Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser för min del, att stora behof för academierna ännu återstå att fylla. Statssecreteraren för ecclesiastik-ärenderna uppgjorde förslag, enligt hvilket nämnde behof uppgåfvos för Upsala universitet till 19,877 r:dr, för Lunds universitet till 16,468 r:dr och för Carolinska institutet till 2,3o2 r:dr. K. M. har likväl endast begärt upp*- förande å stat af 18,000 r:dr sammanräknadt för universiteten och tillämpningsskolorna. Om å ena sidan uti denna begäran måste erkännas ett bevis å K. M:s omtanka för landets skattdragande , böra R. St. derföre icke förbise vigten utaf att fylla behof af så vigtig natur som de ifrågavarande. Det synes jemväl, som hade det varit K. M:s afsigt att fästa R. St:s uppmärksamhet på dessa behof, enär K. M. låtit Statssecreterarens förslag, särskildt bilagdt, åtfölja K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof. StatsUtsk. bar likväl afstyrkt de begärda ökningarna, utgående från den grund, att statens knappa tillgångar icke kunde medgifva densamma, samt att K. M. icke funnit skäl begära någon förhöjning i detta afseende. Detta utgör variationerna på det thema, sorn i allmänhet genomgår Utsk:s betänk. Jag skulle önskat, att Utsk. hade granskat statens tillgångar och behof i deras helhet, samt fördelat de förra i mån af de sednares mer eller mindre vigtiga beskaffenhet; och jag skulle jemväl önskat, att Utsk. åtminstone i afseende å den summa, Utsk. tillstyrkt för academierna, velat närmare bestämma, hu - Den a Juni f. m. 35 liuru den borde fördelas emellan lärarepersonalen ocb sjelfva institutionerna, i stället för att endast antaga en rund summa.
Men jemte framläggandet af denna forsknings resultater har jag denna gång ansett mig böra lemna försök att uppställa det allmänna resultatet af erfarenhet och eftersinnande i frågan om lagskipningens ståndpunkt, utsigterna för dess framtid och sättet att på denna fördelaktigt inverka. Det medhinnes ej nu att här på ett ställe sammanhämta de i föregående berättelser gifna bidrag till lösning af denna stora fråga i dess särskilda grenar. Jag kan endast hänvisa till dessa ringa bidrag, sådana de i samma berättelser äro för den dertill benägna läsaren att tillgå. Men om af det myckna, som återstår att tillägga, någon ting förtjent af allmän uppmärksamhet skulle kunna här åstadkommas; så är visserligen tiden inne att dermed ej längre dröja. Domarens yrke är ett af de svårare, hvartill förmågan ej är allas lott. Kulturen äger hittills intet medel, hvarmed den naturliga kallelsen ersättes; och utan denna blifver man icke, hvad en domare i ordets fulla bemärkelse skall vara. Af upplyst välvilja skall frambringas det sanna nitet för rätt, hvilket omfattar hvarje likes sak. Och detta den rättskaffens oväldens nit ersättes icke med blotta liknöjdheten för både sak och person, hvilken utgör all den oväld, som faller på vanliga rnenniskors lott. Nitet för rätt och den klara insigten deri äro ingen uppfostrans verk, ehuru mycket det för öfrigt må vara, som denna uträttar. Den förnämsta uppfostraren är onekligen sjelfva tidens skick. Derigenom är domare-embetet nu mera upplyftadt ur falhetens smuts; och man afskyr den såsom oanständig, äfven då man icke derföre känner en djupare, moralisk afsky. Härmed är likväl ej allenast icke ett större antal af naturligen väl danade ämnen till domare insatt i domstolarna, utan det måste genom tillfälligheter och tidens skick äfven hända, att ej ens alla dessa fördelaktigt utbilda sig för sin bestämmelse. Det är genom kunskaper, som de rikare natursgåfvorne skulle blifva umbärliga. Men kunskapen förmår endast utbilda och förhöja dessa gåfvor, der de finnas, icke ersätta dem. Af större gagn än de liesta kunskaper är onekligen praktiken; men den stora bristen kan dock ej heller dermed ersättas.
Medan jag har ordet, vill jag äfven hafva äran förklara, det jag anser den straffräntan af 8 proc., som nu föredragne § stadgar, vara ganska lämplig, ty man bör införa alla möjliga strängare bestämmelser, för att förekomma det den enskilda banken någonsin upphörer alt med riksmynt inlösa sina sedlar; och det bör aldrig sättas i jemförelse, emedan det är ett helt annat förhållande, när en privatbank utfärdar sedlar, som i Riket gå och gälla som mynt, och då en enskild person utfärdar en skuldförbindelse till en annan. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag instämmer i hvad den siste talaren yttrat. När ett bolag stiftas i sådant ändamål, som det att utgifva sedlar, så bör också skyldighelerne derefter vara afmatta. Till dessa räknar jag i första rummet den, hvilken tvifvelsutan är den förnämsta af dem alla, alt bolaget icke ett ögonblick upphör att inlösa sina sedlar. Kan bolaget icke det, så bör också påföljden vara ovillkorlig, och ingen pröfning af orsakerna, hvarken af den ena eller andra embetsmyndigheten, äga rum. På denna grund anser jag det vara orätt att tillägga, vare sig Konungens Bef:h:de eller hvilken annan myndighet som helst, rättigheten att pröfva orsakerna till bankens oförmåga att sedlarne inlösa, utan att vid sådant förhållande den påföljd bör inträda, att banken sättes i concurs, och att sedan med honom efter concurslagen förfares. Härefter förklarades öfverläggningen om 14 § vara slutad. 15 §• Hr Aminoff:
Men å andra sidan förekommer det naturligt, att om K. M. i sina Instruktör, dem han, i enlighet med denna makt, utfärdar, åt sina underlydande embetsman updrager icke allenast sådan maktfullkomlighet som hvarken enl. sakens natur eller grundlagen tillhör dem, utan äfven intränger på ett annat område, som till och med ingriper i sådana rättigheter, hvaröfver K. M. sjelf icke grundlagsenlig! äger förfoga; så måste man tänka sig möjligheten af något sätt, hvarigenom sådant skall kunna förekommas och rättas. Ar förhållandet nu sådant, så befinner man sig verkligen i det dilemma, att grundlagen icke uttryckligen stadgar annan rättsenlig väg, hvarigenom något slags korrektiv kan vinnas, än genom Const.- Utsk. Men om också detta Utsk. icke funnit någon så bestämd anledn. -till anmärkn. mot Regeringens åtgärder, att Utsk. ansett Konungens Rådgifvare böra ställas till ansvar, eller anmälas till entledigande, eller om Utsk. tilläfventyrs förbisett en grundlagsöfverträdelse af den art jag nu omnämnt, så kan dock hända att en från K. M. utgående författning innehåller sådana föreskrifter, som R. St:r icke anse förenliga med det grundlagliga förhållandet. K. M. kan t. ex. i en författning rörande allmänna hushållningen, meddela sådana stadganden, som intränga på privaträttens eller den s. k. allmänna lagens område, och då måtte väl det fall inträffa, att R. St:r böra på något sätt kunna genom en allvarlig protest söka att göra gällande sin rättighet till andel i lagstiftningen derom. Till följd häraf anser jag ock att om Hr Dalmans motion innefattat anmärkmr ang:de sådana förhållanden, hvarigenom den ekonomiska lagstiftnings-rätten, eller den delegations-rätt, som deraf följer, blifvit öfverskriden, så hade det ålegat LagUtsk., att sammanträda med Ekon.Utsk. för att gemensamt behandla denna fråga.
Ifrigt önskar jag rältwisans ordentelig» gäng. men lycklig skattar jag mig likwäl, att lefwa i det land, der en mild behandling fast pä bekostnad af lagarnes bokstaf, äger företrädet för ytterligheten af härdhet, da mildrande stät och omständigheter högt tala; häraf ser man likwäl nödwändigheren att bota delta onda, dä en sadan Embetsman nödgas bekänna, glt högsta rätt blefwe högsta orätt, om naturen gifwit honom ett stenhärdl hjerta, som intet olyckligas jemmerrop kunnat röra. Riksens Ständers begärtande af detta granlaga amne, kan ej sältas i fräga, men willrädigheten, all finna tillgäng till afhjelpande af det onda, är lika säker, hälst, dä de öfrige statens wanlotkade Nenninge löntagande Embetsmän, om icke sa absoluta innehafware af medborgares wälfärd, dock be - Den 3 Juni!- 493 stridande nytkiga och oumbärliga embeten, således äga samma pretention, au pästä deremot patzande lönewilkor, hwilken rätt de säkerligen lära yrka. Det torde således först bli nödigt npsöka ordsaken dertill, att detze lönewilkor nn äro sä otillräc. kelige, dä de likwäl wid statens reglerinq är 1696, wore aldeles efter bchofwet afpaflade. — Denna ordsak är läkt funnen : i:o har waruwardet genom den öfwerflödige och emot producterne disproporkionerade circulerande penningestocken, sä stigit i wärde, att allting är ro gänger dyrare nu än för 120 är sedan, och dock är penninge löntagarens wilkor obc-> tydeligt förbättrade. 2:0 äro göromälen sa förökade, att flere tjenstemän mäste tillskapas, manga uran någon eller dock högst obetydelig lönNägra andra bisaker kunde wäl också anföras, men som de omnämnde äro de hufwudsakelige, som rarfwa rättelse, wore det goda ändamälet wnnnit, om sadanl kunde ske.
Redan förut hafva inom detta Högvördiga Stånd röster höjts, hvilka, med erkännande af Rikets Ständers frikostighet vid ny lönestats uppgörande åt lärarne vid elementarläroverken, väckt uppmärksamhet på missförhållanden dervid, som äro oskiljaktiga från hvarje sådan mer omfattande reglering. För afhjelpande af ett ibland dessa vågar ock jag påkalla Rikets Ständers välvilja. Enligt nu gällande lönestat är lägsta lönen för lärare i sång och musik vid fullständiga elementarläroverk 500 R:dr, som efter fem års tjenstgöring ökas till 750 R:dr och efter ytterligare fem års sådan till 1,000 R:dr R:mt. Samma lärares löner åter vid femklassiga läroverk äro fixt bestämda till 175 R:dr, . id treklassiga till 125 R:dr och vid tvåklassiga till 100 R:dr. Missförhållandet emellan de så bestämda lönerna för sångoch musiklärare vid fullständiga och för dem vid de lägre läroverken är för uppenbart och påtagligt att ej kräfva snar rättelse. Under förutsättning, att undervisningen i de fern nedersta klasserna bör atlönas lika, oberoende deraf, om läroverket omfattar blott fem klasser eller om det är fullständigt, framställer sig nemligen härvid det missförhållandet, att läraren i sång och musik vid det fullständiga läroverket för undervisningen 76 Motioner i Preste-Slåndet 1865. N:o 51. i blott de två öfversta klasserna strax vid tillträdandet af sin befattning åtnjuter 325 R:dr och efter fem år 575 R:dr och efter ytterligare ftin år 825 R:dr, under det han för undervisningen i de feni nedre klasserna lönas med endast 175 R:dr. Ar då väl, måste man fråga, undervisningen i de två öfversta klasserna så mycket mer ansträngande, eller fordrar den så mycket större skicklighet, att den förtjenar till en början nära två gånger, sedermera, efter fem års utöfning, mer än tre gånger och till sistone, efter tio års utöfning, nära fern gånger så hög aflöning, som undervisningen i de fern nedre klasserna?
Huru högt måste ej lidelsernas böljor gå, när man icke genast afvisar en sådan tanke såsom enfaldig, om den skulle falla en in, men tvärtom har frimodighet att uttala den, ej i en privat vänkrets, men offentligen, i det man är förvissad om, att uttalandet skall emottagas icke med en chor af löje, utan med bifallssalvor såsom en sann och träffande anmärkning! Har motståndet mot parlamentarismen hittills varit segerrikt, så är det all utsigt till, att detta skall tillintetgöras, om det håller fast vid sådana vilda utsväfningar / Det är obehagligt att vi skola drifvas in i en farlig konflikt på så små och intetsägande grunder, men ställningen är sådan, att man dess värre visst gör klokast i att icke hoppas på, att det nu nedsatta gemensamma utskottet skall hinna till en fredlig lösning. P. S. 24 april. Sedan denna artikel 21 april var skrifven, har krisen blifvit akut. Estrup har nämligen närmast genom sina blad gjort det till en kabinettsfråga, att landstinget skall antaga det af den ena minoriteten i befastningsutskottet afgifna, förut omtalade förslaget till dagordning, i det han, som hittillsalltjemt förklarat sig känna sig stark derigenom att så godt som hela landstinget stod honom bi, icke vill stanna på sin plats, om han icke i den stundande kampen är viss på fullt stöd hos detta ting. Saken kommer före i morgon. Huru det skall gå, vet ännu ingen i detta ögonblick. Det har under de senaste dagame herskat den största oenighet mellan landstingets ledamöter om, huru de borde förhålla sig.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oecoriomie-Utskottens, under N:o 35, afgifna Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med öfverlemnande af Förslag till ny Prestvals-Förordning, blef, på grund af gjorda anmärkningar, återremitteradt. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 154, angående öfverskotten på Stats-Verkets Inkomster samt dispositionerna derå; och N;o 158, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Stockholms Stad af en del utaf Kongl. Maj:ts och Kronans Tomt, Beridare-Banan kallad, till Hötorgets utvidgande. S. D. Stats-Utskottets, under N:o 156, afgifna Utlåtande, i anledning af Friherre C. H. udnckarsvärds Motion om erhållande af upplysning, angående en uppgifven behållning hos Stats-Verket af omkring 5,000,000 Rdr, blef, vid förnyad föredragning, lagdt till Handlingarne. S. D. När nu till handläggning föredrogs Stats-Utskottets Memorial, N:o 155, angående de utgifter, som dels före och dels efter sista Riksdag blifvit af öfverskotten på Stats-Verkets Inkomster bestridda och funnits böra hos Rikets Ständer anmälas till ersättning eller af - Prot. Utdrag den 15 Junii 182 g. skrifning, fänri Ståndet för godt att detsamma bifalla, utom i hvad det rörde de under I J:de och 2 5
Uti inledningen till »Grunder för ombildning af Sveriges sjöförsvar» heter det: »Sverige måste visserligen alltid ega större sjögående krigsfartyg, för hvilka såväl lindor fred, som under krig, många vigtiga åligganden finnas att uppfylla; men landets tillgångar medgifva icke att underhålla en så stor och kostbar flotta, sorn skulle erfordras för alt såsom fordom ute på sjön bekämpa en mäktig granne och afhålla honom från våra kuster». Detta är ett af de axiomer, på hvilka Hr Sjö-Ministern bygger Deri 11 November f. m. 09 sitt system, och dock är, enligt min uppfattning, denna grund allt utom säker. Hvem den mäktige grannen är, misstager sig ingen om, och under förutsättning att han på allvar anfölle oss, skulle jag, liksom Hr Sjö-Ministern, vilja fly öppna hafvet, för att vid egen kust. möjligen å egen jord, djerft måtta honom dödshugget. Men, månne vi icke ega ännu en granne, som med en under sednare årtionden sällsynt glupskhet förtärt, en af de bättre bitarne utaf ett med oss närbeslägtadt folk; månne denne grannes under anläggning varande krigshamnar och ihärdiga försök att skapa en flotta, manne denria grannes öppet hyllade och med handling beseglade eröfringspolitik, och slutligen hans fasthet att qvarhålla och tygla hvad eröfradt är, böra lemnäs ur sigte, och månne dessa förhållanden ej mana oss att äfven kasta blicken åt söder, för att der möjligen upptäcka en flotta, som en vacker dag styr kurs åt Gottland eller Oland med förklaring, att qvarstad tillsvidare lägges å dessa områden, för att dymedelst t. ex. kräfva upprättelse för några vågade uttryck af en Svensk matros, fällda i Stralsund, eller, som helt oväntadt för oss tilltäpper Öresund, under det en stor del af vår egen flotta, skyddad af arméen och landstormen, i allsköns ro manövrerar å våra inlandsvatten. Under förutsättning att någon fara kan hota oss från detta håll vågar jag betvifla alt den sanningen står fast, att Sveriges flotta ej ute på hafvet bör bekämpa fienden, ty om de trenne
Jag har vid ett föregtde tillfälle bestridt, att Konungen i Statsrådet skulle vara långifvare. Jag är af samma mening i denna fråga och instämmer derföre med Frih. Sprengtporten och StatsUtsk. Skulle K. M. uti Statsrådet bevilja lån, så borde hans rådgifvare vara ansvarige derför att vederbörliga säkerhetshandlingar, med alla de omständigheter som höra till Iåns beviljande, vore i ordning. De borde pröfva borgesmännens vederhäftighet, vaka öfver att andra löftesmän erhöllos, i händelse de första afledo, o. s. v. Skulle denna låneundsättning fortgå i vidsträcktare mån, så ser jag icke annat, än att Konungens Statsråd behöfde en ombudsman för att bevaka dess utlåningsangelägenheter. Men hvem skulle väl ansvaret drabba, om något i detta hänseende försummades? Troligen sköte man skulden på Konungens rådgifvare, som icke vidtagit alla försigtighetsmått. Men om det än lyckades, utan äfventyr, tror någon sig om, alt såsom Konungens rådgifvare hafva tid att granska alla dessa små omständigheter och tillika uppfylla sitt rådgifvarekall? Jag betviflar möjligheten deraf, äfven om någon skulle tilltro sig förmågan. Min mening är således, att om lån för dylika ändamål, som gide hufvudtiteln omfattar, skola meddelas i annan väg än af allmänna låneinrältningar med de medel, son» 384 Den 12 Augusti f. m. här anslås; så böra R. St. uppdraga en sådan lånebefattning t. ex. åt Riksg.cont., med bestämdt reglemente för lånerörelsen, på det sätt nemi. att då K. M. hade bifallit en dylik låneansökning, skulle lånets utlemnande bero på Riksg.- cont:s pröfning af lånehandlingarnas och de för lånets utbekommande i öfrigt erforderliga villkorens öfverensstämmelse med föreskrifterna uti det för lånerörelsens bedrifvande Riksg.cont. meddelade reglemente. Men i det skick som saken nu befinner sig, kan jag icke annat än afstyrka all förändring i StatsUtskis utlåtande.
Rristen i Aflönings-staten samt alla Departementets öfriga utgifter bestriddes derefter med Norska Statsverkets anslag, hvilket år 1834 blifvit förhöjdt till 40,000 Norska specier eller till dess nuvarande belopp. Sedan genom Nådigt beslut den 22 September 1855 Minister-posten i Hamburg blifvit, såsom numera öfverflödig, indragen, uppgå traktamentena å Ministerstaten för de vid Beskickningarne anställde Embetsoch Tjenstemän, i närvarande stund till ett belopp af Hamburger B:ko R.dr 86,000 eller i R:dr rint 544,000. Tillåtande mig att i underdånighet åberopa hvad jag redan haft Nåden anföra såväl angående otillräckligheten i allmänhet af de diplomatiska aflöningarne, sorn ock i afseende å den synpunkt ifrån hvilken dessa befattningar och de för deras innehafvare anslagne traktamenten, enligt mitt förmenande, böra bedömas, får jag härmed underställa Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning det underdåniga förslag till stat för Eders Kongl. Maj:ts Beskickningar jag uppgjort och i enlighet med hvilken den summa, som i den mån Sveriges och Norriges Beskickningar kunde på ett med båda Rikenas bästa öfverensstämmande sätt ordnas, årligen för densamma skulle erfordras, uppgår till Hamburger B:ko R:dr 1 17,500 eller i R:dr rmt 470,000. För att underlätta jemförelsen emellan denna och de äldre staterna, har jag äfven å bilagde Tableau sammanställt de särskildta Aflönings-staterna för åren 1765, 1830 och 1856 med det af mig uppgjorda underdåniga förslag.
»Se här har jag något som skall intressera er, flickor», sade hon med sitt lilla sluga leende i det hon drog fram en stor tidning ur sin muff och satte sig i soffan, medan »mamma» gick ut för att ställa om kaffet. »Hvad kan det vara? En förlofning?» ropade båda flickorna nyfiket. »Nej, ni kunde då aldrig gissa det, om ni också försökte aldrig så länge», försäkrade faster triumferande, »det är Pers tafla som står omtalad.» »Får han beröm?» sporde Sandra ifrigt, rodnande af sinnesrörelse. »Läs sjelf, så får du se», svarade faster och räckte tidningsnumret åt Sandra, som skyndsamt vecklade upp det, medan Gerda stälde sig tillreds att läsa öfver hennes axel. »Mamma, mamma», ropade de på en gång emot den inträdande modren, »här är en kritik öfver Pers tafla, som han målade när han var här i somras. Tänk, en sådan heder, att omnämnas i tidningarne! Det är minsann inte fy skam det.» »Läs upp det, så får jag höra hvad der står,» sade mamman med lugn värdighet i det hon satte sig, och stödd mot spinnrocken gjorde sig i ordning att lyssna. Sandra hostade ett par tag och läste derefter med hög röst: »Bland våra yngre konstnärers arbeten är det oss ett nöje att omnämna Per Sjölunds Qvarndam i morgonstämning, ett stycke arbete som visar att vi i denne unge målare ega en talang i hög grad värd att taga vara på. Långt ifrån att vara någon klen tecknare, eger han dock i sjelfva färgbehandlingen sin egentliga styrka, och hans förmåga att ända till illusion återgifva den nymorgnade naturens friskhet, denna på en gång lätta och beslöjade dager, vittnar lika mycket om trägna studier som snabb uppfattning af verkligheten. Till och med i framställningen af den blott såsom staffage tjenande bonden, hvilken med äkta skånsk flegma paddlar sig fram i den tidiga morgonstunden, har han förstått att inlägga någonting karakteristiskt, en humor som visar att » Här brusto flickorna ut i ett högljudt skratt. »Nej, det var då för galet! – Det skulle herr Helm läsa! – Den klumpige bonden som paddlar sig fram i den tidiga Jo, jag tackar!»
Hvad åter beträffar Hr Edenhjelms anmärkn., att det ofta händer, att personer, som en kort tid tjenat vid ett värfvadt reg:te, taga afsked viii unga år och sedermera sysselsätta sig på annat håll, men, när de blifva gamla, vilja gälla för afskedade värfvade soldater och på sådan grund erhålla fattigunderstöd, får jag invända, att jag tror sådant vara genom Utskins förslag undanröjd! då der står: ”om icke desse personer af annan anledning tillhöra särskildt samhälle.” Denna mellanmening torde gifva tillräcklig latitud åt vederbörande, alt icke till fattigunderhåll å Kronans bekostnad befordra andra än dem, som verkligen t jent vid ett värfvadt reg:te tilldess de blefvo bräcklige. Jag kan således icke i detta afseende dela Hr Edenhjelms tanke. Men detta mom. innehåller ett annat stadgande, som jag måste fästa uppmärksamhet vid. Här står nemi. : ”För personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill förpligtas." Genom ett K. circulärbref är föreskrifvet, att barn icke få åtfölja sina fängslade föräldrar; ty det händer icke sällan, isynnerhet med qvinnspersoner, som för brott tilltalas oell häktas, att de medhafva barn. Dessa barn skola då uttagas och öfverlemnas till den församling modren tillhört , men detta kan icke alltid utrönas, och man vet icke hvar man skall göra af barnen. Jag skulle derföre tro, att i den upplästa punkten borde uttryckas ett stadgande, att sådana barn, uu - 5iG Den i5 Mars f. ni. der det föräldrarne Liro fängslade, böra underliållas på K. M:s oell Kronans bekostnad, derest icke den rörsamling de tillhöra, om nian kan få reda på den , kan underhålla, dem. Jag har ofia selt sådana arma barns öde, huru de behandlas, då de kringsändas till församlingarna för alt vårdas.
Utsk:n äro hindrade i afslutandet af sina göromål derigenom, att R. o. Ad. ännu icke yttrat sig uti åtskilliga frågor, som af de andra Stånden redan blifvit afgjorda. Om nu icke allenast hela denna, utan jemväl en annan plenidag, sedan det ifrågasatta Utsk. inkommit med sitt betänk., skall upptagas med pröfningen och bedömandet af sådana enskilda ståndsledamöter ronde frågor som den förevar., så fruktar jag, att det H. Ståndet ej kan hvarken inför Nationen eller inför K. M. ansvara för det sätt, hvarpå den dyrbara riksdagstiden användes. Jag tillstyrker altså, att man måtte få öfvergå till pröfningen af de å listan för dagen uppförda mål. Hr von Hartmansdorff, Aug.: En värd talare har nyss sagt, att dä uttryck ryckas ur deras sammanhang och talare förhindras att yttra sig, för att förklara och bevisa sina ord, så hade man orätt att af ett enstaka uttryck vilja taga sig anledn. att detsamma fördöma. Hvar och en af R. o. Ad., som var tillstädes, då ifrågavar. uttryck fälldes, lärer erinra sig, att det icke allenast begagnades såsom en öfversättning af ett latinskt uttryck, som förut blifvit fäldt om Konungens rådgifvares förhållande i en viss sak, utan att Hr Crusenstolpe, jemte det han ville gå tillhanda med denna öfversättning och således på sitt sätt bedöma detta factum, äfven ville gå tillbaka, om jag rätt minnes, till 1823 års riksdag, för att bevisa lämpligheten af den öfversättning han gjort. Han åberopade facta icke blott från denna riksdag, utan äfven från föregående riksdagar, och Hr Gr. o. Landtm, nekade honom, såsom mig synes, rätteligen att deruti ingå, utan att någon talare hvarken på ena eller andra sidan var uppropad.