Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då detta likväl nu skett, vet jag icke mer än ett sätt att undkomma de svårigheter, som uppstått genom vidrörande af ett yttrande från Regeringen att i annat än grundlagsenlig väg införa grundlagsstridiga lagbud. Detta är att antaga, hvad jag äfven innerligen tror, att Konungen aldrig läst, aldrig erhållit kunskap om dessa motivers grundlagsvidriga innehåll. Ja! jag vill äfven fritaga Konungens öfriga Rådgifvare från delaktigheten uti dem, utom StatsSecreteraren för fmanceärenderna. Jag kan dock icke fritaga Konungens Rådgifvare från något för mycken negligence, som kunnat låta den K. Propos. åtföljas af skriftliga motiver, innefattande grundlagsvidrigheter, utan att hafva observerat dem. I fall jag icke skulle utgå ur den synpunkt, att Konungen och Dess Rådgifvare aldrig genomläst dessa motiver, skulle jag anse denna discussion icke kunna föras på mera än ett enda sätt, det nemligen, alt man tillkännagaf en anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare. Man har redan hänvisat på denna utväg. Huru litet den båtar, tror jag mig redan i förmiddagsdiscussioncn hafva visat. Jag liar vid sista Riksdagen sett på detta rum, snart sagdt, lekas med anmärkningsanledningar, hvilka ock aldrig erhöllo någon påföljd. Af alla dem, jag öfverlefvat, har säkert ingen varit så stark och ofelbar som den förevarande, ehuru min ståndpunkt i samhället icke tillåter mig att väcka åtalet. Sedan saken nu här blifvit framdragen, måste jag yttra, det jag beklagar Konungens Rådgifvare, som på detta rum skola nödgas afhöra, huru ett från Konungens Statsråd utgånget och af en Konungens Statsexpedition expedie4 H. 22 ljo Den ii Mars c. m. rädt lagförslag varit med den ringa uppmärksamhet uppsatt, att extraordinarie!' inom samma Cancelli kunnat uppstiga och visa, huru det höga documentet hade bort vara redigeradt, för att icke fela mot Svenska språkbruket.
Vid 65 Vid öfverläggnmgar, sorn hos Rikets Stander ägt rum i denna fråga (exempelvis vid den i Hofrättens Utslag omnämnda 1835 års Riksdag) förekomma yttranden, de der tydligt utmärka, att förbudet afser just sådan verksamhet, som Ola Månsson ådagalagt. Ar nu förbudet öfverträdt — och jag kan ej annat finna — bör man vid bedömandet af ansvarsfrågan väl icke uteslutande fästa sig vid den i 78:de § af Reglementet omtalade närmaste påföljden, att att, »sedan Direktionen anmält förhållandet hos Fullmägtige, desse skyndsamligen skola förordna en annan Direktör i den (eländes ställe», hvilket stadgande icke innefattar någon straffbestämmelse, utan helt enkelt en reglementarisk föreskrift om verkets förvaltning, så att förfarandet dervid egentligen utgör en admmistrations-åtgärd. Man måste fast hellre uti gällande Ansvarighetslag söka den straffbestämmelse, som här kan komma i fråga. Man finner der redan i Usta § ett stadgande utan alla vilkor och inskränkningar, nemligen, att, »om någon Direktör öfverskridit eller afvikit ifrån de föreskrifter, hvilka Rikets Ständer angående Diskontverkens styrelse och förvaltning i Banko-Reglementet föreskrifvit, en sådan Direktör skall varda från befattningen skild»; hvarefter i o:te § bestämmes, att. «då sådant öfverskridande eller alvikande från Reglementet upptäckes, hvarpå åtal följa bör, Fullmägtige skola det genast anmäla hos Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, hvilken åligger att ställa den, om hvilken en sådan anmälan skett, under tilltal inför Svea Hofrätt; och afhålle sig denne från utöfningen af Direktörsbefattningen från det anmärkningen skett intill dess den tilltalade blifvit genom laga kraftvunnen dom frikänd».
N:o ii, angående upphäfvande af förbudet Uti i5 Cap. 2 §. Kyrkolagen, emot Kyrkomusiks begagnande under Fastelags-tiden. Af den 10 sisthdne Mctrsv Njo 12, angående upphörande af stadgandet uti 4 Cap. 2 §. JordaBa.lken om handsträckning vid fastighets köp i Staden, N:o \3, angående förändring af tiden för, SommarTingens förrättande. Från Allmänna Be/vårsoch OeconomieUt/Koitet: Af den 25 sifHeftnq Februari: N:o 4, om anläggande af en väg på allmän btkostnad emellan Öfver-Torneå och Kengis. Af den 8 sistlidne Mars: ' M/o 5., angående upphörande af den anstalt, att i officiella Tidningen införa kungörelser om ledige Kyrkovaktare-tjenster. N:o 6, angående tidens förlängande för de. allmänna utskyldernes erläggande. Af don i3 sistlidne Mars: N:o 7, angående yrkad befrielse för en, del af Lindes Bergslag ifrån skyldigheten aft Den 7 April e. m'. uteslutande afyttra dess kohl-tillverkning till Wedevågs Manufacturverk. N:o 8, om ändring i Kongl. KammarCoL legii Circulair af den 5l Julii i8o5 i de delar, sorn angå Frälsebondes befrielse från skyldig-, helen att tourvis bestrida Fjerdingsmanobefattningen, N:o 9, om utvidgad frihet till Väder-mjöl* qvarnars uppbyggande m. m. N:o io, rörande väckt fråga om upphäfyande af stadgandet, att, då Norskt Lakegods utur andra hand styckevis försäljes, viglen deraf bör i kärlet inbrännas, N:o 11, angående Gästgifveriet anläggning pch Gästgifvars tillsättande. Af den, 18 sistledne Mars: N:o r2, angående prestanda till Bruken af Åboerne å de Hemman? hvilka Bruksidkare till‘ skatte inlöst.
Att afhjelpa denna förlägenhet bör vara hvarje vältänkande Riksdagsmans innerliga önskan och ifriga b mödande, likasom att dertill föreslå rätta sättet Efter tn n tanka hafva Riksens Ständer, sjellve alltsedan i s:oy till en stor del vållat denna förlägenhet, genom de mindre väl beräknade mått och steg, sorn uti de till förevarande ämne hörande omstän. digheter tid efter annan vidtagits. Om Konungens Nåd och kraftiga bemödande icke vid alla tillfällen mellankommit, hade efter min öfvertygelse, den allmänna förlägenheten varit vida större, än hvad den nu verkeligen är. Jag förer Samma språk och tänker lika , med hvad jag yitraöe till Högloflige Ridderskapets och Adelns Pro'ocoll vid sista Riksdag; men då jag nu går att ytterligare upprepa hvad jag då fann nödigt och nyttigt, utber jag mig, att ej blifva misskänd för det jag nämner mine enskildte åsigter, när jag härmed förklarar min högaktning för alla de män, som efter deras öfvertygelse talat i detta ämne. Som jag i mångå år varit domare Den io Februarii, på landet, samt ägt en icke obetydlig jord derstädes, så bör jag känna de onera, som åt» följa hemman, Jag medgifver att intet bland dessa är för landimanoen mera tryckande och svårt, än rotering »skyldigheten; men detta är för dem ett nödvändigt onus, sorn existerat, och mäste fortfara, så länge Sverige icke vill upphöra, att räknas bland frie och sjelfsiändige Stater, och så vida Sverige icke vill förlora sine gamle Bundslörvanter, eller det anseende bland Europas magter, som det nu innehar Jag skall dessutom aldrig medgifva, att minskning i Roteringen, hvarigenom penningar eller spannemål drages från landsorterne, blifver i oeconomiskt afseende nyttig. Jag har betalt 50 Rdr Banco årligen för hvarje vacant nummer; desse penningar hafva bortgått från orten, utan att någonsin mer dit återkomma.
För tillvägabringande af en dylik öfverenskommelse erfordras dock, efter Utskottets tanka, upphäfvande af så väl Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, som ock af de öfriga sedermera i administrativ väg utfärdade Kongl. Författningar och Resolutioner, hvarigenom dels städsel-rätten Lill Halländska kyrkohemmånen blifvit kyrkorna och presterskapet tillagd, dels serskilde föreskrifter meddelats angående dessa hemmans utarrendering. Deremot synes någon rubbning af kyrkornas och presterskapets jordegandench disposftions-rätt till sådana hemman icke böra ifrågakomma, så framt kyrkorna och presterskapet kunna medelst donations-bref eller annan, före år 1819 utfärdad, lagligt vitsord egande, handling en dylik rätt behörigen styrka. Ehuru Utskottet sålunda hufvudsakligen instämmer i den åsigt, som legat till grund för Kongl. Maj:ls högslberörde Nådiga Proposition, kan Utskottet dock icke lill alla delar biträda de uti densamma intagne serskilda bestämmelser. Uti den Kongl. Propositionen är, bland annat, föreslaget, att den afgäld, hvilken kyrkorna och presterskapet, på grund af ingångne albandlingar med nuvarande åboer och arrendatorer, utaf kyrkohemmanet! nu uppbära, skall i ali framtid fortfarande utgå till enahanda belopp. Då emedlertid den afgäld, som af de på arrende upplåtne hemmanen ti lilly ter kyrkorna och presterskapet, i allmänhet betydligt öfverstiger den genom skattläggning tillkomne ränta, hvilken erlägges af sådane hemman, som af åboer, på grund af erhållen städja, innehafvas, 70 Stats-Utskotteti Ullätande, N:o 182. så skulle följaktligen, derest ofvannämnde förslag ginge i verkställighet, kyrkohemman af fullkomligt jemngod beskaffenhet för all framlid komma att vidkännas väsendtligen olika utskylder, och sådant endast i följd af del tillfälliga förhållande, att en del hemman, i anseende till inträffad åboledighet och häraf föranledd utarrendering, blifvit för viss tid med högre afgäld betungade.
F. orden Efter deras ordalydelse skola de” böra utbytas emot orden ”Efter dess ordalydelse skall den”. R. o. Ad. antog delta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att icke några flere förslag till gemensamma tankar blifvit till honom eller prot. aflemnade, förklarades pröfningen af Const.Utskrs mern. N:o 7 vara fulländad och att detta mern. komme att återremitteras med de anmärkmr, som R. o. Ad. förklarat utgöra Ståndets gemensamma tankar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. 44G Den 4 Juni f. m. Onsdagen den 4 Juni 1851. Plenum kl. 9 f. m. Cplästes lill justering, men bordlädes, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, ett prot.uldr. för d. 27, 28 och 31 sisll. Maj, innefattande R. o. Ad:s beslut vid pröfningen af Const.- Uisk:s mern. Nro 7 med förslag till åtskillige ändringar i grundlagarne. Justerades pleniprot. för d. 10 sisth Maj f. m. Frih. Raab, Adam Christian, upläsle en sålydande reservation : Vid den formella behandlingen af riksdagsärendena behöfver man städse rådfråga prejudikatet, som sålunda småningom öfvergår till häfd. Häfden antager i sinom tid betydelsen af lag. Det ligger derföre makt uppå att ej godkänna sådana prejudikater, som, i strid med grundlagens blid, inskränka vare sig den enskilde riksdagsmannens rätt att få framlägga sina förslag till pröfning, eller Ständernas rättighet att pröfva dera. Ur denna synpunkt och för att i min ringa mån förekomma att del sätt, hvarpå Const.Utsk:s mern.
Mjölnar-Sven hade berättat för pojkarna om det spratt, som Märtha spelat Janne och Lovisa. Märtha hade inte kunnat tiga för jänterna, jänterna inte för gummorna – och så undan för undan. Nu var litet hvar nyfiken se hvad min offren skulle hålla. Lovisa kom först, åtföljd af både mor och far. Hon hade hufvudklädet långt framdraget och höll salmboken ovanligt länge för ögonen. Hon skämdes väl, kräket! Att hon våga’ komma alls! Så kom Björkedes-mor, som såg ovanligt nöjd och belåten ut, och just som ingångs-salmen spelades upp, Janne. Han var pyntad på allra bästa vis, nickade nedlåtande åt bekanta och tycktes inte vara ’chikanerad’ en enda smul. Men saken var den, att Janne sofvit på saken och fått en helt ny uppfattning af tingen. Predikan var sömnig, uppmärksamheten därefter, till dess lysningarna lästes upp. – ’Lysning förkunnas inför denna kristna församling tredje gången mellan ... andra gången mellan ... första gången mellan skräddaremästaren och bonden Johan August Nylund i Bergsedet och jungfru Lovisa Ulrika Stenberg i Marks.’ Det gick som en hviskning genom hela kyrkan – det hade ingen väntat sig! ’När blef det afgjordt! Kors, att dom följdes åt en tocken dag! Hysch! – hör på prästen! I jäntornas bänk var fullt uppror. Lovisa böjde sig djupare ner, så ingen skulle se hur okristligt hon gret i bara glädjen, och Janne såg sig omkring med stolta blickar. Sedan Lovisa blifvit hans, var hon den knipigaste jänta i hela socken, det kunde han gå ed på. När utgångsmarschen spelades upp, tog Janne fästmön vid handen och marscherade morskt nerför hufvudgången ’preksis som om han spelat brudgum i förgångs’. Han nådde henne nätt och jämt till axeln, men hon hade ett omedvetet sätt att krypa ihop, för att tvinga sig efter honom, en bild både af deras föregående och kommande lif, hvilket gjorde att Janne ändå tycktes ’rå’ – och det gjorde han ju också i verkligheten.
Den härigenom uppkomna tillökning i Rörelsecapitalet var likväl endast skadlig för Capitalisterne, som lingö för mycket concurrence. och derigenom sattes i nödvändighet, att ned - Den 21 Februarii. sätta räntan och nöja sig med mindre säkerhet, äfvensom för penningeläuta jarne, för liv Ika de stegrade pr i s< me gjorde lönerne o i 11 räcklige. Det förre anser jrg icke tor något allmännt ondt och det senare a• hjeIptes genotn lönernas betydliga förhöjning. För Näringarne deremot anser jag denna tillökning hafva medfört ett gagneiigt inflytande, isynnerhet för jordbruket. Capitalisterne nödgades använda sina penningar till egendoms köp eller som biträde åt näringarne, och production af spmn^mål ökades oberäkneligt genom vidsträckta odlingsföretag. Om än mången enskild, genom för långt utsträckta speculationer, beredt sin undergångs om än myntvärdet blifvit mera obestämdt, har dock det allmänna vunnit, ty den ökade productionen är en nationalrikedom* som at våra eftejkommande åtminstone skall bereda förmån och oberoende och kanske skola de icke fördöma, utan beklaga offren för en mindre väl betänkt Financeoperation. Den oförmodade skyndsamma indragningen af alla FilialDisconternes utelöpande ledlar och upphörandet af Götha CanalDisconlens octroy hade deremot det mäst förderfliga inflytande på näringarne redan lidande genom handelns afstadnande, och i synnerhet på jordbruket. I vissa delar af Riket var nästan intet annat mynt gångbart, än DiscontAssig nationer jordbrukaren hade belastat sig med skuld, dels genom fastighetsinköp på Credit i förhoppning om vinst, dels gei om Egendomens uppodling och förbättring för lanta penJiingtr. Mttn hade påräknat att under en län - Ceri 21 Februarii. gre tid få begagna Discontens biträde och att såmedelst efter hand genom ökad afkastning afbörda sin skuld. Men nu skulle dessa skulder genast inbetalas eller genom andra lån omsättas på lem år i stället för sexton.
Rikets Ständers Revisorer hafva anmärkt, att Hernösands stifts byggnadskassa fått vidkännas utgifter för arrendeauktioners hållande å inkomsterna af lediga prestlägenheter, dervid särskildt uppgifvits »kostnaden för 2:ne dylika förrättningar, den ena vid Neder-Torne pastorat och den andra å Tåsjö komministersboställe, dervid arvodesbeloppet på förra stället beräknats till 27 R:dr 75 öre, samt resekostnad och dagtraktamente vid det sednare till 32 R:dr 5 öre.» Hvad nu först angår det faktiska i den gjorda anmärkningen, så eger väl förhållandet sin riktighet i afseende på räkningen öfver Neder-Torne pastoralier, men Konsistorium vågar deremot underdånigast bestrida, att, ehuruväl sådant äfven der skulle hafva kunnat förekomma, någon utgift för arrendeauktions hållande blifvit påförd inkomsterna af lediga komministerstjensten i Tåsjö, enär de 32 R:dr 5 öre, som uti anmärkningen omförmälas, uti räkningen endast angifvas såsom ersättning till v. Komminister Jon. Scherdin för resan till Tåsjö, ingalunda för att hålla arrendeauktion, utan för att, enligt hvad underdånigst bilagde utdrag af (§ 14) Konsistorii protokoll för den 3 April 1861 närmare upplyser och styrker, såsom vikarie uppehålla ledigblifna komministerstjensten derstädes; varande det vid sådana fall, åtminstone inom detta stift, gällande regel, att löneiunehafvaren är pligtig bekosta resan till stationen för sin medhjelpare eller vikarie. Beträffande åter det af herrar Revisorer anmärkta förhållande, för så vidt detsamma verkligen förefinnes, så synes anmärkningen, ehuru ej med tydliga ord, såsom obehörigt klandra å ena sidan att stiftets byggnadskassa fått vidkännas utgifter för arrendeauktioners hållande, och å andra sidan att utgifter af ifrågavarande beskaffenhet ens behöft eller kunnat komma i fråga.
Tillgångar. l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med DepositionsAfdelningen, efter afdrag af utelöpande assignationer, ■ 144,731:40. 1. 2:o Säkra Fordringar'. a) Manufaktur-Diskontlån 1,549,812: 39. 7. b) Förlagslån 461,419:29. 8. Upplupna räntor 23,059:47. 4. c) Anstånds-lån, enligt särskilda Kongl. Resolutioner, 96,855:35. 3. V) Förlags-lån 9,398:23. 6. Upplupna räntor 11,349:23. 5. c) Anstånds-lån. Ekenmarks konkursmassa, 1,280: 31. 6. bj Förskott till Gamla Ull-Diskont-fonden, kapital 11,750: Upplupna räntor 1,130:35. 1. — 12,880:35. 1. 6:0 Fondens'fasta egendom, hvilken, enligt Kongl. Kollegii beslut den 29 December 1843, upptages till sitt brandförsäkringsvärde, -14,161:18. 7. 60,000: 1,522,362 2,511,353 13 15 Summa R:dr | 4,033,715|28|11 Stockholm af Manufaktur-Diskont F. A. Palme. — 23 — Vinstoch Förlust-Conto. Inkomster: Ordinarie räntor 78,583:18. — Räntor efter förfal lotiderna 15,538:43. 3. Härifrån afgår ränta till Rikets Ständers Bank för af kreditivet begagnade medel, år 1846, 42,421: 23. 11. Utgörande alltså skillnaden emellan inoch utgående räntor för år 1846 51,700:37. 4.
Af sådan orsak, tillstyrka Utskotten den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj;t, alt i de städer, hvarest tillfälle lill garnisonens inrymmande i Kronans hus saknas, inqvarterings-gifvarne må vara öppet lemnadt att hädanefter som hittills, efter eget godtfinnande, prestera inqvartering antingen in natura eller i contant; finnande Utskotten i öfrigt Kongl. Majlis Nådiga förslag om bestämmande af 1 R:dr i månaden såsom ersättning för hvarje häst, sorn för tjenstegraden bör hållas, vara billigt och antagligt. S -Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk. Cap. Om sättet huru tillfällig inqvartering skall utgöras. Utskotten hafva härvid endast skolat erinra, dels att, på grund af hvad Utskotten förut yttrat, §. 26, ”huru qvarteren anvisas och fördelas”, torde böra sålunda förändras: Magistraten eller den Commissiorij som med Magistratens och invånarnes medgifvande ombesörjer inqvarteringen &c. [els ock, alt, enär med den i 27 §. omförmälde ”betalning för utgjord inqvartering” icke kan förslås godtgörelse för husrum med tillbehör för tågande trupp, utan endast ersättning för hvad den inqvarterade för sig och häst åtnjutit eller förtärt, redactionen af berörde §. lärer, i enlighet med • denna åsigt, böra rättas. ' Vid IV Cap. Om Ordning hafva Utskotten icke funnit något att anmärka. Hvad serskildt vidkommer ifrågavarande Inqvarterings-Ordnings tillämplighet jemväl för Stockholm; så hafva Embets-Verken, utom de upplysningar, som i Betänkandet N:o 46, omförmälas anfört, att inqvarterings-penningarne i hufvudstaden år i832 utgjort: — Capitaine och vederlikar •—i 116: 28. 8.
H err Rothlieb^ Axel, förenade sig med Herr von Hartmansdorff’. Herr von Hauswolff, Carl Guftaf Reinhold: Denna fråga, som nu kommit under öf verläggning, är af den högsta vigt, af en kinkig beskaffenhet och ömtålig till sin behandling. Man har nyttjat ägande-rätten såsom skäl emot utlösningen af vattenverk; men ägande-ratten kommer här i collision. Den som har vattenverk bör skyddas, men den som har ägor, hvilka öfversväinmas af Aratten, bör äfven skyddas för vattnets åverkan. När en sådan collision finnes, är det styrelse magtens skyldighet, att skydda båda, och dess ostridiga rätt att tillse, hvilkenderas skada öfverväger den andras; och utfärda författningar, hvarigenom lidandet må kunna afhjelpas. Och detta är hvad jag i sådane frå - 650 Den 12 Julli e. m. gor anser böra öfvervägas. Derföre tror jag ock, att en stor skillnad måste göras på de verk, för hvilka lösning får äga rum eller icke. Vid de större vattenverken måste man considerera, att flere menniskor deraf äro födde, och hafva hela deras bergning; vid ett Bruk t. ex. finnas en mängd Bruksfolk och arbetare, samt de, som genom kolning till Bruket hafva sitt uppehälle. Huru lösningsvärdet vid sådane vattenverk skall bestämmas, är ej lätt att inse, ty det är ej nog att considerera sjelfva verket, man måste äfven taga i betraktande hvad flere menniskor komma att förlora, samt vara omtänkt på deras ersättning och på utväg för dem, hvilka stundom utgöra hela familjer, att kunna på annat sätt söka och förvärfva deras bergning. Men vid de smärre vattenverken är förhållandet helt annorlunda och lösnings-friheten af obestridlig nytta för många Landtbrukare. Vi hafva Landsorter, Gottland till exempel, der stora odlings-lägenheter ej äro eller hittills kunnat blifva begagnade , blott för det några Sqvaltqvarnar befinnas i vägen, som dock gå endast några få dagar höst och vår, då vattenfloden inträffar.
557 Jag har varit bland de första, som vid detta Riksmöte yrkat afskaffandet af Gårdfarihandel!!, den jag ansett och alltid skall anse såsom skadlig, icke allenast för allmänheten och hela rikets Handelsväsende, utan äfven för sjelfva den gårdfarande allmänheten. Det behöfver icke upprepas, hvad sunda förnuftet och billigheten dictera, att, om den handlande Vestgöthen blott sökte föryttra sina askar och band, sitt dräll och sina lärfter, skulle endast den kortsynta afundsamheten kunna klandra hans trafik. Men, då äldre och nyare exempel dagligen Öfvertyga oss, att Vestgötharne, från den ena ändan af riket till den andra, drifva handel med utländska, dels förbudna, dels tillåtna varor; att de i synnerhet genom sådana luxearticlars utprånglande hos allmogen vänja, särdeles qvinnfolken, vid yppighet och misshushållning i klädsel och lefnadssätt, att de, sedan de ofta så godt som borttrugat sina varor på Crbdit åt enfaldigt landtfolk, merändels med äkta juridisk hårdnackenhet lagsöka och panta sina Gäldenärer, (hvarom Herrar Landshöfdingar lära ega den säkraste kännedom), att de äfven i annan handel och vandel med allmogen, såsom i hästbyten m. m., icke sällan öfva uppenbar flärd och förråda en högst tvåtydig charakter ( följder af ett skojande och kringstrykande lefnadssätt); 358 Best), och Ekon• Utsk. Betänkanden* då med ett ord snart sagdt en allmän kia-, gan förspörjes öfver sfcadligheten af dessa vandrande krambodar; så måste det utan tvifvel stå fast, att Gårdfarjhandeln är för det allmänna ganska menlig. För att bevisa denna sats (i fall eljest någon kunde tvifla derpå), behöfver jag blott åberopa de uti allmänna Tidningarne in-, förda årliga Förteckningar öfver Förbrytare emot LureodrejenFörordntngen, deribland alltid träffas Vestgöthar, och hvarom det nyligen i Skåne gjorda stora beslaget ytterligare vittnar.
Fädernesland denna nya skänk af sin höga och vidtomfattande upplysning. Jag önskar att de sammansatte Utskottens nu ifrågavarande Betänkande måtte afslåe, och anhåller ödmjukast, att de Sju Momenter, Bil, till Ridd. o, Ad. Prof. XI Band. 6 82 Den 12 December e. m. hvarmed den vidfogade reservationen slutas, måtte till bifall hvar efter annan föreslås. Herr von Greiff, Johan Ludvig: Redan vid 1*809 års Riksdag uppträdde jag inför Höglofl Ridderskapet och Adeln uti frågan' om KronoSkogarna och JägeriBetjeningen. Man klagade då sorn nu öfver vården af dera, men man trodde likväl då, att noggranna undersökningar borde föregå åtgärderna, och man trodde ej då som nu, att nyttigaste förvaringsmedlet skulle vara ställa så till, att det skulle få bero af enskiitas behof eller speculationer, att lata de allmänna Skogarna försvinna. Må hända att en del icke ser, och att en annan del icke vill se rätta följden häraf. Må jag ännu en gäng upprepa: att förnämsta ändamålet med de allmänna Skogarna varit, att lemna Kronan en tillgång för nödigt virke, till Byggnader af Flottan, Fästningar och allmänna Hus, samt att hafva någon Skog bespard, för att biträda skoglösa Hemmans Åboer med nödigt Brooch Byggnadsvirke, Bränsle och Mulbete, frågas nu: Tillåter försigtigheten att skilja Kronan från dess-s tillgångar, och blottställa den för brist, i synnerhet af det gröfre virke, som fordrat och fofdrar mansåldrar att uppvexa. och icke för penningar kan köpas? och är det Riksens Ständers rättighet, att skilja enskil» te innehafvare ifrån den rätt de sig förvärfvat, f Den 12 December c. m. 85 sorn utgör grunden för deras Hemmans bestånd, och hvarföre de skattlagde blifvit, nemligen att på Alimänningarne begagna bete jemte Timmerfång och Bränsle. Visserligen icke. Man föreslår väl att åt Kronan gör» afsättning af någon eller någre parker, mea hvart vill det räcka emot sådana behof? Man föreslår ock, till undvikande af den sednare olägenheten, att