Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke blott de, på hvilka resereglem. kan tillämpas, som kunna blifva kallade till vittnen, utan äfven mångfaldiga andra personer. Då skulle domaren vid hvarje fall pröfva oell afgöra, alt den ena skulle hafva 16 sk. om dagen, och en annan deremot ett annat ersättningsbelopp; men hvilka grunder skulle användas när vittnet icke är embetsman, och resereglcm. således icke kan tillämpas? Skall man då taga till grund personens inkomster eller uppgift till taxeringscomitéen eller dylikt? Jag kan icke annat än tillstyrka antagandet af den lindriga ersättning, hvilken egentligen endast är afsedd för att underhjelpa dem, hos hvilka verkligt armod finnes. Gr. Lagerbjelke: I afseende på hvad Hr von Hohenhausen yttrat, ber jag få upplysa, att det lärer händt, att vittnen blifvit kallade från Norrland för att vittna i Slockholm, och jag hemställer om det kan vara billigt, att dessa vittnen, äfven om de dertill ägt tillgång, skulle sjelfva bekosta en sådan resa. För öfrigt vill jag icke eraotsätla mig den ålerremiss, som af flera ledamöter blifvit begärd. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Hr von Hohenhausen har sagt, att det hittills alltid blifvit ansedt såsom en medborgerlig skyldighet alt aflägga vittnesmål i ransakningar ang-.de gröfre brottmål. Denua skyldighet erkännes öfver hela verlden, men öfver hela vida verlden inser man också pliglen för Staten, alt hälla .medborgare skadeslösa för de förluster, som uppfyllandet af denna skyldighet kan medföra, emedan densamma eljest skulle hvila med en högst olika tyngd på den ena och den andra. Sådana exempel, som Gr. Lagerbjelke anfört, att vittnen kallas ifrån Norrland för att vittna i Slockholm, har jag hört äfven af andra trovärdiga personer anföras, såsom limade under sednare åren inom Sverige. På detta sätt kan man oskyldigtvis, för en sådan pligt, att i brottmål vittna, blifva ruinerad.
Arbetssökande, iiiskrifiiingsafgift ... . . ' i r a d i plats eller arbete erhållits .. i Ii 3 B Vid upplysningarsceller råds afgifvandc I IL 2 B Vid inskrifning till regelbundna hernstiidicr erlägges inskrifniiigsafgift i kr. till byriii, Iivarfnrutoiii byrin crli~llcr 20:: af dcn stadgadc afgiften. Af pcrsoncr, som söka rid i juridiska, Iiygicniska d e r ekononiiska aiigclagenlieter. crlagges till byrån en niindrc rcgistreringsafgift och derutöfver till den yrkesnian, livnrs bitr5dc pskallas, ctt arvode, soni, d i iippgörelsc derorn sker under byrins bemedling, torde utfalla vida billigare an förhållandet eljest skulle vara. * * a Förbundets Styrelse liar iifven,cnar tillfalle dertill erbjudit sig. riktat sin verksaiiilict pa annat an det ofvan uppraknade. Så liar rleii: nicd anslutiiing till en för ändamålet redan be. fintlig iiiimrid, verkat för qviniiors deltagande i val af statsfullinägtige, dels genom iiiuntliga upplysningar på b y r h, dels genoiii tryckta anvisningar. Frågan oiii den qvinliga utigdoiiieiis eleiiientariiiidcrvisning liar utgjort föremil för öfwrlaggniiigar inom styrelsen, och liar, med anledning af denna frågas behandling vid riksdagen. geiiom c11 af Styrelsens iiiedlemmar insamlats uppgifter frfin flickskolor, som åtnjuta statsunderstöd, rörande det satt, Iivarpå deras iiiider senare Br utgågiia elever tillgodogjort sina inliemtadc kunskaper. Dessa uppgifter utgöra ett värdefullt material för bedömande af skolornas resultat. De haka derför blifvit stalda till förfogande för den kornite, som Kongl.
Grefwe Lilienborg yttrade, det wälwara utan alt ändamål at nu åberopa detz i denna och siera omständigheter anförde särskildta yttrande i Bewillnings-Utskottet, som til Riksens Ständers pröfning betänkandet åtföljt, sedan detz och andre» enjkildte yttranden ifrån Urskottet, aldrig blifwit hos Ridderskapet och Adeln upläste och Bewillningsmakt behandlas med den skyndsamhet, at de enstildte yttranden icke komma lil behörig granskning, men ansag sig böra förklara sit mitznöje öfwer et sadant behandlingssätt af förewarande wigtiga ärende. Herr käblman yttrade, at med betänkandet följt ätskillige Ledamöters i Utskottet särskildta tankar, hwilka ej blifwit uplästa. När man med afgörande: sä skyndade, at desse ej nu finge föredragas, wore det swart at dömma om, hwad som i denna staga wore rätt. Friherre Loclsrgtröm, sacob, yrkade, at Husbonde borde älaggas at betala för sina under - 5i8 Den 9 Maro. e. m. derhafwande. — Der kunde troligen ej komma i fraga, ar Frälse-Bonden blefwe sä betungad, at någon wada för ägaren kunde upkomma, men om agaren sa illa behandlade honom, matte det ock bliswa hans sak at fastna för den utarmades utffylder. Ridderffapet och Adeln gillade härefter detta klomem af Utffotters förflag, äfwen som det 6:te Momentet rörande 'ckaxerinZS-liderne, likwäl med åberopande af Ridderffapets och Adelns förut fattade bestut, hwarigenom til Kongl. Maj:t i underdånighet blifwit öfwerlemnadt, at för innewarande ar jemka liderne för ckaxerinZ och Upbörd. Wid 2 §. af denna ^rticel, och i anledning af fragan omLompromiss-Rätternessammansättning, yttrade sig Friherre Mannerheim.
715 städer är förordnadt; Och då Rikets Ständer jemväl anse den Akademiska jurisdiktionen numera vara mindre lämplig, enär de förhållanden, hvarunder denna serskilda institution uppkommit, numera äro helt och hållet förändrade, hvadan densamma ej heller verkar välgörande, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att den Akademiska jurisdiktionen, med undantag af disciplinar-myndighelen, måtte så snart sig göra later upphäfvas, och förhållandet med universiteterne i omförmälde hänseende i öfrigt bringas till öfverensstämmelse med allmän lag. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Augusti 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Augusti 1851. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående anslag lill inköp af en Kansli-rådet Krutmeyer tillhörig gr avyr samling. (Stats-Utskrts Uthde N:o 263, samt Mein. N:ris 313 och 337.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har vid innevarande riksmöte framställning blifvit gjord om inköp af en Kansli-rådet Krutmeyer tillhörig gravyrsamling och föreslaget, att Rikets Ständer måtte för detta ändamål anvisa en summa af 12,000 R:dr, att utbetalas antingen på en gång eller under loppet af 4 å 5 år. Till stöd för detta förslag har blifvit anfördt att ifrågavarande gravyrsamling innehåller nära 12,000 estamper, deribland ett ej ringa antal aftryck före all skrift (avant la lettre) el - 716 Expeditionslits ko tte ts Förslag till und.
M:s nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allmän civillag, och sistnämnde under Wto 81 afgifna utlåt. d. 11 dennes blifvit af B. o. Ad. pröfvadt, hade H. Ex. låtit på föredragningslistan uppföra ofvannämnda 12 betänktn, hvilka nu till föredragning förekommo. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.t Jag anhåller vördsamt, att, i händelse prot.utdr. ankommit om det beslut, hvari BondeStåndet stadnat i afseende på LagUtskts nu ifrågavar. betänktn, detsamma måtte uppläsas. 35o Den >4 Juli. I anledn. häraf upplästes BondeSt:s prot.utdr. af d. n dennes, af innehåll, att sedan Ståndet återremitterat LagUtskrs utlåt. N:o 81 och samma Utskrs betänkm N:o 44> 45, 46, 47? 48, 49» 5°? 51, 52, 53 och 55 blifvit föredragna samt det i sammanhang härmed blifvit tillkännagifvit, att, då LagUtsk:s beslut i dessa mål fattades, till Utsk. ännu icke hade ankommit Peter Pehrssons från Calmare län memoi'., innefattande utveckling af föremålen för den motion af honom, sorn ligger till grund för betänk. N:o 44» hvadan också de flesta af de i samma memor. upptagna, särskilda omständigheter icke blifvit af Utsk. granskade, hade BondeSt. återremitterat alla nyssnämnda 11 betänkm. Frih. Ehrenborgh:
på bordet lagde Memorial, röran - Protocolls-Utdrag. t 2 4g de en förbättrad Landtmäteri-Taxa; jemte Friherre Ehrenborgs, C. W., i anledning deraf afgifne yttrande. 7:0 Grefve Hårds, C. G., den 1 dennes f. m., på bordet lagde Memorial, om rättighet för enstaka Hemmans-egare i allmänhet, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af deras jordrymd tili särskilda Lägenheter. 8:0 Grefve Gyllenborgs, Joli. Hen., den 1 dennes f. m., på hordet lagde Memorial, angående vissa föreskrifter för meddelandet af Pass åt kringvandrande Gesäller samt permiterade Soldater och Båtsmän. 9:0 Herr Königs, Johan, den 1 dennes f. m., på hordet lagde Memorial, örn förändring af de i Riket bruklige Mått, Mål och Vigt. 10:0 Herr Königs, Joli., den 1 dennes f. m., på Bordet lagde Memorial, om föreskrifter i afseende på tillverkningen af Papper. 11:0 Herr Ribbings, Arvid, den 1 dennes f. 111., på bordet lagde Memorial, angående öfverenskommelse!- 0111 Presträttigheter. 12:0 Herr Hallenborgs, C. Joli., den 1 dennes e. m., på hordet lagde Memorial, om förändrad tid för Mönstringar. i3.‘o Herr Königs, Joli., den 1 dennes f. m. , på hordet lagde Memorial, om förändring i flyttningstiden för Tjenstehjon. x 230 Rika-Ståndens Från Vällojl. Borgare-Ståndet, S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Herr G. R. Prytz Memorial, om Båk-afgiftens nedsättning; jemte Herrar Eckhoffs och Rydbergs yttranden. Bevillnings-, Lagoch Ekonomiutskotten: Följande Memorial, om ändringar i TullFörfattningar ne: 1:0 Herr J.
Principen är det rena själfmedvetandet, hvilket såsom rent enkelt är i och genom sig själf och därför är det substantiella, i hvilket allting har sitt bestående. Den sinliga tillvaron har i detsamma sin själfständighet; sin osjälfständighet har den såsom en bristfällig form af det samma. Det är tydligt, att denna princip är identisk med principen hos Hegel — det rena varat eller det rena tänkandet —, ehuruväl detta här är bestämdt såsom alltigenom konkret. Den abstrakthet, som det har för det andliga medvetandet såsom vunnet genom abstraktion från allt sinligt innehåll, är icke en egenskap hos det samma i och för sig, emedan det sinliga innehåll, hvarifrån är abstraheradt, själf har sitt bestående såsom en ofullkomlig form hos det samma. Den nämda abstraktheten involverar i afseende på det rena själfmedvetandet såsom sådant, att det såsom innefattande all realitet är fritt från hvarje brist. — I det nu anförda ligger, att allting är af medvetandet konstitueradt, så att intet kan tänkas utom det samma, hvarför vara är blott att förnimmas. Nu visar sig den sinliga tillvaron hafva ett osjälfständigt vara. Detta måste därför innebära, att det förnimmande, hvarmed den förnimmes, är ofullkomligt. Denna ofullkomlighet kan ej, då vara är blott att förnimmas, ha sin grund däri, att objektet skulle på något sätt falla utom förnimmandet, utan det innebär endast en ofullkomlighet i förnimmandets form, dess bristande klarhet och tydlighet. I afseende på det rena varat blifver det motsvarande, att det är i och genom det till formen fullkomliga förnimmandet eller tänkandet, och visserligen, då det är i och genom sig själf, är identiskt med detta.
Utan att medgifva, det detta ställe (är forum för hvad motionen åsyftar, får jag blott upplysa, att just motsatsen af hvad Motionären anfört existerar, i det alt de af honom omnämde handlingar för närvarande ligga i sjelfva RiksArchivet till öfverseende af RiksArchivarien, för att med honom öfverenskomma om hvad deribland kan vara af nytta för Svenska Historien. Friherre Anckar swärdh Carl Henrik: Jag tager mig friheten hemställa, huruvida motionen ens kan blifva föremål för Stån - Den a3 Mars f. m. 187 dets eller Rikets Ständers öfverläggning. Jag tror, att den ingriper så i den enskildta äganderätten, att jag icke förstår, hvilken behandling Ridderskapet och Adeln eller Rikets Ständer med formernes bibehållande skulle kunna lemna deråt. I fall den anklagelse, som motionen åsyftar, äger grund, måste det tillhöra allmän åklagare att derom anställa åtal. Men har deremot Friherre Ridderstolpe icke brutit emot skrifven lag, eller kan det icke bevisas, att han ur Riks-Archivet åtkommit de ifrågavarande handlingarne, kan jag ej förstå, huru dispositionen deraf skulle kunna frånkännas honom. Jag tillstyrker derföre, att motionen icke må erhålla någon remiss. Friherre Boye3 Ludvig: Med bekymmer har jag hört motionen uppläsas. Jag ger rätt åt Friherre Anckarswärds syftemål och jag delar hans omdöme om saken. Men jag fruktar, att om vi i dag afvika från ordningen i ett, kan det en annan gång hända i ett annat. Jag tror ej, att någon fråga bör afgÖras, utan att man deröfver hört ett Utskotts Utlåtande. Jag begär således, att motionen, som blifvit framställd under åberopande af en §. i Grundlagen, må i enlighet med den först behandlas af vederbörligt Utskott. Jag hoppas, att man icke häraf slutar till mitt omdöme om sjelfva frågan; då den återkommer från Utskottet, skall jag ej underlåta, att derom yttra mia i88 Den 23 Mars £ m. tanka. Men jag finner icke clet af Friherre Anckarswärd löreslagne behandlingssätt vara det rätta. Herr Crusenstolpe:
Uaj:t bikoll, livad salunda blifvit ak tillk. 8tat8-8eeretergren oeb 8tatsRädet bemstäldt, oell bekallte, att, kör inkörande ak detta beslut i Kongl. Nai.ts Nådiga proposition om Stats-Verlcets tillstånd oeb bebok, Utdrag ak krotoeollot skulle till Handelsoeb Rinaneo-Kxpoditionon ökverlemnas. 13:o Kammar-Dollogii oeb 8tats-Dontorets underdäniga skrifvelse ak den 23 November 1838, angående en nödig ansedd tillbyggnad ä Rosidens-buset i ^Venersborg i stället kör dertill börande begge klzglar, som, vid don ^Venersborgs stad den 4 oob 3 Oetobor 1834 ökvorgängne eldsvåda, nedbrunnit, sä vidt do såsom ak sten kunnat ak eldon körstöras; bvilken underdäniga skrikvelse köredrogs den 8:to Vobruari sistlidet är inkör Kongl. Kegoringon, som dä bekallte, att krägan om nödige medel till denna tillbyggnad skulle körokomma, i sammanbang mod prökningen ak do bobok, bvilka kundo anses köranloda kramställning till Rikets 8tänder om ökade anslags beviljande.
Sundberg, om ökadt anslag till folkskolelärare-seminarierna. 61. 33 Densamme, om lön åt en t. f. Lektor vid Carlstads högre elementar läroverk. 62. 33 Densamme, angående anslag och lån till lärov erksbyggnad i Carlstad. 63. 33 Biskop Björck, om anslag till pension åt aflidne Theologie Lektorn i Göteborg N. Beckmans efterlemnade enka. 64. 33 Densamme, om tillägg och förändringar i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1865, angående frejdbetyg. 65. 33 Densamme, om tillägg och förändring i Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1860, om ansvar för den som träder till eller utsprider villfarande lära. 66. >3 Doktor Sandberg, om användandet af de hvarje socken tillfallande brän vinsminuterings-afgifter i första rummet till folkskoleväsendets ut veckling. Förteckning å Motioner hos Preste-Ståndet. 5 67. Af Doktor Sandberg, om förändring i 14 och 15 §§ i Kongl. Förord ningen den 18 December 1863, angående försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker. 68. Densamme, om fördelningen af frdelar af bränvinsförsäljningsmedlen till städerna och landsförsamlingarne, efter hvarderas folkmängd. 69. » Doktor Ternström, om årlig pension åt framlidne Prosten och Kom mendören m. m. Chr. G. Berlins enka. 70. Densamme, om låneunderstöd af allmänna medel till anläggande af en jernbibana mellan städerna Sölvesborg och Christianstad. 71. » Kontraktsprosten Schmidt, angående underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med framställning om behofvet af ånyo författadt sammandrag af författningar, hvilkas årliga kungörande är i nåder anbefaldt. 72. »
Efter ett ögonblicks tvekan steg han in i butiken, men tvärstannade förskräckt, då han bakom disken upptäckte ett gammalt fruntimmer med glasögon i stället för den unga flicka som eljes brukade stå där. »Ursäkta, jag har visst gått galet,» mumlade han ursinnig, gjorde en tvär vändning och försvann. Han skulle alltså vara utan cigarr i dag, det fanns ingen räddning! Detta missöde försatte honom i ett mörkt lynne. Han kom ofrivilligt att tänka på en af dessa olycksdagar under skoltiden, då han först i ett tiominuterslof blef illa tilltygad af några starkare kamrater och sedan under nästa lektion fick en anmärkning för ouppmärksamhet af läraren; och när så klockan ändtligen ringde och skolan var slut och han kom hemspringande, hungrig och arg, så var det kabiljo till middagen. Han kunde nästan svära på att det var kabiljo till middagen i dag också, oaktadt han icke kunde erinra sig att de hade haft det sedan han var barn. På Biblioteksgatan mötte han Anton Recke. Han gick genast öfver till honom och bad honom lägga ut femton öre till en cigarr; han hade glömt sin portmonnä hemma. »Ä, ljug lagom,» skrattade Recke. »Inte glömmer man sin portmonnä hemma, om det finns något i den!» Tomas brydde sig icke om att försvara sitt påstående. Recke tog ett par cigarrer ur sitt fodral och stoppade i bröstfickan på Tomas. Därefter följde han med ett stycke uppåt Östermalm. »För resten kan du mycket väl få låna en tia om du har lust,» sade han då de skildes. Tomas tackade och lofvade att lämna igen den så snart som möjligt. Recke smålog skeptiskt. »Jag är rik för närvarande,» tillade han. »Jag har varit hos tegelhandlaren vid Svartmangatan.» Det var icke kabiljo till middagen, utan kalfkotlett med blomkål. »Det är sant, det har kommit ett bref till dig,» sade modern då de stego upp från bordet. »Det ligger inne hos dig.» Tomas stod vid skrifbordet i sitt rum. Han höll ett bref i handen och stirrade på det, blek af sinnesrörelse. Han trodde icke sina ögon.
Vid pröfning af Revisorernas anmärkning, hurusom, jemte de fosterlöner, hvilka halfårsvis utgå till underhåll af barn utom barnhuset, årligen utbetalas till åtskilliga stift, oberäknadt hvad Konsistorii-notarien bekomme för dess bestyr med nämnda liqvider, äfvenledes åt presterskapet en ersättning, som, efter 2 R:dr för hvarje barn, uppgått år 1846 till 2,115 R:dr 32 sk. och år 1847 till 2,816 R:dr 16 sk. samt i medeltal utgjort omkring 10 procent af de sålunda utdelade fosterlönerna, hafva Rikets Ständer funnit det till Presterskapet för tillsynen öfver barnhusbarnens behandling i berörda ordning årligen utgående penningebelopp, ehuru, såsom ersättning betraktadt, varande .alltför ringa, likväl för barnhus-fonden sammanlagdt uppgå till en kännbar årlig utgift; och fö Rikets Ständer, som äro förvissade att ifrågavarande bestyr af Presterskapet betraktas såsom 86 Expeditions-Utskottets Förslag till and. Skrifvelse, N.-o 53. ett embets-åliggaude, alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det Direktionen öfver Stockholms Allmänna Barnhus måtte i nåder förståndigas, att någon vidare utbetalning af ofvanberörde, Presterskapet tillagda ersättning af 2 R:dr för hvarje barnhusbarn icke hädanefter må ega rum. Ixongl. och Hvil/eldlska Stipendii-fonden.
Nyttan af detta slags val har jag aldrig förmått inse, men vådan deraf står klar för mina ögon och i ett ännu skarpare ljus, alltsedan år 1848, med dess mänga folkupträden _och derpå följande mångenstädes improviserade nya författningar. Aro väl dessa försök lockande? Hvarest finna ett exempel värdt efterföljd? Ar det väl i Frankrike med all dess uselhet? Kanske i Tyskland, der Regeringar och folk nu som bäst arbeta på att försona och, om äfven sent bota å ömse sidor begångna fel. Eller kanske det gamla Danmark, som handlöst ifrån enväldet kastat sig i Demokratiens armar och hvilket genast fick den fria författningen att tacka för det inhemska krig hvaraf det ännu blöder. Tiden är ännu ej inne alt kunna bedomina följderna af detta steg. Norrige hör man ofta åberopas. Jag betviflar dock att de fria valen och det allmänna förtroendet der träffa de värdigaste eller att man ens der är serdeles belåten med denna frihet. Man må ej nämna England; det är ett land utan like; med dess inre kraft, dess ärftliga öfverhus och en begränsad valbarhet kunna dess allmänna val fortgå. All den styggelse som valen der med sina upträden och röstvärfningar förete borde dock afskräcka från hvarje efterföljd. Nu vill man dock att vi äfven skola göra försöket, och vi tro oss genom en konstig upställning, som troligen ej eger kraft att stå emot ens den ringaste politiska vind, kunna förekomma alla de missbruk, man ser vid valen i andra länder, men vi magta ej att rätt öpna våra ögon, för alt se att det onda härrörer från en falsk grund, på hvilken vi nu äfven vilja bygga. Den allmänna valrättens förtjenst kan jag omöjligt återfinna annat än i idéernas verld. Dess värde upskattas gemenligen af känslan och stiger med dennas frikostighet, men detta värde faller i samma mån förståndet får blifva dess mätare. Detta erkännande och bevarande af hvarje menniskas personliga rätt innebär något skönt som glimmar i den älskelige Philantropens öga och vaggar hans för mensklighetens väl uprymda hjerta med de ljnfvatse förhoppningar.
Herrans fruktan är ren, och blifver evinnerliga; Herrans rätter äro sanne, allesamman rättfärdige. De äro kosteligare än guld, och mycket fint guld; de äro sötare än hannog, och hannogskaka. Ock varder din tjenare igenom dem förmanad; och den dem håller, han hafver stor lön. Ho kan märka huru ofta han bryter? Förlåt mig mina hemliga brister. Bevara ock din tjenare för de stolta, att de icke få råda öfver mig; så blifver jag utan vank, och oskyldig för stor missgerning. Låt dig täckas mins muns tal, och mins hjertans tankar för dig, Herre, min tröst och min förlossare. En Psalm Davids, till att föresjunga. Herren höre dig i nödene; Jacobs Guds Namn beskydde dig. Han sände dig hjelp af helgedomenom, och styrke dig utaf Zion. Han tänke uppå all din spisoffer; och din bränneoffer vare fet. Sela. Han gifve dig hvad ditt hjerta begärar, och fullborde all din anslag. Vi fröjde oss, att du oss hjelper; och i vår Guds Namn rese vi baneret upp; Herren fullborde alla dina böner. Nu märker jag, att Herren hjelper sin smorda, och hörer honom i sinom helga himmel; hans högra hand hjelper väldeliga. De andre förlåta sig på vagnar och hästar; men vi tänke på Herrans vår Guds Namn. De äro nederstötte och fallne; men vi stå upprätte. Hjelp, Herre; Konungen höre oss, när vi rope. En Psalm Davids, till att föresjunga. Herre, Konungen fröjdar sig i dine kraft; och huru ganska glad är han af dine hjelp! Du gifver honom hans hjertas önskan, och förvägrar intet hvad hans mun beder. Sela. Ty du öfverskuddar honom med god välsignelse; du sätter ena gyldene krono uppå hans hufvud. Han beder dig om lif; så gifver du honom ett långt lif, alltid och evinnerliga. Han hafver stora äro af dine hjelp; du lägger lof och prydelse uppå honom.
Prinsen blandade sig i de dansandes skaror, och hans vanliga goda lynne återkom. TJUGUSJUNDE KAPITLET. Drottningens namnsdag 83 – Sophiedagen – firades på Ulriksdahl med skådespel. Konungen sjelf hade författat stora stycket: «Frigga«, der blott fyra personer uppträda: Oden, då spelad af baron Barnekow, Yngve af Peyron (i hofkretsen kallad «lille Peyron«), Frigga af fröken De la Gardie och Ejvor, Friggas prestinna, af grefvinnan Hamilton. Lilla stycket var «Tillfället gör tjufven« af Hallman, men hvilket gick och gällde som Armfelts foster. Skådebanan öppnades med en prolog af Oxenstierna, innefattande det finaste och utsöktaste beröm till Sofia Magdalena. Prologen spelades af blott två personer: en Fée (grefvinnan Höpken) och Tiden (baron Armfelt). Efter skådespelets slut skildes hofcirkeln åt, utan qvällsvard; ty klockan 11 på aftonen började en maskerad i operasalen, dit man i stället hastade. Brist på dansande fruntimmer inom hofkretsen bidrog till beslutet att förflytta scenen i operahuset. Hvarken hertiginnan eller prinsessan dansade, och den sednare hade till och med förbudit sina uppvaktande att nu deltaga i detta nöje 86, hvartill anledningen ansågs vara, att sorgeåret ännu icke tilländalupit efter enkedrottningen, och att sorgen ännu icke var aflagd efter hertigen af Småland, som, sju månader gammal, aflidit den 23 Mars 1783. Men för glädjens kung var det omöjligt att inställa sina nöjen tills sorgtiden hunnit sitt slut. Sedan Gustaf ett par timmar uppehållit sig der, gaf han Armfelt armen och for hem. När de blifvit mellan fyra ögon, tog konungen till ordet: – «Du har länge bort märka den förändring, «som föregått i mitt lynne, och den djupa mjältsjuka, «som framtränger oaktadt allt mitt bemödande att «dölja den för allas ögon.