Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tror nemligen, att Stipendiers tillskapande förnämligast varit föranledt å ena sidan, af Statens behof af kunnige Embetsman och vetenskapsidkare, Och å den andra af meddellösheten hos storrå delen af Nationen, hvarigenom föräldrar betagits tillfälle, att gifva åt sina barn den vetenskapliga bildning, som de under en lyckligare Ställning kunnat emottaga, och som för Statens tjenst är behöflig. Bevis för detta förhållande finnes på många stallen uti Fäderneslandets Historia under början gf Konung Gustaf I:s Regering, der denne store Konung ofta utbrister i klagan deröfver, att skicklig» Embetsman af landets egne barn saknades, hvarigenom Han fann sig nödsakad , att anförtro flere vigtiga delar af Statsförvaltningen åt Utländska personers händer. Det var för att tf« hjelpa denna brist och för att sätta obemedlade Svenska ynglingar i stånd att besöka Lärosäten, der en högre förstånds odling kundä .vinnas, som denne Konung först, och eft»C Honom flere Sveriges framfarne Regenter äfvensom enskildte Medborgare anslogo summor till understöd för fattige ynglingar Vid deras studiers fortsättande. Få detta sätt haf* 52 Dtni 3 Ocloher e. m. va stipendier fått deras upprinnelse och sedermera blifvit i enahanda afsigt bibehållna; och ett stipendium torde således egenteligen böra anses icke såsom en belöning, utan såsöm ett bidrag till den Studerande ynglingens uppehälle under det'han, såsom Herr von Hartmansdorff, 'ganska rigtigt anmärkt, uppoffrar sin tid och sin möda på förvärfvande af sådane kunskaper, hvilka ej under läroåren och må hända ej på lång tid derefter gifva deras Idkare en inkomst, hvarifrån han kan hämta en tarflig bergning.
“Ser du — där står tvåtusen femhundra“, sade han häftigt. “Att du väntade så mycket pängar! Har du fått arf?“ Dahlén hade rest sig i sängen. Svettdropparne pärlade på hans panna, och pulsarne dunkade våldsamt: “Hvar ä-är det ifrån? — Jag vä-äntade i-inga pängar.“ Wissén gick bort till lampan och läste åter på lappen: “Afstämpladt i Ljungby. — Känner du någon i Ljungby? — Hvar ligger det för resten?“ Men Hans visste ingenting — kände inte till något Ljungby — kunde för öfrigt knappast tänka. Det gick rundt i knoppen men nu skulle han stiga upp i alla fall. Det dög inte att ligga längre! Svettig och feberhet som han var, klef han ur sängen, fick på sig strumpor och skor, gick bort till bordet och kvitterade lappen — nästan naken i det råkalla rummet. När han gjort det, reste han sig från stolen, gick fram mot kommoden, bleknade med ens, vacklade och föll i armarne på Wissén, som hade fortsatt sin promenad på golfvet. Han hade tydligen öfverskattat sina krafter. Wissén släpade honom till sängen, tog af honom strumpor och skor, höljde öfver honom allt hvad han hade förut och dess utom sitt eget täcke, som han hämtade ur sin säng. Därefter gick han ut på vinden. Där lågo högar af snö, som yrt in genom en söndrig takpanna. Han tog en hand full, gick in och gned därmed Dahléns fötter, tills han kände, hur värmen återkom. Då höljde han omkring dem och satte sig sedan på sängkanten för att om möjligt bibringa dem ett grand af sin egen kroppsvärme och för öfrigt se efter, om Hans icke snart skulle komma sig igen. Jo, det gjorde han om en stund, och ville då stiga upp igen. Anders hade all möda i världen att hålla honom kvar. Han ville ovilkorligen ha ut “reket“ i kväll. Om han så skulle dö på kuppen! Till sist måste Wissén lofva att gå och hämta det. Febern hade nu återkommit, och kinderna glödde dunkelt röda. Till och med ögonen hade en het, obehaglig färg.
Då Rikets Ständers Herrar Revisorer sjelfve behagat vitsorda, att orsaken till detta, visserligen ganska bekymmersamma, förhållande borde tillskrifvas göromålens betydliga tillväxt i förhållande till tjenstemanna-personalens fåtalighet, så synes hvad Herrar Revisorer i afseende härå yttrat, icke kunna betraktas såsom någon anmärkning emot — 404 — Kongl. Styrelsen för åsidosättande af sin pligt, utan endast innefatta en erinran om nödvändigheten att snart vidtaga kraftiga åtgärder till afhjelpände för framtiden af de anmärkta olägenheterna; och då jag i allo delar den af Herrar Revisorer uttalade åsigt, att den förlust, som Staten tillskyndas derigenom, att de emot vederbörande Redogörare anhängiga anmärkningsmål, m. fl. lika magtpåliggande ärender, hvilkas utarbetande medtaga en längre tid, komma att, för de löpande göromålen, blifva efterliggande, är i flera hänseenden kännbarare, än den kostnad, som skulle erfordras för aflönandet af ett tillräckligt antal tjenstemän; så anser jag Kongl. Styrelsen, med hemtadt stöd af den grundsats, som Rikets Ständers Delegerade sålunda sjelfve framställt, böra i underdånighet föreslå en sådan tillökning uti tjenstemanna-personalen, att ej allenast samtliga anmärkningsmålen och öfriga vidlyftigare ärender 'må kunna jemnt handläggas utan afbrott i de kuranta göromålen, utan äfven Ledamöterne äga någon tid öfrig, för att, medelst läsning af utkommande arbeten angående fångvårdens förvaltning inom andra länder, erhålla kännedom om deruti skeende förändringar, och således icke varda med göromålen inom Kongl. Styrelsen så betungade, att de i förtid blifva till Statens tjenst oduglige, samt af fruktan derför finna sig föranlåtne att, då tillfälle dertill yppas, söka transport till annan befattning, helst ett tätt ombyte af Ledamöter inom ett Embetsverk i längden måste högst menligt inverka på ärendernas gång inom detsamma; men då Kongl. Styrelsen, redan för längre tid tillbaka, erhållit nådig befallning att afgifva underdånigt förslag till ny Instruktion för Embetsverket, och Herr
Detta blifver nästan med klara ord utsagdt i en annan sagoepisod. Den store kämpen Ketil Häng hade blifvit utfordrad till holmgång af vikingakonungen Tramar, som af Oden fått den gåfvan, att intet järn bet på honom. Det svärdet, som Ketil nyttjade i tvekampen, bar namnet Dragvandel. Så heter det i sagan: »Det tillkom den, som var utmanad, att hugga först, och Ketil högg Tramar på skuldran; men han stod lugn för hugget, ty svärdet bet icke på honom. Dock vacklade han åt sidan, enär hugget föll tungt. Därefter högg Ketil honom på den andra skuldran, men ännu bet svärdet icke. Då kvad Ketil: »Dragvandel, du slöas! Slappande trolldom, klinga, dig möter — du mäktar ej bita! Icke jag trott, din ägg skulle stötas från giftiga skuldror, om ock Oden gaf giftet.» Och han kvad åter: »Hur är det, Dragvandel? Hvi är slö du vorden? Hur än jag hugger, ej hårdt du biter; förr du ej skälft i sköldegny!» Då kvad Framar: »Skälfver nu gubbens skägg, när svärdet sviker den karske — till kamp han det äggar!» Och Ketil återtog: »Ej törs du oss ägga; kamptröga karlar månde till stora hugg mig ej mana. Bit nu, Dragvandel, eller du briste! Lyckan, den goda, lämnat oss bägge. Dock skall en tredje gång den ej svika.» Om en stund fortsatte han: »Ej fara det finnes, förr'n Dragvandel brister! Tre gånger det svärdet sviker oss ej.» »Då vände han svärdet i handen och höll dess andra ägg fram. Kung Framar stod lugn, då svärdet träffade honom tvärs öfver skuldran. Det stannade ej förrän vid höften, så att den ena sidan fläktes helt från kroppen. Då dog kung Framar.» Här uppfordrar alltså Ketil Häng med klara ord svärdet Dragvandel att bita, och motståndaren säger också uttryckligen om honom, att han äggar svärdet till kamp.
Sedan, till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel, äfvensom till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna, Rikets Ständer dels beviljat och till Kongl. Majds disposition ställt ett årligt anslag af 12,000 R:dr R:mt, att utgå under statsregleringsperioden 1858 1860, dels medgifvit, att de besparingar, som under ett år uppkomme, finge under ett följande år för ändamålet användas, hade, enligt hvad Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer uti afgifven berättelse anmält, Kongl. Majd, jemlikt nådiga bref af den 8 April och den 30 December 1859, på Statsrådet och Chefen för Eklesiastik-departementet disponerat ett belopp af 25,000 R:dr. att för berörde ändamål utgå. Efter det af dessa medel 24,985 R:dr 15 öre blifvit till Departements-chefen utbetalde, hade Kongl. Majit, uti nådigt bref till Kongl. Stats-kontoret af den 16 Mars 1860, jemte öfverlemnande till detta embetsverk af den utaf Departements-chefen öfver medlen upprättade räkning med tillhörande verifikationer, meddelat honom full decharge för medlens användande. Vid 1861 års revision väcktes väl fråga att Revisorerne, utan hinder deraf, måtte företaga granskning af berörde redogörelse, som sannolikt endast för sådant ändamål blifvit jemte verifikationer till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnad, men, sedan dervid erinrats, att en dylik granskning alltid förutsatte möjligheten af skeende anmärkningar vid redovisningen från Revisorernes sida, hvilka åter icke kunde till någon åtgärd föranleda, da Kongl. Majit redan meddelat full decharge åt den redovisningsskyldige, vägrade Revisorernes dåvarande Ordförande att framställa proposition å det gjorda yrkandet om granskning af ifrågavarande redogörelse, helst en sådan granskning, enligt hans uppfattning, vore att anses såsom en inkonstitutionel handling, om hvars företagande han ej ägde framställa proposition.
Statsverket i alla händelser är berättigadt från och med nästa år uppbära öfverskottet af bolagets årliga inkomster, sedan detta kommit i åtnjutande af den i privilegiets 9 § stadgade “behållna inkomst.11 På grund häraf föreslås vördsamt, att det må behaga Rikets Ständer besluta: l:o) att vederbörliga åtgärder genom Justitie-Ombudsmannen, eller annan ordning måtte vidtagas, för att förmå nya Trollhätte kanalbolag med sina, efter bolagsreglorna reviderade, böcker ådagalägga, vid hvilka tider full valuta med 750,000 R:dr Banko lemnats och kommit bolagets kassa till godo för de af bolaget utsläppte 1,500 aktier å 500 R:dr Banko stycket, eller, om sådant af bolaget skulle förvägras, saken då till vederbörlig domstol låta instämma, med framställning af de påståenden, hvartill omständigheterna kunna föranleda, äfvensom af förpligtelse för bolaget, att med sina böcker och säkerhetshandlingar visa, det bolaget fullgjort förbindelsen, enligt 8 § i privilegiet, att afsätta 100,000 R:dr Banko till reparationsfond; samt vidare 2:o) hos Kongl. Maj:t göra den underdåniga framställning, det behagade Kongl. Majit från och med nästkommande år 1863 årligen utse tvänne personer med uppdrag, att efter delfående och granskning af nya Trollhätte kanalbolags afslutade böcker, i hvad desse angå bolagets inkomster och utgifter, tillse, att den andel af nämnde inkomst för året, som Statsverket tillkommer, varder, jemlikt 9 § i 1838 års privilegium, rätteligen beräknad, hvarefter berättelser härom till Kongl. Maj:t borde aflemnas. Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet framställes vördsamt, Stockholm den 28 November 1862. J. J. Nordström. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Prosten J. Janzon : Om af giftens för minuthandel med och utskänkning af bränvin ingående till Staten.
Och slutligen när jag blef arg och hota’n med stryk, då teg han väl en stund, men när han såg att jag va’ blefven go’ igen, då började han åter, och slutligen trotsade han mig att för ett helt ankare bränvin, nu, så sent och mörkt och kuseligt, som det nu var, gå opp ensam på «loftet» eller «grefvekammar’n», och tänk! att båd’ Lars och rättar-Anders höll med ’en! Men nu blef jag intet onder, utan bara förargad, för jag blir aldrig ond på Anders, för de ä’ en satans bra och dugtig karl, och intet på Lars heller, för han ä’ så dummer som e’ sö, men jag blef förargad på dem, och ville visa dem med ens, hvad jag tordes och intet tordes, och det utan en droppa, se’n då ett ankare bränvin, och derför tog jag båd’ Anders och Lars och Olle med mig, och Bengt följde också med för sällskaps skull, och så gick vi upp och bad att få tala med mamsell Sara, och så bad jag henne så vackert om nöckla’, och att jag skulle få vara deruppe hela natta’, och försäkrade henne på samvete, att jag skulle aldrig äta ett enda päron eller äpple, eller röra något annat. Men Bengt minns hvad hon svarade: «Nej» – sa’ hon – «det kan Gunnar intet få. Att Gunnar har mod och håg att gå dit och stanna der, det syns nog när han så enträget ber mig derom, men jag har, af mina orsaker, föresatt mig att aldrig, till eho det måtte vara, lemna ut dessa nycklar, och vill alls intet gå ifrån min föresats.» Jag kan intet neka till att det klack uti mig, när hon så talade, för nog har hon sina fullvigtiga skäl, fast de ä’ fördolda, en så klok och galant menniska som hon är. – Se’n sa’ dränga aldrig ord, utom Olle, som sa’ att jag va’ glad för jag slapp! Har ’en hört på så’nt! – fortfor Gunnar efter en liten tystnad. De andra tego hemska och funderande. Men nu kom Olle tillbakaragglandes och skrek redan på långt håll:
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han visserligen erinrade sig -det yttrande af Frih. Raab, som Frilen nu åberopat, men då Frihm Instämt i förslaget om minimi-tillverkningens nedsättande till 125 k:r för alla nu ifrågavar:de 'bränneriet', ansett del endast såsom en hemställan till Hr von Koch alt borttaga de anmärkte orden. Frih. Raab: Nu är det också alldeles öfverflödigt sedan Hr von Koch medgitvit modifikationen. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att till följd af Hr von Köchs medgifvande, orden ”med vattenånga” i bans förslag konvmeatt utgå, 506 Den 27 April f. m. O samt att i öfrigt af Frill. Åkerhjelm blifvit yrkadt, att minimitillverkningen måtte nedsättas till 200 k:r. Då Hr von Hartmansdorff yrkat serskilda propos:r, torde R. o. Ad. först bestämma ifrågavande minimum, med dervid förbehållen öppen rätt, att sedan minimum i allmänhet blifvit bestämdt, yttra sig öfver del af Hr von Koch föreslagna tillägg. I afseende på delta minimum hade blifvit föreslaget dels 300, dels 200, och dels 125 k:r, och Hr Gr. o. Landtm, finge nu hemställa om R. o. Ad. bifölle Ulskis förslag att bestämma detsamma lill 300 k:r. Härvid ropades starka Ja, blandade med åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Gr. Posse, Knut Axel: begärde votering med anhållan, att Hr von Hartmansdorffs förslag om miuimi-tillverkningens bestämmande till 125 k:r måtte blifva contrapropos: Hr von Koch: Jag hemställer lill Hr Gr. o. Landtm, om icke de öfriga yrkanderne skulle blifva undertryckta, ifall Gr. Posses förslag till contrapropos. antages.
De Summor, hvarmed Banken 384 Den 7 Juli» /» m. temporairt skulle fä anlitas , såsom C vedi* tivet för Riks^äldsSedlarnes invexlirig och för uppköp af Spannmål, äro icke häruti inbegripna, emedan de endast äro påräknade att för en kort tid begagnas, och alltså icke heller för längre tid kunna öka Banco - Sedelstocken. Bancolftskottet äter föreslär att allt hvad i Banken under 5 års tid inflyter, ovilkorligen åter skall utlånas, antingen allmänna Penninge-ställningen det kräfver eller icke. Enligt Banco - Fullmägtiges uppgjorda beräkning skall Bankens inkomster i det mindsta för nämnde tid kunna påräknas till 8 millioner R:d., och således Banken mindst utgifva 5 millioner mer än hvad StatsUtskottet ansett i det högsta behöfva derifrån utgå. Jag går mu att upptaga de ^igtigaste punkterna af BancoUtskottets Betänkande och skall försöka att dem besvara. i:o Yttrar BancoUtskottet, med åberopande af Fullmägtiges enhälliga framställning: ”Att Riksens Ständers Bank blif’’vit, så väl vid Riksdagen år i3oo som ytterligare år 1812, högtidligen försäkrad ”att ensamt drifva 'Discont-rörelsen i Riket, ’’och att Riks-Disconten vid Octrojens slut ”skulle komma att förvaltas endast till för"mon för Banken.” “ Denna ben 7 Juli. f. ni. Denna försäkran måtte val vara gifven åt Banco-Verke t, och ej åt några vissa Personer. — Förståndet af en dylik försäkran kan väl icke vara annat, ari at Barn ken skall få tillgodonjuta deitbvinst som af Disconteririgen rippkomirier. Detta kan ju Ske fastän förvaltningen af Discont-Verket är ställd under eri annan styrelse än den Som har Banöo-FörVältningen om händer. Beloppet af Discorit-Viristen har deremot ifrån början eller vid Riksdagen år iSoo på långt nät ické varit calculerad till så Stor Summa sorit Banco-Styrelsen, till Rikets stora skada, densamma uppdrifvit.
Gränsen emellan hvardera §:s straff-område synes mig sväfvande och blir troligen svår att noggrannt uppdraga. Afser nemligen 1 § jemväl de afskrifter af inneliggande rättseller räkenskaps-handlingar, som i vissa fall skola från lägre till högre myndighet insändas och kunna lika, som originalen, anses ega urkundlig egenskap? Afser samma § likaledes diarier angående och koncepter, om sådana linnas, till de handlingar af mindre vigt, hvilkas förfalskande i 3 § beläggas med lägre straff? Och skalf 1 § tillämpas å förfalskning af der afsedda handlingar, som fiitnas under vård af särskild embetseller tjensteman eller utaf de flera andra offentliga myndigheter, hvilka i 2 § hvar efter annan uppräknas, men icke blifvit i den 1 § särskildt utmärkta? Utan uppmärksamhet kan det ej heller lemnäs att 1 § icke upptager del fall, att någon falskeligen skrifver der omförmälda handlingar och sätter dessa i de äktas ställe, men att deremot åtgärden, alt i förutsatta brottsliga afsigter förstöra dylika handlingar utan att understicka andra, blifvit hänförd lill egenskap af förfalskning. Det förra förfarandet, hvilket innebär förfalskning i högsta grad, bör icke gerna med tystnad förbigås i en straff-lag rörande sådana brott; det sednare åter får icke dermed sammanblandas. Huru straffbart sistnämnde förfarande än må anses, saknar det likväl egenskapen af förfalskning och hörer rätteligen till bedrägeri. Behöfves derå särskildt straff bestämmas, bör det väl utsättas i den afdelning af förslaget, som om dylikt brott handlar och i hvars 24 § 2 mom. stadgande i sådan syftning finnes intaget. I öfrigt och så vida det mäste antagas, att uti strafflags-förslaget tidsbestämmelserna för straffen blifvit, med afseende å brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet, systematiskt gjorda, förefaller dét mig både orådligt och ändamålsvidrigt, att då, såsom här skett, vissa delar af samma förslag blifvit öfverförda i 28 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. den nya Författningen, utan tvingande omständigheter förlänga eller förkorta de straff-tider, som uti förslaget äro utsatta.
Den, som, på sätt 3 Stånd beslutat, anser gällande bestämmelser för rubriken nålar böra förblifva oförändrade, nemligen: Bevillnings-Vtskotlets Memorial, N.-o 23. 39 syoch tambour1 skålp 20 sk. inf.-tull knappoch hår1 skålp 20 sk. d:o kråsoch bröstnålar af oäkta metall 100 r:dr v. 25 r:clr d:o andra slag, ej specificerade, 1 skålp 12 sk. d:o, röstar Ja; den, det cj vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages för nålar följande redaktion och tull bestämmelser: Bröstnålar af metall förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, knapp-, sy-, och andra slag 1 skålp. 12 sk. införselstull. På sätt Utskottet tillstyrkt, hafva Ridderskapet och Adeln, Preste.- Oliver, och Bonde-stånden beslutat, att införselstullen å oliver skall bibehållas vid 12 sk. per kanna, hvilken afgift Borgare-ståndet deremot nedsatt lill 6 sk.; och torde, derest Borgare-stundet icke vill frånträda detta sitt beslut, följande omröstning böra anställas: 228:o. Den, som bifaller Utskottets, af 3 Stånd godkända förslag, att å oliver bibehålla gällande införselstull, 12 sk. kannan, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes införselstullen till 6 sk. per kanna. Presteoch Borule-stånden hafva godkänt, mev\ Ridder skåpet och Adeln Oljelakor. samt Borgare-ståndet ogillat Utskottets förslag att å oljekakor, som nu äro tullfria vid inoch utförsel, stadga en utförselstull af 5 sk. per lispund. Utskottet inbjuder Ridder skåpet och Adeln samt Borgareståndet, att, lika med öfriga Stånden, antaga nyssnämnde tullsats.
Af berättelsen skola två exemplar utskrifvas, af Revisorerne undertecknas samt allemnas, det ena under försegling till Riddarhusarkivet och det andra till Banko-fullmägtige för att befordras till trycket, och så fort sig göra låter, till allmänhetens kännedom med ofliciela tidningarne utdelas. § 8. Hvarje Revisor bestås skjuts efter två hästar från sitt hemvist till Stockholm och åter, samt derjemte traktamente af sex R:dr Riksmynt om dagen under så väl sjelfva revisions-förrättningen som framoch återresan efter beräkning af åtta mil för hvarje resedag, och med iakttagande att, derest miltalet icke jemnt motsvarar resedagarne, må för öfverskottet, så vida det uppgår tili minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; kommande hädanefter, likasom hittills, halfva beloppet af dessa traktamenten och resekostnader att af Banken godtgöras . § 9 Lämpliga arfvoden åt den i och för revisions-förrättningen vid Banko-verket anställda kanslioch vaktbetjening ega Revisorerne att, i mån af arbetets vidd och beskaffenhet, bestämma, samt anordnandet deraf åt Fullmägtige uppdraga. -y Banko-Utskottets Memorial M 48. Hvad härefter vidkommer Instruktionen för Revisorerne öfver Banko-Diskontverket i Stockholm samt Låne-kontoren i orterne, har Utskottet, under åberopande af hvad här ofvan blifvit yttradt om upphörande af den för Revisorerne öfver Bankoverket nu stadgade skyldighet att aflägga tysthetsed, ansett att äfven Revisorerne öfver Banko-Diskont-verket och Låne-kontoren böra från dylik edgångs-skyldighet befrias, mot det alt i Instruktionen i stället införes ett stadgande, som ålägger dem att iakttaga tystlåtenhet i hvad som rörer enskilda personers förhållanden till nämnde Verk; äfvensom Utskottet funnit lämpligt, att det nuvarande stadgandet i 7 §, enligt hvilket hvarje Revisor eger att beräkna skjuts till och från revisions-orten, bringas till öfverensstämmelse med föreskriften i g 8 af Instruktionen för Revisorerne af Banko-verket, som innehåller, att hvarje
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, J\2 100, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjunde Hufvudtitel, blef samma Utlåtande godkändt, utom hvad angar dels 2:dra, 7:de och 27:de punkterna, hvilka, jemte anmärkningen näst efter sistnämnda punkt, återremitterades, dels 5:te och 13;de punkterna, med afslag hvarå Ståndet antog de i Herr Björcks reservationer, sid. 18, framställda förslag, och dels 16:de punkten, som bifölls med rättelse af siffran från 2,000 R:dr lill 200 R:dr. Från Bederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JV2 100, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjunde Hufvudtitel godkände Ståndet allt hvad Utskottet tillstyrkt och föreslagit med undantag af de punkter, hvilka här nedan omförmälas: Punkten 8, uti hvilken Utskottet med bifall till Kongl. Maj:ts förslag, tillstyrkt till lön för ytterligare en Kanslist hos Stats-kontorets Registrator och Aktuarie ett årligt anslag af 1,000 R:dr, afslogs, hvaremot Ståndet beslöt, att nämnda belopp skulle användas lill skrifvarebiträde åt nämnde tjensteman. Vid 23:dje punkten, uti hvilken Utskottet tillstyrkt, alt ett förslagsanslag under benämning: »ersättning lill städerna för mistad tolag», måtte i Riks-staten upptagas till ett belopp af 1,040,000 R:dr, liit Ståndet bero; hvaremot punkten 26, deruti Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte bifalla, att det vid sednaste riksdag uppförda anslag' såsom ersättning till Postverket för ökad kostnad i följd af poslskjutslegans höjande mätte med innevarande statsregleringsperiod Iran Riks - Prot.-Utdrag den 6 Juni 1863.