Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om, på sätt redan skett vid uppgifvande af Riksgälds-kontorets bokförda fordringar vid sistlidet års utgång, från det i åberopade berättelse uppgifna beloppet af detta verks tillgångar vid slutet af innevarande års förra hälft afdragas: fordringarne för utbetalningar å kreditiverne, utgörande, med undantag af det utaf kreditivet för arméens ackords-reglering begagnade belopp 1. så utgör det derefter återstående beloppet af Riksgiklds—kontorets fordringar och öfriga tillgångar vid nästlidne Juni månads slut endast R:dr 9,739,404: 7. 2. deruti inberäknade de till Jernvägs-anläggningar såsom anslag utan återbetalnings-skyIdighet utanordnade summor, tillsammans 2,400,000 R:dr. Öfverstigande den här utförda summa sammanlagda beloppet af alla Riksgälds-kontorels i samma berättelse uppgifna skulder vid sagde tidpunkt . — 9. hvartill således det kapital-öfver skott af » 7,142,372:22.10. som, enligt Riksgälds-kontorets räkenskaper och meranämnde berättelse, dä skulle visa sig, vid jemforelsen emellan detta verks bokförda skulder och tillgångar, torde rätteligen böra beräknas. I sammanhang med nu meddelade upplysningar angående Riksgälds-kontorets tillgångar, hafva Fullmäktige ansett sig jemväl böra anmäla de förändringar, som samma Verks inom linien i räkenskaperna upptagna fordringar undergått sedan Fullmäktiges berättelse till Rikets sednast församlade Ständer afgafs. Genom den af nyssbemälde
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 12 om natten. In fidem Prolocolli, O. J. Lagerheim. Måndagen den 3o Mars 1829. Plenum klockan 10 Förmiddagen. Herr af Uhr, Gustaf j uppläste följande: Jag är öfvertygad, att den motion jag nu går att väcka, i anledning af frågan om Götha Canal, förtjenar uppmärksamhet och skall vinna mångas bifall; men deraf lofvar jag mig visst icke någon framgång för saken. Vi hafva sett, huru det gått med Nationens vigtigaste, mäst behjertade, och derföre i sjelfva Grundlagen uttryckligast förbehållna rättighet: tryckfriheten. Vi hafva sett, huru det gått med mycket annat, och på samma sätt skall det oftast gå, så länge Representationen är så sammansatt, att den hvarken äger Folkets eller Regeringens förtroende. Men verkan må bli huru ringa som hälst, jag uttalar dock min öfvertygelse. Jag ernar icke nu tala emot Canalens fullbordan, icke utgjuta mig i klagovisor Den 3o Mars f. m. igf öfver det fatala misstaget i planen, att den en gång fulländad, i fall den blir det, kommer att lemna de fartyg, som passera den Österut, i Skärgården eller öppna sjön, vid Söderköping, då det är utrönt, att den i stället, och jag tror med vida mindre kostnad, kunnat föra dem till Örebro, der en annan och nästan rak Canal-fart, mecl få slussar, emottagit dem, och fört dem till Stockholm; så att en inländsk segelled kunnat vara öppnad mellan Götheborg och Stockholm, i stället för mellan Götheborg och Söderköping. Men om det gifves ett medel, att för den inländska trafiken i betydlig mån återställa de stora fördelar, som härigenom gått förlorade; så måste detta medel förtjena uppmärksamhet. Och ett sådant medel gifves.
Jag kom att tänka på den gången Ida med triumferande skarpsinnighet anförtrodde mig att hon vid middagsbordet sett sin man röd och upphetsad, hur hon lagt alltsammans tillhopa och nu blifvit på det fullständigaste öfverbevist om att hennes man brann af lusta till Ågren, men att Ågren af en eller annan orsak tillbakavisat honom. Åh, hon kände så väl detta upphettade utseende, och han var alltid så ond och retlig då – åh, man trodde sig föra henne bakom ljuset, men – åh – hon hade mycket skarpare blick än någon menniska kunde ana; och hon syntes så strålande stolt och lycklig öfver denna sin förmåga att genomskåda tingen – stackars gumma! Strax efter fick jag genom Axel veta att orsaken till kyrkoherdens missnöje varit att Thedenius återsändt en vexel, hvilken det var meningen att han skulle endossera. Kyrkoherden fick först sedan veta att han glömt att skrifva något om vexeln, och att Thedenius således var i sin goda rätt när han återsände den med de skämtsamma orden: ”Efter jag icke kan tro det vara din mening att skänka mig inneliggande vexel, så återgår den härmed.” När jag kom till prestgården voro ej de andra gästerna anlända ännu. Kyrkoherden och jag sutto ensamma och pratade nere i hans rum. – ”Jag hade haft lust att skrifva en biljett och fråga om fru Benedictsson var stött för någonting, efter fru B. aldrig kom hit nu för tiden, men så vågade jag inte för postmästaren; jag var rädd att han skulle ta till revolvern.” – Ja, och så prat om detta. – Han visste av erfarenhet hvad det vill säga med svartsjuka. Ida hade ju alltid varit sådan. Hade plågat både honom och sig sjelf. – ”Det är precis som postmästaren,” fortsatte han, ”och jag som sjelf varit utsatt för dylika orimligheter, jag har ofta beklagat fru B. – Svartsjuka är någonting lågt och eländigt, ty den kommer endast af att de äro till den grad sinliga, att de icke förstå att något högre fins till i verlden. Sinligheten är den största njutning de känna till, och derför blir egandet af sjelfva personen, af kroppen, det kring hvilket hela deras föreställningsoch tankeverld rör sig.
Concurs-Lagen är utsatt för gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, och uraktlåtit att föra ordentliga böcker, torde ett nytt stadgande i detta hänseende icke erfordras. Det ändamål, Olof Lindbeck med dess motion åsyftat, synes numera vara fullkomligen uppnådt, sedan genom Kongl. Kungörelsen den 28 sisth Augusti är förklaradt, att landtman till följd af gällande Författningar äro berättigade, att hvar som helst, på landet och i städeme, äfven vid tillfällen, då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åsladkomne tillverkningar, äfvensom att slika tillverkningar uti öppna bodar i städerna till salu hålla. Hvad vidkommer Eric Perssons från Gefleborgs Län framställning om vidsträcktare rättighet för Församlingarne på landet, alt antaga gerningsmän samt större arbetsfrihet för dessa senare, så förmoda Utskotten, att den rättighet landtman, i 1 §. af Förslaget till Förordning om handverk å landet, skulle erhålla att sockne-eller häradsvis lill gerningsmän antaga svarfvare, målare, skräddare, skomakare, smeder, glasmästare, murare, trädgårdsmästare, sadelmakare, garfvare, snickare, hjulmakare, tunnbindare, timmermästare, krukoch kakelugnsmakare, bör göra tillfyllest för landtmannens behof, äfvensom Utskotteiy afseende på gerningsmäns arbetsfrihet få erinra, att de aldrig, så vidt Utskotten hafva sig bekant, äro derifrån frikallade icke lärer vara behöflig. Hvad slutligen angår Anders Janssons från Upsala Län och Göran Jonassons från Kronobergs Län yrkande om förbud mot handel å landet med köpmannavaror, få Utskotten vördsamt upplysa, att förbud mot sådant landsköp finnes utsatt och ansvar för öfverträdelse deraf stadgadt i 6 Cap, 1 §. Handels-Balken, hvadan något vidare stadgande i ämnet icke lärer vara af behofvet påkalladt.
Majit genom Nådig skrifvelse den jo September förledit år förklarat, det någon granskning af Hospitals och Lazaretts-Räkenskaperne icke tillhörde Riksens Ständers Revisorer att förrätta, hvarigenom hinder för dem alisa blifvit lagde, att kunna Riksens Ständers föreskrift uppfylla och hvilket förhållande Revisorerne ansett sig böra an mära hos Riksens Ständer, sorn allena kunde för framtiden bereda verkställighet af deras beslut; så hafva Rik-Stånden remitterat; denne anmälan till Stats Utskottets handläggning och yttrande. X anledning häraf har Stats-Ut skol te t in, herntat, att Riksens Ständer vidsista Urtima Riksdagen, i fraga om ytterligare anslag för Läns Laaaretternes utvidgande, genom ofvanåberopade underdåniga skrifve:se af den 37 Ju i, 1815, aridrogo, det de funnit anledning dervid fästa sin uppmärksamhet, att Seraphimer Cbdens Gillets befattning ined Hospitaler och Läns LaZaretter samt i och för deras,underhållande arvslagne Hemman och räntor m, m. icke undergår någon annan granskning, än den Kongl, Kammar-Rätten, endast i afseende pä redovisningen af medlen låter anställa, hvilken icke kunde sträcka sig tilianmärkningsrätt ighet, röja ode sjelfva hushållnings-anstalien och hvad dermed gemenskap äger; på hvilken grund , och nied förutsättande deraf, r* 11 Seraphimer Odens CRlJets
Hvem kan det vara, tänkte hon, pappa är borta, och mamma, som i dag varit bra otålig, sofver redan, och jag skall så här ensam taga emot gäster! Hvad som möjligtvis i hast kunde framsättas till en aftonmåltid, undergick revy i hennes tankar, under det att hon tillika skyndade att öppna dörren för dem, som redan hördes vara i förstugan. Den första hon mötte var hennes far, som ovanligt munter utropade: «Nå min flicka! Håll dig beredd att taga emot välkomna gäster!» «Gud skall veta huru välkomna de äro,» tänkte Leonna inom sig, när ett par af «Hertola herrns» stora hundar rusade in på det nyss skurade salsgolfvet. De efterföljdes af sin husbonde. I det Leonna gjorde sig fri från dennes välmenta, men hårdhändta omfamning, och ville skynda sig ut, med omsorg om både två- och fyrfotingars förplägning, möttes hon åter i dörren af, — hvem målar hennes öfverraskning, hennes fröjd! af — onkel Ludvig. «Nog får du sedan veta allt det der, kära Lona! Laga nu så att vi få oss något till bästa,» manade hennes far, när hon öfverhopade Ludvig med frågor efter Ottilia. «Förlåt söta far,» och med af glädje bevingade steg skyndade hon ut. En stund sednare satt «Hertola herrn» och hennes far vid sina toddyglas i ett för oss ganska likgiltigt samtal. Ludvig tog plats vid den unga värdinnans sida, der han njöt sin favoritdryck, thé försatt med hallonsaft. Direkte kommen från Petersburg, hade han tvenne dagar hvilat ut på Rönnbacka; i dag hade han rest till Hertola för att helsa på sin bror, och fann denne färdig att sätta sig i släden för att fara till Grönskog. Som Ludvig i alla fall ämnat sig hit, följdes de åt; under vägen mötte de Nordenskans, som genast vände om. De hade ätit middag hos Petter. Utom tusende hjertliga helsningar från Ottilia och hennes man, erhöll hon bref jemte ett paket från sin vän. Ludvig skänkte henne några goda nyss utkomna tyska böcker, en ritlåda, blyertspennor och diverse sorter papper.
Då, med anledning af stadgandet i 2 Kap. 3 § Rätlegångs-Balken, att Häradshöfding vid tinget skall “läsa the stadgar oflfenteliga up, som Almogen å Tinget kungiöras höra,11 — i 5 § af Landshöfdinge-lnstruktionen den 4 November 1734 var föreskrifvet, “att alla dädanefter utgående allmänna Kongl. Plakaler och Förordningar, Riksdagsbeslut, Resolutioner och Rescripler, som af trycket utgå, skulle vid tingen kungöras men berörda föreskrift ur Landshöfdinge-lnstruktionen af den 10 November 1855 blifvit utesluten och således upphört att vara gällande, samt alltså, efter sistnämnda dag, i nu ifrågavarande hänseende qvarstå endast vissa tid efter annan meddelade föreskrifter om särskilda författningars förnyade uppläsande å lingen årligen eller å vissa tider; så har Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, i dess lill innevarande riksdag afgifna embetsberättelse, dels erinrat, hurusom åtskilliga af nämnde författningar redan vore upphäfda, dels förmält, det han erfarit, ali föreskrifterna om uppläsande af ifrågavarande författningar, äfven hvad anginge dem, som ega gällande kraft, nog allmänt eflerlätes; och har Justitie-Ombudsmannen, som ansett det vara utan nytta, att berörda föreskrifter 36 Expeditions-Utskottets Förslag tili underd. Skrifvelse, N:o I5i. om meranämnde förfallningars uppläsande i kraft och verksamhet återställdes, alltså hemställt, det samma föreskrifter mätte i laga ordning upphäfvas, samt, dä emellertid lagens bud om allmänna stadgars offentliga uppläsande qvarslode, och icke, enligt hans åsigt, borde förändras, föreslagit, att i samma förordning, hvarigenom nämnde äldre föreskrifter kunde komma att upphäfvas, tillika måtte förklaras, “att det på domarens egen pröfning måtte bero, hvilka stadgar han ansåge böra på detta sätt allmogen kungöras.
Jemte det att Brännvins bränningen , med den till äfventyra alltför oinskränkta frihet, som vid 1809 och 1810 årens Riksdag för densamma stadgades, lemnade Eandtmannen ett vidsträckt utrymme för dess industri och speculationer uti en näringsgren, sorn med måtta och klokhet bedrifven, äger en så vigtig inflytelse på Jordbruketsoch Boskapsskötselns förkofran, blef äfven, enligt Kongl. Corn. merce-Collegii på .Nådig befallning utfärdade Kun-1 gerelse af den 9 Octob. 1809, Utländskt Bränvin förbudit att införas både till förtullning och på Nederlag, undantagande endast Franskt och Spanskt, för hvilka BränvinsstTrter den efter äldre förordnanden bevilljade Nederlags-friheten fortfor. Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 25 i samma månad blef jemväl fri utförsel af Spannmål tillåten ; äfvensom genom 3810 års Freds Fördrag mellan Sverige och Frankrike den år 1808 England mecfgifna Nederlagsfrihet i Götheborg för Colonial-Manufacturoch andra varor upphörde, samt införseln af alla Engelska varor och Handels-artiklar, med undantag endast af Salt, inställdes, hvarefter dessutom under den 19 November 1810 förbud emot införsel af alla Colonial - varor utfärdades. Att dessa anstalter medfört en förmonlig verkan till inhemska industriens befrämjande och till dess skydd emot Utländsk medtäflan, kan ibland anijat slutas deraf, att bland de 5 sista åren, hvil» Deri 2rt Juni'. hvilkas flan dels balancer aro Tjfskotiéf rnfecidéitöj året i8ii var för vår handelsvåg det iriirt(lat betungande ; äfvensom det förekommer anmärkningsvärde, att nyssnämnde år* då Sverige Var i ett bestämdt krigstillstånd med England, utskeppningen af stångjern uppgick till större belopp, ari under något af de öfriga åren ifrån och med 1800 till och med 1812.
Medborgare, Embet'in’?n och Ståndspersoner upprigtigt önska förbud derföre, att de nu tvingas lefva lika med andra, enligt sitt Ständ, oaktadt deras löner och tillgångar ej tillåta det, så anser jag det i:ke för skäl. De skola visserligen, dessa Medborgare, blifva mycket mera aktningsvärda, om de med den frihet, som alla förunnas, så allvarligt frukta armodet, alt de förakta opinionen och lefva som de kunna, man sage d rom, hvad man vill. Men det är cn naturlig orättvisa, och skulle verka en icke önskad tröghet att tvinga alla att gå sagta, på det den balte må följa med. 2:0 Om de till denna dag utfärdade ÖfverflödsFöiordningar blifvit noggrant åtlydda. — Jag begär en blick derpå: huru bade våra inhemska Fabriker sett ut? Monne Svenska Fabrikanten af sin egen industri kunnat upphinna den höjd han nu innehai? Om utländska Fabrikater hädanefter förbjudac, och förbudet kan handhafva6, så skola våra Fabriker nödvändigt stadna på sin punct, hvilket är stridande mot menskliget ns cn ka , att upphinna högsta fullkomlighet Jag lemnar derhän, huruvida Fabriksrörelse i alla sina grenar är nyttig för vårt Land, sorn naturen danat för Åkerbruk, Skogsrörelse, Bergsbruk, Sjöfart o^h Fiske. Det är dock min önskan, att våra nu varande Fabriker måtte snarare uppmuntras, än nedläggas. Men en uppmuntran genom förbud af utländska Fabriksvaror skulle falla allt för tungt på CouSumenten och ovillkorligt hindra inhemska Ecsv. och Ekon. TJtsk. Bctänkandcn. 435 fullkomligheten, som behöfver äggas genom concurrens. Jag ville heldre, att en proportionerad högre Tull erlägges för de fritt inkommande utländska Fabriksvaror, sorn i vårt Land kunna produceras, och denna Tu! I blefve för sig sjelf en Fond till lika bestämda premier för de inländska varor, som våra Fabriker kunna exportera. Härigenom skall Consumenten alltid få od vara, och våra Fabriker böra kunna hålla pris med utländningen.
F R U P Y L O . Får j ag se din hand! ( ser på den noga , och säg er betänksamt ) Det ligger både l ycka A N N A -S T I N A ( närmar sig häpen ). Nej .. kors.. 92 och olycka nära nog på din väg , barn .. föraka inte det som s er tarfligt ut, för granna fjedrar göra inte fogeln bättre! Lägg mi na ord väl på minnet! Ja frun .. herre Gud, kan frun verkligen s på hvad som k an sk e? F R U P Y L O . Jag s pår al drig .. jag säger hvad j ag ser! Kommer någon och påminner dig om di tt barndomshem och ber dig följa med dit, så följ du .. deri ligger din lycka. Stannar du l änge här, så går den snart i qvaf Seså, g å nu ut och laga i ordning frukosten åt Måns, j ag hör att han kurrar derinne.. Hvad i alla tider kan hon mena? Skulle det kunna vara Anders, som .. nej! det är då för bes ynnerl igt! Tredje Scenen. F R U PYLO. Hh! hm! den ungdomen .. den ungdomen! B ara det lyser så är det bra.. Nå .. j ag var väl likadan jag i min ungdom .. men jag hade ingen annan rådgifvare än olyckan, j ag och den tar väl betalt för sina råd. Men hvem har kunnat sätta så der h öga tankar i hufvudet på en torparflicka? jag f ruktar för att det är min lättsinniga göker, den der mål aren .. hm! jag undrar hur det g år med h ans affärer? jag tänker att j ag har hono m väl här endera dagen! ( det bultar ) Seså .. det är k anske redan han .. ( högt ) Stig in! Fjerde Scenen. DEN FÖRRA. MARIA. M A R I A ( från fonden , i hatt och sc hal , samt med nedfällt f lor , stannar obeslutsam vid dörren ).
Det är ett vigtigt moment i sanning, att, då man contrahernr om allmänna företags fullbordande, beslutet må anses definitivt, och kommande Sländer icke besväras med ersättningsfrågor. På dessa skäl anser jag lämpligt vara att detta villkor qvarstår. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Frih. Sprengtporten, men vill tillägga, att om man skulle vänta på kommande Ständers beslut, kunde det hända, att fördelarne af ett företag, som inom en eller tvänne år kunnat vara fullbordadt, ginge förlorade, och att, om man yäntade tilldess kommande Ständer hunnit sammanträda, det alltid vore osäkert, huruvida de ville lemna ens något till samma förelag. Utsk:s förslag till 5 punkt blef derefler bifallet med den förändring, alt emellan ordet di recin och ordet anslag skulle införas orden: af R. St. till beloppet b es4 amda. De n 29 Mars e. m. 6 punkten. Hr Lefre'n: Denna punkt lyder sålunda: ”Menigheter, bolag eller enskilde, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa af’ K. M. pröfvad och godkänd säkerhet, så val för återbetalning af låneunderstöd, med derå stadgad ränta, som för fullgörandet af de contract, hvilka i afseende på arbetets verkställighet upprättas;” jag vill tro att häruti ligger ett misstag. Meningen kan väl icke vara, att Konungen och Dess rådgifvare skola personelt sitta och pröfva säkerhetshandlingar och dem godkänna; utan tolde mom. böra förändras så, att i stället för Konungen, införes vederbörande embetsmyndighet, så att ordalydelsen skulle blifva: af vederbörande embetsmyndighet pröfvad och godkänd säkerhet. Jag anhåller om propos. härå. / lindert. Ridd. Secret. upplyste, att Presteoch BorgareSlrn antagit denna punkt. Hr Printzensköld, Carl: Ehuru jag blifvit upplyst att 2:ne Stånd redan bifallit denna punkt,' kan jag ej annat än instämma i Hr Lefrens anmärkn., då jag anser alldeles olämpligt och oriktigt att sätta Konungen, som den högsta makt i Staten, i nödvändighet att ingå i pröfning af saker sådana sorn den ifrågavar.
St. åtskiljdes ulan att hafva fullgjort den första och förnämsta af sina skyldigheter, nemi. att hafva afslutåt slatsregleringen. Hvad nu sist vidkommer frågan om presterskapets privilegier och huruvida de angripas af ifrågavartde voleringspropos. eller icke, så anser jag mig icke böra ingå i någon vidlyftigare diskussion derom. Det finnes prejudikater för båda åsigterne. Jag tror, om jag icke allt för mycket misstager mig, att R. St. vid 1834 års riksdag, i en lika beskaffad fråga, förklarat, alt presterskapets privilegier derunder icke voro beroende, då deremot vid 1840 års riksdag, i ett lika beskaffad! fall, Ständernas åsigt var alldeles motsatt. Då del emedlertid, enl. min åsigt, under sådana förhållanden är af vigt att ingens lagliga rätt förnärmas, och jag i sådant fall heldre vill tolka en tvetydig lag för rymligt än för knappt, så tror jag att man gör rättast, om det, som under dessa privilegier kan hänföras, vid della tillfälle uteslutes ur voteringsproposm, hvarigenom det öfriga med sä mycket mera skäl kan och bör bifallas; men om ett dylikt vilkorligt bifall icke anses kunna fä ega rum nu genast, utan att voteriugsproposm i sådant fall först måste återremitteras, så förenar jag mig med de Hrr, hvilka yrkat den nödiga återremissen. Hr Stuart, Carl Gust.: Man har här framställt en grundsats, hvilken, i händelse den antages, skulle i högst betydlig mån inskränka den Svenska folkets representanter i grundlagen tillerkända beskattningsrätt. Hr Printzensköld och några med honom Den 23 September f. m. 391 liktänkande ledamöter af detta RiksStånd hafva nemi. yttrat och påstått, att Statens ordinarie inkomster icke kunna blifva föremål för R. Sits beslut, och att någon eftergift eller förändring af desamma icke kan af representationen beviljas. En sådan inskränkning i rättigheter, som enl. grundlagen tillkomma R. St., strider rakt mot både denna lags ordalydelse och praxis vid föregtde riksdagar.
Det är måhända svårt, men frågans lösande är påträngande och inom 10 år måste hon lösas och det synes mig derföre bäst, att sådant kunde ske nu, då man har så många andra vigtiga frågor oafgjorda. Frih. Raab: Jemte det jag ber om tillgift, för det jag ännu en gång upträder, anhåller jag, att få bemöta en talares yttrande, att i de södra orterne skogsförödelsen var så stor, att milhr unga träd derifrån årligen exporterades. Jag har här i min hand en upgift på Sveriges utrikes handel och sjöfart, utvisande, att högsta skeppningen å sparrar upgått till 194,000 årligen. Drages nu härifrån hvad som från de norra orterna exporterats, lära väl 3 H. 9 130 Den 11 Januari. endast 40,000 eller 50,000 återstå för de södra. Af samma upgift inhämtas vidare att af masteträd, bogspröt och spiror, hvilka sednare lära väl vara af de mindre dimensionerne, exporten högst upgått till 12,000 ä 14,000 stycken. Al träd, som är det minsta slaget af exporterade trädslag, är uptaget till endast circa 8,000 stycken. Den värde talaren torde således finna, att det af honom upgifna belopp omöjligen kunnat från de södra orterne exporteras, helst de sednare af mig nu upgifna tal utgjort hela landets årliga export. Hr af Dalström har sagt, att sparrar huggas af träd, sora kunna blifva masteträd, och stäfver af träd, som till annat icke äro användbare. Jag anhåller, att linne och Bevilln. -sUtsk. ville taga i betraktande, att träd icke behöfva vara serdeles grofva för att lemna sparrar om 12 alnars längd och 6 tums diameter, och att sparrar äfven huggas af skatar sedan man först derifrån afskiljt den gröfre stocken, och då är det väl icke skäl, att genom en lagstiftning, som den föreslagna, göra en dylik hushållning omöjlig. Samme talare har äfven omnämnt, hurusom en BondeSl:s ledamot vid en föreg:de