Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det säges, att ordet Miltopa, hvarifrån släkten har sitt namn, är en till hälften grekisk öfversättning af ett finskt ord, som betyder » rödhufvan » eller » gulhufvan ». Om till detta namn ligger någon faktisk verklighet såsom grund, så häfdade fröken Velly i detta afseende i rikt mått släktens traditioner. Hennes fint skurna drag, som lifvades af ett par af godhet strålande ögon af vårhimmelens färg, skuggades af en ymnighet af ljusa lockar af sällsynt skönhet, mjuka som silke och skiftande mellan rödblondt och gult i en färg, som med skäl kunde sägas erinra om guldets. När den unga smärta kvinnan med de guldgula lockarne fladdrande för sommarens barrdoftfyllda vindar och klädd i ljus dräkt med lätta, snabba steg ilade fram under de skuggiga gångarne vid Lannaskede, skyndade från sjukbädd till sjukbädd, öfverallt hjälpande och tröstande, ömsande förband och med sin ungdomsfriska röst ingjutande i den plågade sjuklingens barm liksom en fläkt af nytt lif och hopp, då syntes hon alla liksom en ljusets hulda stridsmö, och många i tysthet framkallade välsignelser följde den unga sjuksköterskans outtröttliga fjät. Under sina sista år hade doktor Miltopée som assistent vid brunnen antagit en ung lä- kare, doktor Veländer, som under flere år blef Miltopées medhjälpare och af honom invigdes i den praktiska läkarkonstens mysterier och framför allt i behandlingen af ögonsjukdomar. Slutligen år 1 8 7 9, i förtid utsliten af det oerhörda arbetet, slumrade doktor Miltopée in i den eviga hvilan. Det blef en sorg öfver hela bygden, när underrättelsen om den älskade läkarens död hann fram. I högstämda ordalag besjöng en vän hans ädla lifsarbete: Mannen med det stora hjärtat, med det rena nitets glöd, han, som tusen dödar kufvat, ligger själf omsider död. Troget var hans lifs arbete: dag o c h natt med döden höll han en strid för andras räkning, tills han själf för lien f ö l l. Året efter fadrens död vigdes fröken Velly vid doktor Veländer.
Einot berörda framställning har dock inom Utskottet blifvit anmärkt, dels att, sedan afgifter för skeppsladdningar med år 1850 upphört, umgälderna för fartyg icke äro af särdeles betydenhet, dels att då största nyttan af kommunikationerne komine redare och handlande till godo, det icke syntes ligga någon orättvisa deruti, att desse i första hand drabbas af de olägenheter, som kunna anses af kommunikationerne vara en följd, oell dels att i allt fall korisnmenterne, genom den prisstegring, som af drygare kostnader för varu-inforslén föranleda-, i 'sin män linge indirekt vidkännas nämnde olägenheter, som sålunda kunde anses blifva fördelade pä samtliga statens medlemmar. På dessa skäl och då, enligt hvad ofvan omförmälda förslag till en internationel konvention innehåller, karantäns-afgifter för fartyg ansetts böra bibehållas, samt enhet uti dessa förhållanden synes vara önskvärd, anser Utskottet sig ej böra förorda afskaffandet af den, såsom bidrag till statens kostnader för karantäns-väsendet, utaf dc trafikerande utgående afgift för fartyg, som ligga i karantän, hvilken afgilt dock torde böra fastställas så lindrig som möjligt, och j närmaste öfverensstämmelse med hvad i andra länder är vanligt. Hvad i afseende pa lossning och lastning af gods å fartyg, som kommer från smittad ort, blifvit uti Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 4 Oktober 1853 förklarad!, eller att lossning och lastning å hvad tid, som helst, må ega rum, under iakttagande af de i Kongl. Maj:ts Nådiga kungörelse den 12 November 1 847 föreskrifna försigtighetsmått, synes böra tillfredsställa den i detta afseende yttrade önskan och torde fortfarande böra blifva gällande.
Rothoff, å ena, samt Kongl. Maj:t och Kronan, å andra sidan, den 30 November samma år upprättadt köpekontrakt, hvarigenom Rothoft’ lill Kongl. Maj:t och Kronan försålt denna Bruksegendom, med dertill hörande strömfall, dammar och damfästen, smedjor, qvarn, verkstäder, hus och byggnader. Sedan desse handlingar blifvit uppläste, lät RiksRällen sig föreläsas skriftväxlingen och handlingarne rörande de i Memorialen Lit. F. och G. förekommande frågor. Vidare 397 Vidare åtgärd vid saken uppsköts nu till den dag, som framdeles af Herr Friherren och Ordföranden bestämmes och öfrige Herrar Ledamöter kungöres. RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. | till 3 e. m. Den 31 Maj. Närvarande: (Ordförande och Ledamöter: desamme, som den 4 sistlidne April). RiksRättens Herrar Ledamöter sammanträdde nu efter kallelse af Herr Friherren och Ordföranden, som tillkännagaf, alt, då en del Ledamöter under Pingsthelgen varit från staden bortreste och sjukdomsförfall äfven inträffat, detta sammanträde ej kunnat förr än till denna dag utsättas. RiksRätten företog ytterligare granskning af handlingarne samt öfverläggning i afseende å Domslutet, hvarmed fortsattes till kl. 2 e. m, Den 6 Juni. Närvarande: (Ordförande och Ledamöter: desamme, som den 4 sistlidne April). Sedan RiksRätten den 31 Maj börjat samt den 2 och 4 i denna månad fortsatt granskning af handlingarne och förehaft öfverläggningar i de dervid förekomne serskilda frågor; så företogs nu saken till slutligt afgörande, dervid RiksRätten lät bero vid Herr JustitieOmbudsmannens vid förhör den 5 Februari innevarande år gjorda förklarande, att hans Embetstalan, så vidt den afsåg Herr f. d. StatsRådet Grefve Hård, må, i anseende till hans under rättegången timade död, förfalla. I sjelfva saken, der äfven nu iakttogs den ordning, Herr Justitieombudsmannen uppställt, förekom alltså först: Memorialet Lit. A. ij 2 och 3 punkterna:
17 lidens allmänna tilldragelser, J troligen ej skolén komma i tillfälle att, likmätigt 2 §. i Lagen angående Myntbestämningen af den 1 Mars i83o, hos Oss i underdånighet anmäla, det de af Rikets Ständer beslutade åtgärder för Bankens öppnande till utvexling af Silfver hunnit verkställas, och då omsorgen för allmänt och enskildt väl kräfver att, genom återställd stadga i Penningeväsendet, en gräns sättes för Banco-Sediarnes försämring; Alltså, och i öfverensstämmelse med Vårt på Riks-Salen till Rikets Ständer ofvannämnde dag afgifna Nådiga svar, håfve Vi beslutat att, under loppet af nästa år, vid den tidpunkt, som Vi finna lämplig, sammankalla Rikets Ständer till Urtima Riksdag, för att med dem öfverlägga om bästa sättet alt bringa till verkställighet högstberörde Lag af den 1 Mars i83o. Denna Vår Nådiga afsigt håfve Vi velat Eder härmed i Nåder tillkännagifva, förmodande Vi, att J, uti Wexel-cursens ofördelaktiga förhållande , skolén finna skäl för uppskof med alla ytterligare Silfverköp för Bankens räkning, till dess mera gynnande omständigheter sätta Eder i stånd att uppnå ändamålet med de i förening med ofvannämnde Lag Eder gifna föreskrifter. Vi befalle Eder Gud Allsmägtig Nådeligen. Stockholms Slott den 5 December i832. CARL JOHAN. C. D. Skogman." Grefve von Schwerin uppläste och bordläde vid samma tillfälle ett af honom sammanfattadt utkast till underdånigt svar. Af Grosshandlaren Ekerman yttrades den tanka, att, med anledning af Banco-Regl. 1 Art. 18 §., saken borde med Rikets Ständers Revisorer communiceras. Sistnämnde åsigt delades icke af de öfrige Fullmägtige; och det blef öfverenskommet att, vid ett påföljande sammanträde, ingå i öfverläggning beträffande det föreslagna underdåniga svaret.
Mycket kunde vara att tillägga, men jag vill icke upptaga tiden. Jag vill blott säga, att önskligt hade varit, om K. M. tagit initiativet till en omorganisation. I)å så icke är fallet, vill jag icke yrka hvarken återremiss eller afslag å punkten, utan har endast velat framlägga min egen åsigt af saken. Gr. Hamilton, Gustaf: Att ökade kontroller i afseende på landtmätarnes förrättningar äro behöflig», är något, som för alla är ögonskenligt; men i afseende å sättet, huru denna kontroll skall kunna verkställas, derom kunna tankarne vara delade. Utsk:t har med mycken uppmärksamhet upptagit Gr. Anckarsvärds förslag, och många dess ledamöter halva varit böjda för att gå i den riktning Gr. A. föreslagit; men Utskd har, som Den 16 Maj. 393 mig synes med fullt skäl, skyggat tillhaka för att på egen hand skapa en embetsmannakorps, om hvars duglighet man kunde hysa tvekan. Utsk:t har icke heller kunnat säga att detta förslag icke vore det rätta, men då det icke blifvit af myndigheter granskadt, tror jag att Utsk:t gått den rätta vägen, då det till K. M:s eget beprölvande öfverlemnat att afgöra huru en bättre kontroll skulle kunna åstadkommas. Att, såsom IIr Nordenfelt föreslagit, ställa lill K. M:s disposition den summa, Gr. Anckarsvärd ansett erforderlig för genomförande af den utaf honom föreslagna omorganisation, derom väcktes icke inom Utsk:t något förslag, och jag hemställer huruvida det kan vara lämpligt att fästa sig vid en viss summa, innan man lått noggranna uppgifter på de kostnader, hvartill förändringen föranleder. På dessa skäl anhåller jag om bifall till ifrågav:de punkt af Betänk:t. Gr. Sparre: Vid detta tillfälle, som så ofta, hafva åt skilliga klagomål försports öfver fel, som blifvit begångna al embetsman, och många talare hafva citerat exempel från sin egen erfarenhet. Alt likväl, i en korps bestående af 900 personer, icke någon skulle finnas, som vore lörsumlie, är alldeles otänkbart.
Om ett förmänligt lage >ch instränkta behof, gifwa en ytterligare wigt ät oenna alfwarligare föresats; om förtroendet till Reringen befästar hwad konstan för Fäderneslandet lrundadt; om den lugna ständaktigheren pröfwar faforne, innan den sänkes wid deras möte, om nitet ör allmänt wäl utestuter alla enskifta afsigter, stall >ttta Folk, hwilande wid egen kraft, äfwen bibehäla eget warde och egen jord. Riksens Ständer kände lifligen denna sanning, de, med afseende pä den närwarande krigsmagN:o -s. rens 178 Den Z2 Apell. Den zo April. tens otillräcklighet, till Kersi. Maj:t öfwerlemnadel rättigheten att för Rikets förswar upptaga 50,201? »vapenföre Män. Wid tillanpninaen deraf, i am seende till de 15,020 man af Förstärkningsmanffg. pet, som Kongl. Mast under den 2; April förledi! ar uppbodade, har erfarenheten nogsamt »visat, al> en fortsättning af detta utstrisningssätt blefwe, föi framtiden, bade för tryckande för wista klaster af Med borgare, och för kostsamt för landet i allmänhet; c.l! den faststälde aldem, incm 20 och 45 ar, wäckt! en för wida utsträckt osäkerhet i enikilta förhallan den och yrken; att de reglcmentarista stadgande som i sjelfwa författningen influtit, förswarade ha stigbcten af dest gang och Armeens deraf beroent! förstärkning; att de allmänna bidragen till Förstärk mngSmanstapets utgörande genom le!ning,afenper. sonlig skyldighet att förswara Fäderneslandet, endas! stapade en penningegärd, och sluteligen, att eM och tydliga grundsatser i detta ämne, endast kunna akwända de förwillade begrepp, s'm afunden etli mistlroendet alstrat och hwaraf bedröfliaa följder' wista af Rikets Provincee blifwit svorde.
Herr Lagman Silversparre och Herr Grefwe Läsrner förenade sig till alla delar med de uti Rid, dårhus - Sccretcraren Silverstolpes anförande yttrade principer, ych ansägo tillika nägon annan, flutsatts icke kunna dragas af den l frägawarande §:n sädan den nn är redigerad, ivt iupra. !n 66cm f. O. Valerius. Bc« 4vZ4 Den lo Dctober. Begärdes pä bordet. Äswenwäl och llvpä gjord hemställan af Herr Grefwen och Landt-Marskalken kades pä bordel följande af Constitutions - Utskottet fbrestagne förändringar och tilläggningar i-Riksdags-Ordningen. §.6. Efter utförde G t a kL - Råbet: t den omyndiga Konungens namn. §. 8. I stället för Hufwudstadey: RiksbagSorten. §. ii. Tillägg rvid §:ens flut: I de Härader der Domhafwanden är af Frälse - Ständ, fbrordnes af Hof-Rätterne Ofrälse Walfbrrättare fbr BondeStändet. Om tiden fbr de Riksdagar, till hwilka Konungen Ständcrne kallar, lärer Konungen i näder Hof-Rättcrne fbrständiga. Om tiden äter fbr sädana Riksdagar, till hwilka Stats-Rädet, eller ock, enligt Regerings - Formens ys Z, de i densamma nämde wedcrbbrande kalla, äligge det dem alt Hof-Rälterne underrätta. §. 12. Zörändras salunda. Efter ordet representeras: enligt Riddarhus - Ordningen, hwilkm, likasom öfriga Ständs-Ordningar, btr wara i öfwerrnsstämmelse med Griindlagarne författad. §. 15. Den 10 October. 4035 §. iz. Äbo och Borgs Stift utgä. De öfriga stiften sända en Zullmäktig mindre; således för Upsala Stift Fyra Lyrksherdär, Linköpings
Dessa räntor fastställdes genom Kongl. Brefvet den 22 April 1696 för hela provinsen lill ett sammanlagdt. belopp af 500 da - Slah-Utskollcls Ullålundc JVs S9. ler 27 öre 3'/r, penningar, motsvarande 166 Ridr 43 sk. 6V5 r:st Banko; men sedan under den följande tiden vid flera tillfällen särskilda beslut blifvit meddelade om förändrad .disposition af en del af ifrågavarande räntor, äro de återstående reserv-räntorne i 1823 års jordebok upptagna lill endast 31 R:dr 18 sk. 8 r:sl, och utgöra för närvarande, efter afdrag af räntor för vissa sedermera nedlagda fisken, blott 47 R:dr 3 sk. 2 r;st. Uti en den 10 Januari 1831 allåten Nådig Proposition gaf Kongl. Majit Rikets då församlade Ständer tillkänna, hurusom, då det vid 1834—1833 års riksmöte beslutade förändrade sättet för öfverskotls-räntornas utgörande med år 1844 trädde i verkställighet, tvekan uppstått, huruvida samma beslut borde tillämpas jemväl å de så kallade reserv-räntorna; och ehuru Kongl.
Mrs skrifvelse angrde pension åt Amiralen G. af Klints enka; Nro 24(i ' anledn. af Prosten Ödmans motion om anslag till bildande af en fond till emeriti-löner för lärare vid Upsala stifts läroverk ; Nro 243, i anledn. af dels K. Mrs nåd. remiss uppå Landtbruks-academiens und. mern. angrde pension för aflidne Agronomen Sleffensks enka, samt dels erhållna återremisser å utlåt. Ånyo föredrogs StatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt. Nro 244> i anledn. af återremiss å utlåtandet Nro 66. Då R. o. Ad. redan fattat sitt beslut öfver utlåt. Nro 66, hemställde Hr Frih. o. Landtm, att Nro 244 endast måtte läggas till handlingarna, Bifölls. Frih. Don if» Augusti o, m. i37 Frih. Cederström, Jacob: Det vili likväl säga, att hvad sednare delen af TJtskts framställning angår, det deri förekommande yttrande i afseende på första hufvudtiteln icke kan annat än rättas efter R. o. Ad:s beslut öfver samma titel. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., i anleda. af Frih. Cederströms anmärkn., ansåg något särskildt beslut behöflig t. Ropades nej. Vid förnyad föredragning, biföll R. o. Ad. StatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt. J\:o 2/J.5, i anledn. af återremiss å utlåt. Föredrogs ånyo StatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 2/1.6, i anledn. af K. M:s remiss ang:de aflöning för den, som utses till bestridande af R. St:s Just,- ombudsmans förut innehafvande tjenst. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag finner riktigt af StatsUtsk., att hafva föreslagit för R.
Dä Högloft UrMttetS Finance Beredning, efler slutad noga gra nsknmg as Stats och Riksgälds W rkens inkomster och utgifter, tillgångar och Milder, nu framlagt de stimmariffe calculcr, som grundal bestämmandet af den föresiagne Bewillnings-Summan, tillhörer del Stats»UlstottetS öfrige Ledamöter, att ettdera helt och hällit sig med Finance Beredningen sörena, eller upgifwa de olika synpunkter, hwarisrän wista delar af ämnet kunna wara betraktade» För min del, ser jag hela widdén af min förmätenhet. — Jag ser med en nedtryckande klarhet, att da Män af sä kand kunskap och erfarenhet, behöft en längre tid till Finanee Planens författande, Mla de fä dagar, som lämnats till den sammas genomseende, för min ringa skicklighet, ma hända wara otillräcklige, akt ens erhälla fullkomligen redigt begrepp och innehål, let deras. Men da sramstäldc twiswelsmäl säkrast leda till upiysning, mäste jag öswerwinna en billig blygsamhet «ch tillåta en ännu icke besegrad öswertygelse, att wörösamt framställa följande. Sä högeligen jag instämmer deruti att Bewilft nings, Summan icke kan öswcrstiga lwa och en half Millioner Riksdaler, sä omöjeligen är det för mig att medgifwa Banqueus ytterligare tillitandc, för nägre andre behof än de, som Regerings-Formens 6z §. omtala r.
Docf icfe förr, än mepclbrif gifmer fig tillkänna, genom furfenö fliganDe. få fogt, att remittenter Rafina mera förDel af uttaganDe odj anmänDanDe af filfmer för fina utlänDjfa liqntDer, än af mellar, od) Då få» lunDa filfmerejmort fatt, t följD af en fåDan åtgärD, förefommaö. @å mäl be» loppet af De mellar, fymitfa få afgifmaö, font furfen å Defamma, bejtämmaö af 53anfo»$ttllmäftige. ©ilfmer in natura tnDragcö till iSanfcn när iSanfo»^ulImäftige få nöDigt pröfma; odj ffall all.iD införjfrifmet fil fm er emot fjöfara afurcraö. 3:o §ör att minna De förbinDelfer i jamburg, forn, i od) för ifrågama* ranDe affärer* beDrifmanDc, blifma noDtga, miDtaga 33anfo»Sullmäfttge lämpliga åtgärDer; äganDe ^ullmäftige Derjemte att beftämma, Ijos fjmilfct eller fymilfa 3>anDe(el)U5 i beröiDa jtaD Depoftioner för S3anfenö räfning få äga rum. 4:o Söanfo^ullmäftige ^afroa att, i affeenDe på boffövtngcn 'oty reDoroiö» ningen, meDDela De föreffrifter, fjroavigenotn reDa od) enfeldt i räfenffapen, i förening mcD fäfer fontroll, baft må funna roinnaS. 5:o §ör utöfningen af De mcD roepelföp ocf) förfäljtting förenaDe göromål od) heftyr tttfe Q3anfo*$ullmäftige inom ftg troå fåfom ©eputcraDe.
Maj:ts befallningshafvandes den 14 April 1847 i ämnet aflåtne underdåniga skrifvelse gifver vid handen, skulle lill distrikt erhålla Floda, Sköldinge, Wadsbro och Blacksta socknar inom Oppunda härad, så har Utskottet, med hänsigt till de af läns-slyrelsen såsom skäl för berörde åtgärd åberopade förhållanden, nemligen socknarnes betydliga folkmängd, tillsammans öfver 6000 personer, deri, särdeles inom Sköldinge socken, tilltagande sedeslösheten, samt Floda och Sköldinge socknars läge på ett afstånd af 2 å 3 mil från närmaste länsmans-statiou, trott sig böra tillstyrka, 5:o alt el t belopp af 200 r:dr mätte, till aflöning af en ny länsman inom Södermanlands län, å länets lands-slal uppföras. Hä rigenom har Utskottet jemväl besvarat en inom Bonde-ståndet af vice talmannen Nils Pehrsson från Södermanlands län väckt och till Utskottet remitterad motion, angående statsanslag lill aflöning åt en länsman inom Oppunda härad af nämnde län. Vid genomseende af nu gällande lands-slater, bar Utskottet inhemtat, att dessa stater, hvad Gefleborgs och Hallands län beträffar, upplaga lön för allenast en vaktbetjent vid landshöfdinge-embelet, hvaremot, lör hvart och ett al rikets öfriga län, löner finnas å stat uppförda för två eller flere dylika betjente.
Jag får således åtnöja mig med mitt eget medvetande, att afsigten ej varit sådan, och slutar nu mitt långa anförande med att tacka R. o. Ad. för den upmärksamhet, den haft godheten skänka mig. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Då det är Hr Brakels förslag, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, vill jag blott i största korthet tillkännagifva, att jag alldeles icke fäster någon vigt vid det säll i form, hvarpå Stats-Utsk. kommer att behandla min motion; det hvad jag hufvudsakligen fäster afseende på är, att den sak, jag omfattat, måtte vinna framgång. Jag anser mig dessutom böra begagna detta tillfälle för att nämna, att jag icke kan instämma i motiverna för Hr Brakels framställning, äfvensom jag, med anledn. af de vidlyftiga yttranden, hvilka hvälft sig kring mitt förslag, får uttrycka den önskan, att det måtte vid behandlingen inom Stats-Utsk. få framstå för sig sjelf, utan att sammanblandas med frågor, som icke hafva det ringaste sammanhang dermed, äfvensom att det icke måtte tilläggas mig några andra motiver, än dem motionen verkligen innehåller och jag under öfverläggningarne derom framställt. Här, mine Hrr, kunde jag visserligen och borde måhända äf - 26 Den 1 December. ven stanna, men då Gr. Frölich behagat gifva mig en erinran derom, att mitt förslag icke vore nog ministerielt, enär detsamma ej till alla delar öfverensstämmer med hvad K. M. i afseende å vårt försvarsväsende föreslagit, vill jag härå svara, att jag ingalunda underkänner den grundsatsen i sin allmännelighet, att det är både önskvärdt och riktigt, att förslag, som innefatta genomgripande sambällsreformer, eller andra för Staten mera vigtiga och omfattande frågor, utgå från Regeringen, men att jag å andra sidan funnit, att denna allmänna sats icke alltid inom vår representation fått en fullt praktisk tillämpning. Jag påminner mig nemi., att vid våra Riksdagar ganska ofta, uppå enskildta riksdagsmäns framställningar, fattats beslut, som föranledt lika stora och måhända större utgifter än dem, scm ett bifall tili min motion skulle förorsaka. Initiativet till
Sålunda vet jag t. ex. att i Östergöthland icke sådana redskap finnas, men jag anhåller att Frih. Palmstjerna ville upplysa, huruvida icke det varit förbjudet i Östergöthland att stämpla redskaper af denna beskaffenhet såsom hörande till andra klassen, likasom det äfven varit förbjudet i Calmar län, ty det är ett uppenbart bedrägeri. Till dessa pannor har man salt ångrör och sålunda har man vunnit det åsyftade ändamålet, och kan begagna redskapen såsom vore det ett litet ångbränneri i 3;dje klassen; men derföre att ett sådant missbruk har fått existera här omkring hufvudstaden, så vet jag icke hvarföre de laglydiga i rikets öfriga delar skola derföre lida förluster. Jag känner bestämdt och får uppgifva, att jag äfven sjelf haft en liten panna, som på samma gång åstadkommit klarningen, hvilken eljest verkställes med en annan panna i samma bränneri; men den omedelbara klarningen med samma panna har den väsendtliga fördelen med sig att pannbottnen icke brännes upp och att man slipper de obehagliga afbrollen genom redskapens söndergående, som eljest ega rum, då pannan går i ett. Jag skulle äfven tio att ångan tager bättre ut. den sprit, som finnes i mäsket, än den tager ut genom kokning omedelbart. Det är således verkligen en orimlighet att förbjuda begagnandet af de nu otillåtna mäskvärmarnc eller andra inrättningar, sorn kunna åstadkomma rectifikationen, hvilken deremot visst icke åstadkommes genom ånga eller derigenom att afdrifning sker med ånga, utan derigenom att redskapen är så inrättad att bedrägeriet har kunnat ega rum. Härjemte ber jag att få svara några ord på Frih. Palmstjernas yttrande. Ilan har sagt att en ångbränning afser egentligen fabrikation. Jag undrar om bränning med 30 å 40 kannors panna afser annat än fabrikation då dermed tillverkas ända lill 1000 k.t. Jag känner ett ställe i Östergöthland, der en 42 kannors panna i första klassen har kunnat tillverka 1000 kannor och då är det väl en fabrik, ehuru der icke användts änga. Dä vet jag icke hvarföre man mera skall förbjuda ångas användande.
Han, den » lättsinnige » von Braun, har skrifvit sådana dikter som Kvinnoögat, hvari han uppmanar: » Vill du se en skymt utaf den höga kärleken, som ofvan molnen bor, o, så blicka då i kvinnans öga, och du ser den närmre än du tror. Eller se, hur modern ögat sänker ned till förstlingen invid sitt bröst, allt hvad hjärtat känner, själen tänker, tolkas här med blickar, ej med röst. » Han har också diktat sådana saker som En syn, Hvad syr hon? och Den första kärleken, vackra, oskuldsfulla dikter med ämnen från kvinnans värld. Ligger det ej en fars eller en moders vakande omsorg och fruktan i följande rader ur poemet Fästmön: Det där, — nej, det kan jag ej veta, huru dessa kyssar heta härja i en flickas själ. Det ett tempel är, som skändas, men hon njuter, hon förbländas af den vilda brand likväl. » Skalden har medkänsla för alla, han ser tjänsteflickans glädjelösa arbete vid spinnrocken, guvernantens fåfänga försök att vinna ett eget hem och sjuksköterskans uppoffrande vaka. I runan öfver Emelie Högqvist kallar han henne » liljan, som måste falla »; medan andra i henne blott sågo den begåfvade skådespelerskan, sörjer han öfver kvinnan, hvars renhet fläckats. Vilhelm von Braun var själf säkert medveten o m att hans samtid och eftervärld ej skulle uppfatta honom såsom » en skald för kvinnorna », utan snarare som motsatsen; dylika dikter som Kvinnoögat och Du är mig kär berättiga honom dock till ett sådant namn. * Den lille skrifvaren. Novell för Idun af Petra H. H an var det sista och nionde barnet till en fattig fiskare på Backe, liten och förkrympt vid födseln med skelande ögon och det ena benet kortare än det andra. Alla hans syskon voro storväxta och välskapade. När han k o m till världen, voro redan två af dem gifta och försörjda, de andra alla ute på arbete, några till sjös, en fiskare som fadern, flickorna i tjänst och den yngste gossen, som var femton år, hjälpdräng hos prästen.