Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen eger att åt de Kommitterade, som af Fullmägtige bland Bankens tjenstemanna-personal utses för besörjande af Låne-kontorens angelägenheterfi Stockholm, vid hvarje års slut bestämma arfvoden, med afseende å omfånget af de göromål, som under året Kommitterade! ålegat.» Sedan Rikets Ständer nu mera bifallit, att den för Bankens embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning nu må på ordinarie stat uppföras, under vilkor, att den, som ingår på nya staten, skall vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgorings-skyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande för - 8 Hanko-Utsknllets Memorial N:o 4 2. ändrad organisation af Banko-verket eller eljest i allmänhet kan varda stadgad, har Utskottet tagit i öfvervägande de ansökningar och framställningar i enahanda syftning, sora från Banko-diskoutverkets samt Låne-kontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän och betjening till Utskottet inkommit; och då, hvad aflöningen för tjenstemännen och betjeningen vid Banko-diskonten i Stockholm angår, samma skäl tala för bifall till deras begäran att få den tillfälliga förhöjningen deruti uppförd på ordinarie stat, som i afseende å Bankens tjenstepersonal förekommit och gjort sig gällande, samt beträffande åter tjenstemännen och betjeningen vid nämnde Låne-kontor, bland annat, anförts af Direktionen för Lånekontoret i Göteborg; att under tiden från sistförflutna riksdag de i denna stad gångbara priser på iifsförnödenheter visserligen i ett eller annat hänseende förändrats och blifvit något lindrigare, men att med den derstädes tilltagande rörelsen icke kunde förväntas, att desamma till någon hufvudsaklig del skulle komma at.t nedgå, utan snarare än ytterligare stegras, i den mån verksamhet i handel och näringar ökades; hvadan ock den löneförbättring, af omkring 33J procent, hvaraf Göteborgs stads tjenstemän redan före sednaste riksdag kom i åtnjutande, sedermera icke blifvit nedsatt, utan utginge fortfarande till oförminskadt belopp; samt af Direktionen öfver Låne-kontoret i Malmö: att de höga lefnadskostnader, som föranledde meromförmälda tillfälliga löneförhöjning, till väsendtlig del äfven der på orten fortfore, och att Direktionen fördenskull ansåge det för sig utgöra en pligt att tillstyrka bibehållandet af samma förhöjning; så och i öfverensstämmelse med hvad Banko-fullruägtige uppå skäl, som i Utlåtandet N:o 32, sid. 5, finnes närmare utvecklade, jemväl hemställt, får Utskottet tillstyrka, 2:o att den tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjnhig,
Till döden och efter döden – för en liten krets af litterära och artistiska vänner, som Sonja samlat i sin röda salong, men dessas omdömen voro ej synnerligen uppmuntrande. De funno dramat för ensidigt mörkt i färgen, och de trodde ej att det skulle göra lycka på scenen. Under allt detta arbete var det en personlig fråga för hvar och en af oss, som vi i det längsta trängt i bakgrunden, men som nu, när julen närmade sig, måste afgöras. Hvarken Sonja eller jag voro i sinnesstämning för att fira julhögtiden hemma detta år. Stockholm brände oss båda under fötterna af olika skäl, och vi beslöto att nu slutligen realisera den gamla plan, som vi aldrig förr lyckats genomföra, att resa tillsammans. Efter många förslag hit och dit bestämde vi oss för Paris såsom det ställe, där vi båda lättast kunde komma in i de litterära och teaterintressen, hvarmed vi önskade att skingra tankarna på våra personliga bekymmer. Vi reste alltså tillsammans i början af december. Men hur olika var icke denna resa mot hvad vi fordom drömt oss om en resa tillsammans! Ingen väntade sig nu någon glädje af denna resa, den skulle blott tjänstgöra som ett slags morfin för att döfva tankarna. Sorgsna sutto vi midt emot hvarandra i kupén och stirrade på hvarandra, kännande vår egen beklämdhet ökas af förstämningen i den andras ansikte. Vi voro några dagar i Köpenhamn och besökte en del vänner och bekanta där. Alla förvånades öfver den förändring Sonja undergått, hon var så starkt afmagrad, att ansiktet var fullt af rynkor, kinden infallen, hvarjämte hon hade en svår hosta. Hon hade ådragit sig den i Stockholm under den just då utbrutna influensaepidemin och hade vanskött sig, så att det var ett under att hon ej blef liggande. En dag, då hon fått ett bref, som upprörde henne, hade hon stigit upp från sängen, där hon låg i feber, samt gått ut i snöslask och kall blåst halfklädd, utan korsett och med tunna skodon, kommit hem genomvåt och suttit så till sena kvällen utan att byta. Du ser, sade hon till mig, som bönföll att hon måtte sköta sig, jag är icke nog lycklig att kunna få en allvarsam sjukdom en gång. Å, var inte rädd, lifvet skonar mig nog, det vore allt för härligt att nu få gå bort.
R:dr 1,210,500 hvilket borde till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, syntes utgöra en fullt tillräcklig tillgång för betäckande af räntor och kapital-afbetalniugar å de lånesummor, hvilka intill slu tet af nästa statsreglerings-period kunde komma att upptagas för jernvägsarbetenas bedrifvande med all den kraft, som kunde utvecklas under iakttagande af nödig varsamhet att ej åstadkomma skadliga rubbningar i de tillgängliga arbetskrafternas användande och fördelning. Efter inhemtande af hvad sålunda förekommit, behagade Kongl. Maj:t på tillstyrkande af Stats-rådets samtlige ledamöter, i nåder uppdraga åt Chefen för Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o \, om Statsverket 1856. 75 Finans-departementet att, när protokollsutdrag dit inkommit angående hvad på de öfrige departementens föredragning blifvit i fråga om Stats-regleringen i nåder beslutadt, uppsätta och till justering inför Kongl. Maj:t i Stats-rådet anmäla förslag till nådig proposition ora Stats-verkets tillstånd och behof, grundad pa Kongl. Maj:ts nu i ämnet fattade beslut. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ar enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 30 October i 856. Närvarande: Hans Excellens, Justilie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim; samt Stats-råden: Herr Fåhreeus, Wållensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Sedan anmäldt blifvit, att Stats-rådet Ulner, i anseende till sjukdom, var hindrad att i dag komma tillstädes, uppläste Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, till justering ett, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, uppsatt förslag till den Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, som i öfverensstäm - 76 Bil.
Hof-Rätten berörde förfarande icke vara så beskaffadt, att något ansvar derföre egde rum. I fråga åter om Härads-Rättens underlåtenhet, att å det af Kongl. Hof-Rätten beviljade Urtima Tinget upptaga målet till pröfning; så enär Kongl. Iiof-Rättens uppå Jan 1122 Riksens Ständers Janssons ansökning meddelte resolution af den 3 Maji 1819 uttryckligen innehåller, att ifrågavarande emellan Jan Jansson och Brukspatronen Lindh vid Lekehei’gs Härads-Rätt anhängigt gjorde, men af bemälde Plätt, genom Utslag den 15 April samma år, uppskjutne mål, om hörd till hemmanet Gillesåsen, finge å utsättande Urtima Ting företagas, fann Kongl. Hof-Rätten, att det destomindre varit Härads-Rätten tillständig!, att med bifall till Brukspatronen Lindhs invändning och under åberopande af Härads-Rättens förberörde Uppskofs-utsiag, förklara, det Brukspatronen icke kunde åläggas, förr än å Lagtima Tinget, att i saken genmäla, som det just varit detta af Härads-Rätten, förr än Kongl. Hof-Rättens resolution meddeltes, beviljade och i samma resolution omnämnde uppskof, hvilket genom tillåtelsen att i saken få Urtima Ting, skolat förekommas; hvadan ock, då Häradshöfdingen Gothilander således emot Lag, samt Kongl. Hof-Rättens derpå grundade heslut uppenbarligen felat, Kongl. Hof-Rätten pröfvade i grund af 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken rättvist fälla Häradshöfdingen att böta 3oo Daler Silfrmt med 100 R:d. Banco, och att ersätta Jan Jansson den kostnad, som genom Härads-Rättens ogillade förfarande blifvit honom tillskyndad med 33 R:d.
Deremot har man funnit att sammanslagningen skulle medföra mycken olägenhet, dels i anseende till IngeneurElevernes individuella förhållande, emedan de icke skulle kunna begagna undervisningen vid Marieberg utan att bo på stället, dels ock hufvudsakeligast i anseende till de olika grundprinciper, som i afseende på Corpsernes särskildte förhållanden vid de begge Skolorne nu följas, nemligen att ArtillerieEleverne, sammandragne frun 3_ne Regementer Hylta till Marieberg och ho der oafbrutit till dessCoursen är slutad, hvaremot Ingeneur-Eleverne endast arbeta vid Skoleverket vintern, och under sommarmånaderne, öfvas och begagnas i verkelig tjenstgöring vid byggnader eller Topografisks arbeten Af desse skäl har idéen om Läroverkens sammanslående blifvit förkastad, ehuru jag derför hvarken vill påstå a^t någotdera äger all den fullkomlighet det kan och bör erhålla, och icke hel - Den 6 Martil. let att TngeneurLäroverket i längden ksn erhålla den fullkomligare utbildning hvartill det framgår, utan någre tillökte bidrag tran Staten. Men då den väckta frågan om desse bägge läroverks enkla sammanslående, såsom i intet afseende gagnelig förfallit, har deremot uppstått en annan fråga, om nemligen icke alla de särskildte grenar af publike tjenster och äfven enskildte näringsyrken, sorn fordra kunskaper i Mathematiske, Physiske; och Chemi* ske vettenskap *r, skulle kunna med fördel få sine elever undervisa i en gemensam skola, uppställd på de principer som den Franska Polyteckniska. Artilleriet, M i lita ira Ingenieurverket, Flottorne, Hydrauliska och Vägbyggnadsverkeo, Skeppsoch Dock byggnadsStaterne, Bergväsendet och Öfverintendentembetet, skulle alla derifrån kunna draga sine elever, hvarjemte till alla productive yrken som fordra högre kunskaper för inrättandet af gående verk, Machinerier och Chemiske operationer, äfven private skulle kunna bildas i denna högskola för undervisning med praktisk tendens i ofvannämnda vettenskaper.
Jag tror att denna reflexion innefattar tillräckligt skäl för bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag, hvilket dessutom icke innebär någonting ovanligt. Gr. Spens, Carl Gust.: Icke närvar, vid början af denna discussion, borde jag kanhända afhålla mig från alt yttra mig i ämnet, särdeles sedan jag hört Frih. Cederström och Hr Munck af Rosenschöld med flere talare, uti hvilkas tanke jag instämmer, så fullständigt yttra sig deröfver. En omständighet, sora jag ännu icke hört vidröras, har dock hos mig isynnerhet föranledt tvifvel, huruvida Hr von Hartmansdorffs motion af R. o. Ad. kan antagas. Man har citerat 4y §:n Riksd.Ordn. i det hänseende, att detta lagbud föreskrifver att målen böra, så vidt möjligt är, företagas på samma gång i alla fyra Stånden; men denna § i Riksd.Ordn. stadgar jemväl, att uti plena skola föredragas först de för RiksSt:n gemensamma ärenden oell sedermera hvarje Stånds enskildta mål, alla i den ordning hvart slag för sig inkommit, så framt ej Ståndet derom annorlunda förordnar. Jag ber herrarne fästa uppmärksamhet vid att här icke står förordnat, utan förordnar, och att följaktligen Stånden icke härigenom erhållit tillåtelse att en gång för alla för den del af riksdagen, sorn kan återslå, fastställa en viss annan ordning, uti hvilken målen skola förekomma, än 21 11. i5 Den G Mers. den allmänna, som grundlagen uti 47 §‘n Rilsd.Ordn. föreskrifter. Den tillåtelse, som uti nämnda 47 § är medgifven, alt omflytta målen på föredraga.Ijstan, ocli hvilken vidare åberopas uti 28 §:n Ridd.Ordn., afser blott tillfälliga undantag från den allmänna regeln. Rättighet att bestämma en allmän omflyttningsprincip kan icke heller grundas på den Stånden i grundlagen tillerkända tillåtelsen att vid förefallande omständigheter, i afseende på ordningen för målens föredragning, annorlunda förordna, än grundlagen uti ( mom. af 47 §;n Riksd.Ordn. såsom allmän regel bestämt. Frih. Ridderstolpe, Fredr.:
Den artige fotografen erbjöd sig nu att hjälpa af lilla gumman med öfverplaggen, men erhöll omedelbart ett vänligt svar: » Tack, min älskvärde herre, tro inte, att jag är så pjåskig, att jag behöfver nå- gon hjälp. » Härpå tog fröken Beata fram ur sin redikyl en hvit mössa och fiffade sig för fotograferingen. Nu var allt klart. Liten fröken Beata såg sig omkring i den ståtliga ateliern och utbrast: » Här har jag varit en gång förr. Låt mig se, — det var år 1886, då den snälle professor M. ville hafva mitt porträtt. » Fotografen slog upp sin registerbok, och där stod mycket riktigt under år 1886 fröken Beata 1 ILLUSTRATIONER. T T ANDARBETETS VÄNNERS JUBILEUMSUTSTÄLLNING. Från denna praktfulla exposition bjuder Idun i dagsnumret sina läsarinnor, förutom åtskilliga detaljbilder af skilda utställningsföremål, äfven en intressant bild, återgifvande utställningens öppnande i närvaro af kronprinsen, prins Carl och prinsessan Ingeborg, hvilkas välbekanta gestalter synas å estraden i fonden. Till vänster om estraden står föreningens ordförande, fru Anna Wallenberg, som just håller sitt invigningstal; för öfrigt fyllas stolraderna af medlemmar af föreningens styrelse och inbjudna. * " P T T DÖDSBUD FRÅN ENGLAND. Lady Salisbury. den engelske premierministern lord Salisburys maka, har nyligen aflidit efter en längre tids sjukdom. Det stora örikets befolkning står sörjande vid den bortgångna kvinnans graf, ty liksom hennes yttre var ståtligt och fängslande, var hennes hjärta varmt och hennes karaktär ädel. För sin make var hon en den mest trofasta liiV.edsagarinna, och för många af sina segrar på den politiska vädjobanan har lord Salisbury sin hustrus varmhjärtade och kloka råd att tacka. Dotter till lord Ålderson, som en tid var doLADY SALISBURY. mare vid skattkammardomstolen, ingick hon vid fyrtiotvå års ålder äktenskap med den engelske premierministern.
Stjernstedt jemväl för åsidosatt tillsyn ocli vård om Holm och Norell under deras arrestetid; så enär klaganderna icke styrkt, att löjtnanten Mesterton och friherre Stjernstedt uraktlåtit någon dem, i egenskap af vakthafvande, åliggande skyldighet i afseende på omsorgen för Holm och Norell under dessas vistande i häktet öfver natten, helst uppgifterna, att svårighet sig företett att nattetid anskaffa mat, samt 52 att behörig anmälan 0111 fångarnes förflyttande från högvakten blifvit på morgonen gjord, icke blifvit å Holms eller Norells sida motsagda, blefvo löjtnanten Mesterton och friherre Stjernstedt från allt ansvar i målet befriade; och då, hvad anginge Holms emot löjtnanten grefve Sandels gjorda angifvelse, att han skulle låtit den af honom förda patrull marchera med fälld bajoneLt emot folket, örn äfven ett sådant förfarande ägt rum, hvilket likväl blifvit af grefve Sandels bestridt, Holm i allt fall medgifvit, att han icke på något sätt blifvit af nämnde patrull eller dess befälhafvare förfördelad, Jemnades Holms mot grefve Sandels härutinnan väckta påstående utan afseende. Slutligen och hvad angeck den af parter och vittnen fordrade godtgörelse för deras rättegångskostnader samt inställelse vid Blandade KrigsRätten, funne Kongl. KrigsHofRälten, det slik ersättning i mål af beskaffenhet, som detta, icke kunde, emot Kongl. Brefvet den 22 Nov. 1749, dem tillerkännas. M ed detta Kongl. KrigsHofRätlens utslag, som först den 30 Augusti samma år 1842 lill mig insändes, hafva parterna å ömse sidor låtit sig åtnöja.
R:dr snart skulle föranleda begäran af större löner; hvilket förhållande gällde äfven för LänsBokhållares och Cancellisters löner i Jemtlands och Westerbottens Län; äfvensom Herr Ribbing, Arfvid, ansett LandsSecreterarne, såsom ibland de bäst lönte Tjenstemän, böra sjelfve gifva erforderlig lön eller andel af Sportlerne åt LänsNotarierne, eller, om de ej sådant ville, vara detta biträde förutan. Hos Vållofl. BorgareSt cindel har äfven den åsigt af någre Ledamöter yttrats, att LänsNotarien, hvars befattning vore vigtig, då denne Tjensteman tillika skulle kunna substitueras för LandsSecreteraren, icke borde hufvudsakligen af honom uppbära sin aflöning, och att vid en allmän reglering af LandsStaterne en sådan Lön måtte LänsNotarien tilldelas, att han utan beroende af LandsSecreteraren kunde hafva sin an - Belän k and en, N:o 237. 5g ständiga bergning; men en Ledamot har trott, att om LandsSecreterarne fingo rättighet, att såsom substituter begagna LänsNotarier, och deruti njöto en förmon framför andre Embetsman, det ock vore billigt, att de sjclfve lönade desse Vicarier. Och hafva inom Hederv. BondeStändct äfven mange Ledamöter ansett något arfvode på Stat icke böra tillerkännas desse Tjenstemän, i synnerhet som tillgång på skicklige Sökande till desse befattningar förmodats ändock icke komma att saknas, enär de kunde komma i tour till ledige LandsStats-Tjenster. Vid pröfningen af desse anmärkningar, har Utskottets pluralitet funnit dem, som innefatta ett bestridande af all utgift af Staten för LänsNotariers aflönande, böra godkännas.
Jag hade god tid att tänka på saken, där jag satt och saltade mitt ensamma kaffe med mina tårar Åh, så jag gret! Väl att Maja var borta! På kvällen kom hela stan för att se på Kungsrummet, som gjorde dem alldeles häpna och litet till. »En briljanterad kråsnål blir väl det minsta», sa en. »Eller också en briljanterad snusdosa med porträtt på locket», sa en annan. »Herr Petterkvist tycks inte ämna nöja sig ens med vasen, han», sa en tredje. Men jag var så matt och förbi af att ha burit mig så illa åt mot Ruffen, att jag inte orkade försvara oss. Lyckligtvis kom Ruffen hem redan vid tiotiden och då fick jag mig en riktigt lång och rar tår och uppgörelsescen — en sådan där som jag tycker så rysligt mycket om. Nu känner jag mig lugn igen, som väl är, ty lugn behöfs att kunna ta emot så oändligt mycken lycka. Tänk, snart, redan i öfvermorgon! Kommer det någonsin att bli öfvermorgon? Hela huset är som fullt af sol! Dagen därpå på aftonen: Jag lägger mig inte i natt. Det förefaller mig vara ett riktigt rån att sofva bort känslor så heliga som mina. Jag har kokfru, förstås, ty nu vågar jag inte koka ens så mycket som kaffet själf! Gifve Gud, att lille Alf måtte hoppa riktigt sött, att barnen måtte bli observerade — att Ruffen inte måtte sticka knifven allt för djupt i mun och att jag inte måtte bli så konfunderad, att jag häller kaffet i sängen i stället för i Majestätet. Och att allt annat — måtte gå — bra! Jag förmår inte mera jag är slut, uppsmällt — af — idel — tacksamhet! En kvart senare: Hvem springer öfver torget med steg så lätta som om han hade eld under fötterna? Borgmästaren? Och hvad håller han i hand, hvad ropar han? Ett telegram? Gud! Hvad? Åh —!!! Dagen därpå: En tung, underlig stämning ligger öfver gator och torg. Alla dörrar är stängda — inga människor syns till. Det är som om hela staden fått sorg. Och det har den — djup, djup Kungs-sorg! Han kommer ej. Jag har hållit mitt ord: jag har inte sofvit en blund i natt.
De skäl, hvilka af mig anfördes förbifall till förra punkten, äro för mig lika gällande i afs:de uppå den nu förev:de; hvadan och ehuru jag, sedan återremiss numera blifvit äfven derå begärd, motser utgången, likväl anser mig, i öfverensstämmelse med mina förut yttrade åsigter, böra yrka på bifall till Utsk:ts uti denna punkt framställda förslag. Erih, Tersmeden: Då den diskussion, som föranledde åter remiss af den nästföreg:de punkten, icke allenast behandlade nämnde punkt, utan äfven den nu under öfverläggning varande, enär de Den 18 Februari f. m. 535 talare, som i ämnet yttrade sig för återremiss, yrkade, att de ifrågaställde anslagen skulle beviljas till ettdera af dessa föremål, så föreställer jag mig ock att R. o. Ad. bör bevilja återremiss af denna punkt. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att derunder yrkats så väl bifall till, som återremiss af Utsk:ts uti förev:de punkt gjorda framställning; hvarefter och sedan propos. å bifall till Utsk:ts hemställan blifvit framställd och besvarad med många nej och några ja, propos. å återremiss deraf gjordes och besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställan bifölls. Föredrogs ånyo Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts d. 8 och 11 dennes bordlagde Utlåt. N:o 4, i ani. af väckte motioner om åtskilliga lotsars förseende med däckade båtar på Kronans bekostnad. Gr. Posse, Knut: Vi finna att såväl enskilda ledamöter af EiksStrn uti deras vid innev:de Riksdag väckte motioner vitsordat gagnet af lotsbåtar, som äfven att LotsDirektören och Förvaltningen af Sjöärenderna förordat den stora nyttan och nödvändigheten af 20 större lotsbåtar. Utsk:t har deremot icke funnit skäl att tillstyrka anskaffandet af mer än 12 sådana båtar.
Enligt hvad uti sednaste revisions-berättelse omförmäles, har rescrv-medels-kassaris vid 1851 års slut ägande behållning, sorn, med anledning af den för provinsen Jemtland fastställda nya rotering, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 8 Oktober samma år, anvisades till grundfond för provinsens roterings-kassa, under loppet af påföljande år blifvit från Krigskollegium till Direktionen för sistnämnde kassa öfverlemnad. Af de från bemälte Direktion till Kongl. Kollegium för revisions-åren insända redogörelser, hvilka icke äro intagna uti Kollegii hufvudbok men åtfölja Kollegii öfriga räkenskaper, inhemtas följanda förhållanden: Debet. år 1852. år 1853. Balans frän föregående år: Uppbörd: Vederlag för indragna hemmansräntor i Jemtland Dito för dito i Medelpad 2,279: 27. 4. Credit. Utgifter: Bidras till lön, lega och servis 6,576: 39. 4. Bidrag för nummer-hästars anskaffning 666: 32. Balans till påföljande är: Kammar-rätten utan anmärkning, äro derjemte granskade icke allenast af särskilda, i orten utsedde, Revisorer, utan äfven i Kongl. Krigs-kollegium; och har vid granskningen i sistnämnde embetsverk, enligt en uti räkenskapen befintlig anteckning, uppmärksamheten blifvit fästad derå, att reserv-medels-kassans behållning, vid början af år 1852, i Krigs-kollegii hufvudbok inbalanseras med 38,509 R:dr 20 sk. 1 rst., men uti den af ofvanbemälte
Både Staten och den enskilde få således vidkännas ganska betydliga förluster på dessa 4 Bevillning*-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon, Utsk. Bet., N.-o 2. utländingar, hvilka icke hafva mycket att frukta för öfverträdelse!- af våra lagar, emedan, då förbrytelsen begås, äro de redan på utländsk botten. De affairer, desse proben-reuter uppgöra, äro icke obetydliga, ty en enda sådan kan resa for 8 åia utländska handelseller fäbrikshus samt på kort tid göra varuslut till vida större belopp, iin hvad den inhemska handlanden, fabrikanten eller handtverkaren kunna göra på ett, ja lieie år. Allt detta onda, som förstör så mången näringsidkares och redlig handlandes existens, får bedrifvas mot en lumpen afgift af 5o R:dr B:co. Uti andra länder har erfarenheten äfven visat, hvilken skada förorsakats af desse expediter, hvarföre man derstädes, för att förekomma dess fortsättande, pålagt dem mycket höga afgifter, i förening med stränga controller. Dessa medel hafva också verkat; de böra naturligtvis äfven härstädes hafva samma följd, om de begagnas. Jag får således lill antagande vördsamt föreslå, hvad jag i de arne sista punklerne af min motion framställt, nemligen: 2:0 att deras vistande inom Riket malte för hvarje år inskränkas till 3 å \ månader, samt att de, i hvarje stad de passera, må åläggas för vederbörande auctorilet, genom påskrift af sitt pass, styrka, att de den stadgade månadsafgiften erlagt; 3:o att, derest de underlåta att sitt pass uppvisa och sin afgift erlägga, eller inlåta sig uti förbjuden handel, eller slutligen befinnas försöka bär bortsluta eller inpractisera till införsel förbjudna varor, de första gången må anses förfallne till 5oo R:dr B:co böter, andra gången tili jooo R:dr B:co, jemte förvisning ur riket, hvilket sednaue straff dock bör tillämpas, med afseende på den sistnämnde omständigheten, så snart förbrytelse mot densamme inträffat, utan allt uppskof.”