Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ved oell ljus Reparationer önera och städsel Diverse omkostnader S:r Balans till påföljande året: — Vid dessa räkenskaper har någon annan erinran icke förekommit, än att af utgifterna en del ej, lika med de öfriga, redovisas efter kalenderår. Sålunda upptagas i redogörelserna utgifterna till mathållningen för fattiga barnaföderskor under December månad samt till medikamenter under de tre sista månaderna af det föregående året, hvarigenom en klar öfversigt af ställningen under året saknas. Säkerhetshandlingarne äro af Revisorerne granskade och befunna i behörig ordning. — 137 — Stockholms allmänna Barnhus. Af räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1850 med och för år 1851 utan anmärkning, inliemtas: öeftet. Bulans från föregående året: Kontant behållning Fastigheter - Lösegendom , Fordringar Utlånta medel S:r Uppbörd: Kronotionde Kontant statsanslag Anslag af Bankens räntevinst Arrenden oell hyror Bötesmedel - Fattigpenningar af sterbhus Credit. Balans från föregående året: Skulder — Utgifter: Aflöning till tjenstemän och betjente Fosterlöner m. fl. utgifter för barn utom lius 62,765: 16. — Omkostnader för barns transporterande till landsorterna - 652: 40. 6. Lyshållning och ved samt skrifmaterialier 5,393: 47. Medikamenter 840: — Byggnader och reparationer samt onera 3,204: — Körslor och renhållning.- 1,047: 31. Lefverering till andra verk 5,169: 43. Afskrifningar — 1,157: 26. Balans till påföljande året: Utlånta medel — 335,309: 1. Barnhusdirektionens afgifna berättelse innehåller följande uppgifter angående vid inrättningen, under revisionsåren, till vård och underhåll emottagna barn: Medeltalet af späda barn på dag inom Barnhuset 97,80- 57,48. Underhållsdagarne för späda barn 35,700.
Majit hemställer, att i de 7 betydligare länen, der lönen för närvarande utgör 800 Ridr, förhöjning må ega rum till 1,000, och att lönen i alla öfriga län må höjas till 800 Ridr, hvilket skulle för alla Läns-Bokhållare tillsammans åstadkomma en tillökning af 3,600 Ridr Riksmynt. Vid den sednaste regleringen bestämdes lönen för LandsKanslister i allmänhet till 300 och för Lands-Kontorister till 450 Ridr Riksmynt. Kongl. Majit föreslår, att för dem alla förhöjning i lön må ega ruin till 500 Ridr samma mynt. Denna löneförhöjning skulle tillsammans utgöra: för Lands-Kanslisterne 4,800: och för Lands-Kontoristerne 1,200: Ridr Riksmynt 6,000: Transport Rih. till R. Sl. Vrot. I Sami. 1 Afd. Prop. iV.-o I. om Statsverket ISSI). I lönen för Landsgevahl/gern i Stockholms län, som vid D D ' sednastc reglering bestämdes till C30 Ridr R:mt, har någon förhöjning ej blifvit ifrågasatt. De vid Landshöfdinge-Embetet i nämnde län anställde 2:ne ordinarie Fäktmästare åtnjuta nu i lön hvardera 375 R:dr, hvaremot de 2:ne Yaktmästarne vid öfriga Länsstyrelser innehafva, den ene 300 och den andre 270 Ridr. Kongl. Majit föreslår, att Länsstyrelsernas på stat upptagne ordinarie Vaktmästare må uppföras till lön, i Stockholms län af 450 och i de öfriga länen af 400 R:dr Riksmynt hvardera, äfvensom att en på Stockholms läns stat med 120 R:dr lön uppförd extra Vaktmästare må, på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande begärt, erhålla lönen förhöjd till 200 R:dr. Härigenom skulle en förhöjning i staten för Länsstyrelsernas Vaktmästare-personal uppstå af tillsammans 5,520 R:dr R:mt.
Men frilgan hr icke blott en konvenansfrhga, hvilken &amp; r afgjord dermed, att man bevisar att pressen ofta missbrukat sin makt, eller att myndigheterna tillampat en lagens stranghet, som icke bort ifrhgakomma. Det som det har galler ar, skulle vi nästan vilja shga, icke en partisak och kan blott förlora p&amp; att, vare sig frbri ena eller andra hhllet framsttlllas som en slidan. Vi skulle hellre vilja kalla det hvaremot indignationen rigtar sig, för shdans frbgor, der hvars och ens sthndpunkt beror p&amp; hans sarskilda uppfattning af sina pligter som manniska snarare an som medborgare eller statsmedlem. Men just dorfdr bör man heller icke kalla indignationen eller antipatin för en reaktiou eller en frihetsoch framstegsfiendtlig strömning. Antag att har en socialist med talang upptradde med phsthenden, som ville rubba alt eganderatt, bondens och handtverkarens liks val som grefvens och storfabrikantens. Antag att i shdant fall ett opinionsmöte hölles, som i liflig harm protesterade deremot. Hvilka skulle kanna sig uppfordrade att bevista detta möte? Vore det endast blodsugare och bondplagare, hvilka skulle g&amp; dit, drifna af fruktan att förlora sina privilegier som förtryckare, och hvilkas protester shledes afsage att bevara en orattvist tillskansad makt? Skulle icke dit kunna församlas lika val den fattige daglönaren och den för utkomsten kampande embetsmannen som man ur de valburgna klasserna? Alla hade de .har niigot att förlora och har skulle kunca förena sig om det gemensamma syftet att uttrycka sin harm, man ur alla partier Vore det derför rattvist att saga att mötets alla deltagare utgjordes af personer, hvilka drefves af daliga bevekelsegrunder s&amp; att indignationen endast vore ett uttryck för lagsinntid och sjalfvisk fruktan?
Vidkommande serskildt dagsverksräntan för de å ön varande kronoskatte-arbetshus, för hvilka, fyra till antalet, sådan ränta nu utgöres med lösen för dels sju, dels fyra dagsverken årligen, finner Kongl. Majit icke skäl att någon jemkning deruti för det närvarande medgifva och Rikets Ständer föreslå. Kongl. Majit, som till vederbörande Utskott skall låta öfverlemna såväl berättelsen om ofvanberörde, angående dagsverksskyldigheten å Hven, hållna undersökning, som öfriga lill målet hörande handlingar, har härjemte velat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, hvad angår den serskilda frågan om reglering af den arbetsskyldighet, som utgöres lill åtskilliga i Skåne och Skaraborgs län belägne, förnämligast för militie-staten anslagna, boställen, åtskilliga ytterligare upplysningar och utredningar i och för slutliga pröfningen af denna fråga funnits vara af nöden, för erhållande hvaraf serskilda åtgärder blifvit vidtagna. Kongl. Koni. Maj.ts Nådiga Proposition, N:o 7f. i) Kongl. Maj:t förbi ifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd oell ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSGAR. S. A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Fin ans-är enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott deri 11 Februari 1S48. Närvarande: Hans Excellens Justitiae-Statsministerri, Herr C refve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Statsråden : Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherre Gjllengranat, Faxe och Fåhraeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga heslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition lill Rikets Ständer, angående lindring i den al hemmanen å ön Hven, såsom godlgörelse för deni förut åliggande ai betsskyldighet vid Uranienborgs kungsgård, utgående afgäld. Kongl.
I samma stund du är invigd i hemligheten, inser du väl att det förnämsta behaget är borta. Vänd derföre du i allsköns lugn och beskedlighet tillbaka i trädgården; som en artig man infinner jag mig straxt efter.” ”O Gud, hvad jag nödgats höra!” suckade fru N– i qväfd ton. ”Jag arma, försmådda qvinna trampas under fötterna af en man, utan ära och sedlighet! Men det är ej möjligt att kunna uthärda ett sådant qval – nej, jag svär det, jag vill ha luft ...” och innan herr konsuln var det minsta beredd på ett så förtvifladt beslut å sin frus sida, var hon redan uppe i fönsterkarmen och med ett hopp nere i trädgården. ”Helena, Helena!” ropade konsuln efter den bortilande, ”erinra dig hvad jag sagt, och kom ihåg att jag håller ord!” Men utan att vidare höra eller se, eller begagna något af sina fem sinnen, sprang fru N– genom den lilla trädgården, och behöfde ej länge söka innan hon fann Erika, gråtande på en torfbänk, till hälften skuggad af ett stort träd. ”Så, att jag finner mamsell här!” utbrast fru N– i skarp, andfådd ton. ”Hon har vackert hedrat mig, men sig sjelf allra mest, genom sitt hyggliga uppförande! Packa genast ihop sina smulor, och ge sig af; ty är hon icke ur huset, innan jag återkommer i afton, så skall hela staden få veta, af hvilken orsak jag kört bort henne!” Vid detta oväntade och grofva utbrott torkades Erikas tårar af sig sjelf. Hon steg upp med ett uttryck i sitt ansigte ingalunda egnadt att blidka den stränga domarinnan; och med fullkomligt lugn och stadig röst svarade hon: ”Jag är oskyldig, Gud känner att jag är oskyldig! men jag vill lyda och gå, ty jag eger ingen beskyddare.” ”Ja, gå, gå! jag undrar just hvart hon vill taga vägen. Hon ernar väl anlita konsulns bistånd – men försök icke det!” ”Jag ernar icke anlita konsuln. Jag vill gå fattigare än jag kom hit! Nu eger jag intet, ej en gång tron på någon rättvisa.”
Exc. Pir Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats afslag å Utsk:ts förslag samt bifall till K. M:s Propos., enl. hvilken Utrikes StatsMinisterns aflöningsanslag skulle utgöra 24,000 rdr rint, framställdes propos. först å bifall till Utskits förslag, dervid svarades nej, och sedermera A förslagets afslående samt att, på sätt i K. M:s Propos. föreslagits, det ifrågavide anslaget skulle bestämmas till ofvannämnde summa, hvilken sednare framställning med ja besvarades. Hr. Stjernsvärd: 1 motsats mot hvad jag förut föreslagit, anser jag mig upmanad att yrka nedsättning på de löner, som här finnas uptagne. Jag tror nemi. att icke inom någon del af förvaltningen vinnes befordran vid yngre år, än inom denna. Man måste tillse, att inom ett samhälle individerna ungefär vid samma ålder komma till samma förmåner. Här ser man likväl i Utrikes Departeimt personer med samma ålder som de, hvilka vid andra verk ännu ega en ganska blygsam ekonomisk ställning, hafva kommit i åtnjutande af högst betydliga inkomster. Jag tror för öfrigt, att i afs:de på göromälen de förra ingalunda kunna jemföras med de sednare. Det är på denna grund, jag anhåller om återremiss af denna punkt till StatsUtskit. Hr Nordenfelt, Enar: Den siste tal. har här framställt såsom grundsats att Staten för de olika embetsverken borde ställa så, att hvar och en vid upnåendet af ungefärligen samma ålder skulle komma att åtnjuta samma löneförmåner. Detta förefaller mig vara en högst besynnerlig sats. Jag hyser i allmänhet den öfvertygelse, att, om Staten skall blifva af sina embetsman väl betjenad, så måste det icke vara åldern, sora bestämmer befordran, utan skickligheten. Det är hvarje persons mer eller mindre afpassade egenskaper för den tjenst, som han skall bekläda, som man bör afse vid befordran och icke allenast prest-attesten. Jag bestrider sål. den sats, såsom falsk, hvilken Pir Stjernsvärd framställt.
Yigtigare är deremot den anmärkning, att det vore obilligt, att personer, som hade penningar insatta i en Bank, skulle, i händelse Banken gjorde konkurs, behöfva vänta två år på betalning, om Bankens affärer voro än så goda, men likväl icke erhålla mera än 3 procent ränta på sina penningar. Svaret på denna anmärkning står i nära sammanhang med besvarande af de anmärkningar och yrkanden, hvilka under ärendets behandling hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet förekommit i fråga om den rätt som, vid Banks utredning eller konkurs, bör tillkomma innehafvarne af Bankens sedlar. Den i sista mom. af förevarande § af Utskottet uttalade grundtanke, att banksedlarne, så vidt möjligt är, i hvarje händelse böra infrias till deras fulla nominella belopp, har, enligt hvad diskussionerne i ämnet utvisa, blifvit af nämnde Stånd gillad, hvilket åter icke är förhållandet med den form, i hvilken Utskottet uti sitt förslag framställt nämnde grundtanke. Man har i allmänhet uppfattat sista mom. i §:n såsom ett stadgande af en slags tyst förmånsrätt åt innehafvarne af banksedlarne framför Bankernes öfrige fordririgsegare; och man har påyrkat att denna förmånsrätt borde närmare bestämmas, och rangeras in i serien af öfrige i lag stadgade förmånsrätter, så att kollision emellan dessa och den nu ifrågavarande oj måtte leda till svårare förvecklingar; och till ledning vid lösningen af det problem man sålunda förelagt Utskottet, hafva två serskilda förslag blifvit framställde, nemligen, det ena att slutet af 21 § måtte erhålla följande lydelse: »Kommande till följd häraf, i händelse af Bankens konkurs, med utdelning till borgenär, som icke eger förmånsrätt, att anstå, intilldess sagde två år förflutit, derest icke hela beloppet af alla utaf Banken ufgifne sedlar förut uti Riksmynt i allmänt förvar insattes. För banksedel och annan bolagets skuld, ehvad ränta eljest derå blifvit utfäst, njute, när konkurs inträffar, foruringsegaren ränta efter sex för hundra om året från den dag offentlig stämning beslutes till dess betalning lemnäs.
Den 19 Mars e. m. upphörande af NationalBeväringfen på Gottland; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämndeBetänkande redan blifvit den 19 sistlidne Februarii f. ni. af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas tili handlingarne. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskottets den 7 sistlidne Februarii under N:o i/(.afgifne, samt den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion, att Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med upplysningar, så väl rörande Bankens närvarande ställning, som fordna författningars och åtgärders verkningar i anseende till Penningeoch Creditrörelsen, samt vid samma tillfälle yttra sig angående de olika förhållanden, som i andra länders Bankrörelse förefinnas; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande borde läggas till handlingarne. Föredrog ånyo och remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskolten Friherre Wrangels, Henning, i förmiddagens plenum på bordet lagde Memorial, angående Skånska Roteringen; jemte Friherre af Nordins, Carl Johan, i anledning deraf afgifne yttrande. Herr Bräkenhjeltrij Pehr Reinhold, uppläste följande: Deri 19 Märs e. m. Då uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om anslag till förökade löner vid Rikets Universiteter och Skolor icke finnes upptaget något anslag till aflöning eller belöning åt författare af tjenliga läroböcker; och då tillgång på sådana böcker synes vara ett bland de första vilkorert för allmänna och enskildta undervisningens förbättrande; får jag föreslå det femtusende R:dr årligen intill nästa Riksdag må anvisas i och för detta ändamål till Kongl. Maj:ts höga disposition. För öfrigt företer hogstherörde Kongl.
Deputerade sig jemväl hafva anställt jemnförelse emellan afföringarne i Krigs-Räkenskaperne, mot derunder lydande förvaltnings-Räkenskapcr, hvarvid, utom i få fall, der anledningar lill erinringar egt rum, allt funnits rigtigt och behörigt, äfvensom Deputerade, under egen speciell, så kallad, efter-Revision, tagit åtskilige KrigsRäkenskaper samt de dervid fundne Anmärkningsvärda omständigheter till Kongl. Kammar-Rättens åtgärd öfverlemnat. Enär 7 $. uti Deputerades Instruction stadgar, att sådane omständigheter, som för framtiden fordra rättelse, skola hos Riksens Ständer anmälas, hafva Deputerade anfört, att under granskningen af Flottans Räkenskaper det funnits af yttersta vigt för ordning och säkerhet, att en förbättrad Räkenskapsmethod derstädes föranstaltades, hvarföre Kammar-Rätten, i anledning af erhållen communication från Deputerade, infordrat utlåtande af så väl AmiralitetsKamereraren, som Herrar Committerade för öfverseende af Örlogsfiottans reglementariska föreskrifter, om hushåll4:cle Sami. 44 Gqo Stats-Utskottets Betänkande!!. ningen och redovisningen; och sorn Committerade, uti deras utlåtande af den 22 Nov. 1820 yttrat, att, genom de af dem utarbetade nya Reglementen och Formulaire, all möjlig ordning, säkerhet och enkelhet skulle vinnas och de af Deputerade anmärkte svårigheter undanrÖdjas, hvilket Committerades arbete skulle med första till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas; så hade Deputerade endast detta anmält, under yttrad förmodan, att besparingar uti Orlogsflottans stora årliga kostnader i Hera fall måga med tiden vinnas. Angående den vid 2:ne föregående Riksdagar anmälde fråga, rörande ett emot afl. Krigs-Commissarien Moller uppkommet anmärkningsmål, deruti så väl Kongl. Kammar-Rätten, som Deputerade tillstyrkt den af Krigs-Revisionen hos Kongl. Maj:t i underdånighet sökte resning, hade
Den gamle herrn vid skrifpulpeten reste sig, och främlingen framförde sitt ärende, och frun med korkskrufslockarne förde honom tillbaka ut i korridoren och in i en andra korridor, från hvilken en trappa ledde uppåt i två afsatser till den lilla ofvanvåningen i tornbyggnaden, der värdinnan öppnade de gröna spjelluckorna och visade honom tvenne med gammaldags soliditet inredda rum, en «salong», som vette ut till sjön, samt en sofkammare med fönster uppåt mot vinstockssluttningarna och det gröna, öfverst hvita Mont Caux. Han lät redan samma eftermiddag sakerna komma öfver från hotellet samt installerade sig i sin nya våning, i hvilken han skulle vänta på solen och helsan. Men ingendera ville komma. Det förblef grått och kallt som förut; och derinne värkte det och värkte, som om bölden ville bulna ut igen. Det var slut med hans krafter; han upphörde sjelfmant att göra motstånd, — och i samma ögonblick föll en stor och underlig matthet öfver honom. Det var mer än en letargi; det var som om sjelfva den vitala strängen i honom afklippts. I den nya lugna, varma trefnad, som omgaf honom i detta främmande hus, hvilket dock gaf en illusion af hem, och ibland främmande menniskor, hvilkas stillsamma lif han kände omkring sig, i samma mån starkare som han icke direkt rycktes innanför denna krets, gaf äfven den förra nervösa spänningen efter. Han föll samman; han kunde, rent fysiskt, icke längre hålla sig uppe; han måste lägga sig till sängs, och sjönk in i en underlig dvala, ett mellanting mellan sömn och vaka. Han stod till ytterverlden i samma förhållande som en menniska i halfslummer. Han hörde alla de tusen ljuden af det dagliga lifvet dernere: fotsteg, som gingo upp och ned öfver golfvet, dörrar, som gingo upp och i, röster, som frågade och gåfvo svar, det första ljudet af lifvet, när det begynte röra sig om morgonen, och det sista ljudet af lifvet, när det afstannade till natten, — men alltsammans såsom något hvilket vore fjerran och rakt inte stode i samband med honom.
St:rs lagstiftande makt förnära och der skillnaden mellan dessa makter icke rätt skarpt är eller kanske kan updragas, måste det anses bättre att något mellanrum eller obesökt område finnes. Det är med afseende härå som jag yrkar att Lagoch Ekon.Utskm måtte yttra sig om uphäfvande af eller nödig förklaring öfver ofvann:de instrukt. såsom Just.Ombudsm:n, enl. hvad jag ofvan förmält och berättelsen visar, hemställt till R. St:r. En särskild motion har i detta hänseende redan afgått til! Ekon.Utsk., och då LagUtsk. nu antydt sig behöfva med det förra sammanträda, så och enär detsamma också har rätt anmärka brister och föreslå förbättringar i allmänna författn:r, lärer icke något hinder upstå för den granskning i sin helhet som instrukt:n kan finnas behöfva särskildt i afseende pa utvidgningen för verkställande makten och inskränkning för den dömmande att förelägga vitén. Det sednare innefattar äfven en slags lagförändring, som kan blifva af eftertänklig beskaffenhet i redovisnings-frågor, der ofta enda utvägen för Rätten att bringa en motvillig redovisare till fullgörande af sin pligt, visat sig ligga i föreläggande af verkande vitén. Jag har ansett mig icke kunna undgå att göra dessa anmärkmr, för att, såvidt på mig be.cr påminna LagUtsk., då det måhända kommer att sammanträda med Ekon.Utsk. om en angelägenhet, som jag anser vigtigare, än någon annan i Just.Ombudsm:ns berättelser för 1854 och 1850, hvilka båda berättelser mitt yttrande omfattar. Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm, om remiss till LagUtsk. eller Ekon.Utsk. Det torde vara likgiltigt till hvilketdera Utsk. frågan remitteras, emedan den troligen kommer att behandlas af båda gemensamt. Gr. Sparre, Erik:
Om Carlbergs 2ine högre eller blott en högsta klass, såsom en öfvergångsåtgärd, må kunna bibehållas för detta ändamål, öfverlåter jag till sakkunnigare detalj-organisatörers närmare bepröfning och afgörande, likasom på hvad syftes-enligaste sätt Mariebergs och Carlbergs läroanstalter kunna och böra förenas och möjligen tillika förenklas och förbättras. Derom vittnar under 1808 års krig Wasa Reg:te, i hast upsatt och blott någon vecka exerceradt, både vid Kuopio d. 18 Juni, då endast 100 man af denna ungdom försvarade sig mot ett mångdubbelt antal flender till häst och fot och kanoner, med en ordning, en kallblodighet och ett mod, som väckte sjelfva Veteranernas beundran. Sådant var ock detta unga Reg:tes förhållande vid Wirda bro d. 27 Oet. samma år. 46 Den 1 December f. m Äfvenledes torde det förtjena en mogen och noggrann utredning, om ej en särskild läroanstalt i närheten och i samband med någon af Flottans stationer, vore ändamålsenligare än den nuv:de derifrån skiljda vid Carlberg för utbildandet af befäl till sjöförsvaret. Hufvudidéenaf denna min vördsamma framställning, utgången af ett för fosterlandets ändamålsenligaste försvar brinnande hjerta, är: ali alla allmänna upfoslringsanslalter mätte förses med tillfälliga i arterna befintliga Militärlärare ifrån och med Folkskolan t. o. m. Universitetet, och att Carlbergs och Mariebergs Lärdomsskolor så förenas och ordnas, att de ynglingar, hvilka från Gymnasiernas högsta klass eller från Akademierna i Upsala och Lund önska fortsätta sina förut inhemtade militärelementära kunskaper, för att uteslutande egna sig åt krigsyrket, måtte lia tillfälle att utbilda och fullkomna sig derstädes. De åter, hvilkas lust och anlag föra dem på andra vägar, på Vetenskapens, Embetsoch tjenstemännens.
Religions öfningarne ensamt skulle vara tillräckliga att förorsaka deras förjagande; att det syntes som förargelse ej skulle kunna undvikas vid Pastors tillsättande i en Christen Församling, då en Jude förvärfvat sig besittningsoch ägande-rätten af en sådan egendom, som medför jus patronatus > och att Banken aldrig kan med någon vinst emottaga penningar emot förbindelse, até i éverldliga tider derföre utbetala renta, och i hvilken sednare omständighet Herr Borgmästaren Holm funnit Utskottets förslag så mycket »rimligare, som Banken skulle gifva 5 p:Ct, då den för egna utlånta Capital ej får mer än 4 procent. Herr Rådmannen Kjellander yttrat, att som det 5 5 0| T)en 5 Juli. ^Jet vöre att hoppas , att den skadliga Gårdfarihandeln kommer att upphora, och att Allmogen i de sju Häradep, hvaiifråri den egentligen hlifs vit idkat, återvänder till åkerbruket, det syntes honom passande, att Judarne anvistes, att afflytta till detta district, hvarigenom den förut handlande Allmogen kunde såsom hädanefter producerande kanske äfven vinna en lättare afsättning på handarbeten och slöjde-alster, och att dera Jude, sorn härvid ej finner sig nöjd, vöre ober taget att lemna Riket. Herr Comrnerce-Rådét Wegelin och Herr Stads-Majoren Westin hafva instämt med Herr Borgmästaren Örnberg; tilläggande Herr "Westin, att det ej vörö troligt, att Capitalister vilja bosätta sig i det kalla aflägsna Norden , eller