Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bona Confidentia, om 90 tons, under befäl af Cornelius Durfoorth, med 28 man, deraf trenne handelsmän . Fartygens utrustning kostade 6,000 £, fördelade i lotter på 25 £. Sir Hugh Willoughby valdes till befälhafvare »för sitt ståtliga utseende och sin erfarenhet i krigföring»46. För utforskande af Österlandens beskaffenhet rådfrågades tvenne »tartarer», som voro anstälda vid konungens stall, men utan att några upplysningar af dem kunde erhållas. Skeppen lemnade Ratcliffe den 20/10 maj 1553.47 De bogserades under gynsam vind af båtar förbi Greenwich, hvarest hofvet då var. Konungen kunde till följd af sjukdom icke närvara, men rådet, hofmännen och en talrik folkmassa rusade till fönster, tak och strand för att se de förbiseglande, med sjömän i nya hafsblåa högtidskläder bemannade fartygen och helsades från dessa med kanonsalut. »Berg och dalar och vatten gåfvo eko, och matroserna ropade så, att det hördes till stjernorna. »48 Allt var triumf och glädje; det var nästan som om man anat, att den största sjömakt, verldshistorien har att uppvisa, den dagen föddes. Sjelfva resan blef dock mycket olycklig för Sir Hugh och flertalet af hans följeslagare. Efter att hafva seglat upp längs Englands och Skotlands ostkust foro alla tre fartygen i sällskap öfver till Norge, hvars kust kom i sigte den 24/14 juli vid 66° nordl. bredd. Man gick i land och fann der trettio små hus, hvilkas invånare flytt undan, förmodligen af fruktan för främlingarne. Trakten kallades, såsom man sedermera erfor, »Halgeland» och var just den del af Norge, från hvilken Othere börjat sin sjöfärd till Hvita hafvet. Härifrån seglade man vidare längs kusten. Den 6 aug./27 juli ankrade man i en hamn »Stanfew» (kanske Steenfjorden på Lofotens vestkust), hvarest man träffade en talrik och vanlig befolkning, men några andra handelsvaror funnos ej i denna landsdel än torkad fisk och tran.
S. D. Wid förnyad föredragning af Stats och BancoUtslcottens betänkande N;o 35/j,: i anledning af förekommen fråga om Lånebiträde af Allmänna medel för Trollhätte CanalWerk, samt om upphörande för framtiden af Stskilliga afgifter för begagnade Kronans tillhörigheter, hvilka af CanalBolaget hittills utgjorts ; blef det af Utskotten föreslagna, 2:dra Alternativet utaf PresteStåndet bifallet. Frun Wällojl. Borg are Ståndet. S. D. Upplästes StatsUtskottets Memorial: N:o 362, I anledning af anmärkningen vid utlåtandet N:o 285, om Räntornes utgörande för några Thorshälla upplåtne hemman ; Och, emedan samma utlåtande blifvit af de öfrige RiksStånden bifallet, lät äfven BorgareStåndet dervid bero. S. D. Efter erhållen underrättelse, att Riksens Ständers Electorer i går valt till Stan - 65a Fröt. Utdr. d. 5 Aug. ig-3* dernes Justi® Ombudsman, tillförordnade Landshöfdingen, Förste Expedition'Secreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden, Casper Ehrenborg, och till Justit® Ombudsmannens Suppleant, Förste ExpeditionsSecreteraren , Häradshöfdingen Johan Gabriel Richert, beslöt BorgareStåndet, att ExpeditionsUtskottet skulle anmodas för dem uppsätta behöriga Förordnanden.
Det skulle fördenskull leda till mycken tidsutdrägt och arbete, om icke detta skulle kunna försiggå på samma gång som myntförändringen, utan uträkningen skulle göras först efter det gamla och sedan efter det nya myntsystemet. Dessa ■skäl innebära för mig en tillräcklig anledn. att anhålla ora bifall till IJlsk:s förslag. De olägenheter, som häremot blifvit anförda, skulle beslå deruti, alt man icke kunde medhinna alt utarbeta de jemförelse-tabeller, som äro af nöden för alt erhålla en fullständig öfverblick öfver systemet. En sådan tabells utarbetande är likväl en ytterst enkel sak och torde kunna låta sig göra på mycket kortare tid än. som här blifvit lemnad, hvilket hvar och en lärer finna, som känner enkelheten äfen sådan tabells beskaffenhet. 4lZ Den 19 Augusti f m'. Hvad åter beträffar invändningen angrie omöjligheten att tili ifrågavande tidpunkt hinna utmynta tillräckligt silfver-och kopparmynt, så bör raan taga i betraktande, att aili det nuvande siifvermyntet, som upgår lill 12 sk. rgsy fullkomligt öfverénsstämmer med det nya, så att dessa myntstycken också fortfarande komma att utan förändring bibehållas. Hvad åter beträffar de myntsorter, sora understiga 12 sk., så lärer rayntningen deraf väl kunna fortskrida och fullföljas så, alt allt behöflig! sådant mynt finnes vid 1856 års början; toen om också delta icke skulle fullt medhinnas, så blifver enda följden deraf alt det gamla skiljemyntet under något längre tid fortfarande kommer att gä i allmänna rörelsen, hvilket väl icke lärer komma alt medföra synnerliga olägenheter, särdeles som skillnaden mellan två-öre-stycket och den gamla sk:u rgs är så obetydlig, att denna sednare i allt fall säkerligen kommer att i den-rrya räkningen begagnas såsom ett Ivå-öre-styeke.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att i dess tanka ett godkännande af hvarje särskild punkt icke torde böra beslutas, enär sådant kunde komma att lägga hinder i vägen för återremiss af andra dermed gemenskap ägande punkter. Hans Excellence ansåg sig derföre Den 0.5 Januari i f. rn. icke kunna meddela proposition till godkännande af en isolerad punkt. Härigenom skulle dock intet hinder uppslå emot discussionens företagande särskildt öfver hvarje af de punkter Utskottet behandlat såsom ett helt för sig. Angående Utskottets förslag, ali Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrif-' ter böra till visst belopp antingen stället borgen j eller deponera reda penningar. Hans Excellence Herr Friherre Lager-* bjelke: Det dictamen jag nu anhåller få underställa Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, afviker ej från den deliberations-ordning Ridderskapet och Adefn behagat stadga; men då jag nyss anhöll örn ordet, skedde det för att hös Ridderskapet och Adeln framställa mitt behof att såsom' motionair något allmänneligare öfverskåda ämnet. Jag skall, om delta ti 1 låtes mig, sedan hafva äran yttra mig särskildt öfver hvarje punkt; men i egenskap af motionair är jag i den särskildta belägenhet, att jag måste betrakta ämnet, sådant det befann sig, innan det öfverlemnades till Ridtferskapets och Adelns bord genom behandlingen i ConstitutionsUtskottet, och sådant det o m kunde blifva, om de Memorialet åtföljande reservationer skulle gillas. Jag skall ej gå utom, men väl så till sågandes framom, frågan, emedan jag rör vid hvad hittills 58 II. i3* Den 9.5 Januarii f. m. tillgjordt blifvit. Då jag alltså går att redovisa för mitta åsigter af ämnet, uppfyller jag blott en vördnadspligt mot det vidtfrejdade Stånd, hvaraf jag har den äran att vara en ledamot. I denna redovisning har jag äfven följt den grund, som för öfverläggningen blifvit af Ridderskapet och Adeln stadgad.
«för dig!» och med detsamma affyrat sin pistol mot frågarens tinning. Som sollicitant hade han återknutit sin slägts afbrutna förbindelse med den forna vicomtesse de Beauharnais, och brukade ofta — liksom flera rojalister, hvilka alla visste, att Madame Bonaparte i grunden hade sympatier för deras sak — göra förmiddagsvisiter i Tuilerierna, då man kunde vara rätt säker på att aldrig träffa Förste Konsuln. På senare tiden kom han oftare än förr — för den blonda Mademoiselle de Beauharnais’ skull, som han med hvar dag fann mer och mer intagande. Största delen af sällskapet hade emellertid omringat sångaren Garat, som i en affekterad tenorställning stod midt på golfvet med handen instucken innanför västen, och bestormade honom med böner att sjunga en romans. «En enda liten romans», tigde nästan knäböjande en svärmisk blondin, klädd, eller rättare draperad, i sjögrönt som en nereid och vildt coifferad «à la coup de vent». «Romansen», argumenterade hon känslofullt med ögonen mot ljuskronan, «är för mig, som ni sjunger den, Monsieur Garat, såsom en försoningssuck till offrenas skuggor, som en naturens hymn till grafvarnes fred». Hon snubblade på orden och visste icke mer, hvad hon sade. Garat bugade sig leende och började: «Un jour de cet automne» Damerna började fnissa bakom solfjädrarne, herrarne logo öppet. Det var den berömda och dristiga «la Gasconne». Den svärmiska damen, som väntat en sentimental romans, drog sig ur kretsen, blåröd af raseri öfver, att man gjort narr af henne. Men sällskapet applåderade frenetiskt. Han måste sjunga om igen. Denna gång var det pagens visa ur «Figaros bröllop», som igen kommit på modet. I detta ögonblick öppnades deuxbattanterna bryskt, och Förste Konsuln, åtföljd af sin adjutant, Duroc, trädde oväntadt in.
De torde således benäget finna Utskottets försök, att under vissa mera bestämda Titlar, sammanföra de spridda föreskrifterne, och i flere fall uppsöka allmänna grunder; i stähet för många sinsemellan ej sammanhängande bud och befallningar, påkalladt af nödvändigheten; och är det under förmodan af Riksens Högloft. Ständers bifall till Utskottets åtgärd härutinnan, sorn det nu går att redovisa de förändringar, detsamma ansett sig böra tillstyrka i den förr gällande Rörfattningen, l:o. 1 §, j. af det nya Fösslaget, har Utskottet velat såsom en Inledning sammanställa och redovisa de allmänna Stadganden, som utgöra grunden för hela denna Författning. 2:0. 2 §, innehåller de föreskrifter, rörande värdet å Stämpladt Papper, hvilka finnas, pag, 4 och 45, i ofvanomförmälde Kungörelse. Derhid förekommer endast den skiljaktighet, att Bcvilliiings-Ui' koft et s Betan!anden. 507 t skot (et s sorn trott de hittills brukade Charlome örn 2 sk. värde, lemna Sfaten, då kostnaden till stämpling papper, aflöning och frakt 111. m noga beräknas och afdragas, föga eller ingen behållning, deraf hemtät anledning att utesula denna värde - stämpel En åtgärd, sorn Utskottet förmodat ej skola medföra någon synnerlig tunga, då Utskottet, dels i 7 fä_ stat behörigt afseende å den lindring Allmogen vid tvister sinsemellan från äldre tider åtnjutit, dels ock i afseende på Skuldsedlar af ett ringare belopp , Arfskiften , sorn ej uppgå till en viss och bestämd lägre Summa in. rn.} trott sig böra tillstyrka befrielse från Chartae§igi! lätte.. 3:0.
Afiöningar M. m « 3,782- 32: Lronans publiqUe Zus. Aflöningar m. m - 1,794: 45: it De Zria LonsternaS Acadcmie. Astönmgar m. m. « . 7,670: U)ed-Stat föv LonglZofwet tillhopa pä Jörstag . 19,646: —- —- Ror 46,412: 26: 9 Kjerde Band. Hwar - 1226 Dell 22 November Hwarförntaii blifwit flyrtade: r s pä Almänna Utgifts Staten. De pä l8»« ärs Stat till Skrifmaterialier, Ljus och Wed för Öfwer - JinendenkS - Embetct, OswcrStäthällarc-Embetet och Poliee-Kammaren, de Fria Konsten,es Academie samt Corps de Gärdet pä Riddarholmen upfördZ medel tillhopa l,i7?: — —^ Till Byggnader och Reparationer ä Stockholms Slott och de Pub. lique Husen, pä Förslag . 6,ooo Jos Famnar Wed för Dramatiska Spectaklel och Operahuset, pä Förslag 1,400 Rdr 8,577 «:o Pä Allmänna IndragningsStaten Löner m. m. som förut stätt pä Stockholms SlottSSkat 627: 10: 8 Löner m. m. som förut stätt pä Stockholms SlottsbyggnadsStat i,Zoo: . Löner m. m. som förut stätt pä Publique Husens Skar . i,6zz: 32: 410 Famnar Statsoch Depu, tat-wed för diverse Personer, som kommer alt utgä ester Transp. 3,780: 42:
Smidet ökades sedan till 600 skeppund, hvarförutan år 1834 privilegierades en härd för 300 skeppund ämnes-smide; och Gryttjen privilegierades 1836 till en hammare och en härd med 450 skeppunds smide, ökades tillsammans med Sörfors år 1839 med 1 hammare och 2 härdar för 1,200 skeppund, samt fick 1842, enligt 4 § i Kongl. Kungörelsen den 26 Oktober 1838, en tillökning i smidet af 600 skeppund. j\u finnas i Gryttjen 4 härdar oell 6 hamrar med oinskränkt smidesrätt efter 1846 års Kongl. Förordning; men i Sörfors finnas allenast knipphammare och 2 spikhammare, sedan dess stångjerns-privilegier nyligen blifvit flyttade till 5:o Johannisfors i södra delen af samma socken vid gränsen mot Helsing ö O land, der 2 hamrar och 2 härdar finnas. 6:o Torpshammar i Torps socken, privilegieradt 1797 samt tillökaclt 1834 med 2 stockar och 2 svanshamrar och 1837 med 2 hamrar och 5 härdar för 2,250 skeppund, hvarförutan 1845 privilegierades en manufaktur-smedja för tillverkning af liar. Endast 3 hamrar och 4 stångjernshärdar äro uppförda, sedan anstånd 1845 erhållits för 2 härdars nybyggnad och 2 härdar med behörigt tillstånd 1848 blifvit nedlagda. Stålugn, samt ett betydligt spikoch manufaktursmide finnes der äfven. Har en knipphammare och 4 spikhamrar. 7:o Hjellanså i Torps socken, privilegieradt 1845 till 2 mindre manufakturhamrar för lie-smide, men ännu ej uppbygdt. 8:o Norafors i Sättna socken, privilegieradt 1795, samt ökadt 1838 med en hammare och en härd för 450 skeppund och 1841 med 2 stångjernshärdar för 1,200 skeppund.
För de] damer, som älska skridskooch skidåkning, finns här en storartad samling af alla sorters agremanger, såsom en mängd modeller till skridskor från de förnämsta fabriker, isynnerhet af Eskilstunas utmärkta tillverkning. Akta lappskidor och de omtyckta vanliga norrlandsskidorna finnas äfven i stort urval, samt dessutom sparkstöttingar i mängd. För sporten under sommarvistelsen på landet är äfven väl sörjdt. Allt som hör till fiske och jakt finns här särdeles vackert och åskådligt ordnadt och dessutom de präktigaste kä- geloch bollspel samt all slags gymnastikattiralj. Det är måhända mycket bland allt detta, som läsarinnorna med en viss likgiltighet gå förbi, men där finns nog äfven en del som vinner deras lifliga intressse, ty den friska och hälsosamma sporten, idkad utan öfverdrift, har ju redan vunnit en berättigad anklang hos så väl det starka som det svaga könet och ingår nu mera som en viktig faktor i ungdomens uppfostran. Helt visst bör därför ingen, som besöker utställningen, försumma den vackra paviljongen, där turistoch sportväsendet slagit ned sina bopålar. Den välordnade expositionen förtjänar att ses. Adolf Hellander. * Ur notisboken. I daff firas som bekant i den danska hufvudstaden prins Carls bröllop med prinsessan Ingeborg af Danmark i närvaro af danska konungahusets medlemmar, konung Oscar, kronprins Gustaf och hans gemål, prins Eugen, änkekejsarinnan af Ryssland samt prinsessan Alexandra af England m. fl. Vigseln äger rum i Köpenhamns slottskyrka och förrättas af k. konfessionarius, stiftsprosten Pauli. Kyrkan blifver präktigt dekorerad, och vid ingången paraderar ett kompani af lifgardet. Sedan den kyrkliga akten afslutats, åka de kungliga och deras gäster till Christian VII:s palats på Amalienborg, där frukost intages. Först och i » Guldbryllupskarethen » åka danska konungaparet och konung Oscar, därefter komma de nygifta i Christian V:s guldkaross. Frukosten på Amalienborg börjar kl. half 3, och när den slutats, draga de nygifta sig tillbaka för att kläda om sig till bröllopsresan som äntrades i afton. Fursteparet landstiger i Warnemünde och reser därpå till Sachsiska Schweiz.
Jag är öfvertygad, att så länge Sveriges Konung lifligt önskar sitt folks väl och går det till mötes, när nöden står för dörren, han aldrig skall befara något af detta missnöje, man må arbeta derpå huru mycket som helst. Man har yttrat förtrytelse deröfver, att Regeringen icke tagit iniativet vid flera tillfällen. Jag skulle kunna åberopa några bland de högsta embetsmännen, till hvilka jag yttrat den önskan, att Regeringen måtte taga initiativet i lagfrågan, i brännvinsfrågan, hvilket, efter min öfvertygelse, vore det rätta. Mea om det är Rikets väl, att icke så skett, så är det en svaghet, som ej ligger Regeringen till last, och som jag i öfrigt icke vill bedöma, emedan jag icke kan intränga till rådslagen i Statsrådsprotocollen. Emedlertid finnes äfven här 9 H. ii Sj Ben i .Tuli e. m. en ursägt, hvilken jag äfven anser mig skyldig att omtala. När K. M. vid denna riksdag föreslog en lagförändring, som afsåg borttagandet af de tysta förmånsrätterna, molte den väl bär icke mycket motstånd; men deremot har jag hört andra bestrida förslaget, och sådant uppmuntrar icke att taga initiativet till förbättringar. Jag skulle dock önska, att Regeringen ville sätta sig öfver sådana motgångar, utan ihärdigt förnya sådana bemödanden, hvarmed Rikets väl oskiljaktigt är förenadt, tills de slutligen slå rötter. Det tror jag vore rälta sättet att behandla Svenska folket. Tvenne Konungar, hvilkas minne är Svenska jorden värd, Gustaf I och Gustaf II Adolph hafva sagt, att Svenska Nationen skall styras af en stark Konungs hand. Ilan skall varn rättvis, men han skall vara kraftfull. Ilan skall äga en Rådkammare, men ej ingå i onödiga rådslag. Han skall regera sjelf. Gustaf I var olyckligtvis icke omgifven af många kloka rådgifvare. Han måste regera sjelf; men Gustaf Adolph hade bredvid sig en man, hvars minne häfderna bevara; och gifve Gud! att vi hade ett sådant stöd för vår åldrige Konung. Det skulle vara Sveriges lycka. Man har sagt, att styrelserna äro slagna med blindhet. Jag kan icke döma derom.
Att de förslag i detta hänseende, som den nu föredragna punkten innefattar, äro icke blott onödiga och onyttiga utan i flera delar af en högst skadlig beskaffenhet, det tror jag vara genom mina nu framställda anmärkmr ådagaladgt; hvarför jag anser dessa förslag böra förkastas. Men dä R. o. Ad. redan återremitterat de vigligaste punkterna af detta betänk., tillstyrker jag, det återremiss äfven af denna punkt måtte beviljas, så att SlatsUtsk. må komma i tillfälle alt närmare granska densamma; då jag är öfvertygad att Utsk. skall komma att med mig dela lika åsigter ang:de punktens verkliga halt och beskaffenhet. Ofverläggningen om förevar:de punkt ansågs härmed vara fulir ändad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om icke R. o. Ad. i anseende till den redan långt framskridna tiden behagade uppskjuta återstående behandlingen af Stalsötsk:s förevar:de utlåt, till morgondagens plenum, hvilket bifölls. Då härefter till bordläggning anmäldes Const.Utsk:s mern. N:o 32, med förslag till voter:s-propos:r, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut i afseende å Const.Otskis i mern. N:o 29 framlagde sammanjemknings-förslag till ändringar och tillägg uti 56 och 81 §§ Reg.Fm m. m. rör:de grundlagsfrågors hehandling, yttrade Gr. Lagerbjelke, Gust.: Som det är af vigt att det nu bordlagde mern. snart företages lill afgörande, anhåller jag att det måtte ställas på föredragms-listan, näst efter de betänkm som enl. R. o. Ad:s förut fattade beslut skola främst å densamma uppföras. Uppå Hr Gr. o. Landtm:si anledn. häraf framställda propos. biföll R. o. Ad. att Const.Utsk:s ifrågavar:de mern. skulle å föredragms-lislan uppföras näst efter StatsUtsk:s utlåt. Den 1 Augusti.
Men visast var den, som först hittade på konsten att förskaffa sig visdom, ty han gjorde andligen detsamma som salig Münchhausen, då denne med sin egen hårpiska drog sig upp ur kärret; och om visdomen kan man med skäl fråga, som Sancho om sömnen: «jag undrar just, hvem som uppfunnit den tingesten?» Den hedersmannen kunde väl par hasard hitta på att för eget behof begagna björkqvisten; men hvarifrån han tog de två granen vishet, då ännu ingen enda vis menniska fanns på jorden, det tror jag i all evighet blir för de lärde en nöt att knäcka. Jag tycker mig just se honom, huru han, ännu en tok bland tokar, sitter der under ett träds gungande grenar, med fingret på pannan, och bråkar sin hjerna och bråkar, för att hitta på något klokt. Hade den stackarn helst råkat sätta sig under ett äppelträd, så hade ett nedfallande äpple kunnat lätta hans bekymmer, om det fallit på hans hufvud såsom på Newtons, och i detsamma väckt genljudet af en hel orkester visa och snillrika tankar. Men denne syndare, han fick väl egenhändigt knacka på sin skalle, som icke rimligtvis kunde ge andra toner än en tom tunnas. Aj aj, stackars farfarsfarfarsfarfars o. s. v. farfar, hvad du måste varit olycklig, då du tänkte på oss alla dina blifvande söner och döttrar och förtviflade om att kunna skaffa oss ett enda ass vett! Lycklig dock du, att du, sedan du påfunnit den kostliga panaceen, icke förutsåg, huru svårt en din sonsonssonsonssonsons o. s. v. sonson, densamme som alldagligen träder sina armar i min rock, skulle få att hafva din uppfinning, vettet och visdomen, i behåll. Så der ungefär fantiserade och klagade Magnus, på aftonen samma dag, då nyss anförda händelser timade, häftigt gående fram och åter i farbroderns rum, medan denne höll på att försegla ett bref. Denna sysselsättning slutade han ungefär i samma stund, som Magnus sitt tal, och svarade till detta: «Åh, din tok, flickan håller af dig, och dermed punktum.» Men Magnus hade många skäl, tyckte han, att tänka annorlunda.
Man måste väl i detta hänseende förlita sig på SlatsUtsk:s omdöme. Detta Utsk. har nemi. så mycket att göra med räkenskaper och kalkyler, och torde således vara i tillfälle att grundligare än hvarje annan ledamot bedöma de olika behofven. Möjligen kan ett högre belopp än det anslagna vara för framtiden Den 20 A pr il f. m. 157 erforderligt, men mahanda saknas f. n. medel; hvarföre skulle jag då påyrka ett högre belopp? Jag anhåller alltså om bifall lill denna punkt. llr von Troil: Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff och följaktligen instämmer jag i den reservation, af Gr. Mörner, sorn linnes Utsk:s betänk, bifogad. Man har här sagt, att Sverige varit ett bland de länder, hvilka lemnat fri undervisning i skolorna. Jag hemställer likväl, om så varit förhållandet, då man ihågkommer de ganska betydliga afgifterne till lärarne, hvilka afgifter äfven ilen fattige varit i viss mån underkastad, ehuru till ringare belopp än den förmögna. Då likväl under sista riksdag läroverken genom II. Sl:s frikostighet erhöllo högst betydliga statsanslag, mäste man antaga, att dessa afgifter till lärarne numera uphört, och om än, såsom en talare yttrat, sådana afgifter fortfara att erläggas af en eller annan lärjunge äga dessa åtminstone icke någon förbindelse dertill. En talare har yttrat, att hitintills äfven de fattigaste af Svenska bönders söner kunnat bringa sig upp derhän, att hedra fäderneslandet och öka dess ryktbarhet och medlet härtill har man ansett ligga i den kostnadsfria undervisningen i Statens skolor. Sådant måste förhållandet blifva äfven hädanefter, ty det lärer väl icke vara obekant, att vederbör, skolstyrelser tillkommer att pröfva, huruvida en anmäld lärjunges målsman är i tillfälle eller icke, att för lärjungen erlägga den bestämda termins-afgiften, och min > åsigt är, att om Utsk:s betänk, bifalles, så att termins-afgiften nedsättes från 5 till 3 r:dr, sådant icke blir till förmån för den fattige, ty det är lättare att befria honom från 5 än från 3 r:dr.
Der så klart bestämda skyldigheter finnas, kunna inga rättigheter finnas, att år 1834» med berådt mod, göra om intet, hvad Rikets Ständer år 1829 gjort och beslutat, för att utur ett tillstånd af oordning och laglöshet, komma in i rättstillståndet tillbaka. Reservantens misstag härrör tydligen deraf, att lian fästat större vigt vid 72 än denna §. förljenar. Den kunde vara borta utur RegeringsFormen, och Rikets Ständer kunde lika fullt, om de skulle så för godt finna, hafva en Bank under garanti och vård. Men jag befarar, att en och annan, i stället för att, lika med Reservanten, öppet uttala sin oro öfver tillvarelsen af en §., som synts honom lägga hinder i vägen för vidtagandet af en ordningsåigärd, den han förklarat sig önska, torde i tysthet hylla och med sin voteringssedel kom - Den 6 Julii f. m. ma att hylla en hos Rikets Ständer supponerad magt, alt efter godtfinnande kunna reglera och omreglera myntet — till oafbruten försämring. Och i sanning, denna, allt ifrän är 1812 utöfvade magt att från Banken bevilja stora anslag till allmänna anstalter och företag, jemte små sportel-anslag i låneväg åt sig sjelf; detta egna Statslåne-system, som icke al lenast ej fordrat några skattebidrag till ränta och amortissement, utan derjemte varit nyttigt för mångens individuella lånesystem, och som, i motsats till det i andra länder öfliga Statslåne-system, medgifvit nedsättningar i den taxerade Bevil 1 ningen, jemte det, genom successiv nedsättning af andras capital-för mogenhet, en allmännare jemnlikhet blifvit befordrad ; denna magt, säger jag, måtte synas allt för behaglig för den, som icke på anpan väg kan komma till magtutöfning, att icke han gerna ville se den varaktigt grundad, gerna ville se den hvilande på en lag, sorn ej kan höfvas eller förändras, med mindre lian sjelf lemnar bifall dertill.