Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så förträfflig hr Poulsen än var i alla sina här gifha gästroller, var det dock ingen, der han uppfattades så väl och ' så fullständigt vann stockholmarne som i etatsrådets roll i » En skandal ». Der befunno sig både skådespelare och publik på känd mark, ett nutidsstycke med moderna idéer och moderna figurer. Stycket var redan utspeladt, men det är allt för sannolikt att, liksom det nu fylde Dramatiska teaterns salong ett par qvällar, skulle detta stycke och möjligen någon annan modern pjes, såsom t ex. » Vild-anden *, hvilken skulle .uppförts, om ej sjukdom hindrat, säkerligen hafva gifvit bättre resultat på Stora teatern än Holbergskomedierna. Poulsens etatsråd var oemotståndligt öfvertygande i sin drastiska verklighetsteckning. Den starka färgläggningen gjorde, att figuren ofta snuddade vid karrikatyren, men aldrig mer än att han i hvaqe ögonblick föreföll lifs lefVande. Det sprittande goda lynnet i framställningen dref honom mot öfverdriften, men den tekniska säkerheten höll honom tillbaka qvar på verklighetens område, och resultatet blef, att åskådaren skrattade af hjertans lust åt en företeelse, hvars sanning stod i full jemnhöjd med den sammas lustighet Det var en scenisk triumf af gedignaste slag, i synnerhet när man någon afton straxt förut sett gästens utförande af Arle-qvin eller Henrik och hos samme framställare icke återfann tecken till ett okonstnärligt upprepande af några vissa effektmedel från den ena qvällen till den andra. Den kraftiga individualisering, som är betecknande för den verkliga konsten, förefinnes hos hr Poulsen i hög grad, och såväl deri som i den omsorg, hvarmed han i tekniskt afseende utbildar sina figurer, har han haft oändligt mycket att lära många af våra egna skådespelare. * Madame Judic, verldens primadonna i uppsluppenhetens genre, har vid sitt besök här6tädes rönt det kanske icke alldeles ovanliga ödet, att åtskilligt godt folk totalt tappat bort måttstocken for hennes riktiga bedömande.
Dessa skäl, ehuru vid första påseendet gilltiga, förlora sig dock, då man besinnar, att om ägaren af åker och ängsmark väl af hägnaden drager största fördelen, sådan dock i betydlig mån äfven tillskyndas betesmarksoch skogsägaren, hvaraf otvunget följer, att denne bör, åtminstone till någon del, mot angränsande åker och äng deltaga uti stägningsbesväret; att den påstådda större billigheten af nu gällande grund för fördelningen af stängselskyldighet beror af cn slump, enär hägnader i allmänhet tjena till skillnad, icke emellan hela fastigheter, utan endast emellan särskilda delar deraf, samt förhållandet i godhet och vidd dessa mindre delar emellan kan vara fullkomligt motsatt det, som äger rum emellan sjelfva fastigheterna; att en mindre fastighet, just derigenom att den är mindre, äfven har kortare gränsor att inhägna, då ojemna ägofigurer lika väl kunna förelinnas vid stora, som mindre fastigheter; att nu gällande delningsgrund nödvändigt måste göra hägnadsskyldigheten emot ett skifleslags rågrannar, äfven efter verkstäidt skifte, till ett skifteslaget gemensamma åliggande, hvilket, vid numera allt oftare förekommande skiften och hemmansklyfningar, blir ett så mycket svårare onus, möjligen tyngst drabbande de minsta hemmansdelarna, hvilka, om de äro belägne i det inre af skifteslagets ägoområde, kunna få sig påförd stängselskyldighet för rågångar, invid hvilka de inga ägor hafva, och af hvilkas förseende med hägn de ingen fördel kunna hemta, ett förhållande, som blir ytterligare intrassladt, om uti skifteslaget finnes delägare med rätt till delaktighet uti skogsmarken, men icke uti inägorna, eller tvert deremot; att enligt 5 § af 1802 års stängselförordn. ”de förändringar skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar till åker, äng eller planteringar ej höra verka lill annat förhållande i skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande”, hvarigenom denna skyldighet ofta är beroende af en tillfällighet, huruvida en odling blifvit förr eller sednare upptagen, samt huruvida tiden dertill kan vara känd eller icke.
Besv.-och Ekon.-Vlskoltets Betänkande, N:o 18, nan dag eller timma förr, än de eljest der skulle hafva inträffat, och om äfven de ångfartyg, som fortsätta sina resor senare på hösten, härigenom i någon mån hemtade fördelar, i afseende på ökad skyndsamhet och säkerhet dervid, så lära dock desse förmåner ej vara af det vigtiga inflytande å den inre sjöfarten, att de för densammas befrämjande kunna anses af nödvändigheten påkallade. Hvad angår kostnaden för dessa anstalter, hvilken motionären förmodat icke böra blifva af någon större betydenhet, så får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att fyr-anläggningar uti s,ön Mälaren, för alt der blifva någorlunda fullständiga och svarande mot ändamålet, erfordras till ett större antal, i anseende till beskaffenheten af denna sjö, som bestårj af större och mindre fjärdar, förenade genom sund och trånga farleder Utom anläggningskostnaden, som härför uppslode, måste äfven i beräkning tagas, hvad som komme att åtgå för underhållet af fyrarne och aflönandet af fyrbetjeningen, m. m ; och har Utskoltet, vid betragtande häraf, ansett, att desse uppoffringar blefve allt för stora för alt kunna uppvägas af de fördelar, som, genom den föreslagna fyr-inrättningen derstädes, vunnes. Då, hvad Hjelmaren beträffar, någon så betydlig sjöfart der icke eger rum, som kan anses erfordra från statens sida dylika uppoffringar, som de nu ifrågasatte, och då härtill kommer, att utprickning af grund och andia anstalter för sjöfartens befrämjande derstädes hittills vidtagits genom enskild försorg, utan att Kongl. Maj:t och kronan dermed blifvit betungad eller tägt någon befattning, så torde hvad ytterligare härvid må anses nyttigt, t minstone för närvarande, icke böra till någon slats-ulgifl föranleda.
Uhr i hans sednare motion härför andragna, i Utskottets tanke fullt giltiga skäl vill Utskottet endast lägga, hvad särskildt angår läkareyrket, att ensamt den omständighet, att, på sätt ock af erfarenheten bekräftats, det ena riket i händelse af krig icke skulle kunna med egna läkare till nödigt antal förse sin armée, innefattar en uppfordran till åtgärder, hvarigenom de vådor, som af ett så betänkligt förhållande kunna uppstå, måtte, så vidt möjligt är, aflägsnas. Ett af medlen härtill kan otvifvelaktig! erhållas derigenom att de tre Skandinaviska länderna ömsesidigt tillerkänna hvarandras läkare rätt att praktisera i hvilket af de tre länderna som helst, med hvilken förmån icke derför behöfver följa rättighet att befordras till de embeten, som äro hvardera Statens egna undersåter förbehållna. Med åberopande således af motionernas innehåll och af hvad Utskottet här ofvan i fråga om Norsk mans kompetens att föra befäl å Svenskt fartyg, samt tvärtom, anfört rörande nödvändigheten att tillse, det de kunskapsprof, som i ena landet äro fastställda för vinnande al kompetens till en befattning i det andra, motsvara hvad i det Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. 7 sednare landet fordras, ett vilkor, som torde befinnas lika oundgängligt, ebrad yrkesutöfning må vara i fråga, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte till hvad motionärerue i nu sist omförmälda hänseende föreslagit, i så måtto lemna bifall, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekar ens, m. fl. der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven åro och fortfara att vara hufvudsakligen lika. Stockholm den 19 Januari 1866.
»Man upplefver så mycket och det mesta går förloradt.» »Ja. Och när jag var ensam var det mig ett slags sällskap att skrifva. Det var som att samtala med någon, som icke var närvarande...» Hon teg ett ögonblick och såg hastigt och skyggt upp på sonen, men han märkte icke att hon här gjorde ett afbrott i sin tankegång. »Jag har ett utveckladt språksinne», fortfor hon, »och det är mig ett nöje att få leka med satser och ordvändningar, som ett barn leker med ett stycke mjuk lera; det kan formas till allting, knådas ihop igen och formas på nytt.» »Aha då är det efter dig jag ärft mitt sinne för stil och form.» »Prat! Det jag skref var bara bagateller, små raderingar penselsudd. Det kostade mig ju ingen ansträngning att låta pennan löpa jag hade ju god öfning.» »Hur så?» »Jag skref alltid för din far.» »Skref för honom?» »Ja.» »Hvad då?» »Bref. Allting.» »Kunde han ha så mycket att skrifva?» »Ja. Egentligen borde han ha blifvit vetenskapsman lärd professor.» Han drog på munnen åt det sista ordet. »Professor?» upprepade han med en ton af missaktning Perukstock? tycker du det är det högsta? Hon svarade icke utan fortsatte. »Hans ställning som egare af ett anatomiskt museum var icke något som passade för hans personlighet, derför sökte han gerna bort från allt det som band honom till ett lägre trappsteg än det, till hvilket han hörde. Hans beläsenhet, hans beresthet och hans otroliga förmåga att vinna menniskor gjorde att han hade många vänner framstående män och han korresponderade gerna.» »Nå! Det stämmer med den föreställning jag gjort mig om honom.» Det låg en nyans af vanvördnad i sonens ton. Hon såg på honom som om hon icke rätt förstått hvad han menade. Så fortsatte hon: »Men att vara fängslad en timme vid skrifbordet skulle ha gjort honom tokig. Det var omöjligt för hans kvicksilfvernatur att vara stilla. Han måste byta plats, vara fri öfver sina armar som öfver sina tankar.» »I den punkten förstår jag honom!» sade sonen med öfvertygelse.»
Här skulle ett visst antal bröder (eller rader af bröder) lefva i äktenskap med ett visst antal kvinnor, som äro gemensamma för alla; eller ett antal systrar lefva på samma sätt med ett antal män, hvilka äro gemensamma för alla systrarna. Därefter kom så parfamiljen, dock med polygamiska rättigheter för mannen. Allt detta är fantasier med ursprung i ett par vetenskapliga fakta, hvilka måste förklaras på helt annat sätt, nämligen hufvudsakligen ur den ekonomiska ordningens synpunkt. Amerikanen Morgan har undersökt släktnamnen hos vilda folk. Inom 139 olika språk från fyra världsdelar fann han, att alla, hvilka ägde samme stamfader eller stammoder och tillhörde samma generation, kallade hvarandra bröder och systrar, medan de kallade den föregående generationen fäder och mödrar. Häraf sluter han, att ursprungligen hafva alla dessa bröder och systrar inom samma generation lefvat i äktenskaplig förbindelse med hvarandra. Darwin själf betviflar, att svartsjukan, hvilken spelar en så ofantligt stor roll inom djurvärlden, skulle varit okänd hos den primitiva människan, hvilket dock är förutsättningen för promiscuiteten. Men dessutom möter man en annan svårighet i denna släktnamnshistoria. Redan Mac Lennan gjorde den invändningen, att visserligen kunde barnet tänkas kalla mer än en man fader, men då det kallar sin moster för moder, måste ju detta bero af någonting helt annat än blods-släktkap, alltså närmast af det rättsliga förhållandet mellan personerna. Starcke, som dock är evolutionist, har i sin bok » Die primitive Familie » bekräftat detta Svensk Tidskrift iSpi. LETOURNEAU: MORALENS UTVECKLINGSHISTORIA. och påpekar, att de slutsatser, hvilka man velat draga af nomenklaturen, ingenstädes passa, och att densamma ingalunda syftar på äktenskapsoch afstam-ningsförhållanden utan är, punkt för punkt, en trogen spegelbild af de rättsliga förhållanden, hvilka bestodo mellan de närmast besläktade af samma stam. Han uttalar dessutom angående Morgans bok, att densamma är fullkomligt ovetenskaplig.
Hvilket dock, jeinle åtskilligt Ledamöters serskilda meningar, Rikets’Högloft. Ständers egen upplysta pröfning härmed vördsamt underställes. Stockholm den 22 April 1834- Reservationer: 1:0 af Grefve Horn: "Emot första delen af Utskottets Betänkande får jag mig reservera på nedanstående grunder: «) ali jag icke kan erkänna rigtighetcn eller lagligheten af någon minan inskränkning i friheten att inom Ilufvudsladen uppföra skådespel, lin den, som moralen bjuder; £) alt jag icke kan tro, del någon skadlig täflan för Kongl. Theatern uppstår, genom inrättandet af enskilda Theatrar, hvilka snarare böra förnion ligt inverka på den förra; c) ;.lt anläggandet af sådane smärre Theatrar i Hufvudstaden bör vara eli både moraliskt och politiskt åliggande att befiämja, hvarigenom den lägre folk-classen kan komma i åtnjutande af en, till dess bildningsgrad och efter deras fö t mogenhet lämpad, förströelse, som afhåller ifrån sämre och ofta last lolla njutningar; d) alt censur på Theatraliska representationer i landsorlerne är af fcehofvet påkallad och bade bort af Ulskoltet tillstyrkas.” Med Herr Grefve Horn inMämde Ilerrar Grefve Platen, Friherre Wrede, Friherre Hermelin , Fält-Prosten Bjursten, Herr Arnberg och Henr Rydin, den sisi nämnde dock icke i frågan om censuren. Herr Coutracls-Proslen Lignell förenade sig med Herr Grefve Hom, Så i del ena, sorn andra, och tilläde der jemte, alt Prosten, för sin del, funne det mindre Ijeidigt tillstyrka den umterdåniga anhållan, att inrättande af enskilda Theatrar i Rikets Släder må tillåtas, då Kongl, Maj:t, sedan Öeconomieoch Besvärs-Utskotlet vid sista Riksdag sitt Utlåtande i detta Bihang till Ii. St. Vrot. i834. 8 hnml. i nä:te Häftet. i8 Allm.
Dito 5o,ooo: Summa Banco R:dr 662,000: varande från Artilleri-Departementets Anslags-summa uteslutna 37,000 R:dr till kostnader för krut-tillverkning, hvilka, enligt den reglering af Salpeterarendena, hvarom serkild Nådig Proposition kommer att till Rikets Ständer aflåtas, äro ämnade att på Salpeter-fonden anvisas. Lif-inunder ingen för Indelta Infanteriet, hvaraf hälften bestås afKrolian och hälften af Rothållarne, har varit ställd pä trenneårs brukningstid, Transport Bihang till R■ St. Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o 2. 81 Transport . hvilken till fyra år anses kunna utsträckas ; och åligger , i följd häraf, Kronan årligen en fjerdedel i stället för en tredjedel af bidraget till full mundering; hvadan anslaget ifrån 95.000 R:dr kan nedsättas till 71,000 R:dr Banco. Anslagen till Spannmåls-upphandling och Bageri-kostnadersa m t till Durchmarch-kostHader > det förra 35.000 R:dr, och det senare 3o,ooo R:dr, anses, enligt förhållandet de föregående åren, kunna nedsättas till a5,ooo R:dr Bro hvardera; hvaremot de öfriga allmänna 2,708,000: Transport 2,7o8,0oo: Bih. till R. St. Prof. 1828 och 182g. 1 Saml.j, 1 Band. usta Ii eif t. Maj:ts Nådiga Propos. N.-o 2. Transport anslagen till vecl ock ljus för Fästningsoch Garnizons-orter 14,000 R'dr j skrifmaterialier och expenser j samta^er/ och ljus för Krigs-Collegium 4>5°o R:dr. Färfningsoch Recapitulations - penningar iooö R:dr, samt reseoch tractaments-penningar 6666 R:dr 32 sk.. Banco, anses höra oförändrade qvarstå.
Ehrenborghs ifrågavar. motion, och en annan har uppträdt med försök till försvar för densamma, dervid den varde ledamoten dock äfven sjelf gjort några anmärkningar. Jag skall försöka att göra en jemnförelse emellan Frih. Ehrenborghs förslag och det, jag i ett föregående plenum framställde såsom anmärkning vid StatsTJlsk:s betänk., ang:de g:de hufvudtiteln. Detta betänk, är numera bifallet af 3 Stånd, nemi. R. o. Ad , Presteoch BorgareSttn, och någon förändring deri kan således icke vidare ske. Då nu Utsk. i detta betänk, uppgifvit titelns behof till 3o4,ooo r:dr och föreslagit ett tillökadt anslag af endast 28,000 r:dr, oberäknadt de 5ooo r:dr, som blifvit särskildt anvisade för landtbruksinstitiitet på Degeberg, samt denna summa icke fyller bristen emellan hvad som förut förefanns och behofven, så kan Frih. Ehrenborghs motion icke leda till någon förändring i användandet af g:de hufvudtitelns anslag, utan måste, i fall den bifalles, tjena till grund för ett ytterligare anslag lill näringarna, som arinexeras g:de hufvudtiteln under de vilkor för användandet, sorn R. St. finna tjenliga; och för sådant fall anhåller jag få göra en jernnförelse mellan Frih. Ehrenborghs och mitt förslag Den tableau, som blifvit motionen bifogad, visar, att då, enligt Frih. Ehrenborghs förslag, man med ett årligt anslag af 100,000 r:dr efter 37 års förlopp an vandt för näringarna 7,400,000 r:dr, och staten då har en skuld af 3,700,000 r:dr, som likväl motsvaras af utestående fordringar, så att behållningen då är noll, skulle efter milt förslag, med ett årligt anslag af 120,000 r:dr, 17 millioner vara använda och titeln hafva en behållning af mer än 6 millioner, men ingen skuld.
Som Venus visade fru Lindberg afgjordt ett godt framsteg, såväl i vokalt som dramatiskt hänseende, och äfven h r Bratbost hade bättre utmejslat sin Tannhäuser. Sträfvan att sjunga dramatiskt bör dock ej få inkräkta p å konsten a t t sjunga vackert. E n som h a r förmågan att värm a åhörarne m e d sin vackra sång är emellertid h r Lundgvist. Så ock h ä r i » Tannhäuser ». — Första abonnementsföresiällningen ägde r u m i onsdags, då » Vilhelm Tell » uppfördes. Vi torde i nästa n u m m e r få tillfälle återkomma till denna repris. S v e n s k a teatern bjuder för n ä r v a r a n d e p å ett program af den lätta halt, som tydligen ej eftersträfvar något högre mål än att bereda åskå- darne en sorglös afton. Inledningspjesen, ett » skottdagsskämt » i 2 tablåer, b e n ä m n d t » Flickorna fria », k u n d e saklöst h a fått hvila i den anonyme förf:a skrifbordslåda — åtminstone till nästa skoitdag. Den genomnaiva lilla pensionsfiickehistorien spelas emellertid nätt, och särskildt fröken Åberg k u n d e förtjäna ett litet spremium ». För hvad m a n n u k a n beskylla den därpå följande franska farsen — » Kontrollören vid sofvagnarne » af Bisson — icke är det för naivitet. Det bör åtminstone vara så pass brådmogna barn, som vi, » det dalande seklets söner », äro, för att ledigt k u n n a smälta d e n n a blandning af hårdkokad frivolitet och glödhalstrade tokstoliigheter. Men vår digestion är syperb — Gud fördärfve den! De äro n u ock ena riktiga virtuoser att servera dylik andlig föda, den Ranftska liftruppen.
Angelägenheten att konsolidera familjens eller slägtens makt och betydenhet fick nemligen icke af lagstiftaren förbises på en tid, då Statssamhället, ännu i sin första utveckling, betydde för den enskilda intet, men slägten deremot, som ut - Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. 49 gjorde en för sig sjelf bestående del af Staten och ensam skyddade hans person och egendom, allt. Stadgandet att jord, som hörde någon af slägten till, ej fick utan öfriga slägtmedlemmars bifall försäljas, än mindre bortgifvas, torde vid sådant förhållande finnas så mycket naturligare, som jorden på den tiden utgjorde slägternas nästan enda tillhörighet och innehafvandet deraf vilkoret för medlemmarnes fria existens. I mån af Statens fortgående utbildning hafva dessa förhållanden likväl väsendtligen förändrat sig, och arfvejordsprincipen eger numera hvarken i allmänna tänkesättet eller lagstiftningen samma giltighet som t fordna tider. Den är ock till sin natur fullkomligt oförenlig med den grundsats, hvarå testamentsrätten sig stöder och kan icke i en rationel lagstiftning med denna stå tillsammans. Det är på dessa skäl jag reserverar mig mot Utskottets förslag i hvad det afser arfvejordsprincipens fortfarande tillämpning på landet i så måtto att arfvejord ej skulle få till annan än skyldeman genom testamente bortgifvas; och är det endast för den händelse att berörde förslag vinner framgång, som undantags-stadgandet om makars rätt att hvar åt annan på lifstid förläna arfvejord blifver erforderligt. Om, med uteslutande af nu anmärkta bestämmelser, Utskottets förslag i öfrige delar vinner det godkännande, jag för min del anser detsamma böra erhålla, blifver testamentsrätten för stad och land lika samt ordnad i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Lag-kommittéen och Lagberedningen dertill framlagda förslag. Af Herr Wetterberg, med hvilken Herr Kistner sig förenat: ”Utskottets förslag i § 1 och 1 mom. af § 2 har jag icke kunnat biträda.
Ständer ina hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att omförmäldta förhållande blifver till allmän kännedom lemnadt; hvilket dock, jemte de skiljaktiga yttranden, sorn frenne af Utskottets Ledamöter afgifvit och i bifogade Protocolls-Utdrag äro intagna, varder till Riks. sens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt underställdt. Stockholm den <j Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prestå och Adelns I.edam. Ståndets Ledam. vägnar vägnar II. F. Strömfelt. Joli. Olof Wallin. På Vällofl. BorgarePå Hederv. BondeStåndets Ledam. Ståndets Ledam. vägnar vägnar _E. G. Holm. Petter Jernström. A. J. Wahlstjerna. Utdrag af Protocollet, hållet uti Högloft. Lag Utskottet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den Maj J815. S. D. I1 Öredrogs åter Riksdags.Fullmägtigen för Eernebo Härad af Carlstads Län Erik Pehrssons 1 af Dtn 29 Maj^ i 4 61 af Hedervärda Bonde-Ståndet bi t remitterade, den 6 i denna månad pä bordet lagda Memorial, hvaruti yrkas, att vid Härads Rätterna kärande Parter, sorn anmäla, att dit instämda mål genom träffad förlikning eller på annat sätt komma att förfalla, matte befrias från skyldigheten, att öfver sådan anmälan lösa Protocolls Utdrag, äfven som att Sterbhusdelägare cj må anses pligtig® att vid Boupptecknings - och Arfskiftes-Instrurnenters inlemnande, deröfver utlösa särskildt Protocolls-Utdrag; och förenade sig Utskottets fleste Ledamöter om det utlåtande häröfver, som Betänkandet innehåller: men Herr Kammar.Jmikaren och Protocolls-Secreteraren Lagerheim ytf-t rade, att som Expeditions-Taxan den 27
(Siats-Utskottets Utlåtande, Nås 32 och 142.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, såsom bidrag till bestridande af kostnaderna för tomt-regleringen efter den i staden Lidköping år 1849 timade eldsvåda, hvarvid den s. k. gamla staden till större delen nedbrann, beviljat ett lån af 13,333 R:dr 16 sk., under förbehåll: att stadens Drätsel-kommission, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar afgåfve sin, till Riksgäldskontoret eller ordres ställda, skuldförbindelse, innefattande de al Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor; att hvad af samma lån icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1851 derefter icke finge utbekommas; att det lyftade lånebeloppet skulle, utan ränta och kapital-afbetalning, få innehafvas till 1854 års slut, hvarefter och intilldess lånet vore till fullo godtgjordt, sex procent af dess ursprungliga belopp borde till Riksgälds-kontoret årligen inbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först skulle afgå och öfverskottet utgöra kapitalafbetalning, samt att ifrågavarande ränteoch kapital-inbetalning borde vid slutet af hvarje år verkställas, dock att, derest inbetalnings-summan före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkomme, samma inbetalning skulle anses vara inom behörig tid fullgjord, hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta komme att eftergifvas; men detta lån, enligt hvad E. K. M:t, uti Nådig Proposition af den 16 November nästlidet år, gifvit Rikets nu församlade Ständer tillkänna, likväl under den tid; som förflutit efter senaste riksmöte, icke blifvit af Lidköpings stad begagnadt, emedan invånarne i den nya staden, under förmenande att tomt-egarne i gamla stadsdelen ensamt borde vidkännas de kostnader, som den efter eldsvådan fastställda nya reglering af dervarande tomter påkallade, vägrat att deltaga i dessa kostnader samt att åtåga sig den, såsom vilkor för 124 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.