Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar Collega yttrande uti Protocolls - Utdrag lill Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott den 23 Juni 1812, samt Kongl. Majrts Nädiga Bref till Dess och Rikets Kamjpar-Collegium af den 8 October sistnämnde år, hvarigenom jag Nådigst bibehålles vid nyttjande» rätten af Lindö hemman tills Riksens Ständer bes lu ti t huru dermed för framtiden borde förhållas, emedan jag till alla delar uppfyllt de skyl» digheter sorn med hemmanets upplåtande varit förknippade. På god tro att varda bibehållen vid hemmanet Lindö så länge jag behörigen uppfyllde de dermed föreskrifna vilkor, har jag jemte ofjvannämnde egendom tillhandlat mig åbo-rättett till detta hemman , som i märklig mån bidragit till den erlagda köpeskillingen, och jag har icke underlåtit något som på mig borde ankomma för att funna behörig fastställelse å Hemmans-transporten, enär jag genast hos Kongl. Majits Befallningshafvande anmälte mig att blifva antagen till åbo, fast än något ordentligt Utslag deröfver, oaktadt många påminnejser från min sida, icke kunnat erhållas, men att Konungens Befallningshafvande icke dess mindre ansett mig för behörig; åbo.,samt dertill anmält mig hos Kongl» Karnmar-Collegium, derom vittnar, dels att vederbörande hållit sig till mig i afseende på rentorna af hemmanet, Bevillningen, extra Rotering, Förmögenhets-afgift m. m., och dels ofvan - Den 7 Juli. 895 vannämnde Utlåtande till Kongl. Kammar-Collegium.
Directionerne skola i förhållande efter tillgången på medel, årligen upphandla de erforderlige persedlar och requisita tili den del deraf, som först behöfver anskaffas, trien, in* nan Directionerne ingå i upphandlingen, böra de inhämta upplysning från Kongl. Krigs-Collegium oin de priser, som ärö gängse å hvad Kongl. Kollegium för den öfriga Arreeéns behof anskaffar; åliggande Directionerne jerfiVälj att sig synnerligen angelägit vara, så vidt ske kan, af inhernske och helst inom Orterne åstadkomne tillverkningar af vadmal eller kläde m. rru ombesörja Beklädnaden. 7:0 Soldat, som afgår ur tjensten, äger ej rättighet till någon Monderings persedel, så vi* da den ej är uttjent eller casserad. 8:0 Rotehållafues årliga tillskott, hvilket af Regernén s-Skrifvarne uppbäres, utan serskidt arfvode derföre, deponeras genast derefter i Kändt Ränteriet till Beklädnads-Directionens disposition. 9:0 Hemälte fiirectioner afgifva årligen behörigen verificerade redogörelser till Kongl. Krigs-Collegium, som tillhörer, att desamma granska, äfvensom Rotehållarfie äga, ätt genom valde ombud vid Genéral-Mönstringarne låta verkställa granskning deraf för den föregående tiden, hvarefter om icke funnits något att anmärka, General-Mönster-förrättningen meddela Directionen decharge, som Intages i GeneralMönst rings.berättelsen, Stais Utskottets Fttunkanden. 1^03 1 ö:o De Öfverskotter som kunna uppkom* fria så väl af Kronans som af Rotehållarnes årliga bidrag förblifva innestående i Landt-Ränterierne utan att få utlånas och upptages beloppet häraf uti den i föregående punkt omnämnde till Kongl. Krigs - Collegitim ingående redogörelse.
Ständers eget bedömmande vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den l Juni 1815. •på Höglofl. Ridderskapets På Hög v ord. Prestoch Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde - vagnar A■ Lantinghausen. vägnar Carl Fr. Ortman. Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar And. Fredin. "Nils Mänsson. vägnar M. Rosbeck. Upp - Den 8 Juni. 169 Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. d. 8 Högvörd. Prest-Ståndet d. 15 Vällofl. Borgare-Ständet d. 19 Hederv. Bonde-Ståndet d. 12 — Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga, om Götha Canal-Bolags förpligtande att, när någon Rote - Soldat i och för arbetet vid Götha Canal blifver oduglig till Krigstjenst, ersätta kostnaden till annan karls anskaffande i stället. TJu ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och den 16 sistlidne Maj till Utskottet remitterat Memorial, har Riksdagsfullmägtigen Nils Ericsson från' Gefleborgs
Att vid regleringen af Länets allmänningsskogar, blott en blifvit styc*ad och försåld; Att skogseffeeter årligen stiga i pris; Att Bränvinsbränningen beklagligtvis blifvit en af Länets liufvudnäfingar; Att det öfverflödiga bränvinssupandet icke så mycket utmärker Allmenus hemlif, utan egentligen folksamlingarne; Alt Länets Bergsoch Bruksrörelse, till det mästa fallen i händerne W personer med drift coll förmögenhet, är uti ett visst flor; , Alt det mästa Jernet siljes hemma, utom det som tillverkas vid de bägge största bruken, hvilket till en del vågföres; Att Linskötseln äfven utgör en af Länets hufvudnäringar; , Alt likväl lärftsväfnader och väfkonst i allmänhet icke hunnit den fullj°ndighet, som åsyftats med flere bemödanden alt här fortplanta den Norr ^dska väfslöjden; _ Att bland fabriker och näringar utmärker sig, främst Husqvarna Ge^fsfaetori; Att Pappersbruken denäst visa sig som en vigtig näringsgren; Alt vidare körslor, salpetertillverkning, biskötsel, ståltradstillveikning, !adtnalsväfnad och humleplantering äro binäringar af verklig vigt för ^ttet; . Att några betydliga jordboksförändringar under de ifrågavarande a reu icke inträffat: .. f Att postgång och andra communicationsmedel inom Länet aro fullt farande mot behofvet; . Att Gästgifvareskjutsen kan i vissa fall anses mera som näring än besvär; Att Kronoskjutsningen i fredstider är dräglig; Alt inqvarteringen deremot är ett af locala omständigheter ojemt fällde onus; Att ett lika förhållande är med Krono-brefbäringen; Att fångskjulsen nu mera icke trycker landet, men val Statsveiket; . Att Fattigförsörjningen är kännbar i följd af fattigklassens och tiggarhopens årliga "tillväxt; Att en sådan tillväxt, besynnerligt nog, röjer sig mera i Länets bättre, i dess sämre delar; — 5 G — Att för hälsovården är sörjdt allt hvad från administrationens sid3 kan väntas; Att
Han var dödsdömd; återstod bara att lefva ett dygdigt lif i Jesu intill slaget skulle komma. Han tog upp moderns gamla pietistskrifter och läste om Jesus. Han bad och pinade sig. Ansåg sig ensam som en brottsling, förödmjukade sig. När han gick på gatan dagen efter, steg han ner från trottoaren för hvarje menniska han mötte. Han skulle döda sitt sjelf och uppgå i Jesus; lida sin tid och sedan gå in i sin Herres glädje. Han vaknade en natt och såg bröderna sitta vid ljus. De talade om ämnet. Han kröp under täcket, stack fingren i öronen, för att icke höra. Men han hörde ändå. Bror talade om pensioner i Paris, der ynglingar bundos i sängarne utan att detta hjelpte. Han ville springa upp, bekänna för dem, be om nåd, om hjelp, men han vågade icke höra bekräftelsen på dödsdomen. Om han gjort det kanske han fått tröst och hjelp. Men han teg. Han svettades och bad till Jesus, icke till Gud numera. Hvart han gick såg han det förfärliga ordet i svarta frakturkapiteler på gul botten, på husmurar, på rummets tapeter. Och byrån der boken låg, inneslöt guillotinen. Hvar gång brodern gick i lådan darrade han och sprang ut. Han stod långa stunder framför spegeln och såg efter om ögonen sjunkit, håret lossnat och dödskallen stuckit fram. Men han såg frisk och röd ut. Han slöt sig inom sig sjelf, blef tyst och undvek sällskap. Nu inbillade sig fadern att han ville visa sitt ogillande öfver hans giftermål, att han var högfärdig, och nu skulle han krökas. Han var krökt redan och när han med tystnad böjde sig under krossningen, triumferade fadern öfver sin lyckade kur. Detta retade ynglingen och ibland reste han på sig. Ibland uppsteg ett svagt hopp om att kroppen skulle kunna räddas. Han gick på gymnastiken, tog kallt vatten och åt litet om qvällarne. För öfrigt, att vara pietist eller älska Jesus må man icke tro är något helt; det är en stämning, som kommer momentvis och går som ett väder, det är ett sätt att se sakerna, som fordrar lång vana att komma in i; det är en rol som icke läres så hastigt.
Jag har uti min motion äfven vidrört detta, men anser att sådant, till det mesta åtminstone, bör kunna förekommas dels genom de stränga lagar, som finnas mot röstvärfning, oell dels derigenom att jag lagt valet i Konsistorii hand, då detta kan tillse att genom dylika medel befordran icke erhålles. Tal. uprepar, att någon vinst för församlingarne icke af förändringen skulle upstå. Jag vill i detta hänseende fästa upmärksamhet pä hvad jag i min motion anfört, nemi. förhållandet inom de pastoratet-, der samma befordringslagar gälla, som dem jag önskar för hela riket tillämpade, oeh jag trotsar honom att inom någon församling finna en följd af sådana utmärkte prestman, som just inom dessa fä privilegierade. Det kan visserligen sägas, att ett annat skäl dertill förefinnes, det nemi., att dessa församlingars lärare äro med höga löner begåfvade, men många pastorater finnas, som erbjuda högre löneförmåner än dessa, utan att derföre med lika goda själasörjare se sig gång efter gång försedda. Jag tror att mycket skall tala för mitt föslag, och anhåller att mina anmärkningar må få åtfölja Hr Tersmedens yttrande till Utsk:t. Afven anhåller jag nu vördsamt, att min motion måtte de öfriga Stånden kommuniceras. Öfverläggningen ansågs härmed afslutad oeh motionen jemte yttranderne remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk;t. Föredrogs och remitterades till StatsUtskA Frih. Alströmer?, Jonas, den 19 d:s bordlagde motion, ang:de statsanslag för utsändande inom landet af s. k. resepredikanter. Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utskrt Frih. Stjernstedt», Johan Wilhelm, den 19 d:s bordlagde motion om all bränvinsbränuings beskattning efter tillverknings-beloppet ro. m. RiddarhusUtsk:ts d. 19 d:s bordlagde Utlåt. N:o 2, ang;de ändringar i OrdningsStadgan föredrogs och bifölls.
Qväf fåfängan hos mig, men gör mina verk dugliga. Gif mig lugn, klarhet och kraft, men framför allt ett rent och ödmjukt sinne, en skuldfri kärlek. Framgången står i din hand, icke i min; ske din vilje! En åratal igenom fruktlöst bekämpad längtan bryter fram i denna skälfvande bön. Från Skåne utkom på våren 1884. Under spänning och vånda afvaktade dess förf. sin dom – d. v. s. recensionerna. De läto vänta på sig, och författarinnans mod sjönk dag för dag. Bland sina umgängesväninnor fann hon icke något stöd för sin vacklande sjelftillit, om man får döma af nedanstående små referat af deras uttalanden: Fru X. sade mig häromdagen, att fruarne här anse mig, visserligen som en beskedlig och bra menniska, men icke för något ljus. Man menar att jag har ett godt hjerta och föga hufvud. Härförleden bad jag fru Y. säga mig till om hon fann »något ovett» till mig i en eller annan tidning. »Ja bevars, jag skall samla alla kritikerna till dig», svarade hon med den mest skadeglada, hånfulla min, man kan tänka sig; så säker är hon på, att min bok skall tigas ihjäl. Men midt i missmodet finner man en jubelhymn till lifvet sådan som denna: Hur är det möjligt att föra dissekerknifven i dag! Att föra den lugnt och kallt! – Solen skiner – skiner öfver gatan, in om fönstret, på jättebuketten som prunkar der nyplockad och frodig, med smekande färgöfvergångar, med klara, genomskinliga dagrar och djupa, mörkgröna skuggor. Jag kan knappast vända ögonen ifrån det medan jag skrifver. Och jag känner mig så lycklig, så förunderligt lycklig, ty lifvet är så vackert. Hvarför öppnar man icke våra ögon för det? – hvarför lär man icke menniskorna att vara lyckliga? Jag tänker just nu på att jag skall dö, tänker derpå med en svag rysning för smärtan och mörkret, men min glädje är oförminskad. Lifvet är ungt och friskt, lifvet skall fortlefva – det är det jag älskar öfver allt annat. Fantast! Jag kan icke annat.
Då jag ej kan finna annat, än att Grefve Horns framställning är riktig i saken, och jag anser 63 H. 6 84 Den 22 F e b r u a r i i e. m. Ståndet skyldigt att yttra en opinion deruti, anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till antagande af Grefve Horns förslag Herr Tham, Wollrath: Aldrig har jag förenat mig, och aldrig skall jag förena mig i den åsigt, att bifalla en sak för det 3 Stånd bifallit densamma, och icke heller utgör det nu motivet, hvarföre jag tillstyrker bifall å Utlåtandet, utan har jag dertill andra motiv. Grefve Horn har föreslagit, att en jemkning i Skånska extra Roteringen först skulle ske, och att man sedan skulle erbjuda Rotehållarne att med minskning från a5oo man till 1600, åtaga sig desse såsom ständige; men hvar och en, som icke ville ingå derpå, vöre dertiil icke förpligtad, och, så vida Grefve Horns ändamål är att bibehålla ordinarie Rotering, går det icke an att antaga hans förslag. Om det vore fråga om att inskränka saken till jemkning och nedsättning i extra Roteringen, mot skyldighet att åtaga sig en ordinarie Rotering, då skulle förslaget kunna låta göra sig, och jag skulle då icke hafva något deremot. Nu åter innehåller Grefve Horns förslag ingenting mindre, än att upplösa ordinarie Roteringen, utan att få någon ting i dess ställe. Jag tillstyrker bifall på Utskottets Utlåtande, som bibehåller den ordinarie Roteringen och gör möjligt att tillvägabringa någon jemkning deruti. Den 22 Februarii e. rn. 85 Herr Hjerta: Jag måste bestrida Herr Tharas uppgift, att ordinarie Roteringen genom Grefve Horns förslag skulle upphöra. Ridderskapet och Adeln torde finna, att förhållandet är olika då fråga är om att, der ständig rotering redan finnes, öfvergå tillen rättsprincip om dess jemna fördelning, eller att, der ingen finnes, inrätta enny. I Skåne äro torpen färdiga, legorne uppgjorde, och man har der vant sig vid den ordinarie Roteringen.
S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial N:o 22, angående en förefunnen origtighet i den af Stats-Utskottet upprättade Tabell öfver 5:te Hufvud-Titelns anslag och N:o 23, i sammanhang med Expeditions-Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse, rörande reglering af 9:de Hufvud-Titeln. S. D. Yid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande, N:o 128, i anledning af motion om reglering af pastoraten på Gottland och föreskrifter om Syn å prestgårdsbyggnader derstädes , blef samma Betänkande af Ståndet bifallet. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskollet en af Friherre Cederströmj Jacobj väckt motion, att vissa sorter sidentyger, då de med direct lägenhet införas från Ostindien, endast må bära en tull af Tio procent. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Yid nu förnyad föredragning af Högh Ridderskapets och Adelns, i Protocolls-Utdrag af den 5 dennes, meddelade inbjudning till biträde af dess beslut, alt oberoende af Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande N:o 10 och Utlåtande J\r:o 86, bevilja Städerne YVis Bih. till R. St.
Hela återstoden af dylike lån uppgick, sistnämnde dag, lill en summa af 76,27g R:dr sk. 5 r:st. Banco. Shiftcsoch Odlings-Ldn. Af dylike lån hafva, i öfverensstämmelse med de i 1835 års BaneoReglemenle, §. ig5, gifne föreskrifter, utgått: 1837 Juli 1—Dec. 3i 1 Lån å R:dr 1,500: 1838 liela året 2 „ å tillhopa „ 2,300: i83g Januari 2—Juni 3o i „ å „ 500: Och utvisar det härhos, under Litt. j4j bifogade labellariska Sam mandrag ej mindre beloppet af utgångna Odlingseller numera så kallade Skiftes-och Odlingslån , än äfven deras fördelning emellan Länen, allt ifrån början af denna utlåning till och med den 3o Juni innevarande är. Ifrån den 3i Augusti 1837 till och med den 3i Augusti detta år, äro genom Bankens Fiscals-Embete bevakade uti Concurser 9 stycken dylika lån. * * -* Af de 16 stycken Odlingslån, hvilka, efter anställd lagsökning, blifvit, vid sistlidne Riksdag, förde inom linien, var, enligt 1887 års Revi - — 38 — sions-Berättelse (pag. 3ä) ett, som upptagits af Bonden Nils Nilsson i Barud, genom Kongl. Majus Befallningshafvandes utslag af den 28 Augusti sistnämnde år, fasställdt till betalning af Kronofogden, Assessoren Lagerlöf. Sedan berörde Utslag blifvit, den 24 April i838, af Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-Rätt gilladt samt Hof-Rättens Utslag vunnit laga kraft, hafva numera, i afräkning å delta lån, ingått 376 R:dr 34 sk. Banco, hvilka hittills blifvit hos bemälde Assessor uttagne. Af öfrige, redan före år 1834 lagsökte, Odlingslån voro, den3i sistlidne Augusti, åtta stycken oliqviderade.
Kammar-kollegium att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af hvad för öfrigt blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslaget, så hade hemälde Kollegium uti skrifvelse den 5 Juli 1860 i underdånighet anfört, att, då genom det åberopade Kongl. Brefvet den 20 Juni 1856 blifvit stadgadt, att Korpilombola kapellförsamling skulle efter nuvarande Kyrkoherdars i Öfver-Kalix och Pajala socknar afgång, förläggas under Öfver-Torneå pastorat, Kollegium, lika med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ansåge det böra leda till reda och god ordning, att kapellförsamlingens särskilda delar jemväl i juridiskt och administrativt hänseende bringades i öfverensstämmelse med detta redan i ecklesiastikt afseende gifna nådiga stadgande: hvadan och då församlingen, som redan år 1853, obcräknadt då ännu icke skattlagda nybyggen, utgjordes af hemman till ett skattetal af tillsammans nära 6 mantal, samt hade en å dessa och å nybyggena skattskrifven folkmängd af 750 personer, spridda på en areal af 8 qvadratmil, icke lämpligen kunde med Öfver-Torneå vidsträckta länsmansdistrikt förenas, eller, utan men för den ifrågasatta regleringen, tilläggas annat distrikt, Kollegium tillstyrkte nådigt bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes underdåniga framställning, och att, till aflöning åt en ny Länsman i Korpilombola församling, hos Rikets Ständer måtte äskas ett anslag, motsvarande hvad dylika tjenstemän i allmänhet åtnjuta, eller 850 R:dr, deruti inberäknad hyresersättning 150 R:dr. Jemte Kongl. Maj-.ts Nåd.
Förenämnde stadgande» böra likväl icke lägga hinder i vägen för träffandet af serskilda öfverenskomiuelser emellan Räntegifvare oek1 Räntetagare, då de derom ömsesidigt åsämjas. 6:0 Om förändring, och re. duel ion aj hemmans-r än tonia: De vid Utskottets förslag i denna punkt gjorde anmärkningar äro Hufvudsakligen af följande innehåll: att förändringen syntes förknippad med’ stora betänkligheter, serdeles i de orter, der en mängd, till prisen Sällan föränderlige persedlar skulle i nya räntan försvinna och utbytas mot spanmål, sorn i pris mest tluetuerar, hvarigenom ock skulle uppkomma förhöjning i skatt på det ena och nedsättning på det andra hemmanet; att sto ra brytningar i spanmåls-prisen skulle verka förlust för Stals-Verket vid dessas fall samt förderf för dc skattdragande vid deras stegring, om persedel-räntorne i de sädesrika Provincerne utbyttes mot spanmål; alt ifrågavarande reglering, hvars verkställighet icke vore möjlig på den af Utskottet föreslagna tid, och som skulle sprida oro i landet, icke borde åstad-' kominas endast för de ganska underordnade fördelarne i räkenskaps väg; att, ehuru reduetionen vöre önskvärd, borde dock dröjas med dess verkställighet, tills man erhållit 5 eller 10 års erfarenhet om grunderne för markegångspi isons bestämmande; alt förslaget icke borde antagas förr än realisationens inflytande på varuvärdena blifvit utrönt; alt uttryckligen borde stadgas, 4et ränlorne ej skola reduceras för enskilde, som lill dem hafva egande ratt, i hvilket hänseende blifvit föreslaget, att egare till frälse-ränlor måtte höras, om de antingen godvilligt eller emot erhållande ersättning vilja ingå på förvandlingen, då, i senare fallet, Utskottet borde vara betänkt på nödig tillökning af extra ulgifls-medlen; att besynnerligt vore, det en nato a-prassla tion först bestämdes in natura och sedermera förklarades skola 8 Stnts-\J;sk9tteti U'låtande N:o 3g?
Vid öfvervägande af delta allt och ehuru gesällen Engmans uppgift, det honom tillhörig lösöre-egendom skall varit, lill gäldande af de i ofvan nämnda mål honom ådömda böter, i mät lagen medelst Öfverslålhåilare-embetels kanslis försorg, blifvit vederlagd genom exekutions-beljenternes öfver en sådan utmälnings-förrältning den 12 April 1839 afgifna intygande, alt Engman icke ägde någon tillgång, som emot bötesbeloppet lill det ringaste svarade, hvarmed äfven instämt tiel till Kämnersrättens protokoll den 9 April 1840 gjorda lillkännagifvande, alt vid de af rättens betjente i samma ändamål anställda utmätningsförsök ali tillgång hos Engman saknats; hade jag likväl funnit Kämnersrättens öfverklagade åtgärd anmärkningsvärd i afseende å- det hufvudsakligen Lill grund för klagomålet åberopade, och behörigen styrkta förhållande, att, sedan Kongl. Majlis utslag uppå Engmans underdåniga besvär och nådansökning den 19 December 1838 meddelats, Engman ytterligare den 7 Mars 1839 lill Kongl. Majit inlemnat underdånig ansökning alt af gunst ocb nåd njuta eftergift at ådömda bötesansvaret, men att sistnämnda ansökning icke varit af Kongl. Majit i nåder pröfvad och afgjord, då, i följd af Kämnersrättens nyssnämnda dag den 9 April 1840 fattade beslut örn böternas förvandling lill sju veckors fängelse, Engman blifvit redan samma dag till fängelsestraffets undergående i rådhushäktet inbragt. Det kunde nemligen ifrågasättas, huruvida denna verkslällighetsålgärd, då Engmans ytterligare nådansökning hvilade oafgjord, varit behörig eller icke, och det borde i sednare fallet utredas, om vederbörande, hvilka det tillhörde alt bestraffningens verkställighet ombesörja, ägde eller saknade kännedom om nådansökningen och den då ännu återstående pröfningen deraf. I förra hänseendet innefattade väl Kongl. Brefvet den 4 Juli 1811 den allmänna föreskrift, alt sedan för brott dömda personer hos Kongl. Majit sökt nåd och Kongl. R. St. Just.
Härigenom skulle äfven andra oredor förekommas, och den enfaldige Capitalisten ej beröfvas ögnefägnaden af de på papperet så vackert paraderande stora ziffrorna. Någon torde frukta, att silfret skulle föras ur landet. Men om så skedde, så skulle det nödvändigt vara för att betala utländsk skuld. Och då vore det, åtmindscone i det afseendet, nyttigt, att rentorna, som eljest måst utgå, nu mera stadnade qvar inom ossHade vår utländska skuld ändtligen blifvit betald, så skulle utländningen snart blifva nödsakad till oss återbära vårt silfver, för att tillbyta sig våra producter. När man dessutom vidtoge tjenliga utvägar för att tillbörligen inskränka importhandeln, samt draga rätt nytta af transitohandeln, så skulle ej den spökräddaste inbillning böra ana någon fara af Speciemyntets, till och med frigifna, utförsel. För att afhjelpa penningebristen, behöfdes blott att sätta de penningar, som finnas, i ett jemnare omlopp. Derföre borde Banken sättas 430 Den 19 April. i stånd att, mindre sparsamt än hittills, bispringa de lånsökande. Detta tyckes lämpligast kunna ske derigenom, att rentoina af dess redan utestående capital upphöjdes till 6 procent. Då den härigenom uppkomna sum* man, sammanlagd med de från RiksgaldsCon* toiret erhållna amortissementsmedel, årligen utlåntes, så skulle lånsökarnes antal troligen mindskas, Och Capitalisterne således blifva mera beredvillige att utlåna sina penningar.* och det så mycket mer, som myntvärdets oföränderlighet skulle oändligen mindska till* fällena, att i ett ögonblick möjligtvis kunna med contanterna göra en så rik fångst, att den öfverstege hela årets lagliga renta. Lånsökandernes mängd skulle äfven directe mindskas genom myntvärdets oföränderlighet; helst de på myntets dagliga försämring grundade anledningarne till vågsamma handelsföretag nu mera försvunne. Vidare uppläste Herr Cederschöld följande Vördsamma Memorial: