Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag nu närmare ser pä de tvenne alternativer, som i 106 § förekomma, af hvilka det första lyder: ”Finnér Ulsk. af dessa proh, att någon Statsrådets ledamot eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i eommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag”; och det andra: ”eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall som 38 § af denna Reg.F. förutsätter, sin contrasignation å ett Konungens beslut vägra”; — så frågar jag: ifall det är rätt att rådgifvaren enligt 106 § ställes under Riksrätt, för det han uppenbarligen handlat mot rikets grundlag eller allman lag, är del då icke lika mycket skäl, att han ålägges vägra contrasignation just för samma sak, för hvars tillstyrkande § stadgar, alt han bör ställas under Riksrätt? — Mig synes åtminstone riktigheten deraf så uppenbar, att jag icke förstår, huru man vill förneka införandet af en öfverensstämmelse i uttrycken. Hr von Troil: Man har erinrat derom, att meningarne ronde allmänna lagens ordaförstånd stundom bland de lagfarne kunna vara så delade, att de vid beslutens fattande rösta alldeles mot hvarandra. Man torde väl äfven medgifva, att samma förhållande beklagligtvis äger rum i fråga om grundlagens tillämpning. Såväl allmän lag som grundlag måste man söka att, i möjligaste mån, göra tydlig och bestämd, men intet språk, som ännu kommit i bruk, torde dock hafva medgifvit att bringa bestämdheten derhän, att icke olika meningar understundom kunna uppstå. Om en domare således icke kan straffas, derföre att han i en mängd af fall stålt i olika mening med flertalet vid utöfningcn af sin tjenst, så lärer man på andra sidan få medgifva, att fall inträffa, när han så tydligen handlat i strid med lagens mening, att han derföre kan straffas. Del är just derföre, att samma regel äfven bör följas i afseende på grundlagsöfverträdelser af Konungens rådgifvare, som man här tillstyrkt ordet ”uppenbarligen”, hvilket jag skulle tro innefattar en ganska nyttig anvisning för tillämpningen.
<3Diäftaresbref i ©fran od) SEftantifacturtet: i 0tocff)olm od) ©örneborg fanit lia <£(afené 0täDer i SlnDra odj §reDje Clafjené 0täDer . t $jerDe od) $emte t>:o D:o ^ätare»bref å 3nc^eé 8^99 od) £3åtar å Utrifeé D:o D:o . 9iotatiatö<bref eller Q3ewré od) ^rotejler, forn 9?o tarii ^ttblici utgifwa till inlänDjfa, broar je ar! till UtlänDningar D:o ^3a fé, £urfijfa, 0jö> — fXefe* till UtriEes ort: — för l)uöbont>e eller f>uflru meD ett ellet flere barn, fantfalDt — för betjent eller piga, om De ätt äro upförDe på famma pafj, f>marje — för ©efället, Ijwarje . — för Dem af Allmogen, forn refa öfwer gränfen i enflfUDa angelägenheter, för hvarje perjon — till inrikes orter eller norrige: — för huébonDe, bujitu eller barn, meD tjenjle^jon, ett eller flere — för ©efäller, broarDera föll), titt SR. ©t. spröt. 1840 & 1841; 10 ©arnt. 1 Slfb. 2 23anbet. De tefa utom Sanett ellet tia Röttige —• 3. — font af ^ongt. WSlay.t eller på 3)ejt
Herr Grefvert och LancltMarslallen ti Ilka n n a g a f, att till honom ankommit en från Fri* murare BarnhusDirectionen aflåten, så lydande Skrifvelse: Högvälbörne Herr Grefve och LandtMarskalk! Högloflige Ridderskapet och Adeln! Till Herr Grefvens och LandtMarskalkertö Samt Högloflige Ridderskapets och Adelns god® het och Välvilja, vågar Directioneli för det här i Staden inrättade Frimurare Barnhuset vördsamt göra framställning derom, ätt vid nästa Långfredag, och äfven framdeles lå begagna Rid* darehusSalen till de Concerter, som då Vänlt* gert uppföras för Barnhusets räkning. Ridd. o. Ad. Prat. IV. B. L Afd. 21* 22ä Den 7 Martil Detta Barmhertighetsverk erhöll, redan genom Högloflige RiddarhusDirectionens ProtocollsUtdrag af den 29 Junii 176S^ en så beskaffad tillåtelse, som sedan vid flere Riksdagar benäget blifvit förnyad , så att Inrättningen , med ett och annat undantag, i femtio år, i detta afseende oafbrutet, fått begagna Högloflige Ridderskapets och Adelns ädelmod; äfven under påstående Riksdag år 1815 5 då Orchestern uppsattes på en och nedtogs den följande natten. Directionen har äfven för sistledit år sökt ställa sig till efterrättelse den af Högloflige RiddarhusDirectionen, efter den å Riddarhuset verkställda betydliga Reparation, serskilt meddelade föreskrift , om hvad som , vid de der anställande Concerter, vöre att iakttaga , och får , i händelse af Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns bifall, försäkra, att all möjlig både skyndsamhet och aktsamhet skall blifva iakt*’ tagen.
(Stals-utsk. Uti., N:o 249.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmärkt, att ehuru genom Kongl, brefvet den 8 Mars 1815 åtskilliga förändringar egt rum i afseende å hushållningen med de af fru Margaretha Hvitfeldt, enligt testamente af den 22 Januari 1664, till Götheborgs Gymnasium donerade 146 mantal, hvaraf 6 vore säteri samt återstoden insockne och utsockne frälse, den med förändringarna åsyftade förbättring uti åboarnas belägenhet å dessa hemman likväl icke vunnits, hvartill orsaken vore att söka uti det förfarande, dels kuratorerne för Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-inrättningen, dels och synnerligast Gymnasii-fogden tilläte sig emot åboerna, såsom att åtskilliga af deni blifvit af kuratorerna fråndömda besittningsrätten till hemmanen för de obetydligaste reparationers försummande, änskönt bristernas afhjelpande ansetts någon gång icke erfordra högre kostnad än 1 r:dr 16 sk., med hvilken hårdhet dessutom förenades den oformlighet, att vid huse-synerne, hvilka af gymnasii fogden förrättades, åboen sällan finge del af syne-instrumentet och således merändels saknade kännedom, hvaruti de af fogden anmärkta brister bestodo, hvarom åboen gemenligen först blefve underrättad genom kuratorernes beslut, som förklarade honom förlustig besittningsrätten till hemmanet, hvarförutan ej sällan skall hafva inträffat att betydliga utmarks-lägenheter å ifrågavarande hemman bortstaddes, emot serskild afgift till stipendi-kassan, till personer, hvilka icke voro i ringaste skyldskap med åboen, som öfver en dylik jordafsöndring icke ens tillfrågades, än mindre finge ersättning för den bortmistade jorden. Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, få lii k c t.s Ständer hos fl K. M. i underd. anhålla, att undersökning måtte anställas till utredande af Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-inrättningens samt åboernas ömsesidiga för - Expeditionf-Utskottets Förslag till und.
Foredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotltts nedannäuide den 8 sistlidne April samt den 9 och 19 dennes på bordet lagda Betänkanden, nemi.; N:o 74, i anledning ai väckt motion om rättighet för den indelta Armeéns befäl och manskap ritt. emellan mötestiderna vistas hvar som helst inom riket; N:o 75, i anledning af väckt motion om upphäfvande af stadgandet i Armeéns tjenstgörings reglemente, rörande skyldighet för Soldaten att söndagligen bevista den allmänna Gudsljensten; N:o 76, i anledning af väckt motion, huru förfaras skall när prest, sorn saknar medhjelpare, önskar begå Herrans Nattvard, eller vid Nattvardsgång behöfver embetsbiträde; N:o 78, i anledning af väckt motion om rättighet för Rusthållare att medelst kronoskjuts lä soldaU-munderingarnc transporterade till och Irån möten; N:o 81, i anledning af väckt motion om befrielse för Sockneprester från skyldigheten att åtfölja dödsfångar till afrättsplatsen, N:o 83 i anledning af väekt motion om uppskof med tillämpandet af Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, angående laga skiftens verkställanden på Gottland; N:o 84, i anledning af väckt motion om bestämmande af ersättning åt kronobetjent för försäljning af å landet utmätte lösören, N:o 85 i anledning af väckt motion om skyldighet för åbo att borthugga skog,!.som står för nära annan åbos åkerjord; 412 Prot.-Utdrag den 23 Maj 1860.
Men med tillfredsställelse begagnar jag också tillfället att få, ehuru något sent, kasta bort den anonymitet, som jag vid nämnda artikels författande använde och mot hvilken Strindbergsvännerna rasade. Min ursprungliga afsigt var att sätta ut mitt namn, men en omständighet, som nu icke längre existerar, afhöll mig derifrån. Jag var den tiden föreståndare för en högre flickskola, och min uppmärksamhet blef fäst derpå, att det derför var mindre lämpligt, att jag öppet blandade mig i den snuskiga Strindbergs-affären. Kanske undrar en och annan öfver dessa förklaringar, öfver att jag alls vidrört denna artikel. Dertill har jag emellertid mina skäl. Jag har gömt åtskilliga tidningsnummer, i hvilka Strindbergspartiet i olika tonarter anfaller anonymiteten såsom ett bevis på feghet. Denna »furioso» musik har visserligen aldrig kommit mitt hjertas strängar att vibrera af något slags rörelse och den må gerna för mig spelas upp igen. Men jag har velat med det sagda i förväg bespara motståndarne till den sak, jag förfäktar, besväret att ånyo onödigtvis komma fram med några insinuationer åt det hållet. Det är nämligen mer än möjligt, att Strindbergskotteriet, utan att på detta sätt förekommas, hade kastat sig öfver den der »fegheten» såsom en räddningsplanka eller af den yxat till ett anfallsvapen. När man är svag och har svårt att reda sig, begagnar man sig med tacksamhet af hvilket hjelpmedel som helst. Jag har förr varit ute för den taktiken. Att Strindbergslitteraturen, trots sin uselhet, har många beundrare och allt för få verkliga motståndare och fiender kommer sig dels deraf, att det finnes många, många, som hafva samma genomruttna verldsåskådning som Strindberg sjelf och hans efterapare, dels deraf, att en oerhörd slöhet beherrskar äfven bättre folk1 i våra dagar. Det måtte ligga någonting sömngifvande, ja rent af förfäande i denna tidsanda, om hvilken förut är taladt. Jag vet personer af det bättre slaget, som läst det sämsta af denna litteratur och visserligen ogillat den, men ändå icke tyckt, att det har varit så förfärligt, utan i stället gifvit ett visst erkännande åt »den formela talangen».
Kommittéen sålunda utrönt är Skåne och företrädesvis Malmöhus län, hvarest flera qvadratmil förekomma med 8000 å 9000 invånare, oberäknadt stadsbefolkningen, den tätast bebodda delen af landet. Dernäst förekomma kuststräckorna till en mils bredd i Blekinge, södra delen af Kalmar län, Halland och Bohuslän med 3000 å 5000 invånare, äfvensom Göta elfs omgifningar, Westeroch Ostergötlands slättbygder, en sträcka ifrån Warberg öfver Borås mot Falbygden och en liten del af Nerikes slättland. Spridda lokaler med 3000 invånare, och deröfver 16 på en och annan qvadratmi], förekomma i Södermanland, Upland, Westmanland, Dalarne, längs efter Dal elfven, och i Wermland vid de större vattendragen. Vidsträcktare områden med 1500 till 3000 invånare förefinnas i norra delen af Skåne, på gränsen af Blekinge och Kronobergs län; utefter en sträckning genom mellersta delen af Småland från gränsen emot Skåne och Blekinge genom Albo, Norrvidinge, Ostbo, Vestra och Ostra härader upp emot Jönköping; i Westergötland närmast den dervarande folkrikaste bygden; på Dalsland; i mellersta delen af Södermanland; på norra Mälarestranden; i Upland emellan Stockholm och Upsala samt på slätten norr derom och i en del af Roslagen; i Wermland på sträckningarne från Wenern uppåt Fryksdalen och Arvika samt inom mera spridda delar af norra Westmanland, Dalarne och Gestrikland. Mindre befolkade äro södra delen af Elfsborgs län jemte vestra delen af Småland och angränsande delar af Halland med 500 till 1500 invånare på qvadratmilen; likaså en del af Konga och Uppvidinge härader af Kronobergs län med angränsande delar af Kalmar län; trakten omkring södra och östra delen af sjön Sommen i Östergötland; södra delen af Gestrikland omkring Dalelfven; nordvestra delen af Westmanland; samt liela det vidsträckta område, som ligger emellan sjön Siljans vattendrag i Dalarne och Fryksdalen i Wermland, der folkmängden öfver hufvud icke stiger till 500 på qvadratmilen och äfven sådana qvadratmil finnas, som helt och hållet sakna invånare.
Den 29 Maj. dröjeligen, sa framt den anslagna årliga reparationssumman skall blifva tillräcklig till det jemna underhållet af tak, fenster och eldstäder m. m.; utvisande detta förslag ett behof af icke mindre än 46,595 R:dr. Efter öfvervägande af hvad sålunda i detta ämne förekommit, har Utskottet ansett tillökning å nuvarande Statsanslaget för publika husens byggnad och vidmagthållande nödig, samt att vid nu gängse pris å byggnadsämnen och högt stigna arbetslöner, denna tillökning, för både Stockholm och landsorterna tillsammans, icke kan föreslås till mindre summa, än 22,000 R:dr, så att Statsanslaget, inberäknadt hvad förut finnes härtill bestådt, blifver 40,000 R:dr årligen; hvilken tillökning Utskottet alltså tillstyrker 3 dock med vilkor derjemte: 1:0 Att alla reparationer böra verkställas genom entreprenad samt, å anställande Auction, upplåtas , med noga iakttagande af de derföre fastställda former och i närvaro af Kronans till ansvarighet förbundna ombud; och 2:0 Att alla skeende oundvikliga nybyggnader besörjas af detta Statsanslag och icke måga belasta eller medtaga Statens öfriga tillgångar. I anledning häraf får Utskottet vidare anmäla, huruledes Riksens Ständer, vid Riksdagen här i Stockholm 1809 och 1810, ansågo nödigt, att en omständelig berättelse och uppgift om alla Den 2 g Maj. alla Kongl. Majds oell Kronans publica
Såsom skäl för uphäfvandet af ofvannämnda lagrum har Utsk., likasom jag i min motion, anfört, att Hof-rätternes arbeten derigenom skulle förminskas, men denna omständighet har Hr Carleson ansett vara af mindre vigt. Då likväl hvar och en, som känner arbetet inom Hof-rätterne, måste medgifva, att till handläggning af de frälsemän ronde mål, hvilka, enl. nu gällande lag, af dessa domstolar emedelbart uptagas åtgår en icke obetydlig del af Hof-rätternes arbetstid, hvilken eljest skulle kunna användas till andra måls behandling, så tror jag äfven denna invändning vara härigenom vederlagd; och får jag på grund såväl häraf sorn af hvad jag i öfrigt andrägit anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har begärt ordet egentligen derföre, att jag här hört en jurist och tillika ledamot af en Hofrätt yttra, att domstoiarne icke vöre rigtigt nplysta om eller rigtigt upfattat lagens mening, hvad med Adelig frihet förstås, och att det således skulle kunna inträffa, att Adelsmän förverkat sin representationsrätt, men likväl bibehållit Adelig frihet. För mig synes det naturligt, att den som förverkat sin rättighet, att vara en fri Adelsman d. v. s. rättigheten att på grund af representationsrätt inträda på Riddarhuset, så är också den förnämsta, den egentliga Adeliga friheten förverkad; hvadan en sådan omfattning af lagens mening 184 Den 5 Mars e. m. mäste vara origtig. Skulle nu en dylik åsigt ibland domstolarne gjort sig gällande, tager jag mig friheten att på grund af den föredragna frågan väcka den motion, att Adelsmän skola i första instansen dömas af Hof-rätt i alla de mål, hvarigenom representationsrätten förverkas. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då man väcker fråga om borttagande af förmåner för ett visst Stånd, tror jag billigheten fordra, det man efterser, om icke på annat håll en motsvarande jemkning i förmåner kan vara af behofvet påkallad.
Thermometrar; se Instrumenter, Fysiska m. fl. Fördag till Tull-taxa. 39 i Qvantitet för Tullberäknirigen. Tincal; se Boraxsyradt Natron. Tobakspipor af Lera eller Porslin; se Piphufvuden, andra slag. Tomback; hänföres under Metaller, sammansatta. Trapp; behandlas såsom Leia. se Strumpor, m. m. It:dr öre. Tjära, Tjärbärma och Vraktjära Fria Tobak: \ oarbetad: Blad och Stjelk . 1 skålp. 20 arbetad: j Cigarrer .. 1 skålp. \ 50 Karfvad .. 1 skålp. — 50 Malen eller Snus . 1 skålp. — 50 Spunnen eller Negerhead 1 skålp. — 30 Stanger och Karotter 1 skålp. — 50 * Tonkabönor . Fria. Tran och Späck, alla slag . ■1 skålp. — 1 * Trippel ... Fri. Tråd: Guldoch Silfver . 1 ort — 12 Jernoch Stal .. Fn Kopparoch annan ej specificerad Metall-, förgylld, försilfrad eller pliiterad '1 skålp. 25 andra siag .. Fr Bomulls-, alla slag . 1 skålp. 40 Linne-: oblekt ... 1 skålp. — 40 blekt eller färgad . 1 skålp. — 50 Införsels-tull. Riksmvut. Tricot i Tricotage j Trummor och Trumpeter; se Instrumenter, Musikaliska. Tryffel; se Svampar, ätbara. Tråd, Jern-, Ståloch Messingstill Instrumenter; se Strängar. 40 Förslag till Tull-taxa. Qvantitet för Införsels-tull. Tullberäkningett. Riksmynt. R-.dr öre. *Träd, friska, alla slag . Fria. Trädvaror: * Virke, oarbetad t, alla slag Fritt. * Bandstakar ... * Bjelkar och Sparrar, alla slag Bräder och Plankor, sågade, alla slag * Enträd och Enstafrar . Gevärstocksämnen .. * Handspakar och Handspaksämnen
Att detta tvång ännu anses behöfligt, synes mig just vara det bästa beviset, för att reformer äro af nöden. Undanröj alla grunder för farhågorna, och intet tvång skall mera behöfvas. I alla händelser är detta tvång dubbelt orättvist, då det med eller mot vår vilja kastar oss in i de faror, som vaccinationen kan medföra. Frågan om upphäfvandet af vaccinationstvånget har också flere gånger dragits inför riksdagen, senast af stockholmsreprcsentanten P. A. Siljeström, jag vill minnas 1885 eller 1886. Men förgäfves. Nu kan man visserligen säga, att staten måste ha rätt att tvinga alla sina medlemmar att iakttaga vissa, för allas gemensamma bästa nödiga försiktighetsmått. Men hvar är gränsen för en dylik rätt? Skulle det i våra dagar gå an att införa obligatorisk ympning af rabiesgift eller kolerabaciller ä la Pasteur och Koch? Näppeligen. Detta tvång är en förhatlig kvarlefva från gamla tider, som måste bort. Men de medicinska myndigheterna sätta sig däremot — och så är det » gammalt och häfdvunnet ». Ja, doktor Alrik Törnblom, hvars skrift i ämnet jag i den första af dessa uppsatser citerade, gick 1874 till och med så långt, att han äfven ville ha obligatorisk omvaceination! » Så länge vi fortfarande hafva nattvardstvång, skulle vi väl äfven med utsikt till framgång kunna stadga omvaeeinationstvång! » utropar han. Men det var 1874! Nu hafva vi icke längre något nattvardstvång. Och jag skulle därför vilja vända om hans ord och säga: » När vi ha kunnat taga bort nattvardstvånget, borde vi väl äfven kunna få bort vaccinationstvånget! » * Då jag nu afslutar dessa små funderingar, ber jag att få återupprapa, hvad jag i början yttrade: nämligen att det ingalunda varit min mening att uppträda mot vaccinationens välsignelser. Tvärtom har min afsikt varit att fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att se till, det vi icke förlora dessa välsignelser, genom att slentrian och ovårdsamhet få innästla sig i skötseln af ett så viktigt värf.
Maj, med öfverlemnande af den underdåniga ansökningen, föreslagit, att Rikets Ständer, som icke sällan visat sig behjerta enskilda menigbeters behof af understöd, måtte åt Knäreds församling för ofvan uppgifna ändadamål bevilja ett räntefritt lån af 16,000 r:dr biko, med skyldighet för församlingen att fem år efter lånets erhållande hörja återbetalning deraf med så stort belopp årligen, som Rikets Ständer, med hänsigt till de i ansökningen åberopade omständigheter, kunna finna skäligt att bestämma; anseende Kongl. Maj:t det vilkor vid lånets beviljande dessutom böra fästas, att den ersättning, församlingen för den gjorda lörlusten möjligen kan i laglig väg erhålla, uteslutande må till afbetalning af länet användas; och har Kongl. Majit tillika förmält, att Kongl. Majit meddelat nådig befallning åt Dess Justitiae-kansler att tillse, om och *i hvad mån någon felaktighet vid den fastställda ritningen och dertill hörande kostnadsför - Stain-Utskottets Utlåtande, No 215. 19 slags uppgörande vållat den timade ölyckan, samt att, i sådant fall, vidtaga den laga åtgärdr hvartill omständigheterna föranleda. I sammanhang med Kongl. Maj:ts nådiga framställning har Utskottet jemväl förehaft till pröfning en inom Bonde-ståndet af riksdagsfullmäktige!) David Andersson från Hallands län väckt, till Utskottet remitterad, motion, deruti motionären, med hufvudsakligt andragande af hvad som uti högstberörda nådiga skrifvelse finnes anfördt, och under åberopande af de ömmande omständigheter, som vid denna fråga sig förete, anhållit, att Rikets Ständer måtte behjerta det olyckliga läge, hvari Knäreds församling, utan eget förvållande, sig befunne samt för uppförande af en ny kyrka derstädes bevilja oftanämnde församlingsboer ett statsanslag, utan återbetalningsskyldighet, af 15,000 r:dr b:ko, hvilken summa utgjorde föga mera än hälften af hvad det sammanstörtade templet kostat.
9Jieb aumälatt em pmab 9Öt fålttnba Peflutat pafme Slöi tilltfa, i ltuberbåttig ffrifmelfe ben 26 fyePruari iitnemaraubc år, attpållit, att Äottgl. aj:t täefteS förorbna, bet må 1693 årS åtprfodtaubPoF PegagttaS mtb Parnbop, om ParttctS målSmatt fåbant Pegär, fautt, bereft få öttffaS, ffriftertnål förrättaS ed) ÖcrranS 9tattmarb utbelaS jcutmäl i eultgpet nteb fattima pattbPof. §. 56. 3 fråga om ett föräitbrab organtfatiou af ©emfapttlen pafme 2Bi, för SBår bef, Peflutat ett fyerorbittttg, pmartgettem, nteb änbring af l, 3 ccp 13 §§ i Äettgl. tRiföbagöslöeflut 1858. 71 ftörorbningett bett i! fycBruart 1687, augäettbe rättegången t ©ontfapttlett, jamt ntcb upplfäfioanbc af Äottgl. JGrcfioet ben 15 Suli 1752 ont boutfört antal tcbas möter, od) af .ftongf. Sörefioet bett 13 ^ttlt 1799, font Berättigar famtlfge öeftorer lotb (Stynmaftuut till fäte od) ftämnta t ©oinfajutcl, toarbcr fÖrorbnabt på fätt SÖär, ntcb anmälan om betta Beflut, ben 25 fycBruart tnitetuarattbc är till åvottgl.
Enligt högstberörde, under N:o 4 i Irsta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoller införda, Proposition, har Kongl. Majit ansett den under sednaste tiden inom flera delar af riket allmänt väckta samt allt mer och mer lifvade hågen för jernvägars åstadkommande destomera förtjent, att af landets styrelse och representation tagas i betraktande, sorn näringarne obestridligen måste vinna ökadt lif och mångsidigare utveckling genom lätta och beqväma fortskaffnings-medel, samt Svenska industrien, i saknad af sådana fullkomligare kommunikations-anstalter, som numera finnas nästan öfver allt inom den öfriga civiliserade verlden, måste, så vidt denna industris alster och tillverkningar skola ingå i tällan med andra länders, hafva att bekämpa betydande svårigheter. Jernvägs-anläggningar kunde dock ej utföras utan ansenliga kostnader, hvarföre Statens medverkan för beredande af dertill erforderliga medel, efter all anledning, komme att, i de flesta fall, på ett eller annat sätt anlitas. Vid sådant förhållande, hade Kongl. Maj:t icke kunnat förbise vigten och angelägenheten af en föregående pröfning för bestämmandet, hvilka jernvägs-linier företrädesvis borde utgöra föremål för understöd från Statens sida, samt huru och under hvilka vilkor dess mellankomst härvid skulle för det allmänna medföra de största fördelarne i så väl administrativt gom finansielt hänseende. Kongl. Majrt hade alltså, redan för ett par år sedan, med afseende å hvad af den, för utredning af frågan om jernvägs-anläggningen mellan Mälaren och Wenern, i nåder förordnade Kommitté blifvit erinradt och yttradt, uppdragit åt Chefen för Topografiska korpsen, General-majoren C. Akrell, att, efter anställda forskningar och undersökningar, afgifva underdånigt förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvudeller stam-linier för jernvägs-kommunikationerna inom Sverige. Till följd af detta uppdrag, var utaf bemälde General-major uppgjordt och Kongl. Majrts Nådiga pröfning un Bih. till It. St.