Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgälds (eller ”90,27” öre) för kannan, ehuru utländskt bränvin kan insmugglas och genom lönbränneri i skogarne tillverkas lättare i Norge än i Sverige; fördenskull, och på de öfriga skäl Doktorerne Sandberg och Säve, i sina motioner, saint Grefve Hamilton och Prosten Sondén, i sina ofvan åberopade reservationer, anfört, yrkar jag, att tillverkningsskatten må höjas från 60 till 15 öre för hvarje tillverkad kanna. §§ 40, 45, 48 och 54. Då latitudsystemet vid straffbestämmelser ej blott är theoretiskt rigtigt, utan ock blifvit i Sverige godkändt och af erfarenheten till sin vigtighet bekräftadt, samt dessutom vid förslagen till de flesta straffbestämmelserna uti ifrågavarande författning iakttaget; anser jag att det bort äfven vid förslaget till dessa §§ följas. Af Herr Lemchen: ”Den af Sammansatta Utskottet i 5 § af nu gällande förordning angående vilkoren lör bränvinstillverkning föreslagna förändring, att tiden, under hvilken bränvinstillverkning vöre tilläten, skulle fördelas i tio terminer i stället för fem, hvarmed Utskottet lärer åsyftadt. att jordbrukaren må kunna lättare och efter den beqvämlighet vid bränvinsbränning använda sitt större eller mindre förråd af jordbruksalster, anser jag medföra större olägenhet än fördel för bränvinstillverkare i allmänhet. I följd af stadgandena i 22 § måste nemligen bränvinsbränningen vid hvarje termins slut afbrytas för uppmätning af tillverkningsbeloppet, hvarigenom tidsförlust och minskning i tillverkningen förorsakas; och om bränvinsbränningen går mindre väl och ger mindre godt resultat under de första veckorna än under de följande, hvilket lärer vara vanliga förhållandet, enligt hvad sakkunnige män för mig uppgifvit, kan lätteligen förlust för tillverkaren uppkomma vid beräkning af öfverskottet eller minskningen i det anmälda tillverkningsbeloppet enligt 22 och 53 §§. Jag får derför vördsamt tillstyrka: att någon förändring i 2 § 1 mom. af nu gällande förordning icke beslutas.
Att nu i hvarje sådan händelse uppleta läkaren på fle-i re mils afstånd, att i vådans ögnablick icke anträffa honom: att sjuk och utmattad föras fram Och åter, örn äfven under den blidaste årstid, äro påfaglige olägenheter, som fordra ett rättvist afseende. Genom läkarens stationerande i Kungsbacka, undanrödjas alla dessa olägenheter, så väl som den i medico legala mål hittills existerande långsamhet; äfvensom en icke obetydlig besparing i reseoch dagtractaments-kostnader vid döda kroppars besigtning, vid mönstringar af Beväringsmanskapet Den 15 Febrttarii. 341 och vid öfrige allmänna läkareförrättningar vinnes. Af alla dessa nu anförde grunder och de flere vid ett nogare skärskådande af ämnet sig framställande omständigheter och förhållanden, får jag vördsamt och ödmjukast yrka antagandet på stat af en ProvincialLäkare för norra Halland med station i Kungsbacka, samt anhålla om remiss häraf, till ej mindre allmänna Besvärsoch Qeconomieän StatsUtskotten, till den åtgärd som pä dem hvardera ankommer. Herr af Därtill, Isac: Sedan tjensthjonens flyttningstid blifvit ändrad ifråu den 1 till den 2a October, är äfven angeläget att ändra Upsala höstmarknad från den 1 till den 24 October och Norrtelje höstmarknad från den ro October till den 3 November ; Ty nästan hvar husbonde, j norra delen af Stockholms, största delen af Upsala och östra delen af Westmanlands Län, hvars arbetsfolk och tjenare färdas till dessa marknader, måste eljest nu som förr, betala deras sommarförtjenst och årslöner den 1 October och sedan sakna deras händer nära 3 veckor i stället för tillförene en vecka. Dessa marknaders framflyttning till ofvannämnde dagar blcfve i synnerhet nyttig för de tjenande som Den rf Februnrii, gifta och bosätta sig om hosten: ty de kunna svårligen dessa veckor skaffa rum och föda åt de kreatur, de i marknaderna behöfva köpa, förrän de få tillträda sina nya boställen.
Följande morgon besökte han med Thomas och Dordej Karis' kyrkogård. Ingen vård, intet kors angaf den graf, där den okända i tiden blifvit gömd och glömd i ett hörn af de dödas nattläger, där de vänta på morgonen. Några vissnade löf och en tunn drifva, såsom af frusna tårar, betäckte den okändas hviloplats i en främmande jord. Alla förnämligare döda lågo begrafna under kyrkans golf. Den trånga kyrkogården öppnade sina kamrar blott för de fattiga, de ringa, de, hvilka, sittande lägst vid jordens gästabud, vänta upphöjelsen ... Främlingen kastade sig ned och kysste drifvan, såsom han kysst golfplankan. Det var som om drifvans frusna tårar hade smultit för denna brännande kyss. Därefter uppstod han, tryckte i Dordejs hand en tung börs och sade: Hon var en Israels dotter. Jag vill icke förnärma dig, goda kvinna, som varit barmhärtig emot den öfvergifna, men du förstår, att en af oss icke gärna hvilar ibland de oomskurne. Lofva mig att omhägna denna platsen med en mur af huggen sten och plantera därinom rosenbuskar, hvartill jag i vår skall skicka dig telningar från det heliga landet. Israels Gud föröke i välfärd dig och ditt hus, såsom David säger i 37:de psalmen: »den barmhärtiges säd skall varda välsignad!» Främlingarne fortsatte resan västerut. I deras pass hade Dordej läst det underliga namnet Ruben Zevi. Judar! Dordej korsade sig; man brukade ännu korsa sig här i landet. Hvem kunde en så gammal jude vara, om icke Jerusalems skomakare? Och han hade gästat i Kaskas torp han, som lefvat i sextonhundrade år han, som sett frälsaren han, som förvägrat Guds Helige att hvila under bördan af korset han, som gick fridlös kring jorden från släkte till släkte! Och denne fridlöse gengångares dotter låg här begrafven; hon kunde ej ha varit mycket yngre än sin fader, fastän hon sett ut att knappt vara tjugu år gammal! Bennu och Hagar voro barn af en så förunderlig släkt! Och hon, Dordej, hade fått penningar för att plantera rosor från det heliga landet på en gengångerskas graf
Den 28 April f. m. 335 endast afser boställsinnehafvare och arrendatorer, föijer dock häraf, att det ifrågavar. stadgandet bör utur allmänna lagen försvinna och i stället, oin det vore nyttigt, införas uti BoställsOrdn. och författningarna för boställsinnehafvare eller uti contracten för arrendatorerna. Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derå, att förbudet icke innefattar blott foder, utan jemväl alla skogseffecter, näfver, torf, m. m. Vill raan, för att bevisa lagstadgandets oskadlighet, säga, att detsamma icke efterlefves, så torde detta icke utgöra skäl, att det skall i lagen qvarstå. Jag har väckt frågan, icke för dess egen vigt, inen för principens skull, att nemi. såväl detta som de flesta öfriga stadganden i Byggn.balken böra utur allmänna lagen utgå, emedan de icke tillhöra den allmänna civillagstiftningen, utan särskilda administrativa författningar. För öfrigt öfverlemna!' jag till R. o. Ad. att bestämma, huruvida återremiss skall äga rum; men för min del föiklarar jag, det jag anser Utsk. icke hafva inträngt i idéen af min motion, utan, med förbiseende deraf, ensidigt uppfattat frågan. LagUtskts betänk. Wto 26 blef af R. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning Oecon.Ulskts d. 21 dennes på bordet lagda betänk. Wto 34, i anledn. af väckt motion derom, att de 124 ttr spannmål, som under benämning af domkyrkotunnor nu ärligen gå från Hernösands stift till Upsala domkyrka, hädanefter må tillfalla Hernösands kyrka. Frih. Ehrenborgh, Gasp. Wi 1 h.t Ehuru jag, i saknad af nödiga handlingar, icke är i tillfälle att ingå i närmare gransknifig af förhållandena i denna fråga, har jag dock utaf den upplästa reservationen funnit min uppmärksamhet fästad å ämnets behof af en grundligare undersökning, än den Utsk. företagit; och då Frih.
undantngavis grofr .. Ofvers#ttningen liimnar diiremot myclret Bfrigt att onslca. Icke] log med att ~nA.nga fulllroildigt engelslra begrepp och termer finnas liiinnade ntau forklaring, sjalfva ofversiittningen vimlar af anglicismer, och 51: p i sina stiillen allcleles orilrtig. Om tvb af de in&amp;nga leionen heter det: ~cle salrnade inod att start&amp; fram och hjiilpn siy qjalfi; cr&gt;&gt;, i st. f. taga sitt rof. IS l " r i SydnPriltul. En svensk guldgriifvares beriittelse om sina Bfventyr i gnlclls~ndet. Af I&lt;. J. KXi~striinz, med 50 illustrn-, tionel: ocli en Irarttl. ' T Illiften A 50 are. Denna bolr iir redau: ~ f clet slriilet intressant, att det 5ir en svenslc, en ~ m g ocli kiiclc nii.rking, soin for oss slrildrnr, huru han bryter sig en baua i det fjBrrnn lc~nclet och slutligen blir gnldgriifrare p&amp; de afrilranslm f8lt; en. Halls oden, forst sBsoin sjoman, sedan sisoin soldnt i~nder ongelsmiinnens big med Iraffrerna, s&amp;soin lzoclr ocli slutligen gnldgriifvare, iiro slddrade 11 % ett intressant och f~ngslande siitt och biirn den oinissklinnelign prBgeh af nigot upp lefradt. Skildringarna af boers, znlus, f~.anistallningen tlf prins Louis Napo.leons dod. teckningarna af P a d Kriiger och C !ecil Rhodes aro b %de bildande ocb roande. Skada iir dock, rttt lncd allt detta.
Man kan således antaga att 1,470 hela hemman, med en befolkning af 56,000 personer och enligt upplysningar, som blifvit hämtade dels af Chartor, så vidt sådane varit tillgänglige, och för öfrigt af hemmansegarnes uppgifter, en ägovidd af 44^,585 tunneland hafva tillräcklig skog samt att 3,224 hemman, med en ungefärlig ägovidd af 453,961 tunneland och befolkning af 106,200 personer kunna anses för slättland. Häraf visar sig att befolkningen i skogsbygden väl vid jemförelse med hemmantalet lill och med öfversliger slättbygdens befolkning, men är ungefärligen hälften mindre när man beräknar ägovidden; hvartill orsaken lätt igenfinnes deri, att hemmanens områden måste vara vidsträcktare, der de inbegripa skogstrakterne. Jordmånen i de orter, der Skog finnes, är för det mesta sandig, men med högst få undantag är den å hela slättland®* af utmärkt god beskaffenhet. På den så kallade Falbygden i trakten off' kring Falköping i en sträckning af 1 å il mil derifrån finnes u 5 (jvä1' \ s alltid S”?"a än .bes,äi *■ brukning. Förre Krono-Parkcn Hillet i Eime H ö-U 'V™ däl‘S dan blifvit till största delen upplåten till „ LT f°r flere 5r se~ ehuru hörande till slättbygden sandioch <n -f ar docIc» finnas, hvilka efter en Cm v 1 Ä ] ‘L Åtskilige större mässar fruktbare, och nyttan äfen sådan ansfrid ^ ^unde odlas och göras les med afseende å dess verkan celi ilima teirfiffE .°bestridliS’ s*rde~ taga ingen betydlig vidd i jemförelse meri T oldMttnilg> men de upp verkan pä Hille? är icke iX s bärande ali “ °m[*<k <Kh <■«“ stakelför förbättringen nåskviirGc nf .
Då man vidare på ena sidan yrkar, att, så vida ett Stånd ogillar ett förslag, votering i förstärkt Utsk. då bör afgöra frågan ur den synpunkt nemi., att intet Stånds mening må kunna förtryckas, kan jag icke anse det consequent af samma talare att yrka, det frågan må förfalla, då två Stånd stadna emot två. Consequensen synes nemi. fordra, att frå 19 H. 1.4 260 Den 19 Februari. gan äfven då hänsljutes till förstärkt UtsL. Jag skulle-derföre tro, att 56 §, med endast några mindre förändringar och uteslutanden, skulle kunna qvarblifva i sitt nuvar. skick, och jag föreslår i öfverensstämmelse härmed följande redaction: 56 S-. Göras åter i RiksStms plena anmärkntr, som hindra förslagets antagande, blifve de till Constit.Utsk. hänvisade. XJtsk. åligge då att till RiksStln med ett förnyadt utlåt, inkomma. Förena sig derefter samtliga RiksScn om detta förslag, hvile det till slutligt antagande eller förkastande vid nästa i-iksdag. Blifva åter &c. (se 56 §.) För tydlighetens skull kan man förändra 81 § på följande sätt: Denna Regeringsform &c. verkställa, R. St. må icke å den riksdag, då Ulsk. någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande densamma antaga. Blifva &c. (se 81 §.) Denna förändring är högst enkel, och jag tror, att den uppfyller det åsyftade ändamålet. Gr. Horn: Då man framställer ett förslag, är man skyldig att förklara och förevara det. Jag skall då först fästa mig vid Hr Cedefsehjölds anmärkn. i afseende derå, huruvida man bör bereda lättnad för eller söka försvåra grundlagsförändringar. Jag tror icke, att mitt förslag innefattar den vidsträckta tanka till beredande af lättnad, som Hr Cederschjöld deråt velat gifva. Jag underkänner ingalunda den sats, att ett lands grundlagar böra befästas så mycket som möjligt.
Öfver väckt motion om stadgande, att den, som i tvistemål är af Under-Rätt fälld till Viteseller Ensaksböter, skall, om han vill hos Öfver-Rätt söka ändring, nedsätta böterne eller derföre ställa godkänd borgen, vid äfventyr, att hans talan eljest icke varder af Öfver-Rätt till pröfning upptagen. Lades på bordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den 4 November, Onsdagen den 4 Nov. 1829, Plenum klockan 9 Förmiddagen. Upplästes till justering nedannämnde fran ExpeditionsUtskottet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 216. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag för UndervisningsVerken i Riket. Angående ett beviljadt serskildt anslag för den nya Elementareller ProfSkolan i Stockholm. Angående f. d. Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning och utredning. ExpeditionsUtskottets förslag till Skrifvelsen N:o 216 begärdes på bordet utaf Herrarne a f Wingård,', Johan, Rothlieb, Axel, och Tham, Wolrath, men Utskottets förslag till de underdåniga Skrifvelserne N:ris 217 och 218 blefvo af Ridderskapet och Adeln godkände, Föredrogos ånyo och biföllos följande från StatsUtskottet inkomne, och den 8 sistlidne October eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden: Af den 17 sistlidne September: N:o a56. Så väl i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stan - Den 4 November. der, angående någon jemkning i grunderne för RecognitionsSkogarnes skattläggning, som i väckt fråga om åtgärds vidtagande, till påskyndande af ännu oskattlagde RecognitionsSkogars skattläggning.
Visserligen förutsättes, att de sålunda regenererade menniskorna skola vara förbålt hyggliga och ädelsinnade (sjelfva vargen är ej oftare varg, än när han är hungrig eller drifves af sina vargfantasier), ja enligt den Almqvistska förbättringen af läran, skulle man tillika omsväfvas af musikens (förstås: också regellösa) toner, dikta sagor och Mabinogier i jaspispalatser eller under skuggan af acacier och „cyparisser„ , binda kransar af rosor eller rubiner, spisa guldfrukter och kalkonpastejer på hotellet, samt om nätterna stifta fria, ständigt nya äktenskap. Men skulle någon, under detta herrliga, högpoetiska, ofjettrade lif få den fantasien, att blanda några gran arsenik i grannens vin, eller, i ett anfall af varglynne, steka och spisa opp honom, så är detta också en af „de oförytterliga rättigheterna„ , ett af det primitiva naturlifvets privilegier. Till anthropophagien har man visserligen ännu icke kommit; under första revolutionen åtnöjde man sig med att blott nyttja skor af menniskoskinn; man blott slagtade, men åt ej offren. Dit måste det komma, när man går „den räta linien„ ända till dess slut: när individen oförhindrad går fram till målet „i sitt väsendes sanna bana.„ Men vi vilja hålla oss till läran, sådan den hittills är godkänd. Den lemnar ett tillräckligt utrymme för egenviljan. „Skapelsens mening„ – säga dess adepter – „är att jorden tillhör alla, egendomen är gemensam för alla.„ De, som icke gå alldeles så långt, stadga, att ingen är berättigad att ega utöfver en viss förmögenhet, allraminst en sådan penningemenniska, som schackrar eller procentar, lefver af de fattigas svett. Men emedan det nuvarande oförbättrade samhället, der »conventionen„ , „den orätta troheten„ beklagligen än gäller, ännu tillåter slikt, så kan det ej blott vara tillåtet, utan „en helig pligt„ , att röja en sådan Harpagon ur vägen, vore han än ens välgörare eller bästa vän.
St:r ville uptaga ett lån, nominell upgnende till 35 millioner, fast effektivt till .25, för att undvika ny skuldsättning vid nästa Riksdag, så tror jag att man skulle kunnat åstadkomma en sådan paus, som enl. min upfattning vore nödvändig i afs:de på den utländska skuldsättningen. Jag är. som jag förut vid flera tillfällen haft tillfälle att yttra, en varm vän af ett inhemskt foudsystem, då det är fråga om produktiva företag, och det är just derföre, att här är fråga om dylika, som man ej längre bör fortfara med uptagande af ett utländskt fondsystem. Genom att förut hafva beviljat 20 millioner utländskt lån, och om vi nu uplåna 35 millioner, har Svenska Staten skuldsatt sig för en summa af 5 5 millioner. Dessa 5 5 millioner, förvandlade med ränta, kan man beräkna till 3 millioner orri året. Jag tror dock att det vore skäl att afvakta åtminstone resultatet af de intrader, som jeruvägarue kunna gifva, och äfven hvad nya hjelpmedel industrien förmår framkalla, innan man fortsätter jernvägsbyggnaderna med utländska lån. Då nu denna fråga redan nr diskuterad, hade jag ej ämnat vidröra densamma, såvida icke Hr von Koch genom sitt yttrande upfordrat mig dertill. Afven Gr. af Ugglas har sökt förklara att, om man på det sättet kunde till nästa Riksdag hindra en skuldsättning utrikes, vore derigenom en stor fördel vunnen. Man har ytterligare under debatterna talat om hvad jernvägarne kunde gifva i inkomst; ty man har trott att ingen vinst deraf vore att vänta. Jag ber att i det fallet uplysningsvis få anföra några, visserligen ej på Riksdaler!! riktigt noggranna, men dock Pe,n 15 Febrtiari e. m. »0» tillförlitlig» siffror, hvilka hafva varit tillgänglige för StatUtsk:ts Riksgäldsafdelning vid detta ärendes behandling, och hvaraf man kan se till hvad belopp behållningen på vestra och södra jernbanorna under loppet af el t års tid upgår.
Endast personer af inflytande och betydenhet blefvo uppsökta af den sluge partigängaren, och Hessenstein var i sina egna ögon en mera vigtig man, då han hörde, att Pechlin stod i hans förmak. Efter en mönstrande blick i sin spegel och en derefter lämpad min gick fursten några steg sitt främmande till mötes, emottog Pechlin med utsökt artighet och förde honom, med afsigt, till soffan i ett dyrbart möbleradt rum, med sidentapeter och förgyllningar, der ena väggen var upptagen med fyra afbildningar i kroppsstorlek af Fredrik I, med sina begge gemåler: Lovisa Dorothea Sophia af Brandenburg och Ulrika Eleonora af Sverige samt hans erkända älskarinna, riksgrefvinnan Hedvig Ulrika Taube. Fredrik var aftagen i kunglig skrud, med guldstickad purpurmantel kantad med hermeliner. På samma sätt drottningen. Begge dessa taflors ramar voro prydda med kungliga kronor. En kurfurstlig syntes öfver landtgrefvinnans afbildning, och hon bar en blå, hermelinsbebrämad mantel. Fröken Taube var – sällsamt nog – afmålad i en nunnas drägt; men taflans ram var sirad med riksgreflig krona. På en förgyld plåt under konungens bild fanns inskriften: «Gifven af Fredrik I, Sveriges, Göthes och Wen«des konung, landtgrefve af Hessen, åt Fredrik Wil«helm von Hessenstein.« På en präktig fotställning stod under dessa taflor en bröstbild i hvit carrarisk marmor af prinsessan Sophia Albertina. – «Ert besök, min general, både hedrar och fägnar mig« – sade Hessenstein, i det han böd Pechlin plats i soffan –; «men er tid är så upptagen af statsvärf, att jag ej lär kunna tillskrifva endast er vänskap för mig det nöje, herr baron nu gör mig.« – «I brydsamma tider, min furste, är det helt naturligt, att man närmar sig till dem, på hvilka det allmänna bygger sina förhoppningar« – svarade Pechlin. – «Mitt inflytande är dock, som generalen rätt väl vet, för närvarande temligen begränsadt.«
Yrid såväl förslags upprättande, som utnämningar till öfriga i § 40 uppräknade tjenster, skall fullt erforderlig skicklighet till sysslans bestridande, i förening med ett redligt och anständigt uppförande, utgöra första grunden för befordran, och den sökande, som dessa egenskaper förenar, vara förvissad, att oförkränkt njuta till godo sin tur och anciennitet inom verket; börande likväl, vid ledigheter till Kassörs beställningar och Kamererare-svsslan i kassa-afdelningcn, företrädesvis i betraktande tagas den pålitlighet och serskilda fallenhet för verkets och allmänhetens betjenande, som dessa befattningar fordra. Tur och anciennitet räknas från första fullmakts-datum inomhvarje tjenstegrad; samt dels att 46 § i Banko-reglementet, måtte få undergå följande förändring: 6:o. Skulle Fullmäktige frångå Understyrelsens förslag till Kassörsbefattriing samt Kamererare-sysslan i kassa-afdelningen, vare Understyrelsen fredad från ansvar för de olägenheter, som kunna uppstå genom dessa tjensters besättande med andra personer än dem, för hvilka Understyrelsen förklarat sig ega förtroende; dock under förutsättning, att något å dess sida icke är vid uppsigten och kontrollen uraktlåtet. i .Jemlikt 70 § i Banko-reglementet håfve tjensteman, som öfvertygas om ärerörigt brott eller annan förseelse i allmänna lefverud af den svåra beskaffenhet, alt verkets trygghet 6 B anbokis kottets Memorial, N:o 75. »'Iler anseende ovilkorligen fordrar hans endtiedigande, gjort sig förlustig sin vid verket innehafvande tjenst.
Han skakade på hufvudet med en min, som om det hela vore en gåta. Hon såg på honom länge och forskande. »Ah!» utropade hon och brast i skratt, »ni trodde att jag var fattig?» Men plötsligt mörknade hennes ansigte, hon kom att tänka på, hur i så fall hans ord om hennes ylleklädning helt enkelt varit hjertlösa. Hon slog rasslande ihop solfjädern och lemnade rummet. Han stod och såg efter henne; hon var verkligen så elegant, som han kunde önska, men förvåningen hade gjort honom handfallen, han kände sig främmande. Då hon var borta knackade han på sin mors dörr och steg in, hon stod vid spegeln och fäste kragen. »Mamma», sade han, »är Hildur rik?» De nämde henne alltid vid dopnamnet då de talade om henne. »Herre Gud, det måtte du väl veta!» »Nej aldrig i verlden har det fallit mig in. Hon – så enkel!» »Det är princip.» »Dumheter», mumlade han och gick. Inom tio minuter var Hildur omklädd, och när hon kom utför trappan kastade hon en triumferande blick på kandidaten, som höll vagnsdörren. Utan att behöfva ta ett tag i sin korta ylleklädning, satte hon den eleganta pariserskon på fotsteget och sprang upp. Hela aftonen var hon idel munterhet. Der låg en glans i hennes ögon, en smidighet i hennes rörelse, som icke var spelad. Hon blef firad och observerad, men för kandidaten egde hon knappast ett ord. Han å sin sida kastade mörka blickar både på henne och dem hon dansade med, sjelf dansade han föga, utan gick i stället omkring och strödde ut qvickheter och sarkasmer. En gång kom han och satte sig helt nära henne, men då han fortfarande teg, reste hon sig och gick. Sedan undvek han henne. Då man efter hemkomsten lagt af ytterplaggen, och doktorn gått in till sitt, sade Hildur god natt åt doktorinnan och kandidaten, för att från tamburen gå direkte in i sitt rum. Men kandidaten behöll hennes hand i sin, och ställande sig mellan henne och sin mor, på det att denna icke skulle gifva så noga akt, sade han i låg, upprörd ton: