Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till R. o. Ad. och anhåller om Hr Grins o. Landtmms propos. på, att Med-Stånden Den 3 Mars f. m. 93 måtte inbjudas att deltaga i det beslut, R. o. Ad. vid 49:de punkten af nu genomgångna Betänk, fattat. Till detta förslag lemnade R. o. Ad. på gjord propos. sitt bifall. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Betänk:n, nemi. från: Sammansatta Statssamt Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 3, i ani. af väckta motioner arig:de förändring i sättet för båtsmansroteringens och båtsmanshållets utgörande, lindring deruti med mera, äfvensom utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll; N:o 4, i ani. af väckt motion om utredning och ett närmare bestämmande af den rustningsskyldighet, som må åligga mjöloch sågqvarnar, hvilka, i förening med jordegendom, en sådan skyldighet utgjort, men blifvit derifrån befriade; Be villnings-Utkottet: N:o 4, ang:de stämpelpappers-afgiften; N:o 5, ang:de kurhus-afgiftens utgörande; N:o 6, i ani. af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation m. m.; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 61, i ani. af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret; N:o 62, i ani. af väckt motion om föreskrifter rörande rättigheten att erhålla skjuts m. m.; samt N:o 63, i ani. af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och haudaslöjder vid rikets seminarier för fruntimmer. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. 94 Den 3 Mars e. ra. Lördagen den 3 Mars 1866. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 28 sist!.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 April 1841. Bih. till R. St. Skrifvelse, N.-o 3oi. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 April 1841. Preste-Ståndet den |5 Borgai^-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder, i af seende på den afgift, sorn under namn af brooch quaiafgift uppbäres för till Stockholm sjöledes inkommande målbara varor. (Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Ull. N:ris 81 och 127.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet derå, alt, då E. K. M. under den 23 Februari 1838, behagat i Nåder förordna, alt, såsom ersättning för kostnaden att underhålla broar och quaier, till nytta och beqvämlighet för trafiken med Hylande varor, Stockholms stads-cassa må för atla till staden sjöledes ineller utrikes ifrån inkommande målbara våta varor i fat, uppbära en till beloppet jemväl bestämd brooch quai-afgift, densamma likväl icke utgår ensamt till brooch quai-byggnaders underhåll, utan äfven till andra ändamål, af den beskaffenhet, att trafikerande, som icke tillhöra Stockholms stad, icke borde med afgift dertill belastas.
R:dlr 24 st. och deste belopp uppföras pä innewarande ärs Stat, säsom för Under, Officerare wid öfrige Regementerne blifwit werkställdt, likmätigt Riksens Ständers förordnande wid 1809 ock i8l» arens Riksdag. Den 23 Julik. I9Z7 Men hwad angär de Under,Officerare widett och annat Jndeldt Regemente, som blifwit tillsatte med Penninge-Löner, sä har Ulffottet funnit en del af dem innehafwa större Löner an deras wederlikar wid de wärfwade Regementerne med Lönetillökningarne ätnjuta, samt att förhällandet t anseende till de förras tjenstgöring i jemnsörelse mot de sednareS, äfwen bör komma i betraktande. Och som alla de, hwilka till Lönetillökningar funnits berättigade efter de grunder och till det belopp Riksens Ständer wid Lagtima Riksdagen fastställt, kommit eller komma i åtnjutande deraf; sa och ehuru dyrheten wlsterligen kan päkalla förbättring i Lönewillkorcn, sä wäl för ifrägawarande UnderOfficerare, som siere af de pä Förteckningen N:o 2, hwaraf bestyrkt afstrift jemwal bifogas, uppförde högre Militaire Embetsmän, hwilka under Riksens Ständers förestrist om Löneförbättring icke kunnat begripas; anser likwäl Ulffottet sadant bero pä den närmare Reglering af Rikets armöe, wapen och förswarsanstallter, som nödwändighcten torde fordra och Kongl. Maj:l i Näder tillkommer att »vidtaga; hwarföre Utstöttes tillstyrker, det Riksens Höglostige Ständer om en sädan Reglerings widtagande hoS Kongl. Maj:t i underdånighet anhalla. Hwilketallt Riksens Höglostige Ständers ompröfwande wördsammeligen underställes.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet nu erinrat och yttrat, får Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till den föreslagna förlängningen af den utaf Rikets Ständer redan bestämda tid för påbörjandet af ofvanomförmälde arbetsföretag. Stockholm den 16 November 1854. Ant-, lill Exp.-Utsk. d. 17 Nov. 1854, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om lyftning på en gång af hela det för sänkning af sjöarne Asunden samt Stora och Lilla Ren gen m. fl. sjöar inom Hanekinds och Ilinda härader i Östergöthland beviljade läne-understöd. (R. A.) Sedan Rikets Ständer under innevarande Riksdag beviljat och till ufoående från Riksgälds-kontoret anvisat ett särskildt lån af 160,000 R:dr, dels för sänkning af sjöarne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Åsunden, Emmern, Striern och Nimmern inom Hanekinds och Kinda härader i Östergöthland, och dels för åstadkommande af en båtled genom och mellan förstnämnde fyra sjöar, samt dervid stadgat, att de allmänna grunder och föreskrifter samt betalningsvilkor, sorn af Rikets Ständer blifvit beslutade med hänsigt till andra dylika Stats-bidrag, borde jemväl i afseende på detta lån och det härigenom understödda företag vederbörligen iakttagas och tillämpas; dock skulle detsamma icke fä lyftas på en gång, utan endast successivt i mån af arbetets fortgång, vid de terminer, Kongl. Maj:t funne för godt föreskrifva; så har, uti en inom Bonde - s Stats Utskottets Utlåtande, M:o 363.
För att i någon mån uppställa en nöjaktig förklaringsgrund rörande detta originel fortfarande, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att beslutet om löneregleringen dikterades af ett ifrån alla Stånds-delegationer nära fulltaligt Utskotts-plenum, beslutet om nio Biskops-embetens indragning deremot af ett plenum, hvarest majoriteten, vid en af Bonde-Ståndet äskad votering, i hvilken elfva medlemmar af detta resp. Stånd och nio af de öfriga Riks-Ständen tillsammans deltogo, segrade med en röst. Emot det sålunda fattade beslutet får jag anmäla min reservation på följande grunder. Det lärer icke kuuna nekas, att, med den organisation Svenska kyrko-författningen eger, en öfverstyrelse inom hvarje stift erfordras, och att för de kyrkliga angelägenheterna, icke mindre än för andra grenar af embetsförvaltniugen, särskilde Chefer behöfvas, för att utöfva den närmare tillsyn och det öfverinseende, som omöjligen skulle kunna af en centralmyndighet för hela riket eller ens af tre, såsom molionärerne föreslagit, pä ett tillfredsställande sätt utöfvas. Indrogos Biskops-embetena, så måste följaktligen denna Chefsmyndighet uppdragas åt någon annan inom hvarje stift, och härtill har man föreslagit Dom proslarne. Men i tre af de stift, der indragning af Biskops-embetet ifrågasättes, eller Carlstads, Calmar och Wisby, finnas inga Domprostar, och äfven der de finnes, äro deras tid och krafter så tillräckligt tagna i anspråk för uppfyllandet af egna pligter, att någon tillökning med Biskoparnes mångfaldiga och ansvarsfulla göromål icke lärer af någon, som känner hithörande förhållanden, kunna ifrågasättas. Skola således Dompro stärne öfvertaga Biskoparnes embets-göromäl, så måste deras egen embetsutöfningbesörjas af nya funktionärer, hvilkas anspråk på en, emot deras arbete svarande löneinkomst ingen lärer rättvisligen kunna tillbakavisa.
Enligt Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Reglemente, angående styrelsen och förvaltningen af Amiralitets Krigsmans-Kassan af den 26 Oktober 1833, och på grund af äldre författningar samt efter hvad räkenskaperna öfver Wadstena Krigsmanshusmedel föranleda , åtnjuter denna Kassa i direkt statsanslag på f. d. 6:te, numera C):de, Hufvudtiteln 54oo R:Jr, såsom centonal-ersältning; hvarjemte den erhåller en viss andel af En per raille-afgiften vid fastighetsköp, som erlägges till Wadstena Krigsmanshus, och hvilken andel för år 1840 uppgått till 4>S5q Dessutom betalas afoch till ti ädesafgift till Amiralitets Kngsmans-Kassan, vid åbo-ombyte på de till båtsmanshållet i Blekinge och Södra Möre Härad i Kalmar Län indelta hemman , på sätt som for kavalleri-rusthåll, uti Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1778, stadgas, sålunda ”att liljträdaren betalar, i ett för allt, En Riksdaler för helt ”rusthåll och i proportion för mindre delar, och säljaren en procent ”af köpeeller transportsumman”; hvilken sistnämnde afgift synes böra uppgå till ett ej ringa belopp årligen. Då denna fond alltså åtnjuter icke obetydliga statsbidrag, anse Revisorerne, att dess räkenskaper, åtminstone för den del deraf, som utgöres af allmänna medel, böra un - Bilaga till 1$43 års Revisions-Berättelse angående Stats-Verketj sid t Tab. JST:o 1- Hebel. Balans fi ån dr i83y: Kontanta behållningar i diverse Kassor ? * * ' Utestående i landet, levererade i April 1840, 609: 4* „ dito inom Augusti 1840, ... Uppbörd år 1840: Stockholms Län . - Södermanlands Dito Östergöthlands Dito Gottlands Dito Blekinge Dito . Hallands Dito Götheborgs Dito . Wester-Norrlands Dito Förvaltningen af Sjöärenderna Carlskrona Station Stockholms Dito Lots-Yerket . Poasionsoch Gratials—afaiftor.
Hr von Hohenhausen, Carl: Jag tror, att om man ville upptänka ett sätt, att straxt i sin början förlama och rent af förqväfva det gagn man väntar af sockennämnderna, så skulle man ej kunna upptänka något bättre än inrättande af dessa häradsoch länsnämnder. Jag tror att redan uti den beslutade instruetionen för sockennämnderna ligga så mycket hårdsmälta saker, att om jag känner allmogen rätt i det län, der jag bott i 20 år, så skall knappt dess digestionsförmåga förslå att digerera dem. Komma nu dertill korar H. 45 354 Ren ii Miri. sande instruetioner för häradsoch länsnämnder, så fruktar jag, att allt kommer att förfalla till intet, och detta vors verkligen en stor skada ; dessutom förklarar jag mig fullkomligt gilla hvad Hrr Nordensköld och Lefrén yttrat om skadligheten af ifrågavar. nämnder. Hr von Hartmansdorff: Jag beklagar,alt mina vänner i denna sak inblanda frågor, som jag anser ej höra dit, och som jag, åtminstone för min del, förklarat mig vilja afsöndra derifrån, nemi. riksdagsmäns val genom dessa nämnder. Min öfvertygelse om riktigheten af den organisation , jag förordat, är så motsatt den siste talarens, att jag inom mig är förvissad, att såvida sockennämnderna, såsom den första länken af menighetsstyrelsen, skola kunna verka något godt i detta land, så måste otvifvelaktigt både häradsoch länsnämnderna blifva i deras ordning införda. Hr Lagerhjelm har sagt, att det ännu vore för tidigt att tala om dem, och att man skulle vänta intill dess bchofvet sjelft framkallade dem. Genom den korta erfarenhet jag kunnat förvärfva , och som jag här åberopat, tror jag mig hafva ådagalagt att detta behof redan finnes ; och jag är förvissad, att tiden skall allt mer och mer låta det kännas. Hr Ribbing, Arvid: Innan discussionen slutas, vill jag blott tillägga några ord. Jag kan ej nog förundra mig öfver den återgång i tänkesätten, som nu hos så många gifver sig tillkänna emot hvad under föreg:de riksdagar här blifvit yttradt.
Föredrogs ånyo och bifölls Const.Utskts den 28 sisth Mars e. m. på bordet lagda mern. Nto 6, med anhållan om . arfvodeu för en notarie och en cancellist, m. m. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 28Jsistl. Mars e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 27, i anledn. af äskadt anslag för en handbok i de för menige man vigtigaste delar af allmänna lagen. Frih. Cederström, Thure: Jag får gifva tillkänna, att jag tillstyrker bifall lill StatsUtskrs utlåt. N:o 27, icke derföre att jag instämmer i de af Utsk. framställda motiver, som icke mera derföre, att jag anser det äskade anslaget öfverflödigt, då vi verkligen förut äga en handbok, sådan Sorn motionären begärt. Redan 1822 utkom nemi. Lundeqvists juridiska handbok, hvilken är så fullständig, att den innehåller allt hvad man af en så beskaffad handbok kan hafva att vänta, och som vunnit det förtroende och den afsättning, att 1828 den 5:le förbättrade upplagan deraf utkommit. StatsUtsk:s utlåt. N:o 27 blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo StatsUtskrs den 28 sisth Mars e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 28, i anledn. af väckt fråga om indragning af K. Nummer-lotteriet samt angrde dermed gemenskap ägande ämnen. Hr Lefren, Joli. Pehr, Frih. Cederström, Thure, och Hr Lagerhjelm, Pehr, anhöllo, alt detta utlåt, ytterligare måtte få hvila på bordet. Hr Roos, Bo Christian: Jag anhåller att till flr Frih. o. Landtm, samt lill R. o. Ad. få hemställa, om vi icke nu genast kunna afgöra denna fråga. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att den begärda Lordläggningen icke kunde förvägras. Hr Roos:
I andar, sen er tjenst! I lären henne äta Som hundar i gemen, hvar dag I bôren mäta, Hur mycket uti hull hon har forkofrar sig, Och derom straxt rapport I noga gifven mig. För öfrigt öfvas hon att endast Franska språka, Hon får ej Svenska mer uti sitt tal inbråka. Dock stånde henne fritt, att skälla såsom förr, Men Franska eller bjäbb nu blott tillåtas bör. Zemire. Får jag då sockerbröd, min mage att servera, Ty grädda, confiture jag blott förmår goutera? En Ande. Hvad grädda, sockerbröd? Jo några torra läxor, Och sura skorpor till, så matas alla häxor! Zemire. Vous etes un etourdi, Monsieur, vous etes nigaud, Vous etes de conduite un impoli lourdaud! Har man väl nånsin sett un gentilhomme traitera, Une dame de nom, som Ni vill henne maltraitera? A ma fois je suis une dame de qvalité, Une nompareille! Mon Dieu! c'est une crudelité! Förskaffa, mon ami, hit läcker confiture, Jag lefver blott deraf, car telle est ma nature. Anden. Här blir en annan dans, än sofva, läppja grädda, Och på en snöhvit arm sin aftonläger bädda! Nu skall du lära få dig mores som en ann, Spring nu allt hvad du vill, och hoppa hvad du kan. Men lefva som sig bör, det vill jag här dig lära; Du åt din mästare snart nog skall göra ära. Se här har du ett ben, voulez vous? Zemire. Monseigneur! Vous me tuez, parbleu, vous me tuez de peur Jag känner dödens köld deja ma vie angripa, Jag hör la mort cruelle sin lia redan slipa. Anden. Ät eller stryk. Madame! Hur smakar det? Zemire Tuggar och vrider käftarne i tusende bugter. Mon Dieu? Jag talar Svenska rent, blott jag ej nödgas dö! Anden. Nej Franska blott, Madame! Läs efter denna läxa:
(Lag-utsk. Bet., N:o 73.) S. A. K. Uti 27 kap. Byggmngabalken, hvilket utstakar landtboers skyldigheter 1 afseende på hemmans underhåll och häfd och derjemte föreskrifver, hurusom husesyn bör förrättas vid landtbo’s så väl tilisom afträde, stadgas att Häradsrätten skall pröfva dylika syner, derest vederbörande ej dermed äro nöjde, men all föreskrift saknas, inom hvilken tiden, dylikt missnöje bör fullföljas. Expeditions-Vtshottets Förslag till und. Då likväl en bestämmelse i nyssnämnda hänseende skulle leda till ordning och säkerhet emellan jordegare och landtboer, hälst, hvad serskildt angår tillträdes-husesyn, denna förrättning skall, enligt 7 § i ofvanåberopade kapitel, utgöra ett grund-dokument vid bestämmandet af landthoers ansvarighet vid afträdandet, hafva Rikets Ständer funnit det vara af vigt att lagen ej allenast angifver då en dylik handling varder gällande, utan ock anvisar den, hvars rätt och skyldighet deraf kommer att bero, att deri söka den rättelse, hvartill han kan anse sig befogad; och Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat utfärdande af en författning, så lydande: Då, med anledning af 27 kap. Byggningabalken, tilleller afträdes-husesyn blifvit emellan enskild jordegare och landtbo af två nämndemän i behörig ordning förrättad, åligge den, som med förrättningen är missnöjd, att inom tre månader, sedan han af syne-instrumentet erhållit del, stämma vederparten till rätten in. Försummas det; vare synen gällande; dock skall i syne-instrumentet tydlig hänvisning lemnäs om hvad den missnöjde sålunda har att iakttaga för klander-talans anställande. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 Oktober 1848. Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. 1848.
Må så vara, men framtiden skall dock tacksamt minnas er... Nekas skalden guldets glans, hans lycka är ju att sjunga; sjunga toner som ljuda genom sekler (Hon närmar sig fönstret och blickar oroligt ut). Var inte ängslig... Jag skall gå ut och söka ... han vågar sig kanske icke in... Nej, nej, gå ej från mig, jag blir då ännu oroligare... Min Gud! Att han ej kommer, hvad kan hafva fördröjt hans ankomst... Om jag kunde göra något för att skingra er oroliga väntan. BELLMAN (knäppande på mandolinen). FRÖKEN. BELLMAN. 32 Tror ni då ej, att jag skulle vara tacksam om jag finge höra någon af dessa sånger, som förtjusa alla. Ja, jag vill sjunga ... men hvad (Han eftersinnar sig litet, sluter ögonen ock börjar). Opp, Amaryllis; vakna min lilla! Vädret är stilla, Luften sval. Regnbågen prålar Med sina strålar Randiga målar Skog och dal. Amaryllis lät mig, utan våda I Neptuni famn dig frid bebåda; Sömnens Gud får icke mera råda I dina ögon, i suckar och tal. MAJKEN BELLMAN. FRÖKEN. Lås upp, herr Bellman, jag är instängd här. FEMTONDE SCENEN. DE FÖRRA. MAJKEN. (i rummet bredvid bultar på dörren). Jag vågade inte bulta förr än jag hörde er sjunga ... Jag trodde att mor var här med sin kurtisör (blir varse Fröken) Fröken Eva! Gud vare lof att ni är här! (Hon kysser hennes händer och kläder) Jag har varit så orolig för er. Låt upp bror... Hvar har du gjort af min sköna okända? Hon lär ha gått in med dig hit. LIDNER (utanför fonddörren). MAJKEN. Jag kommer straxt... (Till Fröken): Var lugn nu, jag vakar derute för er säkerhet... Nu går jag ut och talar med mor, jungfru Majken. (Han går). SEXTONDE SCENEN. FRÖKEN RIDDERKORS, MAJKEN, sedan LÖJTNANT GYLLENSTORM.
Om det endast varit i forna tider, då äfven presterne buro vapen i fält och drogo åstad med det heliga korset i ena handen och svärdet i den andra! Det skulle just klädt vår Mellin att ha varit en medeltidsbiskop. Jag hade aldrig tillförene sett honom se stolt ut, men med sådana utsigter var det väl omöjligt annat för den, som icke tog saken från den simpla materiela sidan. Jo, en gång förut mins jag att jag såg Mellin i en viss stolt skepelse; det var den aftonen, då, som förut är nämndt, den vackra stiftelsen för litteratörernes och artisternes pensionskassa öppnades och han förde Konung Oscar dit, omkring salen, att bese hvad redan blifvit samladt. Mellin hade haft en god hufvuddel af besväret i och för detta verk. Hans lefvande intresse för artister i allmänhet kom väl deraf, att han sjelf hade ett stycke artistiskt snille, ty utom de många upplagor af fartyg som han ritade, porträtterade han också på några minuter alla de personer, som kommo under hans ögon då han hade blyertspennan i hand. I Crusenstolpes familj, der man som en skatt betraktade och beaktade hvarje papperslapp, som ej var tom, hade man en hel liten samling af dessa Mellinska teckningar. Emellertid talades nu och tecknades ingenting annat än det, som hade afseende på kriget och truppernas embarkering vid Skeppsholmen. Jag tror att detta utomordenligt intressanta skådespel egde rum omkring början af juni. Det säkra är, att hela Skeppsholmsbron höll på att till slut sjelf resa, och att det derför bland allmänheten uppstod en mängd siare, som tjenstaktigt förskräckte sin närmaste granne med hemska spådomar för de vackra truppernas återkomst. Men musiken och trummorna öfverbjödo skriket, och de svajande fanorna hade den egenskapen, att de på längsta afstånd torkade tårarna, så att vackra ögon kunde se de hurtige blå gossarnes långa tåg. Det var en helt och hållet pittoresk tafla. Hvarenda fläck på holmarne, från främsta till yttersta ändpunkterna, var höljd af högtidsklädda menniskor. Hviftande näsdukar, parasoller och uppsträckta händer bildade ett slags våglik mur.
Ja, Herre, vi, våre Konungar, våre Förstar och våre Fäder, måstom skämma oss, att vi hafve syndat emot dig; Men din, Herre vår Gud, är barmhertighet och förlåtelse; ty vi äre affällige vordne; Och lydde icke Herrans vår Guds röst, att vi hadom måst vandrat i hans lag, som han oss genom sina tjenare, Propheterna, förelade; Utan hele Israel öfverträdde din lag, och veko af, så att de icke lydde dine röst; derföre hafver ock den förbannelse och ed kommit öfver oss, som i Mose, Guds tjenares, lag skrifven står; ty vi hafve syndat emot honom. Och han hafver hållit sin ord, som han talat hafver emot oss, och våra domare, som oss döma skulle; så att han hafver låtit gå så stor olycko öfver oss, att sådant är icke skedt under hela himmelen, såsom öfver Jerusalem skedt är. Såsom det skrifvit är i Mose lag, så är allt detta stora onda öfver oss gånget; icke bådom vi heller inför Herran vår Gud, att vi måttom vändt oss ifrå våra synder, och tänkt uppå dina sanning. Derföre hafver icke heller Herren försummat sig med denna olyckone, utan hafver låtit henne gå oss utöfver; ty Herren vår Gud är rättfärdig i alla sina gerningar, som han gör; ty vi lydde icke hans röst. Och nu, Herre vår Gud, du som ditt folk utur Egypti land med starka hand förde, och gjorde dig ett Namn såsom det nu är; vi hafve ju syndat, och hafve, ([tyvärr]) varit ogudaktige. Ack Herre! för alla dina rättfärdighets skull, håll upp af dine vrede och grymhet öfver din stad Jerusalem, och öfver ditt helga berg; ty för våra synders skull, och för våra fäders missgerningars skull, lider Jerusalem och ditt folk försmädelse, när alla de som häromkring äro. Och nu, vår Gud, hör dins tjenares bön och hans begäran, och var miskundsam öfver din helgedom, som förlagd är, för Herrans skull.
Bruket att utvälja rectores illustres16 har upphört, sedan sällan eller aldrig någon adelsman, hälst af högre klasserna, ger sig tid att nog länge vistas vid akademien, till dess han kunnat erhålla mogna kunskaper och genom rykte af lärdom göra sig förtjänt af den högsta akademiska äran. Namnet af lärd har, äfven om det ej råkat i förakt i den stora världen, åtminstone förlorat det anseende, som fordras att till dess erhållande uppmuntra en yngling till fortfarandet i studier öfver den vanliga korta tiden, som honom lemnas. Det vore nu mera under så förändrade tänkesätt betänkligt, om icke menligt för akademiens ära att utse någon adelig yngling till dess förande (?). Annorlunda var det i konung Karl den 11:tes tid, som själf klagade öfver en försummad uppfostran, erkände lärdomens värde och aldrig utvalde till vigtiga sysslor andre än sådane, som däraf inlagt ojäfaktiga prof. Det var då en verklig heder, en säker fordran till allmän aktning att af lärdomsfäderne anses förtjänt att intaga främsta rummet i deras samhälle. Det var en heder för akademien att hafva uppammat i sitt sköte en yngling, som visat sig därtill värdig, och att kunna framställa honom i spetsen för den studerande ungdomen till dess förnöjelse och uppmuntran. Efter en grefve Gyllenstjerna, som under sista åren af Karl den 12:tes regering varit rector illustris vid Lunds akademi, var jag den förste17, som därtill af consistorium academicum kallades. Vördnaden för en älskad kansler18, hvars son jag var, hade utan tvifvel en betydlig inflytelse i valet, men jag kan utan högmod föreställa mig, att därvid äfven något afseende gjordes på min förtjänst. En flitigare och lärdare yngling af mitt stånd hade på flere tider icke vistats vid akademien och längre tid där framhärdat. Jag var på 19:de året, då jag kallades till rektor, en heder likasom ärftlig i min slägt, äfvensom smak för läsning och kunskaper det varit. Tvänne af mina farbröder, Olof och Karl Gyllenborg, och en kusin, Henning Adolf Gyllenborg, hade vid Upsala akademi bestridt samma ämbete19.