Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1859, för detta arbetes utförande inom något af de närmast hufvudstaden gränsande län, under hvartdera af åren 1859 och 1860, emot behörig redovisningsskyldighet, af berörde anslag ställt till Ingeniören vid Landtmäteri-kontoret E. G. Ljunggrens disposition en summa af 11,000 R:dr samt anvisat åt Landshöfdingen P. H. Widmark, för enahanda arbete inom Norrbottens län, tillsammans 10,750 R:dr. För den till Landshöfdingen Widmarks disposition ställda andelen af dessa medel har särskild redovisning afgifvits, af hvilken Revisorerne fått del, och hvaraf inhemtas, att under åren 1859 och 1860 från Kongl. Stats-kontoret anordnats i olika poster tillsammans 21,500 R:dr, deraf 18,096 R:dr 88 öre blifvit under nyssnämnde år för ändamålet använde; hvaremot återstoden af den anordnade summan, 3,403 R:dr 12 öre, såsom behållning vid 1860 års slut balanserades. Vid denna redogörelse, som äfven i Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, hafva Revisorerne icke funnit något att erinra; börandes Revisorerne tillika anmäla, att af de till Ingeniören Ljunggrens förfogande för nämnde föremål ställda medel under revisionsåret något belopp ej blifvit utanordnadt. Kongl. Post-verket. 6 • o Årets räkenskap, som ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, redovisar för inkomster och utgifter sålunda: _ 38 — Debet. Balans från år 1858: Uppbörd: Porto för inrikes samt norska, finska och ryska bref vexlingen i 832,616: — Dito för utrikes dito 352,321: 6. Transito-porto för norska, finska och ryska dito 22,201: 68. Extra inkomster » 1,109: 99. Balans till år 1860: Credit. Balans från år 1858: Ofverlevereringar och skulder 16,712: 73. Afkortningar: Provision för försålda frimärken 12,869: 56.
Sedan Stats-ulskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet handlägga denna motion, hafva Utskotten sammanträdt samt tagit densamma i öfvervägande; och som det är beroende af menigheterne sjelfve att af vederbörande uppbördsman fordra redovisning för de medel, som desse kunna för samma menigheters räkning uppbära; så anse Utskotten Rikets Ständer icke böra med det i motionen framslällda ärende taga befattning, hvadan Utskotten tillstyrka, att motionen må förfalla. Stockholm den 17 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den i8 Juli, kl. i e. m. Utlåtande j i anledning af väckt fråga, att kronan mätte öfvertaga remonteringen och anskaffandet af munderingspersedlar för Lifregementets hussar-korps, emot en viss ärlig afgift af rusthållarne. Uti en hos Ilederv. Bonde-ståndet väckt och till Stats-ulskottet remitterad motion, har riksdagsfullinägligen Johan Johansson från Örebro län föreslagit, att, då det vore ett för rusthållare i högsta måtto betungande onus och förenadt med många obehag att prestera häst och munderingspersedlar, kronan måtte öfvertaga anskaffandet af hästar och sådana persedlar för Lifregementets hussar-korps, emot skyldighet för rusthållarne att erlägga en viss öfverenskommen penningeafgift; men att, om denna, motionärens, hemställan ej vunne bifall, befälet vid nämnde korps åtminstone måtte åläggas att vid antagandet af hvarje häst eller munderingspersedel gifva rusthållaren betyg om tiden då sådant skett. Sedan Statssamt Allm. Be sv.- och Ekon.-Vtskotlens Utlåtande, N:o 5<j. 9 Sedan Stats-utskottet ansett sig böra behandla denna fråga gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten hafva Utskotten sammanträdt och tagit densamma i öfvervägande.
Grefve von Platen, Baltzar Bagislaus'. Högst ogerna höjer jag min röst lör att upptaga Ridderskapets och Adelns tid, och kanske ardelia i dag mest öfverflödigt, då ingen kan med mera lugn och skicklighet framställa ämnets sanna förhållande, än de Herrar som redan yttrat sig; också instämmer jag nästan i allt med Herr Rosensköld, Friherrarne Wirsén och Åkerhjelm, samt Herr Haussvolff, men i stöd af min erfarenhet, torde jag få tillägga några ord Jag hemställer, huruvida den anmärkning sorn blifvit framställd emot StatsRådet Frihem re Cederström bör kunna äga rum, då mars ej kunnat framvisa den föreskrift, som ålagt jäfvet. Jag tror ej att detta varit Friherre Cederström* pligt; så mycket mindre synes mig 464 Den 27 Maji. anklagelse kunna äga rum, som det stari Rei geringsformen, att det fel sorn föranleder till anklagelse, bör vara en åtgärd, sorn länder till Rikets skada, hvilket efter min tanke nu ej är förhållandet; Lagen ålägger Domarejäf: en föreskrift, som jag hemställer, om den är lämplig för StatsRåderne, då de äga en rådgifvande, en tillstyrkande åtgärd, men ej någon beslutande röst; för min del finner jag intet 6käl till anklagelse emot Friherre Cederström. Hvad de öfrige Herrarne angår, så trot jag att Ridderskapet och Adeln blifvit så upplyst af häf gjorde framställningar, att alla torde redan hafva fattat sitt beslut. Jag anhåller dock få draga Ridderskapet och Adeln till minneS, i hvad ställning StatsRåden och de Föredragande äro: en ställning som skiljer sig från alla andra; de stå alltid liksom mellan tvenne eldar, då de å ena Sidan skola råda sia Konung, och å andra sidan bevara Folkets rätt. De mäste framställa sin tanka stundom med afseende på utländske förhållanden,stundom med afseende å inre Lagarne, för vidt omfattande och mångfaldige, att icke Ofta vara ej nog kände af personer, hvilka ofta liksom tillfälligt, och ofta visserligen oväntadt intagit sina rum.
Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit i Nåder föreslaget, hafva, med tillämpning af de vid Iåns tilldelande åt brandskadade städer under de sednare åren stadgade föreskrifter, Rikets Ständer på det sätt bilällit E. K. M:ts Nådiga Proposition, alt staden Jönköping beviljas ett lån å Tjdgotusen Riksdaler, hvilket, efter derför af Drälsel-förvaltnin - 70 Expeditions-Utskottcts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 49. gen å stadens vägnar till Rikets Ständers Riksgälds-kontor eller Ordres ulgifven skuldförbindelse, skall utaf detta verks medel utbetalas, för att genom den inom staden utsedda nödbjelps-kommittéen utdelas till förlag åt dervarande handlande, fabrikanter, handtverkare och öfriga näringsidkare, som till följd af den, en del af samma stad i början af sistlidne Månad, öfvergångna eldsvåda, sakna utvägar att sin rörelse fortsätta; börande detta lån, sedan det under tväune års tid, räknad från låuesummaus lyftning, fått räntefritt innehafvas, vid slutet af hvart och ett af de trenne derpå följande åren, genom Drätsel-förvaltningens försorg, återbetalas med en tredjedel af lånets ursprungliga belopp, jemte fyra procent årlig ränta å den återstående lånesumman. Hvilket, med anledning af högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 3 Maj 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 April 1834. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 ■ Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående oäkta barns rätt till afliden moders qvarlåtenskap. (Lag-Ulsk:s Bet:de N:o 14.) S. A. K.
Sökande bör hafva fyllt 22 ir, hafv god fräjd, vara frisk och äga goda kropps krafter samt bör hafva tjänstgjort ö^mana der på större sjukhus och 1 månad å störr epidemisjukhus. Lönevillkor 500 kronor fö år med tillägg af 25 öre för hvare tjäns ' göringsdag samt fria resor under förråt ningsdagarna. Tjänsten tillsättes för 3 åi räknadt från 1 januari 1S00 med 3 månt aers ömsesidig uppsägning och bör den, sor till tjänsten blifver antagen, ställa sig ti efterrättelse gäilande instruktion. Ansöka jämte intyg böra före 15 december 1899 var inlämnade till provinsialläkaren i Öfre Fryks dalens distrikt under adress Torsby. hvilket bäst visar, hur allmänt omtyckt tidningen är. Den ena taflan graderad för hvar 10 gram visar vikten till 2 kilo. Den a n d r a taflan graderad för h v a r 50 gram visar vikten till 12 kilo. Båda taflorna angifva på samma gång gamla vikten i skålpund. Pris 10 kronor! Till landsorten m o t postförskott fraktfritt för 11 kronor. b ä s t a Skicklig tricotstickerska får plats i familj nu genast. Idun Stockholm, Iduns Kungl. Sofbdktr. Fredagen den 16 september 1898. Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl. — Al !m. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nordling. ll; te år g. Utgifnlngstld: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påtörjadt tiotal stafv. Lösnnmmerpris 15 öre (lösnrr endast fur kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Elisabeth kejsarinna af Österrike och drottning af Ungarn.
Men ännu flera nätter än förra gången väntade jag förgäfves, och först åtta dagar derefter väcktes jag åter af detta ljussken, som liksom förut slog mig i ögonen; med ljuset i handen vandrade samma gestalt långsamt och tvekande, liksom rädd att möta samma syn som sist, mot dörren, öppnade den och gick ut. Tyst och hastigt reste jag mig upp, kastade nattrocken omkring mig och skyndade efter. Han gick tvärs öfver salen, men – icke som jag väntat till dörren, utan rakt mot väggen, förde undan en lampett af spegelglas, som hängde der och tryckte på en liten messingsknapp, som dervid blef synlig. – Alldeles ljudlöst gled en liten dörr in i väggen, och så snart han gått genom densamma återföll den i sitt förra läge. Jag hade, för att osedd kunna smyga mig efter, icke medtagit något ljus, och stod nu i mörkret, men hastigt famlade jag på vinst och förlust rätt på lampetten, hittade verkligen knappen, och tryckte på den, som jag sett honom göra; dörren öppnades och lemnade mig utsigt åt en lång, smal och mörk gång, vid hvars slut jag såg ljuset skymta; med ett enda språng var jag redan ett godt stycke ifrån dörren – som slöts efter mig – och ilade tyst, med steg som nyfikenheten bevingade, efter den gåtfulla varelsen framför mig. – Hastigt stannade han framför en dörr – jag hade nu upphunnit honom, endast några steg skilde oss åt, och inträdde sakta bakom honom i ett slags galleri, der månljuset föll in genom de höga fensterne och belyste en rad af marmorbilder, hvilka voro uppställda mellan de höga bokskåp som täckte hela motsatta väggen, och knappt syntes mindre liflösa och bleka än den tysta skepnaden som vandrade förbi dem. En grön gardin, som föll i täta veck, slutade detta långa och smala rum, hvars hela tvärvägg den betäckte, och visade mig, då han drog undan den, en glasdörr, som han gick igenom och stängde efter sig.
Detta århundrades lärde åter tala och skrifva samma språk, som deras öfrige landsmän, och de ypperste af vetenskapernes idkare anse det icke under sin värdighet, att framställa resultaterne af sina forskningar i en form, att de kunna fattas äfven af den olärde. Detta sätt att popularisera vetenskapen är en af vårt tidehvarfs ljusaste sidor. Kunskaperne spridas derigenom hastigt från de egentligen lärde till allmänheten. Nu mera hör det ingalunda till sällsyntheterna, att, få år efter det en abstrakt theori blifvit af vetenskapsmannen uptäckt, densamma vinner tillämpning i det praktiska lifvet. Att befordra denna vexelverkan emellan skolan och lifvet, torde icke vara ett ovärdigt föremål för eftertankan hos ett lands styrelse. Likasom theorien har sin proba i praktiken, så behöfver ock denna sednare renas från fördomar af theorien och af denna erhålla kunskap om orsakerna till sina åtgöranden. Den lärde bör ryckas ur sin cell och sättas i beröring med verkliga lifvet. Han tvingas derigenom att med sitt vetande gagna sina medmenniskor, och å andra sidan verkar beröringen med det faktiska i lifvet, att den lärde af sina forskningar och abstraktioner icke förledes till irrfärder i tomma rymden. Det har länge ansetts för en stor brist, att våra Universiteter äro belägna i så obetydliga städer, att de nära nog utgöra ett slags kloster. Universitetsstäderne, nästan blotta bihang till Universiteten, kunna, i anseende till denna sin obetydlighet, icke på dem hafva någon inverkan. Universiteten befinna sig således nästan alldeles isolerade, utan gemenskap med någon korporation af den vigt och betydenhet, att dem emellan någon större vexelverkan kan ega rum. Men rörelse är vilkor för allt lif. Hvila det är död. Om således Universiteten, till följd af detta deras ostörda lugn, någon gång skulle få benägenhet att petrificeras, bör sådant icke kunna väcka förundran. Universitetens läge i obetydliga orter har gjort, att deras arbeten och sträfvanden förblifva okända för den stora allmänheten. Men vetenskapernas mål är sanningen, ljuset. Deras idkare älska också att sjelfve befinna sig i ljuset, så att deras bemödanden må blifva kända och skattade af verlden.
Icke nog med, att han som en trogen och kärleksfull man gifvit sin hustru allt hvad en sådan kan önska af hemlifvets stilla lycka, utan han hade äfven lyftat henne, den obemärkta, från hennes låga ställning till en sfer, som passade för hennes uppåtsträfvandc, kanske något stolta sinne, och inom hvilken hennes lysande själsegenskaper under den utmärkte makens ledning fått tillfälle att dag för dag utveckla sig. Allt detta kände hon sig plötsligen beröfvad. Under detta slag dignade hon till en början. Dock, den inre spänstighet, ' som karaktäriserar alla stora naturer, förnekade sig icke heller hos henne, och hon reste sig för att börj a ett nytt lif. Ja, hon började, som hon en gång yttrade till nedskrifvaren af dessa rader, nu först att lefva i detta ords högre mening, ja, hon nödgades mot slutet af sitt lif erkänna, att det som hon till en början ansett som sin djupaste olycka, värdet som blef källan till en lycka, högre än äfven den, som hon en gång fann inom sitt äktenskap. Hennes djupa kärlek till den bortgångne maken förde nämligen hennes spekulativa och inåtvända sinne på lifvet efter detta, hvars högsta lycksalighet för henne skulle bestå i återförening med honom. Till en sådan ville hon göra sig allt mera värdig. Under det hennes tankar sålunda jämnt omsväfvade den bortgångne, uppstodo helt naturligt frågorna: Hvarför veta vi så litet om tillståndet på andra sidan grafven? Var denna fortvaro endast » cet grand peutétre », hvarom meningarna äro så ofantligt delade? Nej, nej! Så kunde det icke vara: » det finns, det finns » hördes det med tusenfaldiga ekon i hennes själ, men frå- gorna: hurudana äro dess gestaltningar? hurudant blir det lif, som vi, en gång återförenade, skola gemensamt lefva? blefvo ständigt obesvarade. För att finna nyckeln till dessa genomgick hon det ena arbetet efter det andra, men ingenstädes fann hon dem besvarade. Slutligen kom hon dock af en tillfällighet att göra bekantskap med Svedenborgs skrifter, hvilka vid den tiden hade vunnit stor tillslutning i Skara stift. L dessa trodde hon sig finna hvad hon sökte.
December 4 863 för oloflig minutering och utskänkning af bränvin stadgade böter kunna, då de ådömas personer med tillgång att dem gälda, anses stå i ett behörigen afpassadt förhållnnde till förbrytelserna, så har dock erfarenheten visat, att i de allmännast förekommande fall då sådana böter, i anseende till de sakfälldes fattigdom, ej kunna utgå utan måste till motsvarande kroppsstraff förvandlas, detta straff, utgörande, enligt nya strafflagen, endast några få dagars fängelse vid vatten och bröd, oftast verkar så föga afskräckande på förbrytaren, att straffdomen, långt ifrån att afhålla från lagöfverträdelsens förnyande, mottages med öppet hån och förakt. Också har detta förhållande mångenstädes medfört den högeligen öfverklagade följd, alt det förut minskade eller nästan helt och hållet utrotade lönkrögeriet nu, sedan nämnda strafflag blifvit gällande, åter börjat tilltaga och frodas, bidragande i Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1863. 175 högst betänklig grad till brott, nöd och elände af mångfaldigt slag. Nödvändigheten af verksamma åtgärders vidtagande för hämmande af detta onda synes ligga i öppen dag; och vågar jag i sådant afseende vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, samt hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom 41 § af ofvanberörda Kongl. Förordning sålunda ändras, att första momentetjderi erhåller följande lydelse: »Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, straffes med fängelse i högst ett år, eller böter.» Samt att sista momentet i samma § upphörer att vidare gälla. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamt. Granfeldt. Af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om uppförande af en fyr på Faluddsre/vet vid Gotland.
Jag tror, att redan 1809 denna fråga om en annan Riktning för Canalen var ett talämne, men anser lika gifvet, alt 1815, genom ett sådant yttrande soia delta, tankar - 7° Den 26 Mars f. m. ne hade bordt blifva rigtade tierban. Vi agde på denna väg redan ett slussverk, och allt bade varit ledande dertill, att man bordt företrädesvis gå den vägen. Om man stannat vid föreningen emellan Wenern och Wettern, för alt erfara följderne af försöket att känna sina krafter, om man, när man 1815 fann sig i den ställning, att man måste erkänna sig ej kunna fortsätta arbetet, antagit en sådan anvisning oell undersökt förbållandet, bade man gjort det allmänna en tjenst, undvikit det obehagliga af dessa discussioner bos Rikets Ständer och från vältrat sig billig anledning till klander för det motsatta förhållandet. Vid Riksdagen 1815 bände alldeles detsamma, somnu. Då Friherre Stael von Holstein, jag anhåller fa tillägga, vår oförgätlige Friherre Stael von Holstein, begärde att i första rummet måtte afgöras, om Canalen skulle understödjas eller ej, uppgafs efter vanligheten, att frågan af 3 Stånd redan var afgjord, och den afgjordes hos oss om natten den 29 Julii. Man framställer mycket lösligen, att Rikets Ständer, vid 1817 års Riksdag återtogo den CanalBolaget gifna DiscontOctroy, med det tillägg, att det såsom märkligt inträffat, att Götha CanalDisconts Bancoräkning, som den 29 September om morgonen ägde af sitt creditif outtagna 4^2,261 R:dr, redan middagen derpå afslutades, och D.iscontens Assignationer vid Bancoluckan öfverkorsudes. Man framställer Bolaget så - Den 26 Mars f. m. 7» som af Rikets Ständer, snart sagdt, frånröfvadt sin Discont-rättighet till ett värde af i5o,ooo R:dr årligen, och man vill ej otydligt låta påskina, att Rikets Ständer icke härföre lemnade någon ersättning.
Der blef det således nödvändigt att skapa något nytt, men så behöfva vi lyckligtvis icke gå tillväga, ty vår representation har under mer än 5 sekler till sin grund bibehållit sig, och då Konungaeller folk-magt velat inkräkta på dess område, har det nästan alltid varit från Adeln, som det kraftigaste motståndet kommit. Jag tror derföre, för min del, att tiden icke ännu är kommen för en fullständig ombildning af vår representation, så mycket mindre, som våra kommunal-institutioner, hvarpå man möjligen ville grunda en dylik, ännu befinna sig i linda och icke lära vinna tillräcklig utbildning hvarken på ett eller par år. På grund af hvad jag och flere föreg:de talare anfört, anhåller jag om afslag på detta förslag. Ropen på propos. förnyades. 406 Den 8 December. Hr Cederschiöld, Rob. Theofr.: En bland de väsendtligaste anledningarne till anmärkning mot R. o. Ad:s representationsrätt har hemtats från det påståendet, att den för representant-kallets rätta utöfning erforderliga sjelfständigheten icke kunde finnas inom en representant-kommun, som till största delen utgjordes af embetsoch tjenstemän. De högt uppsatte embetsman, som fordom tillhört detta hus, hafva sjelfve framkallat denna anmärkning derigenom, att de fordrat af sina underlydande samma subordination inom Riddarhuset, som utom detsamma, hvilket haft till följd, att man om Riddarhuset trott sig kunna säga, att der voterades endast för uniformen. Tiderna äro dock i det afseendet helt och hållet förändrade. Man kan nu här få se en kapten uppträda emot en general eller amiral. Man har nyligen hört en protokollssekreterare inom Justitie-Departementet interpellera H. Exc. Just.-Stats-.Ministern. Jag sjelf, som är ledamet uti ett embetsverk, hvilket sorterar under Just.-Stats-Ministern, tillåter mig äfven alt motsätta mig antagandet af förslag, som blifvit af honom framställda, ehuru jag tror att ett sådant mitt uppträdande vid denna riksdag icke behöfver blifva fallet så särdeles olta.
Deremot vittna åtminstone de flesta af an dra christna folks lagstiftningar, bland andra brödrafolkets; och det synes ej eller vara förhållandet. Den sedliga princip inom familjen, som christendomen uttalar, lider icke deraf att rättvisa vederfares den vanlottade. Visserligen kan härvid erinras, att arfsrätten blott ordnas efter politiska grunder; och det är äfven sannt att det ej gifvits någon institution i det borgerliga lifvets på hvilken samhällenas politiska seder och författning haft större inverkan, än på arfsrätten; men tidens lösen är: rättvisa åt alla, och det kan ej vara rättvist att barnet straffas för föräldrarnas felsteg. I den politiska författningen söker rätten ock allt mer och mer att vinna inflytande; och det var en gärd åt rättvisan, då lagstiftande makten afplanade den olikhet i syskons rättigheter, som ur politiska skäl förut ägde rum. Det medgifves likväl, att då samhällets högsta mål städse måste föresväfva lagstiftaren, han ej skulle kunna erkänna ifrågaställde rätt, om på sätt man hört anmärkas, ett dylikt erkännande skulle leda till osedlighet och till minskning af äktenskapets helgd, eller sträcka erkännandet längre, än som kan ske, utan störande af de förhållanden, som företrädesvis måste skyddas och vårdas. Den våda, man med nyss antydda anmärkning påpekat, torde dock ej böra befaras vid ett närmare betraktande af men niskans natur, hennes goda böjelser och hennes svagheter. Men deremot torde erkännandet ej kunna gifvas sin fulla utsträckning. Om i hvad grad sådant må ske äro meningarne emedlertid icke väsendtligen skiljaktige. Likasom man i allmänhet ansett barn, som födas i hordom eller af lägersmål i förbudna leder ej i någon mån kunna tilläggas arfsrätt, har man antagit, att öfrige oäkta barn böra få taga arf efter moder; och, i enlighet med denna i andra länders lagstiftning hyllade grundsats, är Lagberedningens förslag i denna del uppgjordt.
När man derwid frägat, hwilka stags hinder som inrims, har man af swarct erfarit - Den 5 Maji. 13? titt de hufwudsakligen siulle bestå i sädane, som "kunna öfwerrvinnas med penningar." det will med andra och bestämdare ord säga : "Zwar och en "som är rik och kan köpa sig sri,hanblic ''fri, hrvar och en som ej kan det, han tjenar." Rikers Sränder och Lagstiftare lära utan rwifwel taga i öfwerwägandc hwilka följder det skulle medföra om en sadan grundsars lill minsta del sick gälla. Först och fxämsi siulle det kasta en stags skugga pä hela inramningen af förstärkningsarmLen om de som arv mäst gynande af lyckan och som njuta de största och redbaraste fördelarne inom fäderneslandet skulls befrias frän desi försämrande; och om således denna plikt skulle ensamt fä berunga de min» dre bemedlade: det är med andra ord sagt: "Fo"sierbygdenS fsrswar skulle äläggaö de tat"tigare säsom ett siagS straff för deras fattigdom skull." Dernäst skulle det i förstarkningöarmeen tillskapa en wida mindre god esprit, än den bade har och bör fa. Jag dristar fragg hwarje redlig och tänkande Man; manne en sa orätrwis distinction som den syrestagna, ej skulle qwäfwa ben anda, den hag.