Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men deremot blifver samma belopp otillräckligt för en längre tid, eller för dem som uppehålla sig uti någon af nyssnämnda släder. Afseende mäste således fästas dels på längden af den tid, under hvilken en elev beböfver vistas vid seminarium, och dels på dyrheten i den ort, hvarest seminaristen uppehåller sig. I öfverensstämmelse härmed föreslår jag, att maximibeloppet måtte höjas till 100 r:dr; beroende det alltid på vederbörande consistorium att, efter omständigheterna, höja dessa stipendier utöfver det mindre beloppet af 33 rtdr 16 sk. Hr von Hohenhausen: Emot hvad Hr von Hart mansdorff anfört rörtde behofvet af högre stipendiibelopp vill jag icke lägga något bestridande, när frågan rör Stockholm; men då Utskm sagt att stipendierna få utdelas efter behofvet och ådagalagd skicklighet och således ingalunda salt det för året, så måste det blifva ett reglementarisk! stadgande att på ena stället kunna medgifva att 5o r:dr kunde få utgå för terminen i stället för hela året, och saken kan således hjelpas utan förändring. Hvad öfriga stiftsstäderna angår, så får jag fästa herrarnes uppmärksamhet på att det ingalunda är något obetydligt belopp, och att en mängd af barn, som begagna allmänna skolorna, icke hafva något sådant; ty de gä dit med matsäckar från hemorten, inaccordera sig i små rum och betinga matlagning på stället. Så går det lill i alla stiftsstäder. 5o r:dr är således icke något obetydligt belopp, äfven om det gäller för hela skolåret. Emedlertid, då det icke är uttryckligen bestämdt på huru lång lid stipendierna skola gälla, så måste del bero på det reglemente Regertn utfärdar för hvarje stiftsstad, om ett sådant stipendium skall beräknas för hela året, eller blott för terminen. Deremot finner jag en annan sak vara af vigt. Uti 4 inom. är stadgadt att stipendiater, som lärokursen i seminarium fulländat, äro förbundne alt minst för trenne år antaga skollärarebefattning, då en sådan dem af vederbör, erbjudes.
Derefter fatta presterna på hans vink katafalken, lyfta den på sina skuldror och bära den med Simon till ett vid tvärskeppet beläget, för presterskapet afskildt rum. Petros uppmanar församlingen att tacka och lofva Herren. Han sjunker på knä och leder med sken af brinnande andakt församlingens böner. Derefter uppstämmes en segerhymn: jubelsången om Kristi seger öfver döden. När denna slutat, förkunnar Petros, hvad den återuppväckte hviskat i hans öra: han hade vittnat om Homoiusions sanning, med ord, som en gång kunna höras, men icke mer återgifvas, burna från lammets thron af ett till jorden återvändande blodvittnes ande. Från hopen af de bundne kättarne hördes en röst som ropade: – Du ljuger. Herren skall straffa dig. På dem hade underverket gjort ett lika djupt skakande intryck som på den homoiusianska menigheten. Men de tillskrefvo det sina böner, och de voro öfvertygade, att Simons läppar hade vittnat om sanningen af deras lära. De å sin sida tillämpade på Petros allt hvad denne sagt om Athanasios och funno det icke besynnerligt, att en kättare, som förvrängde Mosen och profeterna, ej heller skulle tveka att förvränga utsagor från döde, som uppstigit ur grafven. Undrets verklighet betviflade de icke. De anade icke det djup af gudlöshet, i hvilka religiösa bedragare kunna nedstiga utan att bäfva. För den tidens troende funnos inga eviga förnuftslagar, endast ett gudomligt godtycke. Huru skulle de då fallit på en misstanka derom, att en dvaldryck här hade härmat döden, och att ett glödgadt jern hade återkallat lifvet? Underverk af detta slag inom den kristna kyrkan vet historien tyvärr för många att omtala. De hafva uppenbarat sig öfverallt, der hierarkiska afsigter förmält sig med dogmen om ett gudomligt godtycke, oberoende af de gudomliga förnuftslagarne. De hafva uppenbarat sig sednast i mormonismen, det sista missfoster, hvarmed det oförnuftiga fasthållandet af gammaltestamentliga åsigter har öfverraskat verlden och straffat sig sjelft.
Sänkning af sjön Möckeln och fem andra dermed sammanbundne mindre sjöar i Allbo och Sunnerbo härader med ett statsbidrag af 28,000 R:dr banko, deraf en tredjedel utan återbetalningsskyldighet och tvåtredjedelar såsom lån; aftappning af Stenshults-, Mellanoch Mexarps-sjöarne i norra delen af Allbo härad med låneunderstöd af 2,000 R:dr banko; aftappning af de i Konga och Kinnevalds härader belägna Rinkabyoch Barn-sjöarne, hvartill 3,500 R:dr anslagits dels såsom lån och dels utan återbetalningsskyldighet; aftappning af Tom-sjöarne samt utdikning af omkringliggande sank mark i Konga och Uppvidinge härader med anslag af 1,500 R:dr samt sänkning af Långsjön och Ganegöl jemte utdikning af närliggande mossar i södra delen af Kinnevalds härad, hvartill statsbidrag erhållitsmed 1,950 R:dr banko. Dessa sjösänkningsoch aftappnings-arbeten skola otvifvelaktig^ lemna fördelaktiga resultat; och derest, sorn man bör förmoda, Staten uppmuntrar till nya dylika företag genom fortfarande understöd, komma sådane i alla 4 rigtningar att anställas, hvilka i bredd med de otaliga smärre odlingsföretagen skola befordra utvägar till bergning. Af de berättelser, Länets hushållningssällskap årligen afgifver till Kongl. Landtbruks-Akademien, kan bäst inhemtas, huru odlingshågen är i stigande inom detta Län och huru man söker täfla med bättre lottade provinser att böja sig lill välstånd och blifva oberoende af mindre goda skördar. § 2. Invånare. * Folkmängden, sorn år 1850 utgjorde 133,213 personer af båda könen, uppgick enligt 1855 års mantalslängd till Mankön 07,122. Qvinkön 73,026. deraf skattskrifne Mankön 30,025. Folkökningen uppgår alltså under dessa sista fem åren till nära 7,000 personer, hvartill orsaken torde fortfarande böra sökas uti jordbrukets tillväxt, uteblifne farsoter och sundt klimat.
Preste-Ståndet d. 21 Borgare-Ståndet d. 21 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om inrättande af en allmän undervisnings-anstalt i Eskilstuna. S. A. K. Sedan Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å behofvet, att i Eskilstuna Stad, hvarmed den så kallade Fristaden och ett betydligt Gevärs-factori äro förenade, en allmän undervisnings-anstalt måtte inrättas för den mängd barn, som der finnes, hafva Rikets Ständer tagit kännedom utaf Directionens öfver Carl Gustafs Stads Gevärs-factori och Eskilstuna Frirtad till E. K. M. afgifna underdåniga ansökning om förbättrad Scholse-inrättning derstädes, med bifogad t förslag till denna Scholas beskaffenhet både i anseende till Lärarepersonal och läroämnen, samt jemväl utaf Strengnäs Consistorii deröfver infordrade underdåniga utlåtande, äfvensom af ett utaf Pastor i Eskilstuna meddeladt embetsbetyg, och af dessa handlingar inhemtat: att Eskilstuna är en högst fördelaktig local för jernförädlingar både genom det ansenliga och jemna vattenfallet samt rika tillgångar på skogsproducter från närmast belägne SockBihang t. R. S:s Prot. 186 Exp. Utsi. Förslag till und.
Som för den händelse, lån utlemnades emot pant af Ldne-Bankens obligationer mot lägre ränta, än den i §. 183 af Banco-Reglementet bestämda, eller fem för hundrade, Banken knappast skulle^, genom skilnaden emellan denna och den i obligationerne till Banken förskrifna ränta, erhålla ersättning för förvaltnings-kostnaderne i och för dessa låns utgifvande och bokförande, än mindre genom samma utlåning tillskyndas någon vinst, har Utskottet, vid sådant förhållande, och då det onekligen för obligations-innehafvaren är af icke ringa fördel att, när han önskar, kunna i låneväg utbekomma större eller mindre del af sitt i Banken innestående capital, samt, efter verkställd inbetalning af clet å obligationen uttagna låne-belopp, åter få samma capital för egen räkning ränte-bärande, icke kunnat tillstyrka, det ränte-beloppet för dvlika lån må, på sätt föreslaget blifvit, med en procent förminskas. Att de lån, som utgifvas emot pant af fast egendom i släderne och pu landet icke, hvadden derför fastställde räntan vidkommer, anses betungande 6 B atico-Ut skottets Betänkande , N.o 82. för låntagaren, torde i synnerhet ådagaläggas af dessa låns begärlighet och det årligi n tillökade antalet af ansökningar om sådane låns erhållande. Utskottet finner således icke någon anledning, att tillstyrka den yrkade nedsätlningen i den för ifrågavarande lån allt hitintills fastställda ränta af 4 procent.
i5:o 3)e exemplar af fypreöfontrafter i ftäberna, font f)itdägare inttefjafioa, jlrifioad på eder beläggad nteb ftämplabt papper i förl)åttattbe tid ben betingabe lorand belopp, toib ben i 14 § l mont. ntftafabe påföljb; od) mare fjudägareii flplbig fontraftet toib Ijtoarje ntantaldffrifning uppioifa. 44 §• 12. 21 timan ttUftjn å författningens efterlefnad i:o ^tffaler, ^rottoåflagare od) ©hartae-jigidataenonbubdmän (fota toafa öf Dertoib äga be att njuta ^oitgl. Sftajdd nåbiga bägn od) bejfpbb tid* gobo jamt ffpnbfant ocfc» fraftig hanbräcfnittg f>os botnare od) öfrige embetdmän. 3:o Sinnad befe betjente ej härutinnan fullgöra jina pligter, late 3uftitie Dib att emot botnare eller erpebittondf)aftoanbe aujtäda åtal för unber Gfirculärbreftoet af beit il Sr* bruari 1847 omförtnäler, [fall i ^njarje fall beräfnaö till ttoå år från ben bag, bå renooerabt protokoll till hofrätten infommtt. 5:o Då meberböranbe ^rejimatt, på fatt toibare föreffrtftoed, aflemnat för Äonftflortum, font äger att benfamma tneb eget utlåtanbe t ämnet belebfaga. § 13.
Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den 20 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: Från Stais Utskottet; Af den 20 dennes', N:o 164. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss uppå Lieutenanten Bergmarks underdåniga ansökning om prolongation å arrendet af Klabböhle Laxliske. Om utgörandet af de så kallade Dejne - penningarne, N:o 166. I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelse, rörande föreslagen försäljning Den 2f Miiii «. m. till skatte af Kungsgårdar och Officers.-Boställen, Från Statsoch BevilluiugsUt skotten-. Af den 16 dennes: N:o 16S. Angående särskilt anslag lill Taxerings-kostnadens bestridande inom IN orrbo ttens Län. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utjkotten Af den 26 sisth April N:o 5o. Angående åläggande för Härads-' höfdingarne, att visa redo för Häradets andel af saköres-niedel. I anledning af vackt fråga, attKgh LagComitéen måtto höras öfver alla Lagförslag, samt deraf föreslå redactionen. Angående föreslagen jemkning i Stängsel-skyldigheten byemän emellan, då storskifte eller enskifte för sig gått. I anledning af yrkad ändring ufi nu gällande författningar, rörande skyldigheten att deltaga i stängseln omkring skog och skogsmark. Af den 10 dennes: N;o 5i, 1 anledning af yrkad förändring nc-ti 27 Maji r, m. wli regleringen af snöskottnings-besväx’et, samt ansvar för underlåten snö-plogning. Af den i4 dennes: N:o .56. I anledning af väckt motion, om upphäfvande af Kongl. Stadgan om dagt och Djurfång, af den i5 April 1808, så vidt den angår skallgång till rofdjur® utödande. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Siatsoch Lag-Utskottens den 9 dennes under
Jag medger att de handlingar som utgå från K. M:s Kansli ofta äro en hop domar, som röra enskilda personer, hvilka derföre kunna vara af mindre vigt att förvara i RiksArchivet, men att deremot alla sådana Kongl. Skrifvelser, som röra administrativa mål och som kunna ligga till grund för framtida beslut eller kontroll, måste finnas i RiksArchivet, det anser jag nödvändigt, och jag tror att Utsk. på denna grund tillstyrkt det af K. M. begärda anslag. Hr Printzensköld: Jag finner lika med Hr Cederschiöld det vara ett ganska stort onus att verkställa utskrifningen af förev:de Registratur, och om någon utväg funnes att garantera Staten, det de koncepter som nu finnas inom hvarje StatsDepart:tet och jemväl i K. M:s Just.RevisionsExped. kunde blifva så säkert förvarade att deras förstörelse till större eller mindre del icke vore att befara, skulle jag förena mig med Hr Cederschiöld i den åsigteu att det anslag hvarom är fråga icke vore af behofvet påkalladt. 'Men nu företer sig det förhållande, hvarpå Frih. Alströmer jemväl fästat upmärksamhet, att många af dessa lösa Exped:r måste i och för handläggning af åtskilliga mål utlånas t. o. m. af Coll.-ne, men hufvudsakligen af StatsDepart:ten och Just.Revisiouen, hvaraf ofta nog kan hända, efter som sådant redan har handt och ligger i den menskliga naturen, att man glömmer återställa koncepterne till det ställe der det borde vara förvaradt och later det ligga qvar i akten, Den 23 November e. m. 653 hvilken sedermera bortregistreras utan att man någonsin kan gissa sig till att konceptet i och för det målets afgörande blifvit utlånadt oell ligger qvar bland handlingarne, då det blir nära nog en omöjlighet, äfven om såsom jag tror förhållandet vara, akten finnes i RiksArchivet och der har sin särskilda nummer, att konceptexpeditionen derstädes uplcta.
Jag förcflog ock medel till löner, as förbättring. — N» ater anser j g tyiq blott böra vakalla RlksenS Skänders rälkwisa — H Förmäns, Kamlaters, egne och underhafwandes wäqnar äterbegär jag af Riksens Ständer de til! Hf Rätternas aflöning frän uråldrige liver as S^än» der och Konungar anflaana wedel, hwilka twärt enior fordna Konungars och Ständers, all isron Hof Rätternas stiftelse, aifne försäkringar, bljfwik ar 1776 Hof-Rälterne ftäniagne och onwände tell andra — mä handa mindre »ytlige ändamål. Utaf S:a«s Forflaget finnas de af alder HofRätterne tillhörige wedel wara Lagmans och HäradShöfdinge räntan - « - . N:r 47 sov Sakörm och cn^s' öttr « , Ovs wmt Fond tili Hok Rätternas aflöning » , 4220 Tibs Mwai-L R^o 64522 När häris an a'gar Lagmans och HäraLehcfou.gmv loner - , 8 ir8 Sä återstå Rtt 50,512 eller ^ i Den 12 Dec'»riber. 74» eller dubbelt mcr än hwcd till Swea och Göt» Ha Hos-Rätters aflöning i Star nu är u^föcdr. Dä Högloft. Stats Utskottet went omtänkt ätt återföra fonder och medel till de inrättningar och ä«» damäl, hwartill de blilwik i fln början anflagne, men sedermera för andra behof anwandrs, har jag ej kunnat återhålla min förundran deröfwcr att Lagens slipare ej blifwit hugnade med samma rällwisa. Exempel werka ofta mera än Lar — förbättra ofta wera än str.ff — Mätte derföre Riksens Högloft. Ständer genom uköswande af den ränwisa jag begärt gljwa Rikets Domars ett wärvigk efterdöme.
Jo, dels blifva föräldrarne trötta och slappa vid detta ideliga straffutdelande, dels hindras de af åtskilliga andra omständigheter att hålla på därmed, och barnen — slippa gång på gång undan. Men förbuden upprätthållas i alla fall: föräldrarespekten får kännbara stötar, och barnens rättskänsla allvarliga knuffar. Emellertid gäller det för föräldrarne att retirera m e d bibehållen krigsära och i någon mån fredadt samvete. Och det är då som detta: » O m jag gjorde rätt » tillgripes — det offret lägger man på rättvisans altare, och så känner man sig belåten. Hur orätt gör man emellertid icke både sig själf och barnen med ett dylikt handlingssätt! För dessa senare lägger man j u rent af ut snaror att försöka vara olydiga än en gång. Och i fall man denna nästa gång tar steget ut och straffar förseelsen, så blir detta straff i barnets ögon, ej ett utslag af rättvisa, utan af godtycklighet och beroende af faderns eller moderns lynne för stunden. Detta tillvägagående, att låta barnen endast höra, hvilket straff de gjort sig skyldiga till, har onekligen en tragikomisk sida. Denna belyses, tyckes det mig, på ett utmärkt sätt af slutrepliken i följande lilla verklighetsskildring. En liten flicka hade en g o d vän på nå- gra dagars besök hos sig. En gång under leken råkade barnen smutsa ned sina förkläden. När den hemmavarande flickans moder fick se detta, sade hon: » O m jag nu gjorde rätt, så läte jag er gå med de där förklädena hela dagen. » Den främmande lilla tösen såg mäkta bekymrad ut — hon var van vid, att rättvisan skulle ha sin gång — men kamraten tröstade henne med följande ord: » Det är inte så farligt; mamma säger bara så där; hon brukar just aldrig göra rätt. » (!) Villigt erkännes, att det kan vara både tröttsamt och tidsödande att genomföra den bestraffande delen af uppfostran, och att det således kan ligga en frestelse till att komma ifrån den genom att låta barnen åtminstone höra, hvilket straff de med rätta borde undergå. Vi nämnde i början, att för denna frestelse falla i synnerhet de föräldrar, som genom massor af förbud locka sina barn till olydnad.
Ledd af dessa practiska grundsatser har jag redan för någon tid sedan till Constit.Utsk. vördsamt inlemnat ett förslag till förändrad Representation; och jag vågar hysa den förhoppning, att Constit.Utsk. så mycket mindre skall neka detta anspråkslösa förslag skälig uppmärksamhet, som det är bygdt på den gamla grunden, och blott innebär en billig uppoffring af vissa de nuvar. Ståndens rättigheter såsom Stånd, under bibehållande af en fullkomligen jemnlik delaktighet i den nya Representationen, och således möjligen kan egna sig att förena de särskilda interessena och viljorna, 3o8 Den ii October e. m. och till följd deraf genomföras, såvida det för öfrigt, såsom jag vågar tro, är af beskaffenhet att uppfylla ändamålet. Val vetande, att R. o. Ad. icke nu kan eller får taga detaillerna af detta förslag till öfverläggning, utbeder jag mig likväl att upplysningsvis få uppräkna förslagets hufvudmomenter, sorn äro följande: 1:0 Svenska folkets ombud vid allmän riksdag utgöras af 24» genom val utsedda Svenska män, fördelade i 2:ne kamrar: i:sta och 2:dra kammaren. 2:0 Hvardera kammaren utgöres af 120 ledamöter, valda utur de 5 inom landet befintliga Stånd, 1 ledamot af hvarje Stånd, från hvarje af Rikets 24 län. 3:o Första kammarens ledamöter väljas för 5 riksdagar och böra vara minst 3o åi gamla; andra kammarens ledamöter väljas för 1 riksdag och böra vara minst 20 år gamla. 4:0 Adliga ätternas hufvudmän äro valmän för den del af Adeln, som hädanefter skall intaga säte och stämma i kamrarna. Hvarje Svensk Adelsman, som enligt nu gällande Ridd.ordning kan säte ecb stämma på Riddarhuset erhålla, antingen såsom hufvudman, ättemän eller fullmägtig, är valbar till inträdes vinnande i kamrarna.
Jag ber slutligen att än en gång få fästa upmärksamheten på ordalagen i den skrifvelse, som R. St. vid 1845 års Riksdag afgaf; der står nemi.: att Ständerna ansågo billigt, att enahanda förmån, som blifvit de församlingar medgifven, hvilka erhållit ersättning för den till Lunds katedral-skola aflemnade helgonskyld, jemväl finge åtnjutas af de församlingar, som, belägne inom två mil ifrån städerne, till skolorne derstädes utgjorde helgonskyld. Kammar-Cölhm har uti sitt underd. Utlåt. d. 4 Okt. 1847 för sin del tillstyrkt nådig framställning till R. St., alt den nu till stads-skolorna inom Lunds stift utgående helgonskyld måtte derifrån skiljas och åter komma att tillhöra de socknar, från hvilka den utginge, emot det att motsvarande kontant anslag blefve till skolorna af R. St. anvisadt; och K. M. bar uti Sin den 3 Dec. 1847 till Ständerna aflålna Nåd. Propos. förklarat, det K. M. ansett den gjorda framställningen icke sakna skäl, hvarefter slutligen R. St. vid sista Riksdagen yttrat, det R. St., vid öfvervägande af väckt fråga om förhållandet med helgonsbylden i Halland, funnit billigheten fordra, att, beträffande den helgonskyld, som i nämnde provins utginge lill stads-skolorna derstädes, densamma måtte få tillgodonjuta enahanda förmån, sora Skåne och Rlekinge. Vid alla tillfällen har således billigheten blifvit erkänd; men frågan har det oaktadt, såsom ofta händer, blifvit undertryckt. Men den har återkommit och skall alltid återkomma, till dess billighetens fordringar blifvit tillfredsställda. Då man här velat jäfva mig, har det gladt mig, att en annan aktad ledamot af detta Stånd upträdt och förklarat, det han hyser samma åsigt som jag. Jag anhåller, alt Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Utsk:s Retänk. Hr Bildt:
Kammar-Rätteil härom förekomna och afgjorda tvistefrågor, har Utskottet i 2idra och 3:dje af Förslaget, Sökt gifva hithörande föreskrifter mera bestämdhet, hvarvid Utskot Bih. till R. St. Protl 1828 och 1829, 5 S. 1 Afd. 3 B. 2 utdra Häftet. Bevilhiings-Utskottets Betänkande N.-o Sj. tet, i fråga om afdragen, hänvisat till det ställe i Författningen, eller i65 §., der de på, en gång stadgas, samt alldeles uteslutit det i nu gällande Förordning intagna påbud, alt ordinarie Tjensteman, som begagnar lönad Vicarie, men ändock betalar bevillning lör liela sin Lön, skulle ega innehålla den afgift, som motsvarade den Tjemtförrättandes arfvode, emedan detta påbud , i Utskottets tanka , icke är lämpligt i en Bevillniugs-Förordning, då sådant bör bero af öfverenskommelse emellan vederbörande. '$• nj . TiU förekommande af olika tydning Ilar Utskottet, på gifven anledning af Kongl. Kammar-Rätten, närmare specificerat de Hemman, af hvilka inkomsterna böra såsom lön beräknas; och Utskottet får, lill besvarande af Herr Grefve Cronhfelms yrkande, att pensioner, som tillkommit genom egna tillskott, böra vara bevillnings-fria, äfvensom att, i fråga om Enkors pensioner, bevillning af de sistnämnde endast borde utgå, sä •vida Fars Man eller Skyldeman ej med egna medel dertill bidragit_, hänvisa till ordalydelsen, som utvisar, att Bc&illnings-Uts kol tets Betänkande Tf:0 Sj. 19 bär blott stadgas om afgifter å pensioner, som utgå efter Stat eller af allmänna medel. 1 stället för det å i 3:de raden i Förordningen nyttjade ordet: ”Fabriqueurer”, får Utskottet Föreslå:
St. på handelsoch sjöfartsfonden anvisat de behof, som i och för nya fyrar kunde uppkomma utöfver det beviljade anslaget på extra-statsreglertn, en underlåtenhet så mycket märkbarare, sorn härigenom de anvista bestämda utgifterna på handelsoch sjöfartsfonden komma att vida öfverstiga den tillgång, hvartill årsinkomsterna efter en nedsättning till 6§- proc. af tullbeloppet kunde beräknas. Beträffande sjelfva omfånget af dispositionsrätten, så har Utsk. alldeles förbisett, att, enligt den utredning af nu var. handelsoch sjöfartsfondens tillkomst och fölhållanden från dess första början till närvar, lid, som Utsk. i dess betänk. jVlo 4.16 sjelf lemnat, denna fond visserligen afsett ett allmännare föremål, nemi. handelns och sjöfartens befrämjande, men att den aldrig betraktats såsom ett vanligt statsanslag, utan såsom en dess särskildta föremål tillhörig egen tillgång. Derföre hafva vanligen, ofia på R. Sits egen begäran, handelssocieteterne och skeppsrederierne i Rikets förnämsta städer blifvit börda öfver de utgifter som anvisats å denna fond, och sedan 1800 års Reg.F. antogs, hafva aldrig R. St. bestämt anslagen härå, hvilket dock ovillkorligen skulle hafva ägt rum, derest denna fond ägt egenskap af statsanslag. Såsom bekant är, var det först vid 1823 års riksdag som fråga väcktes om denna fonds, jemte flera andras, underkastande R. Sits revisorers granskning. Uti K. M:s nåd. skrifvelse af den 22 Jan. 182g med förslag till instruetion för R. St:s revisorer, uti hvars 3 § stadgas, att räkenskaperna för de cassör och fonder, som dittills ej blifvit af R. Sl:s revisorer granskade, skulle ingå uti rikshufvudboken från och med år 182g, yttrar K. M. den föreslagna instruetionen vara grundad på förbehåll af den dispositionsrätt, K. M. hittills utöfvat öfver de fonder och cassör, som icke tillförene blifvit af R. St:s StatsUtsk. och revisorer granskade. Uti R.
Naj:t föreslagna oeti gf klikets 8tänder vidtagne ätgäivl, kvaiägenom de n),> Lanoo-sedlarnes vateurer fastställts till Iliksgälds-seellarne motsvarande jemna summor, underlättat, kröket ak det sistllämirda räkuesättet, samt atlmälllieteu tillräckligen kunnit vänjas vid de risa silfverin) nt-väiclena, tiätter jag före, att ej mindre i följd karak, än al den tr^ggket om realisationens bestånd, som erkarenketen mer ook mor belastat, omständigketerne nu än vid föregående kiksdag, lämjig siz till korslazets antagande, lded känsigt kärtill ook under äkeropande för öfrigt ak de skäl, som 8tats-flädet, inikerre .Är/o/ -no/r //o^ker» anloit, tillstyrker jag i underdänigket lvongl. Naj:ts Nädiga sanetion ä Ilikets 8tänders nu förevarande underduniga korslag, med de vilkor, som kemälde 8tats-IlAd jeinväl i undeidunigket föreslagit. 8tats-l>ädet llerr Ikikerre ook Hans Ilvoelleuoe Ileirdu sti t i - e - 8 t als - Vill >ist <nn 7'o/vm^/nd/i voro ak samma tanka, som tillförordnade Ve^artements-Lkeken, 8tats-1lädet rr/ 8 vc/.se, /^:a 114.