Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunskapen om ett folks lynne, tänkesätt och öden, samt de förändringar dessa under tidernas lopp undergått inhemtas säkrast genom en jemförelse mellan dels samtida författare af olika tankeoch uppfattningssätt, dels ock mellan författare från olika tidsperioder. Härvid äro likväl af vigt icke biott arbeten af de mera utmärkta författarne, utan äfven de af dem, som egt en ganska underordnad förmåga och bildning. En viss tidsperiods herrskande asigter afspegla sig ofta trognare hos de författare, som endast obetydligt höjt sig {ifver den stora hopen, än hos dem, sorn vida skridit framom sin samtid. För att rätt bedöma en viss tid, dess tänkesätt och orsakerna till inträffade händelser, kan 'man icke sakna de källor, som finnas uti tryckta arbeten af ingen eller högst ringa egen verklig förtjenst, men hvilka dock, såsom varande en bild af föreställningssättet hos någon viss klass personer på den tiden, kunna någon gång lemna nyckeln till lösning af gåtor, sorn annars komtne att ständigt, blifva oförstådda. En mer eller mindre klar insigt om dessa förhållanden har förmått lagstiftande magten i nästan alia Europeiska länder att anbefalla, det utaf alla inom landet tryckta böcker och skrifter skulle ett visst antal exemplar kostnadsfritt aflemnas till offentliga bibliothek. Så har äfven skett i vårt fädernesland. Redan i 1661 års Kansli-ordning stadgades, att af böcker och skrifter, söm trycktes och bragtes i ljuset, skulle två exemplar af hvarje skrift, straxt, efter det de blifvit tryckte och innan exemplaren distraherades, sändas till Kansliet, ett för Riks-archivum, ett för Bibliotheket, och ålades det Kansli-kollegium att tillse alt denna föreskrift uppfylldes. Genom Förordningen den 11 Juli 1694 utsträcktes Riks-arkivots och Kongl. Bibliothekets rätt att erhålla ixernplar af allt, som trycktes, äfven till Universitets-biLliotheken.
Skiftes-stadgan den 4 Maj 1827; 8:o Sven Bosenberg från Christianstads län, om tillägg i 17 Kap. 16 § Rättegångs-Balken samt ändring i föreskrifterna, rörande embetsmannaed; 9:o Pehr Olof Hörnfeldt från Westernorrlands län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 1861, rörande tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom; 10:o Anders Persson från Örebro län, samt liro Paul Andersson från Jemtlands län, angående ändring i lagens stadgande, rörande börd af jord på landet, jemte de yttranden, som i anledning af sistnämnda tvänne motioner blifvit afgifna. S. D. Efter skedd föredragning blef till Banko-Utskottet remitterad Anders Perssons från Malmöhus län motion om tillökning i allmänna Diskontlånefonden eller åtminstone den del af samma fond, som är anslagen för Lånekontoret i Malmö; skolande, i anledning af nämnda motion, inom Ståndet afgifna yttranden till bemälde Utskott jemväl öfverlemnas. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades motioner af: l:o Sven Rosenberg från Christianstads län, att bruket af den så kallade biskopsskruden måtte afskaffas, jemte de yttranden, som afgifvits i anledning af denna motion; 2:o Johan Gustaf Dahlgren från Calmar län, om ändring i tiden för tjenstehjonsflyttningen, jemte yttranden; Prot.-Vtdrag den 22 November 1862. 37 3:o Johan Gustaf Odelberg från Westmanlands län, örn tillägg i 12 § af Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angående komrnunalstyrelse p§ landet, och 4:o Olof Olsson i Slängserud af Wermlands län, om utsträckt (ribrefsrätt för Länsmän, jemte ett af Paul Fritz Mengel från Upsala län, i anledning af denna motion afgifvet yttrande. Den 22 November. Frän Håglo/l. Ridderskapet och Adeln. S. I).
Den 8 September e. m. 7b § 3. Bifölls. § 4. Gr. Mörner,: Det är genom denna § som frågan om statens borgensförbindelse för hypoteksbanken kommer att afgöras. För dem, som, lika med mig, anse statens inblandning i detta hänseende vara mindre lyckligt, är det således särdeles angeläget, att vid detta tillfälle söka afvärja en sådan inblandning. De tillfällen, då, enl. Utslcts förslag, hypoteksbanken skulle få draga nytta af den i denna § omförmälda grundfond, som blifvit föreslagen att från statsverket till hypoteksbanken öfverlemnas, äro egentligen blott 2.ne. Det ena, i den händelse alt några eller någon delegande hypoteksförening ej på bestämd tid inbetalade sina halfårstillskott till hypoteksbanken, och denna sednare derigenom sattes i förlägenhet att infria sina till långifvarne utfärdade obligationer. Det andra, i den oförmodade händelsen, att, vid bankens utredning, användandet af i fråga v:de grundfond, i och för infriandet af bankens förbindelser, oundvikligen erfordrades. Hvad beträffar den första kategorien, under hvilken grundfonden skulle få användas, så är det klart, att vid ifrågav:de fall densamma blott är afsedd att afhjelpa ett kortare bebof. För sådane händelser hafva hvpotheksföreningarne tillförene varit i åtnjutande af kriditiv-rätt. Det är också klart, att ett kreditiv vore allt, hvad en sådan inrättning kunde behöfva, och med den stora kredit, som enl. detta förslag skulle hypoteksbanken beredas, borde ej heller några svårigheter möta för densamma att sjelf förskaffa sig ett sådant. Derigenom blefve statens inblandande genom grundfondens aflemnande helt och hållet öfverflödigt. Men äfven om man vill, för ifrågavide ändamål, lemna en sådan försträckning af statsmedlen, så bör man väl äfven fästa något afseende vid den begärda summan, hvilken, åtminstone till det belopp Utsk:t föreslagit densamma, enl. mitt förmenande, vida öfverstiger, hvad behofvet f. n. i detta hänseende kan anses påkalla.
? vattenhöjd, hvarigenom betydliga jordvidder blifvit dels fullt odlingsbara, dels väsendtligt förbättrade. Huru i allmänhet med skördarne sig förhållit är under föregående § i korthet aufördt; och bör tilläggas, att den torr-röta, hvaraf potatesfrukten i sednare lider ofta lidit, årligen i mera ejler mindre grad sig uppenbarat. 8 Uti bifogad tabell meddelas hvad uppgifvet är om utsäde och medelafkastning deraf inom Länet. Derutaf visar sig, vid sammanställning med uppgifterna uti förut afgifna enahanda tabeller, det approximativa förhållandet för landet, utan beräkning af städernas jord, under en längre tidsföljd, sålunda: Utsäde, Tunnor. Länets invånares eget behof är anfördt i sist afgifna underdåniga berättelse; och hvad deri är sagdt om höförsäljning från Länet samt om tobakshumlelinoch hampodling jemte trägårdsskötsel gäller fortfarande. Kreatur ssköt sein. Uti denna vigliga del af landtbruksnäringen äro icke att omförmälas några inom Länet mera allmänt skedda förbättringar, utan återstår derutinnan mycket att önska. Den förbättring af ladugårdarne, som småningom alltmera skett vid större egendomar, särdeles närmast omkring hufvudstaden, der ladugårdsskötseln är synnerligt gifvande genom den lätta och fördelaktiga afsättningen af mjölk i staden, har icke sträckt sig till allmogens fäkreatur, hvilka, af gammal inhemsk race, allmänt äro små och svagt födda. Men hos större jordägare synes den åsigt alltmera vinna insteg, att boskapens rikliga utfodring både är förenlig med egen vinst och rätta grunden för en förståndig jordbruksplan, en åsigt, utan hvars allmännare antagande och efterföljd deL icke är att hoppas, att ladugårdsskötseln skall vinna den utveckling, jordbrukets sanna fördel kräfver. På åtskilliga större egendomar, der ladugårdsskötseln föres med omsorg, hafva prydliga och 9 och vidsträckta samt väl inredda ladugårdsbyggnader blifviL uppförda, b varvid det i Skåne ganska vanligt begagnade, men bär förut sällan nyttjade byggnadsämnet, gråsten, flerestädes blifvit användt, exempel, Som förtjena och säkert vinna efterföljd, sedan skogsprodukterne årligen stigit i pris.
På grund af hvad sålunda blifvit i denna fråga upplyst och anfördt, vill Kongl. Maj:t i nåder föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande jordrymd, utgörande 4 tunnland, 4 kappland å egorna till Kungsöhrs norra kungsladugård, må för det uppgifna ändamålet åt sökanden och hans rättsinnehafvare under ständig besittningsrätt upplåtas, emot skyldighet för berörde lägenhets innehafvare att derför till kungsgården utgöra vissa årliga dagsverken, hvilkas belopp borde bestämmas på enahanda sätt, som för åtskilliga under dylik besittningsrätt varande torplägenheter å kungsladugården blifvit genom Kongl. Brefvet den 6 Maj 1811 föreskrifvet. De frågan rörande handlingar komma att tillhandahållas det Utskott, hvartill densamma blifver af Rikets Ständer öfverlemnad; och Kongl Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL, J. A, Gripenstedt. Kongl. Maj-,Is Nåd. Proposition N'.o 31. Utdrag af Protokollet (ifver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Honungen i Siats-Rådet ä Stockholms Slott den 31 Oktober 1862, Närvarande: Hans Exe. Herr Justitie—Statsministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Statsministern för Utrikes-Ärendena, Grefve Manderström, samt Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, 1 hyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Departements-chefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition til! Rikets Ständer, angående upplåtande under ständig besittningsrätt af en jordrymd vid Kungsöhrs norra kungsladugård :
Huru skall väl den saken kunna dragas i bevis? Jag tror fördenskull rättast vara, att godkänna Utsk:ts Utlåt. Ett afslag derå kan icke tjena Hr Anreps sak, ty det skulle återförsätta frågan på sin förut varande ståndpunkt, och Direktionen skulle i alla fall icke kunna underlåta att ställa sig R. o. Ad:s förut fattade beslut till efterrättelse. <>0 Den 2 Maj e. m. Finge jag tänka på Direktionens trefnad och beqvämlighet, så skulle ingenting vara mig angenämare, än antagandet af det utaf Hr Reutersvärd väckta förslag, att anslagets återstod gifves blott på grund af utgifvarens halfva löfte att sjelfmant rätta vissa felaktigheter i sitt arbete. Ett sådant förslag är också väsendtligen, om icke grundadt på, dock föranledt af, just min i detta ämne inför Direktionen först gjorda hemställan. För mig personligen har således antagandet af berörda förslag ingenting afskräckande. Tvärtom, det skänker Direktionen en stor lättnad, Men på de skäl, jag redan anfört, sluter jag mig fortfarande till dem, som yrkat bifall till Riddarh.-Utskits Utlåt. Hr von Knorring: Med anledning af hvad under slutet af denna diskussion förekommit, får jag återupptaga min först gjorda anhållan om bifall till Utlåtit. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Att Hr Anreps Åttartaflor äro behäftade med fel, kan väl icke bestridas; men då, detta oaktadt, arbetet icke är utan sin förtjenst och möjligen kan vara R. o. Ad. till något gagn, anser jag mig böra instämma uti Hr Reutersvärds yrkande. Gr. H amilton: Då icke flera ledamöter instämt uti den af mig i ämnet gjorda framställning, får äfven jag instämma uti Hr Reutersvärds yrkande.
Han trodde, att hela den nya historien var till hennes olycka. Han visste, att »herrarne satt ihop alltsammans», allt det granna man läste om henne. Hon var icke en riktig, menade han, och hon kunde aldrig i verlden bli en riktig. En verklig stadsdam, som dugde för en ordentlig herrskapsteater. Hon passade inte, påstod han, »och blir hon något, så blir det till hennes eget förderf». Kajsa deremot trodde på dottern. Hon hoppades och lefde på detta hopp. Hon planerade, väntade, såg i rosenskimmer en lugn, lycklig framtid. Sin vildfogel såg hon som en skön, firad storhet och sig sjelf vid hennes fötter, tjenande, ödmjukt aflägsnande alla hinder och alla obehag från hennes väg! Så blef det tyst i tidningarne en lång tid. Modern blef orolig. Samuli rynkade ännu mer ögonbrynen och ingen vågade börja ett samtal om den de båda tänkte på. Samuli reste ofta till staden. Då och då hörde han något från resande, som sett eller hört om henne i St. Petersburg. Han kom hem igen till Kajsa och svarade missnöjdt och afböjande på hennes fråga: Nadja har det bra... Men nu en tid hade han ingenting alls fått veta, tills för någon vecka sedan löjtnant Ulfs betjent återvändt till den finska hufvudstaden, emedan hans herre dött. Denne betjent, som var en gammal bekant till Samuli, hade ute i staden berättat, att Nadja var fullkomligt på förfall. Det sista året hade hon alldeles ohjelpligt sjunkit. Det var för att höra detaljer Samuli hade rest till Helsingfors i går. I afton skulle han komma hem. Kajsa väntade så säkert några glada underrättelser, hon tyckte sig nästan ha rätt att fordra någon glädje, det hade ju länge varit så sorgligt för henne, lifvet. Hon väntade, nästan i högtidsstämning. Med otrolig möda hade hon sjelf skurat golfvet och plockat enris för att strö öfver ... allt var nu färdigt, han måste komma och med honom någon helsning från hennes enda barn. Solen sjönk allt mer, det led och led, men han kom icke. Kajsa hörde hur katten, som krupit in genom fönstret, lade sig på sin vanliga plats under sängen och snurrade liksom en slummersång åt sig sjelf.
Som Hypotheks-förening betalar ränta endast å de summor, h\ilka å ett heviljadt creditiv utassigneras, samt, på sätt ofvan är förmäl dl, det vanligen inträffar, att större delen af creditivet är obegagnad; men å andra sidan åter Banken alltid mäste för creditivhafvaren hålla i beredskap ett belopp, motsvarande hela det beviljade creditivet, kan Utskottet icke understödja motionärens förslag om räntans nedsättning till fyra procent, helst en slik räntenedsättning, efter Utskottets öfvertygelse, skulle gifva anledning dertill, att desse creditiv, som måste vara ämnade för att vid tillfälliga behof på kortare tider användas, blefve förvandlade till stående lån. Stadgandet i 207 §. 5 morn, att utassigneringar och afbetälningar få, i mon af behof och lägenhet, Verkställas, dock alltid åt tal af jemna 100 R:dr, mäste vara tillkommet, för att afböja, hvad motionären nu synes åsyfta, att tillvägabringa, eller möjligheten för en Hypotheks-förening att bereda åt sina assignationer enahanda egenskap af gångbarhet i allmänna penninge-rörelsen, sorn tillkommer såkallade crreditsedlar, hvilka icke få af Hypotheks-förem-ngar utgifvas. Utskottet, sorn finner berörde föreskrift vara på goda skäl grundad, bar desto mindre anledning deruti tillstyrka någon förändring, sorn crediti v-rörelsen är alldeles olika med den private personer förunnade assignerings-rörelse på Banken, och creditivhafvarne förthy ej. böra åtnjuta samma* rättigheter, som* desse* senare. Banco-Utshottets Utlåtande Av o g 3. Då Utskottet således anser någon ändring i ofvanåberopade 5 morn» icke böra ega ruin, torde, såsom följd deraf, de påföljande 6 och S rao^ mentén ej eller kunna, såsom motionären föreslagit, från de reglementarisk;! föreskrifterne uteslutas. Beträffande åter den föreslagne ändringen af 2 oeh 3 momen lent uti Banco-Reglementets 208 §. och hvilka innehålla: "Moni. 2.
För öfrigt hafva genom contanta inbetalningar godtgörelse af den efter i83o års missväxt erhållne undsättningen skett, så att af skulder derföre, då sistlidet års Räkningar vid nästlidne Maji månads utgång afslutades, återstoden utgjorde endast 82,04-7 R:dr 28 sk. 1 1 rist. Vid samma tid utgjorde resten af skulden för den, efter 1826 års missväxt, Länet lemnade undsättningen 6,013 R:dr 5 sk. 5 rist Banco, till hvilket belopp den genom tid efter annan verkställde afbetalning^’ blifvit nedsatt. 3:o Nä ringar ne. Jordbruket är Landets hufvudnäring. Enligt det äldre och ännu allmännast bibehå line Brnkningssältet indelas Åkerjorden i två Gärden, deraf det eila hesås och det andra trädes, utom någon mindre del deraf, som begagnas till utsäde. De åkerfält, som sålunda brukas, äro vanligtvis i förhållande till fodertillgången så vidsträckta, att endast omkring gidel af såningsgärdet kan gödas och sås med höstsäd, derföre deli öfriga delen deraf bär vårsäd; men på den egentliga slättbygden sträcker sig ändock detta brukningssätt icke längre än lill den så kallade Hemjorden eller den som närmast omgifver bostäderne. Den mera aflägsna jorden besås endast med hafre, utan att någonsin gödas. På en del ställen trädes val äfven denna jord hvartannat år, men det ar lika vanligt att hafresådden oafbrutet fortsattes årligen, tills jordens fruktbarhet är alldeles utlärd, då marken utlägges till bete. Detta gäller likväl egentligen endast om Allmogens hemman. Vid de Egendomar, som tillhöra Ståndspersoner, äro nästan öfverallt inrättade Cireulalionsbruk med flere gärden, som vexelvis bära säd och foderväxter, äfvensom åtskilligt orter, särdeles i Wadsbo oell KåkindsHärader, deje af.Allmogen redan för längre tider tillbaka antagit samm» brukningssätt och med fördel fortsatt det.
Af föregående årens revisorers granskning finner man att 3 proc. fåtts å dessa penningar, och konsistorium har således sökt göra dem så fruktbärande som möjligt. Att icke konsistorium till enskilda utlånar byggnadsfondens medel, kan icke förefalla besynnerligt, och när man vet hvilka vidlyftiga byggnadsarbeten förestodo, finner man att det svårligen kunnat undvikas, att icke större penningebelopp måste ligga inne, för att genast vara disponibla. För öfrigt torde dessa belopp icke hafva varit så betydliga att man derför borde aflåta någon särskild skrifvelse till K. M. Det är, såsom prosten Ljunggren i sin reservation sagt, ofta ett sådant bokföringsfel, att de obetalda räntorna uppföras som kassabehållning från den 31 December, ehuru de kanske mången gång först i Januari inflyta, som gör att kassabehållningen synes så betydlig. Men ett sådant räkenskapsföringssätt torde väl icke böra föranleda till någon R. St:rs skrifvelse till K. M.; och äfven om en sådan komme att afgifvas, torde K. M. derå icke egna någon uppmärksamhet, dels emedan beloppen äro så obetydliga, och dels derför att konsistorium icke varit i tillfälle att inkomma med erforderliga upplysningar. På dessa skäl anser jag mig böra yrka afslag å Betänk:t. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utskrts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigteu. 154 Dea 14 Januari e. m. § 25. Utsk:ts hemställan bifölls. § 26. Frih. Cederström, Rudolf: I följdriktighet med R. o. Ad:s åsigt vid nyss behandlad likartad frågas afgörande, anhåller jag att R. o. Ad. behagade alslå äfven ifrågav:de punkt.
De hade denna skyldighet lika med alla andra chartwförsäljare, och den härledde sig, om mitt minne ej felar, från en af Kammarcoll. på nåd. befallning utfärdad kungör, af år 1824, som ålade vederbörande landshöfdingar att, vid äfventyr af eget betalningsansvar, icke utlemna några chartor annorlunda än mot borgen, hvilken borde vara ingången såsom för proprie skuld. Jag tror således ännu, att hvad som visade sig nyttigt 1835, äfven kan vara det 1845, då deremot del försök, som gjordes uti 1841 års författning, icke uppfyllt sitt ändamål. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag icke kan neka riktigheten af den anmärka., att det vore ett slags våld att ånyo ålägga domare en skyldighet, hvarifrån de en gång blifvit befriade, så kan jag likväl icke eller förbise, alt det är af ganska mycken vigt för allmänheten att hafva tillgång på chartor vid sjelfva tingen, och då R. M:s Bef:h:de hafva funnit svårighet vid att anskaffa sådana personer, så skulle jag vilja föreslå, alt char Itc försälj ningen i första rummet upplätes åt de dom - 140 Den S Januari e. m. hafvande, hvilka ville åtaga sig densamma, och alt endast på de stallen, der domaren icke ville öfvertaga den, skulle det åligga Konungens Bef:h:de att anskaffa andra personer. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Först får jag nämna, att förhållandet för närvaran de är så sorn Frih. Cederström, Anders, anser att det bör blifva, nemi. att intet hinder möter för domare ali åtaga sig chartseförsäljningen. — I afseende på hvad Hr Printzenskjöld yttrat derom, alt häradsskrifvare äro skyldige alt hålla chartor vid mantalsskrifningarne, torde jag få erinra derom, att beloppet af dessa chartor inskränker sig til! några få riksdaler, hvaremot vid tingsställena större chartor hehöfvas.
I slutet af §. förekommer ett stadgande, som jag, lika med Herr Justitiae-Ombudsmannen, tror böra förblifva oförändradt, sådant det lyder i gamla lagtexten. Delta stadgande är följande: "elen, sorn var lockad eller buden att stjäla j straffes som annan tjuf j der han till mogen ålder kommen är”. I detta moment omfattar min skiljagtighet icke blott ordalydelsen, utan sjelfva saken. Påföljderne af förbrytelser, begångna af öfvermaga, bestämmas blott på följande ställen i lagen, nemligen uti 3 Cap. 2 §. Missgernings-B.i Iken, angående svordom, uti 31 Cap. om dråp, uti 37 Cap. om sår och Ivte samt uti 50 Cap. om stöld. Det första af dessa lagrum alser en vanart, hvars rättande tillhör uppfostran; de andra åter, brott emot person eller egendom. Då lagen uti 50 Cap. Missgernings-Balken icke säger ”stjäl eller snattar”, utan blott ”stjäl öfvermaga,” synes mycket tvifvel kunna uppstå derom, huruvida lagstiftaren verkligen ansett en så ringa förbrytelse, som snatteri, föröfvadt af öfvermaga, böra blifva föremål för en bestämmelse i Missgernings-Balken. Sådane tyckas äfven åsigterne vara uti förslaget till allmän Criminal-lag, der, enligt 6 Cap. 8 §., jemförd med 7, Cap. 1 §. Straff-Balken, endast, svårare förbrytelser, som af öfvermaga föröfvas, ansetts underkastade åtal eller straff. Men meningarne må i detta hänseende vara delade; mig synes det i alla fall kialt, att Lagstiftaren icke velat uti 41 Cap. 2 §. Missgernings-Balken bestämma något straff' för tillgrepp, begångna af barn eller af annan der omförmäld person, med mindre han är till mogen ålder kommen. För denna mening talar icke blott den naturliga ovissheten om nog urskillning hos den unga öfverträdare!! att gerningens brottslighet inse, utan ännu mera det beroende förhållande och det mägtiga inflytande, lian är underkastad, i anseende till den, som honom till gerningen lockat eller bjudit.
lag har emellertid erhållit från Paris de officiella handlingarne rörande de konventioner, Frankrike med andra makter afslutat, och finner deraf till min förundran, att det i allmänhet finnes tvenne tariffer, nemi. en generel och en speciel, gällande särskildt för det land, med hvilket traktaten blifvit afslutad. Jag tror, att orri man fästat behörigt afseende vid detta förhållande, hade man kommit till annat och fördelaktigare resultat, än sorn skett. För att närmare belysa detta förhållande, vill jag anföra ett exempel: Af art. Vin importerades från Frankrike år 1864, på fastager 1,130,541 U. på buteljer 41,917 k:r. Hela vin-importen för 1864 utgjorde, på fastager 3,101,888 ffi. på buteljer 63,998 k:r. Deraf finnes, att genom en special-tariff med Frankrike, skulle förlusten, genom tullnedsättning, minskas, endast för art. vin, för fastage-vin med 137,994 rdr, » butelj vin med 26,497 » Man ser således, att vinsten genom minskade tullafgifter uppgått endast för vin till 164,491 rdr. Enahanda är äfven förhållandet med raffineradt socker. Af denna vara importerades från Frankrike år 1864 2,742,913 ffi. Hela Sveriges import år 1864, var 5,911,708 » Hvadan, genom en special-tariff med Frankrike, förlusten, genom tullnedsättning, blefve minskad, för denna artikel, med icke mindre än 31,687 rdr rmt. Om man på detta sätt verkställde uträkningar med hvarje särskild artikel — ett arbete, hvartill jag dock för närvarande saknar de nödiga materialierna — skulle man finna hvilken stor vinst redan detta steg skulle hafva medfört. Det är visserligen sannt, att R.