Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sörpa (Stafett 23:co 9t:br 8: - Stnbra b:o // b;o // Sjcrbc fyjcrbe ©labett 23:co §H:br 3: — g-emte b:o „ 2: — jfnfpectorer, Sactorer, Caf orer, 23oöI?ållarc od) ©Ciri finare, ttfa utcb bein t 27 §. tTTasmaftare, 23ygtjm«ftare cd) ^aummrfmctismaftare, uteb flere anbra aröetSförcfiånbare leib 23 v lif ccf) 23ergtoerf, fyovfla ©fasett Slttbra b:c Strebfe b:o mjolnare, fe Cltoarnar. mafter*0rnenner maftare hnb g-abrifcr od) öfriga Snrättmngar, 5'övfla Klaren Slttbra b:c £rebje b:o gjerbc b:o $emte b:c Prebtfrmter, krutte*, i Shea (Slaf er: 0örfta (Staben . Slnbra b:o Uppfymngsman lutb ©ruftoor, t Strc (Stater: 5'örfta (Slaten
Försäljning af sex Innsmans-bostnlls-lägenheter i Malmöhus Län, angående: I. 115, R. 121; B. lil. 13, A 47, E 119. — och afverkning af skog från Preste-boställen, för beredande af medel lill pensious-fonder för Ecklesiastika tjenstemäns enkor och barn, angående: B. IV. 276, 489, A. 489 — af de för Stats-Verkets räkning utarrenderade egendomar, angående: B. VI. 87. 430; VII. 109, A. 110. —, angående rättighet till fri sådan å landet af hembrygdt öl och svagdricka : B. VI. 281, 431, A. 431; U. IX. 58, 110, A. 110. — till skatte af de Danviks Hospital tillhöriga, med ständig städjeoch besittnings-rätt på innehafvarue upplåtne hemman och lägen - — F — 83 heter, angående: III. 12, R. 12; B. VI. 87, 430; VII. lil, A. 118; E. VIII. 3- Förvaltning af förmynderskap, angående bestämmande af visst arfvode för —: B. XI. 289, 313. A. 313. Förvandling i penningar af persedel-skatterna, angående: B. III. 313, 457, 526, A 526. Förverkning af båtsmanslöner, angående upphäfvande af föreskrifterna derom; motion af Friherre Georg af Schmidt: se Motioner. Förändrad grund för uppskattning af bränvins värde vid partihandel: B. VI. 3, 429, 523, A. 523; E. VII. 226. — lagstiftning i afseende på krono-hemman och nybyggen, angående: B. VIII. 228, 375; IX. 41, A. 44, E. lil.
Författaren anser för sa obetydlig att eftergifwa, Seminarier för Saltbitter, tillwerkningen borde, med den deraf till circa 50,222 Rwle Banco ärligen uppgående besparing, af Kongl. Majtt och Kronan pä desi bekostnad i Landsorterne inrättas, derifrån kunnige Saltbitter-Sjudare kunde lill betjening för de enstilta Corporationers tillwerkningar Utgå och andre ater derstädes tilldanas. L:o. Af Riksdagsmannen Anders,Erlandsson fran Olands Södra Mot, derutinnan han af anförde orsaker förmenar alla Skader i Riket, hwil, ka lika med Landets Jnnewänare njuta enahanda fördel as Rikets förswar, böra deltaga uti Saltbit, ter-tillwerkningen kill Rikets behof och att alias gemensamma stylldiahek bör wara, att hwar i sin mohn anskaffa hwad som tjenar till gemensam nytta. Hwad beha Memorialer således innehålla, och Utskottet i öfrigt krodt wara med detta ämne sören, ligt, har Utskottet noga öswerwägak, samt deraf funnit: Att Rikets hitintills paraknade Krut-behof utgjord! 6,loo Centner, deraf 1274 Centner åtgå till arliga Erercitier, Z022 Centner till Bekgwerken och det öfriga eller 2026 Centner endast blifwer att påräkna kill Kronans förrader och pakommande krig: Att för denna Krut-tiltwerkning, som äfwen öfwerensstämmer med de för Krutbruken i Riket utfärdade Privilegier, erfordras ärligen något öfwer 52,202 Lispund Saltbitter, hwilket i det närmaste instämmer med det guantum Saltbitter till ett halst Lispund per Hemman beräknad, som nu med penningar till största delen löses af Hemmans-ägarne.
Tiil och med den gamla fröken skrattade. » Thérése satt stilla i sitt hörn. Hon var hvit i ansiktet som kakelugnen. Plötsligt brast hon ut i en häftig snyftning och sprang på dörren. » Allmän uppståndelse. Flickorna fortforo att skratta; gossarne sågo en smula skamsna ut. » Men jag, jag sprang efter henne ut i tamburen. Jag vet icke, hvad som kom åt mig, hvilken känsla, som plötsligt fick makt med mig, men jag kände mig riktigt som en liten hjälte. » Jag fick tag i henne, där hon, snyftande som o m hennes hjärta velat brista, stod och letade efter sin kappa för att gå. » Några ögonblick därefter hade jag släpat henne med mig in igen och j a g dansade en hel dans med henne, endast med henne. Mina ögon gnistrade, blodet brann i mina ådror. Om någon gjort en min, så hade jag rusat på honom. Men ingen låtsade, som om något förefallit. Ah, barn sakna visserligen känslor, men de förstå en vacker handling! Därför — • tala icke med dem, resonnera aldrig, utan visa dem, gif dem exempel! » Från den dagen var jag ofta Thérése ' kavaljer. Det var för öfrigt slut med hennes pröfvotid: litet hvar var vänlig mot henne. » Det dröjde några år, innan jag återsåg Thérése. Hvar och en går sin väg. » Men en dag såg jag henne på gatan. Jag kände genast igen henne. Hon var sig alldeles lik, större, men icke vackrare. Jag hälsade på henne i förbigående, litet vårdslöst som en ung herre på nitton år gör, då han har några glada kamrater i sällskap. » En af dem sade: — » Det var katten, hvad det där långa spöket rodnade, då du hälsade på henne! » » Jag vände mig skrattande om. Thérése hade stannat vid ett butikfönster och såg efter oss. Då hon märkte, att jag gaf akt på henne, fick hon brådtom och fortsatte sin väg. » Ett par år därefter — jag var då en ung kontorist vid början af min affärsbana — gjorde jag bekantskap med unge Dellyik, son till juveleraren.
I så fall frikänns de, även om handpenningen inte uppgått till bristens fyllande. § 44 Skulle varorna inte svara mot beskrivning i förteckningen, anmäler köparen till den som har ansvar för auktionen. Har misstag begåtts ansvarar den som haft persedlarna under vård för bristen. För att undvika tvister mellan auktionsförrättningen och köparen, skall sådana varor som på grund av torkning eller annan förminskning inte säljas efter vikt utan endast efter ungefärlig beräkning. § 45 Vid försäljningsauktioner som är förenade med uppbördsansvar, får auktionisten 1 % på försäljningen utom då det gäller krut, där andelen endast är ½ %. Bor han mer än en mil bort, bestås han skjuts efter en häst, men endast en gång även om auktionen räcker flera dagar. Han får inte traktamente. § 46 Efter åtta dagar redovisas auktionens resultat och de influtna medlen insändas till Krigs Kollegium. § 47 Är redovisningen inte insänd inom 1 månad pliktar den som har ansvar med 1 per mille på beloppet. § 48 Om vid auktionen något anbud är så lågt att det blir förlust för Kronan inropas det av styresmannen för Kronan och i protokollet antecknas: " Återrop ". Återrop får inte ske på varor som är odugliga, underkastade förändringar, fordra underhåll som hästar och kreatur. Auktionisten får ingen provision här. § 49 Vid auktioner i Krigs Kollegiet har auktionisten ensam ansvar för osäker köpare. Datum ut supra CARL JOHAN Reglemente för djur Läkare i Riket. Stockholm den 3 juni 1824 Sedan veterinärinrättningen i Stockholm blivit tillsatt, så att tillgången på skickliga djurläkare kan öka, har Vi funnit angeläget att föreskriva dels deras skyldigheter och den ersättning av allmänna medel de bör erhålla. 1: o Utbryter någon farsot bland husdjuren, som fordrar att djurläkare tillkallas, är det läkare och elever vid Veterinärinrättningen i Stockholm och Skara Regements Hästläkare som kallas att bistå. Även de som inte har allmän lön, men tillståndsbrev, får praktisera i landsorterna. Eskvadrons Hovslagare skall ovillkorligen lämna sitt biträde, när de av Sundhets Kollegium eller Befallningshavande förordnas. Undantag de tider på året, då deras tjänstgöring vid regementena behövs.
Deremot hafva Rikets Ständer fuquiit skäligt att, för aflönande af ytterligare Alta extra Provincial-Läkare med 250 Ralr till hvardera, låta å Stat uppföra en summa af 20( 0 R'dr, med förbi lu lli likväl, att ifrågavarande extra Provincial-Läkare icke utan menigheternas inom deras districtl begifvande 376 Expeditions-Utskottets Förslag tili lind. Skrifvelse, N.o IjS. och Sundhets-Collegii hörande nied denna befattning få förena någon annan, livilket Rikets Ständer anse äfven böra iagttagas vid återbesättande af sådane extra Provincial-Läkare-befaltningar, hvartill arfvodm redan äro anslagne, äfvensom att de nu beviljade arfvodea ej må utgå förr, än E. K. M., sedan Dess samtlige Befallningshafvande blifvit hörde och Sundliets-Collegitim i ämnet sig yttrat, kommit i tillfälle att pröfva, hvarest lillökadt antal Läkare kan finnas af bebofvet mest påkalladt, utan emedlertid tillgodoföras RiksgäldsContoiret, hvarvid Rikets Ständer (å tillika i underdånighet anmäla deras önskan, att, vid anställandet af extra Provincial-läkare, hufvudsakligt afseende måtte fästas a de orter, som sakna medel och förmåga att sjelfva bekosta underhållet af sina Läkare. c') Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet.
M:s föreg:de beslut i den - 192 Dea 14 Augusti e. m. na fråga. K. M:s föreg:de beslut, så vidt de hafva blifvit ali* mänt bekanta, hafva varit i strid med den mening, för hvilken Frih. Hamilton talar. Jag vet detta med någon säkerhet, derföre att jag, såsom tillförene Konungens Rådgifvare, har contrasiguerat ett af Konungens beslut i denna fråga. Den mening jag då yttrade inför Thronen, deu vidhåller jag på detta rum, och skulle anse mig ovärdig att hafva varit Rådgifvare om jag icke så gjorde. Det är mig ogörligt att nu omständligen utveckla skälen dertill; jag har förbehållit mig det till en annan gång. Mea med afseende på hvad här blifvit yttradt, an håller jag få tillägga några ord. Frih. Hamilton synes tro, att kyrkornas rätt icke skulle kunna komma att bestå vid domstol, om saken komme dit. Om så är, hvarför vill den värde ledamoten icke gifva sig ro och låta kyrkorna sjelfva sköta sin sak, och försvara sig så godt de kunna, eller ock inför domstol förlora? En annan talare, Frih. Anders Cederström, har varit af alldeles motsatt mening och sagt: hvarföre är det som Konung och R. St. befatta sig med della ärende? Jo, emedan hemmausäboerne icke kunna göra sin rätt gällande, d. v. s. detsamma som att åboerne eller arreudatorerue ej hafva någon rätt; ty hade de någon, sä borde de efter Svensk lag kunna göra deu gällande. Hafva de äter ingen rätt, utan man går att förskaffa dem en sådan, hvad vill det säga annat, än att man vill begagna de lagstiftande makternas myndighet, för att gifva åt någon en rätt, som han icke har, och som han skulle Jfä pä bekostnad af någon annan, som innehafver denna rätt? Ater har man sagt, att ändamålet vore, att låta en hvar behålla sin nuvar. rätt. Manne denna icke inuebär, att hemmansinnehafvarne kunna höja arrendet i män af stigande odling? Utan tvifvel hafva kyrkorna denna rätt. Hvad är det dä arrendatorerna önska?
Jag vidblifver således mitt förra yrkande om bifall till den förevide punkten och 408 Den 28 A pr! 3. reserverar jag mig högtidligen mot ett beslut, sorn i ena fallet skulle försinka de påbörjade arbetena och i det andra komma att förstöra en mängd andra nyttiga företags utförande, för att ej tala om det tredje fallet, att det nemi. skulle åstadkomma ett menligt inflytande på våra finanser. Jag anhåller om bifall till Betiinkrt. Gr. Taube, Arvid; Ben tillämnade bibanan emellan Falköping och Jönköping anser jag vara en af de vigtigaste i Sverige, ocb stöder jag denna roin åsigt äfven på jernviigskomitéens betänkande, som uptager Jöuköping-Falköping-banans stora vigt äfven för vestra stambanan. Skulle fullbordandet af denria bibana ytterligare upskjutas, korume Statsverket att derigenom, endast uti fervaltuingsomkostnader eller i aflöning tii) öfveringeniör och öfriga tjenstemän, ärligen förlora omkring 12,000 rdr. Härtill kommer att trafikskötseln på en så kort bandel, som den emellan Falköping och sjön Stråken, blifver betydligt högre jemförd med den inkomst, som på denna bana kan upkomma, än då trafiken kan utföras på hela stycket från Falköping till Jönköping på en gång. Det är k alla länder, som lia jernvägar, en känd sak, att om en kort jernväg skall kunna bära sig, måste trafiken derå vara synnerligen liflig; men kan någon liflig trafik förväntas upkomma emellan Falköping och sjön Stråken, hvilken sednare ej gerna kan anses vara någoo remarkabel ändpunkt för en jernväg? Det är föga sannolikt; hvartill kommer att trafiken på de första milen af e» bibana ej heller synnerligen bidrager till förökande af inkomsterna på sjelfva stambanan, emedan de varor, som sålunda komma till sjelfva hufvud»- banan, ändå komma den till godo från de 2 å 3 milen närmast intill densamma. Det är först då en bibana erhåller större längd, eller kommer i direkt förbindelse med någon annan kommunikationslinie, sorn den kan sägas vara af något synnerligt gagn för sjelfva hufvudbanan.
Jag bör upplysa, att den tolkning jag gifvit åt detta ställe icke är alldeles densamma som Bugges. Låt oss då först hålla oss till hans, som är formelt riktig äfven den. Vi hafva nämligen här att göra med ett dubbeltydigt uttryck, som bör betraktas ur båda sina aspekter. Bugge öfversätter: »Förtäljom detta andra (folkminne), huruledes han (Varins son Vamud), aflägsnad från Reidgoterna, råkade ut för nio flockar och sedan ljöt döden med anledning däraf.» Öfversättningarna skilja sig endast med afseende på läsningen och tydningen af de sista orden i detta ställe: ub sakar, hvilket kan läsas och tydas både såsom Bugge gjort det: med anledning däraf, och såsom jag gjort det: genom grymhets förvållande (ub ubsa sakar). Antagligen har runristaren själf sett denna tvetydighet likaväl som jag och haft intet emot, att man tolkat den på båda de möjliga sätten, ty båda föra i den rätta riktningen, och den senare fullständiggör den förra. Stället ger oss, i Bugges öfversättning såväl som i min, följande upplysningar: 1) Varins son Vamud har varit anförare för reidgotiske stridsmän – en slutsats, som bekräftas af ett annat ställe i Rökstensinskriften. 2) Vid något tillfälle, då fiender inväntade honom på för honom främmande mark, och då han af en eller annan anledning blifvit skild från sina reidgotiske stridsmän, vardt han omringad af nio fiendeflockar och öfvermannades af dem. 3) Han stupade icke i striden, utan tillfångatogs och ljöt döden därefter såsom en följd af tillfångatagandet. Detta följer omedelbart af Bugges öfversättning: »och sedan ljöt döden med anledning däraf». Jag delar Bugges åsigt, att sagan kan ha sagt, att hjälten under en pågående strid hade vågat sig för långt in bland fienderna, och att Rökstenens runristare kan ha menat detta med uttrycket:
Naj:ts i körrkerörde ?rotoeolluttr^ekta klädiga uppmaning till K>e88 8tats-IIäd att, i emketet torl>likva, intill de88 kragan om 8tats-Idadet8 förändrade organisation vore afgjord, emottog8 ak mig med lika underdånig keredvilligket oell erkän8>a för det IKädiga förtroende, 8om dieterade denna uppmaning, 8vm ak det öfriga 8tat8-kädet; oell det klef mig en kär pligt att 8ä8om kadgitvare oell Irepr686ntant medverka till antagande ak denna förändring, kviiken, om ej ännu innekärande alla de egen8kaper, 8vm erfordras, för att göra den till ett välkildadt organist 8t^relse-Verk, likväl utgör ett kramgaende pa den väg, som leder til! vär kela admini8tration8 förenkling oell ändamalsenligare verksamket." ''8edan denna tid kalva Ilikets 8tänder antagit nämnde grundlagsförändring oell liders Ikongl. Naj:t kar äkven deråt gikvit 8itt lVadiga samtycke, samt gar nu att utse den personal, som kommer att utgöra lyders Isangk Naj:ts n^a Lonsell. Oet tiilkör ieke mig att kedöma, kuruvida jag mä anses ega de egenskaper, som erfordras, för att kunna räknas kland detta antal; men det tiilkör mig att ej förkise de ket^dligen ökade, ak lätt korutsedde inträffande ^pttre ook inre forkällanden körs varade, emkets-pligter, som ovilkorligen komma att åtfölja de n^a 8tats-Iläds-k68täIIningarn6.^ ''Kikter en pa 38:de äret tillkragt elfeetiv oek till större delen trägen oek mödosam tjenstetid, kar jag äkven kunnit nära det tids-moment al min lelnads-älder, som för pensions erkällande är erforderlig; men dä min 6 ^o/rg/.
De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke ega tillgång att bekosta deras skol-undervisning, böra genom Fattigvården understödjas. Hvar och en husbonde skall tillse, att dess tjenstehjons och underhafvaudes barn icke blifva i saknad af erforderlig undervisning. 3:o Detta moment bifölls med den förändring, att, i stället för de å 3:dje raden förekommande orden ”ofvannämnde stadgande ej anses derföre lägga något hinder i vägen”, hvilka utgå, insättas dessa: ”en sådan tillåtas och alt orden å femte raden ”dagar i veckan” utbytas mot "tider”. 4:o Godkändes, med uteslutande af orden ”eller Cornmunai-Styreise, så framt en sådan framdeles varder inrättad,” hvilka böra utgå. Prot. TJldr. d, i Mars 18^.1. 5 mom. skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Om dessa varningar blifva frugtlosa, må Kyrko-Rådet ålägga vitén till högst 3 R:dr 16 sk. Banco belopp, hvilka tillfalla Skol-cassan. Hjelper icke heller det, och barnen stå tillhaka i Christendoms-kunskap eller färdighet i innanläsning, må de kunna från föräldrarne skiljas och till vårdande åt enskilde personer öfverlemnas samt deras underhåll, jemte skolpenningarne, hos föräldrarne eller målsmännen i laga ordning utmätas.” 6:0 Ståndet ansåg detta moment, såsom öfverflödigt, böra utgå. 7:o För detta moment antogs följande förändrade lydelse: ”Alla i skolåldern varande barn böra, enligt den gällande Skol-Ordningen, i Skolan sig inställa, endast de undantagne, hvilka af föräldrar eller målsmän blifvit anmälde att undervisas hemma. Skulle, vid de i 7 §. 2 mom. bestämda förhör, denna hemläsning finnas icke behörigen vårdad, skall vid början af nästa läsetermin ordentlig skolgång dessa barn åligga.” 8:0 Ståndet fann delta moment böra utgå, såsom tillhörande det serskilda Reglememte, som för hvarje Skola skall upprättas. § 13.
Förordningen angående lagfart och börd af Jord på Landet den i3 Junii i8oo, i fråga om företrädes-rätt emellan köpare och säljarens borgenär, som efter försäljningen säker inteckning, samt Kgl. Förordningen af sistnämnde dag, rörande städsel och lego af jord pä landet, 3:dje morn., hvad angår viss tid för intecknande af Arrende-Contract, och med upphäf vande af i3 ,§“■ i Kongl. Förordningen den /3 Julii 1818, om inteckning i fast egendom, förordnas måtte som f öijer: t:o, Öfverlåter någon sin egande-rätt till fast egendom åt tvänne, stånde den öfverlåtelse fast, derå lagfart först sökes; dock att om tvänne söka lagfart å samma dag i staden eller vid samma Ting å landet, den öfverlåtelse är gällande, sorn först skedde. Sökes inteckning, till säkerhet för nyttjande-rätt till fastighet å landet, den egaren åt Wänne upplåtit, vare om dessas inbördes rätt Lag samma. a:o Har, innan lagfart sökes af den som egande-rätt till fast egendom förvarjvat, förre egarens borgenär, eller, om fastigheten är å landet, den, åt hvilken nyttjande-rätten är af förre egaren upplåten, i egendomen sökt inteckning; dä skall ej nya egarens anspråk ligga i vägen för inteckningen, utan må han, för hvad han förlorar, hålla sig till sin fångesman. Sökes å sarinna dag i staden, eller vid samma Ting å landet, både inteckning och lagfart, vike intecknings-sökanden för den, som eganderätten förvärfvat. J.o Söker någon lagfart, i grund af företedd handling, som hans egen åtkomst visar, men kan ej genast sä styrka förre egarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; varde hans ansökning ej dess mindre i Lagfarts-Protocollet tecknad. Fullgör han sedan å lan - Lng-JJiikottcti Utåtande N:o 165. det sist vid det allmänna Ting, som infaller näst efter tre månaderj och i stad inom tre månader, hvad till lagfartens vinnande nödigt ähj eller stämmer han sin talan inom den tid till
Ren tafla, som den siste värde talaren uppdragit, är i sanning bra mörk, och jag undrar ej på, om R. o. Adm, att döma af densamma, funne ställningen bekymmersam. Talaren har sagt, att ej mer än 2,800 gevär hittills äro aflevererade, och deri har han fullkomligt rätt; men om han säger, att ej flere gevär äro tillverkade, så har han orätt; man bör nemligen noga ihågkomma, att sedan gevären äro tillverkade, undergå de en noggrann besigtning, hvartill naturligtvis en ej så obetydlig tid åtgår, och först derefter aflevereras de till Kronans förråder. Hvad det beträffar, att vi ej skulle kunna tillverka ett tillräckligt antal gevär vid våra inhemska verkstäder, så får jag nämna, att denna tillverkning hittills mött hinder derigenom, att fördelningen af beställningarne varit i högsta grad ojemn, så att statens faktori icke kunnat utvidgas eller de enskildta fabrikanterna funnit tillräcklig uppmuntran att utvidga sina faktorier så mycket, som önskligt varit. Man har emellertid sökt att om möjligt undvika beställningar af gevär i utlandet, och, 670 Den 28 Februari e. m. om större och jemnare anslag erhållas, utvidga Eskilstuna gevärsfaktori så, att detta jemte det enskildta faktoriet skulle kunna förse landet med dess behof af gevär. Jag skulle på det högsta beklaga, om R. St:r ej beviljade det ifrågavarande anslaget, ty derigenom skulle man blifva urståndsatt att behörigen uppmuntra den inhemska gevärsfabrikationen, och den komme då att bedrifvas i samma obetydliga skala som hittills. Vilja vi åter uppmuntra den, så kunna vi hoppas, att den inom en ej aflägsen tid skall kunna förse vår armé med det antal vapen, hvartill alla länder sträfva, nemligen tre gevär för hvarje soldat. På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsktts hemställan. Hr Rosensvärd:
Vill man vara conseqvent, så bör denna visitationsrätt äga rum i det ena, så väl som i det andra fallet, eller ock uti intetdera hänseendet. Äfven har Hr Prytz velat uppmana oss att, vid stiftandet af våra lagar, med åsidosättande af känslans fordringar, endast rådfråga det kalla förnuftet; men om det icke kan nekas, att den individuella moraliska fullkomligheten består uti den största harmoni emellan känslan och förståndet, så måste väl äfven lagarna vara i samma mån fullkomliga, som de äga ett fullkomligare ursprung, och då torde det icke heller kunna påslås, att känslan alldeles bör undertryckas, då man går alt stifta lagar, gällande för väsenden, som äro begåfvade både med förstånd och känsla. Man sager, att dessa visitationer äro nödiga för landets bästa; men hvad är landets bästa? Är det alt blott hafva att äta och dricka, eller månne icke till landets bästa jemväl fordras trefnad och säkerhet; och huru kan man då säga, att man på denna väg beträdt en bana, som leder till landets bästa? Jag förnyar min anhållan om den propos. jag redan haft den äran begära. Flr Lefre'n, Joli. Pehr: Frih. Cederström, Jacob, har velat deducera sin åsigt ur 16 §:n Reg.F:n. Jag hyser med Hr Frih:n olika begrepp om denna §:s både ordalydelse och syftning. Den är, såsom man finner, om man läser honom i alla dess delar och med oaflåtlig uppmärksamhet på sammanhanget emellan alla dess särskildta stadgande!!, gifven för att ålägga den högsta myndighetens i Svea land skyldighet att freda hvar man mot andra åtgärder, än dem som lagen bjuda; och derföre anser jag denna 16 § uti Reg.Ftn för ett herrligt stadgande uti Svea Rikes grundlag; ty den ålägger Konungen, såsom Rikets högste väktare, all vaka 36o Deli 26 Ma j. deröfver, att stadgad och beskrifven lag inom vårt land icke blott må finnas på papperet, utan äfven göras gällande i verkligheten. Jag kan derföre icke lika med Frih.