, om tillägg lill meranämnde Nådiga Bref den 3o Maji 1826, att utbyten af aila inom Regementets stånd belägna, ehuru i flere serskilda Socknar spridda rotar må, endast med vilkor af hemmanens lika taxation i Indelningsverket, kunna föreslås af de dertill inom Socknarne utsedde Deputerade, för att sedermera verkställas, i den mon, vid frågornas ytterligare pröfning, sådant befinnes kunna ske, utan att vigtigare hinder och olägenheter dervid förekomma. Besv. och Occon. Utsh. N:o 117. Ankom till Exped. Utskottet d. 20 Maji 182g. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulricsdal. Uti Memoria], som af Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit till detta Utskott remitteradt, har Herr von Qvanten, Carl, såsom ett medel att bereda Stats-Verket en, nu mera än någonsin, erforderlig inkomst, föreslagit upplösandet af den, enligt Motionairens åsigt, alldeles öfverflödiga Invalid-Inrättningen vid Kongl. Lustslottet Ulricsdal; för verkställigheten hvaraf några hinder icke skulle möta, då många Invalider torde blifva bättre belåtne, om de erhöllo en tredjedel af hvad deras underhåll nu kostar Staten, mot vilkor att dermed på annan ort draga försorg om sig sjelfve.
Dessa bestå uti Bankens skyldighet alt tillhandahålla allmänheten i låneoch kreditiv-förlag ett visst gifvet belopp, vid 1844 års riksdag bestämdt till 20,680,000 R:dr, samt uti skyldigheten att innehafva 5,000,000 R:dr uti räntebärande obligationer. För att fullgöra dessa skyldigheter eller skulder, blef Banken på samma gång försedd med vissa rättigheter eller tillgångar. Dessa utgöras af Bankens rättighet, att utan motsvarande metallisk valuta utsläppa 20,000,000 R:dr i sedlar, samt uti dess grundfond, fastställd till 10,000,000 R:dr. Dessa läne-bankens skyldigheter och rättigheter fastställdes 1844, och bibehölios oförändrade vid förra riksdagen. 20 Banko-Utskottets Memorial, fS.-o 12. Låtom oss nu närmare granska dessa låne-bankens skulder och tillgångar. Svara tillgångarne ej emot skulderna, så uppstår tydligen balans, oell Banken blir oförmögen att fullgöra sina förbindelser. Skulderna å ena sidan bestå nu uti Bankens skyldighet alt hålla 26,680,000 R:dr i lånc-fonderna, samt uti skyldigheten att förskaffa sig 5,000,000 R:dr uti räntebärande obligationer, båda tillsammans utgöra 31,680,000 R:dr; tillgångarne ä andra sidan bestå uti rättigheten att utsläppa 20,000,000 R:dr uti sedlar samt uti en grundfond af 10,000,000 R:dr, hvilka tillsammans utgöra 30,000,000 R:dr.
fl.). Vill man i ett enda ord sammanfatta och uttrycka den kraft,soin hittills saknats i samhällsarbetet och som med qvinnans rätta deltagande deruti skulle tillföras det, kunde man säga m o d e v Iighetens. Att denna kraft, ehvad den öfvas inom hemmet eller utanför detsamma, icke får vara en blott hjälpkraft, titan i många stycken också måste vara den bestämmande, om uppfostringsarbetet i stort som i smått skall vinna sitt mål, derpå kunde vi anföra mångfaldiga bevis både från äldre dagar och nyare tid, om utrymmet tilläte. Här måste vi iiiskränka oss till blott två, det ena hämtadt ur offentliga handlingar, det andra från vänners personliga erfarenhet. För flere år tillbaka hade en ung qvinna inom laglig tid utskrifvits från barnbördshuset, Främmande i Stockholm, dref hon med sitt späda barn på armen kring gatorna, från den ena skyddsanstalteii till den andra, bland dem äfveii all 43 männa barnhuset, men bortvisades från dem alla nernedan barnet va ?. för svagt ". Följden blef, att modern några dagar senare drogs inför rätta och fördes derifrån till fängelset för att aftj ena sin strafftid som barnamörderska. Månne ej författningar, som berättiga till ett sådant förfarande mot en hjälpsökande, vitna om frånvaron af ' moderlighetens kraft i samhällsarbetet? Här vår andra historia. Ett par damer i en skyddsförening hade åtagit sig tillsynen om ett par fattiga, af vederbörande myndighet ntackorderade barn. Vid deras första besök hos fostermodern syntes hemmet snygt och de små flickorna väl, nästan fint klädda. Vid närmare efterforskningar befans likväl fostermodern vaxa en dålig människa och hennes dotter en allmän qvinna. Det syntes då de båda skyddsdamerna påtagligt, att fostermodern hade för afsigt att egna de små flickorna åt samma ohyggliga yrke. De anmälde derför saken för myndigheten och begärde, att flickorna skulle flyttas till en annan fostermor. Ett par personer sändes då af styrelsen att taga reda på förhållandet, kivarefter svar lemiiades, att som barnen vor0 väl och ordentligt hållna, fans intet skäl att flytta dem.
Det har funnit, att det i detta afseende gjorda påstående, i grund hwaraf man önstat attén Paflebvlance-inrättning wäl matte, till hufwudfaken, af Riksens Ständer beslutas, men till sine detailler, genom enstilta contracter mellan Konungens Befallningshafwande och Länens och orternas inbyggare, tili den till erläggande summan bestämmas, i sjelswa werket warit billig; men ta Utskottet, efter en noga granskning af K ongl. Majus Nådiga Proposition, trott sig kunna foresta att medel, hwarigenom bade Konungens afsigt och Landets lindring märkeligcn kunnat winnås, har Utskottet trott sig stylldigt att detta förflag för Risens Ständer anmäla. Wid Den 2O Junit. 725 Wid undersökning af Knekte-contractet befinnes, alt man anfelt såsom Soldatens eget åliggande att under mötena bestå sig foda. Ehwarest genom sednare contracter roten förbundit sig att bestå Soldaten matsäck och drickespmningar, och pa alla ställen der delta genom gammalt bruk blifwit sa godt som Lag, har likwäl alltid den rättigheten blifwit Idolen förbehållen, att af Soldatens lön och öfrige af Roten beroende inkomster göra sig betalt. Alla Le omkostnader Roten hittills gjort sig för Soldaten, i detta afseende, eller efter det nu gjorda förslaget kommer att göra, äro således i sjelswa werket endast förskorlswis utgifne, och döra Roten af Soldaten ärsattas. Pa denna grund har Utstöttes trott att om ett medel utfunnes hwarigenom denna ärsattning ofelbart agde rum, skulle de öfrige olikheterna i Contracts-wilkvr, ester olika Landsorter, icke göra någon förändring i den summa, hwilken såsom Paflevolance-afgist borde Kongl. Mastt och Kronan arbjudas.
Prat. 1802 A 1803. 0 Sorni 1 A/d. V.) Höft. 7 äo Banko-Utskottets Memorial N:o 44. permanent, utan tidtals ombytlig, befallande myndighet, nemligen den verkställande Direktören, hvars — förmodligen äfven blott muntliga — föreskrifter i afseende å tjenstgöringens förrättande de endast hade att blindt lyda och ställa sig till ögonblicklig efterrättelse. Huruvida nedflyttning till en så betydelselös och underordnad ställning vore synnerligen egnad, att bos Chefer och Kommissarier framkalla och fortfarande underhålla nit för Verkets bästa, torde lätt inses vara mer än tvifvelaktigt. Fastheldre innebär den sålunda organiserade nya institutionen i sig ett frö till utbildande, i första rummet bos de den vigtigaste inre förvaltningsfuuktionen (Generalkassavården) ombesörjande Cheferne och Kommissarierne, af verklig likgiltighet för Verkets angelägenheter; ty den skulle ofelbart verka derhän, att en hvar, städse kännande sig i en oegentlig, obillig, nedtryckt och underordnad ställning, utan utsigt att genom drift, skicklighet och välförhållande någonsin komma till en bättre, blott af tvång sökte i bästa fallet nätt och jemnt sköta sina enskilda oundgängliga tjenstepligter någorlunda ansvarsfritt, men deremot förlorade allt intresse för det helas gagn. Den sporre till gemensamt fortfarande nit för Banko-verket i dess helhet, likasom den så att säga moraliska solidaritet för göromålens inom Verket framför allt säkra gång, som ligger uti Chefernes både rättighet och pligt, att kollegialt samråda med hvarandra om Verkets angelägenheter och deröfver kunna fatta beslut, för hvilka de deruti deltagande äro en för alla och alla för en juridiskt ansvarige — detta skulle genom den nya institutionen gå helt och hållet förloradt. Om den verkställande
Efter erhållen del af Rikets Ständers Revisorers uti underdånig berättelse af den 14 sistlidne Oktober framställda anmärkning i afseende på 1862 års expensmedelsräkning för Justitie-statsoch Justitie-revisions-expeditionerna, och hvilken anmärkning går ut derpå, att samtlige utgiftsverifikationerna till dessa räkningar icke blifvit, på sätt eljest i allmänhet egde rum, af vederbörande attesterade, får undertecknad, som, i egenskap af redogörare för Justitie-departementets expensmedel, nämnda räkning upprättat, härmed vördsamt erinra, att ehuru visserligen icke hvarje till denna räkenskap hörande verifikation är, såsom Herrar Revisorer synas afsett, särskildt attesterad, det ändamål, som med ett sådant förfarande skulle åsyftas, eller vissheten om de i räkenskapen upptagna utgifternas behörighet, icke dessmindre måsfie vara fullt tillgodosedt genom räkenskapen i dess närvarande skick, hvilken är så inrättad, att sedan för hvarje i den löpande räkningen upptagen utgift hänvisning skett till en å samma belopp lydande verifikationshandling, och de särskilda beloppen derefter hopsummerats, Herr Departements-chefen slutligen efter den inom Departementet med räkenskapen företagna granskning försett densamma med sin påskrift derom, att de förestående utgifternas behörighet af honom attesterades. Att detta förfaringssätt icke kan vara mindre betryggande, än det Herrar Revisorer synas företrädesvis vilja omfatta, tyckes emellertid så klart, att det. förefaller såsom om ifrågavarande anmärkning hade sin grund deri, att nämnde attestering till följd af det olika sätt, hvarpå densamma emot hvad i åtskilliga andra embetsverk eger rum meddelats, tilläfventyrs kommit att vid revisionen förbises. — 345 — Vidare hafva Herrar Revisorer, sorn fästat uppmärksamhet vid deu under revisionsåret inom särskilda embetsverk skedda tillämpning af gällande föreskrifter rörande statskalenderns och tidningars bekostande för dessa verk, i sådant afseende, så vidt Justitie-statsoch Justitie-revisions-expeditionerna angår, i sin berättelse omförmält, att för nämnde Expeditioner aderton exemplar af Postoch Inrikes Tidningar anskaffats.
Huru pligttrogen och samvetsgrann hvarje menniska i allmänhet och magistratspersoner isynnerhet kunna vara, så är dock en sådan oformlighet vid dylika förrättningar ett alldeles olaga förbiseende af den, såsom en rättvisans vårdande anda, genom hela vår lagstiftning fortlöpande föreskriften om opartiskhet och laga jäf, helst magistratspersonen påtagligen »eger nytta eller skada» af sjelfva förrättningen. Om man derföre, på alla dessa skäl, får hoppas oväldigare uppmärksamhet å denna rättsfråga än tillförene, så att jemlikhet i detta hänseende åstadkommes inför lag, hvilket här kan ske utan förnärmande af något privilegium eller någons skäliga rätt; så borde sakens verkställighet underlättas medelst uppvisandet af tjeuligare ersättningar för de sportelinkomster, som magistratsperson^- eller stadskassör genom la - förändringen förlora. I detta hänseendet anser jag dock tillräckligt att erkänna och fastställa sjelfva grundsatsen, det slik ersättning ovilkorligen bör beredas, men i öfrigt öfverlåta till de skattdragandes eget skön att med sina tjenstemän'skäligen aftala både beloppet och sättet för dess utgörande i deras lifstid. Städernes innevånare ega mångå medel härtill, hvaribland företrädesvis må nämnas och förordas direkt uttaxering enligt 2:dra Art. Bévitlningsförordningen, såsom numera tillämplig och användbar i hvarje stad, samt i alla hänseenden mycket lämpligare och billigare än nuvarande hQ§kättuingsmeBih, till B. St. 119- thod, då den skattskydige härigenom kan och får i lifstiden afbörda sig ett onus, hvilket eljest ovilkorligen utkräfves efter hans död.
Bland de förslag, som här blifvit gjorda till användande af bancovinsten, förekommer äfven dess anslående till större delen till bildande af creditiv. Jag har redan i mitt första yttrande tillkännagifvit den åsigt, att dessa medel borde komma rörelsen tillhanda. Fråga har sedermera uppstått, huruvida någon minskning deruti kunde äga rum eller en rubbning kunde blifva en följd af det beslut, som af R. o. Ad. nu fattas. Af BancoUtsk:s utlåt., som nu är i fråga, pag. li, ser man, att verkligen en minskning i hela landets allmänna rörelsecapital har blifvit en följd af hittills varande förhållande, och det har blifvit ulredt hvaruti den består och huru den uppkommit. Jag 17 H. 25 Den 21 November f. m. tror att denna omständighet genast eller redan är tillräcklig, för att motverka ett ytterligare skrinläggande at två millioner r:dr. En värd talare har behagat fästa uppmärksamhet vid mitt yttrande, och anmärkt att jag deruti skulle hafva föreslagit en tillökning i bankens reservfond. Orden föllo sig så: Utsk. föreslår, att endel af bancovinsten borde blifva reservfond; således har jag afsett denna tillökning. Samme talare har fästat sig vid det obestämda i mitt förslag till propos., nemi. att R. o. Ad. skulle framdeles besluta. Detta är likväl en nödvändighet, ty alla dessa ämnen förekomma framdeles uti ett utlåt, af StatsUtsk. rör:de den s. k. extra-statsregler:n. Om de icke der äro bestämdt framställda med förslag till anslag, så äro de likväl vidrörda, och jag har derföre ansett, att vi nu icke hafva tillfälle att ingå i några detalj-frågor, utan har ansett lämpligast att uppskjuta dermed åtminstone tills R. o. Ad., vid föredragningen af detta utlåt., kan afgöra saken. En annan värd talare har föreställt sig, att mitt förslag innefattade en motion, som borde öfverlemnas till StatsUtsk.
Län, eller öfre och nedre Elfdals, öfre och nedre Frykdals samt Jösse Härader, användas till valtenaftappningar eller dam-byggnader, för motverkande af frost och till beredande af sådana större odiingsföretag, som öfverstiga menigheternas förmåga, samt att lill Kongl. Maj;ts Nådiga pröfning måtte öfverlemnas , att för hvarje serskildt föremål, i man af den nytta som deraf kan påräknas, bestämmer, om Stats-bidraget skall utgå såsom anslag eller lån, och i denna senare händelse, huru med återbetalningen skall förhållas, samt om ränta bör erläggas eller ej. b) Att till vattenaftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odiingsföretag inom den återstående delen af Wermland samt Rikets öfriga i mom. a) icke uppräknade Län, ställas till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 100,000 R:dr att utgå på lika vilkor, som i mom. a) äro bestämda. c) Att de för Em-åns och Stångåns samt Himble och Flotteruds åars upprensning och för uttappning af myror på Gottland beviljade understöd, hvilka af en eller annan orsak kunna komma att icke utgå, må på enahanda vilkor, som för anslagen under Litt. a) och b) i allmänhet äro bestämde, af Kongl. Maj:t disponeras till andra odiingsföretag inom Länen i Södra delen af Riket. l4:o I afseende på de uti 5 puncten, under hufvud-rubriken utdikningar och aftappningar m, m. omförmäldte föremål, beslöt Ridderskapet och Adeln att 45,000
Enär Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att bevilja hela det anslag, sorn, enligt det uppgjorda kostnads-förslaget, erfordras för en jernvägs anläggande mellan Stockholm, och Upsala med den ledning detta förslag förutsätter, och då sistnämnde stad således, i läll Utskottets tillstyrkan varder af Rikets Ständer bifallen, kommer att genom Statens försorg erhålla en på allmän bekostnad utförd jernvägs-förbirfdelse med hufvudstaden i den af samma stad önskade riktning, måste det med omföunälda förslags uppgörande åsyftade ändamål anses vara vunnet; vid hvilket förhållande, och med afseende derjemte å de ersättnings anspråk för andra städers och menigheters enahanda vida betydligare utgifter, sorn beviljandet af den nu äskade godtgörelsen åt Upsala möjligen skulle framkalla, Utskottet finner sig föranlåtet 2l:o afstyrka Rikets Ständers bifall till Herr Henschens framställning angående del för ofvannämnde förslag, med dertill hörande ritningar, utbetalda kostnads-belopps ersättande af statsverket. Angående anskaffningen af dc medel, sorn för utförande af Statens jernvitgsanläggningar erfar dräs. 1 likhet med vice Talmannen Anders Andersson, hvars inom Bonde-ståndet väckta motion, angående de för tillverkningen och försäljningen af bränvin stadgade skattebidrags] användande till kostnaderna lör jernvägars anläggande, Utskottet redan omfönnält, hafva jemväl andra ledamöter af ej mindre nämnde Riks-slånd än Presleoch Borgare-stånden, enligt hvad Utskottet inhemtat af protokollerna olver de vid reinitterandeUaf Kongl. Maj:ts Nådiga proposition i jernvägs-frågan derstädes förefallna diskussioner, föreslagit, att den statsinkomst, söm genom förhöjd beskattning å bränvinsbränningen erhäUes, måtte varda anvisad till Statens jernvägs-byggnader. Denna äfven under sednaste Riksdag uttalade åsigt kan Utskottet iikväl icke dela. Sedan längre tid 7Q Slats-Utskotlets Utlåtande N:o 62. tillbaka har vid de af Rikets
50 stycken groft positions-artilleri. Tre krigsbrygge-ekipager med ridoch anspanns-persedlar Sjukvårds-persedlar för 4,500 sjuke samt sjukvårds-instrumental-utredningens fullständigande. Krigskollegiets ombildning till en krigsförvaltning, fördelad på tre afdelningar med chefer, hvilka i alla verkställighetsåtgärder hafva ensam beslutanderätt. Slutligen torde kommilterade böra nämna några ord om ön Gotland, som har ett från det öfriga landet alldeles afskiljdt försvarsväsende. Kommitterade hafva dels tillstyrkt, att en befästad plats, tjenande till replipunkt för Gotlands försvar, bör å denna ö anläggas, dels ock antydt att, derest Eders Kongl. Maj:t skulle finna lämpligt, att de å ön förlagda båtmanskompanier från sjö- till landförsvaret öfverflyttades, desamma då borde organiseras såsom indeld stamtrupp, hvilken, huru fåtalig den än vore, kunde åtminstone bilda någon fäst kärna så väl under fred som krig. Det borde således äfven hafva varit kommitterades pligt att uttala sina åsigter, huru de för denna Sveriges utpost i Östersjön afsedda försvarskrafter böra lämpli gast ordnas. Då likväl sådant icke skett, böra skälen härför anföras. Gotlands försvar, byggdt på frivillig öfverenskommelse (konvention) med befolkningen, är en landstorm i detta ords vidsträcktaste bemärkelse. Det har alla de fördelar, som af en sådan trupp kunna begäras, men äfven alla de väsentliga olägenheter, som äro oåtskiljaktiga från trupper, hvilka sakna fullständig öfning och all genom stamtrupp beredd fast sammanhållning. Den jemförelsevis talrika officers-cadern kan ingalunda fylla bristen häraf.
I England tåles ärfd rätt såsom ett factum, nyttigt dessutom för att bibehålla statsförfattningens jemnvigt; annorstädes är denna rätt blott föremål för en, af ytlig Logica understödd, småaktig afund, hvilken en Engelsman är sjelf för stolt, att hysa och yttra. I England undrar ingen, att en annan står ett trappsteg högre; men hvar och en försvarar modigt sin plats. Annorstädes predikas en jemnlikhet, som visserligen äger rum inför Gud och bör äga rum inför Domaren, men som i Staten, i politisk mening, icke kan stå tillsammans med sådana institutioner som de, hvilka i århundraden grundlagt och, — numera utbildade, i framtiden, så länge de äga bestånd, — skola utgöra en borgen för Engelska folkets lagbundna frihet, för Stora Brittaniens makt och framskridande, — i trots af alla de svårigheter och inre faror, som fordna fel beredt, som tidernas lopp bringar med sig. Dygd, genius, hög talent, ihärdigt arbete kunna i England bana väg äfven för den i ringa vilkor födde; men vägen upåt är icke, såsom annorstädes, 252 Den 17 December. vidöppen för alla dem, hvilkas enda förtjenst är pennans eller ordets inbilska tilltagsenhet. Sä står Englands Statsförfattning under kontinentens stormar, — en klippa, mot hvilken böljan bräckes. Afven klippan, — resande veta det, kan af vågorna urholkas, småningom genombrytas; evigt står intet jordiskt verk. Jag frågar: bör man derföre hygga endast korthus? Men om fastheten af Englands statsförfattning härrörer af inrotad aktning för det positiva, så befordras den, derjemte, genom upmärksamhet på de refvor, som tiden åstadkommit i den vördnadsbjudande byggnaden. När tillvaron af sådana en gång blifvit erkänd, skrider man i England, — icke såsom hos oss plägat föreslås — till nedrifning af huset, utan lill den omlagning, som för liden pröfvas oundgängligen nödig. Man slår icke omkull; men ej heller sofvel' man till dess att väggarna sjelfva ramla och krossa husets invånare.
Lades på hordet nedannämnda från BancoUtsk. inkomna mein. och ullålln, nemi.C N:o 127, till svar å de inom tvänne RiksSl. framställda anmärka:!' vid Ulskis under N:o 87 afgifna utlåt., ang;de dels-utsträckning af lånetiden och nedsättning af räntan för discontina, dels bestämmandet af någon viss andel af discont fonden till lån åt jordbrukare och bergsmän; N.'o 13o, öfver gjorda atimärknir vid Ulskis betänk. Wto 97, i fråga om creditiv för directionen af armeens petlsionscassa. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl, 1 1 oro aftonen, In fidem protocolli, F. O. Si Ifver stolpe. Tisdagen den i5 December i84o. Plenum kl. 9 f. m. Företogs val af en Bänkman för hvardera af nedannämnda Bänkm.afdelningar; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde, för 4jlde B ä n k m. a fd e I n.: Frih. Lowisin, Garl, efter N:o to5. Frih, Strömfeldt, Carl; 6:te B ä n k m. a fd e I n.: Frih, Adelsvärd, Joh. Garl, genom lottning med W:o 28L Frih. Silfverskjöld, Wils Augnst; efter N:o 25y. Frih. Klingspor, Mauritz; inte B ä n k m. a fd e I n.: W:o 491- Hr Kalmherg, Hampus, efter N:o ii6. Hr Anrrpp, fullm. Gr. Sparre, Gustaf Adolph; 12: te Bankm.afdeln.: N:o 678. Hr Bildt, Knut, efter N:o 814- Hr Gyllenhaal, Lars Herman; i6;de ben id December f. m. 24o i8:de B ii n k m. n fd e I n.: N:o i5o2 B.
Hennes spådomar och straffpredikningar föreföllo honom ofta besvärliga, hvarför han också stundom på skämt frågade hennes son, Birger Ulfsson, som vistades vid hans hof: “Hvad månne din moder, vår fränka, i natt har drömt om oss?“ År 1346 lemnade hon Sverige, reste omkring i Europa, emottogs med mycken aktning af påfven och allestädes hvart hon begaf sig, gjorde år 1372 en färd till Jerusalem och afled, vid återkomsten derifrån, i S:t Laurentii kloster i Rom, den 23 Juli 1373, i en ålder af 70 år. Många under tillskrefvos hennes lik, och hennes uppenbarelser fylla ett tjockt band. Detta oaktadt fördröjdes hennes kanonisation i 18 år, till den 7 Oktober 1391, då den försiggick med många högtidligheter. Hon hade, under sina sista lefnadsår, börjat bygga ett kloster i Wadstena, hvilket blef stammen för den andliga orden hon stiftade, och spridde sig till många europeiska länder, under namn af Brigittiner-orden. Fyratio kloster lära hafva tillhört densamma i och utom Sverige. Fornforskaren riksantiqvarien Johannes Thomæ Bureus, född den 25 Mars 1568 i Upland, var bekant för sin stora lärdom. Nästan ingen vetenskap var för honom främmande; men han öfverlemnade sig derjemte alltför mycket åt en mängd griller, som ofta gjorde honom obegriplig och hänförde honom till kabbalistiska utflygter. Så t. ex. hade han en gång uträknat verldens undergång till en viss dag om hösten. Den bekante apotekaren i Upsala Simon Wolimhaus, lika mycket begifven på kabbalistiken som Buræus, uppställde emellertid en annan beräkning, enligt hvilken förstörelsen ej skulle inträffa förrän om våren påföljande året. De båda lärde männen kommo häröfver i tvist, förifrade sig, och som ingendera ville gifva vika, slogo de vad, hvarvid båda satte upp sina gårdar i Upsala. Den utsatta höstdagen förgick, och verldsbyggnaden stod qvar. Nu fordrade Wolimhaus sitt vunna vad samt att komma i besittning af Buræi gård.