Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det icke lärer kunna bestridas, att ett läggande till handlingarna icke är ett ogillande och man skulle kunna förklara denna särskilda term innebära eli godkännande, icke allenast af saken, utan afven af de ordalag, sorn dervid blifvit begagnade, så får jag instämma med Hr von Hartmansdorff och förnyar min första anhållan örn ett enkelt läggande tili handlingarna. Gr. Frölich, Jag har just med flit dröjt till sista punkten, då jag såg att Hr Frih. o. Landtm, ämnade göra fiamslällning till Ståndet om discussionen skulle få anses vara fulländad, för alt, då troligen icke någon mera anmäler sig att erhålla ordet, få anmärka, all Frih. Cederström icke alls motsvarat den förhoppning man skulle hafva rätt att göra sig af en man med conseqvens, eller att förklara, att han hade någon annan afsigt än blott den att skymfa. Jag har uppmanat honom att förn rent språk, men detta har han icke besvarat. Jag anser mig således berättigad att förklara, det Hr Frihtn, sina bålstora ord oaktadt, funnit för godt att retirera när di t gällde att stå fram som en man egnar och föra öppet språk samt således, Gud vet hvarföre, skalfat oss denna discussion onödigt på halsen. För öfrigt, och med anledn. delaf att Hr von Hartmansdorff i den predikat elon, som lian täger fram vid mera högtidliga tillfällen, omtalt historieskrifvare!! af denna riksdags förhandlingar, hoppas jag att denne ej heller skall lindet låta att teckna huru Hr von Hartmansdorff sjelf betedt sig i denna fråga. Tvifvelsutan skall hatt säga, att den välde bertn betedt sig sorn en äkta partiman.
Ridder skåpet och Adeln: af Herr Pehr Westerstrand, som hemställt, att, då förvandling af persedlar till andra sådane, synnerligen till spanmål, skulle genom fluktuerande markegångsvärdcn kunna medföra ökad tunga för de skattskyldige, någon sådan förvandling icke måtte ega rum, utan alla de persedlar, som ej kunde komma i fråga att såsom hufvudpersedlar ulan förvandling bibehållas, uträknas till ständigt värde i penningar, att i jordeböckerne ingå; att, då dagsverks-räntans värde efter markegång ganska litet förändrades och dess utgörande in natura hädanefter ej kunde komma i fråga, denna persedel måtte till ständig penningeränta förvandlas; samt att, ehuru deputerade i Upsala och Skaraborgslän Bih. lill R. St. Prof. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 32 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande, JU 92. yttrat sig ej för lönen önska annan förändring i ordinarie räntan, än dess bestämmande helt och hållet i penningar, de qvarstående hufvudpersedlarne för dessa län måtte, såsom Kongl. Maj:t i Nåder ansett, med undantag af dagsverken, blifva spanmål och smör, samt öfrige räntepersedlar, jemte dagsverken, förvandlas till penningar. Inom Högvördiga Preste-Ständet: af Prosten P. C. Arosenius, hvilken föreslagit det tillägg eller förtydligande i de bestämmelser om markegångs-sättningen, hvilka redan med hänseende till skatteförenklingen voro antagne, att de förändringar i årspris eller medel-markegångspris, hvilka i mer eller mindre enstaka fall kunde af Kongl. Kammar-kollegium pröfvas rättvisa, skulle blifva gällande för hela det markegångs-distrikt, hvars föreslagna pris sålunda blifvit rättadt och tjenar till efterrättelse vid alla de liqvider, som der lagligen och på grund af markegång borde uppgöras emellan räntegifvare och räntetagare.
Debetsedlar utfärdades, derest icke för besväret och kostnaden med desammas 4 Bevillnings-UtskoHets Betänkande, iT.-o 3. ulfärclande, om lösen borttogs, anslag af allmänna medel i stället beviljades; bestridande Zweigbergk pä desse skäl den väckta motionen. Vid .öfvervägande af livad sålunda blifvit föreslaget, bar Utskottet ansett frågan om Debet-sedels-lösens borttagande först böra blifva föremål för Utskottets öfverläggning vid bestämmande af grunderne för bevillningen; men hvad åter angår Skatlskrifvarens skyldighet att jemväl debitera så kallade Communala afgifler, så enär delta är ett ämne, som icke ligger inom Bevillnings-Förorduingens omfattning, ulan snarare måste anses böra hero på emellan de skattskyldige och Skaltskrifvaren träffad öfverenskommelse, emedan Häradsskrifvare]], såsom en Kronans Embetsman, icke tillhör, i följd af sin tjenst, att taga någon befattning med Communens enskilda angelägenheter; finnér Utskottet sig med framställde förslaget i denna del ej tillkomma att taga någon befattning. Slockholm den 19 Mars i84o. Ank. till Eip. Utsk. den 3i Mars, kl. it f. ra. Betänkandej i anledning af Riksdags-fullmägtigen Gustaf Bernhard Appelqvists motion om Kungörelses utfärdande, att Häradsskrifvare utan lösen skulle vara skyldige i Mantalslängden anteckna hemmansköp arrehde-conlracter} m. m.
Den under nyssberörda skriftvexling omnämnda »kassabalansen» bestode af den i Dalarö Tullkammares uppbördsförslag för September månad år 1857 utbalanserade behållning, 588 Riksdaler 8 skillingar 5 runstycken banko, hvilken summa, enligt S:s uppgift, »Friherre L. skall lofvat personligen till Kammarkontoret redovisa», men då sådant stridde emot reglementarisk ordning, redovisades samma summa derefter af Friherre L. på det sätt, att 200 Riksdaler Banko kontant till Tullkammaren aflemnades, 336 Riksdaler samma mynt användes till godtgörande af förskjuten kostnad för reparationer å Dalarö tullbrygga, enligt Entreprenörens bevis, och återstoden motsvarade de för året belöpande expenser, hvarå anordning skulle begäras vid årets slut. Med afseende å förrbemälde Bevakningskontrollören S:s skrifvelse den 7 5 November 1857 rörande en förmodad kassabrist, stor 376 Riksdaler 30 skillingar Banko, i Tullstatens enskilda Pensionsinrättnings medel, tillkännagaf Kongl. GeneralTullstyrelsen, att bemälde Pensionsinrättnings Direktion — sedan densammas räkenskapsförare vitsordat, att nämnda å Dalarö Tullkammare innestående behållning af Pensionsinrättningens medel blifvit utaf Friherre L. i Rikets Ständers Bank å Inrättningens räkning insatt — förklarat skrifvelsen ej föranleda någon åtgärd. I anledning åter af Kontrollören S:s anmälanden i skrifvelse den 9 November 1857 om tre vaktmästares oliqviderade fordringar, hade Styrelrelsen, efter det vederbörande sig utlåtit, den 5 Februari 1858 meddelat beslut af innehåll, att den enes af bemälde vaktmästare anspråk ogillades, emedan han försummat att inom den i Tjenstgöringsreglementets 203 § bestämda tid sin fordran hos Styrelsen anmäla, den andres åter förklarades förfallet, sedan han detsamma återkallat, och den tredjes fordran för aflöning under år 1857, hvilken först vid förklaringens afgifvande af Friherre L. hos Styrelsen reqvirerades, blef då af Styrelsen till utbetalninganordnad.
Direction i Tidningarne kungöra och erinra huru Full - Den 19 Julii c. ni. 42g ningen inrätteg, samt hvad eljest bör iakttagas, om inträdande å Riddarhuset skall vinnas, samt i öfrigt besörja att i den uppropslista som upprättas, varder antecknadt allt hvad som kan föranleda till hinder för en ätt, att få utöfva sin Representationsrätt, äfvensom serskildt sammandrag upprättadt och bi lagdt öfver de vid Riddarhuset samlade underrättelser, som kunna förhindra serskildta personer att intaga Säte och Stämma, 13 §• magterne till den blifvande Riksdagen böra, enligt 17 §. i Riddarhusordningen inrättas, hvad som bör iakttagas om inträde å Rid dårhuset skall vinnas, samt i öfrigt besörja, att i den uppropslista som upprättas, varder antecknadt allt hvad som kan föranleda till hinder för en Ätt, att få utöfva sin Representationsrätt, äfvensom att serskildte a£ Riddarhus - Cancelliet upprättade, och i HofRätterne med de der befintlige anteckningar collationerade sammandrag, öfver de vid Riddarhuset samlade underrättelser, som kunna förhindra serskild, te Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, att intaga Säte och Stämma, varda vid uppropslistan bilagde. 12 §. Dit idion får ej i någor Direction far ej för - 45o Dell 1C) Juline. M, matto mellan Riksdagarne förhöja eller förbättra de enligt fastställd Stat för Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän anslagne löner, arfvoden och hushyror, ej eller någon ny syssla med eller utan lön tillöka, emcdanfsådant af Höglofl.
På stranden stannade han, aftog mössan, drog ett djupt, djupt andedrag och lät vinden kylande spela öfver sina kinder och panna. Det var den tyngsta väg, han hade gått i sitt lif. Han skulle gå hem och möta sin hustru. Och hon skulle komma emot honom och ha maten i ordning för att traktera honom på den stora dagen, och hon skulle fråga honom, hur det hade gått, och han skulle säga henne, att de skulle ha det aldeles som nu hela lifvet igenom, och de skulle få arbeta och sträfva ännu på gamla da’r, och pojken deras skulle inte häller ha annat att ta till än ett fattigt bondgårdsarrende, där det inte fans skog en gång. För då, när han kom till ålder, var ju den rothuggen utan någon nytta för dem, och vinden från sjön skulle utan hinder blåsa fram öfver fälten med storm och kyla. Han gick långsamt vägen uppför, men när han kom till backen, som ledde upp till stugan, då höll han på att sätta sig ned för att åtminstone få vänta en stund. Men det föll honom in, att det inte blef bättre för det. Det var som att draga ut en tand. Det var bäst, ju förr det blef gjordt. Endast det, att svedan skulle sitta i längre efteråt. Han slängde upp grinden och gick in på gården. Det var ingen där och ingen i fönstret. Försigtigt och sakta gick han in i stugan. Där stod hustrun och höll i handen en drypande härfva ullgarn, som hon doppat i ett ämbar med färg. Hon släppte den och gick fram till Erikson, som utan att se på henne stillsamt gick till fönstret och lade mössan ifrån sig. – Nå! Han svarade icke genast, sökte efter något sätt att säga det på en omväg. – Nå, hur är det, Erikson? Du kan väl svara mig, vet jag. Och hon skuffade till honom med baksidan af handlofven, för att han ej skulle få färg på söndagsrocken. Han fann inte mer än ett enda uttryck, det samma, som han ej velat ut med genast. – Den var såld förut, sade han lågt och utan att se sig om. Tea gick ett steg baklänges och satte sig vid bordet. Erikson vände sig om. Han hörde, hur hustrun grät. – Å ja, sade han, det förstås.
På grund häraf oell då hvad i öfrigt Under diskussionen angående dessa §§ hos bemälda Riks-Stånd förekommit, icke synts Utskottet vara af beskaffenhet, att böra föranleda ändring i det afgifna för-» slaget, får, vid det förhållande att inom de tre öfriga Riks-Stånden någon anmärkning icke blifvit framställd emot de delar af förslaget, hvilka från nu gällande författning i ämnet bibehållits oförändrade, Utskottet förklara Bevillning*- Utskottets Utlåtande N:ö 11. att Utskottet i öfrigt icke funnit anledning frångå sitt framlagda förslag. § 10. Beträffande förevarande §, har en ledamot inom Borgare-Ståndet — under anförande att, oaktadt han för sin del ansåge af denna §:s stadganden tydligen framgå att, likasom embetsman eger rätt att emot borgen erhålla stämpelpapper, han tick är berättigad att från länets Landskontor få sådant mot kontanta penningar kostnadsfritt sig tillsändt, erfarenheten likväl visat, att på något ställe en motsatt tolkning gjort sig gällande — hemställt, att Utskottet måtte taga under öfvervägande, om ej ett förtydligande härutinnan lämpligen kunde ega rum; hvarjemte föreslagits att, likasom försäljningsman å landet ega rätt att till Kronofogden i orten aflemna den för stämpelpapper inflytande betalningen, försäljningsman i städerna borde berättigas sådana medel hos Magistraten leverera; och har, på grund häraf, Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterat denna §. Som likväl Utskottets förslag i afseende å förevarande § blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, och i denna fråga tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. O O Stockholm den 8 Maj 1866. T:o IM.' Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Maj 1866, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återrerniss af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 7, i fråga om den för de Kongl. Per söner ne och Utrikes Sändebuden stadgade tullfrihet, m. in.
att försäljning inom eller utom hus vid marknader, auktioner m. fl. allmänna sammankomster, af bränvin eller andra drycker, hvari spritblandning ingår, må förbjudas vid ansenligt vite och lika vite stadgas för den, som vid dylika tillfällen köper sådan vara; 4 Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärs-och Ekonomi-Ulskoticns Betänkande,. N\o> 1. af Petter Claesson från Elfsborgs län, att vid oloflig minutering af bränvin köparen må såsom delaktig i förbrytelsen anses och till ansvar fällas; af Gustaf Berg från Skaraborgs och Peller Gabrielsson från Kronobergs län, att, med ändring i 55 § af förordningen, förklaras må, att i mål angående oloflig bränvinsminutering köpare må såsom ojäfvigt vittne anses; af Herr Rinman att i sista momentet af förordningens 43 § må, näst efter orden ”enligt kontrakt tillkommer”, införas följande tillägg: ”äfvensom denna förordning icke bar afseende på sådan bandel af utländska spirituösa drycker, der ”utminutering på stället icke äger rum”; af Herr Silfverstolpe F. O., att, då någon erhållit serskildt tillstånd lill bränvins-minutering för blott en viss auktion, den i 58 § 3 mom. af förordningen stadgade minimiafgift för minutering finge nedsättas ända till 24 sk. banko; af Herr Guslafsson, att i den stadga för bränvinsförsäljningen, som i förening med bevillningens reglerande blifver besluten, må införas det stadgande att, såsom redan skall hafva ifrågakommit, burskap hädanefter ej får meddelas å rättigheten att i minut försälja bränvin samt andra brända eller destillerade drycker, men dervid, enär lagen ej bör vara retroaktiv, göras det förbehåll att de ännu (jvarlefvande, som på grund af Kongl.
Då ämnet är af synnerlig vigt, anser jag nödvändigt att, innan man skrider till frågans afgörande, erinra sig dess upkomst och närvarande ståndpunkt; hvarföre det torde tillåtas mig meddela en kort historik. Det är bekant, alt alltsedan omarbetad handbok, kateches och psalmbok för Svenska församlingen antogos, har missbelåtenhet med dessa nya böcker mångenstädes uttalat sig; hvarföre man ock lill en början förfor med mycken försigtighet vid dessa böckers införande, och gjorde ofta serskilda eftergifter och medgifvanden. Under åren 1844, 1848 och 1851 inkommo lill K. M. åtskilliga ansökningar från invånare i de norra länen, hvilka, med anmälan att de icke funno sig tillfredsställda med den sednast för Svenska kyrkan antagna kyrkohandbok, kateches och psalmbok, anhöllo: några att de gamla böckerna mätte anbefallas lill allmänt bruk, eller nya lika goda som de gamla utarbetas; andra att, i händelse de gamla böckerna icke kunde få återkomma lill fritt bruk vid allmän gudstjenst, sökanderne måtte tillåtas att 1) begagna den gamla kathechesen vid barnanndervisningen; 2) att fä sjunga den gamla psalmboken i kyrkan; 3) att fä barnen döpte efter gamla dopritualen; 4) att få skrift och messa efter den gamle handboken; slutligen andra att K. M. mätte förse dem med lärare, som i öfverensstämmelse med de gamla böckerna besörjde själavården. Sedan vederbör:de Konsistorier häröfver blifvit hörde, öfverlemnade K. M. si*tl. Riksdag dessa handlingar till PresteSt., hvilket, på anförde skäl, afstyrkte sökandernes begäran. PresteSt. förklarar bland annat, sig vid behandlingen af detta grannlaga ämne haft för ögonen mera hvad som befunnits vara rätt och med vår kristliga kyrkas ordning öfverensstämmande, än hvad som kunde leda till ett onekligt mycket önskvärdt ändamål, den Norrländska religionsorons stillande och de missnöjdas återgång till kyrkan. Om 26 Den 1 Juni. det förra riktigt funnes och på elt kristligt sålt iakttoges, så skulle det sednare åtminstone i längden mycket säkrare vinnas än genom principlösa eftergifter.
Utsökningsbalken icke blifvit genom Förordningen upphäfven, HofRätten väl funne all anledning vara att antaga, det ifrågakomna, uti Förordningens 1 § gifna föreskrift: att för fordran, som genom utslag vore fastställdj borgenär finge, der han det äskade, njuta by sättning å gäldenär, JR. St. Just. Omhudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844.
Följden blefve att raan skulle kunna, vid riksdagens början, begära öfverläggning om hvilka frågor, som helst, äfven om de måhända icke i Utsk. Den 14 Juli. 273 i Utsk. förevarit eller i Stånden till afgörande förekorame förr än <> eller 7 månader derefter. Om det vore en anslagsfråga och man talade derom mycket vackert och väl i December månad, men StatsUtsk. vid extra statsregleringens uppgörande i Maj eller Juni påföljande år funne sig icke hafva några penningar öfver att anslå till det ifrågasatta ändamålet, hvartill hade då talandet i December tjenat? Det är derföre, enligt mitt förmenande, bäst att icke allt för långt på förhand ge sig in i sådana öfverläggningar utan uppskjuta dem, till dess man vet, att saken verkligen med det första förekommer. Den andra omständigheten, hvarvid mången torde fästa sig, är lanken, hvartill tjenar det att tala om saken innan Disk. deröfver sig yttrat, om ej att på detsamma imponera? Gr. Sparre, Erik: Alt nytta för och framgång af en mängd vigtiga riksdagsärenden skall uppkomma genom det ifråg:dc förslaget, derom synes mig meningarne icke vara delade, och dc betänkligheter, som af 2:ne föregående talare blifvit framställda, äro icke af den vigt, att de i någon mån böra rubba den öfvertygelse om förslagets nytta, hvilken, såsom jag hoppas, hyses af flertalet utaf R. o. Ad:ns ledamöter. Hvad först angår den farhåga, cn talare yttrat, att jemvigten mellan Stånden skulle rubbas eller alt det ena Ståndet skulle få supremati öfver det andra, kan jag alis icke fatta, i hvad afseende jemvigten emellan Stånden skulle rubbas eller något eller några Stånd beredas supremati öfver de öfriga derigenom att grundlagen stadgar, det gemensam öfverläggning i någon allmän fråga skall uppå 2:ne Stånds begäran ega rum? Sådant kan väl icke i någon hårsmån rubba Ståndens jemlikhet.
I deras äktenskap föddes den 20 no v. 1851 prinsessan Margherita Maria Teresa Giovanna, hvilken vid sexton och ett hälft års ålder — den 22 april 1868 — trädde i brudstol med sin kusin, Italiens dåvarande kronprins U m - berto. Sedan den 9 januari 1878 delar hon vid sin gemåls sida Italiens tron. Prinsessan Margherita gjorde sig först bemärkt för sin ovanliga skönhet. Ett i egentlig mening sydländskt tycke eger emellertid denna skönhet ej. Det är ej romarinnornas eller syditalienskornas blåsvarta hår, olivfärgade hy och blixtrande stenkolsögon, som ge densamma sin prägel; det är tvärtom denna dragning i blondt med en ljusare hy, som af gammalt väckt italienarnes hänryckning, och hvars typer man kan beundra på venetianarnes taflor, som förlänar hennes fägring dess egentliga charm. Snart kom man dock underfund med, att hennes intelligens och bildning godt kunde täfla med hennes skönhet, • — hon är särskildt lifligt intresserad för literatur och konst, synnerligast musik — • och hvad som helt och hållet eröfrat folket är det behag i hela hennes väsen, denna förtjusande älskvärdhet, som kommer direkt ur ett godt hjärta, som synes henne medfödd och därför heller aldrig lemnar henne. Hur populär Italiens drottning är, ser man af det sätt, hvarpå folket helsar henne, då hon besöker någon af de större städerna — och det plägar hon regelbundet göra hvarje år. Folket där vill gärna se henne, och hon vill gärna komma till dem. Man torde också med nöje göra en eriksgata i sitt fädernesland, när dess städer heta Röm, Florens, Venedig, Neapel, och när man på dessa orter har palats att bebo, sådana som Qvirinalen, Palazzo Pitti, Neapels Palazzo reale med sin hänförande utsikt öfver golfen och Venedigs kungl. palats vid den världsberömda Markusplatsen. Om sommaren vistas hon helst i ett mindre slott i Toscana. V i d stora festligheter, däri drottningen väntas deltaga, bära gemenligen alla herrar och äfven många damer hennes blomma, en margherita (tusensköna, bellis).
Farans storlek och medlen att afvärja densamma, kan till sin fulla vidd endast uppfattas af den som sett förhållandena på närmare håll, och sjelf är sjöman, hvarföre jag i öfrigt hänvisar, för ytterligare bekräftelse af omnämnda förhållanden, till mera sakkunnige personers yttranden, deribland den officiela rapport som af Herr Kommendörkapitenetf och Riddaren Herkepé afgafs efter slutad expedition med Hans Maj:ts korvett af Chapman förlidet år, intagen uti första häftet af tidskrift i sjöväsendet för innevarande år, innehåller några anmärkningar om sjömärken m. m. i en del af de Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 147 farvatten som besöktes under samma expedition, och hvilka framställa denna erfarne och för sjöyrket varmt nitälskande officers tankar i här nu väckta fråga. Under förflutna sommar har Kongl. Sjökarte-kontoret, som nämndt är, låtit anställa mätningar och lödningar på kusten mellan och utanför »Svenska Högarne» och »Svenska Björn». De officerare som härvid varit använda, hafva derunder ofta fått tillfälle att bevittna farorna af navigeringen i denna trakt, så val genom flera inträffade sirandmngar, dervid sjömätare-fartygen' varit i tillfälle att lemna biträde, som dessutom handt att seglare blifvit afvisade, hvilka sig ovetande redan råkat inom de farliga grunden. Ett meddelande från Chefen för Sjökarte-kontoret om hvad desse officerare sålunda fått erfarenhet af, torde äfven kunna lemna ytterligare bidrag till ämnet. Med afseende på kostnaden för en fyranläggning, sådan den skulle erfordras, så bar utgifterna för Häradskärs fyrinrättning utgjort, inberäknadt alla byggnader jemte fyrapparat och inventarier, 104,835 R:dr 39 öre. Klippans höjd, hvarpå detta fyrtorn står, är dock endast 34 fot, och fyrljusets deröfver 86 fot, men skenet derifrån synes till Häfringe båkland, ett afstånd af 29 Engelska mil. Som Svenska Högarnes skär är betydligt högre, skulle följaktligen tornet i förhållande kunna göras lägre, med bibehållande af samma lysvidd.
Bonde-ståndet ingifven och derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, vid sistförflutne riksmöte, remitterad motion, Riksdagsfullmäkligen Johannes Persson från Upsala län föreslagit, att de vid Lif-regementets Dragon-korps vanliga fötmötena , såsom besvärande ej mindre för dragonerne, hvilka vid den tid, då dessa möten inträffa, behöfdes för jordbrukets skötande, än för rusthållarne, hvilka det ålåge att tili dessa möten fortskaffa dragonerne, måtte med regementsmötena förenas; och hade Utskottet, på sätt dess betänkande af den 1 Oktober 1844, som af Rikets Ständer bifölls, innehåller, samt under åberopande af de skäl, som föranledt det år 1840 i förevarande ämne fattade beslut, funnit sig böra afstyrka bifall å Johannes Perssons förslag. Då motionären icke förebragt några nya skäl eller grunder, som kunnat föranleda Utskottet att tillstyrka Rikets Ständer ett afvikande från deras 1 förevarande ämne, vid nästförflutna riksdagar, fattade beslut, sä anser Utskottet sig böra hemställa, att motionen i denna del måtte lemnäs utan afseende. Vidkommande derefter den väckta frågan om åder-mötenas indragning, så, och då dessa blifvit föreskrifna, på det att derigenom ordentlig tillsyn öfver hästarnes hull och rykt må ega rum, äfvensom besigtning dervid ske, huruvida de äro skadade eller utsvultne och illa medfarne och för att i sådant fall tjenlig hjelp och rättelse må kunna i tid lemnäs, och de till följe häraf städse befunnits vara af väsendtlig nytta, så väl för de rustande sjelfve som för truppens tjenstbarhet, har Utskottet icke funnit de af motionären anförda skäl för deras afskaffande eea den viet, att de böra 6 Allm.