Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det dessutom ej synes fullt lämpligt att tvinga den, som, för att på det mest vinstgifvande sätt tillgodogöra sina och ortens produkter, idkar bränvinstillverkning, att uppdrifva denna ända till 300 kannor om dagen, i stället för att, till större fördel för ladugården, kunna med samma produkter utsträcka tillverkningen under en något längre tid, har Utskottet ansett sig gå en billig och antaglig medelväg genom att här tillstyrka, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, måtte bestämmas till 200 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 procents styrka och 15 graders värme efter Celsii thermoineter, allt räknadt i medeltal under termin. §§ 5 och 41. I förevarande 5 § är stadgadt, att på samma egendom å landet eller gård eller lägenhet å stads område bränvin icke samtidigt får tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera än en redskap finnas; hvarjemte i 2:dra momentet lemnäs den förklaring, att med egendom å landet bör förstås hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker. Dessutom är i 41 § föreskrifvet, bland annat, att den, som å samma egendom samtidigt tillverkar bränvin i flera brännerier eller i samma bränneri med flera än en redskap, skall böta från och med 100 till och med 1,000 R:dr. Under förutsättning af bifall till hvad Utskottet här ofvan tillstyrkt, angående rättighet att utöfva bränvinstillverkning alla tider af året samt borttagande af bestämmelsen om ett högsta medgifna tillverkningsbelopp på dygn, har Utskottet funnit de anförda föreskrifterna numera ändamålslösa, emedan det under sådana förhållanden kan vara fullkomligt likgiltigt, om å samma egendom bränvin tillverkas i ett större eller flera mindre brännerier, samt om i samma bränneri finnes en större eller flera mindre redskaper. Och hemställer alltså Utskottet, att hela 5 § samt ofvanomförmälda stadgandeu i 41 § må ur författningen utgå. 8 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.- Utsk. Betänkande N:o /. § 6.
Således finna vi, att bevillms-afgift endast ifrågakommer för mera aflägsna slägtingar, och under sådana förhållanden kan man väl ej anse det obilligt, att de få vidkännas den ringa afgift, som här är föreslagen; och hvad särskildt fideikommissarier beträffar, kan jag ej se någon orättvisa deruti, att dc, vid tillträdandet af egendomar, som ej sällan äro ganska betydliga, äfven få skatta i någon mån till det allmänna, och i sjelfva verket, hvad är denna hevillning för fideikommiss, om icke en ersättning till staten för den charta sigillata, som, då andra egendomar genom försäljningar ombyta egare, tillfaller densamma, men hvilken aldrig ifrågakommer så länge ett fideikommiss behåller denna sin egenskap. Jag måste deremot vidblifva mitt förra yrkande i fråga derom, att bevillmsfrihet icke måtte åtnjutas för den egendom, som bortgifves till död hand. Jag anser att detta slag af gåfvor ingalunda bör uppmuntras, utan tror att de, likasom alla andra, böra betala skatt till staten. På det att den af Utsk:t föreslagna frihet från bevillning i detta fall måtte åtminstone blifva något mera begränsad, får jag vördsammast förnya min anhållan om återremiss å den förevarande 18:do §:n. Gr. Hamilton: Jag vill visst ej längre tvista med Gr. Mörner i afseende å billigheten för fideikommiss-tillträdare att erlägga så hög bevillning, som här är föreslagen, utan jag har endast begärt ordet i afsigt att få förena mig med Gr. Sparre 144 Oen 15 Maj. 1 den anhållan, att de i mom. 1, 2 och 3 omtalade 4 proc. måtte förvandlas till 1 proc., samt att de i mom. 4 föreslagna 2 proc. måtte förvandlas till 1/2" proc. Gr. Lagerbjelke: Då olika meningar gjort sig gållan de i afseende å de olika delarne af denna § 18, så vågar jag vördsammast anhålla, att Hr Gr. och Landtm, behagade framställa propos. först å de 4 första mom. och sedan å det 5:te mom. särskildt.
Denna Kommittés förslag, som blifvit förelagdt Stortinget, utgick från de grundåsigter, att tvångs skjutsen borde upphöra, — att man borde öfverallt söka tillvägabringa fasta skjutsstationer och att de bidrag, som för åstadkommande deraf erfordrades, borde till ena hälften utgöras af Slaten och till den andra af vederbörande amtselier stats-kommuner. Men detta förslag vann blott lill ringa del representationens bifall. Enligt lagen af den 21 Mars d. å. hafva nemligen förändringarne i förm gällande författningar rörande skjutsväsendet inskränkt sig tili vissa mindre betydande förfoganden, åsyftande att ytterligare lätta liilvägabringandet af skjuts-entreprenader, hvarjemte stadgats, att, då erforderligt Sammans. Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Utlåtande N:o 8. 27 bidrag lill entreprenad öfverstege en viss proportion till skattedalern, £ af det öfverskjutande beloppet komme att godtgöras af Staten och l af amts-kommunen. Den Norska lagstiftande makten har alltså funnit den af Kommittéen ifrågaställa hufvudsakliga förändring af skjuts-lagstiftningen under förevarande omständigheter outförbar, eiler gagnet deraf icke motsvarande den betydliga kostnad, som den skulle tillskynda Staten. Att förhållandena i Sverige äro mera mogna för genomförandet af en fullständig reform af skjuts-väsendet, är icke antagligt. Då Kommitterade för skjutsninga-besvärets ordnande ansett skjutsoch postbefordringen genom postförvaitningens omedelbara försorg till en början endast delvis kunna bringas till verkställighet och att skjutsnings-besväret i öfrigt väl borde såsom natura-prestation för de skjuts-skyldige upphöra, men under förpligtelse för desse alt med;, bidrag i penningar fortfarande uppehålla skjutsningen, sä hafva ock Kommitterade dermed uttalat den åsigt, att det slutliga målet icke på en gång kan upphinnas.
Vid föredragning häraf den 10 Juli 1863, anbefalde Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers hemställan, genom nådigt Cirkulär, Ofverståthållare-embetet att, i afseende på Stockholm, och Kongl. Majits Relallningshafvande i länen, att för öfriga städer, der icke redan öfverenskommelse blifvit träffad, om sådan likställighet emellan Kommunens alla medlemmar i afseende å kommunala rättigheter och skyldigheter, som Ilikets Ständer afsett, höra vederbörande huruvida de sjelfmant ville om dylik likställighet sig förena, dervid iakttagas borde, att för de städer, der Stadsfullmäktige finnas antagne, yttranden infordrades särskildt från dessa och särskildt från stadens borgerskap, samt att i de städer, der kommunens beslutande rätt utöfvas vid allmän rådstuga, borgerskapet jemväl, om någon vid den allmänna rådstugan sådant påkallade, borde lemnäs tillfälle att särskildt i ämnet sig uttala, hvarefter handlingarne med Magistratens och Kongl. Majits
Herr Justitieombudsmannen trodde, att Herr Presidenten sjelf måtte finna angeläget att upplysa, huruledes vid tillfälle af det föregifna bestyrkandet skulle hafva tillgått; och detta hade Herr Justitieombudsmannen åsyftat med sin"fråga: enligt hvilka grunder ett sådant bestyrkande kunnat meddelas? Herr Justitieombudsmannen frågade således vidare, om Herr Presidenten och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius varit tillkallade och tillstädes, när handlingen uthändigades och med Hans Maj:t Konungens underskrift förseddes ? 218 Derå svarade Herr Presidenten, att han efter så lång tids förlopp icke kunde påminna sig förhållandet i nämnde hänseende, men att i allt fall Hans Maj:t Konungens namnteckning varit af Herr Presidenten så känd, att något tvifvel om dess egenhändighet icke kunnat hos Herr Presidenten uppstå. 6: te frågan. Utan att å sin sida erkänna något afseende å hvad Herr Presidenten nu anfört elle» tillförne uppgifvit om anledningarne till Herr Presidentens underskrift å meranämnde handling, ansåg Herr Justitieombudsmannen det likväl för svai’amålets fullständighet vara af nöden, att Herr Presidenten må tillkännagifva, huruvida han är i tillfälle att på något sätt i bevis leda sine i förklaringen och vid detta förhör gjorda uppgifter? Svar. Någon sådan bevisning vore svår att numera åstadkomma, destoheldre som den hufvudsakligen skulle angå förhållanden, hvilka egt rum emellan Herr Presidenten och nu aflidne personer, nemligen H. E. Herr Grefve af Wetterstedt, StatsRådet Herr Grefve Wirsén och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius. Dessutom ansåg Herr Presidenten för sin del ej nödigt att för närvarande förebringa någon bevisning, utan åberopade endast sin förklaring. Sedan Parterne å ömse sidor förklarat, att de nu ej hade något vidare att tillägga, dock att Herr Justitieombudsmannen begärde, det protokollet öfver hvad i dag förelupit måtte snart justeras, lät RiksRätten Parterne afträda och öfverlade till detta, för dem åter inkallade, afsagde Beslut. RiksRätten bifaller, att det i dag förda protokollet må justeras
Frölich och tror, att ada spärrningar, så till lands som sjös/, nödvändigt måste blifva öndamålslösa och skadlig ga, Man hgr t. ex, i fält sett, hurusom de strängaste och noggrannaste eordonner icke kunnat hindra flender att smy-? ga sig igenomHuru skulle det väl då vara möjligt att hill-, dra personer, hvilka behöfva communicei-a sig inom någon spärrningslinea, så vida man icke skall utsända stora mili» tät-bevakningar för att med svard och våld mota passagerare ne; och i alfa fall skall det otvifve|a|ctigt visa sig omöjligt t-tt öfver allt organisera bevakningarna så, att jcke mångå trafikerande undkomma deras vaksamhet, Jag anhåller om remiss af motionen, tillstyrker bifall derå och skulle önska, att hvar och en, sorn yttrat eder ämnar yttra sig deröfver, måtte medgifva, att hans yttrande icke må medsändas, Frih. Ehrenborgh; Jag är helt och hållet förekommen af Gr. Horn och tror, att inga spärrnjngsanstajter i verlden kunna utestänga sjukdomen, äfven om man antager, att den fortplantas genom smitta. Vi hafva derpå redan exempel, likasom det visat sjg, att Helsingborg, soni haft en stark och ovanlig eommunicatjon med Götheborg, likväl icke blifvit smittad, Jag tror, att det är Försynens nåd, som beskvddar emot denna, likasom mot andra olyckor, och jag hoppas, att detta beskydd framgent må hvila öfver vårt Iand, Hr Dalman, Wilh, Fredr.: Hvad angar förslaget, att discussionen, för skyndsamhetens skull, icke må behof? va medfölja remissen, anser jag, lika med Gr, Horn, att det må bero på byar och en talare sjelf att bestämma, om lian vill, att hans yttrande skall afgå til) TJtsk,; men skyndsam-? het är verkligen nödig.
Ja, Wrangel! Din hjessa bär sällaste krans, Och sätter sin hvithet mot Konungars glans; När sjelfve vår fiend måst vörda ditt mod, Hvad bör då ej Sverige, som nyttjat ditt blod? Ty tro, fast din dygd att berömmas ej tål, Att Tiden inristar din bragd uti stål, Och Afund, på sanningens urgamla sätt, Blir tvungen, att lemna din ära sin rätt82. Betraktelser. 1743 om våren. Jag drömde om ett val, Der jag blef General; Men jag lät fara’t. Nog gick det an i fjor; Men Raggen och hans Mor I år må vara’t! Vid Dal-allmogens intåg i Stockholm. Fyratusen mörka gastar, Liksom obegrafna lik; Med gevär af påkar, qvastar, Klubbor, liar, knifvar, spik, Under spel af djefla-dansen, Fanor af det sämsta slag: Sådan är den Puissancen, Som vill ge vårt rike lag. General K*** Se’n kriget har allting i oreda ställt; Se’n skrytande kämpar förlupit sitt fält: Så sku nu de Gubbar, som önskat oss fred, Uppbygga, hvad Ungdomens ras rifvit ned! Eu gråhårig hjessa finns nu ej för svag, Att mönstra, förbättra och ställa i lag, Hvad Gossar och Flickor, Intriger och Flärd Så hastigt förstört i en underlig verld. Upp, riksdagsmän, en dag att fira, Då just vår riksdag räckt ett år! En tid, som båd’ för plog och spira Märkvärdig långa tider står. Bland andra under, är det ett, Att vi tolf måna’rs riksdag sett! Men Gud gif, se’n vi skenbart funnit, Att ej vår sol har än gått ned, Och se’n vi fred med Ryssland vunnit, Att vi ock mellan oss få fred! Vår riksdag då den äran sker, Att ingen blir så gammal mer. 1743 om hösten. Hur tiden allting dämpar! Hur riken få sitt slut! De största Riksdags-kämpar Ha likväl dundrat ut. De, som så stolta varit I fält och hof, De ha nu från oss farit: – Gud vare lof! På Tacksägelse-dagen öfver Freden.
Denna rätt är, efter min tanke, alldeles obegränsad, och det duger ej att framkomma med sådana grundsatser, som Utsk i detta afseende framställt. Detta är hvad som egentligen föranleder äfven mig alt begära återremiss. Jag skulle, så framt det vore fråga om att helt och hållet afslå betänk., icke hafva något deremot; men jag anser ej,att ett afslag skulle kunna uttrycka den opinion, som jag här nu yttrat, på samma sätt som en återremiss skulle göra det. Jag förenar mig alltså helt och hållet i Frih. Cederströms reservation, med undantag likväl af livad lian yttrat om skyldigheten ali lyda Konungens i administrativ väg utgifna befallningar, hvilket ej hör till denna fråga, och der jag anser reservantens yttrande gå för långt utom ämnet. I öfrigt skulle jag helt och hållet vilja förena mig med reservanten och begära återremiss å betänkandet. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag beredt mig att ytterligare utveckla detta ämne, så enar 2:ne RiksSt. nemi. Borgareoch BondeSt:n, hafva bifallit TJtsk-.s betänk., och det sålunda skulle vara utan ändamål att söka åstadkomma en återremiss; så afstår jag för närvar., såvida jag ej dertill skulle blifva uppkallad, från all vidare utveckling af frågan och anhåller blott om afslag å betänk., såsom ett uttryck af att detsamma af R. o. Ad. ej helt och hållet gillas. Gr. Mörner, Carl Göran: Efter i vederbörlig ordning erhållen permission, var jag från var. då detta ärende i Utsk. handlades, men finner Utsk:s åsigter så öfverensstämmande med mina egna, att jag ej kan underlåta att taga Utsk. i försvar för de anmärkn:r, för hvilka det blifvit utsatt. Jag vill ej försöka att med skärpa i uttryck och hårdhet i beskyllningar vedergälla hvad Utsk. af Gr. Anckarsvärd fått uppbära; det får stå för Hr Grefvens räkning. Utsk. har utredt förevar, fråga på det sätt, som Utsk. an - Den 15 O c t o b e r e. m. 435 sett vara med grundlagen mest öfverensstämmande.
Dessutom bör jag erinra dem, som synas anse alt dessa rätter bör qvarstå i och för den administrativa behandlingen af bergsärender, att Disk. alldeles icke föreslagit bergstingsrätlernes indragning, utan endast att de mål, som redan genom 1828 års författning öfverflyttas från bergs-colhm till hofrälterne, nu skulle jemväl i första instancen öfverflyttas från den särskilda domstolen bergstingsrätten till den allmänna underdomstolen häradsrätt. Skulle K. M., som har ensam beslutande rätt i ekonomiska frågor, finna att bergstingsrätterne det oaktadt vore behöflige, mera i administra tift än juridiskt hänseende, så lärer utan tvifvel denna institution komma att stå qvar. Det nu förevande betänk. har endast till syftemål att åstadkomma enhet i lagskipningen och är derföre, enligt min fortfarande öfvertygelse förtjent af bifall. 574 Den 10 Oktober. Hr Lagerhjelm: Den siste värde talaren har såsom ett exempel på en domstol, som oaktat behofvet af en speciel sakkännedom varit grunden till dess inrättande, likväl ansetts böra indragas, omnämnt hallrätlerne. Det är visserligen sannt att så skett, men huruvida denna åtgärd för framliden kan vara nyttig lemnar jag derhän. Erfarenheten i främmande länder har likväl visat, att domstolar af dylik beskaffenhet, sedan de en gång blifvit afskaffade, sedermera åter funnits behöflige. Så har det tillgått i Frankrike så i Preussen. Detta synes utvisa, att vissa rättsfrågor äro af den beskaffenhet, att de allmänna domstolarne icke äro säkra pä sig i til lämpningen af vissa särskilda mål. Man skulle kunna anse det såsom en inkonseqvens att då nu ifrågakomne ärender redan blifvit i andra instansen öfverflyttade från bergscolhm till hofråtterne utan alt speciel sakkännedom der kan förutsättas, man då icke vill hafva första instancen så inrättad, att sakkunnig person der finnes.
St:r läte arbetet på denna bana fortgå med de tillgångar, sorn förefinnas, och vid nästa riksdag beviljade medel till dess slutliga fullbordande, så skulle detta kunna ske på en ganska kort tid, hvadan någon stor förlust i tid för Jönköping icke skulle upkomma. Då jag vet, att flere talare komma att behandla denna fråga, vill jag icke längre uppehålla mig dervid, utan slutar med att anhålla, det R. o. Ad. måtte bifalla det förslag, som K. M. framställt, nemi. att medel måtte anslås till jernvägens fortsättande från Finjasjön till trakten af sjön Salen, för att sedan fortsättas i Den 2f> April e. m. 367 nordlig riktning genom Kronobergs län. Jag tror, att det är tillräckligt att beslutet så npställes, emedan blifvande undersökningar framdeles kunna gifva vid banden att, elium Nässjö visserligen är en punkt, i hvars närhet man bör komma, en annan dock kan finnas, som är fördelaktigare att derifrån vända åt Jönköping. Genom ett så beskaffad! beslut har man också icke bundit K. M. vid bestämmandet af bansträckningens detaljer. Hr Bildt, Didrik Gillis: Det har för mig icke kunnat vara ovnntadt, att då StatsUtsk:t föreslagit en annan sträckning, än den K. M:t, i öfverensstämmelse med jernvägs-komitéeus förslag, framställt, sådant skulle på detta rum framkalla en ganska stor strid; och det är desto mindre oväntadt som jag sjelf vid första genomläsandet af komitéens Betänk, var af den åsigten, att Nussjö-linien var fördelaktigare än Laga-linien. Men den granskning, som det åligger StatsUtskit att i detalj gora, har fört mig på andra tankar, och jag skall derföre söka redogöra för de skäl, på hvilka Utsk:t, grundat sitt förslag. Man har sagt, att de siffror, Utsk:t åberopat, icke äro så mycket att hålla på eller kunna ligga till grund för ett afgörande omdöme, emedan siffror äro elastiska. Jag medgifver det; men om man icke kan grunda sin åsigt på statistiska upgifter, hvarpå skall man då fota den, då det gäller en sådan fråga som den förev:de?
Uplästes Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde Utsk. nemi. uti Stats-Utskottet efter N:o 2167 A. Hr af Puke, Folke Magnus; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1786. Hr Blomstedt, Carl Reinbold. Lag-Utskottet efter N:o 1421. Hr Frisenstjerna, Fullm. llr Lagerbjelke, Bror Johan Syrach; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 765. Hr Charpentier, Gustaf Reinhold. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från SlatsUlsk. inkomne utlåtm och mern.: N:o 262, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 167, ang:de dels K. M:s nåd. propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, om förändring i nu gällande sladganden i afseende på indelte räntors och kronotiondes utgörande, och om de årliga markegångsprisens bestämmande, dels enskilda i samma ämne väckte motioner; N:o 263, i anledn. af väckt motion, ang:de anslag till inköp af en Kanslirådet Krutmeijer tillhörig gravyrsamling; N:o 264, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de understöd åt ÖfversteLöjtnanten J. Z. Dunckers enka Maria Charlotta Tuderus; N:o 265, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 44, ang:de utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas. N:o 266, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
Jag kan icke fatta, att Herr Ribbing rätt förstått andan af Utskottens Utlåtande, då han yrkat ett tillägg i denna punkt, hvilken endast har afseende på Ekonomiska besigtningar. Jag kan icke inse, huru fråga här kan uppstå om en laga kraftvunnen husesyn. Herr Ribbing: Det är ganska riktigt anmärkt, att här icke kommer i fråga någon afoch tillträdessyn, men jag medger derföre icke, att ju det kan äga rum, att en sådan besigtning, som är föremål för Utskottens afhandling, kan vinna laga kraft, io6 Den i a J u ti i i e. m. och sålunda inverka vid en blifvande afoch tillträdessyn. Att en besigtning kan vinna laga kraft, är klart, enär 5:te punkten innehåller föreskrift, huru missnöje öfver besigtning må fullföljas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom förut gjorde Proposition till bifall af Första Punkten uti Utskottens förevarande Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Andra Punkten: ContractsProsten anmäle, tidigt på året och sist inom Februarii månad, hos Konungens Befallningshafvande , hvilka Ekonomiska besigtningar inom Prosteriet, enligt nyss anförde Kongl. Kungörelses föreskrift, eller i anseende till förekommande vidtiga skäl, erfordras. Konungens Befallningshafvande gifve genast derefter den Kronobetjent, som skall besigtningen förrätta, dertill behörigt förordnande, med föreskrift att, i samråd med Prosten, minst en månad innan hvarje förrättning, dertill utsätta dag, om hvilken Prosten genast derpå gifve Boställs-innehafvaren underrättelse. Der Församlingen har vid bostället byggnadsskyldighet, åligge Boställsinnehafvaren, att låta Församlingens Ledamöter kallas till ordentligen utlyst Sockenstämma, för att utse Fullmägtige, som Den 12 Juni i e. m. vid Besigtningen må Församlingens rätt bevaka. Denna Punkt blef, uppå derom af Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, äf Ridderskapet och Adeln bifallen. Tredje Punkten:
Jag vördar de institutioner vi hafva, hvilka i sekler varit Sveriges lycka och ära, men samhällsirträttningarna äro endast nationernas drägter; nationerna hafva också sina åldrar; vi hafva öfverlefvat dessa institutioners tidehvarf, vi hafva urvuxit dem, deras tid är kommen, de äio både utslitna och föråldrade, de hafva intet annat värde, än att vara ganda, och derföre vill jag lika så litet lemna ett nytt, om jag är öfvertygad att det är bättre, som jag med all den vördnad, jag hyser för ålderdomen, skulle vilja låta öfvertyga mig, att i sjelfva det ätt vara gammal låg ett företräde framför det att vara ung. Nej! mine herrar, liden förstör allt, och 0111 vi skulle tro, att våra gamla institutioner ännu skulle kunna utgöra vår ära och lycka, liksom de varit det för våra fäder, och på de gamles tillstyrkan vilja bibehålla åt det unga Sverige denna gamla drägt, våra gamla institutioner; så hade vi gjort lika som ifall en yngling pä farfars tillstyrkan trodde sig kunna göra sin lycka med nationaldrägten. Ingen större förändring, den mätte hafva aldrig så mångå i ögonen fallande företräden, har blifvit antagen utan motstånd; de flesta först sedan den generation, (nr hvilken de voro nya, nedstigit i grafven. Så sago vi sjelfva christendomens införande kosta Konungar kronor och dess Undersåtare blod, innan den segrade; ja! mången steg för dess skull säkert i förtid i högen, om också icke lefvande; ty derpå har historien endast lemnat ett bevis, Kettil öchristen; hade man följt hans råd, hade vi säkert alla ännu varit ochristne. IVog vet jag, att den förändring, sorn nu är i fråga, äfven måste dela lika öde med alla andra, att till en början blifva förkastad, att blifva kallad en politisk förbättring; men den skall äfven dela deras öde deruti, att slutligen blifva segrande. Så mycket det smärtar mig att se, att den nu blir förkastad, så mycket gläder det mig, att jag kan hoppas lefva den tid, dä den skall komma att göra Sverige (vekligt.