Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men likasom det ansetts olämpligt, att de till aflöning åt Expeditions-Utskottets Förslag till unäerd. Skrifvelse, N:o 169. 71 skollärarne anslagna medel användas till förstärkande af byggnadsfonderna, så kunde det, under nuvarande förhållanden, ej vara lämpligt att för detta ändamål använda presterskapets lönemedel. Presterskapet egde billiga och rättvisa anspråk att deraf komma i åtnjutande för tillvägabringande af en enkeoch pupill-kassa, som länge varit behöflig, och hvarigenom den vinst skulle beredas äfven församlingarne, att de extra nådåren kunde i en framtid upphöra. Kostnaden för åtnjutande af undervisning vid de offentliga läroverken vore måhända ingenstädes så ringa, som i Sverige, och det syntes derföre icke olämpligt, att då, med få och obetydliga undantag, Staten ensam bestrede lärarnes aflöning, för de barn, som begagnade elementarläroverken och icke vore medellösa, något bidrag lemnades för lärohusen. Ett sådant bidrag, om det ej bestämdes till högre än 5 Ridr i terminen för hvarje lärjunge, kunde ingalunda blifva betungande, men skulle likväl, med hänseende till lärjungarnes antal, betydligt öfverstiga byggnadskassornas nuvarande inkomster från lediga prestsysslor och lemna tillgång icke allenast till läroverkshusens underhåll, utan ock efter hand till bildande af en fond, hvilken, isynnerhet i de stift, der läroverkshusen i allmänhet befunne sig i godt och försvarligt skick, kunde förse med medel till erforliga nybyggnader. Då, vid landets stigande utveckling, behofvet af undervisning och i sammanhang dermed af rymliga och tidsenliga skol-lokaler alltjemt ökas och då Staten blott undantagsvis bör betungas med kostnaden för uppförande af läroverksbyggnader och deras underhåll, synes det Rikets Ständer vara särdeles af behof påkalladt, att på ett ändamålsenligt sätt bilda byggnadskassör för de särskilda skolorna och sätta dem i tillfälle att framdeles kunna bekosta uppförandet och vidmagthållandet af nämnda lokaler.
Här yppar sig den skiljaktighet, att, hvad angår embetsoch tjenstemän, man Den 27 Maj f. m. 385 man öfver deras verkliga inkomster har en gifven kontroll, så att, ehvad de äro ledamöter af Taxerings-komitéerna eller icke, deras taxering bestämmes af sig sjelf, enär ifrån vederbörande verk inkomma npgifter på lönernas belopp, men hvad deremot beträffar närings-idkarnes inkomster, är en sådan kontroll alldeles omöjlig. Då upstår det förhållande, att när Taxerings-komitéerna uti städerna äro på det sätt sammansatta, att halfva antalet ledamöter utgöres af just sådana personer, hvilkas icke synbara förmögenhet skall beskattas, utan att man eger någon kontroll å densammas verkliga belopp, så blir denna andel af Komitéen lätteligen den öfvervägande och dömraer således uti egen sak. Skulle äter en sådan förändring ega rum, som den af Hr Flach förordade, sä skulle följden blifva den, att de personer, hvilkas icke synbara förmögenhet skall upskattas, icke till antalet vore öfverlägsne de serskildta klasserna, hvarigenom desse öfrige ledamöter vid taxeringen finge en afgörande röst. Då fråga är om beskattningen af handelsoch näringsidkare, så begär man naturligtvis uplysningar om dessa personers inkomster, men af hvem skola väl dessa uplysningar meddelas? Jo utaf det stora antal taxeringsman, som just tillhöra det yrke, som skall beskattas. När då flere personer på en gång intyga, att den eller den personen icke har mera än så eller så stora inkomster, hvad skola väl då de öfriga taxeringsmännen göra? De måste, äfven om deras öfvertygelse är att beloppet är för litet uptaget, likväl rätta sig efter hvad de till antalet talrikare taxeringsmännen vitsorda och intyga. Ett sådant missförhållande synes mig böra afskaffas, och jag tror, att det skulle ske derigenom, att Hr Flachs motion vunne afseende, så att antalet af de serskildta klassernas taxeringsman blefve lika.
Att tillvarataga dessa krafttillgångar, att omsätta denna kraft så, att den kommer att specielt främja de menskliga syftena, det är nutidens tekniska uppgift. De största svårigheterna, som därvid äro att öfvervinna ligga deri, att man saknar medel att tillvarataga kraft, som utvecklas på ett ställe, der den icke är lämplig för människans syften t ex. kraften af ett aflägset vattenfall, och öfverföra den till en folkrik trakt, der den kan användas för produktiva ändamål. En sådan krafttillgång, som t. ex. vattenfallet vid Elfkarlebv erbjuder, kan under närvarande förhållanden endast delvis tillgodogöras. Man har visserligen föreslagit att begagna dess kraft till att upplysa åtskilliga stader, men den förlust, somuppstår genom den långa ledningen, blir så betydlig, att företaget kanske blefve mindre ekonomiskt lönande. Om man deremot kunde uppsamla den på ett stålle befintliga kraften i smärre maskiner, dela ut dem i små portioner, vore ju dermed mycket vunnet Med nutidens billiga kommunikationer kunde dessa kraftuppsamlingsmaskiner utan för stor förlust sändas från den ort, der de erhållit sin kraft, derde blifvit laddade, till alla de olika trakter, på hvilka man hade bruk för dem. Man skulle på så sätt dela sönder ett vattenfalls energi och skicka ut delarna öfver hela landet Af alla nyare uppfinningar på elektricitetens område är säkerligen den, för hvilken i denna uppsats skall redogöras, den 8. k. accumulatorn den, som är mest lämplig att använda vid tillgodogörandet af alla de kraftkällor, som nu rinna bort obegagnade. Såsom namnet angifver afser den att uppsamla elektricitet Den elektriska strömmens egenskaper torde vara temligen allmänt bekanta. Det är den elektriska strömmen, som åstadkommer det elektriska ljuset; medelst elektriska strömmar kan man sönderdela kemiska föreningar och åstadkomma de finaste aftryck af allehanda industriella föremål (galvanoplastik), medelst elektriska strömmar kan man slutligen åstadkomma rörelse; man kan drifva maskiner, större och mindre, man använder elektricitet som drifkraft vid spårvägar och mindre elektriska jernbanor m. m. Vid alla dessa tillfallen gäller det att erhålla en elektrisk strö ».
Det är af besia, ester mm tanka nog gällande skäl, som jag får underställa Höglostige Ridderskopets och Adelns widare ompröfwande och bestuk, om icke de af wara medbroder, som bliswa Ledamöter af Lando - Utskottet, afwett som de, som skola granska Riksgälds-Lemroirers förwaltning sedan sidsta Riksdag, atmindstone defie sidstttämnde, sa wida uppenbarandet af Languens tilstand skulle anses betänkeligt, ma, i allt hwad besia bada allmänna werk rörer, frikallas fran all tysthets ed, och i stället erhålla behörig Instru» Nion at, hwad Lanrjuen angar för de trcnne deruti deltagande Standen, jamt rökande Riksgälds - Oontoirek för samteliga Riks. Stånden noga och offcnteligen upgifwa i hwad tilstand besia werk sig nu befinna , och huruwida misitag, derest de förefinnas, antingen ensamma eller sammanlaggda med andra oförsedda omständigheter wallett bristerna, pa det Riksens Ständer, om de sä nödigt pröfwa, mä til allman kundskap detta förhållande komma lära. Et förfarande som torde wara nödigt i en tidepunkt, da Rikets penningewerk kommit i den mest beklageliga ställning, samt et pa rigtig kännedom stad 6 ^ gadt ock) grundadt fullkomligt förtroende, blott med nog säkerhet torde kunna forma hwarje nitisk Medborgare til de »villiga upoffringar, söm för Starens gemensamma räddning nu finnas nödiga. Jag förbehåller mig afwen ödmjukeligen at med detta kvlLmorial fa, hivad Lsnc^uen angar, Ivanda mig til de twänne öfriga deruti deltagande, äfmen som röranix Riksgälds-Lonroirer til samteliga Riks - Stånden. Norrköping den 19. Marni 1800. ^Irs »vist. Begärdes as Friherre Lrjsrnelä pa bordet.
Domstolens yttrande ock innebär, ingalunda må anses vara af erfarenhetens vitsord bekräftadt, hvaremot med visshet torde kunna antagas, att om i följd af det högre bötesbelopp, som vid saknad af suspensionsstraffet ofta måste en felande tjensteman ådömas, förvandlingsstraff, som väl ofta blefve fallet, skulle behöfva tillämpas, sådant vöre i vida högre grad än suspensionsstraffet ej allenast förödmjukande för tjenstemannen sjelf, utan äfven nedsättande för embetets värdighet; hvarföre, och då i allt fäll det armod, hvari, genom utgifvande af ett högt bötesbelopp, en tjensteman alltför ofta kunde blifva försatt, stundom ej kunde undgå att utöfva ett menligt inflytande på tjenstens behöriga skötande, Rikets Ständer ej ansett rådligt att utesluta suspensionsstraffet. Det är dess bibehållande, sorn föranled t den förändrade redaktionen af 15, 16 och 17 §§. 3 KAP. Om delaktighet i brott. Den enda förändring, Rikets Ständer i detta kap. funnit nödig, rörer 4 § och utgör endast en redaktionsförändring. hvarigenom Rikets Ständer ansett förslagets mening vara på ett mera lättfattligt sätt återgifven. 4 KAP. Orri sammanträffande af brott och om förening eller förändring af straff, så ock om återfall i brott. I sednare mom. af 8 § hafva Rikets Ständer vidtagit en mindre redaktionsförändring derigenom, att i ordställningen “äro straffen af beskaffenhet att de, efter, ty i föregående §§ stadgadt är, ej kunna jemte hvarandra fullt verkställas“ ordet “fullt“ blifvit uteslutet. Detta ord har nemligen synts ogentligt för det fäll att fråga är t. ex. om både straffarbete och fängelse, hvilka straff, enligt hvad i 6 § är stadgadt, icke ens till någon del kunna verkställas jemte hvarandra. Ordet är i allt fall öfverflödigt. — För öfrigt är i samma moment uttrycket “vederbörande Hof-EäW‘ förändradt till “Hof-Rätten“. I 11 § hafva Rikets Ständer deremot för sin del beslutat en förändring i sak.
Les pourparlers, que jäi eu ]’honneur d’avoir avec vous ees jours derniers ont constaté — je crois pouvoir lälfirmer que noiis notis trouvons completement däccord quant aux points essentiels, qui devront entrer dans läcte dälliance projetée eritre le Danemark et les Royaumes unis»; — och i Svenska kabinettets dépeche N:o 100 af den 5 Oktober 1863 till vår minister i Köpenhamn heter det: »Om, emot all förväntan och i trots af de föreställningar, sorn blifvit detsamma gjorda, Tyskland skulle försöka ett infall i Schlesvig, tro vi oss kunna med tillförsigt försäkra att Danmark med fullkomlig trygghet skulle kunna förlita sig på aktivt understöd från mer än en makt, och för vår del, ehvad en traktat blifvit ingången eller icke — tveka vi icke att på det bestämdaste lörklara att, i händelse af ett anfall från Tyskland på Schlesvig, vi fortfarande hysa samma benägenhet som hittills att efter måttet af våra krafter och de tillgångar, hvaröfver vi kunna förfoga, erbjuda Danmark den hjelp, det af oss kunde påkalla. — Denna försäkran är Ni, Hr Grefve, bemyndigad att lemna Danska regeringen uti samma uttryck, som jag i denna dépeche begagnat.» Och på ett annat ställe i samma dépeche heter det, »att, om Danska regeringen tror sig böra vidhålla sin önskan om ett snart afslutande (af traktaten), äro vi, enligt min åsigt, af hvad redan i denna sak föregått, alltför mycket förbundne, att icke jag skulle anse för en pligt att, i hvad på mig ankommer, understödja en i sådant afseende yttrad önskan.» Man har visserligen velat gifva den tydning åt våra till Danmark gilna råd och löften om hjelp, att denna sednare endast afsåg att värna Danmark, för händelse det skulle anfallas till följd af 30 Mars-kungörelsen, och att i och med detsamma Danmark d. 4 Dec. 1863 återkallat sagde kungörelse, 8 Den 4 April f. m. vi voro lösta från våra löften.
Så väl den inflytande årliga Ca”pital-afbetalningen å nuvarande fastighetslån, utgörande omkring 180,000 R:dr, som ”ock den Capital-afbetalning å 1* procent ”å nu föreslagna nya fastighetslån, utgörande, då 5 Millioner blifvit utlånte, 75,000 a’R:dr, eller tillsammans årligen 255,000 ”R:dr, användas till fond, för alt bibehåi”la RänLe-Coupons vid deras värde; i hvil - Den 20 November f. m. ”Let ändamål det öfverlemnas till Baner”Fullmägtige, att på Börsen uppköpa hvad ”sorn der kan under alpari till försäljning ”utbjudas. Denna punkt afficherar ju tydligen, att motionairen förutser, att desse Capilal-dödare skola komma i misscredit, emedan BanroFullmägtige skidle uppköpa hvad som under alpari lill försäljning kunde utbjudas. Att sådant skulle inträffa, vill jag icke bestrida, så vida Banken kan få någon, som utbjuder för alpari; men det torde man få söka efter. Motionairens farhåga att bestämma lantan till 5 procent, emedan derigenom förmodas, ialt Capitalisler, som hafva sina penningar j fastigheter, skulle uppsäga dem för alt tillhandla sig Capital-förtärare, tror jag vara öfverflödig; ty den, som har sine penningar i fastigheter förvarade mot 6 procent, med visshet att få sitt Capital igen pä bestämd tid, han lär verkeligen icke ifrån denna ställning försätta sig i den, att mot lägre ränta frånkänna sig Capitalet cvärdeligen. Förslaget, att på sådant satt och med de vilkor Herr Lefren föreslagit, få låna upp penningar, kommer mig att erinra hvad en på en marknad svarade en annan, som frågade honom, huru commercen gick;— dåligt, sade han, ty nog är här speculanter, 238 Den 20 No vern her f. rn. men de hafva inga penningar; och de, sora hafva penningar, äro inga speculanter.
Svårt skulle det emedlertid icke vara att äfven visa, att, med 4 proets ränta, förslaget icke strider emot arithmetikens grunder; men jag åberopar i detta afseende endast hvad af nästföregående, talare blifvit anfördt. En annan talare har sagt, att man borde öfverlemna åt jordbruket att hjelpa sig sjelft, och man har trott sig finna en contradiction, då jag yrkat en ökning af rörelsecapitalet, oaktadt jag medgifvit, att våra näringar förkofrat sig äfven under den tid rörelsecapitalet varit inskränkt och betydligen blifvit förminskadt. Jag bestrider ingalunda, att i början af förminskningen af ett rörelsecapital näringarna kunna fortgå och äfven möjligen vinna någon förökning, emedan de icke så hastigt hafva känning af rörelsecapitalets indragning; men fortgår minskningen en längre tid, är det ostridigt, att näringarna slutligen skola hafva olägenhet deraf och tvingas att i samma mån upphöra att producera. För öfrigt förekommer härvid, att vissa bättre lottade näringar kunna fortgå äfven under en mindre gynnsam conjunctur, under det andra måste afstadna, eller blott svagt kunna fortdrifvas. Min öfvertygelse är, att hos oss jordbruksnäringen är en bland de mest vanlottade och således en af dem, som i främsta rummet lider af ett otillräckligt rörelsecapital; och då jag under 3 riksdagar hört allmänt klagas öfver landtmannens betryck, kan jag ej finna någon contradiction i min önskan af ett ökadt rörelsecapital till lättnad för jordbruket. I anledning af den yttrade mening, att man borde låta allt gå sin egen gång och hjelpa sig sjelf, frågar jag, om t. ex. Preussiska Regeringen följt en sådan lära, månne loa Den 3 Februari e. m. detta land skulle befinna sig på sin nuvar. ståndpunkt i industrielt hänseende? Jag tviflar derpå och troitvärtom, att landet skulle befinna sig i alla afseenden på en vida lägre punkt, än för närvarande der äger rum, samt att Preussen för dess nuvar. lyckliga ställning har att tacka en upplyst Regering, som insett behofvet af en motsatt princips tillämpning.
Vore det konseqvent, jag uprepar, vore det R. o. Ad. värdigt? — De modifikationer, som andre ledamöter framställt som tillägg lill det af Const.Utsk. framställda förslag, äro i alla fall af beskaffenhet, att jag tror att alla ledamöter af detta Stånd skola finna sig dermed tillfredsställde; och månne ej R. o. Ad. genom bifall till ett sådant förslag, som Hr Printzenskölds, bevisade den inkonseqvens, alt R. o. Ad. liksom med uttryckliga ord återlogc hvad Ståndet för några riksdagar sedan formligen förklarat. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hr Printzenskölds förslag är af beskaffenhet, att, om det antoges, skulle R. o. Ad:s nuvarande sammansättning varda bibehållen och allt hvad Const.- Utsk. föreslagit till förändring i Ståndens arbetsordning, allt hvad som ligger till grund för dessas sammanträdande på ett rum m. m. skulle derigenom vara uphäfvet. — Detta tillintetgörande åsyftar Hr Printzensköld. Hvad angår de hittills orepresenterades inrymmande i representationen, så har Ulsk. redan föreslagit hvad Utsk. ansett i det hänseendet vara att göra: hvarföre, och då Hr Printzenskölds förslag icke innehåller något mera bestämdt om den saken, jag afstyrker detsammas antagande till R. o. Ad:s gemensamma tanke. Hr Lefrén, Joli. Pehr: R. o. Ad. har fortfarande under flere riksdagar yttrat sig vara af samma åsigt, som den, hvarpå Const.Utsk. nu byggt sitt förslag, nemi. på afsägelse af den s. k. sjelfskrifvenheten. Jag tror R. o. Ad. handla rättast, då Ståndet inför verlden visar hvad som under hela tiden varit dess mening och önskan, nemi. att, med upoffringar af egna fördelar, bidraga till genomförande af en representationsförändring, af beskaffenhet att medföra gagn för landet. Många bemödanden hafva blifvit använde, för att komma vederbör:de att tro, att R. o. Ad. aldrig menat hvad i det hänseendet yttrats.
Ad:s beslut förena, och ett Stånd samma inbjudning anlagil, torde det icke vara lämpligt, att R. o. Ad. nu åter skulle frångå sitt beslut, för alt göra Pi esteSt. till viljes, hvilket vore nära nog en jullek. Jag hemställer således, att R. o. Ad. måtte blifva qvar vid sitt beslut, och alt målet, för att icke draga ut på tiden, måtte behandlas efter 3 mom. ag §:n Riksd.Ordn , som bjuder, att då hos RiksSlrn olika meningar uppstå angående nya Utsk:s tillsättande eller till livi 1 ket Utsk. uppkomna frågor och ämnen böra remitteras, och Stånden ej genom bestämd pluralitet kunna skiljakligheterna afgöra, äge då Const.Utsk. att med R. St:s ratt och i deras ställe derom besluta. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag skulle önska att få höra huru det prot.utdr. var styliseradt, hvarigenom den omförmälda inbjudningen från R. o. Ad. gjordes. Då conceptet till R. o. Ad:s prot.utdr. af den 29 sistl. Dec. icke nu för ögonblicket var till hands, upplästes utur PresleSt:s prot.utdr. den del deraf, som innefattar upptagandet af R. o. Adis inbjudning. Likaledes upplästes StatsUtsk:s mern. N:o 4'7i ang:de handläggning af frågor rör:de disposition af den till allmänt nyttiga ändamål anvisade andel af bancovinsten. Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad:s inbjudning angick således summan, men icke frågan antingen målet skulle behandlas af StatsUtsk. allena, eller af Statsoch Ekon.- TJtsk:n i förening. Enär nu Frih.
N:o 114- utan att likväl öfver ämnet sprida ett större ljus, hafva Utskotten i noggrannt öfvervägande tagit; och hvad först angar frågan om anstalters vidtagande att, till vissa, för längre eller kortare tid, bestämda minimipris, med användande af allmänna medel under goda år, upphandla och i Kronans eller enskildas förrådshus upplägga Spannmål, för att, vid infallande missväxtår, föryttras; så och ehuru, å ena sidan, hvarken vådan deraf att, vid inträffande misväxt, sakna tillgång å säd, eller, de icke mindre skadliga verkningarna af Spannmålsprisens allt för hastiga fall, ofta till vanvärde, då landet blifvit nied god eller ymnigare skörd välsignadt, kunna motsägas, och, med afseende å dessa båda omständigheter, det således, vid första påseendet, vill synas, sorn voro de i denna del väckta motioner lika val grundade, som det goda och patriotiska i afsigten dermed är omisskänneligt; likväl och då,å den andra sidan, Rikets Ständer vid 1823 års Riksmöte, i sammanhang ined frågan om förra Allmänna Magazins-Inrättningeris uplosning, hos Kongl. Majit i underdånighet föreslagit det stadgande, ”att för Statens räkning hädanefter någon ^Spannmålshandel ej borde bedrifvas, utan att ”denna handelsgren borde oberoende öfverlem”nas tili den enskilda speculationens omsorger,” samt de af Rikets Högloflige Ständer till stöd för denria hemställan anförda skäl, i Utskottens tanka, äro lika grundade sorn allmänt erkände, anse Utskotten sig, med åberopande Statssamt Oec.-Utsk. Uti.
Utsk, den 12 Sept. 11. 2 e. ro. Betänkande, i anledning af väckt motion> angående skärpning i ansvaret Jör förskingring af i qvarstad satt gods. Uti ett hos Ridderskapet och Adeln ingifvet, och den 20 nästlidhe Lag Utskottets Betänkande, N:o 5. 5 Augusti till Lag-Utskottet öfverlemnadt, memorial, har Grefve .Patrik Adolph, anfört, hurusom de fall icke varit sällsynte, då gäldenars till fordringsegares säkerhet med qvarstad belagde egendom blifvit förskingrad. Ehuru till förekommande häraf det, enligt lag, vore tillåtet att ställa den under qvarstad satta egendomen i tredje mans vård, vore likväl denna utväg, serdeles å landet, ofta omöjlig att vidtaga, föranledande chica-ner, kostnader och uppträden, samt mången gång blottställande för vederbörande Executorer, i anseende till svårigheten att rätt uppfylla lagens föreskrifter i denna del. Då följaktligen berörde utväg icke alltid kunde begagnas, utan egendomen måste hos gäldenären qvarblifva, men denne, med afseende å det ringa hötes-ansvar af 13 Riksdaler 16 sk. Banco, hvarmed Lagen hotade den, som förskingrade i qvarstad salt egendom, jemfördt med den förlust, han befarade, derest egendomen försåldes på ulmälnings-auction, dervid den ofta borlginge för en fjerdedel al dess värde, icke sällan gaf vika för frestelsen att förskingra eller undangömma sådan egendom, har motionären ansett nödvändigheten påkalla en lörhöjning af berörde ansvar, samt i sådant afseende föreslagit, att bölerne för qvarsatt egendoms förskingring måtte eller Domarens beprölvande bestämmas från 13 Riksdaler 16 sk., till och med den förskingrade egendomens halfva värde.
Grefwe ve I» 6s,6ie wille i anledning af det sist uplästa Borgare-Ständets Protocolls-Utdrag anmäla, det, sä widt det wore honom bekant, nägot förbud emot den fria Lande-handeln icke mera än emot Spannemäls-handelni Worgare-Ständels Privilegier funnes infördt. Anmäldes och infördes en Deputation ifrän det Hederwärda Bonde-Ständet, anförd af Riksdagsmannen ifrän östergöthland, lA->Zr>u3 jonsson, hwilken upläste följande: Utdrag af Protokollet, hältet hos Hederwärda Bvndc-Ständet den 2Z April i8i°>. S. D. Sedan Bonde-Ständet noga öfwerwägat Riksens Höglost. Ständers Allmänna Beswärsoch Occonomic-Utffotts den zi fistledne Mars afgifne betänkande, i anledning af Kongl. Maj:tS Nädiga sivar till Riksens Ständer pa deras underdäniga strifwelse, rörande Wargeringen, har Ständet, pä den grund, att detta ämne förut warit ofmerlcmnadt till Utskottets handläggning, ansett sig utan att uppehälle; tiden med mälets Återremitterande, kunna detsamma till hufwudfakligt afgörande nu företaga. Boiidc-Ttändct, ssm med undcrdänig wördnad erkänner det förnyade prof pä Faderlig omsorg för Fädcrnes lan» - 988 Dsn 2Z Rpkil. landets ival, som Kongl. Majus kiögstberörde Nådiga smak innefattar, har nogsamt funnit bäve akt Rikets ana riva rande krigsmakt, i händelse af fiendtligt anfall, ar otillräcklig att förswara lindcts grönför, och, att den följakrligen, säsom et nödwändigt willtor för bibehållandet af Fosterlandets sjelfständighet, mäste, till befrämjande af ett sä »vigtig ändamäl, j mohn af dehofwet, jörökas.