Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts nådiga förordning den 20 November 1845, serskilda härader hafva gemensamt häkte och, i närheten deraf, gemensam tingsstad, hvarest ransakas och dömes angående brott, begångne inom något af de härader, för hvilka häktet är gemensamt, hvarvid, då man icke alltid kunnat anlita nämnden i närmaste härad, biträde måst en och annan gång sökas af nämnd i aflägsnare härader, då den blifvit nödsakad, för uppfyllandet af sitt nämndemannakall, att färdas utom det härad, för hvilket den blifvit vald, samt länsmän ofta måst, i egenskap af allmänna åklagare i orten, i och för ransakningen begifva sig utom sitt distrikt. Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit och som, genom den yrkade ersättningen till nämnden, staten likväl icke finge vidkännas några utgifter, som icke fullt ersattes medelst de fördelar, som vunnes, derest ransakningen 198 E.rp edilin nsU isko t tets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 105. med häktade personer alltid kunde hällas vid fängelset, utan att fångarne under ransakningstiden behöfde förflyttas, samt då man af länsmän ej kan fordra, att de, utan ersättning, skola utöfva åklagarekall utom de distrikter, för hvilka de blifvit tillsatte, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att, derest, med anledning af E. K.
Jag skulle således helst önska, att vi i denna dagens plenum kunde få företaga denna inbjudning till afgörande; men om sådant icke låter sig göra, enär den icke finnes uppförd på föredragningslistan, så yrkar jag, alt den mätte förekomma såsom första målet uti nästa plenum; ty att ett RiksSt. nu skulle yttra sig öfver huruvida förstärkta StatsUtsk. varit skyldigt ått votera, oaktadt de afgifna protesterna, eller också uttrycka ett gillande af dessa protester, sådant anser jag vara i båda fallen af en ganska tvetydig art, med iakttagande af grundlagens föreskrifter. Frih. Rehbinder: Då det icke lyckats mig att göra mig förstådd af Gr. Frölich, förra gången jag hade ordet, så nödgas jag nu åter upprepa hvad jag då hade äran anföra. Jag yttrade nemi., det jag önskade och anhöll, att R. o. Ad., icke gifvande efter för de personer, hvilka protesterat mot voterings företagande i förstärkta .StatsUtsk., endast genom prot.utdr. måtte gifva förstärkta StatsUtsk. tillkänna, all R. o. Ad. ansåge något hinder icke möta för voterings företagande, derigenom att BorgareSlts inbjudning ännu af R. o. Ad. samt PresteSt. vore obesvarad. Då det enda skäl, som prolestanterne i Utsk. åberopat såsom hinder för voteringen, varit grannlagenhelen emot de båda sistnämnda Stånden, så tror jag att R. o. Ad. icke behöfver göra något annat än förklara, att R. o. Ad. icke anser såsom någon blist på grannlagenhet mot sig, att voteringen går för sig. Hvad min egen grannlagenhet beträffar, vill jag blott nämna, att jag på intet vis godkänner Gr. Frölich såsom competent domare deröfver. Gr. Horn: Då jag har det hedrande förtroendet att, såsom ordförande i förstärkta StatsUtsk. vid denna riksdag, handlägga ganska grannlaga frågor, så anser jag såsom en pligt att redogöra för de å sig t er, hvilka i delta fall utgjort min ledning. Jag är dertill så mycket mera föranlåten, som jag hur hört en värd ledamot påstå, att jag icke, enligt hans tanke, följt grundlagens föreskrifter.
Maj:t ansett det ej längre böra fördröjas med åtminstone det ena nya kompaniets organiserande, samt, enär det nuvarande kompaniets stat härvid borde läggas till grund, föreslagit, att samma belopp, hvartill denna stal uppginge, eller 17,319 R:dr 65 öre, måtte för detta ändamål af Rikets Ständer anvisas såsom tillökning i Ingeniörkorpsens nuvarande anslag, hvarförutan till den årliga underhållskostnaden för det nya kompaniets beklädnads-, remtygs-utredningsoch sjukvårdspersedlar, enligt den för äldre kompaniet nu gällande passevolans, beräknats ett belopp af 8,993 R:dr 20 öre, hvilket belopp alltså borde tilläggas anslaget till ”Försvarsverket i allmänhet” för Krigskollegii Intendents-afdelning, hvarifrån samma kostnad för nuvarande Sappörkompaniet utgår; äfvensom E. K. Maj:t, till undvikande af särskildt anslag för den första uppsättningskostnaden, ansett lämpligast, att lörsta årets underhållsanslag, inalles utgörande Expedit i o n s - UIs kottets Förslag till anderd. Skrifvelse IS: o 146. 479 26,312 R:dr 85 öre, finge, såsom vid det nuvarande kompaniets uppsättning egde ruin, härtill användas, hvarigenom den hufvudsak ligas te delen af' denna lill 28,750 R:dr beräknade kostnad blefve betäckt.
R:mt R:dr 600,000: — Låne-kontoret i Götheborg „ „ 450,000: — d:o i Malmö „ „ 225,000: — ilnnt R:dr 1,275,000: — Banko-Diskont-Verket i Stockholm har ock redan inbetalt hela beloppet af de till detsamma anvisade förstärkningar med 1,610,000 R:dr; hvadan detta verk nu endast eger att disponera ordinarie fonden 6,700,000 R:dr, hvaraf likväl Bankens Låneafdelning, derifrån belåningen af jern m. fl. vågförda effekter samt tackjern, jemlikt Fullmägtiges föreskrift den 19 November nästlidne år, blifvit till Diskont-Verket i Stockholm förflyttad, ännu innehar omkring 1,300,000 R:dr R:mt. Af de ifrån Bankens Reserv-fond lemnade försträckningar hade den 18 nästlidne September Låne-kontoret i Götheborg in - Ilandelsoch Näringadiskontfonden. 72 Allmänna Diskont fonden. betalt bela det erhållna beloppet, 450,000 R:dr, samt Låne-kon toret i Malmö verkställt en afbetalning å 75,000 R:dr, allt R:mt; så att Handelsoch Närings-diskont-fonden då utgjorde: vid Låne-kontoret i Götheborg: Ordinarie fond Runt R:dr 3,250,000: — Af anslaget till Filial-banker „ „ 650,000: — Emit Ealr 3,900,000 „ Låne-kontoret i Malmö: Ordinarie fond Enut R:dr 1,150,000 Af anslaget till Filial-banker „ „ 215,000 Försträckning från Reserv-fonden „ „ 150,000 Emit R:dr 1,515,000 Låne-kontoret i Wisby innehar allenast ordinariefonden Runt R:dr 225,000: - § 61.
Stat icke beräknade utgift, upptagit räntefritt lån af Tross Passevolance-Cassan, har äfven berörde köpeskillings skuld blifvit bokförd och balancerad i Fortifications-Afdelningens Rä - kenskaper, hvilka i det hänseendet utvisa, att ingående balancen vid 1834 års början upptagit såsom Afdelningens skuld 10,152 R:dr 32 sk. 7 r:st. samt utgående balancen vid 1835 års slut 7,152 R:dr 32 sk. 7 r:st., sedan under det förra årets lopp 1,000 R:dr och under det sednares 2,000 R:dr blifvit under titel ”fästningsbyggnads-medel” i Fortifications-Afdelningens Års Stat till afräkning å denna skuld uppförde. Enär ifrågavarande utgift icke är af beskaffenhet att kunna hänföras till dem, som rätteligen utgöra föremål för Fortifications-Afdelningens omfattning samt ej eller kan anses tillhöra någon af de öfrige afdelningarne inom Krigs-Collegium, anse Revisorerne att det för Kongl. Krigs-Collegii Departementer uppförda Stats-anslag, hvilket hvarje år befunnits otillräckligt för fyllande af de serskilda från Krigs-Collegii Afdelningar anmälte årsbehofven, hvaraf en icke obetydlig dell derföre årligen måst uppskjutas, icke bort belastas med betalningen af ofvannämnde egendom, för inköpet hvaraf, enär detsamma ansetts af behofvetpåkalladt, tillgång bort sökas och beredas inom Besparingarne å 3:dje Ilufvud-Titeln eller å anslaget för oförutsedde militaire utgifter. Militiae-Boställs-Cassan. Räkenskaperne hafva för båda åren blifvit granskade med anmärkningar i Kongl. Kammar-Rätten. Cassans ställning redovisas sålunda: Debet. Balance frän föregående året: Inkomster : Reserv-Hemmans-Räntor, Kronovärde ; 2,137:18. io. 2,137:18. io. Säterifrihets medel, dito . 40:39. — 40: 39.
Den falska qvinnan märkte icke att hennes svek var uppdagadt, utan svarade dristigt: »jo, han vore väl värd att kokas i sjudande bly». Konungen vände sig derefter till jungfru Räfrumpa, och sade: »mig lyster äfven höra din mening. Hvad straff förtjenar den, som förrådt så menlöst ett lif?» Den elaka jungfrun genmälte hastigt: »jo, han vore väl värd att kokas i sjudande tjära». Då vardt konungen vred, steg upp ifrån bordet, och sade: »J hafven fällt dom öfver eder sjelfva; den domen skolen J ock undergå». Han lät nu föra de begge qvinnorna till döden, såsom de sjelfva hade sagt, och det var ingen utom Svanhvita som beddes nåd för dem. Derefter firade konungen sitt bröllopp med den fagra jungfrun, och det tycktes alla, att man icke kunde se en vänare drottning. Men sin egen syster gaf han åt den raske ungersvennen, och så vardt glädje öfver hela konungens gård, och der lefva de lyckligt och väl, ja, ännu i denna dag. Ett slags ogräs (Åker-fräken: Equisetum Arvense). Anmärkningar. Sagan om Prinsessan, som gick upp ur hafvet, är en bland Sveriges mest kända folk-berättelser, och förtäljes på många olika sätt. Utgifv. hafva egt tillgång till följande, något skiljaktiga öfverlemningar: 1. Guld-ring och Groda, Guld-ked och Orm. Ifrån ~Upland~. Det var en gång en man, som for vilse i skogen. När han länge hade vandrat omkring, utan att finna någon väg, blef han mycket bedröfvad, och satte sig ned på en sten. Då kom der en gammal stygg käring, och sporde hvarför han var så sorgsen till mods. Mannen svarade, att han hade gått vilse och kunde icke hitta hem igen. Qvinnan genmälte: »om du vill lofva att taga mig till hustru, skall jag visa dig vägen, eljest kommer du aldrig lefvande ur denna skog». I sin nöd lofvade mannen göra efter hennes åstundan, ehuru det tycktes honom vara ett dåligt vilkor.
Öfriga tal sammansättas af dessa. Sättas tecknen bredvid hvarandra, betyder det att talen skola adderas, sätter man det ena öfver det andra, betyder det att talen skola multipliceras. Tecknet för 1 är en cirkel, för 3 tre cirklar; tecknet för 20 hade formen af en flagga, för 400 af en fjäder och för 8000 af en pung. Bland de många egendomligheterna inom aztekernas kulturlif må särskildt nämnas Kungens ordenskapitel. Aspiranterna till kungens af aztekerna svärdsorden Tichutliorden, den enda som fanns fingo icke åberopa sig uteslutande på förnäma relationer, utan måste dessutom oundgängligen hafva utmärkt sig i krig. Den, som skulle upptagas i denna orden, blef tillsagd att infinna sig i krigsgudens tempel på en bestämd dag. Tillsammans med många inbjudna och en stor hedersvakt aftågade då aspiranten till templet. Efter att hafva kommit dit upp, helsade han på guden. Derpå tog presten genast i tu med att genomborra aspirantens näsa med ett tigerben och en örnklo symboler af kraft och hurtighet. I den genomborrade näsan infördes en bit glasagat, som sedermera utbyttes mot det egentliga ordenstecknet, en dyrbar, i guld infattad ädelsten. Sedan presten sålunda behandlat näsan, började han enligt formuläret att utskälla aspiranten med alla de skällsord, hvarmed språket var så rikligt försedt. Från skällsord öfvergick presten omsider till handgripligheter, och den stackars aspiranten blef genompryglad enligt alla konstens regler, tills han totalt mörbultad och med sönderrifna kläder nedsjönk vid den upphetsade prestens fötter. Allt detta måste aspiranten ödmjukt och utan knot underkasta sig. Ingen klagan, ingen ovilja fick höras ifrån honom, ty i så fall hade han ögonblickligen blifvit utkörd, derför att han ej bättre än en kvinna förstod att beherska sitt sinne. Efter detta profs lyckliga genomgång fördes han till ett rum i templet, der han skulle tillbringa fyra dagar fastande och offrande till guden sitt eget blod, som han fick fram genom att sticka sig med kaktustaggar. Ett helt år hölls han derpå afspärrad från sin familj.
Utskottens Betänkande, IV 4- s i56—• 162, bif. af PresteStåndet, IX s 742, återrem. af BondeStåndet, IX s 791, af BorgareStåndet, IX s 829, bif. af Adeln, IX s 853. FångPredikanter, om tillökning i Löneanslagen för; Motion, remitt. till StatsUtskottets, II s 1152. Besvarad i Utskottets Betänkande, om inrättande af ett allmänt Arbetshus. — Vården, om bidrag till, i Götheborg. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 194 — 198, bif. af PresteStåndet, IX s 74» af BorgareStåndet, IX s 74, af Adelil, IX s 77, återrem. af BondeStåndet, II s 13o3. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 517, 518, bif. af BondeStåndet, IX s 14^• Underd. Skrifvelse, X i.sioö—109. — spillning. Se Utslag. Födde och Döde, åren 1815 — 1820, II s 302. Fögderi, om ett nytt, i Wermeland. StatsUtskottets Utlåtande, IV 1. s 27— 35, bif. af PresteStåndet, IX s 36, af BorgareStåndet, IX s 37, af BondeStåndet, IX s 89, återrem. af Adeln, IX s 4a Förnvadt Utlåtande, IV 1. s 435, lagdt till Ilandlingarne af Adeln, IX s ia3. io5 Uuclerd. Skrifvelse, X i. s5o'—54» Förbrytare, örn Författningars vidtagande emot allmänna; Motion, rcmitt. till Lagutskottet, II s 1243.
Majit likväl fann betänkligt, att bifalla ansökningen, innan tillförlitligen blifvit utrönt, huruvida allmänna Magasins-Inrättningen, i följd af en fullständigare organisation, kunde vinna den utsträckning och stadga i tillgångar och förvaltning, att dymedelst alla andra påbudna anstalter till spanmåls anskaffande och magasinering för inträffande behof af brödföda och utsäde kunde blifva umbärlige, eller ock, om framdeles genom inskränkning i Magasins-Inrättningens föremål och upphörandet af dess allmänna fourneringsåtgärder, ett friare fält öppnades för den enskilda industrien till inköp och uppläggande af större spanmåisförråd utan Statens öfverlägsna medtäflan, Kongl. Majit funne Sig i Nåder benägen alt förunna städernes handlande en sådan eftergift i spanmålsinförskrifningsoch upplags-skyldigheten, som förändrade omständigheter i ena eller andra fallet kunde medgifva.” Vid så beskaffadt förhållande, och då det nu mera med visshet kan antagas, att den inhemska spanmålsproductionen befinner sig på den ståndpunkt, att den i vanliga år motsvarar landets behof och derutöfver lern - Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsh.
Ett hem måste ju ordnas mycket olika, allt efter som man bor i norr eller söder, i stad och på land, i en vintereller blott en sommarbostad. Framför allt måste det blifva olika, allt efter de personers behof, som skola bebo hemmet. Det största felet med de flästa byggnader är att de icke uttrycka värkliga behof eller sitt värkliga ändamål. Därför bli de fula och stillösa. De gamla enkla rödmålade bondstugorna hafva en viss stil. Men de nya stationssamhällena, där en mängd dåliga, ljusa trähus växa upp omkring stationen, äro afskyvärdt fula. Det behöfdes emellertid blott att själfva stationshusen vid en bana vore vackra, för att detta småningom skulle invärka också på de byggnader, hvilka uppstode rundt omkring dem. På landet bygger och inreder man ofta själf sitt hem. I staden är man däremot beroende af byggmästarna. Och den smak, som hos dem på 70 90-talet gjort sig gällande har varit den mäst grant tarfliga tyska; ej blott i det yttre utan äfven i det inre. Mörka tapeter med meningslösa ornament, bjärt målade och i gips dekorerade tak, brokiga kakelugnar med speglar och krimskrams ha varit regeln. Den enda möjligheten att få mera smak i stadsrummen, är att man från alla håll börjar fordra att dessa ej utstyras med denna fula och meningslösa grannlåt, utan att de förenklas i riktning af en sund och ädel smak. Och den enda möjligheten att alla värkligen för billigt pris skola kunna erhålla vackra saker, det är att fabrikanterna särskilt af möbler, tapeter, tyger, glas, porslin och metallsaker sätta sig i förbindelse med konstnärer, så att dessa åt allt, från och med det enklaste och minsta såsom tändstickslådan och till det största, gifva vackra former och lämpliga prydnader. Först då intet fult finnes att få köpa; då det vackra är lika billigt som det fula nu är, kan skönhet för alla bli en full värklighet. Nu är det tyvärr ännu så, att det mörka möbeloch gardintyget, den mörka tapeten, med sina meningslösa fasoner, de fula möblerna och granna, klumpiga husgeråden ofta äro billigare än de ljusa, vackra och stilfulla; att konstnärernas arbeten för hemmen ännu endast kommit de rika hemmen till godo.
Här må endast såsom ett utmärkande drag på haus ovanliga förmåga och lika ovanliga lefnadsbana nämnas, att han från trumslagare småningom steg upp ända till Öfverste-värdigheten, samt att han slutligen såsom Landshöfding öfver Westerbottens län nitiskt och oafbrutet verkade, till dess han, vid uppnådde 66 år, sökte och vann befrielse från den innehafvande, magtpåliggande förtroendeposten. Bland hans många litterära produkter intager hans i tvänue delar utgifna Historia öfver sista Finska kriget ett förtjenstfull rum. Hans Röst från fjellen ådalägger dernäst hans upphöjda åsigter, hans ljusa framtidsblick. Många af de förbättringar, som han der yrkat, hafva dels längesedan gått, dels äro de nära att gå i fullbordan. Sjelf icke mer bland de dödlige har han bland dem efterlemnat enka med sex barn, af hvilka 4 eller rättare 5 äro oförsörjda; ty den äldsta dottren är ej längesedan vorden en värnlös enka. Genom sparsamhet och ett vist beräknadt lefnadssätt behöll han sig ständigt i ekonomiskt oberoende och samlade till och med förmögenhet, såsom bifogade 14*2 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 73. transsumt af bouppteckningen utvisar. Men fördelad mellan enka och barn blir dock den befintliga tillgången alltför knapp till deras försörjning; och fördristar jag mig fördenskull att hos Rikets Höglofl. Ständer för Landshöfding Montgomery^ enka och barn begära, en årlig pension af 1000 R:dr Riksmynt. Stockholm den 26 November 1862. N. Nordlander. Af Doktor N. Nordlander: Om en ärlig pension ät framlidne Postinspektoren i Umea A. F. Tinnerholms enka. Efter anmodan tager jag mig friheten att fästa Rikets Höglofl. Ständers synnerliga uppmärksamhet på följande särdeles ömma och behjertansvärda förhållande: Postinspektoreu i Umeå Axel Fabian Tinnerholm hade i 42 år varit i Statens jemna och oafbrutna tjenst, då han, träffad af slag, nedlades på sjuksängen och efter någon tids lidande afsomnade den 4 April 1861.
(Iösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonprad Redaktionssekr. Nordling. Lina Morgenstern. Första ordförande Jnder denna Sr pågår vecka — hvilken mera än dens anmält kanter senteras, förut halftannat sig. oeh som Iduns nämnt, fröken Som från i Berlin den stora ett 1 9 till d e n 27 september Afven speciella korrespondent åpropos från alla Sverige låter sig d ä r v i d Guldbrand. — k v i n n o k o n g r e s s, till tusental deltagarinnor Augusta lämpligt den internationella för den nu pågående kvinnokongressen i Berlin. stern är dock rörlig, en äldre med dam med silfverhvitt hår, liten, en strålande vänlighet utbredd väsen. Samtidigt dandet fru e n af med s t a n d i g n a n d e af trötthet, s j ö n k öfversänaf p o r t r ä t t e t genast skrifver ned på sin en stol, v i n k a d e sekreterare och v å r k o r r e s p o n d e n t från B e r l i n ögonblickligen den bättre har aldrig ett glas bor18 Vi dennes: kommo senare än hit ett dygn var och j a g a d e sedan en hel dag från gata till hus, utan passande bestämdt gata, från att lyckas logis i de folkade hotellen naten. Förstås 10 mark bo på stred Nu ögonblicket ett erhålla Efter att mig. detta göra bättre i samma gång som 8 å m e n detta emot kassabejag för hamnat tre tr. jämmerligt pensiohvilket flöt korta, utan H o n s a t t v i d s i t t skrifbord och hvars alla v ä g g a r v o r o f y l l d a af i sitt skulle trott sig mare, och därifrån till — bättre bekvämlighet utoch tref n a d! 1 går så ute perier var jag till s e n a k v ä l l e n f ö r a t t enligt Iduns kvinnas uppdrag erhålla yttre Fru slutligen Morgenstern, lyckades hand. nu, o m lefnadsteckning fanns tillgänglig, hvilken stern, kongressens första ordsom henne draförrådt ordnande skrifven kunde hennes förande.
ÖfverståthållareEmbetet infordrat vederbörandes yttrande, i frågan om det framtida ordnandet af de staden tillhöriga tomtdelar åt Riddarhusets norra sida mot Mälaren, samt, i anledning deraf, fått emottaga ett af Stadsfullmäktige meddeladt yttrande af innehåll, att någon Riddarhus-Utskottets Utlåtande Nio 11. 3 plan för framtida användande af den ifrågavarande platsen ännu icke blifvit uppgjord, men att, i betraktande af den under seglationstiden synnerligen Miga trafiken, äfvensom af önskvärdheten att erhålla 'en utefter Norrström, bakom Riddarhusgården, Rådhuset, Stadens Cellfängelse och Kanslihuset fram till Mynttorget löpande strandgata, med visshet torde kunna antagas, att, sedan de å platsen nu befintliga byggnader blifvit undanröjda, densamma icke vidare komme att bebyggas, utan vid en blifvande strandreglering blefve till kaj eller strandgata använd. Direktionen har derefter afgifvit det yttrande, som innefattas i 10 § af dess till Ridderskapet och Adelns Herrar Ledamöter redan utdelta Riksdags-Berättelse, och hvilket, i korthet refereradt, innehåller, dels att
Med offer har af hundra skördar Din mossbelupna rot betäckt. De vintrars våld, som härjat jorden, Har ej din jättekraft förödt, Som, år från år förnyad vorden, Har honungsrika blommor födt. När åt ett idogt bi du syns med nöje gifva Till sköfling deras sköt, må du förskonad blifva För maskars vilda svärm, att ändtlig någon dygd Mot arga kräk må finna skygd. Du famnar om med vida grenar En ätt, som kring din fot har blygsamt runnit opp, Och i ett skuggrikt hvalf förenar Med deras löf din böjda topp. Må du, som låter oss din sälla fristad njuta, Från världens ögon fjärran skild, Oss i hvarannans famn tillika innesluta Och bli vår vänskaps sinnebild. Ålderdomens nöjen. Af mänskolifvets korta lopp Jag alla skiften öfverfarit, Barn, yngling, man och gubbe varit. Mot åtti år, med lutad kropp, Till grafven nu jag tåligt skrider. Min varelse i alla tider Af lust och sorger och besvär En oförändrad växling funnit, Och att den ålder, som jag hunnit, Af nöjen ock ej lottlös är. Den vänskap, som jag fåfäng prisat, Bedragen af en flyktig bild, Sig först har sann och verklig visat, Då jag från världen lefvat skild. I famnen af en älskad maka, Två kära barn, min ögonfröjd, Har jag ej skäl att vara nöjd? Hvem annan skulle väl försaka Ett kärt och vanligt tidsfördrif Och vid en gubbes sida vaka Att vårda gnistan af dess lif? Af världens stoj ej ljudet hinner Att till mitt läger tränga sig, Där jag mig tjänt af vänner finner, Och glada ögon möta mig. Hur dyrbar ej den hvila skattas, Hvartill min ålder ger mig rätt! Jag åter andas kvickt och lätt Och ej en gång af tankar mattas. Med läsning utan hufvudbry Jag några stunder sysselsätter Och ser förnöjda dagar fly, Som lemna rum åt stilla nätter. Då först min kropp i dvala sänkt Åt själen lemnar fria tömmar, I speglen af förtjusta drömmar Min ungdom är mig återskänkt. Jag mins ej blott, jag ser, jag känner Er, mina första ungdomsvänner. Så lifligt jag dem fordom tryckt
Rättelse vid Stats-Utskottets Utlåtande. N:o 52. Sid.. 14, 18:de raden uppifrån; — efter orden ratt: deruti; deltaga»; tillägges:: saf desse - blifvit: förkastadt;» STOCKHOLM, fc d. Schutts Boktryckeri 1854. Stati-Utekettets Utlåtande, N:o 49. i\ Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Febr. 1854, kl. 3 e. m. Utlåtande, angående Riksgälds-kontorets befrielse från skyldigheten att erlägga postporto för emottagna fribref, samt betala arfvaden för detta verks uosträkningar. (R:gd Afd.) För Riksgälds-kontorets befriande från åliggandet att betala postporto för dit med allmänna posten ankomna fribref samt arfvoden till tjenstemännen vid Stockholms General-postkontor för samma verks posträkningar, halva Fullmäktige, under den sedan sistförlidne riksdag förflutna tid, dels hos Kongl. Maj.t och dels hos Kongl. General-poststyrelsen gjort särskilda framställningar med anförande af de i sagde hänseenden för Riksgälds-kontoret förekommande särskilda omständigheter och förhållanden; hvilka framställningar dock icke medfört dermed åsyftad påföljd; hvarföre och då Fullmäktige fortfarande hyste härvid utvecklade åsigter om lämpligheten af de föreslagne och yrkade förändringarne i nuvarande förfaringssätt, Fullmäktige, för den ytterligare åtgärd de af dem anmärkta förhållanden kunde anses, å Rikets Ständers sida, föranleda till beredande af antingen framtida ändring deruti eller en sådan förklaring af här nedan uppgifna författningar, att desamma erhölle en, efter Fullmäktiges åsigt, nu saknad tillämplighet i afseende på Riksgälds-kontorets brefvexling, hos Stats-Utskottet anmält Fullmäktiges sålunda gjorda framställningar och derpå erhållna svar.