Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SOfaiitt? 9?fibiga befallning, anmobat 2anb*böfbingarnc, att, till följe af Stifetcl Sftimhrtn. uwrtifwa bmab i bänfeenbe tillen förbättrab $)rooineial*2äfarc* unbbetö*Sodegium, igganbe nya ffi anflällba ane mfitte förorbnaö jfterfttnb jeborg^ ocb Söobuö llän töruynt (tn rorttt gjoroa lmeemuugu munuutn, un tfitte ffi ftationcraö pfi ©roug, eller anbra uppgifna, frfin nöbig Bäfarcmfirb, genom bcraö *cn5!»:.^ _ : cti.u..a ox,. äge, afgiljba orter i 23obuS 2än - öfter öfmermäganbe af bmab Banbéböfbingarne ffi mäl i begå forn öfriga ^3rox>inciat SD?aj:t, imber ben 14 ©epteitt* ber ocb 14 Secember 1833, begutit ocb fötflarat: l:o Sitt, pfi bet be fiege 2än mfitte funna förfcS meb önfTabt antal ^3rooincial*S?äPare, utan att Fognaben för beraS aflöning blcfme alltför betyblig, fifongl.
en trtvald, kristlig, nyttig och underhållande läsning för ungdom, ntkoin iiier f orl; fnr: iiide iiletl stort 8-sidigt nummer 2 gånger i månaden, r i k t illusfreradt, med ' tjockt och fint papper och kostnr: .endast 1 krona 5 0 öre för hel6 år. 8 postarvodet inberäknadt. s. OBS. s Särskildt, stort och rikhaltigt, 24- ' sidht Julnummer med innehållsrik t e x t. samt många och fina illustrationer i vackert färgtrycksomslag erhålles a f alla prenumeranter. Detta julnummer säljes äfven särskildt i bokhandeln och kostar 75 öre per ex., Årgång&amp; 7883 utkommer inbunden i vackert band före julen. Pris 2 kr. Den bästa tidning för barn som finnes, såväl h e d hänsyn till text som illustrationer.^ e I ~arnkllder fOr illa åldrar, Stort lager af, till och iiied 16 hr. Goelcc tpr / evb! - a, .s~n&amp;Icfi.cZZa ' modeZteg *! BIZtigcc p~ises *! Allm. Iiiirnhuset rid Brunkebergstorg. 10 Hygieniska Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, ORS. ' Prisbelönta af .Driilrt-Reformföreningeii. Skodon tillverkas afven efter modern fason. s Allt ' rtrboto iitföros iioggrniiiit och nf biistn iiinteFio1. w n Reparationer verkställas väl och på bestämd utlofvad tid. P. GUST. Nya ~ush&amp;llsskol-an(for bildade flickor). Förest&amp;ndariniia: Fröken H. Croiiius. OBS.! Särskild matsal för friintiininer. Dragtre form föreningens Monster och Modeller till Peleriner för Damer Barnpeleriner och Barndarnasker Aniias till s n ~ ~ hos i fröken JOSEPHINE OHLSSON, Blasieholrnstorg 14, Stockholm. w ' Billiga och bestiimda priser.
Ämnet är ömtåligt, och hvarje gång man vågar vidröra detsamma upslår gny. Det Svenska lagstiftningsarbetet sedan 40 år tillbaka behöfde få sin historia tecknad. De drag dertill, som innehållas i detta betänk., om också ofullständiga, gifva till denna historik en ledning. För att fullständiga den, må det tillåtas mig alt kasta blicken något utom vårt eget samhälle, ty Sverige står icke i det Europeiska samhäils-systemet så isoleradt, så utom allt inflytande af de der herrskande åsigter, att man kan betrakta det ensamt, utan att fästa afseende på andra nationer. I början af detta århundrade, samtidigt med vårt lagstiftningsarbete, upslod i Europa en viss lagstiftnings-ifver. Den sammanhängde med de åsigter, som, upkomne under det förflutna århundradet, slråfvade att, med förbiseende af alla de lärdomar, som kunde vara att hämta af förflutna tider, med åsidosättande af de frön till bildning, som förra tiders erfarenhet lemnade, frambringa ur den menskliga tankekraften allenast nya, och likväl fullt tillfredsställande samhälls-institulioner. I fråga om lagstiftningen, afsågo anhängarne af dessa åsigter, åstadkommandet af en lagbok, som skulle vara byggd på rena förnuftsskäl, och derjemte så fullständig, att domarens åtgärd skulle blifva en blott bokstaflig tolkning, en nästan mekanisk tillämpning deraf. Dessa åsigter hvila på den upfaltning af rätten att densamma hämtar sitt innehåll endast ur lagboken, att rätten icke är något annat än lagstiftarens i lagboken uttalade vilja. Impulsen lill denna lagstiftnings-ifver kom från Frankrike; Revolutionen bade omintetgjort åtskilliga rättsförhållanden i delta land, och en lagstiftning för de nya blef nödvändig. Ett sammanförande af de i serskilda provinser gällande Coutumer, hvilka något när liknade våra gamla Den 12 Februari. 395 landskapslagar, var också af behofvet oundgängligen påkalladt. Det skedde genom Code Napoleon, hvilken börjades under revolutionen och fullbordades till en del genom Napoleons maktspråk. Och likväl innehöll detta lagverk vida mindre nytt, än man i andra länder, okunnig om förhällanderne i Frankrike föreställde sig.
Föreskriften att beredningarnes sammanträden skola hållas inom beredningsdistriktet har Herr Ditzinger i sin ofvanberörda motion ansett icke lämpa sig för hufvudstaden, i anseende till det ständigt återkommande behofvet att rådfråga dels sådana för taxeringen nödvändiga uppgifter och andra handlingar, som äro gemensamma för hela staden och icke kunna upprätta* för hvarje distrikt särskildt, dels ock mantalsoch taxeringslängderna för andra distrikter; och då man dertill toge i betraktande olämpligheten af uppbördsmännens frånvaro under en längre tid fran deras af allmänheten ständigt besökta tjensterum, sä visade sig af allt detta, huru otjenligt det är att hålla beredningarne i andra lokaler än så nära intill hvarandra och intill uppbördskontoren, som sig göra låter. Med instämmande i hvad motionären sålunda anfört, har Utskottet skolat hemställa, att den ifrågavarande föreskriften ina på det sätt ändras, att den endast kommer att gälla för beredningar på landet. § 37. I öfverensstämmelse med det förslag, Utskottet, med anledning af Riksdagsfullmägtigen Lönnbergs motion, vid § 32 framställt, har Utskottet funnit en förändring påkallad i föreskriften om det antal ledamöter, som i beredning bör vara närvarande för att beslut må kunna fattas; hemställande Utskottet att denna förändring måtte, enligt bilagda förslag, godkännas. § 43. Det i denna § förekommande bemyndigande lör Kongl. Majits Befallningshafvande att bestämma, huruvida en större stad skall fördelas i flera taxeringsdistrikt eller enligt det allmänna stadgandet utgöra ett enda sådant distrikt, har Herr Ditzinger ansett icke kunna i sjelfva verket gälla Stockholm, der åtminstone sex taxeringsdistrikt ovilkorligt måste finnas, om annars föreskrifterna i §§ 60 och 62 om Pröfnings-komités sammansättning skulle kunna iakttagas.
Mäjtt den 8 April 1813 i Nåder fastställd öfverenskommelse, förbundit sig att till skogsplantering använda hvart femtionde tunnland af deras Jordägor samt att dessutom besörja plantering vid allmänna vägarne, men hågen att fullborda denna nyttiga hushålls-anstalt betydligen mindskades derigenom, att oansett de kraftiga anstalter, sorn blifvit vidtagna , medelst vitén å de brottsliga och belöningar för angifvaren, åverkaren och våldsverkare!; dock snart sagdt i hvarje uppvägande träd funnit dess håg och fallenhet retad, att detsamma borthugga, upprycka eller på annat sätt förstöra, äfvensom de få Iemmningar, som t vissa trakter blifvit bibehållna af naturens egen product af skog, städse förstördes af tillgriparens hand; så och med anledning deraf, att Kongl. Majit i fastställelse!; å omförmälte öfverenskommelse, i Nåder lemnät den försäkran, att i den då tillika väckte frågan om ett förökadt ansvar för åverkan å planteringarne, och om sättet att leda dylika brott i bevis, Nådigt Beslut framdeles skulle meddelas, ansåg landshöfdingen sig nr; böra i underdånighet hemställa, dels att ansvaret för åverkan å dessa planteringar måtte beläggas med urbota straff, enligt de i 40 Cap, 5 §. oqh 43 Cap. 1 och 2 Missgernings-Balken stadgade grunder, och dels att i anseende till be« visningssätiet, måtte stadgast 73? Åtf, (15 åverkan eller skogsfjufver! skett,’ enahanda undersökning matte varda tillåten, som i 5a’ Cap. 2 §. Missgerriings-Balken är medgifven; 2:0
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft i ge Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 19 Martii 1S18. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 4 dennes aflåtne, samt den 14 i sammi Månad på bordet lagde Memorial, innefattande Anmälan, att Hans Maj:t Konungen, genom Nådig Skrifvelse till StatsUtskottet, af den 24 sisth Febr. återtagit Dess Högstsalige Herr Faders, till Utskottet under den 23 Dec. nästledit år aflåtna , Nådiga Proposition om bestämmande af 600,000 Francs i metalliskt Mynt för den årliga ErsättningsSumma af 200,000 R:dr Svenskt Bancomynt, som vid 1815 års Riksdag blifvit Kongl. Majit och Dess Efterträdare på Svenska Thronen tillslagen \ ansåg Ridderskapet och Adeln, som i detta förnya’; 45 Nådiga tänkesätt funnit ökade anledningar till undersåtelig vördnad och tacksamhet, sig äfven böra för sin del instämma uti det Högvördige PresteStåndets fattade och genom ProtocollsUtdrag af den 17 dennes Rid* derskapet och Adrin meddelte Beslut, det måtte Riksens Ständer , genom en underdånig Skrifvelse tili Kongl. Maj t, betyga deras underdåniga tacksamhet för Kongl Majts nådiga åtgärd härutinnan , samt Expeditionsutskott et anmodas att med Förslag till en sådan underdånig skrifvelse till Riksens Ständer inkomma; hvarom de öfrige Respcctive RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från StatsUtskottet inkomne , samt den 14 och eftermiddagen den 17 dennes på bordet lagde Utlåtanden: 1:0 Af den 4 dennes, angående nödiga me. del till Drottningsholms Broars iståndsättande. 2:0 Af samma dag, öfver gjorde Motioner, angående Medels beviljande åt Herr BergsRådet Friherre Hermelin. 3:0
SSsoin vi ofmn sökt framh ?~lla, utgör Liiroverket för gossar och Aickora en af de mest ghdjande och märkliga företeelserna inom var .. w ' 67 skolverld. OcksS vackte ilet allmiin och berattigad fortrytelse, dS styrelsen denna var i niissrikmd förm) ndaraiida afslog saniskolans begaran oiii st; itsunderstöd. I) eniu oriittrisa har emellertid blott haft till följd en verksainniare sympati och ett rikligare, pekiiiiitirt understöd frin allnianhetens sida, och var först? sarnskola k m nu nied fast niark iinder fötterna lugnt skida fraiiitiileii till mötes. IPott trenne Sr hafva förtlutit, se&lt;lui I&gt;land oss SS heta duster utkXmpades angSende sniniinilcrvisningens beriittigande, och redan 91 rh första, högre samskola ej mera den enda. 1 Helsingfors iippstod redan förlidet Sr iiniiu en dylik, och till hösten I&gt;ebSdas ej mindre iin tre s&amp;daiu, en i \ Vasa, en i Kiiopio och en i hufwdstaden, denna senare skola med finskt undewisningsspr~k. Allt tyckes silunda gifva vid lian&lt;len, att saniskoleid&amp;ns seger i v b t land ar I~ctryggad, sSsoni vi hoppas och Wo till viilsignelse för v51 uppviixaiide ungdoni. Vi siiga blott .hopl&gt;as och tro., ty knapllast skola viil ens saiiiiin~lcwisiiiii~ns mest entii~iastiska befordrare efter denna kort? tid kunna sp5ra nSgra tillförlitliga tecken till sainuplifostrann foriidlande inverkan 1iS ungdoniens sedliga iit \ .eckling.
Jag har nu fullgjort mitt löfte till Tit. Z. i Borgå och aflemnat honom på ort och ställe.» Under denna skämtsamma harang, hade friherrinnan fattat sig, och tillsade om frukosten, som inom få ögonblick var i ordning. Bärendorf var bortfaren och friherrinnan allena med den främmande. Hon intog sin vanliga plats i gungstolen och anviste honom en stol nära sig. Icke utan ansträngning började hon: «jag vill icke dölja, herr Lindendal, att jag tror mig veta anledningen till er hitkomst. Mamsell Sellzing, för hvilken jag fattat både vänskap och aktning — oss emellan sagdt, är jag eljest för gammal och erfaren, att slösa med dessa känslor — ja, hvad var det nu jag ville säga? — jo, hon visade mig i går ett förtroende och omtalade ert möte, ert handlingssätt och edra yttranden, som lika mycket hedra edra tänkesätt, som hon skall rättvisa ert val. Men lemnom detta; hon återkommer väl snart, och tillfredsställ emellertid en gammal gummas nyfikenhet. Så framt ej alla mina sinnen bedraga mig är herr Lindendal nära anförvandt till en af mina ungdomsbekanta. Jag skulle tro att denna frappanta likhet i ställning, utseende och röst, endast kunde tillhöra en son, men namnet Lindendal förvillar mig.» «Det är också icke min fars namn jag bär, fru friherrinna,» svarade han med någon förundran öfver hennes synbara rörelse. «Från helt unga år har jag blifvit uppfostrad af min farbror, som af mig okända orsaker antagit namnet Lindendal; som hans arfvinge, bär jag enligt hans vilja detta namn. Min far hette Lönndal» «Vidare min herre, hvad hade han för en syssla?» «Han var bataljonsläkare vid ett svenskt regemente. Han dog och lemnade min mor fattig med två ouppfostrade gossar; min bror, flere år äldre än jag, visade håg för studier. En af min fars fordna vänner lagade så, att han kom till Upsala; der förvärfvade han sig flere gynnare genom sin flit, sitt stilla uppförande; mellan terminerna konditionerade han i ett adligt hus på landet, hvars namn jag glömt, ty jag var då endast ett barn, och långt aflägsen derifrån hos min farbror — min bror Arnold dog vid tjuguett år af»
St:s gemensamma öfverläggningar, utan att detsamma, enl. dess ordalydelse, bör så förstås, att om ett Stånd skulle besluta att inbjuda de öfriga Stånden till gemensam öfverläggning om ett bestämdt upgifvet ämne samt ett annat Stånd antoge denna inbjudning, måste den gemensamma öfverläggningen försiggå. Jag tror således icke, att Talmanskonferensen eger rättighet att bestämma de fiågor, hvilka skola afhandlas inom Riksförsamlingen. Om ett sådant bestämmande i detta fall skulle öfverlemnas åt Tal-, manskonferensen, skulle det väl tillgå sålunda, att Hr Gr. o. Landtm, nu föresloge R. o. Ad. att, sedan Talmanskonferensen upgifvit de frågor, den för sin del ansett lämpliga till öfverläggningsämnen, fatta beslut om aflåtande till de öfriga Stånden af en inbjudning till gemensam öfverläggning i dessa frågor. En sådan procedur öfverensstämmer emellertid icke med det nya grundlagsstadgandet, och jag tror således, att propos. derå ej kan af Hr Gr. o. Landtm, framställas. Jag förnyar min anhållan om propos. å mitt förslag. Hr Ribbing: Åtskilliga af dem, som deltagit i denna discus sion, hafva talat om allmänna sammanträdet vid 1840 års Riksdag. Jag minnes ett sådant ännu längre tillbaka i tiden, nemi. det som bolls under 1823 års Riksmöte. Dervid öfverlades just om samma ämne, som här är å bane, eller rikets försvarsväsende, discussionen fortgick långt in på natten och derunder yttrade sig, utom andra, Gr.ne von Platen, Björnstjerna och Anckarsvärd. Af BondeSt. upträdde Nils Månsson i Skumparp, hvilken, sedan öfverläggningen länge fortvarit, lade. sitt ord med i laget och sade: »väl har jag hört de goda Hrr länge här öfverlägga om vårt försvarsvääende och jag kan icke neka, att då jag för mitt rusthåll i Skåne fick min debetsedel, jsg förundrades deröfver, att lufvan kostade tre gånger så mycket som sabeln, som jag dock trodde vara den förnämsta.»
Såsom exempel å de förhållanden, jag under embetsresor upptäckt, må här blott anföras, att, utom det oskick, som förefanns hos ätskillige domare och embetsmän, kände att dröja med skyldigheters fullgörande, jag uti en domsaga, som innehades af en särdeles aktad nu afliden domare, funnit att expeditionerna för 1847 års hösteting icke voro utgifne till parterna i Augusti månad 1848, att inteckningsprotokollen då voro i sådant skick, att den nyligen t. f. domhafvanden ådagalade, det utfärdande af gravationsbevis i domsagan icke kunde ega rum, samt att ett köpebref, för hvilket år 1846 erlagts afgift till stämpladt papper med 150 R:dr 1;6 sk. B:ko, qvarlåg okarteradt i arkivet ännu i September 1854. 45 — 354 l öfrigt har det äfven under sednare åren visat sig, dela att å ett par ställen, dem Justitie-kanslern, med afseende å domares förut ådagalagda och kända ordentlighet innan de blifvit till ordinarie Häradshöfdingar befordrade, någon tid lemnat obesökta, jag funnit nästan hvarenda dombok under en följd af år, alltifrån domhafvandernes befordran till ordinarie Häradshöfdingar, i ofullständigt och oafslutadt skick, och dels att eljest utmärkta embetsmän icke alltid äfven äro, i afseende å uppsättning af protokoll och utslag samt expeditionen deraf ordentlige, samt att ständig uppsigt och täta påminnelser erfordras, derest icke ohjelplige olägenheter både för dem och rättsökande skola uppkomma. Angående behöfligheten af ändring i nu gällande reglemente för alla resor i embetsärenden och således äfven för de embetsmäns, vid hvilkas resekostnadsersättning Rikets Ständers Revisorer nu fästat sig, har jag redan i underdånigt memorial, den 9 Mars 1860, uttalat min mening, hvilken jag derför här endast i underdånighet vågar åberopa.
Den religieusa barnaundervisningen och den offentliga gudstjensten, hvilken är en fortsättning och utveckling af denna undervisning, måste derföre noggrannt vårdas, och alla de förändringar, som deri vilja göras, moget pröfvas innan de till iakttagande fastställas, i synnerhet om dessa förändringar röra stadganderne förden allmänna gudstjensten. Dessa stadganden äro hufvudsakligen af tvänne slag, nemligen antingen sådana som utgått ifrån och grunda sig på sjelfva den lära man bekänner, eller ock sådana som genom deras uråldriga häfd äro, om ej lika heliga, åtminstone ofta lika rotfästade och lika ansedde hos massan af Nationen och dess tillgifvenhet för ioooåriga vanor. I de förra kan ingen rubbning 3to Den 19 December f. m, eller förändring utan våda ega rum, emedan genom förminskandet eller borttagandet af, om jag så får uttrycka mig, de synbara och materiella beståndsdelarne af Gudalärans dyrkande och helighållande, man i och med detsamma försvagar och utplånar de osynliga och i hjertat inneboende, hvilka för att kunna förblifva lefvande oeh friska nödvändigt måste äga tifällen att understundom inhämta en andelig näring. Hvaje vis lagstiftning måste således vara angelägen om bibehållandet af dessa stadganden, och det enda som derifrån utan fara kan borttagas, är de menskliga tillsatser, som deri möjligen insmygt sig och som någon gång kunde göra sjelfva det heligas vård anstötligt. I det senare slaget af stadganden åter —-eller de häfdvunna—. kunna, efter dessa snarare af Christna läran erhålla än åt densamma gifva något stöd, förändringar och förminskningar lättare tillvägabringas; dock anser jag att man hvarken bör föreslå eller införa några sådana, så länge ej dessa stadganden genom deras olämplighet stå i uppenbar strid med upplysningen och det allmänna tänkesättet, äfvensom jag önskar att man vid bedömandet af denna strid ej allt förmycket inblandade några materiella intressen, eller sökte hämta bevis för denna strid af en och annan oordning, som genom missbruk kunnat uppkomma. Den 19 December f. m.
Sedan jag nu sf en wärd Ledamot fatt den uplysning, at wid 1778 ars Riksdag en Ledamot af Ridderskapet och Adeln fakt sig updragek, ak upgifwa krojeäk til en Riddarhus Ardning, och et sadant kroj-Lk 1789 af R-ddarhusUlskottet blifwit förfaktadk, ehuru det samma da ej kommit, at til Ridderskapets och Adelns pröfning öfwer lemnäs, tror jag ej något hinder wara, at remmers Detta ämne kil Riddarhus-Utskottets yttrande; men förbehåller harwid, at om något uti Riddarhus-Utskottets krojeÄ skulle behöfwa tilläggas utöfwer hwad den för, ra Riddarhus-Ordningen innefattar, Kongl. Masts Nädiga Ulftand matte begäras för Ridderskapet och Adeln, at derom öfwerlägga. Herr LillksrZ) vreäric Otto. Jag kan ej annat fe, an at den wäckta InllruLiions fragan är st Osconomis - mål, som Ridderskapet och Adeln kan afgöra, och finner jag för min del det ganska nödigt, ry Riddarhus , 6->6an har tilförene småningom smultit Korrt genom en Riddarhus - Betjent, och jag föreslå^ alitsa at Ridderskapet och Adeln matte medan wi ha Mindst at göra, fä et Osconomiskt kieuum» j Herr Lksät, Jokan ^xek Dcfia fragse Em s mig, sä- enkla och sä naturliga, at jag demid eZ 22! har annat anföra an blott begära Herr GrefwenZ och Landt-Marskalkens prvpoli, ion. Herr ?ipsr, Larl Iklric. Jag får den äran föreslå, at Riddarhus Ulskorrec i dosta ämnen äswen inhämtar underrättelser och uplysningar ur de Riddarhus» Handlingar som förwäntas. Herr''
Knär, Iiva3 Ileträkiar Dagman8-emil6tet i Upland, 'Wegtmanland oell Dalarne, elen irring vili 8ecing8te 8tut8reglering förelupit, att räntan L Ullrunna Dagman8-il08tälle i Dslland, 17 K:dr 30 8li., indelad i lironovardi, illikUt, tillilrg ,n6li f. 3. Dagman8-iönen i Dpland, indragen, elluru Ilerörlie f>08tälle ilör tillllöra föi8tnämnde, nu mera 8amman8lggne Dagmang-embete, lia. Kongl. 4. klvarköre Xonzl. Dä 6et gil» omko8tnä6er lör känAväiden mätte jlä ett 8t8lle uti 8ik8-8t3ten lllikvo 8^nli^e, förebär ^onZI. Noj:t, ott 6et, jemlikt Lionel. ZIutvuÄ-VLteln, Denna Dulvud-liteK an8lag, 80m vid sednaste 8tat8reglei ing sg8t8tällde8 till k:dr 225,650, med under löne, ne beräknade 643 tunnor 8^anmäl, ä 7 klair tunnan, urtages till olöränd>adt belosi^. Kongl.
Der är wäl rigtigt att tydelig., Fidei Commiss Bref; lika som förut skola bidchälsis i deras helgd, men i anseende till ostvan anförde yttrande, hwaraf tyvclrgcn kan hännas veu billiga mening att det ej allenast bleswe till er, succerande Fides C om» miss innehcifWareS och dess flägtingurs samt det all» wännas lokala förlust ledande, att tillträda ett med widsträckta Utbecalnings förbindelser behästadt Fidei Corremih för ali sä egendomen bibchöilen inom dess gren, ut.n äsw n, att han, fason, dessutom dertill platt ilian medel stadd, skulle för testa,orS wälmening ät Dcy 2i December. iz6l stäatingar bringas lill yttersta förlägenhet, sa sär hos Högwälborne Herr Grefwe» och Landt-MarffalkenUst.g ödmjukast anhälla om ben proposition, art Lag Uts?or, tets betänkande mä blifwä bifallid, med den dispens: för Konungen, att i förenämnde sall, och i öfwsrensstäwmelfe med Herr Astcsiorn von 8cksntL's särskildta votum i detta mål, fä mi Högsta Domstolen widlaga nådigt bcsiut likmätigt 21 §. i den antagne Constimlionen, Stockholm den 21 December 1809. Larl Reinlivlrl I^auclilioiif. Herr sk KIinlsbsr§, ^Vilkslm, upläste följande diktamen. Lag-UtslkottetS tillstyrkan, att hwad lag i all* Mänhrt stadgar om äldern för mansperson, innan han såsom myndig äger att sig och sin egendom sjelf rada, bör orubbadt bibehallaS, anser jag wara grundahl pä goda skäl, men likwäl torde ett undantag deri kunna äga rum i det fall, dä någon af allmogen, enligt Konal.
Han såg hennes röda kinder, hennes uppspelta ögon, och medan han stod stilla och hörde och såg, gick det med ens upp för honom, hvad det ville säga att hon var ung. Ludde förstod, att han och hon aldrig kunde bli lika. Han slog ännu ett par kanor för att hålla kontenansen och han log som vanligt, när han traskade vägen hemåt; men från näsvingarne lopp der ett par drag ner till hans mungipor, som om det också kunde vara bittert att alltid le. Ludde hann bli gammal och grå utan att det blef något af med hans giftermålsplaner, och hans mor samlades till sina fäder utan att Ludde inträdt i det heliga äkta ståndet innan dess. Och der kom en yngre handlande, som tog kunderna från Ludde, men det brydde Ludde sig inte om. Han kunde lefva ändå, han hade sparbanksboken med de ständigt sig fördubblande insatserna och han var ensam. Värst var det med hushållningen och allt dylikt, ty Ludde hade i snart 50 år varit van vid att mamma stälde om allting, så att Ludde kunde sjelf ingenting ställa om. Der fans i byn en enka ungefärligen af Luddes ålder. Hon hade i många år hushållat för en gammal ungkarl; och när han dog testamenterade han henne huset. Hon var trogen i det sista med att handla hos Ludde, men sade honom ofta privatim att han var dum, som inte upphörde med affären; han var ju nu så välbergad att han inte behöfde sitta der som en slaf och lyda klockan. Han kunde sälja hus och lager och bli hennes hyresgäst. Ludde gjorde som hon sagt. Han hade numera ingen annan att lyda och han kunde inte lefva utan att lyda någon. Underligt kändes det i början att vara fri; det var inte lättnad: det var saknad. Hela sitt lif hade han lefvat på mammas vilja; och han var inte van vid att ha någon sjelf. Men han tyckte om sin värdinna. Hon var alltid vänlig och grälade aldrig, som salig mamma hade gjort när ingen hörde det. Och hon lagade god mat; och Ludde tyckte, han hade aldrig haft det så bra som nu. Menniskorna hade visst en hel del att prata om henne och den gamle... han som testamenterat henne huset; men Ludde kunde aldrig tro... nej Ludde kunde verkligen aldrig tänka att...