Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det stadgamle, hvarpå jag grundat denna framställning, står tydligen att läsa uti nyss citerade 5 af Rcg.- F;n, så väl som uti 78 §:n af Riksd.Ordin, och lärer icke kunna jäfvas i sin tillämpning; men det är emedlertid icke blott dessa StatsUtskrs förhållanden, som höra väcka uppmärksamsamhet inom R. o. Ad. i afseende på följderna deraf, alt StatsUtsk. eller andra Utsk. företaga sig att directe communicera med Coust.Utsk. i frågor om ändringar i grundlagarna eller rör:de Regeringens mesurer, hvilka de anse innefatta förgripelse emot grundlagarna och höra föranleda antingen till anmälan efter 107 §:n eller till rikrält efter io6§:n Rcg.Fm, och i hvilka händelser grundlagsstiftaren tili 29 §:n Riksd.Ordn. bestämt huru förhållas skall, hvilka ordalag sorn få nyttjas, och huru Stånden åligger att en sådan anmälan genast lill Const.Utsk. remittera; del har äfven vid denna riksdag inträffat den besynnerlighet inom Const.Utsk., att detsamma den 2 Juni sisth år, med en majoritet af 11 röster mot 6, beslutat att till tryckning utlemna sina prot. öfver granskning af Statsrådets prot. Detta beslut ur af en högst besynnerlig egenskap, och jag skall derföre för R. o. Ad. uppläsa ett prot.utdr. deröfver, på det R. o. Ad. jemväl må inhemta huru man inom detta Utsk. förfarit. Detta documeut lyder som följer: "S. D. Uti ingifven skrift, sorn nu föredrogs, hade Hr L. J. Hjerta anhållit 0111 det tillstånd Tryck fr. förordningen förutsatt såsom nödigt, för erhållande af tillgång till Const.- Utsk:s prot., i ändamål att dem af trycket utgifva. Denna ansökan blef, enligt begäran, bordlagd. Vidare förekom till pröfning
Maj:t, sorn ensamt algor, är oklanderlig. Denna deras dubbla befattning gör, att dåde, såsom föredragande i Högste Domstolen, icke äro, godtyckligt afsättlige , böra de deremot vara det, såsom föredragande i Stats-Rådet. Nu äro de det icke i någondera händelsen-, och derigenom-inträffa^ 74 Den 1 December f m. att om Konungen icke har förtroende till en föredragande i Justitim-ärender, nödgas Kongl. Maj:t likväl bibehålla honom vid föredragningen i Stats-Rådet , emedan han tillika är föredragande i den oberoende domstolen. Denna sammanblandning af olikartade förrättningar enahanda med den , jag redan anmärkt om JustitiaeMinistern, har föranledt Constitutions-Utskottet till ett yttrande af ganska vådlig beskaffenhet, nemligen, att Ansvarighets-Lagen icke är på Revisions-Secreterarne tillämplig. Om så vore , skulle den borgen Svenska Folkets frihet och säkerhet äga i Föredragandernes ansvarighet , Icke finnas i Justitiae-väg, Att ansvarigheten der icke behöfves, lärer val ingen vifja påstå , emedan icke allenast frågor om nåd i brottmål och om verkställigheten af dödsstraff, utan äfven utfärdandet af vissa författningar eller lagar , i hvilkas stiftande Riksens Ständer icke deltagit, gå genom Revisions-Secreterarne. Dessutom är det icke bestämdt gifvet, hvilka mål af dem skola behandlas eller icke, utan det beror egentligen på häfd. I Grundlagen är ingen skilnad gjord emellan Föredragander i Justitioe-ärender och i andra mål j ty Regerings-Formen nämner blott ordet: Föredragande, utan närmare specification. I afseende på Revisions-Secreterarnes Föredragning inför Högsta Domstolen , är det högst märkvärdigt, att en Rätt, som är ansvarig inför både Riks-Rätt och Opinions-nämnd, icke skall hafva hand öfver sin betjening i Nedre Revisionen , utan* att dess Chef skall vara Konungens godtyckligt afsättlige Justitiae -Can* celler. Uti ett ryktbart mål hafva vi nyligen er**.
Vi kunde derigenom slippa en onödig votering, blott för nöjet att votera. Frih. Boye: Med det fullkomligaste öfverlåtande till Hr Frih. o. Landtm., öfverlemna!' jag åt Hr Frih. o. Landtm, att tillintetgöra min begäran 0111 votering, genom en tillåtelse för Ståndet att nu åtskiljas, i hvilket fall jag gerna af slår ifrån min begäran om votering; men till Hr Frih. o. Landtm, hemställer j <g äfven, om den vigtigaste punkt af hela förslaget skall förekomma nu, då tiden är så knapp. Får jag uppskof till eftermiddagen med föredragningen af denna punkt, så fordrar jag nu ingen votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då ingen § i Riksd.- Ordn. berättigade honom att ingå i några underhandlingar i sådana afseenden, som Frih. Boye föreslagit, kunde Hr Landtm, icke nu besvara Frih. Boyes framställning. Gr. Frölich: Jemte det jag i allo gillar det svar, som Hr Frih. o. Landtm, nu gifvit Frih. Boye, så hoppas jag att han, mot min tacksägelse efteråt, äfven lör ett annat skäl afstår ifrån sin votering, nemi. derför att den ledamot, som egentligen yrkat denna sats, nu har fått den oskattbara fördelen att för sin del befria Huset ifrån en votering, derigenom att han ej vidare fortfar att yrka densamma ; och jag hemställer, om icke Hr Frihm deruti funnit eli annat skäl att afstå från sin begäran. För öfrigt förenar jag mig i Frihms önskan, alt vi mätte få skiljas åt, sedan denna saken är slut, och i eftermiddag få höi ja den stora öfverläggningen om 1 §:n of Ulsk:ns förslag. Frih. Boye: Med all den aktning jag är skyldig Hr Frih. o. Landtm., och utan alt klandra det svar jag fått, öfverlemna!' jag likväl till Hr Frih. o. Landtm, om han ej nu skulle täckas afhugga frågan genom att skilja oss åt, ty i annat fall nödgas jag vidblifva min begäran, Hr Mannerskantz:
M:t i underdånighet gjorde framställning om den väsendtliga nytta, Landet skulle tillskyndas, genom en författning , som för egare af sådane vatten-verk, hvilka, genom uppdämning, sätta odlingsbara Landsträckor under vatten, och såmedelst hindra möjlig förbättring dera, efter föreskrifne lämplige grunder, stadgade skyldigheten att låta förändra eller utrifva slike verk, emot skälig ersättning derföre, har E. K. M., genom Nådig Proposition af den 18 Januarii detta år, till Riksens Ständer öfverlemnat ett, efter ämnets behöriga beredning, upprättadt Förslag till en sådan Författning. Ledde af de åsigter , som föranledt Riksens Ständers ofvannämnde underdåniga framställning, hafva Riksens Ständer äfven nu , lika med E. K. M., ansett de stora allmänt erkända hindren för jordbrukets förkofran och utvidgande, sorni 378 Underdåniga Skrifvtlstr. Sveriges ] (il! sa betydlig del af vatten genomskurna Land, förmedelst uppdämning a odlingsbar markfornr-akas, ovedersägligt påkalla vidtagandet af en Författning, som för beredandet af de stora fördelar i oeconom i skt afseende, hvilka deraf äro att förvänta, afhjelper de-sa olägenheter och sätter den idoge Jordbrukaren i tillfälle, att, till enskilt och allmänt gagn, å sin jord använda all den förbättring, som dera kan åstadkommas; och då Riksens Ständer tillika funnit de betänkligheter , sorn, hemtade antingen från egande-rätten eller andre förhållanden, blifvit emot den genom Författningen stadgade tvångsrätten framställde, icke böra föranleda till ovillkorligt afseende; hafva Riksens Ständer ock ansett sig ega skäl, att godkänna de hufvudprinci per, hvarpå den föreslagne Författningen stödjer sig.
Genom en förståndig användning af samhällets krafter konimer också den förökade och förbättrade arbctsmangd, som yvinnornas fria tillträde till förvarfven, och clcribland siiiskildt till de qvalificerade förvarfven. kastar ut på marknaden, att frigöra dels kapital (genom minskning af arbetslönen). dels arbetare, och detta kapital och denna arbetsmängd kunna da skapa nya produkter, som kunna förbrukas genom dc förhöjda inkomster: som alstrats genoni qvincans ökade arbetslön, om an denna i början vållade en nedghg i den manliga arbetslönen. Ordnas förliillandena på detta satt, betyder det icke annat a: ~ att den förökade produktionsföi-mågan ocli den föriikade ko: isuii-itionsförmågan söka och finna livarandra och att janivigt derigenom åstadkoiiinies. Men ar det någonstädes en lang vag friin ordningen p i papperet till ordningen i verkligheten. sa ar det har. Hela den öfvergk-igsperiod, som kommer att förflyta. ininan det lytkas qvinnorna att höja minimilönen, höja normen för det qvinliga lifsuppehallet, alla de olyckor, som skola inträffa, innan kapitalisterna nödgas att bruka sina frigjorda kapital till ny ocli fruktbärande produktion i stallet för till öfverclrifven lys ' all dc11 nöd, som uppkommer. nar en del af niannen drifves ut f r h sina förvarf och nar detta förvarf, till ocli nied om det fins bade kapital ocli arbete, icke egiiar sig för ut \ .idgr ?ing~ si att vederbörande man måste g5 i nianader och: r. iiinan dc finna ett nytt förvar. livartill de dessutom äro niidre liimpliga och Iivari 75 .de förtjena mindre, allt detta reser sig som en tornhög mur emot genomförandet af qvinnans fria. tillträde till förvarfven.
Men skulle lagstiftaren, som bör vara öfver folket upphöjd i visdom och moralisk kultur, finna, att “det allmänna omdömet11 rörande något specielt ämne bland massan af folket dels är i strid med den religion och Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 83 deraf flytande sedlighets grundsatser, som detta folk allmänt antagit och godkänt, dels ock ogillas och förkastas af dem bland folket, hvilka detta sjelft erkänner vara do mest upplyste, bildade och sedlige, samt derföre utgöra samtidens representanter, eller ett slags exponenter, som visa huru folkmassans omdöme i ämnet skall framdeles utvecklas; sä är klart, att lagstiftaren måste “fästa synnerlig uppmärksamhet på“ dessa mer bildades opinion. Skulle t. ex. folket både legalt och allmänneligen hafva antagit kristna religionen, eller åtminstone erkänna rigtigheten af dess grundläror angående a) ett uråldrigt fall och deraf orsakadt allmänt förderf samt menniskans medfödda benägenhet, till det onda, b) de yttre legala brotten, såsom, i religiöst afseende och i jemförelse med hela förderfvet, blott enstaka utbrott af detta förderf, denna benägenhet, (man åtskilje orsaken, syndighet, och dess verkningar, synder) samt c) möjligheten för enhvar att lill sin innersta vilja omskapas (“pånyttfödas"); och skulle folket i öfverensstämmelse härmed hylla de af Jesus Kristus uttalade grundsatser om ödmjukheten, fåfängligheten och faran af all jordisk ära; m. m.: så måste lagstiftaren äfven göra afseende på allt detta, samt efterforska, huruvida “det allmänna omdömet11 rörande den särskilda fråga, som lagstiftaren skall behandla, är fullt öfverensstämmande med berörda grundläror, eller om det deremot är en qvarlefva från den tid, då dessa grundläror mindre genomsyrat massan, och deras stränga konseqvenser icke varit för lagstiftaren uppenbare.
6 Dm 17 Martil, f. in. Jag får vid dess Anförande först erindra, att Herr Gretve von Platen aldrig, mig veterligen, bestämdt yttrat, att Fartyg af bo å ioo Lästers drägt skulle kunna passera Trollhättan ; endast uti dess af trycket utgifne Afhandling om Canaler , då han deruti omtalar Bjelkars och Sågblockars transporterande på Fartyg genom Canalen, förekommer följande mening: ”Ville man för sådan Transport genom Cana”leti, bygga någon pråmlik Farkost, som lik”val i flera hänseenden blef felaktig, är ingen ”fråga, att icke i oo Lästers drägt skulle klinga erhållas” Men af detta yttrande kan väl aldrig dragas den slutsatts , att ett ioo Lästers Fartyg, bestämdt till seglation på hafvet och bygdt derefter, skulle kunna passera Canalen. V » Hvad åter angår den värda Ledamotens uppgift, om hvad sorn handt dess Fartyg, under passagen genom Slussarne , bestrider jag den alldeles icke; den bevisar blott, i min tanke, att Byggmästaren gifvit ritning på ett mot ändamålet icke svarande Fartyg, och att detta Fartyg, som varit af 52 Lästers drägt, med största svårighet passerat Slussarne, men deraf följer icke , att ej både lika stora och större Fartyg kunna göra det med lätthet, om de blifva byggda derefter. Jag är ej kännare af Skeppsbyggeriet, men förmodar, att om det nämnde Fartyget varit något smalare samt dess botten construerad efter samma grunder, sQm på en Holländsk, så kallad Smack, skulle det både med lätthet passerat Slussarne och dess lästetal blifvit större. Den 17 Martil, f. m. Jag får vidare upplysa den värda Leda^ moten derom, att sedan Trollhätte Canal blifvit färdig, utsattes af dess Direction år 1805 eller 1806, en Prisfråga, om Construction af ett Fartyg, som med en byggnad, lämpad efa ter Canalens och Slussarnes Dimensioner, förr enade den högsta drägtighet.
Trots den turistström, som årligen vältrar ned öfver Alperna, är Italien i fråga om gästfrihet ännu kvar på den gamla goda tidens patriarkaliska stånd' punkt. Och själfva den förening af omständigheter och ömsesidiga fördomar, som låter främlingsströmmen gå i en fåra för sig, mellan hoteller, museer och skådespel af » folklif », gör det lätt för en hvar, som på allvar önskar det, att fä se medelklassens hvardagslif och göra bekantskap med deras lifsuppfattning. Jag tror icke heller, att någon ångrat sig, som trott det löna mödan att blifva bekant med italienarne själfva och icke blott döma dem enligt förutfattade meningar och efter den ofärdiga och disharmoniska yta, som i de större städerna möter hans blick. Allraminst ångrar man sig, om man varit intresserad af den italienska renässansens kulturlif och genom studiet af böcker och konstverk sökt&gt; bilda sig en föreställning därom. Det finns ännu mycket i sättet att se138 HVARDAGSLIFVET I DE ITALIENSKA STÄDERNA. och sättet att lefva därnere, som är en bättre hjälp till att förstå hela renässansens föreställningsvärld, än många skarpsinniga böcker. För att få se det italienska stadslivet i sin prydno, bör man bege sig till någon af dessa större bergsstäder med oförändrad medeltidsprägel, där samma murar, som sett belägringar och utfall, ännu omgifva staden, palatsen och tornen ännu höja sig från samma platsej \, där de stodo klippfasta under de inbördes stridernas raseri, adelsfamiljerna ännu bo kvar i samma palats och delvis följa samma vanor som i gamla tider och befolkningen i kvällningen ännu böljar fram och tillbaka på de trånga krokiga gatorna. En sådan stad är Siena. Kvällspromenaden är där också dagens stora händelse, som flickorna längta till, fruauie icke kunna afstå från, de unge sprättarne aldrig försumma. Det kan tyckas ett lika oskyldigt, som enformigt nöje — detta att dag ut och dag in gå samma vägar och möta samma människor. Men hör man på hvilken roll det ännu spelar i befolkningens föreställningar, förstår man bättre dess betydelse äfven för hela medeltidens kulturlif.
Sedan Kammarkollegium, uti med anledning häraf iufordradt underdånigt utlåtande, tillkännagifvit, att nuvarande egaren af Wisby kalkugn, hvars rätt till ifrågavarande ränteved vid anställd utredning befunnits ostridig, för afträdandet deraf fordrat en kapitalersättning af 31,533 R:dr 16 sk. banko, har Kongl. Majit, som ansett det vilkor, hvarunder egaren af berörde kalkugn erbjudit sig att afstå från rättigheten att disponera den till kalkugnen anslagna ränteved icke vara antagligt, uti nådigt bref af den 5 Oktober 1849 förklarat den väckta frågan om inlösande till kronan af dispositionsrätten öfver berörde ränteved för närvarande böra förfalla. Hvilket Utskottet ansett sig böra til! Rikets Ständers kännedom meddela. 15:o. 29 mom. I likhet med hvad sistlidne riksdags Stats-Utskott föresla git i afseende å utgörandet af hästvakans-spanmälen samt den spanmäl, som för ständiga rotevakanser i Skane utgår, tillstyrker Utskottet, att det på medelpris grundade lösningssält, som Utskottet här ofvan föreslagit, måtte tillämpas vid utgörande af den spanmål, som för ständiga rotevakanser i Skåne utgår, äfvensom af hästvakans-spanmålen, så vida och i den mån samtlige delegare uti ett eller flera serskilda rusteller rotehåll sådant medgifva. Beträffande bestämmandet af arrendeafgiflerna för statens egendomar, hade sistlidne riksdags Stats-XJtskott, som ansett det leda till största en kelhet och äfven bäst befordra arrendatorornas fördel om arrendena utsattes antingen i penningar eller i spanmål, eller ock i begge delarne, tillika tillstyrkt, att spanmålen alltid skulle, efter det föreslagna medelpriset å tionden, lösas med penningar.
V. U. 294. A. 512. P. U. 516. E. 854. — om stadgande att indelte löntagare ej få deltaga uti deras bestämmande. I. 401. II. R. 75. III. B. 653. A. 722. P. U. 67 735. V. U. 294. A. 512. P. U. 516. E. 854. Marks von Wiirtenbergs, Gustaf Adolph, yttrande. III. 462. Nils Wilhelm, yttrande. V. 575. Medailler. Se Skådepenningar. Medel, allmänna, om prjescriptionstid för redovisning af. Se Prascriptionstid. Medicinal-Lagfarenheten, om förändring af några stadganden deruti. II. 43o. R. 636. III. B. 437. A. 719. P. U. 734. Medicinska policen, angående. III. 627. Minnesvård, om uppresande af en, i anledning af föreningen emellan Sverige och Norrige. III. A. 794. Muller & Comp., angående af, begärd liquid för sju obligationer i Svenska Rikslånen i Brabant. III. B. 643. A. 721. p. u. 735. P. U. 996. Myntbeslämning. Se Speciemynt. Måsesten, om inrättande af en fyrbåk å. Y. B. i38. A. i56. P. U. 282. E. 542. Mätare, om en Författning som hindrar dem att preja Allmogen. I. 91. io3. R. 162. 299. II. 102. R. 164. IV. B. 495. A. 532. P. U. 536. Y. E. 629. Mätarepenningar, om afskaffande af. IV. B. 495. A. 532. P. U. 536. V. E. 629.
Om PresteSt. hade trott sig vara genom Hr Silfverstolpes yttrande förnärmadt, så hade den utväg alltid varit öppen att först försäkra sig om sjelfva factum genom ett från Den 7 Maj f. m. 309 frän Ridd.cancelliet hegardt utdrag af prot. i hvad detsamma rörde Ilr Silfverstolpes yttrande, och om PresleSt. sedermera funnit delta yttrande för sig sårande, så hade PresteSt. kunnat i offentlig viig genom skrifvelse till R. o. Ad. anmäla detsamma och begära upprättelse. Denna väg hade, efter min tanka, om än ovanlig i våra riksdagsannaler, varit mera öfverensstämmande håde med Riksd.Ord ns föreskrifter och äfven med den grannlagenhet, som det ena Ståndet är skyldigt det andra. Den hade äfven varit fullkomligt öppen och om å ena sidan PresteSt. med fog kunnat vänta sig upprättelse för den händelse att deras klagomål varit grundade, så hade Sd. o. Ad. också å den andra sidan haft tillfälle att offentligen ogilla detsamma, för den händelse, att Ståndet funnit PresteSt:s anmälan sakna grund. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: På det högsta bekla gar jag, att det ämne, som genom Or Silverstolpes anförande blifvit bragt å hane, här kommer alt blifva föremål för någon discussion. Jag anser det vara stridande emot 48 § Riksd.- Ordn., der det står nppräknadt hvilka ämnen,.som kunna blifva föremål för Ståndens öfverläggningar, samt att dessa, der nämnde, äro föredragniugsämnen och inga andra. Då nu förevarande ämne icke är af Hr Gr. o. Landtm, föredraget, så kan visserligen icke någon grundlagsenlig rätt för mig finnas, att söka på något sätt förhindra den discussion häröfver, som jag nu ser uppkomma. Det är någoting ganska ovanligt, och under den lid jag bevistat riksdagar, har det åtminstone icke handt, att någon ledamot af R. o. Ad. har inför sitt Ständ beklagat sig öfver de handbref han erhållit, frän det ena hållet eller från det andra. Af den upplästa skriftvexlingen hafva vi hört hvad dessa handbref innehålla.
Och hvad mer är, det visar att den förfärliga skepticismen, som länge rådt gent emot qvinnornas förmåga af att tänka högt och stort, varit i grunden oberättigad. Våra qvinnor äro inga modedockor. De offra icke helsa och lif för modernas tyranniska nycker, den berusande valsens förföriska gungning eller galoppens stormande, Rjertklappningsåstadkommande rusning. De äro inga veklingar, som föredraga chaiselongens mjuka stoppning och den behagliga kittlingen af en äkta parisroman, framför lifvet i naturen, eller Zadigs Fleur des Oranges framför skogens friska luft. Gån bort I alle, som nedsätten vårä qvinnor! När antalet kasserade beväringsynglingar blir lika med antalet förrymda, så blir antalet approberacfe lika med noll. Då skulle vårt land bli försvarslöst! Nej! Då träda qvinnorna fram i ledet och om de icke in natura hålla måttet, så skola de göra det genom sina klackar, och alla på unga löjtnanter lefvande vaddfabrikanter få ce-dera bonis i brist på kunder. Gån bort I alle badanstaltsoch .brunnskursdisponen-ter! Skicken bort edra läkare och afskeden badmadamerna, rifven ned societetshusen och gån sjelfve i kloster. Våra hustrur, döttrar och systrar behöfva eder icke mer. När sommaren kommer rycka de alla ut, men de gå eder förbi, Lysekil, Ronneby, Warberg och Porla. De hemta nya krafter efter vinterns baler och bakelse-snaskandet på förmiddagarne, icke genom edra vatten och duscher utan genom svettbad för fosterlandets väl utanför Karlsborgs bastioner. Gån bort I alle parasollsfabrikanter och lefve de svenska spadarne! Spaden och hackan äro nu de svenska qvinnornas sommarvapen och med spaden på arm i koketta hästskinns-handskar, marschera de åstad till Vestgötabyden. I täta kolonner komma qvinnorna dit. De hacka, de gräfva och kasta upp löpgrafvar. Murslefven fram och hammaren i hand!
Gifta sig var långa utsigter; och gå der i åravis och hångla var inte min sak. Hellre flickor än damer: de ha kanske mindre att riskera, men det angår inte mig; hvad som angår mig, det är att de ge en så mycket mer. Se på de tre hönsen vi mötte: tror du inte, de äro betydligt liderligare och lystnare än våra flickor, som haft oss sedan de behöft oss?» «Och så äro de dumma,» fortsatte han efter att ha läppjat på punschen; «de begripa ingenting. Liksom de skulle kunna lura oss, som sett kvinnan naken och som skurit och karfvat i hennes hemligheter, med några instuderade fasoner och toiletter! De lukta ändå för det hvar och en på sitt sätt.» Truls satt en eftermiddag samman med Lorens Ek inne i biljardrummet på Frimurarekällaren, då Malm sågs komma styrande tvärs öfver torget och uppför trappan. Han nickade knappt till dem, hängde upp öfverrocken och hatten, kom bort till dem, slök ett glas punsch, grep en kö och begynte spela, så bollarne röko i hål och öfver kanter. När partiet var slut, kastade han köen samt bad de andre komma med sig in i det lilla bakrummet, hvilket var tomt. «I Lund är djefvulen lös,» sade han. Och nu berättade han, hvad som hviskades man och man emellan derinne i lärdomsstaden. Det skulle vara underminerad mark i affärsverlden, och kraschen kunde väntas hvilken dag som helst. En vecka derefter kom den verkligen också. Den store bokhandlaren föll. Nästan hvarje civis academicus ifrån novitien och upp till docenten hade minst en vexel, hvilken bokhandlaren trasserat mot utbekommande af beloppet, – det var den vedertagna formen att betala bokräkningarna. Banken kräfde nu, att dessa vexlar, hvilka förut snarare ökats än minskats vid sexmånadersterminerna, skulle afvecklas medels regelbundna afbetalningar vid hvarje omsättningstermin. Den store källarmästaren ramlade; alla hans många kunder hade betalt honom enligt samma praxis som bokhandlaren; äfven dessa papper vordo nu fågelfria. Den store skräddaren föll, – item, item. Och så vidare.