Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti denna fråga har så mycket redan blifvit ordadt, alt jag icke vill längre uplaga R. o. Ad:s lid. Jag har blott begärt ordet för att erinra R. o. Ad. i allmänhet och Hr Bildt samt Frih. Palmstjerna i synnerhet, hvilka sistnämnde yttrat, att R. St:s vid senaste riksdag fattade beslut i denna fråga vore orättvist derföre, att detsamma strider emot R. o. Arks privilegier, alt, när vid förra riksdagen fråga förevar om grundskatternes förvandling i penningar, just desse Hrr då yttrade, att denna fråga ej var privilegiefråga, att den rörer Statsregleringen, att den inverkar på Stalsinkomsterne, och att den förthy borde afgöras genom vote 6* - 84 Den 22 Februari. ring i förstärkt SlatsUtsk., men sorn det icke är en bevilln.-fräga utan en grundskaltsfråga så fordrar den dessutom Konungens sanction. Nu är det besynnerligt, att just samme Hrr, när samma fråga nu åter förekommit, {ty att öka eller minska skatten på ett hemman eller att förändra hemmanets ränta, mätte väl vara enahanda) nu åberopa de Adliga privilegierne och säga: vi kunna icke göra det eller det, emedan det strider mot samma ptivilegier. Jag yrkar fortfarande bifall till betänk. Frih. Palmstjerna: Ilr Brakel har missförstått mig, ty jag har icke sagt, att R. St:s vid sista riksdag fattade beslut vore orättvist, derföre att detsamma strider emot R. o. Ad:s privilegier. Jag har åberopat dessa privilegier endast för att visa, att det beslut R. St. vid 1823 års riksdag fattat icke afsäg utsockne frälsehemmanen inom Halland, enär desse voro inbegripne i R. o. Ad:s privilegier, och således måste anses såsom privilegierad jord och följaktligen icke enl. författningarne ständig rotering underkastade. Beträffande Hr von Hartmansdorffs senaste yttrande, får jag uplysa, att förhållandet med roteringen inom Bohus län är helt annorlunda än inom Halland. Inom det förra länet har roteringen tillkommit dels genom Konungs och Ständers beslut och dels genom öfverenskommelse med roteringsskyldige inom provinsen.
St:rs kännedom, »såsom utvisande det sätt, hvarpå Sveriges och Norriges gemensamma angelägenheter af Svenska StatsRådet stundom blifvit behandlade», verkligen grundar sig på någon vid protokolls-granskningen af Utsk. vunnen erfarenhet, förefaller det mig i hög grad anmärkningsvärdt, att icke Utsk. i vidsträcktare mån sysselsatt sig med detta ämne, hvilket utan tvifvel mer än mycket annat påkallat upmärksamheten. Om åter något annat eller svårare exempel icke kunnat framletas, än den ifrågavide löneförhöjningen, så hade, om icke hela anmärknm, åtminstone den tvetydiga insinuationen i mellanmeningen kunnat vara borta. 410 Den 18 Jtili. På de skäl jag i början af mitt yttrande haft äran anföra, och då de fleste DepartennsChefer, mot hvilka anmärkmr af någon vigt blifvit framställda, numera afträdt från Konungens rådsbord, finner jag någon annan åtgärd med det nu föredragna Betänk, icke kunna vidtagas, än att lägga detsamma till handlingarne. Gr. Frölich, David: Då jag anmälde mig var det icke och kunde icke vara min förmodan, att discussionen skulle komma att hvälfva sig kring hela Betänk., innan framställning af Landtm, blifvit gjord, huruvida vi nu som vanligt, då Utsk:s Betänkm är upställda i punkter, skulle företaga detta punktvis, eller i sin helhet. Emellertid har den första talaren, såsom mig synes, praktiskt afgjort denna fråga, sedan han utan särskildt tillstånd fått lof att gå ifrån den ena punkten till den andra. Jag föreställde mig dock atfc jag möjligen genast skulle få ordet, då jag icke varseblifvit att någon annan anmält sig, och min mening var då att göra denna anmärkn. i afs. å formen. Nu är det alldeles för sent att göra någon hemställan, huruvida Betänk, skulle kunna punktvis föredragas. En f. d. ledamot af StatsRådet har upstått med en lång skriftlig förklaring och derigenom fått gifva, såsom jag nyss anmärkte, tonen eller riktningen åt 11. o. Ad. att öfverlägga öfver det hela. Det är icke svårt att förstå orsaken.
R:dr, hade under åren 1847—1851 i medeltal årligen utgjort 5,870 R:dr ; och ansåg alltså Departements-chefen dessa afgifter nu kunna med säkerhet beräknas till 5,600 R:dr. i) I afseende å titeln Rolefrihels-afgifter af oroterad, meri ordinarie rotering underkastad jord, under hvilken benämning alltsedan år 1841 bland Stats-verkets inkomster upptagits de Vakans-afgifter, hvilka erlagts af den i sednare tider inroterade jorden, hemställde Departements-chefen i underdånighet, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga förklarande vid nya roteringsverkets fastställande den 8 Oktobef 1851, denna inkomst äfven nu måtte uppföras med särskildt beräknadt belopp och under särskild titel, hvilken dock ansågs böra förändras till ”Vakans-afgifter af nyroterad jord”; Och som denna inkomst, hvilken vid sednaste Riksdag beräknades till 28,000 R:dr, under åren 1847—1851 i medeltal uppgått till 30,371 R:dr årligen, ansåg Departements-Chefen densamma nu kunna upptagas till jemnt 30,000 R:dr. j) Rotevakans-afgift af Utsockne Frälsehemman i Halland, beräknad vid sednaste Riksdag till 10,000 R:dr, hade under åren 1849—1851 i medeltal utgjort 11,161 R:dr, och ansågs således nu kunna beräknas till 11,000 R:dr. k) Likaledes ansågs den vid sednaste Riksdag till 32,000 R:dr beräknade Båtsmans-vakans-afgiften, som under åren 1847—1851 i medeltal uppgått til! 36,770
Hvad den förevarande frågan beträffar, så får jag, utan att vilja bestrida den begärda återremissen, endast förklara att StatsUtskottet, i stället att, som flere Ledamöter nu trott, hafva afstyrkt utbetalningen af Gyllenstjernska arfvingarnes fordran, blott ansett sig icke kunna med denna fråga taga någon befattning, utan förmodat, att Riksens Ständer, på sätt de vid sistledne Riksdag beslöto, i afseende å RiksRådet Adler Salvii arfvingars lika beskaffade fordringsanspråk, icke skulle undandraga sig, att förberörda fordran återgälda, i händelse lagligen kunde bevisas, att de dertill voro skyldige. Vid sådant förhållande vet jag icke, hvarföre Riksens Ständer, såsom man nu yrkat, skulle, genom anhållan om en undersöknings anställande, på förhand, likasom tyst medgifva skulden. Ar den obestridlig, lärer den i alla fall kunna med laga bevis inför Domstol göras gällande. 6a Den 16 September e. m, Herr vCn Hartmansdorff, Augustt Jag ut-< beder mig att få göra några anmärkningar vid hvad här blifvit af åtskillige Ledamöter anfördt. Man har sagt, att Gyllenstjernska attén icke försummat fataiierne, emedan hon ^anmält sina fordringsani språk inom 20 år efter Nystadtska freden. Jag vet icke, hvad sammanhang denna fred hade med ifrågavarande fordran. Om den senare, såsom, man uppgifvit, härieder sig från år I704, så lärer förmodeligen fatalietiden böra derifrån beräknas. Hvad sorn emedlertid är säkert, är att Ättens, ansökning om sin förmenta fordrans utbekommande blef den 14 April 1741 i Kongl, Rådkammaren afslagen, såsom ogiltig, emedan fataiierne voro fövsutfne.
Han försökte derför, att så snart igenkänningsoch helsningsceremonierna voro förbi inleda en skämtande och litet kurtisant konversation. Men det ville ej rigtigt lyckas; de begge systrarna hade tydligen någonting roligt sins emellan, de sågo på hvarandra och smålogo; i synnerhet den brunögda tycktes vara full af dämpad munterhet, allt emellanåt hoppade hon till på stolen, stoppade näsduken in i munnen och tittade ut genom fönstret och hostade. »Småstadsfasoner», tänkte Thure medlidsamt; »nå ja, man får inte ännu räkna så noga med henne.» Nu inträdde de yngre barnen, kammade och rentvättade till middagen, och med dem en ung dam, som genast väckte Thures nyfikenhet. Han sneglade på henne med samma uttryck af misstänksamhet som en hund, då han vädrar på en främmande person. Det var bestämdt en guvernant, det kunde aldrig slå fel! Ja, det var mycket rigtigt så, – grosshandlaren presenterade henne som fröken Linder, lärarinna åt hans yngsta barn. Thure bugade sig och betraktade henne ånyo, och då han det hade gjort, fick han genast klart för sig, att det var en qvinna, som han inte skulle komma att tåla. Den unga damen, som var nog olycklig att så der plötsligt bli föremål för Thures hat, såg lyckligtvis icke ut att vara mycket känslig derför. Hon hade en smärt figur och ett blekt, något magert ansigte med djupblå, allvarliga ögon. Hennes utseende var på det hela taget obetydligt, men det var någonting hos henne som man genast bemärkte, och det var hennes hållning. Man skulle nästan kunna kallat den själfull; det låg någonting öfverlägset, omedvetet öfverlägset deri, och då hon kom in i ett rum, brukade nästan alla herrar – utom Thure och hans likar förstås – helsa på henne, som om hon varit en rik och förnäm dam. Och ändå var hon så lugn och mild, så drömmande likgiltig, medan de andra pratade och skrattade omkring henne. Vid bordet var konversationen mycket liflig. Grosshandlaren berättade historier från sin ungdomstid, och för hvarje gång han slutade en historia, skrattade han, så att tårarne runno, och vände sig derefter till fröken Linder med ett: »det är befängdt, eller hur, fröken?» Fröken
Då hans Lärjungar det sågo, vordo de misslynte, och sade: Hvad gjordes denna förspillning behof? Denna smörjelse måtte man hafva väl dyrt sålt, och gifvit de fattiga. När Jesus det förnam, sade han till dem: Hvi gören I denna qvinnone illa tillfrids? ty hon hafver gjort med mig en god gerning. I hafven alltid fattiga när eder; men alltid hafven I icke mig. Det hon hafver utgjutit denna smörjelsen på min lekamen, det hafver hon gjort mig till begrafning. Sannerliga säger jag eder, hvar som helst i hela verldene detta Evangelium varder predikadt, skall ock detta, som hon gjorde, sagdt varda henne till åminnelse. Då gick en af de tolf, som het Judas Ischarioth, bort till de öfversta Presterna; Och sade: Hvad viljen I gifva mig, att jag förråder eder honom? Och de vordo öfverens med honom om tretio silfpenningar. Och ifrå den tiden sökte han tillfälle, att han måtte förråda honom. Men på första Sötbrödsdagen gingo Lärjungarna till Jesum, och sade till honom: Hvar vill du, att vi skole tillreda dig Påskalambet? Då sade han: Går in i staden till en, och säger honom: Mästaren låter säga dig: Min tid är hardt när; när dig vill jag hålla Påska, med mina Lärjungar. Och Lärjungarna gjorde som Jesus befallde dem, och tillredde Påskalambet. Och om aftonen satte han sig till bords med de tolf. Och vid de åto, sade han: Sannerliga säger jag eder, en af eder skall förråda mig. Då vordo de svårliga bedröfvade, och begynte hvar i sin stad säga till honom: Herre, icke är jag den samme? Då svarade han, och sade: Den, som med mig doppade handena i fatet, han skall förråda mig. Menniskones Son varder gåendes, som skrifvet är om honom; men ve den mennisko, af hvilko menniskones Son varder förrådd; det vore de menniskone bättre, att hon aldrig hade född varit.
Vid bruks och bergverks värdering bestämmes först och serskildt värdet å alla derunder lydande hemman, qvarnar, sågar, fiskerier och andra lägenheter, sorn till landtegendom räknas. För bruk, anlagde före den f November 1847, och hvilka icke, på sätt och i den ordning Kongl. Förordningen af den 27 April 1846, angående stångjernssmidet och den gröfre jcrnförädlingen, medgifver, öfvergått till oinskränkt smidesrätt, skall derefter lill serskild värdering upptagas beloppet af så väl den för hvarje bruk tillåtna tillverkning, beräknad efter brukets privilegierade smide, som äfven vid de bruk, der rekognitionssmide är tillåtet, den tillverkning, som i följd af sådan tillåtelse för det föregående året, utöfver det privilegierade smidet, blifvit å våg levererad. För de bruk åter, vid hvilka, på grund af l:a och 2:a §§ af nvssberörda Kongl, förordning, obegränsad smidesrätt kommer alt begagnas, uppskatlas värdet af näslförutgångna smidesårels lillverkningsbelopp, hvilket taxerings-kommittéerne bestämma enligt Kongl, kungörelsen af den 27 April 1846, angående hammarskattens utgörande, med iakttagande dervid serskildt af afdrag för restsmide, der sådant eger rum. Vid sådan värdering af tillverkningen, för hvilken hvarje orts hammarskatts jernpris skall tjena kommittéerna lill grund, bör, för att utröna egarens verkliga behållning, afdragas tillverkningskostnadens belopp, beroende icke allenast på det högre eller lägre pris, som alla rudimalerier af malm, tackjern och kol kunna anses ega, antingen de äro köpte eller erhållits från bruksegarens egna grufvor, masugn eller hemmansskogar, helst, så väl hvad egna skogstillgångar som rekognitionsskogar beträffar, de förra jemte hemmanen, och de sednare serskildt, äro 46 Bevillning! (Jlskollels Betänkande, M l. tili beviiinings-afgift uppskattade, utan äfven af brukens onera, längre eller korlare transporter och alla öfriga oundvikliga omkostnader.
M:s denne dag ankomna nåd. propos. till R. St., i anledn. af frami, förre Depart:s-chefen vid K. General-Tullstyrelsen, Presidenten J. P. af Billberghs Enkas och barns ansökning alt njuta befrielse från Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd ersättningsskyldighet för den efter Upbörds-Tullförvaltaren M. Finér yppade balance. Ilr Rosenblad, Bernh.: Det torde vara öfverflödigt att inom delta hus återkalla i minnet afl. Presidenten af Billbergs stora förljenster om fäderneslandet, men då han här nämnes, så torde jag fä påminna, huruledes han tid efter annat förestod flera Commissariater. Genom hans nit, då han var General-Intendent vid dessa Commissariater, och genom hans skicklighet vid underhandlingarne i Tyskland beredde han genom sitt nit och sin redlighet en besparing för Statsverket af många millioner, under det att för honom sjelf återstod samma fattigdom, som han förut hade haft och som följde honom i grafven efter väl fullgjorda pligter. Då han vid sin sednare ålder ålades en dryg ersättningsskyldighet icke för egna, utan för andras malversationer, så torde del endast vara en rättvis gärd af erkänsla för de fördelar han beredde fäderneslandet i penningeväg, om R. St. bevilja bans arfvingar eftergift för den ifrågavar. summan. Jag tillstyrker således, att man måtte afstå från allt påstående om ersättning mot hans sterbhus. Remitterade till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denne dag ankomna nåd. propos. (ill R. St., ang:de eftergift, lill förmån för Den 28 December f. m. 217 Malmö stads fattigvård, af kronans rätt till dana-arf efter Enkan Helena Maria Hansdotter. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr von Heidenstam, Joh. Fredrik, hade inlemnat följande:
Genom nedsättning af införsels-tullen å segelduk och tältduk har Utskottet sökt bereda all den med Herr Grapes förslag afsedda uppmuntran, som för närvarande skä - Beviltnings-Vtskotlets Betänkande, S:o 3. 51’ ligen kail ifrågakomma, oell hemställer derföre, att införsels—tullen å Segel må förblifva oförändrad. Lika med Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag, och tili undvikande af värSiktar. de-förtullning, som nu är stadgad för Siktur, föreslår Utskottet, att inlörsels-lullen å Siktar och Såll må bestämmas till 12 sk. pr skålp. Då Färg ad t Silke utgör ett bal f-fabrikat, behöfligt för llere näringar äfvensom Silke, för husslöjden, samt ofärgadt silke nu njuter tull-frihet, vid hvilka förhållanden den, Jörgadi. äfven med hänseende till varu-värdet, öfverdrifna tull-satsen 2 R:dr pr skålp., för färgadt silke håde torde höra och, ulan fara för inhemska färgerierne, kunna betydligt nedsättas, så föreslår Utskottet, att införsels-tullen å Färgadi Silke må bestämmas till 1 R:dr 16 sk. pr skålp. Angående å Sirap yrkad tull-nedsättning vill Utskottet i sammanhang med arliSirap. keln Socker här nedan sig yttra. Då verkliga värdet å Skomakare-arheten, hvilka nu förtullas, dels efter par och Skomakaredels efter värde, närmast bestämmes af rudimateriernes art, i förhållande lill det färar^>eten diga arbetets vigt, har Utskottet, i öfverensstämmelse med de vid 1847—48 årens, samt sistlidne riksdag af Bevillnings-Utskottet gjorda förslag, älven nu funnit sig höra indela skomakare-arbetcu i klasser efter ämnet, hvaraf de bestå, med åsatt vigl-förtullning. Från denna allmänna regel måste dock de äfven i nu gällande tax^ särskildt upptagne »Becksöms och s. k. Sjöstöflor» undantagas.
Sedan motionären tillika erinrat om de umångfaldiga fördelarne af deL .att i Fredrikshall vinna en ny afsättningsort för betydliga partier spanmål ocb landtmannaprodukter, som Norge mäste importera, ocii som nu, för att hinna dit, mäste gå ända ned till Göteborg, samt der omlastas och öfver Nordsjön föras till Norska kusten, dels att våra behof af fiskvaror m. m. från Norge kunde erhållas på samma väg, har, med förmälan att, enligt af Chefen för vestra vägecb vattenbyggnads-distriktet, Majoren Z>. IF.
Häraf skulle följa, att, så vida icke andra medel under tiden beredas, måste de allmänt nyttiga företag, som på Banco-vinsten kunna anvisas, i 2;ne år uppskjutas. Bättre bade i min tanke varit att uppgöra en reglering, sora under alla 5 åren kunnat tillämpas. Förslaget är afven i det afseende ofullständigt, att deruti icke finnes uttryckt, huruvida den redan förut stadgade capital-afbetalningen af 2 procent af obligationernas primitiva belopp af 85.000 R:dr årligen skall inbegripas i den större extra afbeta In in gen eller derjemte fortfara. Tå dessa grunder och i öfverensstämmelse med hvad Utskottets Finans-Afdelning föreslagit, anser jag den redan besparda räntevinsten kunna till Statsbehofven Öfverlemnas, utan något annat dervid fästadt villkor, än att medlen med |:de 1 om året anvisas och att den blifvande vinsten bibehålies till Bancosty relsens disposition.'' I denna reservation instämde Herr Lector Bråkenhjelm, Herr Doctor Hvasser, Herr Prosten Herlin, Herr Rådmannen Gråå, och Herr Brukspatronen Langenberg samt Herr Expeditions-Secreteraren af Zellén, i hvad densamma rörde den föreslagna af betalningen å Riksgälds-Contoirets Obligationer till ett belopp af 960.000 R:dr B\co. Af Herr Professor Bolméer', ”Jag gillar i hufvudsaken det fattade beslutet, men kan icke underlåta att reservera mig mot det dervid fästade villkoret. Den genom detta villkor fortskyndade licjuiden af Riksgälds-Contoirets skuld till Banken kan icke bidraga till ytterligare consolidation af den senare, hvaraf behofvet ej heller blifvit påyrkadt; den tarfvas lika litet för utvidgandet af Bankens verksamhet och befordrar ej heller på annat sätt någon serdeles märkbar allmän nytta. ålen deremot lägger den ett mägtigt hinder i vägen för ett skyndsammare befrämjande af de allmänt välgörande ändamål, som med den behållna vinstens afträdande borde vara åsyftade.
Enligt af Kongl. K1 igs-Coliegium upprättade och till Kongl. Majit i underdånig skrifvelse af den 11 Januari 183p insände calcyler, hafva medelstillgångarne till beväringsmanskapets mönstringsoch mötes-kostnaders bestridande berörde år beräknats till 97,871 Ridr 45 sk. 8 rst., utgiflerne för tvänne classer bevärings-ynglingars exercerande, hvardera classen i 12 dagar, inoch utryckningsdagarne inbegripne, ansetts böra, med antagande deraf, alt hvarje dass, inberäknadt Blekinge Läns beväring och det Sjöbeväringsmanskap, som exercerades till lands, tillsammans i antal ej öfversteg i3,ooo man, utom Stockholms Stads och Läns beväring, som förmodades blifva omkring 1000 man, komma att uppgå till 146,267 Ridr 4° sk* eller, med tillägg af kostnaden för Lif-bevärings-Regementets sammandragning till 20 dagars öfning, beräknad till 8,468 R;dr, utgöra en sammanräknad summa af 154,735 Ridr 4o sk., samt kostnaden för exercerande af blott en dass utaf det approberade beväringsmanskapet i 10 dagar blifvit calcylerad till 76,787 Ridr 36 sk., och för 12 dagar lill 84,85 1 Ridr 44 sk*> hvaraf Collegium funnit, att medels-tillgångarne för ifrågavarande år kunnat blifva tillräck lige för sammandragning af en dass i i5 dagar, och att således, om, genom den af General-Adjutanten för Armeen tillstyrkte noggranhet vid mönstringarne, det approberade antalet bevärings-ynglingar lomme att i någon mon understiga 13,000 mani hvardera classen, exercis-tiden borde antingen kunna ut - Stats-Utskottets Utlåtande j N.o //of. 7 sträckas till 16 dagar för en dass, eller ock tvärine elässer, Hvarefter annan, kunna sammandragas till 8 dagars öfning, inoch utryckningsdagarne i begge händelser inberäknade, äfvensom Collegium i underdånighet hemställt, att, i händelse mötes-tiden af Kongl. Maj:t bestämdes till åtta dagar eller derunder, ersättningen till de ynglingar, som nyttjade egna skjortor, strumpor och skor, måtte komma att utgå med 3a sk.
Och alldenstund af detta allt vore bevist, att Hai’plinge kyrka till Skinleby ensamt, och gemensamt med Pastor till Risarp, samt till 1111 ifrågavarande hälft af Lyngåkra, och gemensamt med Pastor i Getinge, till Lilla Brännarp, från äldre tider innehaft städselrätt, och å andra sidan icke i någon måtto blifvit styrkt, att kyrkan och Pastor, en sådan förvallnings-rält efter Danska tiden sig obehörigen lillegnat; fördenskull, och i förmåga af Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, har Kongl; Mäj:t pröfvat rättvist alt, med upphäfvande af KammarGollegii Utslag,. Kongl. Majrts Befallningshafvandes ofvannämnda beslut i Nåder gilla och fastställa. Med: föranledande af de så beskaffade skiljagtiga besluten, och hvad i sammanhang dermed; vid Riksdagen åren 1828—i83o,. blifvit framstäldt, dels af serskilda motionärer,. dels af Rikets Ständers Justiliae-Ombudsman, häfva Stats-,. Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, vid berörde Riksdag, genom Betänkande N:o 56,. utlåtit sig: alt det icke kunnat undgå Utskottens uppmärksamhet, att frågan, om egande-rätten till de i Halland befintlige kyrkohemman, huruvida nemligen den tillhör Kongl.. Mäj:t och Kronan elleY kyrkorna, icke i allmänhet finnes afgjord och be - Staissamt Alim. Bcsv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N;0 44•
Vid underdånig föredragning af detta ärende den 24 Juli sistberörde år, bar Kongl. Maj:t, enär Riksdagen redan var långt framskriden, förklarat sig ej finna skäl att lemna Nådigt bifall lill hvad Konsistorium och öfriga vederbörande härvid hemställt och tillstyrkt; men anbefallt Konsistorium att före den nästinstundande Riksdagen med ny anmälan om förhållanderne till Kongl. Maj:t inkomma; äfvensom att, i anledning af det ådagalagda behofvet af en förbättrad själavård inom Tyngsjö kapellag, vidtaga de åtgärder, som kunde vara lämpliga, 6 Bil. M 7 lill Kongl. Moj:ls Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. sami i underdånighet anmäla, huruvida särskilda medel voro härför tills vidare behöfliga; hvarefter och sedan, i anledning af Konsistorii särskildt gjorda hemställan om bidrag af allmänna medel såsom aflöning för anställande af en behöflig extraordinarie Prestman vid Tyngsjö kapell, Kongl. Maj:t för detta ändamål anvisat ett årligt anslag af 400 R:dr alt under åren 1855 och 1856 utgå af besparingarne å 8:de Hufvudtiteln, Konsistorium uti förstnämnde skrifvelse, med åberopande af de uti dess yttrande af den 2 November 1855 anförda förhållanden, gjort ytterligare underdånig framställning derom, att en Predikant finge i meranämnde kapellag anställas, samt att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition derom, att 3,000 R:dr måtte beviljas till inköp af boställe åt förbemälde Predikant, äfvensom att ett årligt belopp af 400 R:dr, allt Ranko, blefve anslaget såsom understöd till hans aflöning.