Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. N:o 1, om Stalsrerket 1856. ning tillhörande frågor, som anginge regleringen af utgifterne å Riks-slatens försia, sjunde och nionde hufvud-titlar; i hvilket afseende sålunda först förekom beräkning af anslagen å Första hufvud-titeln, omfallande Kongl. Hofoch Slotts-staterna. Departemenis-Chefen anmälde härvid i underdånighet: l.-o Riks-marskalks-embetets underdåniga Memorial den 13 i denna månad, deruti Riks-marskalks-embetel, med anledning af H. K. H. Arifursten, Hertigens af Östergöthland förestående förmälning, hemställt, det Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer att bevilja dels ett anslag för en gång i och för inredande af den våning, som kornnie att af deras Kongl. Högheler, Hertigen och Hertiginnan, efter deras förmälning, begagnas, äfvensom anskaffande af nödiga möbler dertill samt öfrige inventarier för deras Kongl. Högheters bosättning, hvilket anslag, enär den enda till bostad för deras Kongl. Högheter, efter deras förmälning, lämpliga lokal, som för närvarande funnes, nemligen det Arffurstliga palatset vid Guslaf Adolfs torg vore till sitt inre oundgängligen i behof af reparation för att kunna af deras Kongl. Högheter bebos, samt för öfrigt derstädes saknades möbler, husgeråd och aila andra för bosättning erforderlige inventarier, Riksmarskalks-embetel, med afseende å nu gällande höga arbetslöner och inköpspris, föreslagit tili en summa af ] 50,000 Riksdaler riksmynt, dels ock ett årligt anslag till deras Kongl. Högheters hofhållning af 150,000 IRdr samma mynt, på det sätt, atti sistnämnda belopp borde inbegripas 18,000 r;dr riksmynt såsom H. K. H. Hertiginnans handpenningar, samt att H. K. H. Hertigen från och med den lid detta anslag finge uppbäras, frånträder den af H. Kongl.
Med föranledande af dessa hemställanden har, inför det Högvördiga Ståndets Prö* tofoll, blifvit yttradt: J 6 Stats* samt Allm Besv.o.Oec,. XJtsk. Uti. Af Herr Contracts-Prosten Svedelius) att uti provincen Dalarne, hvarest, i manga socknar en Soldat-rote utgöres af endast ~ hem» man, Vacance-afgift för en Rote vanligen erlägges med 100 R:dr Rgds, och Roteringsbördan för ett helt hemman således medfcR rer en beskattning af omkring soo R:dr samma mynt, hvilket förhållande Herr Contracts-Prosten, utan uppdrag af Allmogen att deröfver klaga, blott velat framställa, sorn motstycke till den af Herr Contracts-Prosten Nordin gjorda motion; men då Rikets Ständer redan förut, med hemtad anledning af Dalarnes stränga rotering, medgifvit åt en del af Dal-allmogen någon afkortning å Bevill ningen, förmodar Herr Contracts-Prosten Svedelius samma eftergift äfven nu vara lika billig, som af allmogen med förhoppning emotsedd. Af Herr Prosten Dillner: att ingen province i Sverige hittills blifvit så hardt tryckt af Roteringsskyldigheten , som Jemtland, hvarest en karl hålles på Jtdels, samt häst och kari på ?:dels hemman, Af Herr Prosten Forslind, med hvilken Herr Prosten Agrell sig förenat, att Herr Prosten gerna medgifver de stora ojemnheter, hvilka för närvarande anträffas, så väl uti Rote/ringen, sorn uti Grundskatternas fördelning - Stats* samt Allm» Besv.o.OeC.-Ufsft. Utl,N:oG$, 17 delning, men att Herr Prosten likväl anser, att en partiel jemkning i förstnämnde skyldighet, långt ifrån att befordra en likhet i bördor, medborgare emellan, endast skulle väcka nya missnöjen och framkalla nya anspråk.
Den tydning, att för böter icke skulle få utmätas den fasta egendom, hvaraf den saklällde hade sin bergning, eller det som den sakfällde till sitt yrkes bedrifvande behöfde, härleder sig från K. Brefvet den 29 November 1744, men, så vidt jag vet, har den aldrig blifvit antagen annat än af enskifta utmätningsförrältare, och icke ens då, såsom den siste värde talaren antydde, i samma utsträckning, som Utsk:ts förslag innebär. Såsom jag nämnde, är K. M:s förslag ett mycket bättre förtydligande af lagens stadgande; Utsk:ts skulle åter leda derhän, att antingen en nitisk exsekutor förorsakade högst trassliga och kinkiga rättegångar, eller ock att utmätning icke komme att ske hos någon annan än den rike, för hvilken böterna icke utgjorde något kännbart straff; alla andra skulle få betala, om de ville, men annars undergå förvamllingsslraff. Enhvar skulle således komma att välja, om han ville erlägga böter eller undergå fängelse vid valten och bröd, och bötesstraffet skulle, till följd af de bestämmelser Utsk:t här infört, och den redaktion, som denna § erhållit, blifva det sämsta och olämpligaste straff man kunde uttänka. Dertill kommer, att om, hvilket jag tror skulle blifva förhållandet, de, som blifvit dömde till betydligare böter, ville i stället underkasta sig fängelsestraff, skulle detta stadgande kunna hafva en ganska menlig inverkan på hela kriminallagen. Fängelserna skulle blifva befolkade af sådana, som tindergingo lörvandlingsstraff, och fängelsestraff komme då icke att räknas såsom något vanhederligt. Utsk:ts förslag skulle således förorsaka en förvridning af straffarterna, och då K. M:s Propos. deremot endast innefattar ett förtydligande af gällande lag, till förmån för den fattige, men Utskds innebär en Den 11 Jnli e. m. 391 högst betydlig afvikelse från livad hittills varit iakttaget i praxis, och endast skulle vara till den rikes förmån, får jag vördsamt anhålla om afslag å Utsk:ts förslag samt bifall till den K.
Stad mätte frikallas från utbetalandet af de 2000 R:dr, densamma i och för Krono-Uppbördsverket fått vidkännas, utöfver det belopp, hvartill den Uppbördsman tillkommande andel af den stadgade Bevillnings-Procenten uppgår, och att i stället nämnde Löne-belopp måtte få a hira gas den 164 Stats - Utskottets årliga Bevilhriilgs-Suroman, som Staden och dess grund utgör, eller ock, derest sådant ej skulle medgifvas, oftanämnde Bevillningsprocent blifva Stadens Tjenstemän utan afdrag tillerkänd , samt slutligen att Stockholms Stads Fullmäktig, Herr Lundgren, på flere anförde skäl begärt, det Stockholms Stad hädanefter måtte af Stats-verket i och för Krono-uppbörden få sig anslaget, utom de 7,648 R:dr, Riksens Ständer år i8i5 beviljat, det ytterligare belopp, sorn för Uppbörds-verkets aflöning och öfrige kostnader finnes årligen öfverskjuta de 5oiq R:dr 16 sk. Staden, enligt nämnde års beslut, för hvarje år bör vidkännas. Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet inlremtat, att enahanda fråga jemväl förevar vid sistförflutne Riksdag, och att då varande Stats-Utskottet, uti ett den 12 Februarii 1818 afgifvet Utlåtande, afstyrkt att större bidrag till KronoUppbördsverkets i Stockholm underhållande än hvad Riksens Ständer dertill beviljat vid 1 815 års Riksdag, eller 7,648 R:dr, äfvensom Utskottet, då någon' jemnlorelse icke kunde göras emellan Stockholms Krono-Uppbördsverk samt Uppbörds-Betjeningen i de öfrige Städerne i Riket, hvilka dessutom fått sig tillagde visse förmåner, beräknade att utgöra tillgång för deras Tjensttjmäns aflönande , förklarade sig icke kunna tillstyrka, att någon aflöning på Rikets Stat må för nämnde Be - Betänkatiden.. i65 tjening anslås. Och sora Riksens Högloft.
Likväl har detta förhållande icke utgjort något hinder för Utskottet att tillstyrka en högre eleinentar-skolas förläggande i Malmö. Såsom skäl för denna tillstyrkan anföras dels det förhållandet, att i Malmö förut funnits en högre lärdoms-skola, dels ock »den omständigheten, att, då Lunds läroverk redan har 300 lärjungar, tillräckligt utrymme inom detsamma svårligen lärer finnas, i händelse ett förut befintligt fullständigt elementarläroverk inom den starkt befolkade och i odling, som välstånd, raskt framåtskridande orten skulle reduceras till ett lägre.» Men nu befinnes det, att lärjungarnes antal Slals-Utskollels Utlåtande M 14!]. (Fortsättn.) 63 i Linköping är större, än det i Lund, samt att Östergöthland föga eftergifver Skåne i befolkning och välstånd. Månne man icke då haft lika mycket skäl att befara, det tillräckligt utrymme inom Linköpings läroverk svårligen skulle finnas, i händelse icke ytterligare ett högre elementar-läroverk förlädes i denna »starkt befolkade och i odling, som välstånd, raskt framåtskridande orl»? . .. Hvad slutligen det åberopade skälet, att Malmö förut utgjort ett högre läroverk, beträffar, så synes detta förhållande snarare talu till förmån för Norrköping, än Malmö. Ty, om Norrköpings skola förut varit ett högre läroverk, med dimissionsrätt till Universitet; så är det utom allt tvifvel, att dess lärjunge-antal längesedan öfverstigit 200, hvarigenom, enligt den antagna grundsatsen, denna skola skulle hafva blifvit såsom ett fullständigt elementar-läroverk med 16 lärare uppförd. Då sålunda antalet af de ynglingar, som söka allmän undervisning i Norrköping, sedan flera år tillbaka uppgått till närmare 300 och då derjemte alla de skäl, som tala för Malmö skolas utvidgande till högre elementar-läroverk, äro öfvervägande för Norrköping; så synes det mig oförklarligt, hur Stats-Utskottets pluralitet kunnat fatta ett beslut, som det nu öfverklagade.
Om dä handelsdiconlen iudref reversen, så kunde det lätt hända, att vexelrätten för densamma gick förlorad förrän låntagarens förskrifning vore förfallen, och det blefve en förlust, som skulle göra belåningen af vexlar omöjlig. Jag anhåller, alt detta mitt yttrande må få åtfölja den återremiss af della betänk., som Ståndet förmodligen kommer att besluta. Hr Gripenstedt, Joli.- Aug.: Skall realisationen upprätthållas? — Hvilka åtgärder fordras för dess bestånd? — Hvad fordra klokhet och rättvisa mot vära näringar i delta afseende? Onder dessa synpunkter skall jag taga mig friheten att inför R. o. Ad. helt kort betrakta det förevarande ämnet, och i sammanhang dermed framställa några få reflexioner, på förhand utbedjande mig Husets öfverseende om de icke äga nog värde, för att, efter så utförliga afhandlingar som föregått, och vid denna sena timma, rättfärdiga milt anspråk på några ögonblicks uppmärksamhet. Första frågan var: skall realisationen upprätt hallas? — Jag tycker mig här höra ett temmeligen enstämmigt svar, att derom är alls icke frågan. Jo, mina Hrr, just derom är frågan. Pä denna punkt sammanlöpa ändock slutligen allas tankar, vare sig som farhågor eller som förhoppningar, och en ny katastrof i vårt penningeväsende står kanske närmare för handen än man vill tro, antingen såsom en tvångsåtgärd, i fall man utan återvändo fortgår på den falska bana, der man hittills gått, och der man ännu vandrar, eller också (hvad sorn vore ännu sämre) såsom en följd af formliga beslut, dera åtskilliga mäktiga intressen redan söka att mer eller mindre direct utverka eller förbereda. Jag säger detta rent ut, ty det är min innerliga öfvertygelse, stödd på hvad jag hört och förnummit, att på djupet och på botten af den stora linanciella rörelsen inom opinionen i landet, ligger ingenting mindre än en önskan att realisationen måtte sprängas.
Min mening är icke, att med dessa eitationer jäfva Hr Paijkulls yttrande, att excercistiden i allmänhet nu är längre och till följe deraf munderingens slitning härdare än tillförene; men jag har endast dermed velat visa stöden för min öfvertygelse, att det allt ifrån indelningsverkets början varit K. M:s rätt, att, efter det behof lian anser nödigt, till öfning sammandraga så stor del af indelta cavalleriet, sona lian för godt finner. Vid den föreslagna ersättningen anser jag ock Hr Paijkull hafva gjort betydliga missräkningar. Han föreslår nemi. att 4o r:dr b:co för hvarje till rekrytoch remontmötet commenderad beriden nummer skall till delning på .samtlige rusthållare, som icke betala vacance-afgift, af statsverket erläggas, samt uppgifver, att circa af reg:tets effectiva styrka till dessa möten årligen plär vara commenderad. Om vi granska denna calcul, så finna vi, att -g af corpsens manskap — 45o man — utgör circa 56, hvilken styrka, corporals-skolorna inberäknad, äfvenväl kan anses utgöra medium af det manskap, som till berörde möten varit sammandraget. Om nu, enligt motionärens förslag, 4o r:dr b:co för hvarje af dessa 56 nummer till de rustande betalas; så uppkommer deraf en summa stor 2,240 r:dr, hvilken summa åter, fördelad på ofvannämnde 4^0 rusthållsnummer, skulle utgöra mycket nära 5 r:dr b:co per nummer: men nu hafva, vid med de rustande inom Upsala län den 3 sisth Februari hållen sammankomst, de rustande antagit det af beklädnads-directionen inom nämnde län dem gjorda förslag, att, emot en årlig afgift från hvarje nummer af 2 r:dr 8 sk. b:co, ombesörja alla reparationer vid rekrytmötena; och de noggranna calculer, som vid nämnde tillfälle förevisades samt för detta förslag lågo till grund, utvisade tydligt, att ofvannämnda afgift var så beräknad, att densamma fullt ut skulle förslå emot behofvet, till och med derå troligen blifva någon besparing.
En icke eller ringa del af Contantes penningar måste vara nedlagd pä nybyggnad eller förbättringar å hus i Städerne, efter som deras värde ifrån 1803 till 18 tö o« agtadt Handels-iörelsen de sednare åren at.sen - Den 24 Martii, f m. 373 ligt minskats, stigit utöfver 3 Millioner; och om man undantager de 19 Millioner, som utgöra Fastighetsvärdet i Hufvucjstaden , hvaraf hushyra till största delen vöre1 att påräkna, skulle deremot af de 28 Millioner, som belöpa 6ig för de öfrige Städerne, visst icke tredjedelen kunna, i brist af en sådan inkomst, påtöras Bevillning ; och det ändå i intetdera tal-i let till husens fulla värde: Och de mångfaldiga kostbara byggnader på Lägenheter, som icke gifva afkastning, äfven försvinna ifrån all beräkning. Hvarest ersättning för alla dessa ofantliga brister skulle tagas, öfveigår sannerli-. gen min fattningsgåfva, och jag tror knappt, att något påliteligt Surrogat derföre kan uppgifvas. Man talar om orättvisa i nuvarande BevilD ning , för det att den träffar Fastighetsägare, utan afdrag för skulder; men Staten harju oStridig rätt , att för dess behof hålla sig till dessa Fastigheter, utan sammanhang med ägarens serskildta omständigheter. Och skulle väl alls ingen orättvisa vara att befara af det nu ifrågaställde nya Btskattningssätt? Är det väl sannolikt, att de, som böra besörja Taxeringar, ne, i samma stund de öfvergå ifrån en under längre tid vunnen erfarenhet , tillika skulle äga den, för en alldeles ny methode, oumbärliga skarpsinnighet, att intränga i hvarje enskilt mans invecklade eller undandöljde tillgångar ; den oväldighet, att utan missledning af tvetydigheten eller listen, af afvunden eller fördomen, bestämma hvars och ens rätta skattskyl - 374 Den 24 Martil, j. m. dishot; och skulle icke, i motsatt fall, den orättvisa alif för lätt inträffa, att denidoge och trefne
Tillsamman en 1 g8r,534: 23, 5. allmänhet erod Större delen af Riket erhöll det påföljande året 1831 årsväxt; men i en del åter, såsom i Hallands, Kopparbergs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens Län skadades grödan af kall och otjenlig väderlek, så att dels till de nödvändigaste belrofvens afhjelpande under sommaren, dels till understöd efter sedermera inträffad missväxt, ytterligare anslag måste beviljas af de å föregående årets försträckningar återbetalde creditivmedel, med tillsammans 298,097 R;dr 24 sk. Med detta understöd, och genom den enskilda handelns medverkan, jemte bränvinsbränningens inställande, afvärjdes behofven, och anledningar för en god skörd år i832 gåfvo hopp, att Staten då icke skulle behöfva anlitas om undsättning. Sådant blef ock förhållandet i alla Rikets provincer, med undantag af de Norra Länen, hvarifrån underrättelser inlupo, att nattfroster i Augusti månad förstört grödan, och att der redan under hösten var brist på spanmål både lill brödföda och utsäde. I anseende till den sena årstiden, måste skyndsamma anstalter vidtagas för spanmåls transporterande till Norrbottens och Westerbottens Län, hvilkas invånare i annat fall blifvit blottställde för hungersnöd under de förestående vintermånaderne, och af disponible creditivfonds-medel anvistes å nyo för dessa Län, äfvensom för Jemtlands och Kopparbergs Län en summa af i56,i5i R:dr 6 sk. 2 r. Denna undsättning, jemte betydliga gåfvor af spanmål och penningar, insamlade och öfversände från andra orter af Riket, mildrade i väsendtlig mön de nödställdas svåra belägenhet; men då utsigterna för en god skörd inom Norrbottens och Westerbottens Län äfven förlidet år tillintetgjordes af tidiga nattfroster samt kall och regnig väderlek, uppstod för dessa orters undsättning förnyade bekymmer af desto syårare beskaffenhet, som de - Kongl. Majit5 Nådiga ‘Proposition A':) 51.
Jag kan icke med Hr Nordenfelt instämma deruti, att man alltid kan påräkna säkra arrendatorer och borgensmän. Jag har erfarit vid del Reg:te der jag tjenat, och i den ort, der jag är bosatt, att stora förluster upstätt derigenom att borgensmännen varit oförmögne att upfylla sina förbindelser, sedan boställets skog blifvit förstörd och dess häfd nedsatt. Den erfarenhet man har om den rättighet, som nu finnes att deponera kapital för boställs-arrenden såsom säkerhet, vittnar derom att ingen vill begagna sig af denna rättighet, enär det är föreskrifvet att kapitalet skall motsvara hela arrendets kapital-värde, hvarföre jag tror att en nedsättning af denna summa borde ega rum. I afseende på borgen för tjenteman tror jag att man skulle kunna gå så tillväga, alt då nu fordras 1,500 Hulr mot borgen, skulle kronan kunna nöja sig med 1,000 R:dr, om obligationer lemnades såsom säkerhet. Om man till en början ville inskränka sig lill att icke ovillkorligen förbjuda borgen utan tillåta den alt vid sidan af penninge-depositionerna fortfarande ega rum, så att man hellre antoge den något nedsatta säkerhet här blifvit ifrågaställd, skulle jag tro att det vore någon möjlighet att komma till det mål, dit man syftar. Jag hemställer lill de Hrr ledamöter af Ekon.Utsk., som yttrat sig häremot, huruvida icke dessa åsigter förtjena att tagas i öfvervägande, och om de icke vilja biträda det yrkande om återremiss jag nu vördsamt framställer. Hr Bråkenhjelm: I anledn. af den siste värde talarens upmaning, får jag fästa upmärksamheten derpå, alt motionären sjelf förklarat, hvilket äfven ligger i sjelfva sakens natur, att en borgen är mycket mera värd än ett depositum af 1,500 R:dr, och skulle det således komma under öfverläggning i Utsk., huruvida nedsättandet af summan skulle komma att ega rum uti kontanta praestationer i st. f. borgen, så 'lärer väl saken af motionären sjelf vara på förhand afgjord.
Då åtskilliga utgifter för inre lysoch renhållningen samt sotning m. m. uti Prins Gustafs Palats för närvarande utgå af Sjunde Hufvudtitelns anslag till Kronans hus och byggnader i Stockholm, men öfriga utgiftey för samma palats blifvit anvisade å Första Hufvudtiteln, har Kongl. Majit i Nåder föreslagit, att ifrågavarande serskilda kostnader, hvilka i medeltal för de sista fern åren utgjort 618 rdr årligen, måtte till sistnämnde Hufvudtitel öfverflyttas och sammanslås med ofvanberörde anslag för Kongl. Slottet, samt alltså detta anslag förhöjas med ett, för anslagssummans jemnande, till 613 rdr bestämdt belopp. Som genom Kongl. Brefvet den 18 Juli 1829 blifvit förklaradt, att Prinsessan Sophia Albertinas testamentariska disposition af den 17 Mars 1783, angående ifrågavarande palats, komme att lända till efterrättelse, och enligt berörde testamente är vordet förordnadt, att palatset alltid skulle tillfalla den äldsta Sveriges Arffurste, som näst efter Kronprinsen egde rätt till kronan, och om någon Prins eller Prinsessa icke funnes, tillfalla Kongl. Majit och Kronan till dess riket hugnades med någon Arffurste eller Kongl. Prinsessa, samt, vid sådant förhållande, merberörde palats endast under vissa villkor kan för någon tid blifva Kronan tillhörigt, anser Utskottet, då öfrige för detta palats erforderlige utgifter bestridas af Första Hufvudtiteln, sig böra StattUtskottets Utlåtande, N:o 82. 3 tillstyrka Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Maj:t i ofvannämnde hänseende täckts föreslå. 6:0 Utom det kontanta penninge-anslaget, 16.000 rdr, utgingc, enligt äldre stadganden, till
Denna anmälan föranledde så mycket heldre till ett. serskildt afseende, som utom det att betungande Rättegångar borde för de Gäldskyldige undanrödjas, någon annan effect deraf ej heller för Disconterne var att förvänta, än ytterligare utgifter uti omkostnader och RevisionsSkillingars deponerande. Vällofl. Borgare Ståndets Remiss tili både Statsoch Banko-Utskotten borde sa mycket mindre lägga hinder i vägen för denria frågas serskilda pröfning, sorn de inom Vällofl. Ståndet förefallne discusioner innefattade flere Allmänna Financiellu frågor, hvaremot denne, hvilken rörde en anmärkning vid Banko - Fulimägtiges åt gärd?> - 3Ö Banko-Utskottets Betänk a nelen. gSril, efter Banko-Utskottets omdöme icke lampel igen kunde derunder begripas, utan i följd af sin egenskap tillhörde Banko-Utskottets handläggning allena, och af sådan anledning kunde ej heller någon öfverläggning med Stats-Utskottet erfordras uti det mai , sorn , egenteligen af Banko Fullmägtiges förfrågan föranledt, då påkallade ett föregående beslut. Deremot ansåg Utskottet å ena sidan vigtigt, så skilja ämnet for sig, att det ej tillika innefattade något sammanhang med hufvudfrågorne örn Diskonternes reglering, sorn då hade lagt skäligt hinder för dess serskilda pröfning: hvilket alltså afven innefattade en ökad anledning att ej med samma besvara de öfrige uti Vällofl. Borgare - Ståndet Väckte frågor. De enligt irsta, 2:dra och 3:dje Momenterne här ofvan gjorde Anmärkningar torde härigenom få anses besvarade. Beträffande åter de uti 4:de Momentet upptagne erindringar; så emedan ämnet tillika blifvit i ett Riksstånd väckt, dervid Ledamöter funnits vara af olika tankar, borde Banko - Utskottet äfven af det skälet underställa Riksens Ständer sin mening och deröfver afvakta deras beslut, om Utskottet ock för egen del ej funnit sig dertill äga anledning:
Bevilln.Ulsk:s föreva rande betänk, lemnar ett nytt bidrag lill erfarenheten om det ombytiiga lynne, som i långliga lider stämplat den ekonomiska lagstiftningen här i landet. För hvar och en, som med någon uppmärksamhet och fördomsfritt genomgått denna lagstiftnings historia, bör det emedlertid vara oväntadt, att nu åter förnimma en riktning till återgång i grundsatser, sådan som detta betänk. företer. Med den tillbörliga aktning jag hyser för andras meningar, är jag långt ifrån att hos Utsk. vilja uppleta någon annan drilfjeder för dess sätt att till väga gå än en uppriktig nitälskan för det allmännas väl; men då jag, å min sida, med samma drilfjeder, icke kan förena samma åsigler, hoppas jag att äfven med fördragsamhet blifva hörd. Jag har nämnt vår ekonomiska lagstiftnings historia; den är i sanning lärorik. En öfversigt af de allmänna författningar oell speciella stadganden, som särskildt ronde tull-väsendet utfärdats, skulle, äfven om man ej ginge längre tillbaka än århundrade, blifva alltför vidtomfattande för alt lämpligen kunna upptagas i en discussion; men jag tror det vid detta tillfälle icke vara otjenligt att, för jemförelsens skull, i korthet beteckna de hufvudstadier för de omvexlande åsigterne, som under denna tid ägt rum. Det första allmänna förbudssladgande emot införsel af vissa varor innefattas i det märkvärdiga plakatet af d. 20 Mars 1699, hvarigenom icke blott införsel och försäljning, men äfven nyttjande af åtskilliga slags sidentyger, m. m. förbjöds. Af sednare utkomna K. rescripter är det synbart, att detta förbud mera afsåg det metalliska myntets qvarhållande i landet, än de inhemska manufaclurernas upphjelpande. Man fann likväl snart nog, alt medlet var kraftlöst, änskönt författningen var så allvarsam, att öfverträdelse af förbudet mot varans nyttjande var belagd med 1000 dal. s.m. böter, som förvandlades lill kroppstralf för den, som icke orkade böta. Efter vederbörande collegiers hemställan tillstyrkte derför