Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har man wederbörligen först för den Swensta Lanea-Lapimlikens säkerhet, dä man genom et beslut, som dcsiutom i alla afseenden, rakt motsäger Lan^uelw förbindelser, later den silfwer-konll, hwarmed Lanco sedlarna dageligen borde infrias, i stället npwäxa til et ansenligt samladt förråd, som genom et nytt och icke olagligare beslut cm det-föregäendc, kan tilgripas när som häldst och kan amvändas til hwad som hälst; Har man bättre och redligare sörjt för samma säkerhet , dä man later nysinämnde Lanoo - (iaximlikj. jamnlikt mednu warande ägare af Riksgälsmyftt, dela mädan af et pappersmynt, som skall hällas L warde genom en silfwerkonä, hwars framtida werklighet til en dryg del beror af en kuxproneraä förmåga och en mera päräknad än gifwen will)a at amamda den, och hwars besiutna och kalida belopp tros kunna hälla en til numerairen dubbelt större fedclmafla i werkligt och oföränderligt warde? Har man bygt sit källom pä en werkeligen fast grund, enär detta, fom nysi sades, hwilar pä den förmodan, at man ur et wifleuligen icke i allmänhet rikt Samhälle, stall inom en tid af et eller twa Är, och oberäknadt den manliga och i alla fall förhöjda beskattningen, kunna til Statens tjenst framsucka och framtwinga Millioner Rrdr i silfwer eller andra redbara waror? Huru har man fortfarit at för denna byggnad bereda fast grund, när man trott sig genom denna, icke i werkligheten, utan i förmodan, fr arn lä ekade och fr a lutning ad e bestämda summa af trlillionei R:dr kunna hälla en til räknewärdet dubbelt större summa pappersmynt, i werkeligt silfwerwärde.
* V i anteckna då främst, att den, s o m först skänkte djurskyddstanken här lif, var den nyss bortgångne, varmhjärtade människoo c h djurvännen, skalden, statsrådet Z. Topelius. Det var också han, s o m gaf oss valspråket: » Rättvisa m o t alla », detta valspråk, s o m vi djurvänner städse m e d oförskräckthet skola lystra till under k a m p e n för vår goda saks framgång. Det var ju äfven han, som visade oss, att vi kunna hoppas på framgång för våra sträfvanden, först då vi vunnit det unga släktet för vår sak. D e t var slutligen Z. Topelius, s o m senterade kvinnans betydelse på det nu antydda arbetsfältet. Den af statsrådet Z. Topelius till lifs bragta tanken tog sig till en början ett synligt uttryck i de barnföreningar till småfåglarnes skydd, hvilka, under n a m n af » Majföreningarna i Finland », en tid framåt existerade härstädes, för en tid d o g o bort, m e n senare efterträddes af Sylviaföreningarna, hvilka n u räkna flere tiotusentals m e d l e m m a r. Så småningom begynte d o c k jämväl äldre personer sammansluta sig till föreningar m e d ordnad verksamhet för att arbeta för djurskyddssakens befrämjande i vårt land. Den äldsta djurskyddsföreningen i Finland är den i Helsingfors, hvilken den 1 d e c. detta år kan fira sitt 25-års-jubileum. På samma ort verkar jämväl en annan, Djurvännerna b e n ä m n d, s o m räknar sin uppkomst från den 14 n o v e m b e r 1892. Båda dessa hafva, isynnerhet under de sist förgångna fem åren, verkat m y c k e t för djurskyddets framgång både på egen ort o c h långt utom dess hank o c h stör, o c h var det jämväl den förra, » Helsingfors djurskyddsförening », såsom dess officiella n a m n lyder, s o m tog initiativet till detta första allmänna djurskyddsmöte i Finland. Det blefve för vidlyftigt att här i detalj annotera h v a d allt landets djurskyddsföreningar utfört under den tid de existerat.
Hedrénr "Uinsäden, eller som den rätteligen efter sitt gamla anslag benämnes, Vinoch Byggnads-säden, har från reformationens första ålder ansetts vara en den Evangeliska Kyrkans medlemmar tillhörande laglig rätt. Man ville ifrån första stunden begagna alla medel att besegla den protestantiska frigörelsen från Romerska kyrkans missbruk och tvång. Och ibland dessa mede! var sacramentens obehindrade bruk i deras fullständighet icke det minst dyrbara. Nattvards-vinet valett insegel icke allenast på evangelisk frihet, utan oek på evangelisk förening. Jag troi-, att denna opinion ännu i kyrkan lefver, och önskar, alt den mätte lefva.. Alla gamla kyrkor njuta ifrågavarande anslag i större eller mindre mått; och de i senare lider byggda hafva till stor del successivt dermed blifvit hugnade. Tiden må kanske hafva växt ifrån de gamla opinionerna i della, som. i mycket annat dylikt. Men de kosta dock Stats-Gassan obetydligt emot hvad kyrkan föi lorar. Jag röstar för bifall till de båda föi sumlingarnes billiga; begäran om anslag till virioch byggnads-säd!' Häruti instämde Prosten Stenhammar.. Vid 3:dje punkten,. litt. a. Rörande förhöjd t anslag till Universitetens materiella behof. Af Herr Biskopen m. m. Hedren'. ”Emot delta beslut reserverar jag mig. Jag anser både orättvist och skadligt att, utan giltiga orsaker, göra en sådan skillnad emellan Rikets Universitet. Allraminst synes mig Upsala Läroverk hafva gjort sig förtjent af denna utmärkelse, sorn icke annorlunda kan anses ”än som ett förminskadt' förtroende.” Häruti instämde Herrar Doctor Agrellj, Professor Thomander, samt Prostarne Astrand och Ahlqvist. Af Herr Prosten Stenhammar'. ”Jag reserverar mig likaledes, och beklagar alt Upsala Academi, hvars behof, såsom af Kongl. Majrts Nådiga Proposition inhemlas, ot v i f vela h t ig t äro ungefärligen i den mon större, sorn de studerandes antal icke haft den lyckan att inom Utskottet ega en lika verksam och gällande förespråkare som Lunds Academi.*’ 16 Ståts-Utskottets Utlålandej 2V.-0 62.
Utskottet måtte föreslå ett stadgande af det innehåll, att beträffande koslnaderne för besättnings hernförskaffande vid de i 59 § omnämnda händelser, redare, om allmänna medel icke härför varda anslagne eller funnes att tillgå, ansvarade icke personligen utan endast med fartyg och frakt. Uti denna §, hvars redaktion jag i öfrigt icke kunnat gilla, har jag ansett böra införas det stadgande, alt sjömans skiljande från tjensten, om det ock ovilkorligen må ske enligt belälhafvarens vilja eller hans godtycke, dock skall verkställas genom afmönstring eller inför en i sådant afseende behörig tjensteman, och att, om det skulle ifrågakomma å en utrikes ort, der Svensk konsul icke finnes, befälhafvare!) borde om förhållandet kunna förete intyg af tvänne trovärdige helst Svenske män, i öfverensstämmelse med hvad uti England, under utsättande af bölesansvar för befälhafvarens uraktlåtenhet härutinnan, är vordet föreskrifvet. (The Merchant Shipping Act, 1854, sec. 207.) § 74. Genom användande af ordet »rederiet» i denna § skulle väl, till följd af enskildt vållande af en huvudredare, som, efter Utskottets förslag, måste utväl jas, medredare enligt 12 § kunna åläggas personlig ansvarighet och sålunda komma att förlora icke blott sin andel i fartyget utan äfven i öfrigt kanske det för hans bergning nödvändiga, som han visst icke velat eller rimligen Särskilda Utskottets Betänkande JM 2. 39 synes hafva bort genom delegande i ett fartyg äfventyra.
Baron de Besche har varit öfver till afdelningen B; fram på morgonqvisten kommer det att smälla. » » Ska vi segra eller bli slagna, herr general? » frågade hon med ett litet skälmaktigt leende. » Ja, gunås, grefvinna, vid sådana här tillfallen är ens öde redan afgjordt på förhand, och det lär väl bli vi, som den här gången få rymma faltet. » » Men försvara er så länge som möjligt, mina herrar, annars gå vi miste om er alldeles för snart. » Generalen och baron de Besche bugade sig leende som ville de försäkra, att man för nöjet få stanna qvar på Räflinge gerna skulle slåss till sista man. Nu närmade sig flere officerare, och samtalet antog en annan vändning: man kom in på en skandal, som nyligen timat i förnäma verlden, och hvar och en drog sitt strå till stacken. Zoé hörde på och förvånade sig i tysthet öfver, hur män af verld kunde lika bra som qvinnorna den kosmopolitiska konsten att tala illa om sin nästa. Generalen och baron de Besche voro de enda, som sökta urskulda — » det fans ju så mycket, som verlden inte kände! » — » han var ju så ung och kanske litet excentrisk! » — men generalen och hans adjutant blefvo öfverröstade — » det var oförlåtligt 1 » — » han var ett niauvais sujet och hon — nå ja hon ... » Och så ryckte man på axlarna, smuttade på téet och såg ut som idel oförvitliga samveten. » Ja, prata, ni, » yttrade plötsligt baron de Besche, » jag tycker om att folk ännu kan göra dumheter; det bevisar åtminstone en smula hjerta. » » Men man ska inte ställa till skandal, » förklarade en flintskallig, utlefvad kapten, som aldrig något år försummade sina sex veckor i Wiesbaden. » Nej, konsten är att sköta sina intriger fint! » ljöd det andäktigt i korus. » Oh, mina herrar, en sådan moral! » utbrast grefvinnan med en harm, som icke var låtsad.
Den 22 Januarii 1818; Bref till Bergscollegium ; genom hvilket Bref, uppå bemäldte Collegii underdåniga förfrågan, huruvida böter för försummadt upprop eller förfallolöst uteblifvande från Bergs-Tings-Rätterne antingen borde, på grund af Kongl. Brefvet den 10 November 1693, fastställas till lika belopp med hvad, för försummadt upprop eller förfallolöst uteblifvande från Lagmans-Rätterne, stadgas, eller, enligt Lagens föreskrift uti 12 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, till lika med hvad, för ifrågavarande uraktlåtenhet å Parters sida vid HäradsRätterne, bestämdt är, Kongl. Maj".t i Nåder förklarat, att, som de Stadganden, hvilka enskildt röra Berg-Verken i Riket, innefattade ämnen, som icke finnas intagne i allmänna Lagen, och Högstberörde Kongl. Bref af den 10 November 1693, angående beräkningen af böter för Parters uteblifvande från Bergs-TingsRätter, ej eller vore, genom något sednare förordnande, ändradt eller upphälvet; samma Bref 9° alltså borde tjena vederbörande till underdånig efterrättelse. 2:0 Den 17 December 1818; Förklaring af 10 Cap. i §.
Grefve Axel Pontus von Ro sen under den 24ide Januarii 1816 (införd hti Inrikes Tidningen den 2 2 Februarii samsta år) i Nåder behagat förklara Herr Grefven, General - Majoren och Landshöfdingen Kongl, ^fajits Nådiga välbehag öfver UppbördsVerkets 17 52 Stats-Vtskottets ■ fieltinianderi. skick uti det Herr Grefven, General - Majoren och .Landshöfdingen Nådigst anförtrodde Län. Under tiden eller kort efter Urtima Liks* dagens slut inkom till Riksgälds-Contoiret Suni* mariska Redogörelsen för år 1814, hvaruti balancerades, såsom i Länet innestående, uppå 1814 och förra arens Bevillning samt 1815 års Capitationsafgift, icke mindre än 353,83g R:dr 30 sk. 6 r;st. Detta förhållande med uppbörden i Götheborgs och Bohus Län anmältes af Her* rar Fullmäktige hos Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar - Collegium uti skrifvelse af den ar September 1815, då tillika uppgafs, att, i afräkning på ofvauderörde balancerade Summa, hade imellan den 1 Maji 1815, då Redogörelsen är afslutad, och till den 21 nästderpå följde September till Riksgälds - Contoirets Gassa blifvit lefvererade 198,411 R:dr 40 sk. 4 r.st, så att återstoden sistberörde dag utgjorde 155,427 R:r 38 sk. 2 r:st Banco. Straxt härefter ankom Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Herrar Fullmäktige af den 19 September 1815 med bifogad afskrift af Kongl. Majus under samma dag till Dess i Nåder tillförordnade Krigs-Commitée aflåtne Nådiga Bref, rörande Krigsskuldernes liqviderande.
Län i 1,676 R:dr 4 sk. 1 rst., tillsammans således 20,964 R:dr 28 sk. r rst.; att Rikets Siänder vid såväl 1 3a8—1 83o årens, som sistlidne Riksdag meddelat ett anslag af omkring 1,600 R:dr årligen alt af Riksgälds-Contoiret, på skeende reqvisition, utanordnas, för att till Rolehåliarne viri Regementet utbetalas , hvilket anslag blifvit bestämdt att utgå intill denna Riksdag; att, med anledning häraf, Konungens Befallningshafvande i of vannämnde tvänne Län, för hvartdera Länet, reqvirerat ofvanberörde belopp hos Stats-Contoiret, sorn uti skrifvelse af den i3 i denna månad hos Riksgälds-Contoirets Herrar Fullmägtige anhållit att utfå nämnde belopp, tillsammans 20,964 R:dr 25 sk. 1 rst. för alt till rotehållarne utdelas; samt att Stats-Comoirel uti samma skrifvelse meddelat Herrar Fullmägtige, alt, då, enligt 13 §. i ofvanåberopade Nådiga Inslruction, de till understöd berättigade rotar vid Westerbottens Regemente borde undfå sin tillständiga anpart af den större, mot roteringskostnaden svarande, ersättning, som komtne att af samtlige i skatt ingångue nyhemman i bägge Länen erläggas, så länge och intilldess den förestående provisionella rotejemkn ngen blifvit i behörig ordning fastställd, utbetalning för år 1840 och påföljande år äfven torde ifrågakomma. Jemte det Utskotten nu fästa uppmärksamheten dervid, att ofyannärande af Stats-Contoiret från Riksgälds-Contoiret reqvirerade medel motsvara endast del belopp af rolevacance a (giften, som till Siats-verket influtit - Slatssamt Allm.
Gods, som, utan befälhafvarens vetskap, blifvit fördt ombord, eger han att på aflaslarens bekostnad landsätta i aflastningsorten eller ock, om han låter det i fartyget förblifva, för detsamma uppbära den högsta frakt, som i atlastningsorten vid samma tid betalas för dylikt gods under sådan resa, som den fartyget företaga skall. § 84. Har befälhafvaren tagit gods ombord utan att öfverenskomma om viss frakt, eller är mera gods aflastadt än aftaladt varit, erlägges för det förstnämnda godset gångbar frakt, och för det sednare samma frakt, som för det gods, hvarom aftalet handlar. § 85. Der, i annat fall än § 114 omförmäler, gods, utan befraktares tillstånd, flyttas i annat fartyg, vare han berättigad till ersättning för all derigenom uppkommande skada. § 86. Ej må befälhafvare, utan aflastarens tillåtelse, stufva gods i fartygets båt, eller hänga det på sidan utombords; sker det, ersätte han aflaslaren all skada. Lag samma vare, der han, utan uttrycklig tillåtelse, lastar något på däcket, utom sådant, som anses såsom däckslast, efter hvarje orts bruk. § 87. Befraktare af helt fartyg stånde fritt att lasta det fullt eller icke, men ege icke att fordra afdrag å betingade frakten, för hvad som i fulla lasten brister. Vill 22 han fraktslutet häfva, uppsäge det hos fartygets befälhafvare innan liggetidens utgång och innan fartyget från lastningsorten afseglat, samt erlägge då till befälhafvaren hälften af den betingade frakten, derå belöpande kaplake och ersättning för öfverliggedagar, om sådana egt rum. Är fartyget befraktadt för flera resor, erlägges för den första resan, som ej kommer till stånd, half frakt, och fjerdedel frakt för hvar och en af de öfriga. Är resornas antal ej bestämdt, bedömes godtgörelsen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag som i § 321 sägs.
Jag hemställer således att Ståndet ville, med vidblifvande af sitt förra beslut, förklara att frågan skall förfalla. Uppå härefter framställd propos., vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, med förklarande att R. o. Ad. fann den fråga, i afseende hvarpå StatsUtsk. föreslagit den uti förevar:de mern. omförmälda voter:s-propos., hafva till följd af RiksSt:ns derom fattade beslut förfallit. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 308, i anledn. af erhållen äterremiss å utlåt. Föredrogs, men lades, på begäran af Hrr von Hartmansdorff, A ug., och von Hohenhausen, Mich. Sil v., ånyo på bordet StaisUtslcs i gårdagens plenum bordlagde mern.: N:o 309, i anledn. af erhållne återremisser å 2:ne §§ i det mern. N:o 280 bifogade förslag till stadganden i riksg:s-kont:s nya reglemente; och N;o 310, med förslag lill reglementariska stadganden, angtde de på riksg:s-kont. anvisade kreditiver. Föredrogos och biföllos Statssamt Allm. Resv.- o. Ekon.- Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda utlåtm: N:o 69, i anledn. af väckt fråga om ett statsanslag af 1000 r:dr b:co för uppförande af eli. skolhus i Södra Finnskoga kapellförsamling af Carlstads stift; och N:o 70, i anledn. af väckt fråga om förändring af nuvaride sältet för presterskapets aflönande, biskops-embetenas indragning m. m. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., och Gr. Lagerbjelke, Gust., Stats-samt Allm. Besv.- o. Ekoo.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
De båda ingeniörerna mätte flodens djup och beräknade slussarnes höjd — ty detta var j u den en gång för alla gifna riktningen — och så anlände de till Nicaraguasjön. De seglade omkring på den stora sjöns oroliga vatten, de inträngde i dess tillflöden och beundrade denna rika natur. Hos Faithful uppväckte den idel fröjd och beundran, men hos Gunnar födde den ett slags vemodsfull beklämning. Han, som aldrig egentligen kännt hemsjuka, började nu lida däraf; men han bekämpade den med hela sin viljekraft. Så närmade sig den tid, då Faithful skulle resa hem med sin onkel. De båda unga trolofvade rodde tillsammans i en liten indiankanot ut på en lugn vik. Hvitstammiga heliconier stodo ända nere i vattnet, emellan mörkbladiga ficusarter slingrade sig blommande lianer, och på trädens grenar växte underbara orchideer, s o m sände sin döfvande vällukt långt utåt sjön. Brokiga fåglar svärmade i träden, de amerikanska skatorna skreko och sladdrade, en svart fiskörn sväfvade med utsträckta vingar öfver vattnet, och de små hvita hägrarne garnerade stranden likt en skumkrans, uppkastad af vågen. » Sjung för mig !. Sjung, min fågel Fenix! » sade Faithful. » Sjung en af ditt hemlands sånger! » På Gunnars läppar föddes omedelbart, han visste icke huru, den gamla vemodiga sången: » Vid Michaelidagen, s o m faller in i år. Tänker jag bege mig härifrån. — Och ingen hafver jag, som sörjer mig här, Ej heller fäller jag någon tår. » Den nordiska sångens vemodsfulla toner sväfvade ut öfver vattnet och dogo bort. Gunnar kände, att den uttalat hans innersta tanke. Han skulle ej sörja, när han lemnade delta jordiska paradis, snarare glädjas. Morgonen därpå skildes Gunnar från mr Finestone o c h Faithful. Han lofvade att påskynda sina undersökningar och komma efter så fort s o m möjligt. » Och jag, » sade Faithful, » jag skall arbeta på en ny bur åt min fågel Fenix. Men gå nu ej här och skaffa dig feber! » tillade hon ömt.
Idufvudsakliga syltemålet med min motion har varit, att de med tidningars utgifvande redan sysselsatte persöner skulle erhålla en ökad moralisk förbindelse att utgifva våra discussioner i sådant sammanhang, att man icke först finge läsa omdömen om motioner eller yttranden, utan underrättelse om hvad som varit yttradt; men ingalunda har jag velat tillkännagifva något klander eller missnöje öfver det sätt, hvarpå mina yttranden blifvit uppfattade. Jag har trott, att allmänheten i landsorterna icke kan vara tillfredsställd med de upplysningar, som erhållas, i den mån man allt iner och mer intresserar sig för våra förhandlingar, och att följaktligen våra yttranden i allmänhet borde mera noggrannt och utförligt refereras. Frih. Ridderstolpe* Fredr.: jag är till en del förekommen af Gr. Horn uti angifvandet af det skäl, på grund hvaraf jag sluter mig lill motionärens önskan. Utom hvad Gr. Horn anfört, finner jag för min del, att, såvida motionärens förslag är ett steg att undvika våra protocoll, Ståndet deråt bör egna en större uppmärksamhet. Detta ang:de saken. — Hvad sältet angår, och då här blifvit föreslaget att öka capitations-afgiften, får jag mig deremot reservera, emedan jag med visshet känner, att en tillökning i denna afgift skulle vara tryckande för många af detta Stånd, hvilka bo i landsorterna. Jag föreslår derföre, att, med afseende å motionärens önskan, en prcenumerations-lista måtte blifva att tillgå på vår klubb, till anteckning för dem, som önska ett eller flera exemplar af tidningen, hvaraf de, som hade råd dertill, kunde skicka exemplar till vänner eller bekanta i landsorterna, hvilkas omständigheter icke tillåta dem alt hålla denna tidning. Jag tillstyrker motionen, och att Utsk. måtte deråt egna större uppmärksamhet. Gr. Hamilton: Äfven jag delar motionärens önskan, alt olägenheten af oriktiga eller stympade framställningar af våra yttranden i allmänna tidningarna måtte förekommas; och det är således endast derföre, att jag funnit Gr. Frölichs förslag vara förenadt med alltför stora ekonomiska svårigheter, som jag satt mig emot motionen.
Emot en sådan inkonseqvens, hvilken jag vågar tro är i ögonen fallande, har jag förgäfves höjt min röst, och gör det fortfarande, ty att, då fråga är om en i högre pris stående vara, hvilkens anskaffande endast är den mera bemedlade möjligt, nedsätta tullen, under det man likväl låter en annan visserligen mindre dyr, men för allmänheten i ojemförligt högre grad behöflig vara, bibehålla en proportionsvis vida högre tull, är, efter min öfvertygelse, både orättvist och, ur viss synpunkt betraktadt, äfven mindre välbetänkt. Mitt påstående om vinnande af rättelse härutinnan, förutser jag dock torde komma att öka antalet af de fromma önskningarne. ' En annan punkt, den jag ej heller ansett mig böra med tystnad förbigå, är det beslut, Utskottets pluralitet fattat, angående utförseln af tackjern, och i sammanhang dermed, bestämmelsen om utförselstullen derå. Då principen om rättigheten för BeviUnings-Ulskollels Betänkande, M S. 115 tackjernets utförande en gång antagits, förefaller det tnig nemligen klart, att utförselstullen derå bör stå i sådant förhållande till utförselstullen å stångjern, att det förras utförande icke blir en omöjlighet. Nu är emellertid utförselstullen å tackjern föreslagen till 3 R:dr 16 sk. skeppundet, men den å stångjern till allenast 4 sk. för hvarje skeppund, hvadan den naturliga följden af en sådan åtgärd måste blifva, att det förra icke kan, utan förlust, exporteras och att således de tackjerntillverkande bergsmännen fortfarande komma att bero af de stångjorntillverkande bruksr egarnes godtycke. Det förhatliga af en sådan tull-lagstiftning ligger i öppen dag, utan att vidlyftigare behöfva omordas.» STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOII. Tnrif för införseisiuiien, ät följd af en särskild förteckning å varor, sorn är o vid införsel tullfria.' Agat, arbetad: oinfattad infattad, väges med infattningen och fortullas såsom den.
I ett långt samtal utvecklar kansleren Lars Andersson inför konungen skälen för indragandet af klosteregendomarna och för införandet af en ny religion. — Sc. 7. Jöns Svinefoot, påfvens legat, och Hans Brask uttala sina farhågor för möjligheten af en förestående religionsförändring i Sverige. — Sc. 8. I en monolog förtäljer Jöns Svinefoots broder, Olaus Magni, att hans bror, som nu blifvit erkebiskop, har af konungens yttranden väl märkt, att han är lutherska läran tillgifven. — Sc. 9. Peder Sunnanväder och Mäster Knut klaga, att de oförskyllt blifvit afsatta derföre, att de vilja uppehålla den gamla läran; de besluta att göra uppror i Dalarne. — Sc. 10. Biskop Brask skildrar bekymrad för Thure Jönsson den nya lärans framsteg och förespår den gamlas undergång. Tredje akten. Jöns Svinefoot beklagar sig i en monolog öfver Gustafs uppträdande i Upsala, hans förordning om klockorna och indragning af Gripsholm. — Sc. 2. Olaus Petri och Lars Andersson samtala om reformationens framsteg, om uppträdet emellan erkebiskopen och konungen i Upsala samt uttala den förmodan, att erkebiskopen ”tör resa ur riket. — Sc. 3. Peder Galle jemrar sig i en monolog öfver kyrkans nöd, erkebiskopens flykt till Polen och Mäster Knuts och Peder Sunnanväders öde. Nu återstå endast han och Brasken. Sedan utfar han mot Olaus Petri, som förvänder biblen och ej vill antaga påfvens tolkning, och hånande frågar han, med hvilka tecken denne bevisat sin tro, han ”Kan ej giöra helbregd en koo.” — Sc. 4. Thure Jönsson berättar för sin hustru Anna, konungens faster, att konungen i Westerås tvungit biskoparna till eftergift och påbörjat räfsten, men tillägger: ”Röör på Trumman och slå alarm: Bom Bidi Bom. Tråts iagh skall någon til behagh Blifwa en kättare i dagh.” — Sc. 5.