Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I\laj:ts förslag uttryckta åsigt, att ifrågavarande artikel, såsom utgörande råämne för den både såsom fabriksnäring och husslöjd inom landet vidt utsträckta tillverkning af bomullsväfnader, icke borde åsättas 23 procents tull, sökt med uppgjorda, på priskuranter grundade, kalkyler öfver värdet och omkostnaderne för införsel af engelskt bomullsgarn ådagalägga, att den af Kongl. Majit föreslagna tull jemte öfriga omkostnader utgjorde från 40 till 60 procent af engelska bomullsgarnets värde och nära 3 gånger den i Tyskland å samma vara lagda tull; hvarföre ock herr Hjerta, såsom nödvändigt vilkor för inhemska bomullsväfnadsindustriens bestånd och förkofran, och då inhemska spinnerierna, på vidare anförda skäl, ansågos kunna, äfven utan någon importtull, bestå i täflan med de engelska, föreslagit, att införseltullen å ofärgadt bomullsgarn måtte nedsättas till l2 sk. 6 rist. skålpundet, hvarigenom inhemska spinnerierna ändå lemnades en ganska hög skyddspremie; till vederläggning af hvilket yttrande ledamoten af vällofl. Borgareståndet herr L. Bergman afgilvit ett skriftligt anförande med bifogade priskuranter, deraf skulle ådagaläggas, att herr Hjertås kalkyler icke voro så omfattande, att de förtjenade det afseende, han deråt velat bereda; hvaremot utskottet från Borgareståndet fått till sig remitterad en af llere handlande i Mariestad undertecknad skrift, deri, under instämmande i herr Hjertås ofvanberörda yttrande, anhållits, att införseltullen å ofärgadt bomullsgarn måtte bestämmas till 2 sk. 6 rist, högst 3 sk. skålpundet.
Ja vunnit, vidblifves den å blaggarn och kamfas nu gällande införselstull. 147:de Voteringen (328:o). Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, vill, att införselstullen å bolstervar skall bibehållas vid 21 sk. 4 rst skålpundet, röstar Ja; 8 Förstärkta Slats—Utskottets Memorial, N.o 278. den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes denna tull till 12 sk. skålpundet. Som denna votering utfallit med 80 Ja och 39 Nej, samt Ja såle des vunnit, kommer nuvarande införselstull å bolstervar att bibehållas. 148-.de Den, som gillar det af tre Stånd fattade beslut, att införselstullen å buldan skall bibehållas vid 9 sk. 4 rst skålpundet, röstar Ja; den, den ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes införselstullen till 6 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 76 Ja och 43 Nej, hvadan, och då Ja vunnit, gällande införselstull å buldan vidblifves. 149:de Voteringen (330:o). Den, som vill, att, på sätt tre Stånd beslutat, gällande införselstull å damast, 2 rtdr skålpundet, skall förblifva oförändrad, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; ynner Nej, bestämmes tullen till 1 r:dr skålpundet. Resultatet af denna omröstning bar varit 80 Ja emot 39 Nej, hvadan Ja vunnit. Införselstullen å damast förblifver således vid sitt nuvarande belopp. 150:de Voteringen (332:o). Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser införselstullen å kammarduk och batist böra bibehållas vid 3 r:dr 32 sk, skålpundet. röstar Ja; den, Förstärkta Stals-Utskollels Memorial, N:o 278. 8 den, det ej vill, röstar Nej; i vinner Nej, nedsättes denna tull till 2 r:dr skålpundet.
För utödande af odjur, af hvilka vargar äro mera sällsynta, men björnar deremot, särdeles i fjälltrakterne, ej sällan förorsaka allmogen skarbl, kunna de inom andre orter vanlige skallgångar här icke till vägabringas, dels i saknad af jägeribetjening för deras ändamålsenliga ordnande, dels ock i anseende till lokala naturhinder, utan beror undanrödjandet af nämnde för de betande kreaturen farliga fiender helt och hållet på enskilde jägares skicklighet och nit, till hvilkas uppmuntran dock skottpenningar blifvit bestämde att pastoralsvis utgå, med 12 R:dr för björn, 9 R:dr för varg och 6 R:dr allt Banko för lodjur. 65 §. 5. Städer. Hernosand, som tillhör 4:de klassen af rikets släder, erhöll sina första privilegier af Konung Johan lil år 1587. Belägen nära Ångermanelfvens utlopp på Hernön, men medelst 2:ne broar egande kommunikation med fasta landet, har den i det mellanlöpande sundet en förträfflig hamn. Denna har dock på södra sidan om broarne småningom igengrundats, så att, sedan en följd år, endast norra inloppet kunnat af seglande fartyg begagnas. Då dessa, vanligen kommande från södra farvattnen, vid inseglingen måste styra kusten omkring Hernöns norra udde för att sedan gå sydligt in i hamnen, hafva de härmed förenade svårigheter föranledt uppmärksamhetens fästande på nödvändigheten af södra hamninloppets upprensande. Undersökning af sakkunnig person för bestämmande af sättet för arbetets verkställande har för flera år sedan egt rum samt kostnadsförslag uppgjorts; men då, i anseende till deri upptagna belopps storlek, staden icke vågar, i förlitande på egna krafter allena, företaga arbetet, måste dermed anstå intill dess staden kan få påräkna bidrag dertill af allmänna medel. Af handel och sjöfart utoch inrikes, handtverkerier, strömmingsfiske samt något fastän ringa jordbruk påräkna stadens invånare förnämligast sitt uppehälle. Deras antal uppgår lill 2,074 personer. Af dessa näringsfång har utrikes handel och sjöfart visat sig vara i jemt och fortgående stigande.
Maj:t under den 14 December 1855 nådigst anbefallda arbete med upprättande af nya formulär för de förvaltande verkens samt alla redovisande embetsoch tjenstemäns räkenskaper, få Revisorerne, med hänvisning till hvad i föregående revisions-berättelser derom förekommer, anmäla att, sedan Kammar-förvandten i Kongl. Stats-kontoret A. E Nerén, som erhållit nådigt uppdrag att, under Kongl. Stats-kontorets inseende och emot ersättning af 150 R:dr banko i månaden, utföra berörde arbete, under sin befattning härmed dels upprättat nya, af Kongl. Maj.t fastställda, formulärer för Konsistoriernas och elementar-läroverkens räkenskaper, dels ock i konsept uppgjort ett sådant för länens special-räkningar öfver krono-uppbörden uti fögderier och städer, samt derjemte påbörjat dylika för länens ränterier och metall-vågarnes special-räkningar, i Augusti månad förlidet år, enligt hvad föregående Revisorer upplyst, med döden afgått, Kongl. Maj;t den 19 November samma år i nåder förordnat Kamereraren i Kongl. Stats-kontorets riksboksluts-kontor J. Th. Spongberg att, likaledes under detta embetsverks inseende, verkställa ofvanberörde formulär-arbete, med rättighet för Spongberg att under tiden åtnjuta ett månadtligt arfvode till lika belopp med den för Kongl. Stats-kontorets Kamererare bestämda aflöning, samt att dessutom, Bilaga Litt. A. till 1859 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid Sammandrag öfver samtlige i 1857 års riks-hufvudbok ingående medel. Debet. Ingående balans: Statsoch Riksgälds-medel. Diverse medel. Medel, hvilka uti riks-liufvudboken endast upptagas i balanserna. Summ a. Kontant behållning. Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter. Utlånta medel Utestående krono-uppbörd:
Det är derföre, som jag i min Motion i stället för 4 föreslog 5o R:drs värde; men om detta icke bifalles, anliåller jag, att Utskottet åtminstone måtte åsätta något högre minimi-helopp. En matsked är redan värd 4 R-'dr B:co, och om Banken skall blifva en sådan Lombardanstalt, kan den så gerna öfverta hela Assistance-rörelsen, emedan det i alla fall blir nödigt att hålla ett serskildt Departement för densamma. Hvad dernest angår förfallne panters försäljande på auction, så är naturligt, att ingen inrättning bör få äga ett privilegium, som förnärmar andras rättigheter. Men detta sätt skulle strida icke blott emot gammal lag, utan ock mot billighet. Jag skulle derföre önska, att skillnaden emellan lånesumman och inropsvärdet insättes för pantägarens räkning i VexelBanken, då han kunde antingen ett eller 20 år derefter få uttagå beloppet utan praescriptionstid för lyftningen. Om man icke gör detta, så blifva LåneBankens räkenskaper af så inkrånglad egenskap, att de fordra serskildta åtgärder. Hvad angår räntan för lån på guld och silfver, så är det principenligt, att all ränta är något när lika; dock bör man äfven afse rörelsens beskaffenhet. Är den af säker natur, och lätteligen införlifva!- sig med Bankens reela fond, så bör också räntan vara mindre. Jag medger, att så länge Banken, såsom uu, endast är en undsätt - Den 37 Julii f. oi. 8f sätlningsanstalt, är det onaturligt, att icke räntan här är så hög, som på alla andra lån; men om Utskottet behagar antaga, hvad jag vid nästa punkt skall taga mig friheten föreslå, tror jag, att den närvarande räntan kan bibehållas. Detta förslag är, att i stället för det Utskottet säger, att till pantantages guld eller silfver, arbetådt eller oarbetadt, som är försedt med Svensk controllStämpel borde allt, så väl myntadt som omyntadt, silfver af Banken belånas. Utskottet har-trott, att
Den 9 Mars e. m. och dertill, att spannemålen alltid är dyrare under missväxtår, än då god skörd erhålles; men denna bevisning torde blifva något svår att tillvägabringa. I händelse Kongl. Propositionen bifalles, upgår Statens bidrag till Skaraborgs Läns förmån ingalunda, på sätt Herr Hjerta försökt att göra troligt, till 200,000 R:dr B:co; ty af Skaraborgs Läns undsättningsskuld återstår väl mer än detta belopp, men det är icke fråga om att efterskänka den helt oell hållit. Den skulle, enligt förslaget, nu godtgöras in natura och ingå i District-magazinerne, för att under loppet af 10 år återbetalas efter markegångsprisen, och desse måtte väl aldrig, än mindre i 10 år, stå på noll i fråga om spannemålsvärdet. Af Herr Hjertås sednare yttrande har jag blifvit än mera öfvertygad derom, att han icke känner Skaraborgs Län; och jag, som ifrar för att sanningen må göras gällande och utgöra grunden för blifvande beslut äfven idenna fråga, skulle derföre önska, att Herr Hjerta ville taga kännedom om de specifique underrättelser jag samlat om hvarje hemman och lägenhet inom Nämnde Län. — Må hända att Herr Hjerta sedermera skulle ändra åsigter. Hans Excellence Herr Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Ehuru jag varit bo - Den g Mars e. m. 67 ende i Skaraborgs Län i mera än 3o år, är jag ej bland dem, som för sig eller de sina begärt någon undsättning. Ej heller ämnar jag tala om Embetsmännen i Skaraborgs Län, öfvertygad att de nog sjelfva försvara sig. Jag ämnar ej heller förändra mina yttranden sedan sista Riksdagen, i anseende till Magazins-inrättningar; min tanka är ännu densamma, att de äro skadlige, så snart de inrättas varaktige afKrouan, med uphandlingar och försäljningar för Kronans räkning.
Fullmäktiges rätt att taga mer än 5 proc. för summor som äro lyftade på kreditiv, hvilket likväl är välbetänkt; ty som jag i förmiddags yttrade: det är klart att, då bokförings-afgift erlägges för hela beviljade kreditiv-summan, den ränta som erlägges på hvad af kreditivet per medium, under ett år är lyftadt, blifver betydligt högre än 5 proc. 260 Den 11 Juli e. ro. Nu är att märka, att om det också varit skäl, att i början då SparBankerna bildades, gifva dem förmånligare kreditiv rätt, då dessa inrättningar verkligen äro välgörande, så finnes likviil intet skäl hvarföre de fortfarande böra få åtnjuta denna förmånligare kreditiv-rätt, då de nu äro allmänna, och flertalet af dem hafva stora fonder, sorn betrygga deras framlida bestånd. Mycket fn SparBanker hafva dessutom på sednare tider begagnat sig af denna sin kreditiv-rätt. Det är naturligt att om också SparBankerne kunna få kreditiv i RiksBanken på förmånligare vilkor så taga de likväl heldre kreditiv i en enskild Bank som ligger dem närmare, ty förmånen af.en lägre ränta motsvarar icke förmånen att genast och när som helst kunna lyfta de summor man behöfver. Dessutom hafva SparBankerne en särskild fördel framför de enskilde personerna, nemi. att icke behöfva betala bokförings-afgift för de kreditiver dem af RiksBanken meddelas. Jag vill visserligen icke att SparBankerne skola betala högre ränta än andra kreditiv-egare i Banken, men de böra blifva ålagda att betala samma ränta eller 5 proc. för å kreditiven lyftade summor. Hr Printzensköld: Jag tror icke att det ligger någon billighet i att bifalla det förslag, som den siste talaren framställt ang. räntans ökning utöfver 5 proc. å lån från allmänna Diskont-fonden. Man måste besinna, att låntagaren i sjelfva verket erlägger mera än 5 proc., derigenom att denna ränta innehålles af sjelfva lånet när det utfaller och således erlägges förskottsvis. Orsaken hvarföre
Jag ber att få nämna det min lanke är, att Ständerne, med den andel i lagstiftningen i hvad rörer skatteväsendet, som ej kan dem frånkännas, böra för sin del hos Konungen yttra sig så, att Konungen och Kronans embetsmän må vara oförhindrade alt i Ständernes åsigt procedera. Dessutom kan jag ingalunda anse det vara obehörigt, när saken rör en stor menighet, att Ständerne taga ett steg för alt befria denna menighet ifrån en orimlig och stor tunga, då det lätt kan förutses, att t. ex. här de enskilde kolräntegifvarne icke kunna förena sig om en sådan åtgärd, som skulle fordras för att få deras besvär i laglig väg pröfvade. Fordom var det vanligt att Justilie-cancelleren ex nobili officio upptog sådana frågor: jag vet ej om i sednare tider Justitie-cancellersembetet fått en mera inskränkt befattning, eller om de Justitie-cancellerer, som före den nuvar. innehaft detta embete, ansett sig mera som Konungens enskilde tjenare, än såsom de der, hvilka hade att upptaga och till slut befordra sådana allmänna frågor som denna; men huru än härmed må sig förhålla, kan jag för min del likväl icke anse obehörigt, att Ständerne medelst underd. skrifvelske fästa K. M:s uppmärksamhet på ett sådant förhållande som detta. Något sådant kan ej kallas för inqvisitoriskt, ej att vilja förfölja enskilde. Det är ej förföljelse, skulle jag förmoda, alt i ett lagbundet samhälle framställa en fråga till domstols ompröfning; ty vore det så, då skulle deraf följa att domstolen vore inqvisitorisk, och detta återstår för Hr von Hartmansdorff att bevisa. Hr Tersmeden har uppgifvit att Fahlu grufvebolag använder sina kol vid jernfabrikationen: detta är sanning, och jag kan bestämdt upplysa alt t. ex. vid Korsån hafva 4 nya härdar för jerntillverkning på en gång drifvils med kol levererade tili 3io Den a4 April f. m. Fahlu grufbolag.
Prat. 1853 & t Sä i. IV Hafi 3 18 Lag-L'iskollets Betänkande, .Y.o 3 i. der träder in i en annans embete (1 Petr. 4: 15).—;Men af allt detta foijer dock ingalunda, att sjelfva Konventi kel-plakatet nödvändigt skulle behöfva bibehållas. Tvärtom anser jag dess förändring, särskildt under nuvarande tidsförhållanden, vara en af vår kyrkas vigtigare angelägenheter. Icke blott äro åtskillige af dess stadganden numera olämpliga och oanvändbara, utan plakatet lider ock af den större brist, som redan 1823 års Preste-Stånd deruti anmärkte, att det nemligen i sjelfva hufvudpunkten är blott negativt, sä att »'alla särskilda religions-sammankomster» deraf synas vara förbudna. Ett så beskaffad t allmänt förbud kan dock näppeligen ens hafva varit åsyftadt, ännu mindre kan det vara rättmätigt och aldraminst kan det i våra dagar hållas i helgd. Behofvct af särskilda sammankomster för andaktsöfning är nu en gång i vissa delar af vår kyrka så starkt och äfven lekmännens verksamhet dervid så önskad, ja under särskilda förhållanden så erforderlig, att ett absolut förbud hädanefter knappt kan undgå att verka trots mot lagen och sålunda på indirekt väg framkalla samma upplösning, som Lag-Utskottets nu föreslagna författning, i min tanka, direkte skulle åstadkomma. Det kommer alltså härvid deruppå än, att den ifrågavarande friare verksamheten i församlingen hvarken förqvälVes eller lemnäs åt sig sjelf, utan inorganiseras i kyrkans bestående ordning derigenom att dess ledning iifverlemnäs ät det lill kyrbans tjenst\ invigda embetet. På detta sätt skall denna verksamhet, genom Guds nåd, kunna blifva välsignelserik för kyrkan, dä den deremot i hvarje annat fall måste blifva förstörande. På grund häraf har jag, såsom ledamot i Lag-Utskottet, ansett mig böra yrka, att Utskottet mätte hemställa, det Rikets Ständer, med ändring af Kongl.
Men då började fienden kringgå hela positionen, och Dunker hade ingen annan utväg än att draga sig tillbaka. Återtåget fortsattes med största köld och hjeltemod. Uppå isen försöktes tvenne anfall af fiendens kavalleri; men detta jagades tillbaka med drufhagels salvor och gevärseld. När det sednare anfallet, med en förlust af 15 à 20 man, var afslaget, kastade sig kornett Dunker, med sina 20 dragoner, på Ryska kavalleriet, som tycktes vara nära 200 man, och tog dervid en husar till fånga. Då fältvakten redan befann sig under återtåg, således efter kl. 12, kom ändteligen brigad-adjutanten, löjtnant Brusin, ridande till fältvakten. Han frågade befälhafvaren: "hvem har befallt herr kapiten att öfvergifva sin post?" Dunker svarade helt kallt: "det har fiendens manöver gjort." Hvarpå Brusin tillade: "jag får berätta att brigaden marscherat bort, och herr kapiten får nu sauvera fältvakten så godt han kan." "Jag tänker så göra," svarade Dunker. Sådana voro de förhållningsorder Dunker fick ifrån brigad-befälet, och omkring kl. half till 1 erhöll han understöd utaf lif-bataljonen af Savolaks infanteri-regemente. Under återtåget hände sedermera den olyckan, att vår kanon råkade i något slags obestånd; och som Dunker för ingen del ville lemna den till byte åt Ryssarne, förorsakade dess iståndsättande, midt under fäktningen, betydligt uppehåll. Detta oaktadt nådde den öfverlägsna fiendtliga styrkan likväl ej sitt syftemål, att kringgå och taga denna lilla trupp. Något bidrog väl till en lycklig utgång, att isen öfverallt var betäckt med tre qvarters djup snö, hvilken hindrade isynnerhet det fiendtliga rytteriet att göra kraftfulla anfall; men Dunkers kloka anordningar, samt befälets och truppens utmärkta köld och tapperhet kunna icke nog lofordas. Då general Tutschkoff, som anförde Ryska styrkan, efter slutad träffning kom till Kuopio, berömde han Svenskarnes återtåg såsom mästerligt.
Skolbarnen böra, dä de lemna skolan och anmälas till begagnande af nattvardsundervisningen, åtminstone hafva inhemtat nödig kunskap i följande ämnen, o. s. v af herr Hammarhjelm, C. G., som ansett att om arbetsklassens barn skola nödgas qvarstanna i skolan till dess de inläst de i § 7 uppräknade vetenskapsäm nen, så blifva de otjenliga ”att med nödig verksamhet bestrida jordbrukets fordringar;” hvadan motionären föreslagit, att ifrågavarande § borde undergå någon re daktionsförändring till vinnande af en nödig inskränkning i berörda kunskapsmått; af Andreas Bengtsson från Jönköpings län, som under förmälan, att många bland allmogen i hans hemort, hvilka tagit kännedom om en skrift kallad ”Hjelp i nöden” och velat följa dess anvisning att begagna svampar till födoämnen, derigenom att de ej förmådde skilja de skadliga från de oskadliga, blifvit sjuka af deras förtäring, af sådan anledning önskat att en allmännare kännedom härom måtte blifva utbredd, och derföre föreslagit: ”att alla folkskole-lärare böra ega så stor kunskap i botaniken, att de kunna lära barnen att skilja skadliga och giftiga vexler från ätliga och nöttiga.” Hvad först angår prostarne Sidners och Ljungdahls motioner, så, ehuru de äro i så måtto skiljaktiga, att den sednares åsyftar inskränkning uti det kunskapsmått, hvilket för anmälning till nattvards-beredelsen skulle kräfvas, till skolstadgans minimum, under det att den förres afser, att de barn, som ej hade fattigdom eller bristande fattningsgåfva alt förebära, skulle för erhållande af samma rättighet kunna å - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 91. il läggas att hafva inliemtat någon insigt i alla de liti folkskolorna förekommande undervisningsämnen, öfverensstämma de likväl deruti att vilja använda anmälningen till den första nattvardsgången såsom ett band för så väl föräldrar och målsmän som hain, att ej försumma det i skolan beredda tillfället till undervisning åt de sednare. Just härutaf hemtar likväl
Af sådan anledning, och då dessutom användandet, såsom blott partielt, icke heller vore af den allmänna nytta, att icke en både större och allmännare slår att vinna, föreslår Molionaii en, att Riksgäids-Conloret rafi tillåtas, att för sådane vilkor, sorn lindrigas t erhållas kunna, upptaga lånet, men att det sedermera må anslås till låt lebiträde åt de Hypolheksoch Privat-Banks institutioner, som kunna formera sig och finnas vara, till deras sammansättning och grunder, af Kongl. Äilajrt i Nåder tiilåtne, samt kunna pr ässie ra säkerhet, så till capital som ränta, i afseende hvartill lånet väl borde betingas, men endast upptagas i den mou, som säkerheten praesterades och förmonens lillgodonjutande begärdes . Ehvad ock utländskt lån skulle kunna eili allas på de af Molionairen föreslagne vilkor, så kan med säkerhet antagas, att della lån klefve så kostsamt, att vederbörande, tili hvars förmon up plåningen komme att ske, svårligen skulle finna sin räkning, att anlita de härigenom beredde tillgån - Stms-TJtsknttti Uf. K:o »g*. *5 jjar» så vida Rits" aidsCon t or e £ stalie hållas skadeslöst för deni förlust på låneopersitonen, Con törel finge vidkännas. Och då Statens skuldsättning utrikes» lill förmon för enskilde» i allmänhet icke synes vara nyttig, utan skadlig; och densamma således icKe hör sättas i fråga under andra omständigheter, än då ett större ondt blott derigenom kan undvikas; så, enär Utskottet anser Rikets allmänna förhållanden under närvarande tidpunkt icke påkalla någon dylik åtgärd, helst Utskottet förutsätter, att realisationen nu ej längre fördröjes, afstyrkes bifall å motionen. Stockholm den 5 Julii 1834. N:o igt. Ankom till Exp -Utsk. den 7 Juli. Utlåtande , i anledning af Herr Hallings motion, om inställande tills vidare af ali åtgärd , i afseende på Rikets Ständers, vid sist!.
I afseende åter å försäljningen af bränvin, hafva Utskotten utgått från den åsigt, att enahanda grunder böra följas för släderne och landet, hvadan Utskotten äfven ansett lämpligast alt sammanföra stadgandena härom under en och samma paragraf, samt föreslagit: att minsta qvantitet bränvin, som af en hvar må försäljas, bestämmes till ly/pdels kanna, så i stad, som å landet; men derjemte trott sig böra i förslaget bestämdt uttrycka det stadgande: alt vid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet, det vilkor skall vara fästadt, att förtäring deraf å försäljningsstället icke må ega rum, med undantag af gästgifvaregårdar, källare, värdshus, spisqvarter eller näringsställen, på sätt förslaget närmare utvisar. Bih. till R. St. Fröt. iSfo. S Sami. a Afd. S.te Haft. 1 2 Sevillu.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkandej N.o 7* Beträffande det af åtskillige motionärer,serdeles från de Norra orterne, framställde förslag, att den fria kringforslingen och handeln med bränvin mätte, enligt communers derom enhälligt fattade beslut, förbjudas eller inskränkas, så hafva Utskotten, med fästad t afseende å det fyrfaldiga missbruk, som denna så kallade gårdfarihandel med bränvin medfört, ansett sig böra föreslå, dels det uti 44 § Förslaget intagne stadgande: att communer, under vissa föreskrifna vilkor, må ega att erhålla Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes stadfästelse å träffad öfverenskommelse, till hämmande af så beskaffad bränvinshandl, dels ock det tillägg, som vid 56 §. finnes infördt: alt, under forsling af bränvin inom landet, ingen må ega att deraf på en gång försälja mindre qvantitet än i5 kannor, vid äfventyr af varans förlust, samt böter såsom för oloflig bränvins-ininulering.