Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sednare momentet af 12:te punkten och i sammanhang dermed 22 punkten, äfvensom den 24:de återremitterades; vid hvad utskottet i a8 de och 2p:de punkterna samt under litt. d och 1 af 3o:de punkten yttrat fick bero, och hvad utskoLtet i detta utlåtande i öfrigt föreslagit och hemställt, blef af ståndet bifallet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 74» angående regleringen af utgifterna under Riks-statens femte hufvudtitel. Vid hvad utskottet i 5:te, 8:de, g:de och i3:de punkterna, samt under litt. f och 14;de punkten yttrat, lät Ståndet bero., samt gillade hvad utskottet i detta utlåtande i öfrigt föreslagit och hemställt. Från Välloll. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 73, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens fjerde hufvudtitel. Nionde punkten, det sednare momentet af den tolfte, ljugondeandra punkten samt tjugondenionde punkten, jemte bifogad tabell, litt. a återremitterades, Ståndet lät bero vid yttrandet uti trettionde punkten, litt. 1, tjugondeåltonde punkten samt trettionde punkten, litt. d, lades lill handlingarne, och öfriga delar af utlåtandet, N:o 73, biföllos. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 74, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens femte hufvudtitel. Härvid förekommo: Ingressen; Godkändes. Yltran - Prot.-utdrag den 15 Mars 1858. 249 cici, pag. 2, angående definitiv reglering af indelde räntor å denna hufvudtitel. Lades till handlingarne. Eif ollos. Punkterna 4 och 8, äfvensom 14, litt. f. Lades till handlingarne. Ståndet lät vid yttrandena bero. Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D.
Denna fond skall föreviga namnet af henne, som dock dessutom alltid skall nämnas såsom en af det 19 århundradets ädlaste, kristna kvinnor. Nyligen hölls i Stockholm en föreläsning om Florence Nightingale och sjukvården under Krimkriget af Gustaf von Bergen, som afslutades med en af föreläsaren författad längre minnessång, hvarur vi anföra följande verser: Det var så hemskt i dystra sjukhussalar, Förr ' n Florence kom med kärlek, hjälp och tröst. Men kraftens ord hon till de arma talar, Hon hoppets gnista tändt i tusen bröst. De sjuka kände midt i sitt elände, Att ännu icke allt förloradt var, Att ännu män ' skohjärtan kärlek kände, Att sviker allt finns dock Guds kärlek kvar. Hon talade med dem som modigt stridit, Men fått till lön blott sår och sjukdomsnöd, Om Kristus, huru han oskyldigt lidit Och gått förrådd, förnekad till sin död; Hur han till slut, af alla öfvergifven, Gaf röfvaren i döden nåd och frid, Och att han nu vår Frälsare är blifven, Som ger oss salighet i evig tid. Så talade hon utan lärda funder, Mildt som en mor det sjuka barnet lär; Och kärleken, som alltid har gjort under, Sin makt bevisade dä äfven här. Det blef så fridfullt tyst som i en kyrka, Då Florence bad i dyster sjukhussal, De lidande då fingo himmelsk styrka Att bära kroppens liksom själens kval. Och fast hon icke talade med alla, De voro nöjda med att skåda få En stråle blott från hennes lampa falla På bädden, när hon syntes sakta gå Från rum till rum — o, de så ljufligt kände, Att hon dem med sin kärlek nära var. När kroppens sår och själens hetast brände, De sökte tröst hos Gud, som lärt hon har. De voro nöjda med att få betrakta, När hennes skuggbild öfver väggen gled, Då sågs soldaten ömt på henne akta Och kyssa skuggan, förrän bort den skred. Så nöjd som om han sett en engel vakta Vid bädden, gamle krigarn gladde sig, Och bleka läppar hördes hviska sakta I döden än: » Må Gud välsigna dig! » I D U N 1893 Telefonförhållanden. På Capri.
Det är just på det sådant ej må blifva fallet, sorn jag hyser en motsatt önskan, och sådan har ej heller BancoUtskrs mening varit, ty om något godt skall vinnas genom dessa associationer, måste de grunda sig på egna tillgångar, de må tillhöra bolagsmännen eller af dem vara upplånade, och bolagets rörelse bör endast underlättas genom creditiv från statsbanken; i följd hvaraf jag anser, att spannmålsassociationen i förhållande till sin rörelse erhållit fullt ut så mycket, då den erhållit i5o,ooo f!dr, som en solid hypoteksförening, då den erhåller en half million. Jag vidhåller således min anhållan om propos. å den redaction, jag förra gången hade äran föreslå. Frih. Ehrenborgh: Dä jag gjorde min framställning i detta ämne, hade jag icke ämnat göra den annorlunda, än såsom min enskilda reservation. Jag trodde ej, att den skulle vinna bifall; men då jag hört personer, till hvilka jag har särdeles förtroende, dela min mening, hör jag tro, att jag ej haft orätt. Då jag således öfvergår från min enskilda reservation och anhåjler om den propos., Hr v. Troil föreslagit, är jag skyldig att något närmare redovisa för mina skäl att begära detta ökande af creditiven för hypotheksföreningarna. Jag har gjort det derföre, att Ståndet sjelf, genom beslut på f. m., mer än fördubblat de bestämda tillgångarna för blifvande hypotheksföreningar. Afbetalningar på Bankens fastighetslån utgöra något öfver 240,000 r:dr om året. Tillgångarna skulle således icke blifva obetydliga, utan mer ån dubbelt så stora som Ulsk. beräknat, eller de 200,000 r:dr, som från discontrörelsen skola öfverflyttas.
Jag väntade mig visserligen icke annat af det medgifvande jag nyss gjorde, att mitt inbjudningsförslag skulle få delas, än att vissa utaf dem, som motarbeta dess framgång, skulle, sedan de fått sednare delen bifallen, söka visa den förra delens olaglighet. Hr Gripenstedt har redan vederlagt Hr von HarlmansdorlFs anförande, Jag får upprepa bygd jag förut anfört, nemi. att ett R, Sl;s beslut bitr icRe Den 16 Januari f. m. 2l3 3:ne Stånds yttrade åsigt, förr än dessa åsigter genomgått Bevilln. Utsk. och derifrån återkommit till Stånden och Bevilln. Utsk;s yttrande, ehvad det vore att anse af bevillningseller annan natur, blifvit af Stånden granskadt och godkändt eller förkastadt. Hr von Hartmansdorff har trott, att, då jag väckte min motion, jag icke kände det förhållande han framlagt. Detsamma var mig då bekant, som nu, emedan de andra Stånden då hade fattat sina beslut. Den uppgift Hr von Hartmansdorff lemnat på de olika besluten förringar icke angelägenheten af mitt inbjudningsförslag; ty jag tror, att om de förena sig med R. o. Ad. i de fall, der R. o. Ad. borttagit förbud, så hafva Stånden blifvit ense i sexton hänseenden, hvilka således icke behöfva blifva föremål för vidare diseussion i Bevilln.Utsk. och inom Stånden. Jag vet icke hvarföre man skall förneka R. o. Ad. rättighet att göra ett försök, hurvida de andra Stånden finna skäl i R. o. Adis beslut, då man icke kan neka, att inom R. o. Ad. en viss conseqvens ägt runi vid tulltaxans behandling, i det att liberala åsigter gjort sig i allmänhet gällande inom detta Stånd. De förbud, som blifvit bibehållna, hafva blott varit undantag, härledande sig från den åsigten, att husslöjden borde skyddas.
Majits nådiga förslag till national-representationens ombildning, komma att öfver flyttas från den ekonomiska till den civila lagstiftningens område, hvadan ändring i kommunallagarne icke vidare bör söka utverkas i den för önskningsmål gällande ordning” ; och dels, att åtskilliga af de i Betänkandet upptagna motioner ansågos vara af beskaffenhet, att bifall dertill skulle ”rubba grundvalen för den blifvande nya representationsformen, något som Utskottet för ingen del finner sig kunna tillstyrka den ännu fungerande representationen.” Giltigheten af det första af dessa argumenter har Utskottet sjelf i detta samma Betänkande redan underkänt, då Utskottet icke förthy ingått i pröfning och bedömande af icke mindre än sju motioner, hvilka dock skulle vara hemfallna under Utskottets dom: att icke vidare kunna behandlas i den för önskningsmål stadgade ordning. Denna omständighet har emellertid alldeles icke tagits till skäl för det afstyrkande resultat, dertill Utskottet kommit, utan hafva helt andra grunder härför blifvit anförda; och att berörda argument jemväl är för ändamålet alldeles odugligt, är desto tydligare, som, hvad som fram - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande J\s 80. 11 deles kan eller skall blifva lag, ännu icke är det. Icke heller kunna vi hafva två olika lagar i samma sak, att på en gång efterlefva. I detta nu måste således antingen 1810 års Riksdags-ordning, med de deri tid efter annan antagna förändringar, efterlefvas, eller ock skall det sistlidet år af Rikets Ständer för deras del godkända förslaget till ny Riksdags-ordning, med deraf beroende ändringar i Regeringsformen, hafva inträdt i gällande kraft; men som detta sednare ännu icke skett, måste alltså hvarje under tiden förekommande fråga behandlas i den ordning, och efter de former, nu gällande lag föreskrifver. — Härmed tror jag mig också tydligen hafva ådagalagt, att något hinder för Utskottet, att ingå i hufvudsaklig pröfning af jemväl de i Betänkandet med litt.
Sedan jag förnummit, att Hr Printzensköld, under min frånvaro d. 30 sisth Dec. f. m. väckt på detta rum en motion, motsvarande den, jag på e. m. s. d. anmälde, afstår jag nu från annan serskild framställning i ämnet, än den att jag yrkar: uttryckligt förbud mot vidare portofri fortskaffning med posten af stämplad skrift, som en gång blifvit sålunda från tryckningsorten befordrad. Några statistiska uplvsningar, vitsordande billigheten, att hos oss höja slämplingsafgiften, torde jag en annan gång få aflemna, för att i sammanhang med Hr Printzenskölds motion meddelas Bevilln.- Ulsk. Remitterades till Bevilln.Utsk. Vidare föredrogs följande af Hr von Hartmansdorff, Au g., d. 30 sisth Dec. e. m. mundtligen väckta och d. 4 dennes skriftligen aflemnade motion: Till och med 1834—35 årens riksdag, var tullafgiften för ost, som utifrån infördes, bestämd, för olika slag, till olika belopp, från 24 sk. för 1 skölp, till 2 r:dr 24 sk. för 1 Lisp. Vid 1840—41 årens riksdag utsattes införselstullen på all ost till 2 r:dr för Lisp. Detta stadgande, i förening med andra, som gynnade boskapsskötseln, medförde betydlig fördel för landthushällningen serskildt och för riket i allmänhet. Införseln af ost, sorn 1841 utgjorde 15,400 Lisp. nedgick genast 1842 till 4,240, och utgjorde 1848 blott 3,900 Lisp. Vid sista riksdag föreslog Konungen tullens nedsättning till hälften eller 1 r:dr för Lisp. Bevilln.Utsk. ansåg nedsatt ningen endast böra göras till 1 r:dr 24 sk. Adeln och BondeSt. bibehöllo tullen vid 2 r:dr, PresteSt. antog Utsk:s förslag 1 r:dr 24 sk., och BorgareSt. godkände Konungens eller 1 r:dr.
Ingen må derifrån lösgifvas, som icke känner denna lära, eller eger den färdighet att läsa Svenska språke£att han genom läsning kan förskaffa sig kunskaper.” ■”Lagen skall ock stadga hvilka utvägar böra vidtagas, att vid lÖsgifvandet förskaffa tillfälle till nyttig verksamhet åt sådane fångar, som äro medellöse och icke lunna härom sjelfve draga försorg. Ingen må förr sättas i frihet, än utvägar för dess försörjande genom nyttigt arbete ärö uppgifne» och skola Uppsyningsmännen dra - Lng Vt skottets Bet änknndtn. g 29 'ga försorg att hail vid lösgifvandet till sådant arbete sättes.” Detta Memorial, som i anseende till sin vidlyftighet här icke kunnat utförligare upptagas; men sorn lill hela sin vidd är intaget i Hederv. BondeStåndets Protocoll för den’12 sistI. Martii, har Lagutskottet till pröfning företagit, hvarvid Utskottet icke kunnat dela ftlotionairens åsigt, att det svårare fängelse, hvilket Domaren enligt 37 §. af 17 Gap. Rätteg.Balk. eger 1 grofva Brottmål använda, för att, der bindande liknelser och omständigheter finnas emöt den anklagade, få sanningen i ljuset, bör anseS såsom en qvarlemning af den fordna torturen. Då Lagen vid ansvar förbjuder , att någon må piilaS eller plågas till bekännelse, och alla pinorum, der pinliga förhör kunna anställas, genom Kongl. Brefvet den 27 Augusti 1772, blifvit afSkaflåde; så kan det uti öfvannämnde Lagrum tillåtne svårare fängelse, efter Utskottets taiika, icke bestå uti annat; än att den anklagade, somoagtadt bindande liknelser och omständigheter till brottslighet■, likväl fortfar uti fräckt nekande, må genom ensligt fängelse och genom afskiljande från gemenskap med andre personer, och sålunda betagen utvägar till förströ* else, öfverlemnas till fullkomligt eftersinnande äf sin missgerning , och tili de verk* ilingar till erkännande
Med ett sådant arbete kan man visserl. fortfara ett och annat år, men man blir snart derigenom alldeles utarbetad, hvilket äfven af erfarenheten bestyrkes. Så har t. ex. inom det Dep., för hvilket jag har äran vära Chef, på 18 år 7 gånger ombyte egt rum. Jag skulle räkna för en icke obetydlig fördel, om Dep.Cheferne kunde något längre hålla ut med sitt arbete och sålunda en längre tids erfarenhet finnas hos dem att tillgå. För närv:de finnes, som man vet., bland de konsultativa StatsRåden icke någon Mililfir. Någon sådan har ej heller bland dem varit på många år. Jag förstår då icke, hvad skäl den siste talaren kan hafva att befara, det något öfvervägande militäriskt inflytande skall komma att göra sig gällande inom konseljen. Om den föreslagna förändringen skulle medföra det resultat, att ett af de konsultativa StatsRåden blefve en person, som innehaft tnilitärerabete, tror jag för öfrigt, att detta skulle komma oss andra ganska väl till pass. Nu finnes visserl. i konseljen 4 personer, som varit militärer, men af dem slutade tvenne mycket tidigt sin militära bana, och desse hafva sannerligen icke anspråk att, under den korta tid de tillhörde Arméen, hafva hunnit förvärfva de iusigter och den erfarenhet, som fordras för att rätt bedöma ärender rörande Landtoch Sjö-försvaret. Jag slutar med att auhålla om bifall till det första, nu föredragna förslaget, med vilkor, såsom den förste talaren framställt, att förslaget N:o 2 måtte kunna af R. o. Adin bifallas, för den händelse att N:o 1 blifver af något RiksSt. förkastadt. Hr Adelborg, Anders Otto: Jag anhåller hos Hr Gr:n o. Landtm, att få uplyst, huruvida ej i Talmanskonferepsen blifvit beslutadt, huru med de båda första förslagen i detta Betänk, skall förfaras, i händelse t. ex. det första blefve förkastadt. Den 10 December f. m. Med ani. häraf yttrade 41.
Bland de hufvudsakliga angelägenheter, som under denna Styrelse utfördes, förekomma de underdåniga hemställanden, hvarpå Eder Kongl. !Ylaj:t grundade förenämnde Nådiga Beslut: de planer, ritningar och kostnads-förslag öfver de af Styrelsen projecterade nyoch tillbyggnader å Långholmen: den påbyggnad af arne våningar å dervarande Krono-spinnhusets södra fasade, som uppfördes; och slutligen den åtgärden, att från alla Eder Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länen inbegära en mängd upplysningar och uppgifter öfver hvarje Läns,- Stadsoch llärads-häktes tillstånd, i afseende på byggnader, utrymme och arfvoden för de vid dessa fängelser tjenstgörande och bevakande personer, samt öfver flera andra ämnen, sora med fångvården i Länen egde gemenskap. 3$ Bil. till K. M. Nåd. Protos. N:o aj. I öfverensstämmelse med de grunder, hvaruppå General-Tull-Styrelsen är organiserad , blef, genom Nådigt Beslut den 9 Febr. 1826, äfven Styrelsen öfver Rikets fängelser oell arbets-im ättnjngar bildad, då, efter Hans Excellence, Herr Grefve Löwenhjelm , hvilken på sin underdåniga begäran erhöll Nådigt afsked, undertecknad Ordförande i Nåder förordnades. Åt en Ordförande och 2:ne Ledamöter bestämdes vid samma tid arfvoden, förden forre 2,000 R'.dr Banco årligen, tractamentet och omkostnaderna under dess Embets-resor inberäknade, och för hvarjeLedamot 5oo R:dr samma mynt, och serskildt arfvode, eller Ilese-Reglementet, för dess Embets-resor. Förstnämnde arfvode, som undertecknad Ordförande i underdånighet från sa de sig, då han till General-Tull-Directeur i Nåder utsågs, har allt sedan Maji månad 1827' kommit Stats-Verket till godo.
Maj:t i Nåder funnit denna hemställan för närvarande icke till åtgärd föranleda, men ville taga densamma i vidare öfvervägande, då före nästa riksdag inför Kongl. Majit underdånig anmälan komme att göras i afseende å de förändringar i allmänna lagen, hvarom anledning kunde vara att låta hos Rikets Ständer nådiga Propositioner framställas; och enär, beträffande den af mig väckte fråga om arbetsordning för Lagberedningen och utnämning af nya ledamöter deruti, Lagberedningen redan vid 1849 års början, då mitt memorial afgafs, till slutlig behandling förehaft så väl de fyra första balkarna af civillagen, derom Beredningens förslag blifvit från trycket utgifvet, som äfven rättegångsordningen för civila mål och större delen af rättegångsordningen för brottmål, samt under år 1849 dels dessa rättegångsordningar hade blifvit afslutade och tryckningen af Beredningens förslag snart för sig gått, och dels Utsökningsbalken blifvit till fullo genomgången, så att nu mera hufvudsakligen endast granskningen af Handeisbalken återstode, Kongl. Majit icke heller funnit skäl att nu meddela någon föreskrift om viss arbetsordning, ledande till ändring i det sätt, på hvilket arbetet inom Lagberedningen hittills blifvit utfördt, eller att i öfrigt å framställningen i denna del fästa vidare afseende. I hufvudfrågan, eller hvad som utgjorde sjelfva syftningen af min underdåniga framställning, hade således vid det nådiga svarets afgifvande ännu icke något beslut blifvit fattadt. Nådiga Propositiouer derom till Rikets Ständer äro möjligen att förvänta. Afgjordt synes blott vara, att det icke är genom Lagberedningen, som förslag till dessa nådiga Propositioner komma att förberedas; hvaraf också följer, att icke för detta ändamål någon arbets - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år '1849. 15 ordning eller förordnande om nytt arbetssätt i Lagberedningen kunde komma i fråga. Hvad åter beträffar de arbeten, som på Lagberedningen verkligen ankomma, blir naturligtvis arbetsordningen af mindre vigt, ju mindre som ännu återstår att göra.
Den 29 Maji. ao5 nämnde tids förlopp oförminskad åtnjuter den lön jag för närvarande innehafver, och som det hufvudsakligen beror på antalet af år, hvarefter uträkningen sker, om eller i hvad mån jag får vidkännas förlust, eller icke, så och med anledning af det obestämda i hvad Utskottet stadgat i denna del, får jag vördsamt anhålla, att Utskottet ville bestämma de fyra eller högst fem sistförflutne årens medeltal, såsom grund, förden mig tillerkände löneersättning å IndragningsStat, hvilken rättelse således torde kunna göras i StatsUtskottets förevarande Utlåtande. Herr von Hartmansdorff\ August: En värd Ledamot har redan anmärkt, att StatsUtskotlet föreslagit en rund summa till pensioner åt Hennes K:gl. Höghet Prinsessan iSophia Albertinas HofStat, utan att bestämma, till hvilka personer, och till huru stort belopp för hvardera den skulle fördelas. Samma anmärkning gör äfven jag. Derjemte får jag fästa uppmärksamheten på en grundsats, hvilken jag äfven vid sistlidne Riksdag framställde, ehuru utan framgång, men som jag icke skall upphöra att påyrka, så länge jag eger en röst på detta rum, den nemligen, att HofStaten i allmänhet ej bör åtnjuta pensioner, som till deras belopp öfverstiga alla andre Civile och Miiitaire Embetsoch Tjenstemäns. Om en person blott några månader innehaft en Hofsyssla, så plägar densamma, vid den Kongl, personens från - io6 Den ag Maji. fälle, få bibehålla bela lönen såsom pension, för lifstiden, då deremot en Civil Embetsman icke får åtnjuta en sådan förmån, förrän lian tjent 4° är och uppnått 65 års ålder, med så försvagad helsa, att han är oförmögen till tjenstens ordentliga bestridande. De Militaire äro ännu mera vanlottade, emedan de nödsakas för det mesta pensionera sig sjelfve, genom afgifter af deras löner, ehuru otillräckliga de må vara.
Ridderstapets och Adelns rättwisa, wägar anföra en händelse, besynnerlig, men fullkommeligen rättfärdigande Fullmägtiges i Riksgälds-Contviret åtgärd i det omtwistade befordrings mål, hwarom Herrar Revisorer sä wäl i8c>Z som 1807 widlöftigt lämnar Högloft. Stats-Utstotlet del och hwilket Herrar Revisorers förhållande Stats-Utfkottet gillat. Fullmägtige trodde sig pä goda och för Contoiret förmänliga stal gjort denna befordran-, Men kill ytterligare styrka, får jag äran för Högloft. Ridderstapet och Adeln upläsa Hemliga Ukstotteks är i8oa gifna befallning till Fullmägtige i RiksgäldsCoiuoiret akt befordra La warande Controileuren LckenbsrZ pä Contoireks Ordinarie Stat, och synes derföre att Herrar Revisorers är 1805 gifna Expe di - 444 Den 12 Zebruar»' dilion, som förebrår Fullmagtige att med misthuöbä>l, iinI för werket hafwa befordrat en främmande person, wara tillkommen i saknad af riktiga upgifier. Jag har aldrig hörr talas om detta Hemliga Utstötts förordnande, men det bör intet lnöjeligen hafwa warit okändt för Secreterare» 8^1- van, dä han i alla mäl som rörde Riksgälds-Contoiret, förrättade Notarie - tjenst i nämnde Hemliga Utstött, och sedan wid Revisionerne och Stats-Ukstotttk warit Secreterare. Ödmjukeligen anhäller jag, att Stats-Utstottet matte anmodas lemna nu warande Herrar Fullmägti, ge i Riksgälds Contoiret del af delta förordnande till efterlefnad. Äfwen att fa wända mig med delta mitt ödmjuka Memorial lill öfrige Respective Ständen. Stockholm den 12 Februarii i8>o. Larlekon.
I tidningsfacken finiier iiiaii lika viil w Garnle Berlinger w som w Socialdeinokrat e i i ~, och i biblioteket triiffar maii representanter for alla riktningar alltifrin natiiralisterna, Bilda till syrnbolisterna .. Da föreningens inål ar, soni clet stod i iiib~iidniiigcii, » at bidrage til .OpIysningens Freniine ved at give de Kvinder, der föle Trang till aaiilelig Udvikliiig, I~ejligliecl til at m a denne .geiinem en let og billig Aclgang til gode danske og til Dels udenlaiidske Böger, Tidsskrifter og Rladea, har inedleiiisafgiften blifvit satt ytterst li ' gt. För tillträge till läsesalen och lienilhn af 2 exeniplaiit gången betalas endast 10 kr. om Krit. Denna prisbillighet liar visat sig vara en mäktig häfstång för föreningens iitveclrling. Xedlemmarnes antal ar i stancligt stigande och föreningens ekonomi så god, att den ser sii stivnd ait köpa nya böcker för 2-3,000 lrr. om liret. Detta resiiltat fraintriider så mycket nier lysande vid jamförelsen ined Ateneiini. Denna iiistitiitioii stir n %rnligen, trots sitt utinarkta bibliotek ocli sina dyrbara tidski.ifter, p5 randen af sin undergSiig, och redaii liar dess totala upplösning vsi: it satt i fråga. Oin slciildeii lir att söka i deii höga inedleiiisafgifteii eller i dhlig administratioii, skall jag iclte kiiiiiia s#ga, jag kan blott konstatera det bedröfliga faktum, att det. en gåtig s i stolta och inorska Ateneiiin nu fötter. står p&amp; vacl~laiicl~ I&lt;aiislte Iierrarlie iiii icke skiille lia något emot att f5 friskt bloc1 i de siiiande 5drorna geiiom en saniinaiisliitning?
Kanske skall jag också finna tillfälle att betaga henne den fixa idé, som håller hennes förnuft fånget. (^högt^) Nå så kom då, mitt barn. (^De stiga i båten och lägga ut. Anna sjunger sakta på melodien till ofvanstående visa. Hennes röst höres en stund, sedan farkosten försvunnit bakom scenen.^) FJERDE SCENEN. ERIK ^kommer hastigt ned från kullen. Om en stund inträder^ ANDERS ^från sidan af stugan. Vid slutet af scenen^ PROSTEN och ANNA. Erik. Ändtligen är jag här tillbaka, Gudskelof! Men hvar kan Anna vara? Hon fanns inte på vanligt ställe i skogen. (^Anders kommer^) Go' afton, Anders. Säj mej, hvar är Anna? Anders. Så du varet länge borte! Jag har inte väntat lite efter dej, må du tro, stackars Erik. Erik (^studsar^) Stackars Erik? Har något olyckligt händt? Anders. Jag vet inte, om jag törs tale om det för dej ännu. Har du råkat dine föräldrer? Erik. Nej, jag for inte hem först, utan satte hästen och kärran borta i granngåln och sprang hit för att träffa Anna. Mina föräldrar ä' väl inte här? Anders. Jo, di har allt sitt folk med sej och håller på med slåttern nere ve sjön, här strax bredve. Erik. Jag skall genast fara hem, bara jag får råka Anna en enda minut. Vet du inte, hvar hon är, Anders? Anders. Om hon inte är oppe i skogen, så sitter hon foll på någe ställe nere ve sjön. Herre Gud, hur ska jag kunne tale om för dej allt som händt medan du varet borte! Erik. Jo säj, säj, det må vara hvad det vill. Pina mej inte så der! Anders. Trösta mej, som ska vare den förste att tale om all jämmern för dej! Sönda'n efter se'n du reste, lät far din lyse bort i grann-körkan för dej och Britta ... Erik (^fattar honom hårdt i armen^) Anders, du ... du säjer inte sant! Anders. Jo gunås, det är rena sanningen.