Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär Bolaget således, ”med afseende på Actieagares möjligen bristande ”förmåga, trott sig böra upphäfva de vådliga på. ”följderne af försummad inbetalning, intill nästa ”ordinarie Bolagsstämma, likväl med förbehåll af ”den förändring i nämnde uppskofstid, hvartill ”Riksens Ständers blifvande beslut vid en möjligtvis dessförinnan inträffande Riksdag kunna ”föranleda, och då Bolagets tillgångar för arbe’. tets drift ej tåla någon förminskning, hafva vi ”öfverenskomma att den å det insatta Kapitalet för - Den 15 Oetobcr f. m, 369 ”förfallna tvenne års räntan, nu, genom insättning ”å Actierne, må qvittas, och, på det lika rätt indora Bolaget måtte iakttagas, den Actieägare sorn ”nu icke insätter skillnaden mellan oftanämnda ”ränta och 10 procent af det tecknade Kapitalet,' ”vid framdeles skeende insättning, böra godtgöra ”ränta ä § procent i Månaden för denna skillnad, ”från ultimo December innevarande år, hvaremot, ”i afseende på denna inbetalning, all straffränta ”äfvensom Actiemas hemfallande till Bolaget för ”de uteblifvande försvinner.” ”Med dessa underdåniga framställningar nal”kas Götha CanalBolag Eders Kongl. Maj:ts (Thron ”med fullkomlig underdånig tillförsigt, att Eders ”Kongl. Maj:t i Nåder deri skall täckas finna ett ”nytt prof, ej allenast af den aktning
Sådant är likväl i grundlagen förekommet genom ett stadgande der, sorn säger, att förändringar i grundlagen ej må ske vid en riksdag, ulan först sedan förslaget hvital lill deri andra. Hr von Harlmansdortf har åbéropat 106 § Reg.F. och förmenat, alt 6 § i ansvarighetslagen dermed står i öfverensstämmelse. Jag medgifver gerna alt sä kan vara; men jag har åberopat 29 § Riksd.Ordn., och der är Constit.Utsk. ålagdt såsom en pligt, hvad sorn uti 106 § Reg.F. blott detsamma tillkommer såsom en rättighet, nemi. att ställa den Statsrådets ledamot, som handlat emot grundlagens föreskrift, under tilltal inför Riksrätt. Hvad vill del säga, all ställa någon under tilltal inföi en domstol, då man vet, alt ieke någon lag linnes, hvarefter den tilltalade kan dömmas? Sådant är ju ett uppenbart gyckel. Jag begriper derför icke, hvarföre ej Hr von Hartmansdorff, sorn sjelf är ledamot af Constit.Utsk., har der till \ liga hr i nga t förslag till förändring i 29 § R iksd.Ordu., så att del ej må blifva ett bestämdt åliggande för Coust.Utsk. alt ställa Konungens rådgifvare under tilltal inför Riksrätt för hvarje det ringaste fel? Så tror jag man hurde lillvägagå, för att få grundlagen och ansvarighetslagen i öfverensstämmelse med hvarandra. Man har sagt llere gånger, tilt man ej hurde öka ansvarigheten för Konungens rådgifvare, hvilket jag äfven anser vara fullkomligt rikligt; men jag vet ej att här är fråga om alt öka någon ansvarighet, utan är här endast fråga om att fä ansvarighetslagen i öfverensstämmelse med grundlagen och sä redigerad all den äger sammanhang. Gr. Gyldenstolpe: Jag får förklara, att jag instämmer med de värde ledamöter, hvilka anse della 2 morn. hvarken höra eller kunna bifallas, och della pä grund af de anmärkmr, som af Hr von Hartmansdorff blifvit gjorda, äfvensom pä grund af de reservationer som åtfölja Ulsk:s betänk.
R:dr blifvit begärde för åtskillige anskaffningar åt Upsala Universitet, i hvilken omständighet Rikets Ständer redan, genom underd, skrifvelse af den 3o sisllidne October, sig yttrat; och har E. K. M.,— enär införandet af ett fondsystem ansågs icke allenast grundlägga möjligheten, att, utan allt för stora uppoffringar, bereda utvägar till Rikets försvar, i händelse af krig, utan ock innebära en garantie emot tillfälliga missbruk af Bankens credit, hvarigenom myntbestämningens bestånd skulle säkrast betryggas, — i afseende på anskaffandet af den erforderliga summan föreslagit: att Riksgälds-Contorets obligationer å tre millioner R:dr måtte ställas till E. K. M:s disposition på det sätt, att dessa obligationer, ouppsägbara å långifvarnes sida och löpande med Bihang till R. St. Fröt. 1834 och i835. to Sami. t A/d. 65 514 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.O 278. 4 procents årlig ränta, som hvarje 6 månader med 2 procent erlades, skalle utfärdas successive, från och med 1835 års början, med 600,000 R:dr om året, samt 2 proc. af ursprungliga capitalet årligen anslås, för att, jemte öfriga besparingar och öfverskott, i Riksgälds-Contoret användas till obligationernas amortissement, medelst successiva inköp med beräknad och tillagd ränta på ränta; hvarjemte Riksgälds-Contoret förmodades kunna bestrida de sålunda ifrågakomne utgiflerne, utan alt nu gällande allmänna bevillning, eller andra till Riksgälds-Contoret ingående afgifter, behöfde i någon mon förhöjas.
hennes g ö r a s till ej utan Fru dock, är också en » ära viktig i Västra d e t är förenad med fadern, o c h blef redaktör skull. den, som häfstång äktenskap Teodor tankeutbyte Själf af sin tids m e r a framstående mening umgicks dens mera sander, gästfrihetens, nära m e d bemärkta bland Björnstjerne P. personer, d e t B o r g s k a h e m m e t v a r o c h är ä n n u sann hvilka Baijer, ett redaktör af samtio c h kvinnor i Skansärskildt Björnson, Lars Fredrik och en m ä n g d män må Hierta, nämnas prof. L y - Nils Lilja, E m i l K e y, G. Ahnfelt, H. o m g i f n i n g skulle ha inflytande på en så rik i välgö- spörsmål, s i g a f sin tidd ä r e m o t ej så o v a n l i g t, att hennes bidrager särskildt och då Vid sidan med ett nå- men Och man öfver ämnet humor med lagom gång red e t är n å g o t ä m n e, s o m henne. förfogar en, sällan allmängiltig natur, dock, när hon eller ö n s k a r hon numera intresserar att råd chef. af m e r a det händer en finner beaktansvärd lämpar satirisk sig, v ä l g ö - krydda. dag intäta, p å senare tid stockholmsbesök har vudstaden ej blott årligen fru underhållit återkomBorg i gamla hufintima vänskapsförbindelser, utan äfven förvärfvat sig talrika nya. Men — landtbrukare, och plikt, hon enligt vår mening, ej beatt rehyser h o n blifvit ställd, utety för sin råd. Borg vara liksom deu, hvars bild vi bär ofvan i d a g bringa vår läsekrets, bör, » lösning, förmå arbetande.
Jag underkastar mig aldrig hwarken en oförtjent warning eller compliment af Herr Grefwen och Landtmarffalken, utan anser det beflutet stridande, sä wal emot RegeringsForm, som Riksdags-Ordning. Jag begär det, som aldrig nekats missdådare och missgerningsman, ac erhälla laga Ransakning och Dom; manne det da kan nekas en af Riksens Ständers Representant - Den 6 Mars. 187 kanter? Jag anropar Lagarnes helgd och en rättwis Monarks beffydd. Friherre 8tael von wolstein ropade, at det wore emot war Riksdagsmanna-rätt, at ej fritt fä tala, utan för sine yttranden har wara ut, satt för warningar Och fortsattes sälunda af nägra röster någon stund bemödandet, at hindra Landtmarffalken, som ständigt med klubban asta» de ljuv, ar sig yttra. Herr Landrmarskalken ropade under bullret, för at återbringa ordning, och under en stigande oro hördes de fleste af Ridderffapet och Adeln understödja honom och fordra tystnad, men manga fortforo at satta sig deremot, och Friherre 8^1 von l^olLtein ropade, Nej, Nej, Nej, det ar en kränkning af war Riksdagsmanna-rätt, det kan jag aldrig tillåta Herr 6örsn 6 u 8 t ak, protegera emot all kränkning af Landtmarffalkens rätt. Ändteligen upkom någon tystnad, da Herr Grefwe» och Landtmarffalken fragade, om del wore Landtmarffalken tillåtit at tala? Ropades et allmänt Ja, Herr Grefwen och Landrmarskalken fortfor: Jag tror ej at hwarken Regerings-Form, Riksdags-Ordning eller någon Ordning kan tillåta någon, at neka Landtmarffalken rala, nar han äffar ljud. Här 288 Den 6 Mars. Här hördes Ridderffapet och Adeln med enhälliga och ofta uprepade rop instämma. Slutligen och under en djup tystnad yttrade Herr Grefwen och Landtmarffalken:
Det är icke hvarje dag, som J fån äran att se en filosof som förtrolig medlem af er för öfrigt aktningsvärda krets. Fågelsteken är god, min kära kock, men jag betvillar, att du kan tillaga en trana så bra som kocken hos min förträfflige vän och lärjunge antiqvarien. Blif icke sårad af min anmärkning, aktningsvärda kock. Jag påstår det icke med bestämdhet, ty öfverhufvud låter ingenting med bestämdhet säga sig. Jag endast tviflar, förstår du. Den som talade så, var ättlingen af Ifikrates, samme unge man, som en gång infann sig hos Petros såsom nådesökande, men då, vid det oförmodade mötet med Krysanteus, hastigt erinrade sig, att han gått vilse och egentligen ärnade sig till sin vän antiqvarien, biskopens granne. Den unge mannen, känd under namnet Kimon, bar nu en grof mantel med filosofiskt snitt och hade under ett års tid försakat barberarestugan, så att han, som naturen förlänat med god skäggvext, numera pryddes af ett ganska vördnadsbjudande filosofskägg. Dessa tecken antyda, att han tagit sitt parti och utbytt funderingarne på katekumenskapet och dopet mot funderingarne i vetenskapernas vetenskap. Han hade nu afgjordt slagit sig på filosofien, och som vi höra, på den skeptiska. Naturen och vänskapen hade gemensamt understödt den gode Kimons framsteg i filosofien – naturen, hvilken, som nämndt, begåfvat honom med stark skäggvext, och vänskapen, som förkroppsligad i antiqvariens person förlänat honom den grofva, men hela manteln. Man må dock icke misstänka, att det endast var skägget och manteln, som gjorde Kimon till filosof. Han var äfven hemma i logiken; det var just i ett ögonblick af lutter förvåning öfver Kimons färdighet uti att göra de mest utomordentliga hornslut och krokodilslut, som antiqvarien hade blifvit hänförd till sin frikostighet i afseende på hans beklädnad. Manteln och skägget voro endast de yttre kännetecknen, som han anlagt, för att vinna den aktning och det erkännande, hvarpå hans inre personlighet gjorde anspråk.
Till någon blek, förgråten mor, Gå till den sjukes hårda läger, Till publikan och sköka gå Och gå till dodens bädd också Och spörj en gång hvad der man säger! — Och man skall svara derifrån: Han Christus är, Guds ende son. » Om någon, då reformationen infördes i vårt land, hade frågat en af dessa Wirsénska auktoriteter om Brigitta var ett helgon, som kunde bereda tröst ochhjelp ät de elände, eller blott en syndig menniska, de skulle lika säkert sagt: hon är ett helgon. Man bör derför icke låta dem bestämma om en historisk tilldragelses karaktär. Det är en ständigt upprepad inbillning af dem som påstå sig försvara kristendomen, att de fysiskt eller moraliskt sjuka och förkomna skola bättre än andra kunna afgöra om religionens sanning: Wirsén tror detta vara att uppfylla hjertats kraf, medan det blott är att förakta förnuftets. Sista afdelningen af dikterna är minnesbilder. Jag skall bekänna att jag inte har läst den. * En af dikterna är prisbelönt af spanska akademien. Jag läste härom året en dikt, som var prisbelönt af svenska dito, och jag gör inte gema om det. Diktsamlingen i de partier jag studerat vitnar om tillbakagång. Det är alltid så: den som icke utvecklas går tillbaka. * Denna lucka i kritiken fylles i föregående uppsats. Red. “ Ett skämt. “ t Parisemovell af Gaston Bergeret. Ur Hevue poTitique et littéraire. » Röken generar er väl inte? » frågade en resande ett * fruntimmer, som satt midt emot honom. Hon betraktade honom uppifrån och ned, nedifrån och upp och svarade slutligen: » Nej, min herre ». Den resande, som redan höll cigarren i handen, ämnade just tända en sticka, då han hejdades af en ung och distinguerad person, som tagit plats vid motsatta dörren och som helt tvärt sade: » Mig generar röken ». De båda männen betraktade hvarandra ett ögonblick; den förre rökte icke, han bytte om waggon vid nästa station. Den unge mannen och det unga fruntimret blefvo ensamma. Hon var mycket illa klädd, och vid första ögonkastet fann man det märkvärdigt, att hon åkte i första klass.
Segerstedt, uti inlernnadt och till Lag-Utskottet ttmitteradt Memorial, uppå flera anförda skäl, väckt fråga örn sådan föra ndring uti Kongl. Majus Nådiga Kungörelse den 22 Mars 1811, angående vederbörandes åliggande att lemna Presterskapet del af Under-Domstolarnes Utslag, örn dem, som för Lagbrott blifvit tilltalade och sakfällde eller under framtiden ställde, att vid livarje Lagligen bevisadt brott Domaren må åläggas att efter omständigheterna pröfva och i Utslaget utsätta, om detsamma uti den dertill förvunnes prestbevis skall omnämnas, samt att, enär detta borde ske, Domaren måtte anbefallas att bestämma ett visst antal år, hvarefter berörde omförmålen ur bevisen må försvinna, så vida förbrytaren visat tillförlåtliga prof af bättring och ostraffiig lefnad, så att ett beständigt tillkännagifvande af ett begånget brott icke må hafva ruin i andra häpdelser, än då förbrytarens förbättring Synes mindre trolig och medborgares trygghet fordrar att hans vanfräjd är bekant, såsom vid alla brott, hvilka medföra ärans förlust eller flera gånger blifvit förnyade. I anledning af Högvördiga Pres-Ståndet8 vid Riksdagen 1810 i underdånighet gjorde anmälan om nödvändigheten deraf, att till vinnande af en för allmänna säkerheten erforderlig mälan Den 27 April.
Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottets den 4 och 15 dennes under N:o 220, 321 och n3o afgifne samt den 12 och 17. derpåföljde eftermiddagarne på hordet lagde; Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänka uden. 1:0 Angående utfärdande af en författning som bestämmer ordningen för faststäP Den ig November e, ra leise och ändrings sölande, i afseende på af Landtmätare verkställde Gärdes-gårds delningar. 2:0 Angående ändring uti Kongl, brefvet den 14, April 1791, samt Kongl. Förordningen om Landtmäteriet i Riket den 12 Augusti 1783, i hvad rörer föreskriften om Skiftens antal vid Storskiftes-förrättniugar. 3:o Angående Sjö-Lagens öfverseende m. m. Fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adelil bifailne, Utskot4ens ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarna. Ut Supra. S. D. Då nu å hyo föredrogs Lag-Utskottets den 10 dennes under N:o 225. afgifne, samt den 12 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande öfver Herr von Hartmansdorff, A. Memorial, innefattande förslag, om hvad vid Dagförklaringars utfärdande bör iaktagas ; faii:ii Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne Riks-Stånden bifallet, för dess del dervid låta bero. Ut Supra. S. JD.
N:o 26 framställda förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar återremitteras, med den af R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke förklarade anmärkn., att Utsk:s förslag icke är antagligt, utan den ifrågavar. grundlagsförändringen bör ske i öfverensstämmelse med det af bemälde ledamot afgifna förslag, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke Gr. Anckarsvärds förslag till gemensam tanke. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 39. Slutligen upplästes följande af Frih. Hamilton, Hugo, inlemnade förslag till gemensam tanke i representationsfrågan: l:o Riksförsamlingen utgöres af ett bestämdt antal ledamöter, ej utöfver 260, ej under 220. 2:o Dessa ledamöter dölas i två kamrar, af hvilka den andra eller yngre bör vara minst § talrikare än den första eller äldre. 3:o Till den yngre kammaren väljes: l:o) Genom electorer i mindre valcretsar ett visst antal, af alla de å landet boende personer, som, utan att hafva valrätt bland de högst beskattade, eftersom nedanföre i N:o 3 bestämmes, Den 11 Mars f. m. 135 a) äga eller under flerårig eller till tiden obegränsad besittning innehafva hemmantal, eller annan dermed jemnförlig egendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är alt påräkna; c) äro i rikets eller annan allmän tjenst, vare sig civil, militär eller ecclesiastik, eller från sådan tjenst med pension erhållit afsked; 2:o) Antingen genom electorer eller, der sådant tjenligare anses, genom omedelbart val i särskilda valcretsar, ett visst antal af städernas innevånare, som icke efter N:o 3 äga valrätt bland de högst beskattade; och 3:o) Genom omedelbara val i större valcretsar, dock minst en inom hvarje län, ett visst antal af afla ä landet eller i stad boende personer, som äro taxerade till högsta bevillning för egen dom, embete eller näringsyrke.
Ytterligare hafva till Utskottet blifvit inlemnade af herr Nils Rudolf Munck af Rosenschöld trenne; memorialer, innehållande anmärkningsanledningar mot: a) Stats-rådets samtliga ledamöter; b) H Exc. herr Statsministern för utrikes ärendena; och c) föredragande Stats-rådena och cheferna för Civil-, Finansoch Landlförsvars-Deparlemenlena. Konstitutions-utskottet har tagit kännedom af dessa anmärkningsanledningar och funnit desamma, med undantag af dem, som genom Utskottets förestående beslut och memorialet n:o 3 äro besvarade, icke förtjena alseende. En af komministern Schagerberg mot föredragande Stats-rådet och chefen för Ecklesiastik-departementet hos Konstitutions-utskottet motivierad anmärknings-anledning har Ulskottet icke heller funnit af beskaffenhet, att den till någon åtgärd kunde föranleda. Stockholm den 6 Mars 1848. Reservationer Kcmstilutions-Utslcoliels Memorial, N:o 4. 25 Reservationer.
Om tiden för de Riksdagar, till hvilka Konungen Ständerna kallar, lärer Konungen i Nåder Hofrätterna förständiga. Om tiden åter för sådane Riksdagar, till hvilka Regenten eller Regeringen, eller ock, enligt Regerings-Formens 95 §. de i densamma nämnde vederbörande kalla, åligge det dem att Hofrätterna underrätta. §. 23. l:o. Samma dag, då Riks d gens öppnande kungöres, utnämne Konungen Landtmarskalk för Ridderskapet och Adeln, samt lill Talman för Preste-Ståndet Är - Konstitulions-Vtskottets Memorial JM 8. kebiskopen, eller, om han är sjuk eller frånvarande, elier hans Embete ledigt, någon annan af Biskoparne. Sedan Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, på behörigt sätt blifvit constituerade, hegare de hos Konungen medelst Deputationer, deras Talmän, hvilka Konungen då förordno. Enär Landtmarskalk eller Talmän under Riksdagen af sjuklighet eller andra anmälda laga förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Ridderskapet och Adeln af den främste närvarande Ledamoten, enligt Riddarhus-Ordningen, och i de öfriga Stånden af vice Talmän, hvilka likaledes, vid Riksdagens början af Konungen utnämnes. Under det Borgareoch Bonde-Stånden samlas, och innan deras Talmän lörordnade äro, föres tillsvidare ordet: hos Borgare-Ståndet af Hufvudstadens förste Fullmäktig, och i Bonde-Ståndet af den närvarande Ledamot, som de liesta Riksmöten bivistat. Då, i händelse af underlåten kallelse af Regenten eller Regeringen, de i 10 § nämnde vederbörande lill Riksdag kalla, åge Ridderskapet och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, sina Talmän. 2:o. _ 3:o. .§• 26.
Likets vigtigaste bebok grundlagt ett större oberoende ak utländningen, än landet dä ägde; buru ett körbättradt sambällsskiok bereder L. §tir ett ak Lörfädren saknadt tillfälle, att med Xonungswagtens biträde gikva uti lagen något sk^dd mot den sammanblandning ak Ltstens skuld med Likets mzmt, som vällat kramkarna rubbningar i myntväsendet, ocb pä Lagens belgd grunda en allmän Lredit, som i bebofvets stund gör en sädan sammanblandning öfverflödig, kafva Utskotten, med tillämpning ak erkarenbslens läror till närvarande kö, kältande, ansett krd/macren vara rnns att vidtaga denna nr//rkäettämnrng^ e//er att ät det gängLara sede/m^-nket gr/v<r ekt /att «/rrervärde. ^ Vam/. //d. H äo 8tat»- o c!» Lanco-Dtikottenr Viö pröfning äter sk Lestämningsgrunöen mäste i k>etraktaneletagas alt om Lankoseeleln skulle äterköras tili elet »ilkvervärele, livarpä elen I veler, sils ele gälelenärer, kvilia unöer senare gren, eiler uneler cien tiri, elä Lancoseeleln körliällit sig tili eles» ursprungliga »ilkvervärele i wecieltgi, säsam Z tili 8, nägra körkinöelser ingätt, skulle fä vielkännas i eleana proportion Lkaele skulcler, oelr Lorgernärerne, i samma käi Iiällanele, pä ele kärra» dekostnacl vinns, utan stt liva, ken kärlusterne, 5 ena sielan, kunele anse» säsam sjelAorvällaeje eller vinsterna, a elen anelra, säsom kuljiler ak någon loLig körkokringsomsorg; li varemot, i liänelelse
Sådane tillfällen kunna uppkomma, då mera krut åtgår på ett år, än på 10 år kan genom denna gärd inköpsvis förskaffas. Det är således nödigt, att skaffa sig säkerhet, att Staten då ej blir i brist af denna artikel. Grefve af UgglaSj Gustaf: En värd ledamot har nyss anmärkt, att om man skulle blifva skyldig betala sin salpetergärd i penningar, skulle man ligga i förskott. Detta är ej förhållandet, emedan proceduren är, att Saltpeter-uppbörden sker i slutet af året, eller i början af Januarii månad. Den, som har Saltpeter, levererar då, och, inom få dagar derefter, uppbär han penningarne i ränteriet, hvaremot hän får på debetsedeln sin saltpetergärd uppförd, som ej betalas förr än i Februarii. Således ligger deruti ej något hinder. Att å andra sidan ålägga vederbörande, att bestämdt lemna Saltpeter in natura, nu, då näringen gått till den förkofran, alt qvanliteten deraf är så betydlig, och kruttillverkningen drifves till den grad, att man ej vet, huru man skall använda krutet i fredstid, vöre för mången betungande utan 54 Den a8 April c. m. ändamål. Bäst vore, att förhållandet Lief detsamma som hittils, och att det får bero på den skattskyldige, att leverera i penningar eller in natura. Att, såsom en annan ledamot föreslagit, helt och hållit låta Saltpetergärden upphöra, och i nödfall införskrifva Saltpeter utifrån, torde blifva betänkligt, om man besinnar möjligheten af ett krig, då man kunde blifva stängd från uppköp af Saltpeter; och vore näringen emedlertid förstörd, skulle man komma, att erfara saknaden af detta nödvändighetsmedel. Jag anser således bäst, att skatten hädanefter som hittils får betalas in natura eller i contant, men att man ej bör höja priset; ty det är redan ingen obetydlig förtjenst, att tillverka Saltpeter. Friherre Anckar swärd: Ehuru ifrigt jag yrkar upphäfvande af Saltpelerskatten, har jag aldrig satt i fråga, att man skulle införskrifva Saltpeter utifrån.
Men så alldeles värdelösa äro de väl ändå icke de dagsarbeten och mödor, samt stundom äfven tunga bekymmer och vakor, dem det dock ännu åligger embetsoch tjenstemännen att offra i det allmännas värf äret igenom. Och antagandet, att Bevillnings-Utskottets Betänkande Jys 9. 55 uti embetsmannens vanligen fåäriga högre löneinkomster skulle ligga egendomsvärdet af en till hundratusenden uppskattbar jordbruksfastighet, är onekligen i theorin lika origtigt, som det i verkligheten saknar all sanning. Löneinkomstens grundfond eller kapitalvärde är dock intet annat, än hos löntagaren sjelf hans personliga tjenstbarhet eller en lätt bruten arbetsförmåga, samt, vid dess förfall eller slut, för enka och barn allsintet att tillgå af någon lönefastighet eller sådant fastighetsvärde, hvilket dock jordegaren verkligen har eller åtminstone alltid bör hafva för sig och efterlefvandc i behåll och ograverad!. Ty motsatsen eller, hvad här vanligen invändes, att äfven fastighetsegare!! kan vara bortskyldig fastighetsvärdet, hör väl dock ännu icke till regeln, och bör det icke heller, då just för privategendomens skuldfrihet från Statens sida är sörjdt sä tillräckligen förmedelst både hemmansbevillningens ringhet och egarens betryggade frihet att få använda för blott egen vinning alla sina krafter, under det tvärtom löntagaren alltid är skyldig att med lönens användning efter all förmåga verka, icke för egen räkning, utan till gagn och båtnad för löngifvare!), Staten elier kyrkan. Nu är visst, till förmån också för löntagaren, redan i förordningens 8:de § inedgifvet ett bevillningsafdrag, som tydligen just afser den kostnad vid yrkets eller tjenstens utöfning, som derföre bör från inkomstbcloppet afräknas.