Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några stigningar af 1 fot på 100 hade icke utan ofantliga kostnader kunnat undvikas, hvaremot å hela linien icke förekomma större kurvor än med 4,000 fots radie, egande blott tvänne denna lindrigare krökning, men alla öfriga en radie af minst 5,000 fot. För arbetet användes blott ett lokomotiv med tillhörande grusvagnar, oaktadt för denna bana inköpts 4 lokomotiv, hvilka utlånats till trafikens bestridande å vestra stambanan. Med i tid något förökad arbetsstyrka och redskap synes till exempel denna 6 mil långa jernväg, hvaraf större delen varit, enligt hvad kostnadsförslagen och i öfrigt kända förhållanden gifva vid handen, jemförelsevis mera lättarbetad än de samtidigt bearbetade östra och nordvestra stambanedelarne, hafva kunnat något tidigare, än nu synes vara både afsedt och möjligt, öppnas för den stora och långväga trafikens väl behöfliga underlättande i dessa trakter af hufvudstadens omedelbara grannskap, särdeles under höst-, vinteroch vårtiden. Ett sådant fortskyndadt öppnande, särdeles af bandelar, som kunna på sätt och vis betraktas såsom ett helt för sig, torde alldeles icke vara att förbise, hvarhelst det låter sig göras utan något väsendtligt fördyrande af sjelfva byggnadskostnaden. Staten bör så fort som möjligt beredas någon direkt afkomst å de millioner riksdaler, hvarje sådan bandel kostar, och må ej heller underskatta eller förbise sin indirekta förmån af de särskilda orternas underlättade trafik och Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 153 och kommunikation. Det helas väl betingas säkrast af delarnes. Att man i detta hänseende varit berättigad till något större förhoppningar i anledning af sednaste riksdagens frikostiga anslag, synes framgå af följande erinringar.
Som vi, i händelse af Bifall till Ekonomi-Utskottets förevarande Betänkande, binda oss vid pröfningen al det nya Betänkande, som är att förvänta från SlatsUtskottet, skulle jag tro, att EkonomiUtskottetsBetänkande antingen bör blifva återremitteradt, eller läggas till handlin ga ine. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, blef EkonomiUtskottets Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisadt. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Betänkanden: Från ConstitutionsUtskottet: Af den i3 dennes: N:o 6. Med Utlåtande om Grundlags - Den 16 Fe bru ar ii c. m. n5 stridigheten eller enligheten af en fråga, hvarå yrkad proposition vägrats. Från Lagutskottet: Af den 16 sistlidne Januarii: N:o 19. Öfver väckt Motion, att Rikets Ständers den 8 December 1823 till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga Skrifvelse, angående Rådmäns och Kämnärers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse, att till ÖfverDomaren insända renoverade Domböcker och Protocoll m. m. måtte ånyo till Kongl. Maj:t inlemnas. I anledning af väckt motion, att den del af Rikets Ständers den 22 December 1823 till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som rörer upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7 December 1787 angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne Författningar, måtte ånyo till Kongl. Maj:t inlemnas. Öfver väckt Motion, om stadgande, att lägrad qvinna , som till sitt barns försörjande vill njuta understöd af Fattigvårds-inrätlning, skall åligga att uppgifva sin lägersman. 8* n6 Den 16 Februarii e. m. N:o 32.
Samhällets allmänna inrättningar böra ej heller, såsom den vid Carlberg vara till någon del beräknade på Konungens personliga uppoffringar och gifmildhet. Dem förutan synes Staten dock skola göra betydlig besparing på sina 33,000 R:drom KrigsAcademien upphäfdesAntager man att, i stället för roedleinmarne af dess 2;ne öfversta Classer 50, eller till och med hälften flera, 75 militaire Studenter skulle komma till Upsala, sd synes i alla fall icke mera än ?;ne nya Lärare för deras skull möjligen behöfva®. Till deras aflöning och till arfvoden åt öfriga vid Universitetet j alla fall befinteliga mästare, borde en Summa af 6 till 7000 R:dr vara mer ha tillräcklig, då en dylik kan förslå till den högre undervisnings-anstalten för artilleriet viel Märteberg, hvarest lika lätt tillgång på Lärare icke är för handen. Behöfdes särskildta, Läro^alaF och andra rum , så vore öfverflödigt utrymme dertill på Upsala, Slott hvarom jag3 vid ett annat tillfälle, talat. Ville man anslå en lika summa åt Universitetet i Lund s så funnes ändock 20,000 Rtdr i besparing. Vilie man bibehålla välgörenhets-anstalten a och, i stället för nuvarande 35 FriCadetter nnsiä lika mångå stipendier af 200 R;dr hvar-3 924 Den '25 Martil, dera: så afgingo ytterligare 7000 R;dr på förenämnde Summa, hvaraf ändock, återstodo i 3,000 R;'dr. Under dét förut upptagne antalet af 50 eller 75 militair-studerande inbegripas också de der egna sig åt sjöväsendet, liksom de innefattas under de 50 Cadetter, som utgöra desine öfverstaljClasserna vid Carlberg. Skillnaden fören SjöCadett att uppfostras vid Carlbergs vattendrag eller vid Upsala Å, synes icke vara stor; men i det nära grannskapet af hufvudstaden, hvarest Landtmagten visar sig i sin största glans, är det frugtsnsvärdt, att mången gosses hog derigenom afvändes från Sjöväsendet.
Brott blifvit å fästning eller allmän Arbetsinrättning på längre eller kortare tid insatt, innan han dömd blef, begått annat brott,- för hvilket han ännu ej undergått Ransakning, må han ej till sådan ransaknings undergående utlemnas, i annor händelse, än så vida efter i vanlig ordning inhemtad underrättelse, om brottets verklighet, Måls-eganden det fordrar, eller ock det befinnes, att den brottsliges fållande för samma brott skulle för honom medföra förhbjdt ansvar, eller troligt är, att rån - LégUtshottets Betänkande751 sakningen skulle medföra upptäckt af andre i brottet mojeligén invecklade personer, hvilket allt med undantag af dea händelse då Måls - eganden fordrar ransakning och då desi följaktligen ovilkorligen bör egä ruin, må bero på bepröivande af Kongl, Maj:ts Befallningshafvande i den ort der Brottet är begånget" 55År någon af Domstol till högsta kroppsplikt saker ansedd, och yppar sig under ransakningen, att hän utom Domsagan elier Länet begått annat brott, hvarföre hart ännu ej undergått tilltal, skola upplysningar om brottets verklighet och beskaffenhet jemte Mäls-egandens yttrande i vanlig ordning infordras, och åligger det domarenj Sorn sednast dömt, att derefter bestämma, huruvida vidare ransakning må företagas, eller om den brottslige bör till det straff' hvartill han redan blifvit dömd, genast befordras, Ej må ransakning örn det yppade brottet företagas, utan så år, att Målseganden det fordrar eller högre ansvar derå skulle följa ärt det hvartill redan dömt blifvit, elier annan Domstol yrkar den brottsliges inställande, eller och anledning år, att rnedbrottslirigar finnas, soth,genom ransaka ningen kunna upptäckas. Ofver förnekad ransakning må ej den brottslige sjelf anföra BesVår.”
R:dr värde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer införselstulien å sagde artikel att antagas till 55 Rtdr 16 sk. på hvarje 100 R:drs varuvärde. Hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 5o föreslagit, rörande Lampor, hafva Presteoch Bonde-Stånden godkänt; hvaremot dels Ridderskapet och Adeln förklarat denna artikel, såsom hörande till slöjdevaror och med dem dragande lika tull, böra utur den egentliga Taxan uteslutas och 94 Likörer. Bevillnings-Utskottels Memorial, N\o 41. endast i nolen upptagas med hänvisning till slöjdevaror ej specificerade, dels Borgare-Ståndet beslutat, att artikeln vål bör under egen rubrik i Taxan upptagas, men endast åsåttas 25 procents tull vid införsel. Hvad först angår Ridderskapets och Adelns berörde beslut, kan, på sått förut blifvit nåmndt, detsamma icke till någon åtgärd föranleda; hvaremot, angående hvad Borgare-Ståndet stadgat, omröstning kommer, så vida dess beslut icke fråntrådes, att anställas, enligt följande proposition: 189*0. Den, som godkänner Utskottets förslag i Utlåtandet N:o ao, alt Lampor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, skola beläggas med en införselslull af 53 R:dr 16 sk. på hvarje 100 R: !rs varuvärde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bifalles Borgare-Ståndets beslut, att denna artikel icke bör åsåttas högre införselstull ån 25 R:dr på hvarje 100 R:drs värde. Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet halva godkänt Utskottets förslag till bestämmelse vid införsel af Likörer, hvaremot dels Borgare-Ståndet ansett införselstullen å denna vara böra nedsättas lill 1 R:dr 24 sk. kannan, och dels Bonde-Ståndet förklarat allt hvad, som under benämningen Likörer i Tulltaxan förstås, böra vara till införsel förbudet.
Uppläst och godkänd! hos Kidd. och Adeln den 21 Okl. 1837. Preste-ståndet den 24 Borgare-ståndet den 24 Bonde-ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder till ordnande af skjulsnings-besväret. (Allm. Besvärso. Ekon.-Ulsk:s Beltde N:o 110.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva, vid innevarande riksdag, förekommit framställningar, hvilka i likhet med hvad under åtskilliga förulgångna riksmöten, i fråga om skjuts-väsendet, varit förhållandet, hufvudsakligen egt till syftning, att jordbruket mätte helt och hållet befrias från skjutsnings-besväret, eller, derest detta icke kunde åvägabringas, lättnad i samma besvär beredas. Under den, med anledning häraf, hos Rikets Ständer förehafda utredning af tillkomsten och beskaffenheten af berörda åliggande, hvilket, efter hvad allmänt torde vara insedt, uti så väl stats-ekonomiskl som moraliskt hänseende medfört menliga följder, har blifvit utrönt, alt ifrågavarande besvär redan i äldre tider och allthittills varit föremål för befogade och allvarsamma klagomål från de skjuts-skyldiges sida, äfvensom att, sedan skjutslegan vid en och annan tidsperiod samt lill följd af försämrade myntvärden blifvit förhöjd, åtgärder år 1844 vidtagits för entreprenaders lillvägabringande. Geuoin dcuua åtgärd har otvifvelaktig! en icke ringa fördel vunnits. Vid några, om ock ganska få, gästgifveriet der skjutsen af entreprenör utgöres för den stadgade skjutslegan, utan bidrag af de skjuts-skyldige, har denna reglering uppfyllt det ändamål, hvartill, efter Rikets Ständers mening, all sådan reglering bör syfta, nemligen de skjutsnings-skyldiges fullständiga befrielse från detta onus.
Sedan öfverbiggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med den förändring, att de i 2:dra mom:t förekommande orden »tili landstingets sekreterare insända sin till tinget ställda skrittliga anmälan» utbyttes emot orden »till Konungens Befh:de insända sin skriftliga anmälan;» framställde H. Exc. först propos. på bifall till §:n oförändrad, dervid svarades några både ja och nej, samt sedermera propos, på antagande af :§:n med ofvannämnda förändring, då svaren -utlollo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. § 22. Tillkännagafs vara antagen af PresteStit. Gr. Mörner: Till följd af B. o. Adrns nyss fattade beslut, torde denna § böra undergå den förändring, att ordet »tinget» utbytes emot orden »Konungens Beflude.» §:n bifölls, med utbyte af ordet »tinget» till orden »Konungens Befh;de.» § 23. Tillkännagafs vara antagen af PresteSt:t. Gr. Mörner: Ur denna § anhåller jag att orden »af tinget», såsom obehöfliga, mätte utgå. §:n bifölls med uteslutande af de å 3:dje raden förekommande orden »af tinget.» S 24. Tillkännagafs vara antagen af PresteStit. Gr. Mörner: I denna § är stadgadt, att landstingsman nen icke skola erhålla annan ersättning än för resekostnaden. Jag anser tvärtom att de böra åtnjuta äfven dagtraktamente, i likhet med hvad sorn bestås åt B. St:rs revisorer, eller 4 rdr bko om dagen, nemi. för de lagtima mötena; för de urtima vill jag icke gifva dem något sådant alls, emedan då lockelsen kunde blifva för stor att draga dessa ut på tiden. Hr Hjärne: Då befattningen att vara landstingsman icke Den 10 Oktober e. In.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskls, den 17 dennes, på bordet lagda utlåtanden: N:o 166, i anledn. af väckta motioner, dels om rättighet för arrendatorer af kronohemman och boställen att undfå prolongation af innehafvande arrenden, dels om förändring i villkoren för dylika egendomars utarrendering; N:o 167, i fråga om upphörandet af nedsättningar i qvarnräntor. Föredrogs ånyo StatsUtskts den 17 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 168, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. Hr Tham, Sebastian Mathias: Jag anhåller, att detta betänk, ytterligare måtte få bvila på bordet, under hemställan tillika, om det ej der må blifva, intilldess alla Letänkm rörtde slatsregleringen hunnit inkomma. Frih. Fleming, flerman Reinh., förenade sig med Hr Tham. Då Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf yttrade, att StatsUtskis utlåt. N:o 168 komme att ytterligare hvila på bordet, begärde Hr von Hartmansdorff, Aug., ordet, och yttrade: Jag tyckte, att Hr Tham yrkade, att betänk, måtte hvila, intilldess statsregleringen förekommer i sin helhet. Om så är, anhåller jag att få instämma med honom, ty på samma sätt som statsregleringen företogs i sin helhet, då betänk, örn i:a hufvud titeln första gången företogs; så synes mig ock, att återremissen bör i sin helhet förekomma. Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville häröfver inhemta Ståndets tankar. Frih. Cederström, Jacob: Häruti får jag jemväl in stämma. För att få riklig ordning, är det angeläget, att R. o. Ad. kommer i tillfälle att känna hvad StatsUlsk, i afseende på statsregleringen föreslår i sin helhet.
Jag är af den öfvertygelse, att detta Reglemente är alldeles öfverflödigt och att Utskotten, med en enkel hänvisning till växelstadgan, fullkomligen, vunnit ändamålet. Men deremot kan jag ej dela den, tanka Grefve yo.n Schwerin och fjare andre värde Ledamöter framställt, att, nemligen blotta upphäfvandet af 1818 års Författning mot in. visningars utfärdande skulle vara tillräckligt. I förra fallet vöre det tydligt, att om, medborgare i allmänhet lemnadsa samma rätt sam köpmän nu utöfva, att utgifva växlar eller invisningar, dessa ock skulle vara underkastade enahanda vilkor, sorn Lagen nu lör egenteliga hsndelsväxjar utstakar. Utskotten jiafva väl föreslagit, att in visningsutgifvare. skall vara skyldig betala likasom lör växlar en procent i månaden om de ej vid uppvisandet infrias; men jemte detta stadgande förekomma åtskilliga andra detailler, sorn blott förvilla och icke äro nödvändiga. Så är det t. ex. fö.- reskrifvit, att en sådan invisning skall af innehafva ren inom vi«9 tid efter uppvisandet ovilkorligen på förfaliodagen utfordra» Sådant är icke förhållandet med växlar, ty frandén dag, då växeln är uppvisad och accepterad, beror Den l Augusta f. m. det af innehafvaren att lyfta beloppet och af haas förtroende om han vill lemna det out* taget ?n eller flera dagar. Vitén eller ansvar och äfventyr i detta fall äro alldeles otjenlig»,1 likasom allt hvad som rubbar principen, att executionen skall vara hastig, Det har äfven blifvit föreslaget, att den som öfverlåter invisning till annan skall vara skyldig att ansvara för invisningens rigtighet. Han lärer dock ej kunna förhindras att svara för mer än transportens rigtighet, aldraminst då sedeln redan gått genom flera händer.
I skolrummen baddade solen het genom de höga fönstren. Några flugor, som tillbragt vintern mellan rutorna, vaknade ur sin dvala och förde ett oregerligt lif för att undgå att bli ihjälstekta. Flickorna svettades vid pulpeterna och begynte räkna på fingrarna hur många dagar de hade qvar till examen. De pustade öfver ämneskrifningen, matematiken och Sjögrens historia, men naturkunnigheten blef intressant, när magistern i slutet af månaden hemtade dem några tidiga sippor att studera genom mikroskopet. Märkvärdigt, huru litet man förut gifvit akt på det konstnärligt vackra i t. ex. en sippas skira blå väfnad, en flugas vinge eller en liten larvs brokiga ringar! Detta var verklighet, riktigt lif. Men siffror, grammatik och döda årtal puh! Fjerde klassen höll rådplägning om en utfärd till Thölö. De skulle ha vägkost med, koka kaffe hos banvakten, leka och slå boll. Då taga vi gossar med, föreslog Hanna, de äro så duktiga att slå boll och spela boccia. Nej, nej, ropades i korus från ett håll. Inga pojkar med, vi vilja ha vår riktiga frihet. Bella tyckte att de gerna kunde taga Bengt och Alfred och Thure och Petter och några andra bussiga gossar med, men aktade sig att understöda Hanna, emedan flickorna påstodo att hon alltid ville detsamma som Hanna. Men så förenade sig Bertha, Siri och några andra med Hanna. Det blef en ganska liflig debatt, som slutade med att förslaget gick igenom. Då yrkade Jenny, Agnes och Lilli m. fl. att de skulle få bjuda sina bekanta gossar med, men det gick motpartiet åter icke in på. Nej, sade Bertha Eriksson med bestämdhet, om vi bjuda Cederström och Ståhle och Ryttersköld och sådana, så blir det hela bara skräp och kurtis och då vill jag ej vara med. Inte vi heller! hördes några röster. Det är ju allra bäst, om hvar och en får följa sin egen smak, sade Lilli Enestam, annars komma några af oss att i hvarje fall vara sura och missnöjda. Jag föreslår derför, att vi dela oss i två partier och att hvar och en får taga med den hon helst vill. En förlägen tystnad uppstod.
Men lika uppenbart är, att endast genom en mot den Gudomliga Kärleken svarande Genkärlek, endast genom ett Viljande, Tänkande och Görande, som är skäradt af denna genkärlek och i den Högsta Kärleken uppgånget till helgelse, kan Menniskan uppfostra sig (eller, nogare sagdt, låta sig af Herren uppfostras) till en sannfärdig och Gudi behaglig andelefnad; ett lefverne, hvari hon vandrar inför Hans anlete i goda böjelser, sanna föreställningar och rättskaffens gerningar. Ju lifligare denna genkärlek är, desto vidsträcktare eftersträfvar den, desto afgjordare hängifver den all mensklig sjelfhet åt ett Godt, hvari den uppnår sitt Goda såsom allas: och i Menniskans andliga lif, eller hennes sanningslif, yttrar den sig då såsom kärlek till Nästan; i hennes himmelska lif, eller hennes godhetslif, såsom kärlek till Gud. Man bedrager sig på det högsta, om man föreställer sig, att här yrkas en blöt och begrepplös känslosamhet, eller någon fromhet, som, emedan den är ”enfaldig” i rätt bemärkelse eller på hjertats vägnar, äfven bör vara det på förståndets. Är den genkärlek, hvarom nyss taltes, en fullt motsvarig: så är deri lika mycken klarhet, som värma. Klarheten, ljuset hvarvid den ser, tillika med sitt mål och sin väg, betydelsen af vägens omgifningar samt medlen för dess fortsättning – allt detta är sanning; som icke är möjlig utan ett kraftigt bemödande i förståndet, eller i tankans verksamhet, till rik och harmonisk utveckling. Aldrig kan dock Vetandet, såsom det Sannas insigt eller såsom kunskap om det Sanna, i annat fall nämnas Vishet, än när det klara, som är dess kännemärke, visar sig komma från en låga, som lugnt, men mäktigt, brinner för det Goda, och således för de goda tänkarnes, äfvensom de goda böjelsernas, utöfning i goda gerningar. På hvilket sätt är Gud vis? om ej sålunda, att det Goda, som han inser, är hos honom både det Godas insedda eviga sanning och dess lika eviga oskiljaktighet från den böjelse, hvarmed han älskar det?
Indidlct verka ii.fven de ogifta nrbetande Irvimornn - sb vi.da de nt ratta ett godt arbete - for dettrz mdl, i det den alrtning de forvarfva sig i det yttre samhiillsnrbetet iIiterfaller pii lrvinnorna i allmauhet, siiledes ocl-is&amp; pii den gifta Irvinnan. Den yttre likstalligheten skall fore rned sig den inre lilrstiilligheten - den i iiktenslzapet - hvilken Br den vilztigaste. Dtrelct arbetas for detta miil, n5ir nmlzan friin sin nppfostran eller friin sitt foregiiende arhete medfor som herngift en rilz miinsklig utveckling. Hiirigenorn skall hon gora iiktenslcapet bide rik.a,re pii lyclra - oclz fastare. LBt oss betona fnstare, ty det. borde vB1 falla af sig sjiilf, att en tankai~de och utvecklad kvinna forstdr det ansvar hon ikliider sig i och genom Blrtenskapet, och forstdr detts pii ett helt annat sBtt 5iu de outvecklade barn, son1 fordom leddes i. bmdstolen. Till sist vill jag sanlmanfatta rnina piistAenden pd foljande satt. Evinnoro~elsen blir forst dii af verklig betydelse for kultnr och framdtskridande, niir Bvinnan lart sjg arbeta mera iatensivt och planmiissigt, pb simina giing sow hon bibehhller sdla de mjnka och fina egenskaper, soin bete.cknas med ordet lzvinlighet. Kvinnororelsen iir sund i samma mBn den direkt eller indirekt nrbetar p i att hoja alctenskapet. Uppfyllas alla dessa villlror, blir kvinnoseken ej en lcvinnornas. pxl * tikamp, ~ l t s n en for hela manskligheteu betydelsefull kulturrorelse. Anrm Sc~~zrlstronz. - Valgorenhetens mA1 och rnedel.
Vöre det icke bättre, att den manbare Officeraren, genom ett boställes innehafvande, ägde tillfälle, att, ehuru med ringa inkomster, dock kunna försörja hustru och barn, och knyta de husliga förädlande band, som närmare fästa honom vid menskligheten och samhället, än att han, utan eget tak öfver hufvudet, och utan tillräcklig lön att försörja ett hushåll, endast med inkomst i penningar skall nödgas ogift fortsätta ett ostadigt ungkarlslif, som merendels gör olyckliga Mödrar, och befolkar barnhusen. Landtlifvet förer en till sig sjelf, alt inom sig säka resourcer och utom sig verksamhet, det härdar på en gång till mod och hälsa. Sjelfva de landtliga nöjena förvekliga icke såsom stadens. Under jagten skärper krigaren sin syn, mäter terra!nen med ett ögonkast, och förvillar sig icke under dess genomvandring. Hafva icke Re - Den 9 F e b r u a r i i e. m. gementerne frän skogome in i det djupaste af landet gifvit efterdömen åt dem, som i rangen och den beprisade hållningen haft företräde? Men ej nog med att betragta det ena eller andra lefnadssättets ekonomiska fördel och inflytande på kroppen och hälsan. Med lugn och trefnad i det yttre har ock sinnet ro, under det att de militairer, hvilka äro häraf i saknad, söka förströelser, som efterlemna på samma gång tomhet i cassan, och i själen. Deras lif är oro, och deras längtan går ut på förändringar, emedan allt annat anses bättre än det närvarande; den, som är fästad vid fädernejorden med sitt yrke, och sina timliga förhoppningar, han håller henne kär, och Styrelsen som henne vårdar. Icke ens i materielt afseende, gifver den kalla beräkningen efter ziffran det Önskade resultatet. Boställena, som till en stor del förderfvats genom sednare tiders utarrendering, skulle vinna på de förslags antagande, hvilka jag framstält, ty erfarenheten har visat, äfven enligt intyg af Herrar Committerade för Boställenas uppskattning, att Underofficers m. fl.
Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla förevarande utlåt. Denna propos. besvarades med starka ja jemte några nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit densamma. Den 9 April e m. 207 Föredrogos och biföllos Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskms d. 5 dennes f. m. på bordet lagda utlål:n: N:o 86, i anledn. af väckt fråga om nedsättning i båtsmansroteringen för Fahlu stad; och N:o 87, ang:de väckt fråga om lindring för ägarne af ön Hanö i ulgifterne till lotsars underhåll. Föredrogs Statssamt Allni. Besv.- o. Ekon.Ulskins d. 5 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 88, i anledn. af väckt motion om reorganisation af Gottlands nationalbeväring. Frih. Cederström, Jacob: Med Utsk:n instämmer jag fullkomligt deruti, att i en sådan militärisk organisationsfråga, som den om nationalbeväringen på Gottland, Ständerna icke kunna laga initiativet. Men Ulsk:n hafva efter denna premiss likväl ingått i en icke obetydlig förändring af denna organisation, då de föreslagit, att beväringsliden skulle framflyttas från femton års ålder lill det år, dä ynglingen manlalsskrifves. Hade Utsk:n betänkt afsigten med att låta ynglingar vid femton års ålder ingå i beväringsskyldigheten, så bade Ulskrn funnit, att den person, som inrättade denna beväring, framlidne Amiralen Cederström, dermed afsåg den särskilda nytta för försvarsverket på Gottland, att icke behöfva frånrycka fullt stridbart folk ur striden för vissa detaljer, som fordras vid all sammandragning af trupper. Dessa ynglingar äro nemi. framför gammalt folk tjenliga till alla smygpatruller; de hitta alla vägar och äro djerfvare än gamla alt skaffa underrättelser om fiendens ställning; de kunna besörja alla förrättningar vid trossen och så vidare.