Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4 Dec. då potates förklarades tullfri, tills den 1 Aug. 1831. 1831, d. 2 Sept. då tollen nedsattes å salpetersyra; 1833, d. 23 Nov. då tullen nedsattes å vissa sorter råsocker, direkt infördt såsom retourlast, till lika lull med mascovad och terressocker i allmänhet. 1835, d. 24 Jan. då potates lemnades tullfrihet till införsel. 1835, d. 10 Jan, då karavanthe, från England infördt, fick åtnjuta samma tull-lindring som det från Ryssland, enligt handelskonventionen medgifna, och gällde denna bestämmelse intill d. 4 Juli 1837. Uti 1835 års riksdagsbeslut yttra sig R. St:r, i afseende på tullbevillningen uti 23:dje §:n sålunda: »I fråga om tullbevillningens bestämmande hafva vi tagit i öfvervägande, huruvida ett förbudseller skyddssystem borde företrädesvis äntagas; och ehuru vi ansett, att alla förbud nu icke kunna lossas utan ett högst menligt inflytande på vissa näringar, hafva vi dock beslutit, att, för hvarje i tulltaxan förekommande varuartikel, utsätta den tullafgift, som synts oss lämpligast derå böra bestämmas, på det att, i händelse K. M:t skulle pröfva nödigt att upphäfva något eller några förbud, hvarmed vissa varuartiklar nu äro belagda, något hinder derföre af tulltaxan icke måtte förefinnas,» Och derjemte innehöll R. St:rs skrifvelse N:o 308, med förslag till taxa i stora sjötullsbevillningen, af d. 12 Mars 1835, uti 12:te punkten: »Att då R. St:r uti ofvannämnda förslag till tulltaxa icke kunnat bestämma annan tuli å varor, än den, som, efter närvarande omständigheter, bäst försäkrar Statens inkomst och med dess intresse öfverensstämmer, men det på Eders K. M:t ankommer, att, i afseende på utländska rnagter, bereda en tor Svenska handeln förmånlig reciprocité, hafva R. St:r skolat hos Eders K.
P. 43,9» 512, 52 1. Julii. P. 543. — angående anläggande af en Köping i Frycksände Socken af Wermlands Län. Nov. P. 445. Nov. 2 A. P. 3i, I34 > 321. — angående regleringen af den till Lunds AcademieStat anslagne spannemål. April. P. 439. 512, 521. ■— angående yrkadt förbud för Bergmästare att utfärda oeconomiska författningar. April. P. 439> 5l2, 521. — angående sådane skyldigheters fullgörande, som innehafvare af Bergmanshemman åligga. Julii. P. 896. Aug. P, 16, ioi. 10 Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotlels Betänkande!!, Memorial och ProtocollsUldrag, angående indragning till besparing i RiksStaten af Tjenster och Embeten. April. P. 439. 5l2, 522. — angående yrkad lindring i KronoBrefbäringsskyldigheten. Julii. P. 1208. Aug. P. 1012. Sept. P. 79> I07- — angående åtgärders vidtagande till förekommande af stegring i Tjenstebjonslöner. April. P. 439» 5i3, 522, — i anledning af väckt fråga örn en Stads anläggande i Kronobergs Län, och om rättighet till årlige Frimarknaders hållande i Wrigstad, Rydaholm och å strandplatsen Stenunge. Julii. P. 541* — om åläggande af skyldighet för Pastorer, att årligen till vederbörande LandsContoir och DomCapitel insända Utdrag af Kyrkoböckerne öfver döde och födde. Junii. P. 732. Julii. P. 116, 209. — om yrkadt tillstånd för Enkor och Barn efter Kyrkohemmansåboer uti Skåne, att företrädesvis till sådane hemman erhålla åbo-rätt. Maji, P. 48. om närmare bestämmande af Fjerdingsmans skyldigheter, m. m.
Mig synes, att den siste talaren helt praktiskt utvecklat skälen för sitt bestridande, och jag kan ej annat än med honom instämma; men jag ber äfven att fä fästa uppmärksamheten på en ganska vigtig fråga, som redan är mycket omtalad, nemi. Konungens garanti på de obligationer, som skulle komma Banken till godo. Det synes vara nog tidigt att tala om denna garanti såsom redan medgifven, emedan den förutsättes verkligen vara er - 320 Den 12 April f. m. hållen, då derpå bygges något system. Jag skulle tro, att, så länge Konungen icke har någon del i bancolagstiftningen, v.ore det besynnerligt att på förhand bestämma, eller göra sig förvissad om att Konungen skulle nedlägga sin garanti hos Bancofullm., för att enligt deras godtfinnande kunna handla med Rikets credit. Dessutom, om Konungen verkligen lemnar sin garanti på dessa s. k. statsobligationer, utgifne af Riksg.cont., så synas de mig icke kunna vara ställde i den form, att de af Banken kunna användas, väl inom Riket i behofvets stund, men ingalunda utom Riket, der credit för desamma dock bör sökas. Om dessa så kallade, men icke varande statspapper, utgifne till Banken, skulle försäljas, så uppkomme säkerligen en vida större förlust för Banken, än om R. St:s Bank sjelf upptager ett lån, i fall Bancofullm. dertill berättigades, hvilket tillstånd likväl borde åtföljas af det förklarande af Ständerne, att då Konungens garanti äfven äskas, Konungen äfven måtte äga makt att sanctionera efter förkasta den nya banklagstiftning, som skulle kunna hafva något inflytande på Banken och hela landets creditrörelse. Utan att detta å Ständernes sida medgifves och af Konungen gillas, anser jag det icke vara väl betänkt samt dessutom alldeles för tidigt att omtala denna Kongl, garanti.
Jag talade om de under sednare 7 årens direction bildade elever, och hon engagerades af Gr. Puke. Den nu var. directionens förtjenst i anseende till henne, är' att genast hafva uppskattat hennes ovanliga värde. — Men så utmärkta sujetter som hon, — män af så genialisk talang som t. ex. Hr Almlöf (åtskilliga af hans förtjenta kamrater icke att glömma) män af en bildning, som i ungdomen egnat dem till hvad yrken sorn helst, dem er håller man icke nted mindre ålderdomsulsigt dem beredes; och långa tider förflyta, innan en theater-directeur förmår en sådan skänk åt Svenska scenen som Baron Åkerhjelm förärade den med en Almlöf och en Sällström. En god theater i Stockholm kan icke existera utan sitt Carlberg och sitt Ulriksdal. Vid minnet af min theater-styrelse skall alltid blifva mig tillfyllestgörande att hafva anlagt ert skola, utur hvilken Torslow utgått; och alt hafva stiftat theaterns, orchesterns och machineri-staténs pensions-cassor. — Må jag tillägga att, — med de undantag hvilkas rättvisa jag ofvan antydt, — är konstnärens lott vid enskild theater hårdare än tänkas kan. Ja! artistiska känslan, som trifves vid det engagement, med en Konglig Direction, hvilket ställer artisten i Konungens tjenst, denna känsla reser sig oftast emot engagement att vara en enskild entreprenörs sujett. Må jag dock icke vara envisare än K. Theaterns styrelse sjelf i detta ämne är. I samtal med directeurerna, har jag nemligen inhemtat, att de alldeles icke äro emot enskilda theatrar i Stockholm, enär de af dem befara föga eller ock ett hastigt öfvergående intrång. Väl fruktar jag, att de se saken alltför sangviniskt. Men jag bör antaga, att de riktigare än jag kan bedömma närvarande förhållanden. — Må således vara väl förstådt, att jag icke fört deras talan emot enskilda theatrars frigifvande. Hr Dalman: Jag vill blott, i anledn. af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms yttrande om en förment beskyllning emot K.
Storheten, kungen&gt; ar helt enkelt en handtverkare, som orättvist misstänker sin hustru för otrohet, ger sig af från henne för att inbilla henne, att han ar borta, och så predikar sig själf varm om sitt eget lidande, till dess han blir något stort i egna och andras ögen, Han bar förmågan att hiinföra, andra med sin sorg och så får lian veta, att lian endast ii~isstagit sig, att hustrun var honom trogen, att allt var en fantasibild, en dikt, hvmrined han undfägnat sitt sjuka h j ärta. Men i samina ögonblick försvinner tron p i honoin sjalf som på nigot stort. Han ar » den vanliges, och Ilans viiltaligliets slussar äro tillslutiia inför denna prosaiska upplösning på hans lifs sensationsdraina. Sensationssk&amp;despelaren iiioni lionorn är död - ord fattas honom, när känslor fattas honom, och han återgkr till sitt förra intet. ' Denna historia är skrifven ined en sådan kraft, att inan helt och hållet ryckes med. Stilen, som ar extatiskt öfverspänd, är så närsläktad med %iiinet, att jag liar svårt att underskrifva kritikens förkastelsedoin öfver den. Däremot har Selina Lagerlöf i sin stil trots dess yppiga färgrikedoni dock ett man6r, soin gaiiska ofta minskar dess verkan. ACijektiven må vara 11111 ' ~ in&amp;lande soin helst, denna störtsjö af beskrifvaiicle egenskapsord är icke iiaturiiitryckets sätt att. ge liift åt sina upptäckter. Oin K.ielland och Jakobsen ha gjort på samim sätt, förminskar det e j felet, ty det är alltid ett fel att låta folkvi~lin slå koloraturdrill. Selma Lagerlöfs nya sainling är i alla ' händelser ett nytt bevis på hennes stora origiialitet och ett betydligt framsteg i konstnärligt smidig stil. Hellen. Linagra. ' ~rån skilda håll. Sverige. » Stockholms internationella la rar inne hem^ Itonliner. definitivt att öppnas på nyhet. Redan .i Iiöst liar emellertid lokal blifvit hyrd, 26 Kungsgatan.
Man har ytterligare talat om nödvändigheten att rätta det felaktiga uti R. o. Ad:s beslut. Jag för min del har för princip att respectera majoritetens beslut, äfven om de strida tvärtemot min individuella öfvertygelse. Slutligen får jag förklara, att jag icke deltagit uti detta ärendes behandling från början, och icke ämnar vidare deruti deltaga, utan öfverlemnar det till deras åtgärd, som äro bättre i tillfälle att känna detsamma. Frih. Boye: Under den förutsättning, att remiss sent omsider varder bifallen, ber jag att, i anledn. af den framställning Hr v. Qvanten gjorde, få beledsaga remissen med den önskan, att StatsUtsk., då det går att jemnka de stridiga interesseua, vill eftersinna, att det är icke blott fralserättsägarne, hvilkas rätt är omgjordad af äganderättens helgd, utan att samma förhållande inträffar äfven med alla rusthållsägare och deras rätt till augmentsräntan, hvilken ingått i beräkn. vid köp af rusthåll; och om någonsin en äganderätt har anspråk på helgd, är det denna. Gr. Posse: Det har ytterligare blifvit bestridt, att Frih. Palmstjernas förslag skulle innefatta en ny motion. Jag vill derföre blott framställa denna fråga: Om Frih. Palmstjerna nu uppstigit och väckt sitt förslag, hvad hade det då varit? Det hade väl måst anses såsom en ny motion; men att det blifvit väckt några dagar förr, lärer väl icke förändra saken. En värd ledamot har uti sjelfva behand lin - Dea a Februari f. na. lingen af denna motion velat finna ett bevis på, att den icke är att anse såsom en ny motion. Jag medgifver, att den blifvit för manga gånger bordlagd. Men huru har den blifvit bordlagd? Första gången skedde det på Frih. Boyes begäran i vanlig ordning. Andra gången var det jag, som begärde bordläggning, men det skedde af den anledn , att Frih.
LagUtsk. remitteras samt med de öfrige resp. RiksSt:n communieeras. Remitterades till Lagutskottet. Hr von Hartmansdorff, August: 49 §:n Riksd.- Ordn. innehåller: ”Hvar och en allmän Råga, som första ”gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet ”enhälligt genast densamma till vederbörligt Utsk. förviser , ”ligga på bordet lill nästa plenum, då remiss bör ske.” Enligt denna § har vid föreg:de riksdagar varit vanligt, attingen fråga blifvit genast efter uppläsningen remitterad till vederbör). Utskott, utan den har legat på bordet intill nästa plenum. Hvarje ledamot har då haft tillfälle att genomläsa handlingarna, förrän frågan om remiss blifvit af Landtm, framställd. Det är visserligen intet binder för Landtm, att göra propos. nu, eller för Ståndet att enhälligt besluta remiss; men om någon gör invändning deremot, så måste frågan hvila. Jag gjorde nu ingen invändning; men jag måste säga, det jag . är frestad att hädanefter göra det mot hvarje remiss , som utan föregången hvila föreslås. Jag anhåller derföre, och till förekommande af all öfverraskning, att det gamla bruket må iakttagas, att hvarje mål hvilar på bordet intill nästa plenum, innan en fråga remitteras , med mindre att hon är af den brådskande beskaffenhet, att remiss genast erfordras. Hr Tornerhjelm, Rudolph: Under alläggande af min tacksamhet för R. o. Ad:s förtroende att hafva valt mig till ledamot af Ridd.Utsk.; får jag likväl afsäga mig denna befattning, i anledn. af förekommande omständigheter. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, genom den af Hr af Forselles ingifna afsägelse, en bänkmtsplats blifvit ledig för 2i:sta Bänkm:s-afdeln., hvilken äfven i nästa plenum, tillsammans med det redan bestämda bänkmis-valet, Lomme att genom nytt val återbesättas. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Sparre tycktes icke fästa afs:de vid min farhåga att de prester, som kommo till detta möte skulle upträda som en man. Vi behöfva icke gå långt tillbaka, så se vi huru alla presterna vid de allmänna öfverläggningarne upträdde som en man, ehuru de icke blifvit hitkallade för den särskilda frågan, utan fungerade såsom Riksdagsmän. Annu mera skulle de upträda såsom en bestämd skrå-inrättning, om de sammankallades endast för religiösa frågor. De skulle alltid anse sig stå i fiendtligt förhållande till lekmännen, och den prest som vågade hysa en skiljaktig åsigt skulle anses som en förrädare. Hvad angår Gr. Sparres yttrande om »läsarne» så ämnar jag icke besvara det; ty jag har ieke anledn. förmoda, att han åsyftade mig, och de, å hvilka han anspelade lära nog sjelfve svara för sig. Man har ett sätt att slå folk i näsan med ordet »läsare», och jag hörde huru en ledamot, rörande reliIX II. 26 403 Den 4 November e. m. gionsfrihets-frågan, enskildt sade till en annan: »I allt är du för Kqnungens Propos.? Du är väl icke »läsare»? Han ansåg att man ieke kunde rösta för K. M. Propos. utan att vara »läsare». Frih. Creutz och Gr. Liljencrantz talade om ändamålsenligheten af kyrkomöte. För min del lägger jag icke så särdeles stor vigt på, om det blir eller icke; men vill man införa kyrkomöten, så böra de organiseras på annat sätt än som Utsk. föreslagit. Jag vill fästa upmärksamheten på en fråga, som nu håller på att handläggas, nemi. frågan om ny kyrkohandbok och ny kathekes. Jag vet, att K. M. hort FresteSt. men om de öfriga Stånden komma att höras, det känner jag icke. Ej heller vet jag efter hvad Grundlagsparagraf ett sådant ärende behandlas, och om K. M. har ensamt beslutanderätt i frågan. Jag fäster särskildt upmärksamheten på de förslag, som nu äro hvilande; ty enl. berömda theologers vittnesbörd skola de vara rent af irrläriga.
De ordinarie lärarne äro vid det förra 17 och vid den sednare 5, hvarförutan till biträde vid undervisningen varit anställde, vid Skara läroverk 1 eller 2 och någon gang 3:ne duplikanter samt vid Mariestads skola I sådan. Derjemte finnas uti Länets städer, en apologist-skola i Skara, en skola i Lidköping med 2:ne lärare, pedagogier i Sköfde, Iljo och Falköping samt folkskolor efter lankaster-methoden i samtlige städerne. Till bidrag för lärarnes aflöning vid dessa sistnämnda skolor i Mariestad och Lidköping täckes Eders Kongl. Maj:t, af egna medel, årligen lemna 100 R.dr B:ko för hvardera. Inom samteliga landsförsamlingarne i Länet finnas folkskolor ordnade i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti Kongl. Stadgan om folkundervisningen. Sistlidet år utgjorde dessa skolor 141 fasta och 47 ambulatoriske, och begagnades undervisningen i de förra af 11,103 och i de sednare af 4,439, eller tillhopa 15,742 barn. Af dessa hafva, i medeltal, ungefärligen :i/4:delar dagligen varit närvarande; dock gäller härvid enahanda anmärkning, som uti sednaste berättelsen, att förhållandet emellan de inskrifne och de dagligen närvarande barnens antal varit betydligt olika i särskilda skolor. Den till bidrag för berörde skolors underhållande anslagne folkskole-afgiften, - till den del densamma kontant influtit och blifvit till vederbörande skolstyrelser anordnad, har utgjort: Berättelse öfver Skaraborgs Lån för åren 18£1—1855. Uti Skara folkskolelärare-seminarium har förhållandet med eleverne varit följande: - Inskrifne. Skara veterinär-inrättning har, efter det Rikets Ständer, vid sednaste riksdagen, anvisat af Eders Kongl. Majit föreslaget statsbidrag till lärarnes aflönande och elevers understödjande, erhållit ny organisation i öfverensstämmelse med ett al Eders Kongl. Majit den 20 Juli sistlidet år i nåder utfärdadt reglemente. Enligt detsamma har inrättningen nu 2:ne lektorer, af hvilka den ena tillika är föreståndare, och en adjunkt.
Uti en inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Billström, anfört, att, jemte den särskilda domsrätt, som tillförene varit åt embetsmvndigheterna inom rikets universiteter uppdragen, hafva dessa myndigheter från äldre tider äfven blifvit tillförsäkrade att sjelfve eller genom vissa deputerade, som af medlemmarne inom de akademiska institutionerna kunde utses, deltaga i behandlingen af ekonomioch politi-mål, hvilka röra universitets-städernas innevånare i allmänhet; och ehuru omförmälda domsrätt numera upphört och de särskilda mantalsoch skattskrifningarne samt bevillningstaxeringarne för akademiske personer äfven blifvit afskaffade, fortfore dock universiteternas medlemmar genom sina närmaste styresmän eller valde deputerade att, gemensamt med städernas magistrater, handlägga mål och ärenden af förutnämnda beskaffenhet. Då de tvistigheter, hvilka uppstå rörande ekonomioch politi-frågor numera, efter den akademiska jurisdiktionens afskaffande, tillhöra' stadsmyndigheternas pröfning, vore det ej längre lämpligt, att universiteterna deltoge i städernas administration, hvarföre, och till undanrödjande af den oreda och de förvecklingar, sorn i omförmälda afseende nu egde rum, samt på det enhet och sammanhang vid behandlingen af administrativa mål och ärenden inom universitets-städerna måtte åstadkommas, motionären yrkade att Rikets Ständer måtte i underdånighet begära, att alla de författningar och påbud, hvarigenom embetsmyndigheter vid universiteterna blifvit tillerkände rättighet att med stadsmyndigheterna deltaga i handläggningen af ekonomioch politi-mål, som röra städernas innevånare, kunde upphäfvas,' samt de stadgar Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande M 87. 9 stadgar och föreskrifter, som för behandlingen af dylika mål i allmänhet äro gällande, jemväl inom universitets-städerne vinna tillämpning.
Sntporten af ftenkol od) fienkolbftpbb, font år 1831 uppgid till ide fullt 63.000 tunnor od) år 1841 ftigit till nära 139,000 tunnor, ^ar imber ()»artbcra af åren 1851 od) 1852 utgjort omkring 700,000 tunnor. £)å befia betgbliga goantiteter fkettkol itäftan uteflutanbe anwänbtä för probuftioa äitbantål, utgör beit fiiganbe åtgången ett omiffänneligt be Slfioen afläggare faf erbjuba nu, titt fötjb af cioitifationens fratitfieg i ber belägna traf ter, ett fit Snritcs .jpioab inrifeö fanbetöröretfen angår, funna underligen offtciela ftcpporartnt. u^gj^er L,fa'et penfamitta icfe erfattaö, utom i affeettbe a ben marutraff, font på fanalerna egt runt, ocb fioitfen, öftoertytftoitb taget, år 28ib fåbaitt förbåttanbe ocb bå be i naoigationSffotorna bitbabe Äapitener ocb 0tpr SRajrt 6ö t imber förflarat, att beit befrielfe fran flplbigfjeten att vib itavigattoitd SDlaj 1842 blifvit mebgifven för bern, Ijwilfa föra ©venfft I>anbetö Sid befrämjanbe af Svenda ffeppdbyggeriet, font numera börjar 0cn' att i främmanbe lättber åbraga ftg en förtjent uppmärffamhet, h<n bet tid ^lottand varf i ©arldfrona förflyttabe ffeppdbyggeri Stå tibet vib febnafte
Äfvenledes har nuvarande Justitie-rådet Naumann, under det han var Juris Professor i Lund, i utgifna skrifter och i en särskild tidningsartikel ådagalagt rätta betydelsen af ifrågavarande stadgande; hvarjemte detta framhållits och utvecklats i rättegångar, hvarom tryckta handlingar äfven skola rör Utskottets ledamöter blifva tillgängliga. Slutligen har Kongl. Maj:t i sin till Rikets Ständer den 30 Mars 1857 aflåtna nådiga Proposition, N:o 104, yttrat bland annat: »Uti 16 § Regeringsformen har »ock den grundsats blifvit uttalad, att hvarje svensk medborgare skall vara berättigad »att fritt utöfva den religion, till hvilken han sig bekänner, så vidt han derigenom icke »störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer; men denna grundsats har »icke, efter hvad erfarenheten visat, uti lagskipningen ansetts kunna vinna den tillämp»ning, som man har anledning att antaga dermed varit åsyftad». Oaktadt detta Kongl, erkännande: oaktadt alla de skäl, som af en mängd representanter under de tre sistförflutna riksdagarna anförts, dels rörande tolkningen af denna grundlag, dels ock om de fördelar, religionsfrihetens utvidgande medförer för det religiösa, vetenskapliga och medborgerliga lifvet: oaktadt för svenska allmänheten genom trycket blifvit tillgänglige med sakkännedom och urskiljning gjorda sammandrag af två utmärkta verk, det ena af en stor vetenskapsman, den högt förtjente, för sin grundliga lärdom prisade Superintendenten Doktor A. G. Rudelbach a), och det andra af den i två verldsdelar vidtberömde filantropen Robert Baird b): oaktadt allt detta, har det klara grundlagsbudet icke blifvit åtlydt; och i följd deraf har religionsfriheten i Sverige icke blifvit sådan i verkligheten, som den är i grundlagen bestämd. — Väl har, efter mångfaldiga strider, under sednaste riksdagen beslutits de genom Kongl.
Ett större fel vore visserligen, om det kunde bevisas, att han icke ville erkänna de nyssnämnda yngre skaldernes förtjenst; att han för den blundade, vare sig af stickenhet, eller afund, eller en missnöjd aning att omsider af dem öfverglänsas. Men, då vi här befinna oss på blotta gissningarnas fält, välja vi helst den för Dalin mest förmånliga. Vi antaga då: att han, som under denna sista tid var helt och hållet fördjupad i sitt rikshistoriska verk och hade upphört att offentligen ingripa i Svenska Poesiens utbildning, likväl inom sin umgängskrets yttrade sig om de unga medtäflarne på ett sätt, der han bejakade deras utmärkta snillegåfvor, men ock, tilläfventyrs, antydde någon farhåga för inbrytandet af ett sentimentalt svärmeri och den ”goda smakens” dermed följande förfalskning. Huru Dalin, såsom enskild, förhöll sig till det andra könet i fråga om de ömmare känslor, som föra till Kärlek och Äktenskap, är lättare att fatta än beskrifva. Om han i det afseendet hyst för något fruntimmer en djupare och varaktigare böjelse, kan, genom det sorgfälligaste studium af hans skrifter, hvarken jakande eller nekande afgöras. Icke heller finnes hos andra, så vidt jag känner, någonting derom antecknadt. Att han var tillgänglig åtminstone för de lättare, kortare eller flygtigare lidelser, i hvilka är mera en fantasiens kärlek än hjertats, må dock antagas för bevisligt; genom ganska många af de otaliga stycken, som i dessa skrifter träffas egnade, både på allvar och skämt, till erotiska känslostämningars uttryck. Sannt är, att den skulle bli narrad, som i dem ville vänta sig antingen en lågande själs-hänförelse, eller en glödande sinnlighet. Oftast behandlas der Kärleken såsom ”den lilla Guden”, hvars pilar förorsaka blott smärtor, med hvilka det går an att epigrammatiskt leka. Men i somliga talar likväl en innerlighet, en längtan, stundom ett qval, med så genomträngande sanningskraft, att de omöjligt kunna vara blott fingerade. Äfven der, hvar det hela tagit en epigrammatisk vändning, röna vi ej sällan detta intryck.