Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landsvägarne skymta förbi i enformigt sammanhang, dammiga och solbaddade. På ömse sidor om dem stå pilar likt uppoch nedvända damviskor och verka till och med på afstånd hopplöst törstiga. Kandidaten var på väg till sin farbror, som ägde en gård i en af Skånes mest natursköna trakter. Där skulle han tillbringa sommaren. Det hade länge varit hans andra hem. I julas hade han icke haft tid att resa dit — för sin examens skull. Han hade velat taga den innan sommaren, för att riktigt kunna få hvila ut. Och dess utom Ja, det var kanske något annat också. Hur lefvande han såg honom, gubben farbror: tjock och välvillig, trind och flottig i ansiktet — pipan jämt i handen — bred mun, så ofta som möjligt vidöppen af skratt, visande två rader oregelbundna tänder, gulsvarta af tobaksrök att han kunde vara far till en så vacker flicka som Julia Seså, var han nu där igen! Alltid samma mål för tankarne. Det hade funnits tillfällen, då han velat hata henne därför, att hennes bild ständigt smög sig på honom. När han var som allvarligast upptagen midt ibland Herbarts obegripliga “realia“, kom den fram öfver det omedvetnas tröskel och pockade på hans tankars uppmärksamhet, drog honom med i längtande drömmar. Och han kunde icke göra sig fri, fast han ansträngde hela sin viljekraft. Oftast voro hans studier afbrutna för flere timmar. Därför hatade han henne — det hade han lyckats öfvertyga sig själf. Men hennes bild kom honom ständigt i hågen och log för hans fantasi så vänligt och gladt, som fans det icke en ovänlig känsla till. Och sedan han tagit sin examen, kulminerade hans illvilja i en själfbekännelse: att han nästan trodde, att — han borde förlofva sig med henne för att släcka sin glödande, hatfulla längtan. Efter den stunden hade han känt sig så lätt om hjärtat. Nu voro ju hans tankar icke upptagna — han kunde fritt hängifva sig åt den soliga drömmen. — Och under de få dagar, han ännu tillbragte i staden, klarnade det allt mer och mer inom honom. Hvarför icke älska, medan man är ung?
I sin helhet har den lilla valrörelsen mknga vackra drag att uppvisa, och vi tro oss med visshet kunna förutse att, .ett följande %r, flera af de andra församlingarna skola följa Eedvig Eleoraorns föredöme. Särskildt vantar man med fullt skäl, att Maria Magdalena skall göra bot och bättring. Medan valrörelsen p&amp;g&amp;tt i Stockholm hafva i Göteborg vederbörande myndigheter enhälligt beslutat att föresla till ledamot i folkskolestyrelsen den framstkende skolförestkndarinlian, froken Eva Rhode - ett synnerligen godt förslag, som i dessa dagar genomförts. Fredrika-Bremer-Förbundets samkväm. g ö r b u n d e t s första sarnkv~rnsafton under innevarande vinter egde ium den 5 December, och till minnena af föregiende angenäma tillställningar af denna art kunna deltagarne lägga annu ett angenämt minne. Den sista sanikviimsaftonen bar ej alldeles samma pragel som alla de andra, ehuru den ej kan kallas mindre glad och lyckad. Den forna samkvtimskomitén, som skött sitt maktphliggande varf med s5 sällspordt nit och en sig aldrig förnekande talang, att ständigt uttänka ett pytt omvexlaiide program för aftonunderhiillningen hade trädt t.illbaka. En ny komité hade varit nog människovänlig och uppoffrande att intags den förras plats, och det var under dess auspicier som det sista samkvämet gick af stapeln, ej i den förr ariväuda lokalen i Frirmrarelogens restaurationsviining, utan i en svit af rum i Hotel Continental. Det var en glad och feststamd skara som pá aftonen den 5: te Dec. samlades i de vackra salarne. Man kom för att ha roligt, och ens förhoppningar i den vhgen hade aldrig kommit pil sltam, d&amp; det gUde Fredrika-Bremer-Förhndets samlcvilni. Samlingen bestod, som naturligt ar, bfvervagande af damer, herrprocenten var ringa, men desto mer utvald, och oaktadt sin minoritet var det denna del af sallsknpet, som i frlimsta rummet bidrog till aftonuuderhhllningen.
AVrangel, teckinra KVINNLIG äfven v i s a t sitt intresse f ö r i f r å g a v a r a n d e slutningen af den inW a s a, h v i l k e n inleEN SOPHIA O R D en grundlig restaureringtorde, enligt livad vi KATARINA EFTER G. HERMANSSONS NYA KYRKA. M E D 1:STA PRIS BELÖNADE FÖRSLAG. M e n för m å n g a af d e m - åtminstone de, som ej äro b o - satta i hufvudstaden, torde det ej vara lika bekant, huru det till EN HÖGTIDSDAG I SVENSKA AKADEMIEN. TECKNING FÖR IDUN AF EDVARD FORSSTRÖM. LKT. A den i vårt dagsnummer af artisten Edvard Forsström utförda teckning från Svenska Akademiens högtidsdag å stora börssalen märkes vid öfre bordsändan akademiens direktör, riksantikvarien H a n s Hildebrand. D e öfriga ledamöterna äro, räknade från direktörens högra sida, följande: presidenten Hans Forssell, f. d. riksarkivarien fil. dr C. G. Malmström, professor K. F. Söderwall, f. d. kanslirådet N. F. Sander, professor E. H. W. Tegnér, riksarkivarien O. T. Odhner, fil. dr K. A. Melin, ärkebiskop A. N. Sundberg, f. d. statsrådet P. J. v o n Ehrenheim, akademiens ständige sekreterare, fil. dr C. H. J. Ljunggren, professor E. G. W. Eudin, professor C. R. Nyblom, professor A. H. MOT JULETID DET LIDER. - IDUN 1899. Se! HARALD JACOBSON. EN KVINNLIG KOMPONIST. kulört Henneberg-Siden från 65 Sre till kr. 16: 45 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster m. m.). pr robe &gt; kr.
Det torde således wara full anledning till den önskan, att de föreskrifter för Öfwer-Nätt, som innefattas i stte mom. af r8oz ars Leuterationsstadga mätte upphäfwas, ock) i stället med de der omnämde mål, förfaras enligt Lag och Kongl. Förklaringen af den rz Mars 1807, angående Lisssaker i allmänhet. Der är här oswanföre redan omnämt, att Kongl. Brcswet den 1 Nov1778 är upphäfwit igenoin Kongl. Förklaringen den 2; Mars »827. Den stflnämdcs innehall är enligt ordalydelsen: Hof, RättS, lltflag, hwarigenom någon ar dömd till döden, ma ej werkställas, utan stall warda KonglMast i underdånighet underställt. Om rätta förståndet af detta stadgande, hafwa meningarne warit vilka. Skall maler nemligen, i anledning af den anbeiallte hemställningen wara appell för Kongl. Masts nådiga pröfning, blott i den del som angar sielfwa dödsstraffet, eller stall afwcn det nial hwaruti dödsdom är fäld, anses wara underställt till hela de§ widd, sa att sirken i anledning deras ma af KonglMast kunna pröswas, icke allenast till dödsstraffet, utan ock till alla de öfriga med hufwudperson och hufwudsak gemenskap ägande delar och omständigheter? Den förra meningen ar, ma hända, mäst förenlig med ordalydelsen. I anseende till werkftälligheten ater, synes den senare wara mera antaglig, och sa har älwen i allmänhet Lagen-s stadgande om fran Under-Rätt till Hof-Nätt underställda brottmål blifwit förstådd och tillämpad Ett annat be» handlmgssätt kan ock fajas medföra de olägenheter, Den az April. 87 hwilka uppkomma af mttsägelft
Han föddes den 14 juli 1819. Fadern var sjökapten och förde för en redare Burgman fregattskeppet Minerva. Han af led i Cette redan år 1829; och hans efterlefvande hustru stod där d å med tre minderåriga barn a t t försörja och uppfostra. Hon grep emellertid verket modigt an, arbetade bl. a. med a t t af aspfibrer väfva » mattor » till stråhattar, hvilket gaf en efter den tidens förhållanden god inkomst, och lyckades a t t genom ihärdighet, klokhet och sparsamhet hålla det lilla hemmet tillsammans. Den äldste sonen valde faderns yrke, men den yngste, Bichard, stannade i hemmet och antogs vid fjorton års ålder som biträde i Lundvalls speceriaffär vid Fredsgatan, där h a n stannade i tretton år. Under denna t i d åtnjöt h a n i hög grad sin chefs välvilja och förtroende, och n ä r Bichard S. beslöt a t t söka slå sig ut p å egen hand, ställde sig denne rådgif vande och ekonomiskt stödjande vid hans sida. ETT GULDBRÖLLOPSPAR. GROSSHANDLAREN O C H F R U G. R.. E F T E R FÖR IDUN TAGEN FOTOGRAFI A F A. BLOMBERG. SUNDSTRÖM. 1847 öfvertog Sundström den i Hötorget n: r 13 belägna specerihandel, som ännu bär hans namn. Det ekonomiska resultatet var ej vidare lysande den första tiden. Det gick nätt och jämt ihop, fastän den unge ägaren själf stod i från morgon till kväll och ej bestod sig lyxen af annan bostad än en liten innanför boden belägen kammare, som han delade med sina två biträden. Hans hurtiga och humana väsen, redbara behandlingssätt och goda varor tillvunno honom emel — 2 lertid snart nog förtroende hos traktens köpstarka publik, och affären gick steg för steg säkert framåt. Eedan efter två år vå- gade sig Richard Sundström på att bilda eget hem och ingick då i ett redan under flere år efterlängtadt äktenskap med mamsell Henriette Morssing. I henne fick han en hustru som var fullt vuxen sin post.
Krigs-kollegium, hvars underdåniga yttrande i frågan derefter blifvit infordradt, hade, under den 20 sistlidne Januari, med instämmande i öfrigt uti Kammar-kollegii och Stats-kontorets ofvanberörde utlåtande, förklarat sig biträda Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes underdåniga framställning, under det vilkor att, derest omförmälda boställe i framtiden skulle blifva för Westgötha regemente behöfligt, detsamma då borde till regementets disposition vid laga fardag afträdas. Med anledning af hvad sålunda förekommit har Kongl Majit behagat i nåder föreslå Rikets Ständer att, derest Rikets Ständer samtyckte till anvisande af lön på stat för en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad, på sätt uti Kongl. Majits under den 30 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof blifvit äskadt, till boställe åt samma Länsman måtte anslås ifrågavarande inom distriktet belägna hemman | mantal Backabo J\s 5 Thorbjörnsgården', emot minskning i lönen af uppskattade afkastningsbeloppet, 120 R:dr R:mt för hvartdera { mantal, att räkna från tillträdestiden; dock med förbehåll, i enlighet med Krigs-kollegii underdåniga hemställan, att, för den händelse hemmanet skulle pröfvas framdeles blifva för Westgötha regemente behöfligt, detsamma då borde till regementets disposition vid laga fardag afträdas; varande emellertid och i afbidan på Rikets Ständers beslut i anledning af denna nådiga framställning, enligt vederbörande embets-myndigheters tillstyrkande, af Kongl. Majit i nåder medgifvet att nu åbolediga { mantal af berörda hemman må af Länsmannen få begagnas emot inleverering årligen till Stats-verket af uppskattade afkastningsbeloppet, 120 Riksdaler Riksmynt.
(Försäljn.-mag. 27 Beridarebansg. JWaseets Lotteri, (G. Kullans Chokolad och 0 * ^b *. Cacao-Mazetti garanterad ren och oförfalskad. Det stora renommé varan förvärfvat sig, är grundadt på den strängaste réelitet vid fabrikationen. (GAM LIEBIG 43420) « KÖTT En gros endast hos bolagets korrespondenter för Sverige OTTO DAHLSTRÖM &amp; Co., STOCKHOLM. (S. Moderna T. A. 55406) Dampälskragai * Billigast hos Göteborgs K E X. värmenecessärer. Skeppsbron SS. Rikstelefon 2 0 12. gordiska A l l m. Hjortsbergpa Uvvdll Paulsgatan. Idun Fredagen den 28 juni 1889. B yrå: Klarabergsgatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. Redaktör och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas å byrän kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Du lefver blott f ö r dagens små bestyr, för dagens nytta o c h f ö r dagens nöjen. Men icke sanning hvarje handling styr, o c h icke skönhet b o r i alla löjen. TJtgrifningstid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. Du tror, att tiden går ändå sin gång, och ger blott akt på tecknen, s o m den gifver, men glömmer, att den lärotid blir lång, s o m blott ett e v i g t lyssnande förblifver. lä. E. Inflytande till det goda. Några o r d till systrar. ir Peter Lefly, den store engelske målaren, vägrade alltid att betrakta en illa målad tafla, ty han sade, att åsynen af ett dåligt arbete ofrivilligt inverkade på hans pensel och färgsinne.
I tradgårdsanläggningarna spökar nog Innu ett förfinadt hengårdsideal, med gräsmattor (oftast bi ?xnflackiga); buskage (detta det ledsaminaste af alla trädg&amp;rdsmästarepåhitt) och m&amp;nga smit intetsägande blomsterplättar har och där. Xen med tiden kommer nog ingeniörernas praktiska sinnelag och utländska resor att fit dein att revidera äfven denna punkt, och man får se de nätta husen omgifna af anläggningar, som passa i stil med byggnaden och lampa sig efter kliinatet. Nå, det må vara huru det vill med tradg&amp;rdsanläggnii~gariia, ja t. o. m. med läget - en fördel ha alltid ingeniörsbostiiderna. d r trakten vacker ocli skogig, sk bor man alldeles midt uppe bland skogarna och forsarna, icke ' förnämt isolerad fyin dem af stora strackor platt trädgård och sirlig park som p&amp; herrgårdarna, diir det vill till en formlig viljeansträngning och promenad för att komma ut i skog ocli inark. I värsta fall är det blott 5-10 minuters vag öfrer bruksbackarna, och man är uppe i skogen - kan springa dit pit ett ögonblick om en vacker kväll lockar med löftet om intensiv glöd pib röda furustammar, eller en daggfrisk morgon med förespeglingar om doft och friskhet och allvar och långa vibrerande morgonstrilar öfrer glittrande lingonris, öfver djupgrön mossa och silfvergili spindelviifshangen uppe i granarnas grenar. Pli fem minuter kau man ju ocksk r a r a rid forsen, kasta sig ned bland linnean under furorna och se skuinrnet, Ijnsblått i skuggan ocli guldstänkt i ljuset, dansa och växla; se solljuset tränga djupt ned, i brutna gyllne stänger, genoin det beriist.ensbriina vattnet vid striinderna - denna härliga bruna färg, som man glöint! - och lyssna i så fall också i~iidt upp i verkligheten. till den lockande, beriisalicle, evigt skiftande sången.
Vid granskningen af medikamentsräkningarne i Eders Kongl. Majits och Ifikets Sundhetskollegium, har hemälte Kollegium således icke yrkat någon rabatt å sagde räkningar. I afseende ä Revisorernes slutligen i 4 §. gjorda erinran om angelägenheten deraf, att i räkenskaperna, sedan flera år tillbaka, balanserade återstående tionde och dagsverkslöner varda antingen till indrifning eller afskrifning i laga ordning befordrade, får Ståthållare-embetet underdånigst förklara, att en del af berörde medel redan blifvit indrifven, och att hvad rörer återstoden deraf, 1S9 R:dr 29 sk. 10 rist., sådana åtgärder, som Revisorerne framställt, skyndsamligen skola vidtagas. Ståthållare-embetet framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdanigste, tropligtigste tjenare och undersåte, Carl Axel CÖ*« EAIIIECJtl. Drottningholm den 14 Februari 1852. Ah<j. Dahlerus. — 325 — Undertecknade få härmed underrätta dem det vederbör, att priset å saltad Norsk sill från Bergen, Stavanger med flera orter i Norrige, var åren 1847, 1848 och 1849 i Stockholm som följer: 1847 på våren 17, och hösten 21,} R:dr r:gs för Norsk fast tunna. 1848 på våren 19^, och hösten 22 R:dr. 1849 pa våren 14, och hösten 17 R:dr. Stockholm den 17 Februari 1852. Ludvig Tydén Corny. A. II. Rubach. Grosshandlare. Grosshandlare. I allmänna minuthandlen gällde en fjerding sill, Svenskt mått, åren 1847, 184S och 1849 som följer: Ar 1847 på våren 6 Ridr och hösten 7.} R:dr. „ 1848 dito G.j å 7 R:dr dito 7^ R:dr. Sundelius Ekelund. J. Rydén. Minuthandlare.
Herr Comtnerce-Rådet och Riddaren Wegelin, sorn anser Utskottets Förslag, att tullen. pä Den 17 Juli, 1599 pä utländsk spannmål borde beräknas efter ett maximum och minimum af varans inhemska' pris, kunna i verkställigheten mötas af stora betänkligheter, om spannmåls-prisen derigenom höjdes i den man, att Eikets öfriga Näringar dervid icke kunde beslå utan särskildta medel till deras underhållande, yitrar den önskan, att förbud emot införsel af vissa sorter spannmål och Spannmåls-fabrikater matte vilkorligen vidtagas och ej förr äga rum, än då prisen å dessa artiklar vore i ett visst bestämdt förhållande, samt åter inställas, då prisen finnas öfverstiga de fastställa, och anmärker för öfrigt, att någon tillökning uti den nu utsatta tullen på Engelka stenkol ej må äga rum, förr än de Skånska stenkolens lika egenskap med de förra blifver allmänt erkand; samt att åtskilliga betänkligheter förekomma emot de af Utskottet föreslagna förändringar i afseende på Tull-verket, dess Styrelse , Betjening och förvaltning. Herr Commerce-Kndet Santesson: att fastig, hets-vingleriet mera bidragit till penninge-fcrlägenheten, än de af Utskottet uppgifna skäl, att utländska handeln så mycket mindre föränledt till penningarnas dragande från Uandet, som hvarken Nederlagseller annan handelsrörelse kunnat bära höga rentor, hvilka deremot både kunnat och måst betalas af ofverdrifna Speculanter på egendomsköp och näringslösa misshushållare i allmänhet samt deras mäklare; att °>n något kan tillvitas
Då således Grundlagen förvarar liik. till /{. St, Vrot, j834 och 1855. 8 Saini, 33:tlje Häftet, 9 rMith Besv, och Oecon.-U:slottets Utlåtande A'» 14.5, ett det kraftigaste correctiv emot missbruk i berörde afseende, torde någon vidare straffbestämmelse ej vära behöflig. Betraktar man verkningarne af quarantainer, med deraf uppkommande dröjsmål och kostnader, äfven under den inskränkta tiel, sorn för närvarande i Sverige är föreskrifven, lärer man finna, ali de utgöra för allmänna rörelsen sådane binder och band, hvilka af ele handlande Nationerne otvifvelakligt måste förr eller senare än vidare undanröjas, så vida man ef vill tillvägabringa ett aftyningstiJlstånd i sjöfarande folkens vigtigaste' näringsgren samt stoppa en af de rikaste källor till industriens utveckling: och spridandet af en mera allmän välmåga bland dess idkare. — Det är redan anfördt, huruledes flera länders Regeringar funnit sig föranlåtne modifiera Qvarantaines-Författningarne rörande sjelfva tiden, och det synes ej otroligt, att de snart nog skola af de länder, med hvilka en inbördes handelsgemenskap eger rum, fordra reciprocitet, eller, om den vägras, söka aftvinga den, genom uppställande af likartade hinder å deras sida.
Att straffa den flitige för sjelfva hans flit, torde dock få anses icke vara det rätta sättet alt befordra välstånd i landet och likhet inför lagen. Härjemte förefinnes i vår bränvinslagstiftning äfven ett annat förbiseende, nemligen att den ej medgifver någon drawback för till utrikes ort exporteradt bränvin, fastän sudan är vanlig i andra länder. På grund af hvad jag nu haft äran anföra får jag vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte besluta: att minsta tillverkningen på dygnet må nedsättas till 100 kannor; att tillverkningstiden må inskränkas till två månader årligen samt till verkaren ega rättighet alt bränna, vare sig under en, en och en half eller två månader; alt för afgiften borgen må ställas och densamma omedelbarligen till Kronofogden i orten betalas; att afgiften bör utgå endast lör det verkligen producerade kannetalet per dygn, dock ej under minimum, såvida ej med Kontrollörs bevis styrkes att tillverkningen varit inställd till följd af oförutsedda binder, då all fråga om afgift förfaller; samt att drawback bör åtnjutas lör allt tili utländsk ort utfördt bränvin. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Ola Olsson, Häruti instämma från Blekinge. Nils Svensson, Häkan Petersson, från Blekinge. från Blekinge. Stockholm den 12 November 1862. Af J. Smedberg från Elfsborgs län, om ändring af 58 § i Kongl. Förordningen den 2i Mars 1862 angående Kommunalslyrelse pä landet. Ehuru medgifvas måste, att de af Kongl. Maj:t under den 21 Mars innevarande år utfärdade Förordningar om kommunalslyrelse på landet, i vissa fall jemnare för - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 65 fördela skyldigheten lör kommunens medlemmar ali bidraga till kommunens behof, qvarstår likväl den länge insedda oell öfverklagade orättvisan, att kommunalutskylder af i mantal satt jord skola utgå efter hemmantalet. Denna grund för uttaxering af kommunal likasom andra skattebidrag, är, lindrigast sagdt, den mest olämpliga, hvilket erfarenheten nogsamt bekräftar.
Milde skapare mig unna Till en flinga snö att bytas, Som får smälta på hans lockar; Eller till en liten bubbla, Som försvinner vid hans händer; Eller blott till stoft på marken Som utaf hans fot får krossas“. Tiden gick framåt och den sjuke tillfrisknade, och gick så en dag till sin bruds föräldrar och sade: „gif mig jungfrun att jag må föra henne hem till maka“. Men jungfruns moder svarade: „Den som vill betsla den snabba elgen skall ej dröja, den som vill gripa det ilande forsfallets vatten skall ej bida. Jungfruns sinne är snabbare än elgen, flyktigare än forssens vatten! Den som dröjer att taga ungarna finner boet tomt. Jungfruns sinne älskar den raske, icke den bleke sjuklingen och bort for hon med den rike friaren från södern“. Ynglingen teg, men den gyllne brudgåfvan som låg i hans hand krossades till smulor, som trängde in i handen i det han trädde ut genom dörren för att återvända hem. Han märkte det ej. Vid ynglingens sida gick Kalmatar den bleka jungfrun. Hon svalkade den glödande kinden, hon lade handen på hans hjerta och lugnade dess hvassa, brännande slag. Ynglingen kastade sig ned i gräset; ännu dröjde vid hans sida Kalmatar. Hon följde den arme med glädje, ty han jagade icke bort henne; men ack, det var emedan han ej blef henne varse. Stillare svallade den svalkade bloden genom ynglingens ådror, mindre het brände smärtan i hjertat, mindre brinnande glödde vreden i ögat vid Tuonijungfruns vård, men nu vaknade ock ynglingens medvetande om det yttre, och vredgad utbrast han: „Vik hädan, troll, hvi förföljer du mig?“ Och som en dimma sjönk jungfruns gestalt undan. Men i dystra tallskogen i midnattens storm sjöng Kalmatar: „Tjockna natt kring Kalma dottren Att ej någon henne skönjer. Brusa storm med vilda vingar, Att ej någon hör min stämma. Skog, du dystra, drag dig samman Att en fot ditt djup ej hinner. Dölj den arma i din gömma, Mig, förutan hopp den enda! Uti lifvet, än i döden Gafs hvar varelse att hoppas; Blott den arma
Menniskonaturen, säger Tertullianus, är af naturen kristen: se der upphofvet till deras trängtan, instinkten som leder dem hit. – Jag önskar att så vore. – Verkligen? – Emedan det skulle utplåna det föraktliga, om än icke det bedröfliga i skådespelet, hvartill du synes hafva inbjudit mig. – Vi bryta den rå malmen, lika godt med hvilket verktyg, men till att förädla den. – Dock till saken! Du talade om ett edikt, som anginge staden Athen. Gör vårt samtal så kort som möjligt! – Se här! Petros tog en på bordet liggande elfenbenstafla och räckte henne småleende till arkonten. Medan denne läste, voro biskopens ögon fästa på hans anletsdrag och njöto af den smärtsamma öfverraskning, som de uppenbarade. Krysanteus återlemnade taflan. Hans ansigte uttryckte en harm och en smärta, som han ej vårdade sig att qväfva. – Ediktet, sade han, – skulle således skänka er, Kristianer, krigsgudens tempel, ett af de skönaste i Athen, uppfyldt af minnen från våra ärofulla tider. Dock, det är ej första gången sådant inträffar. Utfäster ej kejsaren belöningar åt sådana städer, som rifva de byggnader, hvilka blifvit uppresta åt de gudomliga magterna, åt heroerna och menniskoslägtets välgörare? Och hvad som skänkes eder, det förstören J, för att af det herrligas spillror hopsätta ett lappverk, värdigt, det är sannt, den styggelse, som J der innesluten – dessa benrangel och köttslarfvor af helgon, dessa dödens vämjeliga lemningar, dem J kyssen och tillbedjen. – Herre, miskunda dig! Hvilken hädelse! suckade den ene af sekreterarne, medan den andre korsade sig. Den unge Clemens, som under samtalet återvändt, reste sig upp ur sin lutande ställning, hans kinder öfverdrogos af harmens rodnad, och han undertryckte med möda ett ord af vrede, som redan sväfvade på hans läppar. Men Petros smålog och sade: – Om det kan lända dig till tröst, så må du veta, att detta tempel icke kommer att rifvas.