Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Men,» sade hon, «en annan sak, Albert lilla. Umgås du ej i några hus? det skulle vara så roligt att känna några fruntimmer. Jag ser endast karlar här hos dig.» Albert funderade en stund på svaret. «Jag tycker,» sade han slutligen, «att du har trefligast hemma, och jag håller dig ju sällskap så mycket jag kan. Jag känner ej någon familj, der du skulle ha trefligt. Det är för öfrigt bruket här, att lefva hvar hos sig. Man springer icke här, såsom i småstäderna, på kaffe och sqvallerkalaser. Här ha vi i stället offentliga nöjen. Baler, spektakler, konserter, hvarenda dag. Jag trodde du skulle vara nöjd med det.» «Ack nöjen,» sade Evelina, «min goda Albert, dem fordrar jag så litet. Men ett fruntimmers sällskap, för någon gång, skulle vara så oändligt roligt.» «Jag skall göra dig till viljes,» sade Albert. «I morgon är jag bortbjuden till en af mina vänner. Du kan ju göra mig sällskap dit, om det roar dig.» Evelina tyckte, att hans ton var så kall. Kanske, tänkte hon, att Albert tycker, att jag är oförnöjd, och hon förskräcktes för den möjligheten, att han någonsin skulle få orsak, att bli ond på henne. «Söta goda Albert,» sade hon, «om jag gjort dig ledsen med min önskan, så vill jag gerna bli hemma. Jag skall aldrig nämna det mera, om du blir missnöjd.» «Visst icke, min vän;» sade Albert. «Du har dina önskningar och jag mina, och då vi båda kunna tillfredsställa dem, göra vi hvarandra ju ingen orätt. Jag skall presentera dig i morgon för sällskapet.» Och dermed var allting godt igen. Evelina längtade efter morgondagen. Hon hoppades finna någon bland fruntimren, som skulle bli hennes vän. Aftonen derpå var Albert närvarande vid Evelinas toilett. Hon var förvånad öfver hans ytterliga omsorg. Hon skulle kläda sig med det bästa, det elegantaste hon egde. Han ville visa henne i hennes fulla ståt. Han ville vara stolt öfver henne. Evelina gjorde det bästa hon kunde. Hon riktigt fruktade att följa honom till en så pretentiös societé. Albert förklarade slutligen sitt välbehag, och försäkrade henne, att hon kunde mäta sig med hvilken som häldst.
doktorer: Sopliis Bryant (1884) och Cliarlotte Aiigas Scott (1885). I rLr har emellertid ett nytt ltvjnligt iiamii kiiiiiiat bifogastill (le förras, miss, Maria M. Ogilvie ' s, hvilkeii tagit sin doktorsgrad inom den naturveteiisltapliga faltnlteteii, sektioneii för geologi, inom livilket Binne iiiiss Ogilvie liir besitta stor l~rdoiii. Austirdici~. Kvinnors rösträtt liar iiii, enligt s&amp; val lngstifbeslut, blifvit antagen som taiicle r; " iclets soiii i ' epi.eseiitaritlta~ii~i~areiis lag 11 % Nya Zeelaiid. » No iianle, dets byra. liar svar a t t liei-nta 2 Prec1rilt: ~-Breiner-$ ' örb1iii STOCKHOLM. Till Svenska qvinnor! år allt flera svenska qvinnor begagna sig af den slags förkallas lifförsaliring, har dock kunskapen om lifförsiikringens känslan af dess nödviindighet hittills i allt för ringa grad bland dein vunnit insteg. Likväl finnas det, just i våra, det sjclfst.Gndiga qvinliga arbetets dagar, många, för hvilka det borde fr&amp;nstå sisom en oafvis1ig pligt att försäkra sitt lif. Den ena har en åldrig moder eller syskon, till hvilkas uppehälle hon med sitt arbete måste bidraga. Hennes inkomster äro ringa, ja otillräcldiga; men likväl ur det bättre att minska dem ytterligare med en lifförsälrringspremic, iln att hennes plötsliga bortgång skall lemna kanske i elände dem, hvilkas stöd hon Gr. E n annan måste exempelvis för sina studier 1ULna penningar. Filr hon lefva, kan hon utan tvifvel iterbetala lånet; inen skulle hon dö i förtid, gilr hon bort med den känslan af att icke hafva kunnat göra riitt för s i p. Mot detta hade hon med en lifförsakring kunnat skydda sig.
YllestramaJjer, alla färger, Garn och Silke. Förklädestyger, ylle och bomull. Äkta, f ä r g e r. Originalmönster. Bästa materialier. Beställningar ' ulföras ä Möbeltyger, Mattor, Vraperier m. m. i hvilken stil som önskas, Moderata priser. EXTRA [313] kanna. bestånd! Ulmgren, M e d. doktor, praktiserande landläkare. i Högaktningsfullt [31G] C. N i l s s o n, Drottninggatan 100. tidning. A, B E R G. Idun U^ " " Andra profnumret utkommer omkring den 17 december oeh erhålles mot insändande af namn, adress oeh ett 4-öres porto. endast 1 krona för qvartalet, / duns äpplen, som Stockholm, man hvarje helgfri fredag. Med postarvodet inberäknadt. — Tidningen utgifves i hufvudstaden Redaktör och ansvarig utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Tidningen kostar Profn:r 1 vet, Väl kunna Geruandts B o k t r. - A k t i e b. hjertat • ungdom • — skänka, månadens sista nummer följer 1887 en fullständig modeoch mönstertidning. Men ej vir — kropp odödlighet! Frans Hedberg. ' ärfrån Valhalls kämpastrider « £ 7 trötte gudar drogo hem för att söka ro omsider, Idun kär lig t mötte dem och de skönsta frukter räckte, som föryngrad lifskraft väckte. Icke älskas blott, men aktas Riddarn äflades att bära önskar hon af männen nu. hennes färg på hjelmens kam, Cch hur saken än betraktas, hennes kärlek var hans ära, rättvist är det krafvet ju, hennes köld hans största skam. att få dela mannens börda Lifvet gaf han gladt för henne, vinning skörda. som han fäst med ring och spänne. och gemensam Så år myten om gudinnan, Åsa-Balders trogna brud. Som en förebild för qvinnan stod hon i sin sagoskrud vackert tecknad, der vid härden nöjd hon fann sin lott i ver Iden. Men hon var dock blott slaj ' vinna utan röst i månners lag.
Kronprinsen uifärdade jemväl i sistnämnde månad från Fredrikshall, »efter Konungens uppdrag och på Hans befallning», instruktion för Kommissarierna. Uti denna instruktion upptagas, bland sådana stadganden, i hvilka förändring icke kunde medgifvas, allt som afsåge förening för everldiiga tider emellan Sverige och Norge såsom två sjelfständiga, men oskiljaktiga stater, hvad som afsåge den i Sverige stadgade thronföljden och dess erkännande utaf Norska folket, hvad som afsåge Konungens rätt att styra landet efter lagarne och konstitutionen, och följaktligen att hafva högsta befälet öfver den beväpnade styrkan, och att förlägga i garnisonerna det antal och det slag af trupper, som Han funné nödvändiga för de båda ländernas säkerhet. Skulle Norska nationalförsamlingen försöka att göra några bestämmelser, som stridde emot dessa punkter, borde underhandlingarne afbrytas och Kommissarierna afresa, derest Storthinget ej gäfve efter. I öfrigt hänvisades Kommissarierna att inhemta Kronprinsens befallningar i afseende på de medgifvanden eller förändringar, som de kunde anse af någon större vigt eller emot hvilka mera vigtiga inkast framställdes. Det i öfverensstämmelse med första artikeln af konventionen i Sloss inkallade Storthinget sammanträdde den 7 Oktober i Christiania. Drn 10 Oktober afsade sig Prins Christian Norska kronan och den 13 inställde sig hos Storthinget »Konungens af Sverige Allm. Bestoch Ekon.-Utskotlels Betänkande N:o 37. i 1 Kommissarier», såsom de i Norska Storthingets handlingar kallas. Kommissarierna öfverlemnade dervid till Storthinget elt i etthundra paragrafer affatladt »Förslag till Konungariket Norges Grundlag». Storihinget beslöt derefter den 20 Oktober, med 72 röster mot 5, Norges förening med Sverige och, med 47 röster mot 30, att Konungaval ej skulle ske, innan man blifvit enig om de förändringar, grundlagen skulle undergå.
RiksdagsOrdningens 70 §. ger mig anled - Den s3 Maji e. nu ning betvifla att denna fråga, som inom Ridderskapet och Adeln redan förevarit och blifvit afgjord, kan å nyo under loppet af denna Riksdag väckas. Denna <jj. stadgar, att om, ufi beslut rörande en allmän båga, två Stånd skulle stadna mot två, frågan skall förfalla, utan att samma fråga må kunna vid den Riksdagen å nyo våckas eller upptagas. Skulle man vilja betrakta frågan om offentlighet såsom en allmån eller för Slåtiderna gemensam håga, så har ju redan denna fråga , våckt inom Adeln och Bondt Ståndet , Blifvit af håda dessa Stånd sålunda algjord, att publicitet icke skall åga rum. Enligt ofvannåmnde §. får denna fråga under loppet af den. na Riksdag icke mera våckas och upptagas. Grundlagen yttrar sig ej öfver beslut, som ett Stånd anser för sin ensak, af det helt enkla skälet, att i dylika frågor hvarje Stånd år sin egen Lagstiftare. Men efter ali analogi, bör vål den grundsatts, som Lagstiftaren uppställt i de f. 11 då två Siånd stadna mot två, synas ett Stånd heligt i Irågor der det ansåg sig kunna ensamt besluta. I Kongl. Majfts Skrifvelse står: ”att i händelse Rikets Ständer om detta beslut Öfverens, komma , så Önskar Kongl Majit att, i förening dermed äfven må uppgöras ett Lag-förslag , sorn skulle Kongl. Maj ts pröfning underställas.” Men i Skrifvelsen står icke sagt, hvad som förstås med dessa ord: ”om Ständerna öfverenskomma, ” om nemligen Kongl, Majit förutsäit&r ägfi Och 23 Maji e. m. att alla fyra Stånden skola om offentligheten öfverenskomma, i hvilken händelse Regeringen synes anse frågan vara af Grundlags natur, eller om Regeringen anser trenne Stånds öfverenskommelse göra tillfyllest. I detta senare fall, hemställer ]ag, om Ridderskapet och Adeln skulle anse lämpligt, att de Reglementariska föreskrifter, som de andra'
Till följd häraf hade bemälde Kollegier, jemte egel utlåtande af den 5 April 1857, öfverlemnat nuvarande bruksinnehafvaren, Friherre Wilhelm Åkeihielms underdåniga yttrande, deruti, bland annat, af honom yrkades, att det kontanta ersättningsbelopp, som i berörde hänseende borde honom beviljas, måtte bestämmas till 80,413 R:dr 42 sk. B:ko, 1 anledning af den utaf Kongl. Majit anbefallda utredning angående nämnde allmänningar anförde Kollegierna uti deras nyssberörde underdåniga utlåtande, ali vid den år 1814 vid bruket hållna undersökning, bruksegaren, enligt hvad undersöknings-protokollet innehölle. förklarat sig icke innehafva några handlingar, som visade, när Ostra allmänningen blifvit till svafvelbruket anslagen och alt någon sådan ej heller sedermera blifvit företedd. Den äldsta handling, som blifvit förevisad, hvari allmänningen omtalades, vore ett undersöknings-protokoll af Bergmästaren Sneckenberg af den 22 Maj 1693, hvari, bland annat, omnämnes, att skogen blifvit besigtigad och huru den befanns. Sedermera nämndes i Landshöfding Cronhjelms bergsransakning af den l Oktober 1708 att allmogen sökt tillökning i betalningen för veden, i anseende dertill alt på bruks-allmänningen ej mera vore att tillgå. Enligt bruksegarnes uppgift vid undersökningen 1814 hade skogen blifvit är 1710 uppmätt och pä karta lagd af Landtmätaren O. Ever, under titel i ”Karta öfver svafvelbruks-allmänningen.” Genom Berss-kollegii beslut af den 8 December 1709 tillförsäkrades
Hilda neg midtpå tröskeln, med en orre i hvardera handen. – ”Tack, hjertligt tack!” sade hon småleende; ”magister Wallinder skall, till belöning för sin artighet, få en af dem till afton.” ”Blir det min belöning hvarje gång?” frågade Wallinder, och såg Hilda dristigt och skalkaktigt i ögat. ”Ja, jag tror väl icke den är för stor,” svarade hon lätt rodnande, och kastade en blick på mamma. ”Nej, det tror jag verkligen också,” log fru Borgensköld ganska behagligt. ”Det minsta, skytten kan hafva för sin möda, är väl att få smaka på vildbrådet.” ”Så är också min tanke,” inföll pappa, som fann att han, såsom värd, också borde säga något, helst utslaget redan var gifvet, då hans hustru yttrat sig. ”Godt att veta jägarens belöning för hans lätta möda,” återtog Wallinder med glädtig ton. ”Jag besitter ännu en annan konstfärdighet, hvaruti jag är mästare.” ”Hvilken då, om man får vara nyfiken?” frågade fru Borgensköld. – Hilda hade redan tillslutit dörren. ”Om min värdinna tillåter det, skall jag spara svaret till något annat tillfälle,” inföll Wallinder, och satte sig helt obesväradt bredvid fru Borgensköld i soffan, hvarefter han med all behändighet hjelpte henne att rensa spenat. Efter några minuter återkom Hilda med thébrickan. ”Jag tror vi flytta bordet ut på gården under den stora linden,” sade hon frågande, och höll brickan, väntande på sällskapets utslag. ”Ack ja, det vore trefligt, alldeles ypperligt,” försäkrade magistern, och var genast färdig att hjelpa till vid flyttningen. Mamma tog alla sina grönsaker i förklädet, jemte snusdosan och sockerkoppen i hvar sin hand. Löjtnant Borgensköld aflyftade kopparne, och nu tog Wallinder bordet, med korgen derpå, och bar alltsamman med stadig arm ut på gården, under linden, hvilken redan var Hildas favoritplats, och der pappa låtit uppslå en liten trädbänk.
Härpå har ännu ej något svar från Eders Kongl. Majrts Norska Finans-Departement ingått. 3:o Beträffande Grosshandlaren Liljewalchs i nåder anbefallda afresa till Ostindien och China, i och för det af Revisorerne omnämnda — 331 ändamål, liar det, genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 17 Juli 1844, honom derför tillagda arfvode och ersättning för under resan förekommande expenser till fullo blifvit utbetaldt på de derför i nåder bestämda terminer, samt, enär Liljewach styrkt sig icke kunnat denna långväga resa fullända på den derför utsatta tiden af tvenne år, Eders Kongl. Maj:t pröfvat skäligt, genom nådiga Brefvet den 17 September 1846, tillägga honom ytterligare arfvode och ersättning för Fyra månaders förlängning i resetiden af L. 666: 13 s:h 4 p. Sterling, hvilken utgifts-summa, tillhopa L. 4,666: 13 s:h 4 p., dock icke, såsom Revisorerne förmäla, blifvit påförd Sveriges enskilda, utan de förenade Rikenas gemensamma fond, på sätt af bokslutet, pag. 75, tydligen utvisas. 4 §• Då Revisorerne här anmäla, att det af Kommissariatets Kamrerare, vid afslutandet af 1843 års hufvudbok, begångna misstag, att behålningen af en vexel, som bordt i utgifts-summan upptagas, blifvit deremot i in koms t-summan uppförd, och hvarigenom bidraget från Sveriges enskilda till den gemensamma fonden visade en olikhet, i det den på förra stället alfördes med 165,765 R:dr 33 sk. 4 rst. och å det sednare med 169,147 R:dr 28 sk. 9 rst, blifvit i 1844 års hufvudbok behörigen rättadt; så torde något yttrande härom, under sådant med verkligheten öfverensstämmande förhållande, icke erfordras. 5 §.
Genom detta förslag, äfven om det icke blifver antaget, har Hr Frih:n på ett sätt, som ojäfaktigt vittnar om varm fosterlandskärlek, nit, skicklighet och upphöjda statsmannaåsigter, på ett tillfredsställande sätt upplöst det tvefaldigt svårlösta pro - Den 25 Febrnari. 469 blement, att uppgöra ett förslag till förändring af vårt representationssätt, så uppställdt, att det, med erkännande af medborgerliga rättigheter motsvarande tidens fordringar, derjemte är af den beskaffenhet, att det kan gifva hopp att på fredlig väg blifva genomfördt, något, som jag, i parenthes, aldrig trott vara möjligt, innan jag fick kännedom om det De Geerska förslaget. Att till det redan anförda göra ytterligare tillägg, för att bestyrka, det Frih. Louis De Geer gjort sig välförtjent af fäderneslandet, anser jag otillbörligt, ja till och med såsom en förnärmelse emot den tänkande delen af Svenska folket, då jag är öfvertygad, att Hr Frih. De Geers förtjenster i det antydda hänseendet icke hafva behof af något ytterligare framdragande för att blifva erkända. Jag inskränker mig således, att, med stöd af den K. Propos:n med förslag till ny R. O., och 56:te §:n R. O., vördsamt göra ett förslag, som jag bör hafva anledning förmoda skall erhålla echo från Ystad till Haparanda, det nemi.: att R. St:r måtte för en gång bevilja det belopp, som årligen åt Hr Frih. Ericson af K. M. blifvit äskat, eller 10,000 rdr, således blott en hundradel af en million, för att dermed låta förfärdiga enmedborgare-krona af guld, hvilken, försedd med erforderlig inskription, måtte af R. St:r genom valda deputerade till Hr Justitie-Stats-Ministern H. Exc. Louis De Geer öfverlemnas, såsom en hyllningsgärd för den varma fosterlandskärlek, rättvisa erkännande af medborgerliga rättigheter, nit, skicklighet och utmärkta statsmanna-egenskaper, han ådagalagt vid utarbetandet af det afgifna förslaget till ny R. O. med thy åtföljande motiver. Gr.
Men därför att vi då och då kosta på oss en festmåltid, borde vi icke försumma hvardagskosten. Det är godt att vi till tusenden sinom tusenden frambära blomman af hvad konsten och människorösten i förening kan åstadkomma, men vi få därför ej försumma de hundrade och åter hundrade tusental, som äro utestängda från att beundra denna högsta blomstring af ett förädlande nöje. I bredd med denna högre undervisning i sång borde gå öfning i den konstlösa sången, den sång, som ej kräfver arbete, utan blott förfriskar och uppmuntrar — jag menar den unisona sängen. Endast genom denna kan kärlek till sången inkomma i det unga sinnet, och endast så kunna barnen lära sånger och visor, som blifva till deras egendom, som de kunna sjunga » för ro skull » — i förbigående sagdt, ett mycket betecknande ord, detta » för ro skull ». Och ingen kan väl neka, att det vore en stor vinst, om i folkskolan finge inläras och sjungas, dels våra gamla vackra folkvisor, dels andra tilltalande små sånger, så att dess ungdom icke vore uteslutande hänvisad till visor, » tryckta i år », när den ville sjunga » för ro skull ». Slutligen är det endast så, som en verklig folksång kan komma till stånd — det vill säga en sång, som lefver på folkets läppar och har sin rot i folkets hjärtan. Och den sången skall vara en säng om landet, om vårt eget land, vårt gamla, friska fjällhöga land, som tronar på minnen från fornstora dar, och där vi vilja lefva och dö, fast storheten blott är ett minne och rikedomen ej består i annat än frihet, friskhet och höga fjäll. Det behöfver ej vara någon konstrik IDUN melodi och ej heller något skaldestycke, som står sig inför kritikens skarpa synglas. Melodien skall vara sådan, att den lätt fastnar i minne, och orden skola vara väckande varma och i få drag påminna oss om fosterlandet och draga vårt hjärta till detta. Det vore nog godt, om någon af våra stora skalder hade skrifvit en sådan sång och den hade sjungits in i vårt folk.
På dessa grunder reserverar jag mig emot det af Utskottet framlagda förslaget till Riksdagarnes återkommande hvart tredje år.” Af Prosten Hallström: ”Öfvertygad, att ett kraftigare samlif, en oftare återkommande gemenskap de begge stats-magterne emellan, oafvisligen ingår i de rättmätiga fordriugarne af elt mera utbildadt, constitutionelt statsskick, 6 Constilulions-Utskottets Memorial, N.o 11. liar jag icke allenast lemnat mitt falla bifall till de af Herr Brukspatron Werrn nied skicklig förmåga framlagda grunder för Riksdagars hållande hvarje år, utan ock i det hufvudsakligaste varit inne på den framställning, som sedermera blifvit af Herr Biskopen Hgardh i dess reservation utförligt utvecklad; men ändock icke ansett allmänna tänkesättet nog förheredt för en sågenomgripande förändring, ej eller tiden, i åtskilliga andra hänseenden, derför ännu mogen. Likväl skulle jag trott, att Constitutions-Utskottet bordt träda det förehållna målet närmare och kunnat till ompröfvande framgifva det förslag, att Rikets Ständer skola, i kraft af Grundlagen, hvartannat år sammankomma. ” Med Prosten Hallström förenade sig Herrar Morsing och Brink. Herr Werrn, som till Utskottet ingifvit motion i förevarande ämne, förenade sig till alla delar med Biskop Hgardh uti de af honom här ofvan yttrade åsigter; hvarjemte Herr Werrn begärde, att nedanstående transsumt af hans berörde motion linge Utskottets betänkande åtfölja: ”Mycket vore redan vunnet, om den ofvannämnde förhoppningarnes tidrymd åtminstone förkortades. Fern år äro ett allt för långt uppskof emelian beslutet och verkställigheten. Denna lid återför, enligt hvad vår Riksdagsliistoria gifver vid handen, sällan hvarken samma personer eller samma åsigter, och i intet constitutionelt samhälle, mer än i Sverige, skidle det gå an, att lemna en så lång tidsföljd emellan representationens sammanträden, utan att blottställa staten för despotism eller revolution.
Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, IV:o 5. 3 i i :o ali hvarje Bankens fordringsägare skulle ega vid Domstol föra talan derom, alt Bolaget eller dess Direclion ej iagtlagit hvad Lagen för enskilde Banker loreskrifver; n:o ali Lagen borde innehålla stadgande -derom, att Bank skall vara skyldig såsom god betalning emottaga sine egne sedlar och invisningar, hvilka deremot endast godvilligt kunna galla i andra liqvider; 13:o alt Ulskollen ej med nog uppmärksamhet pröfvat Herr Ölirströms motion om inrättande af Vexlings-Uontoir i Residens-städerne, och att, derest delta förslag ej kunde verkslållas, Bankerne åtminstone malte åläggas vidtaga sådane åtgärder, att derus sedlar i allmänna upphörden eraottagas ; i 4 Bolagsmännens inbördes rätti"heler och förbindelser, kunnat uti Lagen undvaras. Vid serskilda SS1 §• 16:o Det rättigheten att slifla Bank; efter de grunder, sorn i Lag bestämmas, borde vara i det närmaste ovilkorlig, och den pröfning, som till Kongl. Majit öfverlemnas, således endast hafva för ändamål att tillse Inrättningens lagenlighet, och om den erbjuder, för allmänhetens säkerhet, nödvändiga garantier; men ej att bestämma huruvida densamma kan vara för landet fördelaglig eller menlig, dels emedan sådant strider emot Bank-Lagen den i Mars i83o, och dels derföre, att Banker böra uppstå i följe af Lag och ej lill följd af godtycke och privilegium; 17:0 att Styrelsen öfver Rikets Ständers Bank och Konungens Befallningshafvande borde höras
Det är väl icke uttryckligen sagdt, att begges namn stodo utan åtskillnad på samma sedlar och att man tog ordf. efter de flesta rösterna, men enl. språkbruket är förhållandet sådant. När man jemför detta val med det följande af direktörer, så står det vidare : ”företogs val af 6 ord. ledamöter i Ridd.-direkm samt 3 suppleanter, och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till ordinarie ledamöter N. N. suppleanter N. N. Frih. Raabs hemställan, alt till ordin, ledamot kunna välja den som blifvit utsedd till ordf:s suppleant, tror jag ej vara antaglig, Den 26 Februari. 105 utan får fästa så väl hans, som Ståndets upmärksamhet derpå, att ordf. och hans suppleant, när denne inträder, icke åtnjuta något arfvode, hvaremot ledamöterne, och när de afgå, deras i stället inträdande suppleanter undfå honorarier. Gr. Gyldenstolpe: På det att en utredning må kunna ega rum, luiru vid ifrågavar. val tillgått under föreg.-de riksdagar, och hvilken utredning bäst torde kunna af Hr Ridd.-sekret:n verkställas till nästa plenum, anhåller jag att denna fråga intill dess må blifva hvilande på hordet. Hr Rosenblad: När min granne två bänkar framom mig begärde att få låna R. o. Ad. prot., för alt visa att jag misstagit mig: trodde han tillika sig kunna gifva en dementi åt mitt minne. Af upläsningen har R. o. Ad. inhemtat, att den värde ledamoten och gode grannen alls icke vunnit den seger lian hoppades vinna, enär prot. endast innehåller huru stort antal röster hvardera vid de då vid valet ifrågakomne ledamöterne erhöllo, nemi. H. Ex. Gr. De Geer 56 och H. Ex. Frih. Lagerbjelke 49, hvilket rösteantal kunnat blifva det samma, om man voterat på det ena eller andra sättet. H.