Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar hemställa om det icke är oriktigt att så här förspilla tiden med att tala öfver ett ämne som jag för min del erkänner mig, och tror att de andra talarne äfven skola erkänna sig icke vara vunna att här extemporera öfver. R. o. Ad. kan icke och bör icke taga intryck af eller tro att någon vetenskapligbevisning om den ena eller andra methodens företräden kan bernt as af dess lyckliga användning i några enskildfa fall, nej icke en gång IX II. 4 4 690 D e n 23 November e. tn. af 10:tals eller 100:tals fall; fy hvilken läkare har icke under sin praktik sett att under en period en sjukdom, (t. ex. koleran), har framfarit ganska beskedligt, under en annan dödat massor af personer. Epidemier äro under olika tider af deras förlopp ganska oiika med a(s:de på sjukdomsfallens intensitet. De börja mer och mindre intensift, stiga mer och mindre hastigt, hinna sin höjd och falla sedermera. Om jag nu behandlar kasus vid den tidpunkt då epidemien är intensivare, så får jag bestäint det resultat att hvilka medel jag än använder, är dödligheten större; råkar jag åter på epidemien, sedan den varat en tid och förlorat sin intensitet så tillfrisknar den sjuke genom naturens egen hjelp. Detta känner hvar och en af de närv:de. Mera dylikt skulle mot den föregule talaren kunna anföras. Men här är icke fråga om den medicinska sidan af saken, utan vi böra hålla oss till ämnet eller deri grund på hvilken Utsk. tillstyrkt bifall. Det iir på denna grund jag tar mig friheten underkänna den näst siste talarens anförande. Han anhöll att den homöopatiska polikliniken måtte inrättas på det att homöopatien åtminstone måtte få ådagalägga sin praktiska duglighet. Jag tror mig redan hafva vederlagt detta skäl, då jag fästade npmärksamheten derpå att hvad homöopatien icke har bevisat på 50 år det bevisar hon icke på 50 år till. För öfrigt har den all frihet att visa sin användbarhet.
— Dä likväl utsiglerna tillen fredlig lösning af dessa stridigheter än mera förmörkades efter Sultanens i Oktober månad mot Ryssland utfärdade krigsförklaring, lät Konungen dels den 26 Oktober J853 genom cirkulär-bref, underfecknadt af Hans Excellens Herr Grefve Sparre, bemyndiga Sina Sändebud i Berlin, London, Paris, Petersburg och Wien att muntligen meddela vederbörande Ministrar derstädes Kongl. Majis afsigt att i del beklagansvärda fall att ett fredsbrott föranleddes af de mellan sjömakterne uppkomna stridigheter, hvilka icke omedelbart berörde de förenade Rikenas intressen, iakttaga den strängaste neutralitet i afseende å de krigförande makterna; hänvisande cirkuläret i fråga om grunderna för neutraliteten till den offentliga förklaring deraf, som framdeles kunde varda afgifven; dels ock den 28 i samma månad genom dépéche från Hans Excellens Herr Grefve Sparre till Svenska och Norrska Ministern i Köpenhamn återupptaga de hvilande underhandlingarne med Konungen af Danmark angående samtidigt utfärdande af en likstämmig neutralitets-förklaring. I delta afseende öfversändes förslag till en note, som, innehållande en på förut diskuterade grunder uppställd neutralitets-förklaring, skulle vara ämnad att af Hans Majis beskickningar öfverlemnas lill de Hof, vid hvilka de voro accrediterade. Detta förslag anbefalldes Ministern att officielt meddela Konungens af Danmark Minislére, med förfrågan huruvida denna Regering funné sig befogad alt till sina missions-chefer aflåta instruktioner i samma syftning och hvilande på enahanda grunder. Med förständigande derjemte, att det vore Kongl. Majis önskan att i neutralilets-förklaringen mätte inryckas ännu en punkt, innefattande tillkännagifvande alt kapare-bref ej skulle erkännas, lemnades Ministern föreskrift att med Danska Ministéren samråda såväl om nyssnämnde tillägg och den föreslagna notens lydelse i öfrigt, som ock om tiden och sättet lör neutralitets-förklaringens offentliggörande, så att den närmaste öfverensstämmelse i begge regeringarnes förfarande härutinnan komme alt ega rum.
Hvsd serskildt Reträkksde den sk Rustlisilsre erlsgds koursge-psssevolsnce-skgikt; sä ock enär Rikets 8tänder i undsrdänigllet körklsrst, "stt V.-o I la. 7 "dä nägon sörändring uti lavad kustiaällare gs Sider älegat, att vid möten "besörja K^ttarne8 bästars souragering, ieke skäligen svnes böra äga rum, "enär llustkällarne äro pligtige att tiel» äret underbälla nume, bästarne, "ocb nägon ökad kostnad genom dylikt unde, bäll vid möten», således egent"ligen ieke uppkommer, Rikets 8tänder ansett sig ieks äga anledning med"gisva den nu gällande sourags-passevolÄnee-asgistens uppbörande oeb an"vissnde gf 8tats-anslag till de kostnader, bvarkors densamma är beräknad; "bvadan oek srägan om berörde gfgifts fortfarande, sedan nuvarande pas"sevolanee-eontraet tillandagätt, kommer att bliiva föremal för serskild be"bandling;" bemställde 8tats-Rädet i underdänigbet, det täektes l^ougl. Nsj:t 5ör det närvarande lät» dervid bero; larandes i den utfärdande lVädiga Rungörelsen, underättelse derom vederbörande sä meddelas; jemts det Xrigs-LoIIegium torris erbälla IVädig befallning att, innan lien i luli i8^3, tili I^ongl. IVlaj:t inkomma med underdånigt Letänkande i lräga om de ätgärder 80m vidtagas böra, tili förnyande as den öfverenskommelse roed de rustande om sourage-gfgistens utgörande, som sör det närvarande är gällande oeb med 18/j/j är8 8iut tilländagär.
N:o 215, gående Afvittringsverket inom Luleå Lappmark m. m, S. A, K. I anledning af väckt fråga, dels om tillägg i föreskrifterna, rörande Afvittringsverket inom Luleå Lappmark, och dels om behofvet af åtskilliga åtgärder till förekommande af Lappska Folkstammens undergång, så, enär Bergshandteringens bestånd och fortkomst i de nedra delar ne eller kustlandet af Norrbottens Län till betydlig del beror på möjligheten af dit-transporten af de rika malmförråd, som förefinnas i landels öfra delar, men hvarest, i anseende till den tröga Skogsväxten derstädes, Bruksanläggningar icke med fördel kunna företagas, nämnde transport åter hufvudsakligen endast afLapparne med deras Renar kan verkställas, men, efter hvad upplyst blifvit, det är att befara, det Lappska folkstammarne, som redan betydligen sig förminskat , skulle omsider blifva alldeles utrotade, så vida icke genom en skyndsam afvittring af Nybyggena och odlingslägenheterne, med afskiljande dervid af nödiga vinter-stamliåll för Lapparne, dessa försättas i oqvaldt åtnjutande af den betes-rättighet, som för underhållet af deras Renar, såsom deras enda egendom och enda medel till uppehälle och förkofran, oundgängligen erfordras; hafva R. St. fördenskull , och då E, K. M. redan, uti Nådigt Bref till Dess och Rikets Kammaroch BergsCollegier af samma dag, som 1834 års Afvit - Exp. Utsi. Förslag till und. Slrijv. N:o 215. 509 trings-Stadga, anbefallt dem inkomma med underdånigt Utlåtande om de föreskrifter, jcmkningar och tillägg, som , i afseende på Nybyggens anläggande i Lappmarken, kunna finnas nödiga, ansett sig böra i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M, sedan vederbörandes yttranden i ämnet blifviL inhemtade, låta vidtaga verksamma anstalter till afvittring i Luleå Lappmark, oberoende utaf Alvittringsverket j den öfriga delen af Norrbottens Län; öfverlemnande R.
Likaså har Kommittén, som ansett af vigt, att norra stambanan, innan den uppnår Gefle-Dala jernvägen, från Upsala drages genom det inre landel rakt i vester öfver Sala, låtit mellan nämnda städer undersöka och utstaka en linie i rakaste rigtning öfver Åland, Willinge och Sörby, öfver en i allmänhet gynnsam terräng utom vid öfvergången af Löfsla-dalen, der betydligare jordarbeten förekomma. Liniens längd är beräknad till 5 mil 22,500 fot och anläggningskostnaden till 4,217,239 Riksdaler. Bih. "till R. St. Prop. M 47. Enligt dessa båda linier skulle sammanräknade våglängden mellan Stockholm och Sala öfver Upsala utgöra 11 mil 28,600 fot och anläggningskostnaden uppgå till 9,222,106 Riksdaler. Då emellertid Kommittén fått sig öppet lemnadt all föreslå äfven någon annan sträckning för norra stambanan mellan Stockholm, Upsala och Sala, derest en sådan sträckning skulle befinnas vara ändamålsenligare, samt det blifvit ifrågasatt ali leda samma bana från hufvudsladen öfver Almare-stäke, Örsundsbro eller Giresta till Sala, med utgrening från trakten af Örsundsbro till Upsala, har Kommittén, för att så fullständigt som möjligt kunna framställa den ena eller andra linien i tekniskt och ekonomiskt hänseende, låtit ånyo dels undersöka och till anläggningskostnad beräkna den af 1835 års Jernvägskommitté föreslagna linien öfver Järfälla, Stäket och Hjelsta till Örsundsbro och derifrån lill Upsala, dels ock i fortsättning från Örsundsbro utstaka en ny linie öfver Thorstuna och Altuna lill Sala. För denna bana skulle längden och anläggningskostnaden utgöra: från Stockholm till Örsundsbro, 6 mil 260 löt R:dr 4,330,890. » Örsundsbro till Sala, 4 mil 21,430 fot » 3,097,289. » Örsundsbro till Upsala, 2 mil 11,600 fot » 1,397,911. Summa 12 mil 33,310 fot _ R;dr R:mt 9,026,090.
Ä, ljug lagom, skrattade Recke. Inte glömmer man sin portmonnä hemma, om det finns något i den! Tomas brydde sig icke om att försvara sitt påstående. Recke tog ett par cigarrer ur sitt fodral och stoppade i bröstfickan på Tomas. Därefter följde han med ett stycke uppåt Östermalm. För resten kan du mycket väl få låna en tia om du har lust, sade han då de skildes. Tomas tackade och lovade att lämna igen den så snart som möjligt. Recke smålog skeptiskt. Jag är rik för närvarande, tillade han. Jag har varit hos tegelhandlaren vid Svartmangatan. Det var icke kabeljo till middagen, utan kalvkotlett med blomkål. Det är sant, det har kommit ett brev till dig, sade modern då de stego upp från bordet. Det ligger inne hos dig. Tomas stod vid skrivbordet i sitt rum. Han höll ett brev i handen och stirrade på det, blek av sinnesrörelse. Han trodde icke sina ögon. Det var samma kära, förställda handstil på kuvertet, som han så väl kände till från de många gånger lästa och omlästa små biljetterna sedan början av sommaren. Vad kunde hon ha att säga honom? Låg det några nya sorger, låg det kanske någon olycka gömd och väntade på honom i detta lilla oskyldiga vita kuvert? Han bröt upp det och läste. "Tomas! Möt mig i morgon på Döbelnsgatan klockan halv sex. Jag har något att säga dig." Det var allt vad som stod där. Det var daterat dagen förut. Klockan fattades tio minuter i halv sex. Han tog hatt och käpp och sprang utför trapporna. Vad ville hon säga honom? Han tog närmaste vägen ner över Humlegården. Vid Linnés staty hälsade han vördnadsfullt på pastor Caldén, som försjunken i betraktelser gick av och an mellan blomstergrupperna, och vars kalla och stränga drag lyste förmildrade och liksom utjämnade i eftermiddagssolens fred. Han hade varit Tomas' kristendomslärare i skolan. Då han såg honom gå förbi och hälsa, tog han honom vänligt i handen och började fråga honom om hans studier och planer för framtiden. Efter ett par tänkvärda ord om läkarkallet drog han Tomas med sig fram till den närmaste blomstergruppen, och ett par minuter stod han tankfull utan att säga något. Tomas stod som på nålar. Märta kanske redan väntade honom... Skulle det bli något om Gud i naturen?
» Hvad de små händerna fingo brådt med sax och tråd; hon klippte och fållade, spetskantade och silkesbroderade med röda, gula och blå punkter, det gick som en dans, som en tomtelek. Och under hela arbetet tänkte hon på flydda tider, på den där balaftonen för längesen, då hon gett bort en korg, som både mamma och pappa cch flere till helst sett förvandlad i en slät ring. Men så underligt, — hon hade kännt det just då; så underligt, precis som hade ett par flammande allvarsfulla ögon följt henne öfverallt, precis som hade någon — hon visste ej hvem — bäfvande tänkt: » Hon måtte väl veta, hvad hon gör; hon måtte väl ej sälja sitt ädlare jag för en grynvälling! » Och den där känslan bade följt henne genom lifvet, och mången gång, när hon satt lutad öfver siffrorna, trött och ensam i själen, sade hon till sig själf: » Jag har arbete och samvetsfrid, och det får vara nog. Jag vet, att Guds öga följer mig med välbehag, ty jag har varit sann och icke dragit det ädlaste i dyn. » Guds öga. A h, det var j u bara hans! Tians — hon smålog, ett lyckligt, ljust leende, ty hon tänkte, att i den sanna kärlekens blick måste ju finnas något gudomligt, en återglans af det oändliga. Reflex, reflex. Och hur hon tänkte och tänkte, blef det slutligen klart för henne, att han visste det — hon och den skärblommiga flickan voro ett. » A c k, han ville bara passa på rätta tillfället för att angenämt kunna öfverraska mig; han har vetat det hela tiden. Varsnade jag ej den där pojkaktiga glimten i ögonvrån; hörde jag ej den där tonen ibland? En sådan skälm! Fråga mig, hvad jag grät för! En sådan skälm! » Hon skrattade högt för sig själf. Nu var arbetet färdigt, strykjärnet slätade ut alla gamla skrynklor, de röda buketterna trädde fram så luftigt vackra.
N:o 12 reserverat mig emot Utsk:s tillstyrkande ronde hästhandlare. Ang:de dem heter det i betänk, salunda: ”Hästhandlare, eller sådana, som resa att sälja och byta hästar, erlägga, utan åtskilnad på hufvudman eller följeslagare” etc. — Jag tror att ordet ”följeslagare” ej är lämpligt, emedan såsom följeslagare då möjligen kunde anses stalldrängar, som föra hästarna. Jag får derföre anhålla, att detta ord måtte blifva förbytt lill delägare i handeln. Frih. Cederström: Bland de personer, som här äro omnämnda, äro också huspredikanter. Då det ej nu kan komma i fråga att bestämma någon siffra, emedan det enl. fattadt beslut skall ske sednare, så vill jag blott i förbigående nämna, alt af Utsk. har blifvit föreslaget 33 r:dr 16 sk. Jag skulle tro, att om huspredikanter, då R. o. Ad. numera icke i allmänhet har några sådana, och då de egentligen finnas på större bruk och landtegendomar, samt sådana ställen, der de verkligen behöfvas, likväl skola taxeras; så böra de ställas i parite' med informatorer och lika med dem taxeras. Hr Edenhjelm: Jag har begärt ordet i anledn. afHr von Rosens yttrande om handtverkare. Jag får upplysa, att jag tror Utsk. hafva fattat detta beslut derföre, att handtverkare i städerna sällan hafva mer än 100 r:dr, högst i5o r:dr i inkomst 0111 året Kronans handtverkare deremot hafva bestämdt 200 r:dr i lön oell arbeta icke längre än till klockan 1 på dagen, hvarefter de kunna efter behag använda sin lid. Således är det väl icke för mycket, om de betala 2 r:dr b:co. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
» Thorsångs socknemän, inom samma län, å 10,000 R:dr, för anläggning af 2:ne flottbroar, i närheten af Thorsångs kyrka, den ena öfver Dalelfven och den andra öfver Lillelfven, emot dito dito; utbetaldes år 1859 10,000: — för brobyggnad öfver Ume-elf, invid staden Umeå, å 55,000 R:dr, emot dito dito; utbetaldes år 1861 — till Ronneby köping, å 10,000 Kalr, för Rottne-åns upprensning och jetée-byggnad vid dess utlopp, emot dito dito; utbetaldes år 1861 — för Arboga ås upprensning, å 15,000 R:dr, emot dito dito; utbetaldes år 1855 13,732: 65. » upprensning och fördjupning af Köpings å, å 20.000 R:dr, emot dito dito; utbetaldes år 1855 17,792: 64. Lån för jernvägsanläggningar: för anläggning af jernväg mellan Christinehamn och lastageplatsen Sjöändan, å 100,000 R:dr, emot årlig återbetalning af 6 procent å lånesumman, dervid 4 procents ränta beräknas å det återstående kapitalbeloppet; utbetaldes år 1849 73,146: 60. » dito af dito emellan Nora och Ervalla, å 150,000 R:dr, emot dito dito; utbetaldes år 1854 130,089: 38. » dito af dito dito, å 75,000 R:dr, emot procents ränta och årlig återbetalning af minst ^pdel af kapitalet; utbetaldes • år 1858 67,477: 8. » jernvägsanlåggningen inom Norbergs bergslag till sjön Amänningen i Westerås län, å 150,000 R;dr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen af 5 procent utaf sagde belopp, hvarvid beräknas 4 procent såsom ränta.
1 5 lering upphör, men att de i öfrigt heviljarle Extra anslagen skola utgå från och med det är, då nya ordinarie Stats-Regleringen vidtager under fem år, med en femtedel årligen. Då Utskottets tillstyrkande i förevarande hänseende blifvit dels gilludt, dels lemnadt utan anmärkning i 3:ne Stånd, anser Utskottet detsamma derigenom vara alt betrakta såsom ett Rikets Ständers beslut; och lärer det af Borgare-Ståndet beslutade undanlag i afseende på anslaget lill vatten-communicationer m. m., eiler att detsamma skulle kunna fortfara längre än 5 år, komma att förfalla, enär icke något annat Riks-Stånd förenat sig om en sådan utsträckning i tiden för berörde anslag. Samtlige lliks-Stånden hafva godkärmt Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, att öfver användandet af de Extra anslag som beviljas, serskilda redogörelser årligen må afgifvas till gransknings undergående i K. Kammar-Rätten samt af Rikets Ständer och deras Revisorer. Stockholm d. n Nov. 1834- N:o 319. Memorial, rörande tiden, ifrån hvilken den nu verkställda Stats-Regleringen skall taga siri början. (U. A.) Då Stats-Utskottet, medelst de på en gång lill Riks-Stånden aflåtne Belänkandena N:is 78 — 89, afgaf Förslag till Reglering af Riks-Slaten under dess 10 Hufvud-Titlar jemte Allmänna Indragnings Slaten, yttrade Utskottet jemväl, i afseende på liden för dess tillämpning, alt densamma måtte få gälla ”för år 1835 och följande år” intill dess den vid nästa Riksdag skeende Stats-Reglering vidtager. Emot denna hemställan gjordes inga anmärkningar; men som densamma vid ålerremissens besvarande icke ånyo framställdes och af Riks-Stånden icke blef uttryckligen gillad, lärer uti de om Hufvud-Titlarne aflåtne serskilde underd. skrifvelse!- någon anmälan icke vara gjord rörande liden, då den nya Staten skall vidtaga.
Utlåtande remitterad och med remissen hvaraf åtföljt icke allenast en af motionären af trycket utgifven skrift med titel »Lilliehöökska frågan», än äfven de, i anledning af motionen, utaf Friherre Cederström, Rudolf, Grefvarne af Ugglas, Ludvig, Lewenhaupt, Adam, och Oxenstjerna, Axel, samt Herr Cederschiöld, Robert Teofron afgifne yttranden jemte hvad motionären haft att derå genmäla. Innan Utskottet meddelar sitt yttrande i denna fråga, torde det vara nödigt att upptaga de skäl som för den ena eller andra åsigten blifvit andragna. Såsom stöd för sitt antagande, att Adliga Ätten Lilliehöök JK 1 ännu vore lefvande har, efter inhemtande af åtskilliga utaf Direktions-ledamoten Herr Grefve Lewenhaupt meddelsta upplysningar, Riddarhus-Direktionen till sitt Protokoll den 2 Juli 1861 anfort: »Att enligt Kongl. Kungörelsen den 10 Augusti 1762, hvarje å Riddarhuset introducerad ätt blifvit ålagdt, att, vid förlust af säte och stämma på Riddarhuset påföljande Riksdag, före den 25 December 1764 till Riddarhus-Direktionen ingifva tydligen författade genealogier öfver sin familj och dess härkomst, hvilken termin, enligt Kongl. Kungörelsen den 25 Februari 1765, ytterligare utsträcktes till den 25 December samma år för de inom Sveriges gränsor varande Svenska Adliga ätter och till den 25 December nästpåföljande år för utomlands vistande; att Lilliehöökska slägten, till följd häraf, till Riddarhuset inlemnat en derstädes förvarad för båda ätterna Lilliehöök gemensam stamtafla, hvilken synes vara egenhändigt undertecknad för ätten Lilliehöök af Gälared och Kålbäck JK 66 af samma ätts dåvarande hufvudman Lennart Gabriel Lilliehöök, som härstammade från Birger Berthilson, och för ätten Lilliehöök af Fårdala Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4.
Jacob tycker väl, att det är litet befängdt, att krångla med barmhertigheten. – För att i hemlighet gå och fägna sig åt det goda man gjort, kan lika bra nära fåfängan, som att basuna ut det – men deruti, så sannt det ock kan låta, har Jacob orätt; ty en handling, som icke omtalas, glömmes lätt, den må vara ond eller god – den onda til’s samvetet vaknar, den goda til’s vedergällningens stund kommer, och båda kunna dröja länge. – Fröken E ... krånglade litet med barmhertigheten, ty hon ville att fåfängan icke skulle hafva någon del deruti – också ville hon icke öfva barmherrtighet på Herr Hugos bekostnad, hvilket visserligen varit det vigaste – utan hon ville med egen uppoffring tillvägabringa den. Att Herr Hugo skulle uppbära tacksägelserna derföre, dermed tillfredsställde hon sin kärlek till sin bror, ty den man älskar hjertligt vill man alltid gerna ställa i den bästa dager – sålunda kan man med skäl säga om Fröken E ..., att hon krånglade med sin barmherrtighet så, som kanske englar krångla eller åtminstone blott goda menniskor kunna göra det. Tredje delen innefattar hemlifvet på jagtslottet. Herr Hugo hade en bror, vid namn Andreas Wilhelm, hvilkens lefnadshändelser stå i ett ljusdunkel för läsaren. Så mycket vet man dock före hans död, att han varit olycklig i kärlek och vänskap, och att detta inverkat på hans sinne nedstämmande, hvilket gifvet Herr Hugo anledning att säga; ”det hans bror hade en blott half religiositet.” Men sedan denne broder gått bort ur verlden, och hans qvarlemnade tankar bättre förklarat hvad han varit under lifstiden, än hans lefnad – (Herr Hugo fann strödda papperslappar, hvilka kunde anses liksom silhouetter af den bortgångnes egentliga varelse eller hans själs ande) samt Herr Hugo, att den gode Andreas sökt kämpa sig fram till den andra hälften, eller: till en hel religiositet – och mer torde knappt begäras af en menniska på jorden.
Den som bifaller, att ifrågavarande Mål må förfalla, skrifver Ja; Den det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej, kommer senare delen af C011- stitutionsUtskottets Betänkande, att med de dervid gjorde Anmärkningar till ConstitutionsUtskottet återremitteras. Friherre Cederström, Jacob: För min del får jag protestera emot den nu uppläste Voteringsproposition, och det så mycket hellre, som Den 12 Martii. 369 som Herr Grefven och LandtMarskalken för en stund sedan behagat sjelf upplysa, att det icke vore enligt med Grundlagen att antaga en del samt återremittera en annan del af Betänkandet. Herr Munck af Rosenschöld: Då olikheten uti de meningar, hvilka blifvit af åtskillige värda Ledamöter framställde, icke angår Besultatet af sjelfva Anmärkningen, hvilken alla enhälligt ansett höra, f:å förfalla, utan endast den frågan, huruvida något skäl till Målets förfallande hör uti heslutet anföras eller icke; så anser jag för min del Jh-Propositionen endast höra innefatta Målets förfallande, utan anförande af skäl, och ContraPropositionen, Målets förfallande med anförande af skälet dertill. I anledning häraf får jag förnya min förut gjorde anhållan, att den af mig föreslagne Proposition, angående Målets förfallande, på den grund att Rikets väl icke kräfver någon åtgärd, må till ContraProposition antagas. Herr Cederskjöld hemställde å nyo, att ContraPropositionen måtte innefatta Aterremiss af hela ConstitutionsUtskottets Betänkande. Herr Silfverstolpej Gustaf Abraham: Det synes som allas mening är enig, att Anmärkningen emot Herr Friherre Björnstjerna skall förfalla. Striden gäller allenast, huruvida detta beslut skall fattas med eller utan anförande af Motiv. Ett motiveradt beslut förutsätter, när Ridd. 0. dd. Prot. IV B. I. Martti. det fattas: att man ingått i pröfning af deri Sak hvaröfver beslutes.