Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu det måste vara Statens rättighet att bestämma en gräns, hvaröfver alfallet icke får gå, så lärer det väl också icke kunna förnekas, att Staten eger rätt att bestämma det sätt, på hvilket man må kunna lägga hinder i vägen för att denna gräns icke öfverskrida, samt i och med detsamma fastställa påföljden. Andra frågan är således: hvaruti bör denna påföljd bestå? Bör den bestå i landsförvisning? Man har här föreslagit fängelse och böter. Jag har förut 352 Den i NoVéÄbar f. m. förklarat, att affall från den ena läran till den andra icke är något brott, då man blott följer sitt samvetes röst, och något straff bör, enl. mitt förmenande, icke följa derpå. Men om man icke finner sig tillfredsställd med den lära, som inom Riket är medgifven, måste man naturligtvis öfvergifva detta Rike intilldess den ifragavnde religionen blir derstädes erkänd. Det finnes måhända en enda utväg att undvika landsförvisningen, nemi, att anvisa en viss plats inom Riket för dem, som vilja bekänna andra religioner, än de som äro af Staten erkända; men någon annan påföljd för öfvergång till sådana religioner har jag icke ansett böra kunna ega rum, än den, att förvisas antingen utom Riket eller också till något gifvet ställe inom detsamma. Det förslag, som Hr v. Koch afgifvit, öfverensstämmer visserligen i flere delar med de åsigter, som af mig blifvit uttalade; men som jag likväl har åtskilliga förut framställda anmärkmr att göra emot det Kongl. Förslaget, och det är af vigt att, i händelse af återremiss, dessa anmärkmr komma till LagUtsk:s kännedom, tager jag mig friheten att återuprepa dem. Den första anmärknm afsåg ingressen till förslaget, genom hvilken 4 § i 1 kap. MissgerningsBalken blifvit uphäfd. Detta lagrum åberopas likväl i TryckfrihetsFörordmn, och om någon således blefve anklagad för förnekelse af den rena Evangeliska läran, skulle han naturligtvis, enär denna § vore uphäfd, förblifva strafflös.
St:r göra anvisningar på besparingarne, dels också att, då Utsk:t säger besparingarne stå till K. M:t.s disposition och icke höra till Staten, derigenom en temligen obegränsad summa lemnäs till K. Mits disposition för detta ändamål; men jag skall dock icke motsätta mig antagandet af Utsk:ts förslag till beslut, så vida B. o. Ad. anser detsamma böra föredragas framför K. Mits framställning, som likväl enligt min tanke är både principenligare och i och för sig rikligare. Hr Cederschiöld: Det har icke varit min mening att stämpla den föreslagna åtgärden såsom en följd af intoleranta tänkesätt; jag har blott velat säga, att det begärda beloppet är för obetydligt, för att dermed något skulle kunna uträttas. Jag tror vi hafva här i landet 6 ä 7 tusen prester, hvilkas löner och andra inkomster säkerligen upgå till millioner; och hvad desse icke förmå åstadkomma, det skulle vinnas genom den lumpna summan af 10.000 rdr?! Lika med Gr. Hamilton tror jag för öfrigt det ej vara rätt, att B. St., om de anse ett sådant behof som det ifrågavide förefinnas, för detsammas fyllande göra anvisning på besparingarne, hvilka äro afsedde för oförutsedda behof; men för min del fortfar jag i begäran om afslag å punkten i sin helhet. 234 I) fl n 21 Juli f. tn. Fril). Creutz: Jag liar blott velat, ined anledn. af Gr. Ha miltons och Hr Bibits anföranden, anmärka, att det tydligen ar uttryckt i Utsk:ts Betänk., att meningen vore att anställa resepredikanter, likasom det tydligen synes, att härigenom presternas antal skulle förökas. Jag tror dock, att detta antal redan förut är för vårt land alldeles tillräckligt, och framhärdar i mitt yrkande om afslag på denna punkt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden & dels bifall till och dels afslag å Utskits hemställan, Iramstälde H.
Bland andra ljusa och lyckliga tankar, Sorn BancoUtskottets Betänkande innehåller, förekommer äfven deli, att det vore vådligt "bereda ens någon utsigt till vinst för Capitalisterna alt skrinlägga dess sedlar i väntan på deras hastiga förbättring till Silfvervärde. Må jag billigt få göra den fråga, om i hela Svea Land kan finnas en enda Capitalist, som med tankeförmåga att göra en speculation, icke inser att i fall dess sedlar stiga i värde och hastigt eller långsamt skola närma sig till Silfvervärde, detta kommer honom till godo, så väl om han 598 Den 7 Juli. }. nit har dem utlånta på säker hand, söm Orri han skrinlägger dem. Man skullo snart kunna falla på den tankan, att här i landet Capitalister ansäges som skadedjur. Sedan genom Financeoperationer Capitalist ternas ägande förmögenhet blifvit till mind* re än hälften nedsatt, synes man nu icke en gång villja medgifva dem äga sundt förnuft. Man lärer väl icke heller böra alldeles förgäta, att mångå .menniskor, så Väl i Sverige som annorstädes, icke på annat sätt kunna hafva sin utkomst ari af den revenue ett ofta obetydligt Capital lenman, hvilken naturligtvis blifvit förmindskad i samma man sorn myntet blifvit försämrade Enahanda olycklig ställning uppkommer genom myntets försämring för hvar och en som till sitt uppehälle endast har att påräkna en gifven summa. Det synes som skulle BancoUtskottet anse förmonligt, om de på Utrikes botten varande Svenska BancoSedlar åter inkomma i rörelsen. — Jag tror äter att i synnerhet hvad Banken beträffar, det vore en lycka, om alla sådana hos Utländningar befintliga Svenska BancoSedlar kunde rent af brinna eller på annat sätt förkomma. Jag får sluteligen vördsamt hemställa nöd - Dcn 7 Juli. f. m. 599 vHndigheten deraf att om grunden för hvad StatsUtskottet föreslagit ogillas, detta Utskott sättes i tillfälle yttra sig i hela sin vidd gå val om hvad sorn rörer RiksgäldsContoiret, som i öfrigt om allt hvad som icke directe tillhörer BancoUtskottets befattning.
Stånd ansett slutorden, »genom hvilka Statens jernvägar komma att anläggas» böra utbytas emot orden, »der undersökningar anställas» — har sedermera antagit Ridderskapet och Adelns inbjudning att instämma i dess beslut, hvarigenom sagde punkt skulle förändras sålunda, att näst före det deruti förekommande ordet, »industri» tillädes »kommunikations-väsende», samt att näst efter ordet »anställda» likaledes tillädes följande mening: »dervid de från Götheborg och Malmö utgående redan påbörjade banornas jemte deras bibanors lämpligaste sträckning 12 Stals-Ulskollets Memorial M 97. torde förtjena särskild uppmärksamhet.» Deremot hafva Borgareoch Bönder Stånden afslagit den af Ridderskapet och Adeln i afseende på nu förevarande punkt gjorda inbjudning. Således hafva, i fråga om lydelsen af Rikets Ständers beslut, angående den af alla 4 Riks-Stånden beviljade anslags-summa, utgörande 150,000 R:dr R:mt, för de med undersökningars anställande förenade kostnader, två Stånd stadnat emot två; hvarföre äfven denna fråga måste genom omröstning i förstärkt Stats-Utskoll afgöras; och torde för verkställigheten af en sådan om röstning följande voterings-proposition varda af Riks-Stånden godkänd.
Någon öfveransträngning bör ej heller komma att genom tyskans uppskjutande till nuvarande andra klassen förorsakas, då intet annat nytt språk i denna klass kommer till; tvärtom är det för undvikande af öfveransträngning af högsta vigt, att allt mer själsansträngande arbete uppskjutes, till dess de fysiska krafterna vunnit någon större utveckling och härdighet. Uppskjutes tyskan sålunda, förfaller äfven den invändningen, att kurserna i första klassen vid elementarläroverket, i motsats mot folkskolans kurser, innefatta början till en relativ afslutning. Kan nu hindret fiir folkskolans ölvertagande af elementarläroverkets lägsta klass ej ligga i måttet af de kunskaper, som inom hvardera meddelas, så mäste det bestå i det skiljaktiga sätt, hvarpå undervisningen bör på ena och andra stället bedrifvas. Utsk:t lägger sjelft den Imfvudsakliga vigten härpå. »Medan folkskolans uppgift består uti att åt alla dem, hvilkas framtida yrken icke hafva för sin egen skull behof af högre bokliga studier, bibringa undervisning i sådant, som numera likväl för hvarje samhällsmedlem är nödvändigt att känna, och alltså omfattningen af undervisningen i folkskolan utgör ett helt för sig, är detta sednare deremot långt ifrån fallet med elementarläroverkets lägsta klasser, hvilka mer hafva till ändamål att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall bibringas, och tillika lägga grunden till de kunskaper, hvilkas inhemtande skall i de högre klasserna efter en gifven plan fullföljas» — så heter det i ett Betänk, af sisth riksdags Ekonomi-Utsk., och häri har det närv:de Ekonomi-Utsk:t funnit sig föranlåtet instämma. Jag billigar villigt denna uppfattning af folkskolans och elementarläroverkets olika bestämmelse; men jag kan ingalunda erkänna rigtigheten af den slutsats, Utsk:t häraf dragit, nemi. att det sätt, hvarpå undervisningen i samma ämnen och samma kurser bör på hvardera stället bedrifvas, måste vara väsendtligt olika. Böra icke dessa elementer på båda hållen meddelas på ett efter gossens outvecklade ståndpunkt alpassadt, enkelt och åskådligt sätt, utan alla öfver hans uppfattning liggande tillsatser?
Detta torde dock ingalunda vara enligt roed verkliga förhållandet, ty erfarenheten har visat, att öfverläggningarne på detta runi, om icke alltid, dock ofta nog, under innev:de Riksmöte, äro med det allmänna deltagande omfattade, att Fiskalen, hade han äfven lodjursögon, omöjligen kan med säkerhet uptiicka, huruvida i detta vidsträckta sessiousrum någon obehörig insmugit sig. I afs. å behag och obehag, kan det högst ringa besväret af det för ett ögonblick skeende upvisandet utaf poletten för den vakthafvande Underofficeren, alls icke jemföras med den stora förtreten, att vara hvarje ögonblick utsatt för efterräkningar från Fiskalen; och hvad beträffar den af Frih. von Paykull påstådda omöjligheten att nu mera, sedan Riddarhussalen fått ännu en ingång, tillämpa det befintliga stadgandet, så se vi dagligen att alla svårigheter i detta afs. iiro lyckligt häfda. Jag kati således icke finna något skäl, att besvära K. M:t med begäran om sanktion på en så beskaffad förändring i RiddarhusOrdn., som den föreslagna, utan ankålleSr om bifall till Utsk:s Utlåtande. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik. Lika med Frih. von Platen anser jag, att grundlagar och konstitutionel stadgar icke böra, utan verkligt trängande behof, förändras. Men deremot är det ingalunda olämpligt, utan fullt i sai ordning, att ur dem taga bort hvad som egentligen ej hör dit. Ett sådant stadgande, som det, hvarom nu är fråga, hörer icke till Riddh.Ordn., utan har sin naturliga plats i den serskilda Ordningsstadgan. Jag skulle derföre anse rättast, att föreskriften om pollets upvisande helt och hållet utginge ur Kiddarh.Ordn., och för vinnande af detta ändamål torde eu återremiss till Utskit vara den rätta utvägen. Frih. von Paykull: Något förödmjukande har jag icke ansett det vara att för vakthafvande Underofficern upvisa poletteu; men jag tror fortfarande det vara omöjligt för en Underofficer att utöfva nödig kontroll, då det numera finues tvenne ingångar.
Med den aktning man är skyldig Rikets Ständer, och som åtminstone deras högsta Embetsman må vara sorgfällig att ej förringa, torde det ej vara rätt förenligt att anse dem, då de ovillkorligen förklarat ett ämne icke höra till allmänna Lagen, hafva förborgat derunder den reservatio mentalis, att de dock icke afsagt sig rättigheten, att en annan gång dit hänföra det; och särdeles oväntadt har det varit att se denna deras förmenta rättighet nu yrkas, sedan de längesedan upphört att påstå sig vara ”allena maktegande.” Det var en tid, då de så kallade sig och då de i sjelfva verket det voro. Under denna tid blef 1748 års Vexelstadga genom Regeringens försorg författad; men innan hon, ifrån Inrikes CivilExpeditionen såsom en komrnersiel Författning, utfärdades, meddelades hon, likasom alla andra ekonomiska lagar, åt Rikets Ständer till deras kännedom och bifall. Att vilja nu göra henne till en allmän civillag, emedan uti öfverskriften eller ingressen säges, att hon blifvit af Rikets Ständer vedertagen, det vill säga godkänd, vore en, utan afseende på det dåvarande Statsskicket, uppgjord slutsats, i konseqvent öfverensstämmelse med hvilken alla andra Regeringsärenden, hvaribland befordringar, äfven till de ringaste tjenster, skulle vara föremål för den civila lagstiftningen, emedan, under den så kallade frihetstiden, Rikets Ständer icke blott vedertogo, utan oftast omedelbarligen beslöto, mångahanda stadgar och författningar derom. Genom en sådan argumentation, derest den blefve vedertagen, skulle den i 87 och 89 §§ af nu gällande Regeringsform såsom princip stadgade, ehuru ännu i denna stund icke speciclt bestämda, skillnaden emellan den allmänna civila och den ekonomiska lagstiftningens områden beqvämligast kunna undanrödjas.
Denna fråga är efter min åsigt bland dem som ej får falla; men som jag icke i allo kan gilla Regeringens förslag, så önskar jag nu återremiss af detsamma. Enligt min tanka har Const.Utsk:s Ordf:de och flera andra talare misstagit sig, då de tro att detta förslag är af den beskaffenhet att någon ändring deri icke kan föreslås, ty här är icke fråga om någon grundlagsförändring, och det är endast i så fall som Const.Utsk. icke har rätt att tillstyrka någon ändring i hvad som är föreslaget. Det är af vigt att frågan icke afslås, emedan man derigenom skulle uttrycka ett ogillande af det hela, men jag tillstyrker en återremiss, på det att Utsk. måtte ytterligare behandla frågan efter att hafva fått del åf de 480 Den 18 Februari e. m. anmärk:r, som mot det nuvar:de förslaget bunna göras. De anmärka jag har att framställa äro visserligen till största delen redan gjorde, men jag anser mig likväl böra tillägga några ord, för att ytterligare bevisa deras rigtighet. H. Ex. Hr Just. St.- Ministern Gunther har i sitt anförande gifvit tillkänna att han icke deltagit i den Kongl. Propos. om grundlagsförändringar, som föranledt det nu ifrågavande förslaget, och jag förmodar att jag upfattat hans yttrrde rätt, om jag säger, att han önskat hafva förslaget upstäldt så att Prinsarne skulle inträda i styrelsen i den ordning De voro berättigade till thronföljden; men han har likväl tillstyrkt förslaget sådant det är, derföre att han, såsom ordena föllo sig, icke kunde inse hvad våda som kunde upkomma der.J att en yngre Prins tillträdde Regeringen framför en äldre. Han frågade hvilken denna våda skulle vara; och jag får härtill svara att derigenom skulle efter mitt förmenande kunna upstå den mest eftertänkliga våda för den ärftliga monarkiens princip. Må man t. ex. tänka sig att det funnes tre Prinsar, och att
Med bästa vilja kan man icke fritaga den kroppsarbetande klassen från att lämna en stor kontingent till detta slag af hem, ehuru det vare långt från mig att vilja påstå den enda. Orsaken till en sådan upplösning som den nu nämnda är nämligen ofta att söka däri, att familjefadren för ett lif i dryckenskap, hvarigenom han spiller aktningen för sig hos barnen och med den väldet öfver dem. Som ett vanligt motstycke ser man då, huru hustrun blifver loj och likgiltig samt söker sin tröst i kaffe och prat hos grannkvinnor. Barnen blifva därigenom öfverlämnade åt sig själfva och tillbringa sin mesta tid utan kontroll på gator och gårdar. Ännu oftare ligger orsaken i den öfverdrifna klemigheten, då man icke vill veta af det gamla kärnspråket: » Uppföden edra barn i tukt och Herrans förmaning! », utan endast håller på uppfostrans andra sida: ömheten och kärleken. I nu nämnda hem är det antagligeD, som roten och upphofvet till många samhällsvådor äro till finnandes, ty månne det ej är från dem, som dessa fräcka pojkar utgå, dem man med en känsla af obehag möter på gatan, hvilka våga allt, och för hvilka man måste väja, om man vill undgå att antastas af dem, hvilkas nöjen understundom, efter hvad man läser i tidningarna, bestå i att lägga hinder på banan för det frambrusande tåget, gifva falsk brandsignal om nätterna, bryta upp breflådor och annat dylikt ofog; månne icke äfven den sortens ungdomar, hvilka i skolans ordning endast se fjättrar, dem de, så fort sig göra låter, söka afskudda för att i stället » läsa privat », och hvilka så ofta sluta som mer eller mindre förolyckade existenser? Och månne det ej är dessa samma, som utgöra, då de hunnit ett stycke längre fram, en så fruktbar jordmån för en hop revolutionärt och socialistiskt utsäde? Deras pockande på samhället blifver en följdriktig utveckling af pockandet på hemmet; deras missnöje med det förra en följd af det från barnaåren innötta missnöjet med hemmets förhållanden. Uppfostrade i själfsvåld, som de äro, huru skola de sedan kunna.
Hamn-direktionen bör årligen intill dess lånet blifvit till kapital och ränta till fullo återbetaldt, å ursprungliga lånekapitalet till Riks gälds-kontoret inbetala sex procent, hvaraf först godtgöres fyra procents ränta å det vid hvarje särskild förfallotid återstående kapital-belopp och det öfriga utgör kapital-afbetalning, samt att, derest något år hamnkassans behållna inkomst, som i första rummet må för ändamålet användas, icke lemnar full tillgång till inbetalning af ofvannämnde sex procent, staden bör fylla bristen, dock med rättighet för staden att, för hvad sålunda kan varda tillskjutet, undfå godtgörelse af hamnmedlen, till så väl kapital som ränta, när dessa medel dertill lemna tillgång. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 23 Under åberopande af dertill erhållet uppdrag af sina kommittenter, har Riksdags-fullmägtigcn Ola Jönsson från Malmöhus län, uti en inom Bonde-Ståndet Täckt motion, begärt ött anslag af allmänna medel till belopp af 50,000 R:dr R:mt för en hamnanläggriifig vid Höganäs, hvilken plats, söm genom sina stenkolsgrufvor samt storartade bruksoch fabrilcs-anläggningar vunnit betydlig tillvext, likväl hindrades i sin vidare utveckling af bristen på lägenhet att till ineller utrikes ort afsända de bruksalster och andra artiklar, sorn kunde afsättas. Saknaden af hamn derstädes, och platsens belägenhet 2 mil från närmaste sjöstad eller lastageplats, ' hade till följd, ätt utförseln af stenkol och andra effekter voro med stor kostnad och olägenhet förenad, enär varorna måste i båtar föras till fartygen, do der under lastningen finge förblifva liggande å öppen redd.
Maj:ts nådigst gillade plan och kostnadsförslag, kosta 30,000 R:dr, deraf Staten lemnar ett anslag af 15,000 och ett lånebidrag af 25,000 R:dr. Under arbetets utförande visade sig dock att den beräknade kostnadssumman var otillräcklig till byggnadens uppförande. På underdånig anmälan härom och sedan ett nytt förslag af Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader blifvit upprättadt å den summa, som erfordrades för byggnadens fullbordande, beviljade Rikets år 1844 församlade Ständer dertill ett anslag af 10,000 R:dr och ett lånebidrag af 5,000 R:dr. Med dessa medel fortsattes hamnbyggnaden och var nära fulländad, då höst-tiden år 1845 ovanligt starka stormar förstörde en icke ringa del deraf. Efter underdånig anmälan härom och af ofvanbemälde Styrelse upprättadt förslag å kostnaden till botande af de skador som byggnaden lidit, samt till nödig förstärkning af hamnarmarnes grundskiften, beräknad att uppgå till 25,866 R:dr 32 sk., täcktes Eders Kongl. Maj:t genom nådig skrifvelse af den 19 Febr. 1846 anslå 11,666 R:dr 32 sk. till nämnde förstärknings verkställande, af hvilket anslag Hamnbyggnads-Direktionen uppburit 8,000 R:dr och för dermed afsedda ändamålet företagit arbetet, då under utförandet deraf såväl Direktionen som Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader funno berörde förstärkningsarbete ändamålsenligast på en gång med öfverbyggnaden å de raserade hamnarmarne böra utföras. Denna åsigt godkändes på underdånig framställning derom af Eders Kongl. Maj:t, och Eders Kongl. Maj:t täcktes genom nådig skrifvelse af den 2 Nov. 1846 bevilja anstånd med förstärkningsarbetets fortsättning tilldess sig visade, om Rikets nä9tförsamlade
Båda dessa föreslagna liuier hafva stort företräde framför Nässjölinien, så väl i anläggningskostnad som trafik, i synnerhet om det sednare förslaget antages, ty då kommer jernvägen i beröring med (lere stora jernbruk inom Tabergs bergslag — hvilket hvar och en kan se på jernvägskarlan —■ deremot finnes ej ett enda jernbruk på Nässjölinien från sjön Salen ända tili Tenhult. Som båda dessa föreslagna linier åro kortare och mera lättarbetade, sä skall ett betydligt öfverskott tillfalla Stater, af de medel, som äro af Jcmvägs-Kommittéen föreslagna för bearbetning af Nässjölinien. Tager man då äfven i betraktande kostnaden för de 2i milen mellan Nässjö och Tenhult, som hell och hållet försvinna, så är jag fullt öfvertygad, att llere millioner skola besparas; använder man dessa besparade millioner att fortsätta jernvägsarbete! från Tenhult genom Östergötland, är jag likaledes öfvertygad, alt man äfven på denna bana skulle bygga flera mil. Ser man vidare på Stats-Utskoltets Betänkande finner man, att Utskottet fästat uppmärksamheten så väl vid anläggningskostnaden som vid trafiken, ty det heter i Utskotts-betänkandet, ali Nässjölinien årligen skall kunna inbringa 8,000 R:dr per mil, innan den kan jemföras med Lagalinien. Såsom ett bevis på att jag ej söker fördelar för den ort jag representerar, vill jag föreslå alt, när de af mig föreslagna linier hafva undergått vederbörlig un dersökning, den linie mätte antagas, som kan anläggas för den billigaste kostnad, och sorn kan anses i och för Stale» eiler trafiken mest inbringande. Skulle dea Motioner i Bonde-Ståndet 18C2. 353 händelse inträffa, att de af mig föreslagna linier i anläggningskostnad öfverstiga Nässjölinien, då först frånträder jag mina påståendea och antager Nässjölinien. Slockholm den 26 November 48(12. Scen Gustaf Johansson, från Jönköpings län. Af Håkan Nilsson från Christianstads län, om ändring i gällande stadganden rörande bränvinskonlrollörsbefatlningen. Af de många onödiga utgifter
Rikets Penningeverk är ett bland de vigtigaste, som med den noggraunaste tillsyn bör vårdas och hållas i helgd bland alla Rikets Oeconomiske hushållsanstalter, hvarföre jag ej kan för min del annat än i högsta måtto yrka och påstå, att de Herrar och Män, som vid sistlidne Riksdag erhållit Riksens Ständers förtroende, böra icke äga rättighet att låta välja sig till Riksdagsmän. Bonde-Ståndet hade i sitt Protocoll vid Norrköpings Riksdag beslutat, att ingen vald Fullmägtig i Banquen 180 Riksdagen 1810. eller i Riksgälds-Contoiret borde äga rättighet att till Riksdagsman låta sig välja; samma prejudicat bör med all rätta, efter min tanke, vara gällande för det närvarande och för' framtiden; det synes också troligen instämma med nu varande Grundlagar, som tydeligen förbjuda, att ingen, som är innehafvare af någon Rikets eller Kronans tjenst, må till Riksdagsman låta sig välja, och att vara Fullmägtig i Rikets Penningeverk, det är icke ibland småtjensterne i Piket; de njuta lön på Statens bekostnad, hvarföre jag för min del ej kan anse dem för annat än publique Embetsmän. Grundlagarne föreskrifva väl, att Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret skola vara närvarande vid Riksdagarne för att granska Ståndets Fullmagter samt gå Ståndet tillhanda i de delar, som kunna erfordras rörande Penningeverken; således kan jag för min del ej annat än påstå, att icke mer än en från hvarje Penningeverk bör för denna gången få bivista Riksdagen, och att tvänne af Fullmägtige i hvarje Verk böra åläggas att blifva i Stockholm för att iakttaga och bevaka det värf, hvartill de kallade äro, så framt de vilja bibehålla sitt Stånds förtroende. Örebro den 1 Augusti 1810. Pehr Olsson. Riksdagsman för Årstads, Faurås oell Himble Härader i Hallands Län. Härmed förenade sig Eric Öhman från Upland, Bengt Niclasson från Bohus Län, Anders Bengtsson från Nerike och Jonas Andersson från Kronobergs Län.