Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. fatta andra beslut än dem Konungen föreslagit vid många tillfällen och jag har hört Gr. Sparre sjelf tala mot Kongl. Propos:r. Månne Konungamakten i Sverige derigenom går under? Hörer del icke till representationens sjelfständighet att kunna säga Nej till Konungens förslag, likasom det hörer till Konungamaktens att kunna säga Nej till Ständernas framställningar? Gr. Sparre har jemväl omförmält att Engelska Kyrko-parlamentet blifvit till intet. Ja! del är derföre, att Konungen i England kan uphäfva det när Han behagar, och alt Han gör det samma dag det kommer tillsammans. Det är just till dylika händelsers förekommande, jag föreslagit, att kyokomöte icke må kunna uplösas förr än det varit någon viss tid församladt. Den 13 September f. m. 345 Frih. Crentz: Jag hade icke ämnat ytterligare begära ordet, men jag anser mig dock böra uptaga några här fällda yttranden. Till en början vill jag aflägga min tacksamhet för Hr Thams värderika yttrande, i hvilket jag till alla delar instämmer. Med Hr Carleson har jag hittills i religionsfrågor, åtminstone hvad religionsfriheten beträffar, delat samma öfvertygelse, men i denna fråga kan jag det icke. Han har sagt, alt Kyrkan uti vår nuvande representation vore representerad, men deruti kan jag icke instämma. Första gången Hr Carleson hade ordet, sade han, att det icke vore nödigt att hafva några kyrkomöten. Andra gången samme talare hade ordet, sade han, att han ville hafva kyrkomöten, men alt han ogillade den nu föreslagna formeD. Denna motsägelse kan jag icke fatta, och det förvånar mig, alt han kunnat yttra så motsatta åsigter. Frih. Cederström har talat om Kyrkohistorien och tyder den så, att kyrkomötena icke ländt till kristendomens bästa, utan endast åstadkommit strider och olyckor. Jag tyder den på annat sätt. Det första Kyrkomöte man känner, nemi. i Nicea, bär ännu i dag välsignade frukter. Hvad beträffar den af Frih:n omnämnda frågan om den Helige Ande, så tror jag alt vi deråt böra lyckönska oss, ty denna strid gällde treenigheten och dess välsignade läror.
Yore det än möjligt att, på sätt Herr Hierta i lista punkten af sin motion föreslagit, vinna en sådan grundlig kännedom af latinska och grekiska språken, utan att dermed begynna förr än i sjette klassen af elementarskolan, så blefve dock, efter“Utskottets tanke, denna möjlighet beroende dels af ovanliga anlag hos lärjungen, dels af ovanlig 8 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. förmåga hos läraren, förhållanden hvilka ej få afses vid upprättandet af en undervisningsplan, den der tvärtom måste lämpas siter flertalets behof och vilkor, och med förenadt afseende på naturen af de läroämnen, som ifrågakomma, på de allmänna psykologiska vilkoren för inhemtandet af hvardera, och på det stadium af intellektuel utveckling, hvarå ynglingen i allmänhet befinner sig vid en viss period af skolåldern. Sedan i öfverensstämmelse härmed en läroplan en gång blifvit uppgjord, är det klart, att en sådan rubbning deri, som sistbemälde motionär föreslår, icke skulle kunna, utan stor skada för det hela, verkställas; och Utskottet kan dessutom ej undgå att anmärka, hurusom just den öfveransträngning, hvars förekommande uppgifves vara motivet för motionärens förslag, skulle genom detsamma framkallas, då nemligen lärjungen vid inträdet i en ny klass skulle på en gång begynna med [två ' så 'svåra läroämnen, som de ifrågavarande språken, något som åtminstone undvikits i nu gällande skolstadga, enligt hvilken läroämnena för hvarje högre klass, intill den 7:de, icke till antalet ökas med mer än ett enda.
» Å h ja, frun kan vara alldeles lugn! » J o, det kunde j a g — lugn i en röra af uppoch nedvända möbler, stadsbud, flyttlass, hyresvärdar, skrik och väsen, och en beskäftig herre och man, som bara springer för fötterna på en, medan han tror, att han uträttar alldeles fasligt mycket. Och så ändtligen då, när karlarne ha fått sitt öl och sin betalning och man står där i den nya våningen, dödstrött, uthungrad, maktlös i ett kaos af soflbr, sängklädsäckar, taflor, bord och stolar huller om buller och inte vet, hvar man skall börja, och så ens herre och man kommer fjantande med sina frågor: » Är mina tofflor med? » » Jag hittar inte mitt cigarrfodral. » » Mitt cigarrmunstycke, hvar är mitt cigarrmunstycke? » J o då vill j a g lof va, att man vet, att man lefver! J a g tycker mig ha läst någonstädes en öm och vacker skildring, försedd med illustrationer i engelskt maner och betitlad: » Första aftonen i det nya hemmet. » Å h, ni skulle ha sett. Och så följde en ny beskrifning på en supé från magasinet, uppdukad på en packlår, och så fick j a g i mig en hel lista på allt, som gått förloradt i flyttningen, allt som blifvit glömdt, och allt som blifvit skamfiladt genom drumliga karlars vårdslöshet, och slutligen delgaf mig den unga frun, som gjort sin första flyttning, att riktigt i ordning kunde det inte bli förrän i nästa månad. Och medan hon talade i ett ihållande talande, med stora åtbörder och en min it la gammal husmoder, som tog sig putslustigt ut i hennes runda barnansikte, sysslade hon oafbrutet i sina lådor och skåp, sysslade så ifrigt och bullersamt, att j a g nästan fick en misstanke, att det roade henne mer än hon ville låtsas om, och att talet om dödströtthet och resgnation blott var en mask, som hörde till den roll hon utförde. J a g lät henne tala och njöt af hennes ifver. Regnet sköljde rutorna åt henne. Skymningen föll på. E n lampa tändes.
Utskottet anser åtminstone en noggrann undersökning af nyssberörde förhållanden, äfvensom församlingarnes hörande, böra föregå en lagstiftning i det syfte motionen innebär; och som de olägenheter, motionären angifver, såsom härledande sig derifrån, att, lagbestämmelser i det af honom inledda ämne saknas, bestående förnämligast i en föregilven villrådighet beträffande de ifrågavarande presternas rätt lill befrielse från åtskilliga omkostnader, som åtfölja deras väljande samt afoch tillirädes-syner å deras boställen, äfvensom onera vid de sistnämnda, synas Utskottet vara af ringare vigt och kunna undanrödjas på annat sätt, än nu är i fråga; får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr Komminister Svartengrens om förmälda j ramställning hvarken i del ena eller andra hänseendet må till någon Rikets Ständers åtgärd för närvarande föranleda. Ank. lill Exp.-Utsk. den ‘28 Juni 1860, kl. 12 mield. Betänkande, i anledning af väckt motion om ett tillägg till 4 Kap. 4 § eller 25 kap. H § Bgggninga-halken med föreskrift angående skyldighet all underhålla väg, som leder till afsides belägen kyrka.
Tisdagen den 23 Juli 1844. Plenum kl. 10 f. in. Öppnades Ilrr Bänkmäns under gårdagen haline protocoll vid förrättadt val lill Electorer, och hefunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 131. Gr. De Geer, Carl; — 1. Frih. Oxenstjerna af Eka, Carl; — 3. 55 Gyllenstjerna af Lundholm, Nils Christoffer; — 48. 55 Creutz, Fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff; Uggla, Fullm. Frih. Fleetwood, Carl Guslaf; — 09. 55 — 160. 55 Stjerncrona, David; — 220. 55 Palmstjerna, Nils Fredrik; — 230. 55 Barnekow, Adolph Christian; Lagerfeldt, Israel Carl Adam; — 245. 55 — 359. 55 af Klinteberg, Fullm. Hr Aminoff, Johan Fredrik; — 389. 55 von Kraemer, Robert Fredrik; — 119. nr Duse, Fullm. Frih. Adelsvärd, Johan Carl; —' 184. 55 Silfversvärd, Fullm. Hr Stjerngranat, Georg Guslaf Henrik; — 494. 59 Croneborg, Fullm. Hr Tersmeden, Nils; — 792. 55 Lagerhjelm, Pehr; — 1431. 55 Lilljenberg, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Gustaf; — 1560. C. • 55 Celsing, Lars Gustaf; — 1000. 55 Braunerhjelm, Frerdinand; — 1612. 55 Grundelstjerna, Axel Wilhelm; — 1637. 59 Rudbeck, Charles Emil; — 164S. 55 von Bahr, Robert Ulrik Henrik; — 1905. 55 von Rosen, Georg Ludvig; — 1939. 55 Silfverstolpe, David Ludvig; — 2036. 55 von Stapelmohr, Fullm.
Motionärens ena förslag afser att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit anhålla, det ridskolan vid Universitetet i Upsala måtte »antingen alldeles indragas eller åtminstone göras mindre kostsam»; varande till stöd för denna framställning åberopadt det uppgifna förhållande, att nämnda ridskola lärer begagnas endast af ett ringa antal personer bland den studerande ungdomen, och, nästan utan undantag, blott af bemedlade, hvilka kunde på egen bekostnad förskaffa sig färdighet i ridkonsten, äfvensom att denna undervisningsgren icke oundgängligen tillhörde den bildning, som Universiteten böra bibringa, och att en afdelning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer af dessa skäl ansett de »betydliga extra utgifterna» för ridskolan böra kunna undvikas och medlen, till mera båtnad för den vetenskapliga odlingen, på annat sätt användas. Bih. lill R. St. S Sami. 24 Uäft. i 2 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ltsk. Betänk., N:o 101. Utskottet, som icke genom motionarens försorg eller annorledes erhållit de upplysningar, som erfordras för att bedöma frågan 0111 beliölliglieten af ridskolan vid Universitetet i Upsala, finnér sig, vid frågans sålunda outredda skick, sakna skäl att tillstyrka någon underdånig anhållan örn indragning af nämnda ridskola. I fråga åter om den af motionären föreslagna underdåniga framställning rörande inskränkning i kostnaden för samma ridskola, är Utskottet jemväl i saknad af all annan upplysning om förhållandet, än som vinnes af ofvanbemälde Revisorers afgifna berättelse, eller att ett belopp af 1,055 R:dr 27 sk. 1 l rsf. under båda åren 1850 och 1851 blifvit utaf Universitetets medel för ridskolan utbetalde, hvilken utgift, af vid pass 500 R:dr för hvarldera året, icke synes Utskottet vara af den betydenhet, att någon underdånig framställning i nyssnämnde syftning derå skäligen kan grundas.
Kammar-Rätten trodde sig derföre ega så mycket mer anledning alt förblifva vid hvad Kongl. Kammar-Rätten sålunda redan förut yttrat, som Halldin vidfogat sin underdåniga ansökning intyganden, hvilka ännu mer bekräfta den goda opinion Halldin om sig grundlagt genom ett redligt uppförande och nit för allmänt väl; hemställande Kongl. Kammar-Rätten till Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande, om icke dessa förhållanden, i förening med Halldins mindre lyckliga oeconomiska ställning vid hög ålder, må kunna förtjena nådigt afseende till någon eftergift; och då de förhållanden, Halldin uppgifvit om sin belägenhet och jemväl med trovärdiga mäns intyg bekräftat, gjorde det påtagligt, att en fullkomlig veskställighet af Kongl. Maj:ts nådiga beslut skulle bringa honom med hustru och oförsörjde barn till tiggarstafven, och sätta honom i nödvändighet att lemna sin tjenst, det enda hvaraf han kunde bereda sin och sin familles utkomst; så har Kongl. Kammar-Rätten till Kongl. Maj:t öfverlemnat, om det kunde Halldin i Nåder förunnas, icke allenast ett få behålla sitt lösörebo, som till Kongl. Maj:ts och Kronans säkerhet, belagdt med qvarstad mot förskingring redan år 1816, under den sedermera förflutna tiden undergått betydlig förändring och försämring, och numera vid en tillgörande försäljning torde lemna ringa StatsVt slottets Utlåtande N:o 4->,9‘ 5 behållning, utan ock hädanefter oafkortadt tillgodonjuta sin Iläradsskrifvarelön, som efter Kronovärdi endast uppgår till 5o R:dr om året, och efter förvandling efter i832 års markegång ej utgjorde mer än 224 R:dr i3 sk. 8 r., hvaremot, efter Kongl. Kammar-Rättens tanka, den redan gjorda innehållningen å lönen borde användas till afbetalning å Hoflings balance, samt Halldins fasta egendom i laga ordning realiseras till enahanda användande, så vidt Kronan dertill rätt egde.
Riksdag meddelta beslut, vore för Landsfor bestämdt eller 3,000 Bko», deraf uppenbarligen visar sig att Öfverste Haasum med afsule på sin pension blifvit satt i samma ställning hvari Landsh:ne befunno sig vid 1834 års Riksdag, men icke i samma ställning som dåvarande Landsb:r, ty då hade väl K. M. och Ii. St:r förklarat endast att han skulle erhålla samma pensions-förmåner som Landsb:r, han hade blifvit förklarad Landsb. och kommit i samma ställning som dessa. Nu är det dock ganska tvifvelaktigt om denna plats är att jemföra med Landsh:nes. Jag har redan förut vidrört denna sträng och jag tror att man måste något göra sig reda för Guvernörens verkningskrets innan man förklarar så kathegoriskt att han är mer än Landsb. Han är snarare att jemföra med Kommendanten på en fästning, ty hvad hans civila administration beträffar, så är den i högsta grad inskränkt och måste vara det med afs:de på det ringa antal innevånare som finnas på Barthelemy, och att handel och vandel afstannat på denna ö det veta vi alla, hvilket bäst synes deraf att ön i st. f. att gifva Staten inkomst, deremot måste af Statsverket erhålla bidrag på det densamma icke skall lemnäs helt och hållet vårdslösad med hänseende till administrationen. Dess nytta för det allmänna är således ringa och Guvernörens verksamhet inskränker sig egentligen till att vaka deröfver att det går ordentligt och skickligt till i den lilla staden Gustavia och dertill fordras icke någon diplomatisk skicklig eller stor administrations-förmåga. Jag vill icke dermed säga att den nuv:de innehafvaren saknar dessa egenskaper, ty jag tror att han är både skicklig administratör och duglig militär person, samt en person som i öfrigt utmärkt väl fyllar sin plats, utan jag vill blott hafva sagt det platsen icke är af den utomordentliga vigt som man här sökt visa. Då man vid föreg:de Riksdag ville skaffa denna utmärkta tjensteman så höga pensions-förmåner som möjligt, öfverdref man platsens vigt och kom då att jemföra den med Landshrgeplatsen. Det var StatsKont. som upgjorde denna jemförelse och slutet blef att K.
Om Remiss af detta förslag till vederbörligt Utskott, får jag vördsamt anhålla. Lades på bordet. Herr Gripenstedt, Jacob., anförde skrift ligen: 202 Den i5 December e. m. En händelse, som sedan sista Riksmöte tilldragit sig i mili hembygd, har i hög grad väckt uppmärksamhet och deltagande, icke blott hos ortens invånare, men hos hela Nationen; och denna tilldragelse, som närmast rörer en derigenom olycklig blifven famille, är till sin beskaffenhet, sine orsaker och sine följder af det allmänna interesse, att den icke bör undgå att blifva ett föremål för granskning af Folkets Representanter. Då jag, med denna öfvertygelse, nu utbeder mig Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, sker det med en från erfarenheten hemtad förhoppning, alt detta första Stånd i representationen äfven skall vara det första att förfäkta mensklighetens, rättvisans och billighetens heliga sak. Handlingar, genom tryck offentliggjorde, hafva måhända underrättat Ridderskapet och Adeln om det nästan oerhörda lidande, som öfvergått en ledamot af detta hus, Herr ÖfversteLieutenanten G. U. Adlerstam. Ridderskapet och Adeln vet således, att han, med maka och io barn, blifvit genom åtgärder och beslut, vidtagne af Styrelsen öfver Banco-verket och folkets deröfver vakande ombud, skiljd från sin egendom; äfvensom att Domaremagten, af Herr Den i5 December e. m. Adlerstam anlitad, sedermera i högsta instansen gillat samma åtgärder och beslut. J håfven sett, mine Herrar, huru Lagens tolkare haft mot hvarandra rakt stridande åsigter vid Lagens tillämpning i denna sak, att nemligen Kongl. Svea IIolRätt genom dess dom, och Kongl. Maj:ts Nedre JustitiaeRevision, i dess underdåniga utlåtande, ogillat BancoStyrelsens öfverklagade åtgärder, samt restituerat den redan husville mannen uti hans, efter berörde höga Auctoriteters omdöme, honom mot rättvisa och billighet frånkände rättigheter; men att Högste
379 nas tjenstemäns och vaktbetjentes lönevilkor och befrämjande i öfrigt af göromålens behöriga gång, godkänna den derom framställda voterings-proposition; hvarförutan Ståndet, som lade till handlingarne hvad Utskottet yttrat angående pension till Landshöfdingen Grefve Ridderstolpes enka, Carolina Kolbe, gillade alla öfriga i detta Memorial framställda voterings-proposi tioner. Den i samma Utskotts Memorial N:o 245, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om aflöning för Presidenterne i vissa af Rikets Kollegier, framställda voterings-proposition, blef äfven af Ståndet godkänd. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 24, angående bestämmandet af Tullvärden å vissa artiklar i Tulltaxan. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Särskilda Utskottets Betänkanden: N:o 16, i anledning af motion om konsumtions-afgift för alla, som icke afsäga sig bruket af bränvin; och - , N:o 17, i anledning af motion om förlängd bränvins-tillverkningstid under instundande höst. S. D. Föredrogs och remitterades till Konstitutions-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående ändring i 39, 40 med flere §§ Regerings-Formen och 4, 6 med flere §§ Riksdags-Ordningen, i afseende på sättet för Riks styrelsens förande i vissa fall. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades, efter skedd föredragning, Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till Förordning, angående Handelsböcker och Handelsräkningar.
Ad, antagit Hr Lefre'ns förslag i hufvudsaken, synes man ej böra stympa förslaget; jag kan dock ej göra mer än öfverlemna saken till R. o. Ad:s behag. Hr L,efre'n, Joh. Pehr: De, som nitälska för framgången af den beslutade inbjudningen till de öfriga RiksSt, aft instämma i R. o, Ad:s beslut, angpie fastighetslånen, hafva ej skäl att så knapphändigt förbigå Hr Giiuthers nu väckta förslag; ty man skall i annat fall hafva större svårighet alt få de öfriga Stånden att ingå på beslutet. Jag säger icke detta af någon förkärlek för förslaget, såsom varande kommet från mig, ty det har en gång förfallit, och jag har icke för min del velat uppväcka de döda; men de, som önska framgång deråt, böra icke förbise nödvändigheten af en billig fördelning utaf den ifrågavar. fonden, såsom vilkor för hoppet, att de öfriga RiksSt. skola ingå på förslaget, Jag har, då frågan förevar i Utsk, uppgjort en tarif på den fördelning af fastighetslånen, sorn för närvar, äger rum emellan de särskilda länen; och jag har nu i min hand en lista, med hvars uppläsande jag icke vill besvära, men hvilken utvisar ett sådant förhållande, att somliga län, såsom Jemtlands och Gottlands, icke hafva ett runstycke af fonden, under det Östergöthlands län ensamt har aa proc. Det är isynnerhet nu, då fråga är om fondens Öfverlemnande till hypotheksföreningar, angeläget att tillse, att icke vissa provinser rycka till sig alltsammans, Hr Gunther: Till hvad jag förut yttrat får jag blott tillägga, att jag anser saken af sådan vigt, att ehuru jag nu vill inskränka mig till ett förbehåll att, på sätt Frih, Ehrenborgh föreslagit, framdeles få frågan under öfverläggning, nödgas jag, i händelse sådant icke medgifves, bifoga min reservation emot det hufvudsakliga beslutet vid den af R. o, Ad. beslutade inbjudningen till de Öfriga RiksSt, Frih. Ehrenborgh:
Commissionen icke kunde åtaga sig ifrågaställde bestyr med beläningen af det å Stockholms våg, under en enda persons vård och inseende befintliga tackjern och ansvarigheten derför, enär Commissionens Ledamöter, bestående af fyra Magistratspersoner och fem af Borgerskapets medlemmar , för hvarje år af Öfver-Ståthållaren och Borgerskapet utses och förordnas, och således kunna årligen ombytas, samt Drätsel-Commissionens Ledamöter bland Borgerskapet, hvilka icke kunna förpligtas att med den, genom deras medbröders förtroende, dem uppdragna befattning längre fortfara, än de sjelfva finna för godt, förklarat sig sinnade afsäga sig Ledamotskapet i Drätsel-Gommissionen, så framt en sådan ansvarighet, som Rikets Ständer föreslagit, varder Commissionen ålagd, ett förhållande, som, efter Commissionens förmodan, skulle inträffa med andra Bihang till R. S. Prat. 1834. 1 Sami. t Afd. 1 5:le Häftet. Kongl. Majits Nådiga Proposition N:o 24.
Ridderstolpe påstår det eljest vore omöjligt uppfylla lagens bud, så är det enl. mitt förmenande klart, att, dä lagen blott bjuder, det vederbörtde skola tre gånger ljudeligen i Konungens namn uppmana orostiftarne att skiljas, dä i ifrägavar:de myndighet, sedan hon verkställt en sådan uppmaning med den röst hon äger, har uppfyllt lagens bud; och de som tillställa sådant huller, att myndigheten icke höres, få skylla sig sjelfva. Användandet af trumpetstötar, trumhvirflar eller andra dylika medel, för att vinna gehör, kan visserli6 II. 24 370 Den 1 Juli f. m. gen vara ganska nyttigt, men något serskildt stadgande derom behof» ver så mycket mindre införas i lagen, som det Ihy förutan faller af sig sjelf,fatt man icke skrider till ytterligheter i sådant fall, förrän man försökt alla möjliga medel, alt förmå folkhopen att skingra sig. Hvad åter angår Gr. Sparres yttrande i fråga om 5:te §:n, så tror jag att hvad Hr Gral sagt lemnar ett ytterligare stöd för den modifikation af Utsk:s förslag, som blifvit föreslagen. Hr Gr:n har nemi. sjelf medgifvit, att fall kunna förekomma, der domaren bl ifver tvungen att ålägga straff för förbrytelser sådana som Hr von Hohenhausen påpekat. Jag kan icke förstå hvarföre det icke vore bättre att, då man skall stifta en ny lag, göra lagbuden sä bestämda, att domaren icke behöfver sluta sig till lagstiftarens mening genom analogier. Beträffande åter 8:de §:n, får jag fästa uppmärksamheten derpå att menigheterne för det närvande icke äga en absolut rättighet att samlas, utan de mäste begära tillstånd af vederbör:de alt fä utfärda kungörelse derom och man har sett att sådant blifvit dem förvägradt; hvaremot, efter den af Utsk. föreslagna 8:de §;n, menigheterne icke vidare behöfva söka ett sådant tillstånd, samt en utvidgad rättighet i detta afseende sålunda blifvit dem förunnad.
och tittar ner). Nej se Anna står bakom henne i dörren. komma upp båda två.) AXEL. ANNA. ANNA (tittar fram). Får KNUT (som gjort fast ändan, halar sig ner till hälften Jag kan väl få hälsa på er, åtminstone? Hvad vill 'errn med det? jag inte det, då? (de Jo visst tusan! Hvart ska' Anna ta' vägen! Jag skall hem till föräldrarne! har herrn med det att göra? AXEL. KALLE (släpper bärlingen och kommer fram). Hvad KNUT (som kommit ner). KALLE. Jag har ANNA. Är du hennes fästman kanske? Hvad rör det dig? jag vet! inte druckit duskål med er, det hi spaken, Handers! (kommer fram.) Ja, hinte jag 'eller, ska' jag säga 'errarna, och hä det frågan hom ... AXEL. KNUT. Ska' VICTOR. 'Åll Kalle då! Var du höflig, annars ... rarne, junker! du få göra ett saltomortale till aborJag ska' salta Motala, dig, jag ... VICTOR (hotande). HANNA. ANNA. KALLE. Ja, hvad har di här och göra? Knoga ni er åf te' er fina speljakt. Vi hjelper oss nog sjelfva. ANDERS (kommer också fram). VICTOR. Det är ju herrarne Blum, vet jag! Victor! Var inte så stor på dig! KALLE. Som bara springer efter flickor, och så låter dom sitta der sen till sista beslutet! KNUT. AXEL. Är Hutan tockna der Stockholmslyktnanter! Ja vars! Hör du Axel, han är moralpredikant. din slyngel? det du som har narrat henne att flytta, ANNA (rädd). Herr Axel då, det är ju min bror! Kalle! inte visste herrarne att jag var här! Jaså, du håller med dem? Victor du, ska' vi ta' och klå dom? VICTOR. AXEL. KNUT. Akta er bara! Ja, hinte mej hemot! ni rakt från vettet, halli'op? Handers, ropa på Boman!