Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, tilläfventyrs så skulle uppfatta Ståndets, mening, alt samma communication skulle, tvertemot 5y tj:us af Riksd.- Ordn. bokstafliga ordalydelse, blifva mig förvägrad, jag, ehuru jag derom är fullt förvissad, att den begärda eommunicationen, såsom blott innefattande ett Ridd.Secretls embetsåliggande, en verkställighet af hvad grundlagen uttryckligen bjuder, ej kan någon discussion underkastas och likaså litet bero af något Ståndets beslut, som frågan oin de protutdr., hvilka enligt samma 57 § skola MedStånden tillställas, ty då skulle lagstiftaren illa hafva betryggat minoritetens ratt, hvilket detta stadgande om reservationsrätt och rättighet att få samma reservation MedStånden meddelad, afser, då genom intet slags caiumnia legis min rätt i della afseende kan göras mig stridig, anser för en pligt mot detta H. Stånd alt tro, det dess pluralitet ej skall lemna sin röst åt ett så uppenbart grundlagsvidrigt förfarande, som det, att vägra en ledamot få MedStånden anmäldt, att han ej deltagit i ett faltadt beslut, och lör att sätta Ståndet i tillfälle att visa. att jag icke misstagit mig i denna opinion att begära votering.
Har du känt hur detta lilla hjerta hopkrymper af ångest, då du gjort något ondt? Det är väl helvete nog! Och har du känt, hur det slår af fröjd då du gjort en ädel handling? Det är en försmak af himmelen! AGDA. Ack, Karl! Karl! Du talar, så att jag nästan börjar tvifla på min barndomstro. Ja, den förefaller mig så mörk med sina dystra läror om en evig osalighet den förbjuder ju mig att fästa mig vid något jordiskt. Jag får ju inte älska mina blommor och foglar jag får ju inte älska dig? KARL. Jo, Agda, det får du! Och du skall blifva min goda engel som ger mig styrka i striden och tröst i bedröfvelsen. AGDA. Men min bror har ju förbjudit KARL. Ack! Hvad har han att bestämma om vårt öde? Om du blott vill, så trotsa vi honom. Säg mig, Agda, vill du öfverge allt och följa mig i striden? Om jag vill? Det vet du! Men öfverge allt? Min tro också? KARL. Ja allt! AGDA. Öfverge min tro min Frälsare, som min mor lärde mig att älska och som jag i hennes sista stunder lofvade att aldrig öfverge? Du begär för mycket. Ack, jag känner jag saknar styrka dertill! KARL. Nu eller aldrig. GUSTAF (kommer fram från skogen). Aldrig! Gack bort, satan! Du vill köpa hennes själ, men det skall ej lyckas dig. Herren sände mig som din räddande engel, min syster, den stund då din själ stod på ett tärningskast. KARL. Han är från sina sinnen. Hör honom icke! Agda, svara mig vill du af egen fri vilja följa mig? GUSTAF. Min syster, du står på skiljevägen, den goda och onda makten slitas om din själ kan du väl tveka i ditt val, då du vet, att din eviga salighet beror af detta ditt svar? Betänk, du får aldrig mer se din mor, som ännu i dödsstunden bad dig ej förgäta din barndoms Gud, och nu vill du öfverge honom och din Frälsare, som led och dog på korset för din skull, och gå bort med denna förtappade varelse, som aldrig skall se Guds ansigte!
Ja, kärleken är uppfinningsrik och skogsbär, torkad frukt, torkade blommor med stark lukt inlagda i små påsar, snäckor, prässad hafstång o c h mossor, granna stenar etc. spridas kring landet, genom denna tysta men så välgörande verksamhet. I Jönköping börjades samma slags arbete redan 1875 från Wilhelmsro och utan tvifvel har välsignelse däraf redan uppstått, åtminstone vågar man säga, att större glädje har knappt något förorsakat. I Stockholm och Göteborg bedrifves äfven » Blomstermission », men icke råder samma organisering och samverkan från landsorten hos oss, som i England. Mycket större nytta skulle åstadkommas om bidragen blefvo flera och regelbundna. Från era egendom t. ex. kan det ju ej blifva så stor omväxling, och de tryckta korten blifva enformiga tycka de sjuka, men vi framhålla i synnerhet de lyckligare lottades tillfällen att på många, eljest obeaktade sätt gagna och glädja. Tänk på de massor af blommor, som öfverallt falla af utan att någon ser dem, där herrskapet vistas vid brunnar och bad o c h ingen utväg till försäljning finnes. Skulle ej genom Iduns läsekrets en ordnad blomstermission kunna bildas, om några läsarinnor bäraf ifrån städerna anmälde sig att nå- gon viss dag i veckan emottaga landtliga sändningar. Försök bara och framgången skall uppmuntra till större ansträngningar, men om ock ingen framgång i vanlig mening skulle blifva lö- nen, så lönar själfva arbetet i detta fall, ty smak, glädtighet o c h godt lynne ökas ovillkorligen hos dem, hvilka syssla med dessa sköna skapelserom hvilka det sagts: » Icke Salomo i all sin här lighet, var så klädd som en af dem ». den obetänksamheten att svara på en sådan annons i en af hufvudstadstidningarne, såsom hon själf menade, endast på skämt. Annonsen måtte emellertid ha varit mer än vanligt försåtligt skrifven, o c h åtminstone var den brefväxling, som i följd häraf uppstod, af sådan art, ty den unga flickan slutade med att på fullt allvar intressera sig för den man, i hvars skrifvelser hon tyckte sig läsa uppriktighet o c h en varmare känsla.
Kungsgårdars och öfrige Kronolä- genheters förvaltning från Oct. 1853 till Sept. 1856 4 1 146 — a. a. 19 Oct. a. a. 21 Oct a. a. 24 Oct. a. a. 21 Oct. » angående Sala Sillververks ränte-ersättningsfond för tiden från 1 Nov. 1852 till 1 Nov. 1854 — 4 1 147 — a. a. 19 Oct. a. a. 21 Oct. b. b. 24 Oct. a. a. 21 Oct. E.M Sr1 o CD w “ rS CT5 g t» £3 cr cn GG i""1 CO ca fe I & 1“ S? Riks-Ståndens Beslut. W B *1 Pj cd Oj P crq B. 2 '"d cd “ cc" CD r1 r*- B B' cp cd"1 B. 5‘ qq O Q D. ** P’ X* 03 p p P Pj Pj CD CD *• S? 3. 2-j po 03 p CD C. * CR 03 W CD 03 cT ertRidd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN:o N:o Sid. Adelil. StåndetStåndet. §~ Berättelse: Justitie-Ombudsmannens 2 1 Angående verkstäld granskning af 7 1 5 — å. 19 Dec. 19 Dec. 20 Dec. 17 Dec. » Tryckfrihets-komiténs 2 1 » Angående fortgången af de med statsbidrag understödda arbetsföretag, om afgifvande af 4 1 39 — 11 Mars 7, 11 Mars 11 Mars 7 Mars 43 20 Bcsigtningar, om förhöjdt traktamente vid, se Traktamentsförhöjniug. Besutenhet i Dalarne, om ändring i Kongl. Brefven den 9 Febr. 1802 och 17 Aug. 1804, äng. 7 2 28 — a. 5 Aug. b. 8 Aug. b. 5 Aug. b. 1 Aug. 117 63 Betesrätt för vissa hemman, se Mösseberg.
När görning företages om hösten, behöfver Och här sättes nu punkt för detta blandningen är riktigt kall, tömmes man sedan blott en gång i veckan julklappskapitel med många varma den ned deri och arbetas, tills den är Choklad-pudding. God, billig och med torrt sämskskinn gnida det silfver, helsningar från Tant Malla. lätt tillagad. Ett hälft stop nymjölkad frusen. som står framme. Dåligt, slitet nymjölk uppkokas med en bit osockrad Vaniljglace kan göras på samma silfver behöfver då och då borstas med Julstök. När jag läste redaktionens choklad och litet socker. A f mjölken sätt, om man under kokningen tar i kallt vatten upplöst silfvertvål, som vänliga inbjudan till Iduns läsarinnor tages så mycket som behöfves att uppvanilj i stället för choklad. afsköljes med kallt vatten. att genom bidrag till afdelningen » I lösa 3 ' / s matskedar maizenamjöl. Mjö- A. Ö. julbrådskan » göra den samma rikhalGorinna. let slås sist till det öfriga och får ett tig och underhållande, tänkte jag som hastigt uppkok. Slås i en våt porslinsAseptin. 2 kannor vatten kokas upp. så: hvad månne jag skall kunna biform att kallna, hvarpå puddingen upp28 ort borsyra läggas uti och få smälta. draga med? K o m så att tänka på, stjelpes. Serveras med grädde eller Inlagda ärtor. Sedan ärtorna äro Sedan tillsättas 3 0 droppar nejlikolja, att det han hända kunde vara till mjölk. spritade, förvällas de, uppslås i ett 4 0 ort glycerin; röres om och får tjenst för någon, om jag omtalade, O b s. Maizeuamjölet måste alltid durkslag och utbredas på linne. Till kallna. Der efter ihälles 2 0 droppar huru vi i mitt föräldrahem (ett anupplösas i k a l l t vatten eller mjölk, hvar kanna ärtor tages 1 qvarter salt, pepparmyntolja, hvarpå aseptinen silas språkslöst, litet landthem) ordnade det annars klimpar det sig. som väl inblandas. Då ärtorna äro genom ylle. Gifas.
Uppläst lies samtelig?, Riks-Ständen den ^2 Juni, Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs och OeconomieUtskotts Betänkande i anledning af Herr Contracts-Prosten Joli. Ulr. Blomdahls. Memorial, rörande jemkning och förklaring af hvad Kongl. Förordnin] gen den 31 Januari innevarande är, angående höjden utaf laggild Gärdesgård af sten, innehåller. ^U"nder medgifvande deraf, att, likmätigt högst åberopade Kongl. Förordning, hvars och ens skyldighet. hädanefter blifver, att, vid alla nya anläggningar af Gärdesgård af Kullersten, göra densamma 2 och en half alnar hög, har Herr Prosten tillika yttrat den önskan, att detta stadgande ej måtte tilläggas retroactif verkan, på det icke isynnerhet Sterbhus delägarrte efter Boställsinnehafvare måtte, vid afträdes Husesyner, blifva allt för mycket lidande ä de ställen, hvarest gärdesgård af kullersten blifvit, i öfverensstämmelse med aldre föreskrifter, anlagd till allenast 2 alnars höjd. Herr Prosten har tillika förmält, att en så beskaffad Gärdesgård svårligen skall kunna med fordel läggaS till förstnämnde höjd, så framt icke bottnen göres betydligen bredare än hitintills - 1188 Déu 8 2 Juul. tills, Vanligt varit, och liar ansett obilligt, öffl dessa Gärdesgårdar skulle, vid Boställens afträde, värderas till anläggning med större botten och höjd, än de blifvit innehafvaren tillmätte, eller af honom, med dryg kostnad efter vid anläggningstiden laglig fordran och praxis, ' uppsatte, samt om, i följd häraf, fattige Sterbhus skulle blifva lidande för det att samtelige företrädare icke efterlefvat en dä ännu icke gifven Tåg.
„Hvad skulle Broderns lif blifva? hvad hade hennes eget varit?“ dessa frågor genljödo doft och hemskt i hennes hufvud – hon såg på barnet – det sof så lugnt – hon hörde dess hastiga andedrag – (de nyfödda barnen andas så fort, de äro så angelägna om att lefva) – på en gång sträckte det, under en häftig sprittning, men sofvande, sina små armar upp emot Systern Natalias hjerna förvirrades hon flög snarare än gick uppåt den mot kyrkan sig höjande vägen „Natalia, Natalia, du springet så fort, att vi omöjligt kunna följa med dig“ hördes nu hennes Fader ropa på tämligen långt afstånd Natalia stadnade, måste luta sig mot en gammal mosslupen ek, och en rysning genomilade henne. Långsamt gick hon sedan fram till kyrkan, der allt var festligt prydt i anledning af den förestående akten. — Vid dopfunten stod en gammal, ej tillförene af henne sedd Prestman. Aldrig hade Natalia stått framför en sådan varelse. Evangeliskt lugn, mensklig mildhet, och Christlig kärlek thronade på hans panna, strålade ur hans ögon och spridde majestätisk värdighet öfver den eljest obetydliga gestalten, vid hvars annalkande äfven den förstockade måste känna ett slags högtidlig rörelse i sin själ – ett slags aning om, att denna vördnadsvärde Gubbe var „ett uttryck af gudomliga sanningar,“ att han, med ett ord, var en sådan arbetare, om hvars sändande i säden menniskans Gudomlige Lärare uppmuntrat henne att bedja! Han talade med Natalia, och för hvarje hans ord upptinades något af den is, som så länge förstelnat hennes väsende – men de öfriga faddrarne ankommo och den heliga Ceremonien börjades. – Knappt visste Natalia, om de ljufva, de tröstrika ord hon nu insög i sitt hjerta, ej endast hviskade derinom, och när hon hörde den härliga förklaringen: ”Hvilken icke undfår Guds rike, såsom ett barn, han kommer der aldrig in,” föllo fjäll ifrån hennes ögon. Var det en blixt, som upplyste lifvet för henne? Den lemnade dock evig klarhet efter sig i hennes själ! Brodern hade vaknat.
«En dag, den står så lifligt för mitt minne, fastän nära ett halft århundrade förflutit sedan dess — en dag kom han för att taga afsked. Han var utnämnd till chirurg vid ett lazarett, och skulle genast dit och mottaga sysslan. Som ett åskslag på en klar dag träffade mig underrättelsen om hans bortresa, men jag hyste ännu alltid det hopp att han i skilsmessans ögonblick skulle uttala det, hvad jag trott mig läsa i hans blickar. Då jag, som med möda återhöll de frambrytande tårarne, ville följa honom som vanligt genom yttre rummet, tillät han det ej, tryckte blott häftigt min hand till sina läppar och störtade ut.» «Sex veckor derefter underrättade oss tidningarne att han var gift.» «Fem år hade förflutit, och ännu hade ingen utträngt hans bild ur mitt hjerta, då jag oförmodadt träffade honom på en bal i W—g. Han var då bataljonsläkare. Han hade åldrats och jag tyckte mig i hans ansigte finna ett drag af bitterhet, som förr icke var synligt der.» «Öfverraskningen var ömsesidig; men han fann sig snart och utbad sig, att för oss få presentera sin hustru, som äfven var på balen. Hon var ett långt, blekt fruntimmer, som syntes vara äldre än han; det låg något hvasst i hennes anletsdrag.» «I hennes närvaro berättade han, att de voro jemnåriga, att de förlofvat sig vid 18 år, men att han först vid 26 år kunnat hemföra henne som sin hustru.» «Af några våra bekanta på stället, som kände dem, erforo vi sedermera, att detta äktenskap icke räknades till de lyckliga. Deras bekantskap skedde i ett hus, der hon var lärarinna, och der han, ännu gymnasist, läste med sönerna. I ungdomligt svärmeri bytte de löften, eder och ringar; snart voro de skiljda åt hvar sitt håll, korresponderade flitigt; men återsågo ej hvarandra på fem år.» «Hon, som lefde blott i tanken på honom, fann sitt ideal förskönadt genom de manligare dragen.
T ATT G A M M A N SITTER BELT G E M Y T L I G T FRAMFÖR LJUSA BRÖMNTENS FC, » I B BIFALL GUBASFARAN MUSTFEN FRITTFEN, STU BRASA SAMMAN UTI RO. BÖRA, T » ÅRT ÖRA GROFCA B A S. ITTEB FRISFA 3U FIUBCR, " POJFARNE " BORTA, ETT M I N U T, LORFAR RUSA ANBRA ©DJ UR BE " TA FATFEN " TJÄLSANS PURPUR UPPÅ © M NREBCU U P P ODJ M O S S A R ETT P A R R A S F A DEN BLÅSES (DD? Ä N I FRTSFA FINB; DT POPPAS, ICTE S F O L A SLÅSS FÖRRÄN DT 3 » INB. O M MATEN, ITIEN FFLCTJ J A G BÅGAR? BANTALEFEU Stt M I N B R E SIN FÖRBLEFNA S Å IJUBLÖST BRÖMMEU » AFNAR FÖBS S E ' N S Å BITTRA SORGER G E, DE AF GENI. jet är en sorglig iakttagelse, att ett hjärtligt, harmoniskt förhållande syskon emellan alls icke är någon själffallen och vanlig företeelse. Söka vi nu efter orsakerna till den rådande sorgliga oenigheten, kunna de hänföras till två hufvudorsaker, nämligen till barnens medfödda onda natur och till den felaktiga uppfostran. Människan är af naturen egoist, och först genom den fortskridande uppfostran och kulturen lär hon sig att foga sig efter världen omkring henne, lär hon sig fördraga och slutligen älska andra, ja, att, som blomman af sedlig utveckling, lida för andra — uppoffra sig för dem. D e t är sålunda till en viss grad naturligt, att syskon ofta skola råka i kollision med hvarandra. Det är föräldrarnes sak att genom kärleksfulla förmaningar och rätt använd stränghet bekämpa barnens naturliga onda anlag, att ingifva dem kärlek till hvarandra, aktning till föräldrarne och obetvingadt förtroende till deras rättvisa och opartiskhet.
Nådig stadfästelse och blifvit till efterlefnad påbjuden, 1816 års Tull-Taxa å utgående varor må, utan någon slags förhöjning, j. allt hvad den upptager tjena till efterrättelse, och således Kongl. Förordningen af den 29 JaL .uarii 1817 om Tullen å Jern genast i Nåder upphäfvas; voterar Ja; den detta ej vill, Nej; vinner Nej; så kommgr, på sätt Vällofl. I.orgaré-Standet besluta, Riksens Höglofl. Ständer, att till Kongl. Maja i underdånighet öfverlemna; 1:0 Att intill nästkommande Riksdag vidtaga förändringar i Export-Tullen, ej allenast med förbehåll att nämnde Tull ej må kunna förhöjas utöfver hvad 1816 års Tull Taxa foreskrifver, utan äfyen med underdånig anhållan, att hvad Kongl. Stats-Utskottets Betänkanden'. 205 3 Förordningen den cg Januarii 1817 rörande Tuli å Stångjern stadgar], må till all kraft och verkan upphöra, hvarjemte skäligt afseende må liafvas till nedsättning i Tull-afgifterne å vissa rå ämnen, såsom Kalk och Skogs-producter, så att Kongl. Maj:t vid reglerandet häraf må täckas taga i betraktande så väl lo caj a förhåll anti n, sorn reciprocitet mot Utländske Regeringars Tull-Författningar: 2:0 Att under samma tid bestämma de förändringar i Import-Tullen, hvilka kunna finnas vara med Rikets Allmänna Ekonomiska ställning och fördelar öfverensstämmande: och 3:0 Att i enlighet med reciprocitets - grunder lämpa Författningarne och fastställa Skepps-umgälderne å andra Nationers Fartyg i förhållande till den större eller mindre börda Svenska Fartyg måste i Utländska Hamnar vidkännas; till följd hvaraf hvad Bevillnings-Utskottet föreslagit rörande ej mindre förändring i sättet att bestämma varu värdet än den nu varande Tull-Taxans efterlefnad, intill dess den till upprättande föreslagne hunnit till efterrättelse meddelas, kommer att alldeles förfalla.
Det är utan tvifvel en högst önsk värd sak, som väl vore förtjent att eftersträfva, och för hvilken hvarken arbete eller kostnader vore förgäfves, att söka åstadkomma en förenkling af våra Embetsverks högst tunga mascbineri; så att ärenderna kunde blifva lättare och skyndsammare behandlade. Detta har länge varit en önskan, som jag tror hafva delats af både Regering och Ständer; och åtskilligt har äfven varit tillgjordt för detta ändamåls vinnande. Man ser af den historik, som åtföljer en af de väckta motionerna, att Komitéer tid efter annan varit nedsatta för att föreslå en reorganisation, men att de endast föranledt partiella förenklingar och förbättringar, utan att det stora mål, som motionerna afse, kunnat vinnas. Jag bekänner mig hysa den fruktan, att de illusioner, som detta Betänk, möjligen hos en och annan framkallar, torde komma att gå upp i rök, och tror, att man genom en ytterligare Komité icke särdeles torde komma målet närmare. Jag anhåller att få med några ord utveckla skälen för denna min åsigt, dem jag anser hufvudsakligen vara att igenfinna i det högst egendomliga och sammansatta af hela vårt statsskick, hvartill ett motstycke icke står att uptäcka i något annat konstitutionelt land, och som i följd af denna sin beskaffenhet, i hela vårt styrelse-maschineri framkallat en mängd snart sagt besynnerliga förhållanden. Om vi till en början närmare betrakta innehållet af den nu gällande Reg:sF:n, så skola vi utan tvifvel tydligt uptäcka, att denna grundlag är tillkommen i hast och under åtskilliga påtryckningar, föranledde å ena sidan af fruktan för det nyss afskaffade enväldet, å den andra af farhåga för återkomsten af frihetstidens mångvälde. Man har således vid upställandet af <§§:ne sökt, så vidt man kunnat, att undvika dessa svårigheter, men i följd deraf kommit att meddela åtskilliga hvar - I) en 4 April e. m. 121 annan motsägande föreskrifter. Ej underligt, då man velat åstadkomma hvad som sannerligen icke lätt låter sig förena: en slarlc konungamakt, men vid dess sida en mäktig representation.
— För den, som vet att den värde talaren sjelf känner sig besvärad af de nu gäl lande intoleranta lagarne och att han äfvenledes anser sig tvungen öfverträda den, kan det icke annat än förefalla förunderligt, det han nu motsätter sig dessa lagars uphäfvande. Man frågar sig ovilkorligen hvad orsaken kan vara till en sådan motsägelse. Enl. min upfattning och hvad jag äfven hört åtskilliga separatister icke otydligt uttala, finnes orsaken härtill att söka uti den fruktan, de hysa derför att förbudets borttagande skulle., såsom de uttrycka sig, slappa det religiösa nitet. Tag bort förbudet och det finnes icke mer något så frestande att öfvergå till en annan sekt. Härutinnan hafva de till en del obestridligen rätt. Vore icke konventiklar förbud na, skulle icke frestelsen att besöka dem vara så stor. Sjelfva förbudet rotar till öfverträdelse. Det kan möjligtvis anses mindre passande att här erinra om en theater-pjes: men då ofta i sådana är nedlagd stor mennisko-kännedom, torde det ursäktas mig om jag i edert minne återkallar en benämnd: »Sen er i spegeln». En ung fru förbjudes der att röka tobak. Att göra sådant skulle under vanliga förhållanden aldrig hafva fallit henne in; men nu sedan det blifvit henne förbudet, drifves hon dertill af en oemotståndlig kraft. Så är också förhållandet i verkligheten. Förbudet rotar till öfverträdelse; och sådant i ännu högre grad, om känslan säger en att förbudet rörer en rättighet, som ingen mensklig makt äger att inskränka. Ju heligare rättigheten, desto behörigare måste inskränkningen deraf förefalla det fria menniskosinnet. Man har talat om återremiss, men, enl. min tanka, betyder sådant detsamma, som afslag. Vill man hufvudsaken, måste man förena sig under någon känd fana, för att kämpa för ett gemensamt mål. Det individuella tycket måste man undertrycka, för att kunna handla med enighet. Någon enighet i en större församling kan derförutan omöjligen vinnas. Tot capita, tot sensur. Skulle en hvar envist fasthänga vid sina små anmärkmr, komme man aldrig till något resultat.
StatsContorets och Kongl. KammarRättens befattningar med Uppbördsoch RäkenskapsVerket, den summariska controllen öfver indrifvandet och lefvereringen af KronoUppbörden blifvit helt och hållen till Kongl. StatsContoret öfverflyttad. Och efter det Kongl. StatsContoret, genom Circulaire af den 9 Mars 183 r samt detsamma åtföljande Formulaire, boredt åt dessa Utredningar den utmärktaste fullständighet, hafva Rikets Ständers Revisorer nu för första gången fått emottaga sådane Utredningar, hvilka med noggranhet upprättade, lemnat en fullständig kännedom om Balancemålens beskaffenhet och fortgång. Revisorerne hafva trott sig böra meddela Rikets Ständer det yttrande i afseende härå, att Revisorerne förmoda det fortgången af en så beskaffad ändamålsenlig och jemn Controll, i sammanhang med den oafbrutna summariska och speciella redovisning, sorn af Riks - ( *3 ) Bokslutet blifvit föranledd, bör kunna i möjligaste måtto för framtiden medföra de härmed åsyftade väsendteliga fördelar; hvaribland den, att betydligare Proprie Balancer böra kunna förekommas, och de, som tilläfventyrs inträffa, genast upptäckas, samt med skyndsamhet handläggas, till bevarande af StatsVerkets rätt och bästa. Ordinarie Af kortningen utgjorde År 182 9. År 185 0. Penningar ■ ... «••»*. Extraordinarie Afkortningen å SlatsMedlcn År 182 9. Afskrifning å Postverkets Afskrifning å TullVerkets cl:o Lindring iTullafgiftenra.nl. D:o å ControllVerkets ri.io. D:o å NummerLotteriets dra ut fallne vinster 122,781; i3. —- 146,926: 17. — Dra å Awesta BruksDirections dra Tull å StaIsVerkets och MessingsBrukens Anordningen utom Stat. 1828 och 1829 årens ersättning för bortraistad jord vid Lyckeby qvarnar.
LAURA. Där kan ni se. Gick det inte som jag sade. KATRI. Hvarför skulle också Johanna be henne komma hit. Det kunde man ju veta förut, att inte Hopptossan kan vara folk. RISTO. Usch, det är visst och sant, den här skakningen går inte ur kroppen med annat än bränvin. Fyller i glasen. Hvad är det du letar efter, Toppo? TOPPO. Jag tittar efter hvart ringen tog vägen, som det där qvickhufvudet kastade på golfvet. RISTO. Låt den ligga, bror lilla. Det lönar inte mödan att leta efter den. Det var bara en vanlig messingsring, alldeles värdelös, fast hon, den där fjollan, bar den på bröstet. Kom hellre och tag dig en sup. Er skål, go' vänner. Tre starka slag höras i väggen. Alla spritta till, isynnerhet qvinnorna. QVINNORNA. Hvad i Herrans namn var det? LENA-KAJSA. Det var döden som bultade. ANNA-MAJA. Eller kanske verldens sista stund är kommen. TOPPO ser ut genom fönstret. Fan heller. Det var bara Hopptossan, som smälde i väggen. Nu hyttar hon med knytnäfven hitåt och hoppar som vore hon besatt. RISTO. Ut, pojkar. Tag fast den slynan och för henne till poliskammaren. JOHANNA. Nej, låt henne vara i fred. RISTO. Hon? Nej. I kurran med henne och det snart. TOPPO. För sent. Hon springer sin väg så fort att ni inte får fatt i henne. Hon har redan flugit så långt bort att af hela flickan syns inte mer än kjolen, som fladdrar i blåsten. RISTO. Nå, låt henne flyga då. Men fan må ta henne, om hon ännu en gång kommer inom mitt område. LISA. En sådan otäcka, som förstörde hela vår glädje. Få se, om det blir bra igen efter det här. LAURA. Knappast, när bruden ser så dyster ut. LOTTA. Jo, det här var ett trefligt bröllop. Det lönade just mödan att köpa blommor till bröstet för det här. KATRI.