Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I samma Kongl. Bref, som på här ofvan angifna sätt tillsvidare bestämde den nyinrättade Skogs-stvrelsens verksamhet, omförmäldes tillika de på riksdagen 1856—1858 af Bikets Ständer antagna allmänna grunder för skogslagstiftningen, äfvensom Kongl. Majd derigenom meddelade Skogs-styrelsen Sin åsigt angående behandlingen af åtskilliga till samma ämne hörande frågor, deri dels Kongl. Majd icke öfverensstämde med Rikets Ständer, dels ock af Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit genom underdånig skrifvelse den 27 Februari 1858 hos Kongl. Majd framställda särskilda, från de öfriga Riks-Ståndens beslut afvikande, meningar: och ehuru för uppgörandet af ett fullständigt förslag till Skogs-ordning fordrades åtskilliga bestämmelser utöfver de sålunda angifna, likväl och som dessa bestämmelser svårligen kunde af Kongl. Majd på ett ändamålsenligt sätt pröfvas, förrän de funnes till ett systematiskt helt sammanförda, fann Kongl. Majd godt i nåder uppdraga åt Chefen för Skogsstyrelsen äfven, att, i öfverensstämmelse med hvad i omförmälda Kongl. Bref blifvit i afseende å skogslagstiftningens hufvudgrunder framstäldt, samt, med ledning af Komiterades ofvanberörda förslag och Högsta Domstolens dervid gjorda anmärkningar, utarbeta ett nytt förslag till Förordning om skogarne i riket. Enligt upplysningar, inhemtade i Kongl. Finans-departementets expedition, har ärendets behandling sedermera fortskridit på följande sätt. Den 13 Maj 1859 inkom Skogs-styrelsen med underdånigt förslag till Kongl. Förordning om skogarne i riket (dateradt den 9 i samma månad) samt till nådig Instruktion för Skogs-styrelsen. Sedan begge dessa förslag den 3 påföljande Juni blifvit remitterade till Kammar-kollegium med befallning att öfver det förstnämnda förslaget infordra samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes yttranden samt med 6 Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.- Ufsk.
Det blef min vana att, då det led mot solnedgången, ställa upp mina böcker på hyllan, släcka min långa pipa och sätta på mig en stor björnskinnsmössa samt oberoende af väder och vind begifva mig ut i snön. Vanligen började jag promenera af och an längs ett grundt vattendrag, som strök tätt förbi stadens utkant. På andra sidan detta strida och derför sällan frusna vatten, hvars eviga bubblande och rasslande fylde hela landskapet med melankoli, låg ett stort hus, som ådrog sig uppmärksamheten genom sin slottslikt höga stentrappa och sin trädgårds gamla fruktträd och lindar. Huset tycktes vara från slutet af förra århundradet och bar i hvart och ett af takets fyra hörn dessa i sandsten huggna blomsterurnor, hvilka i den trakten voro obligatoriska för dåtidens rikare borgarehus. I den sena timme, då jag vanligen kom der förbi, glödde de hundra små fönsterrutorna i solnedgången, som om rummen varit upplysta af många ljus. Rundt omkring sträckte sig de kuperade vingårdarna, der vinpressen längesedan tystnat och snön låg djup samt erinrade om spräcklig marmor genom de många gula och röda löf, som blåsten fört med sig från bokskogen på kullarnas krön. Det gamla huset upptog ofta mina tankar, och fantasien och slumpen gjorde mig snart bekant med namnen på dem, som bodde der eller fordom bott der. En af de senare var Oberst Gustaffson. Det var, berättade man, något af åren före 1820, som Oberst Gustaffson en lördags eftermiddag ankom till Lenzburg på en dammig flakvagn och alldeles ensam. Troligen var det kort efter sedan han – han den en gång så monarkiska monarken – begärt och erhållit borgarerätt i det republikanska Basel samt dervid enligt bruk inträdt i ett skrå. Det gamla huset der nere på andra sidan bäcken var på den tiden det ståtligaste i trakten och beboddes af en förmögen stadtamtman H–l († 1820). Denna mycket ansedde storborgare bjöd gerna gäster och var en hjertans välvillig man.
Q3ägge ©tcilterne feDan längre tiD warit fortfattc, fyafwa icfe ännu f unnat leDa till afjlutanDe af en f>art6cfé^ od) fjöfartö-.fonoention; cmeDlertiD fjär, unDer Detta är, en prottfforiff öfroerenöfommelfe, till bereDattDe af ömfcftDtga lättnaDcr för fjöfartett unDer loppet af äten 1847 od) 1848, meD Detta Dvife blifwit ingången, od) torDe, UnDer Denna tiD, De f>inDcr font hittills pppatö emot en på roiDjlräcftare grunDer uppgjorD f>anDelö# od) fjöfartä#traftatä af|lutanDe, möjli# gen funna Ijäfwaä. — ©cDan ^ottgl. SJKtj.t till €f)ina affänDt en agent, meD uppDrag att ttnDerföfa fyuruwiDa De utroiDgaDc IjanDelé# förl)ållanDeti, forn tneD Detta lanD, till följD af feDnafte politijfa till# Dragelfer, uppgått, (Fulle funna, äfroen för De §örenaDe Svifena, meDföra någon förmån, fyat meD Detta JvejfarDönte en öfwerensfom# melfe blifwit träffaD, till följD Ijwaraf @mcrige odj Norrige fontmit uti ett, på egna förDrag gritnDaDt, åtnjutanDe utaf alla De rättiglje# ter, font uti €()itiefi|fa famnar blifvoit anDra nationer tillerfänDe. ^ongl.
Då kom Isebel hans hustru in till honom, och sade till honom: Hvad är det, att din ande är så illa tillfrids, och du intet bröd äter? Han sade till henne: Jag hafver talat till Naboth den Jisreeliten, och sagt: Låt mig få din vingård för penningar; eller, om du hafver der lust till, vill jag gifva dig en annan igen; men han sade: Jag vill icke låta dig få min vingård. Då sade Isebel hans hustru till honom: Hvad vore för ett rike i Israel, om du gjordet? Statt upp, och ät bröd, och var vid godt mod; jag vill skaffa dig Naboths den Jisreelitens vingård. Och hon skref bref under Achabs namn, och beseglade det med hans signet, och sände till de äldsta och öfversta i hans stad, de som bodde med Naboth; Och skref brefvet alltså: Låter utropa en fasto, och sätter Naboth främst ibland folket; Och låter komma två Belials män fram för honom, som vittna, och säga: Du hafver välsignat Gud och Konungen; och förer honom ut, och stener honom till döds. De äldste och hans stads öfverstar, som i hans stad bodde, gjorde såsom Isebel dem budit hade, såsom i brefvet skrifvet var, det hon till dem sändt hade; Och läto utropa en fasto, och läto Naboth sitta öfverst ibland folket. Då kommo de två Belials män, och ställde sig framför honom, och vittnade emot Naboth inför folket, och sade: Naboth hafver välsignat Gud och Konungen. Då förde de honom ut för staden, och stenade honom ihjäl. Och de bådade Isebel, och sade: Naboth är stenad, och död. Då nu Isebel hörde, att Naboth var stenad, och död, sade hon till Achab: Statt upp, och tag in Naboths vingård den Jisreelitens, den han dig nekat hafver för penningar; förty Naboth lefver icke, utan är död. Då Achab hörde, att Naboth var död, stod han upp, att han skulle gå ned till Naboths den Jisreelitens vingård, och taga honom in.
Falla defvid rösterna, till mer än hälften af de röstande Elektorernas antal, på en Man, vare han behörigen vald. Aro rösterna så delade emellan flere, att en sådan full pluralitet för någon icke äger rum, anslälles, med iakttagande af hvad 33 §. om lika rösters förekommande stadgar, ny votering, med slutna sedlar, till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke anta - §. 55. l:o. Till följe af Regerings-Formens 88 §. skola Riksens Ständer, vid hvarje riksdag, förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom deras ombud, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsmän, samt alt inför den RiksRätt, som i bemälde Grundlags g4 §. till dess inrättning och göromål beskrifves, eller vid andra vederbörliga domstolar, i laga ordning tilltala dem, som, i sina embetens utöfning, af väld, mannamån elier annan orsak, anses hafva någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra. 2:o. Denne Riksens Ständers Justitie-Ombudsman, hvars rättigheter och åligganden ytterligare, så väl i Regerings-Formens .9/, 92, g3 och g4 §§., som genom serskild instruktion utstakas, Väljes af Riksens Ständer, genom tolf af hvarje Stånd serskildt för tillfället nämnde elektorer, hvilka till detta vals förrättande sammanträde samma dag, då de af Stånden blifvit utsedde, och skiljes ej åt förr än valet fulländadt är. Dessa Elektorer skola samfäldt, först medelst slutna sedlar, hvar för sig, uppgifva den man, som dc anse bora komma under omröstning. Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstande Elektorernas antal, på en man, vare han behörigen vald.
Hvilket, till svar derå, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Juli 1857. IT: O 88. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ö Joli 18X7. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i sältet för utgörande af presterskapets aflöning. (Allm. Besv:s o. Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 93). S. A. K. Sedan vid innevarande Riksdag förekommit åtskilliga framställningar, med förslag lill mer eller mindre genomgripande förändringar i presterskapets aflönaude, har hos Rikets Expedilions-Ut&kottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 88. 185 Rikets Ständer, under behandlingen af denna angelägenhet, den mening gjort sig gällande, att presterskapets aflöningssätt är i flera afseenden mindre lämpligt, samt af beskaffenhet all löntagare och löngifvare emellan leda lill tvister af störande inverkan pä det förtroende och den sämja, som bör räda emellan lärare oell ähörare, hvadan Rikets Ständer funnit det vara ett angeläget föremål för lagstiftarens omsorg, att i möjligaste målto söka afhjelpa det nuvarande aflönings-sättets mest framstående olägenheter.
Kan jag icke tills i morgon uppgöra en plan, hvilken synes oss mera förenlig med den finare skonsamhet, vi böra egna Ferdinand, om den tjenst vi göra honom skall ega fullkomligt värde, låt honom då få del deraf. Endast icke i afton; ty vi behöfva bättre tänka derpå.” Emedan Rosa bad med en så innerlig ödmjukhet, fann kommerserådinnan sig på det högsta bevekt, och frågade endast: ”Nå, kära barn, hvad vill du då att jag skall säga Mannerstedt, när han kommer, och din envishet vändt upp och ned på mitt förträffliga förslag?” ”Ack, söta mamma,” svarade Rosa, lättad och glad, ”det blir visst icke svårt för mammas skarpsinnighet, att finna någon annan förevändning till denna kallelse. Bryderiet med gossarnes julklappar kunde vara en tillräcklig anledning. Mannerstedt är en vän af barn, och hjelper gerna tillrätta dermed. Men tillåt, mamma lilla, att jag nu går på mitt rum, och arbetar på mitt nät en stund före middagen. Vi hafva ej många dagar qvar. Jag måste arbeta flitigt, för att kunna hinna med allt.” ”Gå du, min engel,” sade kommerserådinnan, och kysste sin dotter på pannan. – ”Mammas skarpsinnighet,” tillade hon, med ett sjelfförnöjdt leende, ”får nu, såsom alltid, ställa saken tillrätta. Nå, jag måste väl se till, huru jag kan blifva fri från vår lille, beskedlige kandidat.” Lugnad genom detta löfte, skyndade Rosa till sitt rum, och medan hennes händer flitigt flögo öfver arbetet, bildade sig i hennes hufvud en mängd olika förslager, till vinnande af samma mål som hennes mor, men på ett alldeles olika sätt. Han borde aldrig få veta, aldrig ana, att hjelpen kom ifrån kommerserådets hus, det var afgjordt; men huru man skulle ställa till dermed, återstod ännu att lösa. Under denna villrådighet kommo hennes tankar att dröja vid professorn, huruvida hon skulle våga att helt enkelt och i det fördelaktigaste ljus för den gamle mannen framställa saken, bedja om hans råd, eller lemna honom penningarne, och bönfalla att han godtgjorde allt. – Det var en trosartikel, att hos ingen kunde en hemlighet vara bättre förvarad, än hos professor Ling.
Utaf anslaget, 100,000 R:dr, för häradshäktenas ombyggande och förseende med celler Anslaget för fängelsebyggnader i städerna utom Stockholm - Utaf den med 600,000 R:dr anvisade och afsatta fond för Strömsholms kanalsoch slussverks ombyggnad „ det, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, anvisade belopp, 15,000 R:dr, för hamn-anläggningen vid Åhus „ anslaget, 200,000 R:dr, för allmänna landsvägar nes omläggning och förbättrande „ anslaget, 7,000 R:dr, för anläggning af en väg mellan Öfveroch Neder Kalix socknar i Norrbottens län (Utbetaldes i September 1852.) „ anslaget, 120,000 Rulr, för vattenaftappningar och dammbyggnader till förberedande af större odlings företag morn Norrbottens, Westerbottens, Wester-n orrian ds, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermland Årliga anslaget till Garnisons skolans i Christianstad ersättande för den, under namn af portpenningar, till nämnde skola tillförene utgångne afgift (Utbetaldes i Januari 1851.) Beviljade under 1844 och 1845 ars riksdag: Utaf det, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, disponerade belopp af då anvisade medel, 150,000 R:dr, för odlingsföretags beredande medelst utdikningar och aftappning ar af sanka trakter och sjöar - , anslaget, 370,000 ll:dr, för anläggning och förbättrande eller omläggning af vägar — (Återstoden häraf utbetaldes under år 1851.) * anslaget, 30,000 R:dr, för’ strömrensningar och mindre hamnbyggnader
Men jag tror icke samma följd uppkomma af det nya delningssättet; och de Historiska bevis, sorn för detsamma blifvit anförda, nemi. våra Landskapslagar och en Kongl. Dansk förordning af den 23 April 1781, äro icke särdeles öfvert}'gande, emedan den grund, hvarå stadgandet i Landskapslagarna hvilar, att nemi. endast för inegor borde hägnas, men skog och utmark vara fri, skulle genom lagförslagets antagande, komma att förfalla, och det gamla lagbudet att förlora sin fordna läiupelighet, då för andra än lika beskaffade egor skulle i hägnad dem emellan tagas del. Och beträffande Danska Förordningen, så ligger ett misstag i den gjorda citationen deraf; ty den stadgar verkligen Hartkornet såsom Delningsgrund förmellanhägnad inom by, så att del är endast vid framdeles skeende utskiftningar, som, emellan byar, gårdar och lottegare, hvilke utgå af Fäladskapet, skall tilldelas halfva hägnaden Den i5 Januarii. *9 åt hvardera, efter gradering. Skälet dertill uttrjekes i Danska Lagen, att det, som ena året är fälad, blir andra året gärde; och detta förhållande» som inom vårt land är sällsamt och nästan endast i Skåne inträffar» styrker min mening, att en sådan lag blott för Skånska slättbyggden vore lämplig. Den Danska Förordningen blef aldrig gällande i Norrige, hvarest areal eller egodel utgör delningsgrunden. Jag anhåller, att dessa anmärkningar fernot sjelfva grunderna för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition måtte få densamma till Lagutskottet åtfölja. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om icke Herr Törneblahds Memorial, som innefattade anmärkningar vid Kongl. Maj:ts deli 12 dennes till Lagsamt Allmänna Besvärsoch ÉkonomiUtskotten remitterade Nådiga Proposition angående en liy stängsel-förordning, äfven måtte till bemalte Utskott förvisas.
B or gare Ståndet fattat det beslut, ”att Utskottet bör, vid Statsregleringen, tillhandahålla Staden Nyköping de afgifter af LandslröfdingeResidenceHuset derstädes, hvilka, enligt K* M;ts Högstberörde Nåd. Förordnanden, Staden med rätta tillkomma;” hvarförutan sistnämnde RiksStånd, med antagande af Utskottets i Utlåtandet Nro 2i3 tillika gjorde hemställan, ”att Städerne må berättigas, att för Kronans deri varande Egendomar erhålla det bidrag till bestridande af kostnaderne för brandvaktsoeh eldsläcknings-anstalters underhåll, som å samma Egendomar, elter vederbörlig fördelning äf kostnaden Betan konden, N:o 314- 55g emellan samtelige Egendomarne inom Staden, till den del deraf, som icke af Boställsinnehafvare begagnas och hvarföre de sjelfve bö'ra utgifterne bestrida, kan finnas belöpa,” tillagt, ”att R. St:r böra hos K. M:t i underdthet begära, att intill nästa Riksdag ett noga utredande måtte göras af alla de förhållanden, som böra vara kände för bedömmande af skyldigheten, som åjigger K. M:ts och Kronans Hus i Städerne, att deltaga äfven i de öfrige ornera till Städerne, jemte Brandvaktsoch Eldsläcknings-anstalters bekostnad, hvilka enskilte Husägare utgöra, och hvaribland tomtören, gatuhållning och upplysning, synas ovilkorligen böra drabba alla lius utan undantag, samt att den mening härvid borde bestämdt uttryckas, att Kronans af enskilte köpte eller hädanefter köpande Hus och Lägenheter ovilkorligen bibehålla desamma utskylder till Staden, som deraf i förre ägarens hand utgått, eller för dermed jemförlige Hus i samma Stad hädanefter utgå, så framt ej annorlunda med Staden i hvarje serskildt fall öfverenskommes. I anledning af de sålunda inom RiksStånden förekomne skiljagtigheter i frågan om Nyköpings Stads ersättningsrätt, får Utskottet vördsamt föreslå, att i enlighet med stadgandet i 69 §.
Jag får med anledn. deraf nämna, att jag enskildt äger kännedom derom, alt derest R. St. skulle bevilja den af K. M. nådigst äskade summa, så kommer inom ganska kort lid det bolag, som då skall bilda sig för canalens tillvägabringande, att gå i författning om anskaffande af ett lån, för att på möjligen kortaste tid sätta canalen i verket; hvarefter det af Ständerna beviljade anslaget skulle begagnas till amortering af detta lån. — Man invänder ytterligare, att allmogen i dessa orter skulle helt och hållet förlora sin fraktförtjenst, i händelse canalen skulle komma till stånd. I detta afseende tog jag mig under sednasle plenum friheten anföra så gilltiga skäl, att jag icke torde behöfva något tillägga. Det gifves visserligen ett parti i denna trakt, nemi. innevånarne i Smedjebackens köping, som skulle förlora icke obetydligt på canalen, och som derföre söker bibringa allmogen den öfvertygelsen, att den genom canalen skulle förlora allt förmycket af sin fraktförtjenst, men jag tror, att allmogen inom kort skall inse, att den förlorade fraklförtjenslen mångfaldigt skall ersättas genom sjelfva landets förkofran. Föröfrigt visar erfarenheten, att då Strömsholms canal först byggdes, så satte Munktorps köping och Malma socknar sig deremot, derföre att de trodde sig derigenom komma i mistning af sin hittills varande förnämsta inkomstkälla, forselförtjensten, och sålunda blifva utfattiga; men följden har blifvit motsatt, och allmogen har, sedan den upphörde att hela året ligga på landsvägarne, kommit till ett förr okändt välstånd, och i stället att som förut köpa nästan alla sina förnödenheter, försäljer den numera ganska betydliga qvantiteler spanmäl och victualievaror. Några ytterligare anmärkn:r skulle visserligen af mig kunna göras, men jag anser mig redan hafva besvarat de vigtigaste inkasten, och anhåller, att hvad jag nu anfört, måtte få åtfölja återremissen till StatsUtsk. II.
Detta land gjorde således icke såsom Sverige, der man gjorde bankrutt, och sålunda visserligen blef af med sin statsskuld, men på ett sätt, som jag för min del ingalunda anser efterföljansvärdt. Den enskilde mannen skulle troligen anses såsom en bedragare, öm han handlade på samma sätt, som Sverige efter år 1809, i det jag antager, att Sverige kunnat på värdigare och bättre sätt ordna denna angelägenhet och härtill, oaktadt sitt dåvartde stora, men tillfälliga och öfvergående betryck, verkligen icke saknade utvägar. Man bör derföre vara desto mera angelägen om att iakttaga alla möjliga försigtighetsmått, för att för framtiden förebygga en dylik händelse. Hr von Hartmansdorff har vidare sökt bevisa, att ett statsskuldssyslem icke kan förhindra utbrottet af en revolution. StatsUtsk, 78 Den 20 September f. m. har aldrig inlåtit sig på denna fråga. Att revolutionerna i Frankt rike, Österrike och Ungern icke kunnat genom ett stalssknldssystem hindras, derom har Utsk. icke yttrat sig, och utgör för öfrigt icke föremål för ifrågavar:de lista punkt. Man har sagt, att näringsidkaren har mera nytta af penningar än af statspapper. Det är likväl ett alldeles motsatt faktum, som visat sig i de länder, der fondpapper finnas; der har nemi. penningelillgången ökats samt just derigenom sänkt räntan, framkallat kapilalernes användande i industriella värf samt genom en naturlig återverkan minskat svårigheten att erhålla kapitaler. Jag tror för min del, alt det folk, der välstånd råder, är mindre benäget för omhvälfniugar, än det, som tryckes af svårigheter för sin bergning; och fastän revolutionerna stundom vållas af djupare anledniQgar, än att några materiella botemedel derå kunna mycket inverka, anser jag dock eli system, egnadt all framkalla en allmännare utbredd välmåga, mycket mera aflägsna faran af omhvälfningar, än det skulle kunna närma denna fara. Vidare har man yttrat, att förslaget skulle vara olagligt, och att 76:de §:n Reger:s-F:n skulle lägga hinder i vägen derför, enär der säges, alt Konungen icke utan R.
Bonde har sagt, att man skulle få en närmare kännedom om de personer, som vore lämplige till Utsk:s-ledamöter, om man genomläste R. o. Ad:s prot. för att erfara huru de vid föreg:de riksdagar tänkt och talat. Jag hemställer lill den värde ledamoten, om, innan han reste till riksdagen, han sjelf försökt detta medel. Jag tror emellertid att ganska fä följa hans råd. Hr Brakel har sagt, att, om man vill göra sig förvissad om utgången af valen, det icke behöfves mera än att på sin sida värfva 6 eller 7 personer. Jag förstår ej uträkningen, så vida ej den afser 6 ä 7 af Electorerne. Men jag hemställer, om det ens får vara tänkbart, att 6 eller 7 ledamöter utaf dem som fått sig uppdraget det betydelsefulla förtroendet att vara R. o. Ad:s Electorev, skulle kunna öfvertalas. Jag vill icke göra mig en sådan föreställning. I öfrigt äro Hr von Hartmansdorffs skäl så fullständigt vederlagde, att jag icke har något att tillägga. Hr Lagerhjelm, Pehr: Alt det närvar, sättet förvalen inom R. o. Ad. vid riksdagens början icke är lyckligt, derom äro alla öfverens och på detta förhållande har motionären äfven grundat sitt förslag, ehuru Utsk. detsamma icke tillstyrkt. Härom är dock nu icke frågan, utanom sättet att förbättra. Här gäller det att välja emellan Hr von Hartmansdorffs, Gr. Ehrensvärds eller Utsk:s förslag. De direkta valen äro till sine följder svåra att beräkna: men nog tyckas de medföra den fördelen, alt uttrycka majoritetens tanke och att flertalet der har ett säkrare och friare utrymme att verka. 478 Den 12 Februari e. rn. Men denna följd är icke den enda som härflyter frän antagandet af det direkta valet. Om man närmare betraktar förhällandet efter motionärens förslag, så finner man att hvar och en måste bestämma sig för den ena eller andra åsigten, för det ena eller andra partiet, i fall sådane antagas existera redan vid en riksdags början. Ty Electorerna bestämma Ulsk:n, hvilka äter utöfva ett väsendtligt inflytande på riksdagens resultat.
Spanmål skaffa und sättnings lager för de Orter, som deraf äro i behof, synes Magazinslnrättriingen i Malmöhus Län böra hafva ett Magazins-utrymme för ofvannämnda qvan tum Säd, eller minst 20,000 Tunnor. Till erhållande häraf skulle kostnaden uppgå, da Magazinen uppforas af Sten och då det utrymme, som nu äges, afräknas , till omkring Denna Summa , ehuru betydlig, är likväl ej så stor, att Icke Magazins* Inrättningen fått och får i MagazinsHyror betala ungefärligen det belopp, som svarar emot 6 Procents Ranta å nyssberöde Capital. Uti Upsala Slott lärer finnas utväg att anlägga Magazin för omkring 2,000 Tunnor Oriad, eller 4,000 Tunnor Riad Säd; och emedan Länet synes vara i behof af detta vidare utrymme, uppföres här hval som anses kunna erfordras till appterande af de l ägenheter uti Slottet, hvaruti nyssnämnde qvantitet Säd kan inrymmas. Kostnaden härtill skall efter meddelad underrättelse uppgå till omkring För Länets UndsäftningsLager är detta Magazin alldeles otillräckligt; Och då Kopparbergs Län minst bör såsom ständigt förråd äga g å 10,000 Tunnor Spantnål, så inom Länet fördelade, som Landshöfdingen efter dess noggranna kännedom kan finna nödigt, ty synes ock, till vinnande af denna vigtiga angelägenhet, ytterligare MagazinsHus i Länet böra inköpas eller uppbyggas, derföre kostnaden förslagsvis uppföres till minst , Ungefärliga kostnadeD för det Magazins-utrymme, som vidare erfordras. Rtdr. sk. rst 100,300 Magazinslnäättningen äger ej något Magazin i Gefleborgs Län.