Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En stagnation i verlds-handeln sträckte äfven sina verkningar lill Svea Rike, dels genom minskad afsättning och liflighet i handeln i allmänhet, dels genom indragning af Svenska handlandes skulder på utländsk ort, hvarigenom inhemska rörelsen blef mera Capital-fattig än förr. Den skuldsatte Jordbrukaren eller Näringsidkaren kunde ej lemna första inteckningen i sin egendom, ett vilkor, hvarförutan Bancolån icke knnde erhållas och hvarigenom desse begagnades af de förmögnare; emedan de vid närvarande räntefot medföra en ren vinst , så vida penningarne rätteligen användas. Lån i Discontväg var således enda tillgången för skuldsatte jordbrukare, att erhålla nödigt biträde, för omsättningen af sine skulder , och denna utväg blef snart stängd, då Disconterne år i 8 17 folio för deras felagtiga sammansättning eller oinskränkta rörelse. Då visade sig, fastän försent att dessa åtgärder, nemi. Lån åt Jordbrukaren och Crediliv för Disconterne ej inneburo en fullständig hjelp, mot det onda, som rättvist Statsoch Banco-Utskotteiis Utlåtanden, cxvm .öfverklagades. Näringarne aftynade och om ej en lycklig Conjunctur inträffat uti jernhandel», som spridde partielt och indirect för vissa orter allmänt välstånd, och om ej goda skördar erhållits, sorn skapade varurikhet, åtminstone närmast efter det de hemtats, så hade allmänna ställningen varit mångdubbelt värre an den vi upplefvat. Efter Disconternes fall sammanträdde Ständerna å nyo. Man fann då både olämpligheten och otillräckligheten af det Lånesystéme, sorn följdes; man visste lik väl ej annat medel att föreslå, ehuru Låneunderstöden mera xigtades åt Näringarne genom tillökning i Låueanslagen för Manufactur* Disconten och meddelandet af ett Creditiv för Jern-Contoiret, hvarjemte Odlingslånen fortforo, och Fastighets-lånen inom ett bestämdt belopp af 6 millioner. Jordbruket kunde ej stort mera skuldsättas. Namnen upphörde att tillerkännas réalitet; sjelfva Lånerörelsen blef mindre begagnbar.
Det var han, som sa, att vi va en bråkig, men intressant familj, och det gaf jag honom rätt i. (Efter ett ögonblicks paus). En sådan otrolig förmåga han har att få människor att intressera sig för det, som intresserar honom. Han går så helt upp i det. Han är så entusiastisk och rycker alla med sig. Det vet du väl bäst själf, Annie. Han ryckte mig ur min apati och passivitet genom sin oerhörda, smittande arbetsförmåga och energi. Man kan inte vara sysslolös, när man ser honom arbeta, och man kan inte vara intresselös, när man dras inom kretsen af hans tändande intresse. Inte sant? Annie. Jo. Helena. Jag blef slagen af förvåning, när jag märkte, till hvilken grad jag kunde ryckas med och bli förströdd och jag kände mig så stolt (rätar på sig), så stolt som jag aldrig känt mig i mitt lif, när han erbjöd mig att göra utdrag och afskrifter åt honom, eller som han uttryckte sig »hjälpa till». Annie. Erik påstår, att han aldrig haft en sådan amanuens. Helena. Det vill inte säga mycket för de andra. Jag hade ingen erfarenhet, endast litet god vilja. Annie. Och intelligens och kunskaper och otrolig förmåga att sätta dig in i allt. Jag har nog hört talas om edra resonnemang i röda salongen om aftnarna. I början tyckte jag det var roligt att höra honom berätta alla detaljer om Munkeborg och dig, men så småningom förlorade jag den sympati jag haft för dig, när jag ännu föreställde mig dig ensam och sörjande i de stora slottsgemaken. Det var Eriks skull. Han beskref dig så, att jag ovilkorligen måste få det intryck, att du var en lärd i stubb och en briljant världsmänniska, som bara tyckte om att resonera och diskutera med herrar, och som säkerligen såg ned på obetydliga varelser, stackars små mammor, som inte voro lärda och öfverlägsna. Helena. Var det så han talade om mig? Det skall han lida onåd för, när han härnäst kommer hit. (Hon blir varse uttrycket i Annies ansikte). Annie, hvad går åt dig? I dag ser du ut som första gången jag såg dig. Kunna vi inte komma öfver det där allvarliga? Annie. Nej. Helena (går ett steg öfver golfvet.
Att fördel deraf också kunde påräknas för Bengsbandteringen, utmärkte Fullmäktiges i JernContoiret ufgifne underd. Betänk an den, N:o 200. 201 yttrande; och då, enligt hvad CanalDirectionen i dess underd. ansökning anmält, ovanligt skickliga ledare voro vid Mekaniska Verkstaden anställde, förekomme likaledes anledning till den förmodan, att kännedom örn sättet att tillverka machiner, redskap och verktyg i allmänhet, af lika god beskaffenhet som de utländske, skulle kunna vid denna Inrättning inhemtas och sedermera inom fäderneslandet utspridas. Med afseende härå och enär betydliga kostnader redan blifvit på meranämnde Mekaniska Verkstad använde, samt densamma, enligt Directionens uppgift, icke kuude fullbordas och bibehållas i ett emot ändamålet svarande skick utan serskildt bidrag, ansåge K. Coll. denna inrättning visserligen förtjena att hugnas med understöd, så vida dertill af Allmänna Medel funnes tillgång ; men då de på Nionde HufvudTileln till Manufacturerncs befrämjande anslagne medel redan voro till andie ändamål anviste, samt ManufacturDiscontFonden , enligt de af K. M:t och R. St:r fastställde grunder, icke finge annorlunda, än i låneväg användas för sådane Fabriksanläggningar, hvilka äro till lån berättigade, ägde K. Coll. under sin förvaltning inga medel att i förenämnde afseende föreslå. K. M:t bar derefter uti Nåd. skrifvelse af den ia October 1826 gifvit K. Comm. Coll. tillkänna, att sedan K.
Det författningen baroni blifvit utfarDaD odj till StäbernaS funjfap forn mit; fanit att SKifetS StänDer tviD näfta 9tiföDag, Då Den blif» tvanbe npa inqvarteringSorDningen, hvaröfver fS3i nu, uti ferjfilD unDerDånig Sfriftvelfe Den 22 fiftliDne Sanuarii, till $ongl. SJlaj:t jemtväl aflemnat 2f3årt pttranDe, lärer hafva hunnit att tillämpad, matte få emottaga fullftänDig uppgift på fättet, huru jemfningen ut» fallit, för att Då b.lifwa i tillfälle, att bereDa uttvägar till Den ptterli» gare linDring, forn SRifetS StänDer utloftvat; öfverlemnanbes <2S3i nu till ^ongl. Sftaj-.t De forDringar, Staten äger boé StäDerna lainio 48,000 9\:Dr, od) fPflaD omfring 17,000 3v:Dr, allt Q3anco, för att DermeD, efter t behörig orDning föregångna roärDeringar od) på De billigafte tvilfor, font funna betinga^, inföpa De fälbod) magaftns rum för fottrage SJiajit wibtagna, F;afme (2Bi, enär frågan fpntö Df? ännu wara i ett otitrebt fficf, genom unberbånig ©frifmelfe ben 29 december fiftlibne är, [>oé ifongl.
Dessutom upplyser Friherre Wirsén, att denna tillgång skall för närvaräfide gorå, efter Bok, 900,000 R:dr, men Högloflige Utskotten anser den likväl för intet, utan t stället beräkna Banquens förlust på Götha C*; nalDiscont till en Summa af 526,608 R.*dr, då efter saken3, på ofVannämnde sätt styrkte förhållande, Banquens vinst' på Götha CartalDiscont, sedan den till slut hunnit blifva liqviderad , på sätt Utskotten föreslagit, och Banquen blifver autoriserad att emottaga alla Fordringarne, troligen blifver öfver 300,öoö R:dr. Att nära lika förhållande ager rum i Höglofl. Utskottens Calcul öfver Malmö Discont, Jorde Höglofl. Ridderskapet och Adeln finna derutaf, att Höglofl. Utskotten alldeles uteslutit såsom tillgång de osäkra Fordringarne Jag lemnar derhän sannfärdigheten af det rykte, som skulle 90,0^0 R.dr af dessa Fördringar nii nyligen blifvit återbetälde, men om det bésanrrås, så hevisar det likväl .att det icke bordt lemnäs, utan' allt afseende. 'Höglofl. Utskotten upptaga bristen i denna Discont till ; - ' ; '235,33* U Den 17 Martil, Mi 1? Denna brist måt2 te åtminstone icke utmärka Banquens förlust på denna Discont, ty ibland Banquens ersättningar härföre, synes kunna komma i betrag* tande Banquens vinst under den förflutnaOctroytiden med omkring 80,000 R.dr , ehuru dessa icke kunna påräknns såsom ert tillgång för Cre* ditorerne. Men det SilfverCapital af 100,000 R:dr, hvilket af Malmö Discont vid dess första inrättning deponerades i Banquen, synes mig vara en alltför betydlig tillgång att icke Varda upptagen uti UtredningsCalcUlen, ehuru Banquen möjligen kan Vara berättigad till prio^ ritet i detsamma såsom Pant-Inne hafva re.
Han påminde om en pojke, som olofligt varit med om något streck i en sandgrop. Men hans ord kommo så lugna och imponerande, som yttrade af en man, hvilken aldrig känt ängslan. – Vänner, vid dagbräcket i öfvermorgon skall jag lemna er vida mer penningar än ni behöfva för att muta paschan. Emin ibn el-Arabi håller hvad han lofvar. Det vapen, som Emin svingade i sin kamp mot moderne franker och turkar, var ett allt för kort och förrostadt sagovapen från Islams forntid, för att slå djupa sår. En rad af gynsamma omständigheter kunde dock ännu gifva honom framgång, och i sådant fall skulle hans race jublande i honom helsa en helig personifikation af sig sjelf. Sedan han druckit många koppar starkt, svart kaffe tillsammans med sina vänner, lemnade han sitt hus och återvände till kloakhvalfvet. Scheik Ibrahim, Liljornas Väktare, Ali och de öfrige utvalde följde honom. Vid midnatt hade de redan hunnit att maka ut stenens ända så pass, att Ali kunde krypa in genom öppningen, sedan han afkastat sina kläder. Med en spade hade de förut utskottat så mycket jord som de kunde räcka. Ali arbetade med ungdomlig ifver. Hvar fjerde eller femte sekund syntes hans med jord rågade spade glida fram ur öppningen lik en ormgadd. Spaden afstjelpte sin last i sållen, som tömdes så snart de blifvit fulla. Då Ali tröttnade, aflöstes han af andra. Liljornas Väktare skaffade bräden och stänger, med hvilka de stöttade den underjordiska gång, som långsamt uppgräfdes af deras spadar och hackor. Vid dagningen hade de redan hunnit så långt, att de trodde sig vara under serbiska konsulatet. För att vinna visshet skickades Liljornas Väktare på långa omvägar att stega upp bredden af gränden öfver deras hufvud. Han återvände, naturligtvis först efter långt dröjsmål. Deras beräkning hade dock varit rigtig. De började nu rigta sina spadar och hackor uppåt. Just vid middagstiden hejdade den arbetande araben plötsligt sin hacka. – Här är golfvet, – hviskade han. De stöttade mycket omsorgsfullt och hackade försigtigt undan jorden.
Sig böra af Rikets Ständer begära 12,000 R:dr årligen i tre år, eller tillsammans äfvensom då 5:o flen till aflöning för Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader, jemte de under samma Styrelse lydande distrikt-chefer anslagna summa af 9,760 R:dr 32 sk. numera, i anseende till göromålens tilltagande mängd och personalens derigenom behöfliga tillökning, på sätt Styrelsen i dess ofvanåberopade betänkande af den 19 Oktober utvecklat, icke är tillräcklig, Kongl. Majit för detta ändamål begär ett till 12,566 R:dr 32 sk. förhöjdt årsanslag, eller tillsammans för 3 år 6:o
N:o '70, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet N:o 17, angående ifrågaställde fyranläggningar å Agön samt å skäret Skomakaren; N:o 74, i anledning af väckt motion om bötesansvar för den beväringsskyldige, hvilken försummar att inställa sig till bevärings-exercis; N:o 75, i anledning af väckt motion om bildande af fonder till understöd för beväringsynglingar, hvilka kommenderas i fält; N:o 76, i alerlning af väckt motion om anvisande af understöd tili resor i främmande länder åt arbetare vid de inhemska fabrikerna och handtverkerierna; N:o 77, i anledning af väckt motion, angående förändring i sättet och vilkoren för varors och andra effekters försäljning å auktion inom hufvudstaden; samt N:o 78, i anledning af väckt motion om ändringar i Kongl, förordningen den 5. Juni 1822, angående gårdfarihandel». Från Hög v. Preste-stIndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets förlidne gårdag bordlagda utlåtande N:o 163, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse om anvisandet af ett serskildt kreditiv till betäckande af kostnaderna för de rustningar, som af närvarande politiska förhållanden kunna påkallas. Bifölls. Den 10 och 13 Maj. SS. DD. Vid nu ånyo skedd föredragning af Stats-utskottets utlåtande N:o 124, angående regleringen af utgifterne under riks-statens åttonde hufvudtitel, stannade ståndet i följande beslut: 4, 7, 8, 18, l:a mom. samt lit. b. i 2 morn. al 21, 32, 57 i sammanhang med 4:de samt 61:sta punkterna af detta utlåtande blefvo, på grund af deremot gjorda anmärkningar, återremitterade. 348 Prot.-utdrag den 10 Vid 27, 28 oell 66 punkterna lät ståndet bero samt biföll hvad Utskottet i öfriga punkter af detta utlåtande tillstyrkt och hemställt. Från Vällofl. Borgare-ståndet.
Stats-Secreteraren föredrog i underdånighet Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Contoirs samt Krigs-Collegii underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets vid sista Riksdag församlade Ständers underdåniga anhållan, alt Kongl. Majit ville låta undersöka städernas Inqvarterings-Besvär till sina grunder, och huru det hitintills blifvit utgjordt; hvilket Utlåtande, jemte dertill hörande Handlingar, togs i öfvervägande ; vidt härefter företagen öfverläggning om hvad i detta ämne borde till Rikets Ständer framställas; och då af berörde handlingar ibland annat inhemtades, att InqvarteringsResväret i de städer, der ständiga Garnisoner äro förlagda, eller hvarifrån service praesteras, uppgår, efter beräkning i penningar, till omkring 122,43o R:dr, samt att, deremot, sammanlagda beloppet af den vissa städer tillagda så kallade Inqvarterings-Tolag utgör ungefärligen 49,5oo R:dr, hvarafföljer, attlnqvarterings-Besväret, med en summa af omkring 72,980 R:dr, öfverstiger Inqvarterings-Tolagen, ansågo StatsSecr^teraren och Stats-Rådet lindring nti i4 Bil. till K. M. Nådiga Skrif v. Inqvarterings-Besväret för dessa städer böra beredas, samt detsamma mera allmänt och rättvist böra fördelas. För alt vidtaga den utväg, som Rikets Ständer, till vinnande af detta ändamål, ansett lämpligast, eller att i de städer, der ständig Garnison är förlagd, och hvarest Troupperne icke njuta Inqvartering i Kronans hus, uppföra Casserner, skulle, enär medel dertill ej blifvit beräknade i Kongl. Maj:ts aflåtna Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof i och för Försvars-verket i allmänhet, serskildt anslag erfordras till elt efter uppgjorda kostnads-förslag uppgifvet belopp af 5o5,53i R:dr 23 sk. 5 r:st.
N:o 1 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o /, om Statsverket 1856. Nuvarande lönebelopp. Ljuspenningar. Summa. Embeten och tjenster. Föredragandens förslag till löner. pensionsbelopp. 2,628 60 2,688 i. Krigs-Hofrätts-Råd Summa 12,850 Om från nuvarande anslaget . R:dr 9,825: 50. afdrag sker för de deruti inbegripna, men af särskilt anslag utgående ljuspenningarne „ 270: — utgör återstoden 9,555: 50. eller det belopp Banko R:dr 6,370: 16., som i riksstaten ar för denna Hofrätt upptaget, och genom antagande af den af mig nu framlagda lönestat, uppgående till 12,850 R:dr, skulle således erfordras ett tillskott af 3,294 R:dr 50 öre, jemte det 1,344 R:dr borde för nuvarande Notarien å indragningsstat uppföras, men deremot komme det särskilta anslag, hvarifrån ljuspenningar utgå, alt minskas med 270 R:dr och spannemålsberäkning under lönerne ej vidare ega rum. 7:o angående anslaget till Fångars vård oell underhåll. Det för fångars vård och underhåll anvisade anslag är i nu gällande riksstat beräknadt till 770,000 R:dr Banko, hvarjemte af de på sjunde hufvudtiteln uppförde anslag till byggnader och reparationer i landsorterna 4,000 R:dr årligen uibetalas till Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket för underhåll af de utom Stockholm varande iänsoch kronohäkten. Enligt hvad Styrelsens hufvudböcker utvisa, uppgingo statens utgifter för fångvården, hvilka ännu år 1852 något understego de för ändamålet beräknade ofvan upptagne belopp, år 1853 till 808,821 R:dr 5 sk. 5 rst. och år 1854 till 880,317 R:dr 33 sk. 6 rst.
Eva hade ingen aning om att Leonna, som bildat sin smak vid Schillers och Göthes poetiska arbeten, skulle genast finna det vattenaktiga i Evas rimmerier. De liknade, — om vi våga komma fram med en liknelse om ej «ljuflig och klar,» så åtminstone träffande — de liknade diskvatten; det innehåller väl en blandning af hvad som varit på faten, äfvensom af kryddade såser, men har ingen smak; det endast äcklar. Ingen örtsamlare är angelägnare att öka sitt herbarium, än vår Eva att samla ¯visor¯; derur plockade hon allt hvad hon ansåg vackert och rörande; ty värr voro blommorna det icke. Följande dagen lemnade hon icke allenast ¯balladen¯, utan en mängd andra snilleprodukter åt Leonna, som ihågkom friherrinnans ord och bad att få låna dem hem med sig; detta bifölls med nöje. Men fröken Eva och dess snilleprof, hafva narrat oss fram om tiden. Det syntes vara förgäfves att vänta på unga herrskapet, denna afton, och lagmanskan ledsagade sjelf våra nykomlingar till deras sofrum, genom den förr omtalta mörka gången. Det rum hvaruti de först inträdde, var stort med tvenne små fönster åt gården; Leonna anvistes en tältsäng; utomdess voro tvenne breda sängar bäddade för fröknarna, och det fremmande de kunde medföra. Detta är således frökenkammaren, tänkte Leonna, och såg sig omkring i det med brokiga tapeter beklädda, något dystra rummet, medan värdinnan förde mamsell Sellzing i ett annat, som låg derinnanföre. Hennes blickar föllo på en stor gammal tafla, målad med oljefärg. Den föreställde tvenne rödkindade barn, en gosse och en flicka, om tio à tolf år. Gossen höll en vid kedja bunden gårdshund vid örat med venstra handen, med den högra kastade han en boll i luften; flickan bar en docka på armen, och en stor törnros i handen; kostymen var från förra århundradet, och artisten, om han kunde så kallas, hade ej sparat på lysande färger.
Kollegium af sådan orsak sig föranlåtet att, under den 20 sistlidne Juli, om anställande revisorsval i Örebro utfärda särskild kungörelse, och hvaremot något hinder destomindre då syntes förekomma, som, enligt den förut i dylika fall alltid följde tillämpningen af Riksdagsordningens sladganden, 'fS‘44 års till sista riksdagen uppgjorde distrikt-indelning dervid borde följas; hvadan ock nämnde val utsattes lill förrättande den 28 Augusti, ehuru sjelfva val-längden dertill, hvilken borde grunda sig uppå de prisförhållanden, som för 1846 års tillverkningar varit gällande, ändock icke kunde utfärdas förr, än under den 5 Augusti, eller å den dag då Kongl. Kollegium ifrån Kongl. Statskontoret fått emottaga den derifrån begärde uppgiften om medel-priserne å vissa brukseffekler, hvaraf kronans tionde eller skatt för år 1846 blifvit vid hällne auktioner försåld. Emedlertid, och oaktadt Kongl. Kollegium den 26 Juli funnit några upplysningar, angående en och annan bruksägares kompetens att såsom valmän uppföras, ännu felande, så att beslut då fattades om skyndsamt infordrande deraf, var likväl Kongl. Kollegium den 28 Juli, då Kongl. Maj:ts särskilda nådiga Bref angående valens förrättande till riksdagen föredrogs, ännu i saknad af de ifrån Kongl. Statskontoret uti brefvet af den 15 Juli begärde prisuppgifterne, hvilka dock, såsom här förut blifvit anmärkt, uti en den 27 Juli daterad skrifvelse, sedermera den 5 sistlidne Augusti Kongl. Kollegium tillhandakomtno. Bil. till IISt. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse elen 15 No v. 1847.
Ett af dessa ansikten, öfver hvilka “tidens tand“ gått fram som en konstnärlig mäjsel, ersättande ungdomens ofta själlösa friskhet med en prägel af individualitet och intelligens. Blek var hon, ögonen milda, ljusbruna, håret svart, benadt midt på hjässan, slätkammadt ner öfver tinningarne. Och så det där obeskrifliga uttrycket i hennes ansikte — som om hon ständigt gått med en bön på läpparne. Öfver hela hennes väsen låg för öfrigt något mildt, en fläkt af lidelselös ro, som från början gjort herr Blomgren misstänksam. Den kunde omöjligt vara naturlig! Han beslöt att göra iakttagelser, observerade henne noga, fann, att hon icke var lik de kvinnor, han hittills träffat, och intogs slutligen af en ovilkorlig beundran. Men just detta gjorde hans misstänksamhet ännu mera yrvaken. Hon bemötte honom dess utom med en vänlighet, en hjärtevinnande välvilja, som han med sitt frånstötande sätt hittills aldrig varit föremål för. Därför anade han något orent där under och blef ännu mer förbehållsam i sitt umgänge med henne. Men han led därvid, och det kostade honom många svåra strider att bibehålla masken. När hon på sitt frimodiga, kamratlika sätt kom emot honom och räckte honom handen till ett “god morgon“ — eller om eftermiddagen vid kaffet, då de två ofta voro ensamma i salongen och han satt vid hennes sida i soffan, medan hon talade så öppet om allt — då kändes det ofta förfärligt hårdt att icke få tacka henne för denna vänlighet genom en blick eller ett värmande ord. Men han vågade icke. Han hade alltid en tryckande förnimmelse af, att hon skulle falla honom om halsen och kyssa honom. Och då skulle han icke kunna stå emot, det kände han allt för väl på sig. Hon märkte hans tillbakadragenhet, och med sin skarpa blick anade hon, om än dunkelt, anledningen, hvarför hon beslöt att klargöra sin ställning. Hon sade honom rent ut, att han intresserade henne. Hon hade lagt märke till hans ärligt anlagda natur, hans redliga försök att i lifvets alla förhållanden handla efter bästa öfvertygelse. Och hon förstod honom så väl, ty hon hade själf kämpat samma strid som han: mellan en inneboende kärlek till sanningen och en trångbröstad, inskränkt uppfostrans lärdomar.
Men sorn Utskottet likväl icke genom dessa listor anser kunna lill vägabringas en fullständig controll derå, att Rt k se n s Ständers alla Beslut varda expedierade, emedan många Beslut kunna vidtagas, som icke grunda sig på något Utskotts betänkande; alltså har Utskottet troit sig böra hemställa, om icke det hädanefter må blifva Expeditions-Utskottets åliggande, att, vid slutet af hvarje Riksdag, och sedan Utskottet genomgått Diarierne öfver så val Protocoils-Utdragen från Riks - Stånden, sorn inkomne Memorial m. m. från Utskotten, och jemnfört dessa diarier med förteckningen på de utgående Expeditionerne, upprätta och i 4 exemplar, hvaraf x till hvarje Riks-Slånd, ingifva en lista på alla expedierade mål, hvilken lista derefter kunde af hvilken Stånds-Eedamot som behagade, ytterligare granskas och controlleras. Stockholm den 2 Junii 1823. Protocoils-utdrag fran ITöglofl. Ridderslcapet och Adeln d. 14 Junit 1823. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Expeditions-Utskottets den a dennes aflåtne och den 6 derpåföljande på bordet lagde Memorial , angående förslag till controll derå, att Riksens Ständers Beslut må vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Maj;t expedierade. Protocolls-UulrasJ. O Från Itogvordige Preste-Sldndet den n Jami 1823. S. P. Bifölls vid förnyad föredragning Expeditions-Utskottets Memorial af den 2 innevarande månad med förslag till Gontroll derå, ate Riksens Ständers beslut må vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Maj:t expedierade. Frän Vallo fl. Borgare-Ståndet den 1iJunio 1823. S. Dl