Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utfckot» tens tillstyrkande, att hirsbehofs brännings rättigheten mä sträcka sig till osirgtrlag-s lägenheter , skatrlagde quarnar, -mölnare, torpare och indeldre krigsmän; samt pä Landet boende Stånds perso» ner, Tjenstemän och Handrwerkare, som icke haf, wa eller bruka jord, utan sadant alt ödmjukeligen afstyrker, men sär ocksä tillika ytterligare ödmjukast för»' klara mig icke widare hafwa att påminna derwid, att hemmans ägare och brukare samt innehafware af and» ras Mttlagde jordlägenheter, sä wäl som ägare eller brukare af utjordar ina idka husbehoss bränning; än akt det, pä ägare af ett hemman, hwarä Landbo eller Arrendator aiitages, skall sä ankomma, alt wid conträr - Dcn 4 December. tractets utgiswande, förbjuda den bliswande jordbrukarcn VränwinS brännings utöjwande. Beträffande äter Städerne, sä och dä Stocka holm och Götheborg, såsom, hwarom jag förmodar särskild förfalliilng bllfwer tillgörandes, undantages, får jag endast, hwad de öfrige Städerne i Rik.t angar, ödmjukast göra den anmärkning eller'rrindrcm wid Högloft. Utskottens tillstyrkande, det alla i Städerne och deras område boende husägande innewänare mätte fä idka busbehofs bränning: Att jag häller söre det jämwäl hyrcsmän i Städerne, dä husägare dertill lämna bifall, mä wara lika berättigade till bränwinS bränning, samt som Landtbo ä Landet:, dä jordägaren betz Nllätclsc dertill lä,- nar. Uti srägorne angående tiden för hnsbehofs bränningens utölwande, samt den pannerymd, som dertill mä begaqn s, har jag söre detta, hos Högloft.
Då vi inom detta Stånd räkna circa 1,400 embetsmän, de fleste befinnande sig i de lägre graderne, tro Hrr:ne ej, alt den yngre militärpersonalen i landsorterna, som till största delen fyller den nyssuppgifna siffran af embetsmän af adelsståndet, skall hafva vida större och flere chancer för sig, vida bättre utsigter att blifva ihågkomma i en valförsamling till deltagande i det allmännas angelägenheter, efter det förslag, som jag tagit mig friheten framställa, än vid anställda classval, der naturligtvis embetsmannahierarchiens beskaffenhet skapar det beroende, att ingen af de yngre kommer i fråga till ett dylikt deltagande, och att således utsigterna för de yngre och obemedlade blifva alldeles inga, utan den högre embelsmannapersonalen inom Adeln kommer alt tilldraga sig samtlige valen. Således tror jag, att R. o. Ad. ser sin ställning ganska oriktigt, i massa taget, då det föredrager classval för sitt inträde inom de allmänna valcretsarne, der jag åtminstone icke tvillar på, att de i första rummet blifva ihågkomna, i den män de kunna hafva anspråk att blifva det, och verkligen sådant förtjena. Jag tror äfven, att det förhållandet ar af erfarenheten besannadt, . att vid ganska många tillfällen äro ledamöter af R. o. Ad. valde i ägodelningsrätter å landet, i de nyligen stiftade communalnämnder och, såvidt jag minnes och nu kan erinra mig, vid alla tillfällen, då tillgång funnits på så<beskaffade ledamöter af R. o. Ad., som varit så qvalificerade att de kunnat emottaga nyssnämnde och andra förtroenden, så hafva de dertill blifvit utsedde. Men, mine Hrr, här finnes äfven en annan sak inom privilegiifrågan och den rörer PresleSt. Jag bekänner uppriktigt, det jag under min 30-åriga utöfning af representantkallet icke funnit sanningen af hvad jag ofta hört yttras, att nämnde Stånd skulle utgöra den högsta bildningens representanter inom vårt land.
Hr Printzensköld yrkat, nemi. att fatalietiden för besvärs anförande uti Pröfn:s-comite' skulle räcka ända till tre timmar efter det Pröfnts-comiteens förrättning börjat, så är det af fruktan derför som jag till fatalietimme föreslagit en tid, hvilken jag anser mera passande. Skulle det kunna lyckas att vinna bifall till Frih, Nauckhoflfs förslag, så vore det så mycket bättre, egentligen derföre, att hvarje föredragande bör vara beredd på sin föredragning. Men om besvärshandlingarne icke inkomma förr än under föredragningen, så kunde det hända, i anseende till behof af erforderliga upplysningar, antingen alt beslutet måste fördröjas eller ock fattas blott på grund af förmodanden och förutsättningar. Jag anser således vara bäst att bifalla Frih, Nauekhoffs hemställan ; men hellre än att få Hr Pi intzenskölds förslag antaget, framställer jag mitt jemkningsföi slag. Hr Eden hjelm, Gillis: Af samma skäl som jag i a44 Den 10 Q c löhe r e. en. förmiddags påstod, alt besvären icke behöfde inlemnas förr än klockan 12, den dag fönältnln börjas, yrkar jag det äfven nu. Hr Printzensköld bar klart utredt, att de icke behöfva inlemnas förr, peli jag liar således icke af nöden att upprepa skälen derför. Pröfn:s-comite'en har under tiden tillräcklig sysselsättning. Den skall genomläsa alla taxer:sprottr nied tillhörande handlingar, oberäknad! andra förberedande åtgärder, hvarmed tiden från sammanträdestill fätalje-timmen fullkomligen upplages. Af dessa samt förut anförda skäl, och då falalietiinmen i allmänhet är kl. 12 på dagen, tillstyrker jag, all den timmen äfven i förevar, fall måtte blifva det. Hr Printzensköld:
De fall undantagne, då bränvinsredskap finnas antingen ostämplade eller stämplade till större innehåll än egaren får dem bruka, och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag hos någon till bränvinsbränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken pannan utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättigheten till brännvinstillverkning honom förmenas, inrcn, efter föregånget laga åtal, förste domstol i målet förklarat redskapen förbruten, såvida egaren för redskap och böter gitter ställa tvänne hemmansegares borgen eller annan säkerhet, hvarmed beslagaren sig åtnöjer. Skulle egaren ej gitta eller ej vilja ställa den ofvannämnde borgen eller nöjaktig säkerhet, då må den, som beslaget gjort, låta utbryta pannan och henne med tillhörande redshap i taka händer sätta; åliggande det beslagaren att, vid slika confiscations-lillfällen, låta i ojäfviga vittnens närvaro verkställa pannans uppmätning och märka redskapen medelst påslående af tjenlig stämpel, 59- §• Undersökning eller visitation i afseende på öfverträdelser af det, som i denna Författning är stadgadt, så väl om bränvins-tillverkning, som om bränvins-redskapens innehafvande och försegling, må alla tider på dygnet anställas uti brännerier, kök, bryggoch bageri-stugor, ättiksfabriker och andra rum eller byggnader, hvilka för bränvins-tillverkning kunna begagnas. Beslagarne, så framt de vilja tillgodonjuta del beskydd, dem lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen, synbart på sig bära deras brickor eller andra för dem påbjudna tecken, eller, i brist deraf, deras fullmagter eller förordnanden, hvilka alltid, innan visitation eller beslag göras, skola på stället uppvisas; vare iikväl ordinarie, i orten kände och boende Kronooch Stadsbetjeute fri ku i lade ifrån skyldigheten att deras behörighet till sådana förrättningar styrka. Ingen må, vid Trettiotre R:dr r6 sk.
Det är dessutom en af erfarenheten bekräftad sanning, att upskof med göromål aldrig medför något godt; ty det skapar en benägenhet att i allmänhet upskjuta utförandet af 320 14 December f. in. hvad som skall verkställas, och deraf upstår en liknöjdhet för göromålen, som slutligen kan öfvergå till ganska vådliga följder för det allmänna. När nu R. St:r veta, att de skola vara tillsammans tilldess alla göromålen blifva afslutade, så ligger det i sakens natur, att Utslcts-ledamöterna arbeta med allra största flit, för att så skyndsamt som möjligt afgöra de hos dem förekommande .ärenden. Jag vet också icke, hvarföre ej Utsk:n kunna sammanträda till arbete äfven på eftermiddagarne, särdeles som deras arbete är ganska noga begränsadt och lätt kan bedömas vid motionstidens slut, så vida icke K. M:t har något nytt förslag att aflåta, hvilket dock på sednare tider icke inträffat, just för att icke Riksdagarne skola blifva alltför långvariga. Om nu Utskm skulle sammanträda äfven på e. m., och om äfven en något talrikare betjening skulle antagas för att medhinna göromålen, tror jag häruti ligga verksam ma medel till Riksdagarnes förkortande, och jag kan således icke finna mig vederlagd af de skäl, Hr Cederschiöld anfört, utan fortfar med mitt yrkande om afslag på den föreslagna förändringen. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Den siste värde talaren har klagat deröfver, att han icke af dem. som näst före honom upträdde, blifvit vederlagd, eller att icke de anmärkningar, han framställt, blifvit till besvarande uptagna. Jag vill medgifva, att Gr. Lagerbjelke mera framhöll förslagets nytta, än särskildt uptog till vederläggning Hr Printzenskölds invändningar. Jag skall nu i stället försöka att i korthet göra det. Hr Printzensköld har fästat sig vid den omständigheten, att förslaget skulle verka ofördelaktigt särskildt för R. o. Ad. Han anser nemi. att deraf skulle följa ett mycket stort ombyte i Utskrn och derigenom äfven olikhet i ärendenas behandling komma att ega rum.
Såsom exempel må här nämnas: att generalräkningen för Stockholms Slottsoch förrådsmagasin båda åren upptager behållning, inventarier 4,108: 18. 9. anmärkta poster, dito 437: 3. 6. eller tillhopa: 4,545: 22. 3. hvaremot, enligt verifikationerna, inventarievärdet utgjort endast 4,543 Rdr 22 sk. 3 rst.; att uti generalräkningen för Norrköpings kronomagasin värdet af fastigheter begge åren blifvit utfördt med 2,140 Rdr, ehuru verifikationerna upptaga detta fastighetsvärde till 3,140 Rdr, hvilket sednare belopp jemväl befunnits vara oriktigt i följd af skedda missummeringar, med rättelse hvaraf, det verkliga värdet utgjort år 1846, 3,035 Rdr. och år 1847, 3,040 Rdr; att värdet af inventarier Aid Lpsala kronomagasin båda åren uppgått, enligt generalräkningen för magasinet, till 622 Rdr 40 sk. 4 rst., men, jemlikt verifikationerna, till endast 620 Rdr 20 sk. 8 rst.; att i generalräkningen för Götheborgs kronomagasin fastighetsvärde, likaledes under båda åren, upptagits lill 70,527 Rdr 27 sk. 8 rst., oaktadt detta värde, enligt verifikationerna, uppgått till 71,640 Rdr 3 sk. 8 rst. o. s. v. I begge årens hufvudböcker inoch utbalanseras en post å 126 Rdr 35 sk. 6 rst., såsom skuld till krediti vfonden. Räkenskaperna för berörde fond, hvilka föras af sam ma person och här nedan särskilt omförmälas, upptaga dock icke, så vidt utrönas kunnat, nämnde fordran af statsmedlen. Revisorerne anse det vara angeläget, att vederbörande tillhållas att vid räkenskapernas uppgörande iakttaga mera noggrannhet och omsorg, än nu varit fallet, derest icke de med en ordentlig bokföring afsedda kontroller skola förfelas. Vid revisionen af denna fond har i öfrigt någon erinran å Revisorernes sida icke förekommit.
Cederström orätt deruti, att det var Constit.Utsk:s medgörlighet, som 1812 ådrog oss indragningsmagten; ty det var talmännens medgörlighet, som gjorde beslutet möjligt, emedan dertill fordrades deras propos. Frih. Cederström har klandrat jemnförelsen emellan Peyronnets trycktvångsförslag och det, hvarmed Constit. Utsk. här framkommit, samt har dervid åberopat skillnaden emellan ett ministerielt decret och ett lagförslag. Jag får blott erinra, alt den lag, hvarå syftas, verkligen var ett lagförslag och icke något decret. Hr Frih. har icke förstått, hvad det kunde vara för en propos., som Gr. Björnstjerna förklarat sig vara sinnad att i uppgifven händelse begära. Jag tror mig kunna gissa dertill; och om denna gissning icke bedrager, komme den omförmälda pro - Den i8 December f. m. propos:n ntt innefatta elen begäran till Hr Gr. o. Landtm., det lian må anmoda Ståndets electorer att i Constit.Utsk. välja andra ledamöter än sådana, som visade sig alldeles icke förstå grundlagens tydliga ord oell uppenbarligen satte sig emot liela Representationens enhälliga mening. Denna propos. återstår .ännu att begära, och ett kraftigt steg måste väl en gång tagas, för att hejda Utsk. på banan af den magtinkräktning, hvarå det synes hafva tagit en nog stark fart. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Lika med Frih. Cederström och Hr Lagerhjelm får jag erinra, att jag icke deltagit i Utsk:s beslut i sjelfva saken. Jag hade då icke instämt i det sammanförande af frågorna, som Utsk. vidtagit, utan jag hade tvärtom tillstyrkt indragningsmagtens ovilkorliga afskaffande, ej så mycket i och för sig sjelf, emedan meningarna derom kunna vara för och emot, men med afseende å det grundlagsvidriga sätt, hvarpå den tillkommit. Vidare hade jag särskildt tillstyrkt, om icke anskaffande, likväl en ändamålsenligare organisation af vår närvar. jury.
Jag anser saken vara af stor vigt, till och med så stor, att det skulle kanhända förtjena Utskottets uppmärksamhet, huruvida ej till och med en progressiv algift borde fastställas. Grefve Spensj Carl Gustaf: Anmärkningarne komma att af'BevillningsUtskottet pröfvas, och då de derifrån återkomma blir det tillfälle för mig och andra, att yttra oss i ämnet; jag önskar nu blott, att Utskottet ville taga kännedom om alla de sakrika yttranden, som förra Riksdagen afgåfvos i ämnet; deraf skall visas, hvarföre ulhängandet af Postchartoi ne var nyttigt. Angående recoinmendations-afgiften har Fri - Den 19 December e. m. lierre Carpelan såsom skäl till dess bibehållande uppgifvit, att Postmästarelönerna äro så små, att det vore obilligt att fråntaga dem denna sportel, som icke kunde jemnföras med ersättningen för lack och segelgarn. Jag bör anmäla, att hvarföre jag jetnfört ersättningen för lack och segelgarn med recommendations-afgiften, var, alt denna afgift i åtskilliga myndigheters offentliga yttranden blifvit ansedd blott såsom en så beskaffad ersättning. I öfrigt hemställer jag om det är rätt, att så förpanta Postverkets inkomster; att så slumpvis öfverlemna statsinkomsterna. Jag skulle tro, att det vore bättre, alt öka Poslmästarnes löner. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag vill blott yttra några ord i afseende på hrefs recommendation. Jag får då först förklara, att det i min tanka ej är obilligt, att Posthetjeningen erhåller en Expeditionslösen, såsom utgörande den nu varande recommendations-afgiften. Men derefter får jag påminna, att det gifves arne olika slag af recommendation: sluten och öppen. Med den slutna recommendationen , hvarvid man blott erhåller bevis, att ett försegladt bref blifvit inlemnadt, vinnes endast säkerhet, att brefvet icke skall på något Postcontor bortslarfvas, eller till obehörig person utlemnas. Men mig synes ett vite t. ex. af 5o R:dr, Målsmannens ensak, böra stadgas
I hvilketdera fallet som helst af de nu antydda, syntes det mig vara bättre, att den ifrågaställa lagen icke funnes, utan hädanefter, såsom hitintills, de mödrar, sorn ville erkänna sina oäkta barn och voro i den lyckliga ställning, att kunna någon egendom åt dem disponera, voro genom lagstiftningen hänvisade lill den säkrare utvägen i testamentsrättens begagnande. Jag framställde häruti mot förslaget en betänklighet, hvilken jag icke tror mig kunna anse genom den nu förändrade redaktionen vara väsendtligen undanröjd. Då nemligen förslaget i dess nu erhållna lydelse såsom vilkor för det oäkla barnets rätt fordrar, att ”modren låtit såsom sitt barn anteckna det i kyrkoboken”, så måste, viii inträffande tvist emellan lagliga arfvingar och den oäkta pretendenten, gälla endera principen, antingen att genom bevisning, sådan lagen i allmänhet fordrar den, skall styrkas, att modren verkligen ”låtit anteckna” barnet såsom sitt; — eller ock alt anteckningens befintlighet i kyrkoboken eger, emot de lagliga arfvingarne, vitsord om qvinnans erkännande, intill dess att å arfvingarnes sida styrkes, att anteckningen tillkommit utan qvinnans tillåtelse, härrört af misstag om namn eller någon annan förvillelse. Till den förra principens antagande kunde, i vanlig juridisk syftning, det strängt vilkorliga i lagtexten gifva anledning, enär icke anteckningens befintlighet i kyrkoboken, utan qvinnans åtgärd till denna anteckning, blifvit i ordalagen uppställd såsom vilkoret; och i sådant fall måste jag tro, att de oäkta barn, hvilkas fördel lagen ville tillgodose, ofta, då lång tid förflutit från deras födelse till mödrarnes död, kunde genom svårighet i bevisningen gå i mistning af sin arfsrätt och sålunda komma i sämre ställning, än om mödrarne, i saknad af denna lag, hade af sin omtanka för barnen varit hänvisade till testamentsrättens begagnande.
Men, mine herrar! det är ett factum, som Utsk. kan få besannadt för hvarje år, alltsedan sisla riksdagen, att icke något år funnits, då icke en del af de utaf landshöfdingarna begärda och af Öfverintendentsembetet såsom nödvändiga godkända reparationer måst uppskjutas, och detta icke endast af de i 3:dje classen, utan äfven någon gång af de i 2:a och i:a classen å förslaget uppförda, hvilka eljest ansetts oeftergifligen böra äga rum. Jag skulle derföre på det högsta önska, att Utsk. måtte besinna den stora förlägenhet, som uppkommer för Styrelsen, genom brist på nödiga medel till underhållande i Kronans hus af tak, dörrar och fönster m. m., som oeftergifligen måste hållas vid makt. Frih. von Kraemer, Robert: Äfven jag nr i tillfälle att kunna vitsorda otillräckligheten af anslaget till underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorterna, och kan såsom bevis derpå anföra, att vid Upsala slott flera nödvändiga arbeten måst, i brist af anslag, eftersättas; så t. ex. har taket på slottet behöft ny kopparbeklädnad, hvilket ej kunnat verkställas. Jag tillstyrker alltså ålerremiss på detta betänk. för att få det anslag beviljadt, som K. M. föreslagit. Hr Ribbing:
Några reservanter hafva föreslagit den modifikation att lagförslaget i fråga skulle vinna tillämpning på endast straff-fångar; och medgifvas måste att genom ett sådant lagstadgande en del af de anmärkta olägenheterna afhjelpas, men visserligen icke alla; och hvilken rättsgrund förefinnes till den lag, att fång-gevaldigern får, för att hindra rymning, använda nödigt våld emot t. ex. den för första resan enkel stöld dömde fången, men ej emot en annan gripen, t. ex. på bar gerning för rån eller mord, eller emot en t. ex. för 4:de resan stöld till ansvar af domstol dömd person, som för undergående af vidare ransakning vid annan domstol åtföljer fångtransport? Hvilken rättsgrund påkallar att inom fängelset, i händelse af försök tili rymning, en lill måhända endast några dagars enkelt fängelse i brist af böter dömd person lagligen är underkastad större äfventyr än den för groft brott tilltalade, ehuru ej slutligen dömde förbrytaren? Antagom att två i dessa särskilda kategorier stadde fångar äro på väg att rymma från ett länsfängelse, der, såsom jag förut nämnt, bevakningen väl icke bär eldvapen, men deremot^är försedd med huggare; och antagom vidare, att våld, medförande kroppskada, tillskyndas begge tångarne. Vitesbotsittaren, som undergår ådörndt straff, är straff-fånge och hans åkommor anses följaktligen ogilda, men för våldet å den grofve förbrytaren vore bevakningen förfallen till ansvar! Sannerligen lä - Den 24 Mars e. m. 365 rer väl, om så skall tillgå, bevakningen vid fängelser, der både straff fångar och ransakningslångar förvaras — och så är förhållandet vid nästan alla länsoch kronohäkten i riket — först böra skaffa sig visshet derom, huruvida den rymmare, man eftersätter, är straff fånge eller icke. Slutligen må upmärksamheter. fästas derpå, att om vid rymningars hindrande svårare våld någon gång kommer att användas, ehuru sådant, efter det förbrytaren undfått kännedom om lagbudet, sannolikt ytterst sällan inträffar, är pröfningen af den frågan, om och i hvad mån våldet varit af behof påkalladt, förbehållen domaren.
St:r, i följd af detta updrag, det på en gång mest ärorika och maktpåliggande inom samhället, måtte, med ett häremot passande anslag, af mig föreslaget till 100,000 Rdr Bko årligen, föröka den underhållssumma H. K. H. endast och allenast, uti sin egenskap af Thronföljare, ripbär. Af de skäl till bifall, som jag vid motionens afgifvande anförde, synes tydligt för hvar och en, som icke med full afsigt vill förkättra andras motiver, att mitt förslag icke afsåg någon hyllning åt personen, utan härledde sig ifrån min, jag vägar påstå, i allo riktiga upfattning om hvad som öfverensstämmer med fo'kets rättighet, dess ära och anseende. Att jag genom nämnde motion emot mig skulle framkalla ett kosaclc-hurra från den del af pressen, som antagit skandalen till banér och — tyvärr — ofta lyckadt försörjningsmedel, delta visste jag på förhand; men jag fästade lika litet alside derå, sorn å de efterdyningar i samma riktning, hvilka t. o. m. gåfvo sig tillkänna inom sjelfva representationen, hvarest le gros pappa inom nämnde slags press upträdde med samma vapen, som af dess ofred, möjligen efter fingervisning, blifvit begagnade. Oaktadt jag är öfvertygad, att icke någon fruktan hos det Höglofl. StatsUtsk. för ett likartadt förfarande af nämnde press, inverkade på dess behandling af den utan anmärkn. erhållna remissen, så blef likväl enda föliden, med hänseende till densamma, en af Utsi;, iakttagen bemärkolsefull tystnad. Det var med anledn. häraf som jag fann mig föranledd att, den 23 sisth Januari, således för något öfver 3:ne veckor sedan, till nämnde Utskott ingå med påminnelser om min motions besvarande. Afven öfver dessa påminnelser försökte en af våra Tidningar, tillhörande det af mig antydda slaget, att göra sig rolig; deremot bar det Höglofl.
Län emot Kongl. Collegii Domsrätt uti detta mål, och uti Kronobergs Län, emot min behörighet att häruti föra talan, blifvit såsom obehörige förklarade) att som de till Marke&ängens sättande af Riks-Stånden valde Ledamöter uti hvarje Län förklarat sig hafva, likmätigt Kongl. Kammar-Cöllegii och Kongl. StatSTContoirets Girculaire-Bref af den 8 Maj 1775, noga följt Orternas gångbara varupris,- hvilka hlifvit tagna till grund för de upprättade Markegångair j uti hvilka Förklaringar Kongl. Maj:ts respective Befallningshafvande äfven instämt och rubbning uti de sålunda stadgade samt till vederbörancles efterrättelse utfärdade Markegårigs-Taxor skulle medföra betydliga hinder och oredor uti Rento.riras Debitering och de då redan uppgjorda liqvider emellan Räntetagare och Räntegifvare;; så har Kongl. Collegiurn ej funnit skäl att bevilja de af mig föreslagna ändringar, utan vid dö upprättade Taxorna för ofvannämnde J^än låtit hero. Vid granskningen af de ifrån Rikets Fästningär månadtligen och ifrån öfriga Häckten i Städer och på Ilandet qvartaliter till mig inkommande Fånglistor har jag anmärkt, att under Rubrik af Sysslolöshet och brist på laglist försvar ett Den 8 Mars. 177 ett icke obetydligt antal personer blifvit domde till Fästnings-arbete på behaglig tid, hvilken efter omständigheterna förlänges; så att de'finnas, hvilka på sådant sätt, utan annan i bevis ledd brottslighet, varit ända till Sex år på Fästning qvarhållne.