Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Svenska Folket utan afseende på Stånd och yrke, uppdragit Landets försvar åt sine söner ifrån 20 till 25 årsålder, synes mig Tredje HufvudTittelns förnämsta behof bestå utaf vapen och andra materiella krigsförnödenheter; det visar sig alltid för mig såsom en stor orimlighet att det fattiga Sverige skall onödigtvis utarma sig, ej allenast på i min tanka allt för vidt omfamnande försvarsplaner utan äfven i detaillerne förslösa frukten af sitt trälande på till allsintet gagnande Militairegranlåt och pragt. Det har icke kunnat motsägas att blotta Snörmakarearbetet till en beklädnad för 5oo man Indelta Husarer uppgådt till öfver 7,000 R,dr Banco och det torde blifva en förlåtlig Militairephilosophie att påstå det Ihn 18 Ssplemter f. rn. }£{ det Landet likaväl försvaras med en rock utan snören, som med en af sådane beprydd; om detta är en sanning som icke äfventyrar någon motsägelse, så borde utan tvifvel äfven slutsatsen blifva den, att Lagstiftningen borde taga ett sådant förhållande i närmare betraktande; att Lagstiftningen borde behjerta huru det är af Sveriges Jordbrukande menighet som denna onyttiga grannlåt måst bekostas, ej sällan onder, uppoffring af det lilla hushållets mest oumgängeliga behof; att Lagstiftningen härvid bör inse sin ställning såsom Konungens rätte Rådgifvare och såsom den der bör kunna oförfalskad! framlägga underrättelser om Landets verkliga ställning Och om de följder af tilltagande armod och aftagande välstånd, som af sådane ordsaker för framtiden blifva ännu mera att befara.
Såsom redan är anmärkt, har någon klagan hittills icke försports öfver dessa comiléers åtgöranden i denna del. Ehuru jag icke vill motsätta mig en återremiss, ifall den mera allmänt påyrkas, anser jag dock för min del alt R. o. Ad. mycket väl kan lemna sitt bifall till Bevilln.Utsk;s tillstyrkande i denna punkt. Frih. Raab: Då de Hrr, som yrkat bifall till Bevilln.Ulsk:s tillstyrkande i förev. punkt, nu fält en ytterligare förstärkning i den siste värde talaren, anser jag mig böra till besvarande upptaga en del af de skäl, som sednast blifvit anförde till bifall. Så har t. ex. Hr Printzensköld förklarat, att då man efter den nu gällande bevilln:s-förordn:n ägde rätt att höja taxeringsvärdet, så hoppades han alt några andra föreskrifter icke mätte behöfvas, än de som redan finnas. Jag får då erinra honom derom, alt ehuru berörde rättighet förefunnits alltsedan 1809, så har man likväl så litet deraf sig begagnat, alt jag t. ex. skulle kunna uppgifva hemman, som i proportion till värdet äro mer än sexdubbelt högre taxerade än andra, d. v. s. att jag känner hemman, som äro sex gånger mera värda, än hvartill de äro taxerade, då det deremot gifves andra, hvilkas verkliga värde understiger taxeringsvärdet. Då sädane förhållanden kunnat år ut och år in qvarstå, är det väl gifvet att de nu gällande föreskrifterne i detta hänseende - Ben 12 April f. m. 129 ende icke äro tillfyllestgörande. Att Hr Printzensköld förordat det bestående, det förundrar mig icke; deremot förvånar det mig så mycket mera, att han förordar den rörlighet, som nödvändigt alltid måste åfventyras sä länge man bibehåller nu gällande föreskrift att egendomarnes värden skola ärligen jemkas och förändras lill inbördes likhet.
Hon hade sett en enslig nejd, vackert månsken, glänsande is, en mörk udde, furor, ljung och ! Hon pressade de hopkramade händerna mot sina tinningar. Det kunde inte vara sant! Hennes kropp skakades, pulsådrorna i halsen, i hufvudet, i hela kroppen bultade. Var det ändå sant? Mina kom in. Almas ångestfulla blickar hängde sig fast vid henne. "Om frun skulle komma och se. Han är alldeles flammig." Alma stirrade utan att höra eller förstå. Stirrade bara, då hon såg, att hennes läppar rördes. "Herre Gud, är frun sjuk?" Mina närmade sig. "Skall jag gå till skolan och be rektorn komma hem?" "Nej, nej!" "Men frun är sjuk." "Åh nej." "Orkar frun stiga upp och se på Arvi? Nog lär han ha fått kopporna." Alma försökte stiga upp. Det svindlade för hennes ögon, benen vacklade, men hon föll likväl icke. "Arvi kopporna?" Hon började nu påminna sig föregående afton i barnkammarn Arvi flämtande och brännhet i sin säng, hon bredvid, krypande på golfvet. Alma tryckte fingret mot en röd fläck på hans kind; den blef blekare. "Smittkoppor," suckade hon. "Frun frågar inte ens hvar de öfriga barnen äro," sade Mina, då Alma bara såg trött på henne. "Rektorn förde dem till Leisténs genast som han hörde, att doktorn trodde det skulle bli kopporna. Och med en sådan hast, att jag knappast hann få kläderna på dem. Det var en uppståndelse. Rektorn gick sedan förut med de äldre barnen, och jag kom efter och bar Helmi. Och hon var så vänlig, fru Leistén, och sade att man alls inte behöfde vara ängslig, ty nog skulle hon se om dem så länge, som Arvi var sjuk. Men hur Helmi hade svårt att skiljas från mig, det kan fru aldrig tro! Hon riktigt stormgret, stackarn, och höll mig om halsen. Hur skall hon komma till rätta der, då de sade, att jag på inga vilkor skulle få komma och helsa på, att jag kantänka skulle föra smittan med mig i kläderna. Allt annat! Jag tror nu inte på sådant. Ingen blir sjuk, om det inte är Guds vilja.
Samme motionär har jemväl föreslagit uttryckandet af den underdåniga önskan, att vid den nya skolordningen måtte vidtagas de jemkningar i afseeude på aflönings-staten, sorn en sednare tids erfarenhet visat vara erforderliga; men enär denna åtgärd egentligen tillhör den förväntade nya normalstaten, och densamma icke lärer kunna uppgöras annorlunda, än med afseende på förhållandena, sådane de numera utvecklat sig, torde denna önskan icke böra särskildt uttryckas. Då fem år förflutit efter utfärdandet af nämnde Nådiga Cirkulär, genom hvilket en stor del af den gamla skolordningen förlorat tillämplighet, och det olika förfarandet inom skolorna synes utvisa behofvet af nya allmänt gällande föreskrifter, får Utskottet vördsamt föreslå, att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t framställa den underdåniga anhållan, att en ny skolordning måtte, på de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan gillade grunder, med möjligaste första utfärdas. B.) Samme motionär har vidare föreslagit en hemställan derom, att, för åstadkommande af denna reglering, Departements-chefen för Ecklesiastik-ärendena måtte erhålla lill sitt biträde sakkunnige män, enligt det Nådiga beslut Kongl. Majit fattat den 9 Juli 1852, äfvensom att Rikets Ständer måtte till arfvoden åt desse kommitterade anvisa ett belopp af 6000 R:dr årligen, att utgå intill liden för nästa statsreglering. Genom det Nådiga beslutet af den 9 Juli 1852, af hvilket Utskottet förskaffat sig del, har Kongl. Majit bemyndigat Chefen för Ecklesiastik-departementet att, med biträde af en Stats-kommissarie samt i öfrigt något mindre antal sakkunnige personer, uppgöra plan till en ny skollag och skolstat, och har om gäldande af kostnaderne derför Kongl. Bref samma dag afgått till Stats-kontoret. Det har jemväl blifvit upplyst, att sådant biträde redan blifvit användt, och får Utskottet på grund deraf hemställa, att detta förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Då detta till den grad är förhållandet, att det är omöjligt alt med någon fördel begå ett missbruk genom kokning i hatten, derest sjelfva pannan icke understiger en vanlig höjd, så finner man, att föregående Ständer såväl sora Vetenskapsacademien begått ett misstag genom den beskrifning på hatten, hvarigenom man trott, att missbruk skulle kunna undanrödjas; ty om pannan göres mycket platt utan bröst eller hals, blir hatten blott en fortsättning af pannan, hvarigenom således ett mångdubhelt större quantum mäsk, än sjelfva pannan inrymmer, på en gång kan till afverkning ifyllas; men om man deremot föreskrifver, att pannan bör vara försedd med bröst och hals, förfaller all beskrifning på hattens storlek och öfriga beskaffenhet, emedan, såsom jag förut nämnt, fördelen af att ifylla mäsk upp i hatten försvinner derigenom, alt då pannhalsen icke får öfverstiga % af pannbottnens diameter, mäsket i hatten i samma män blifver djupare, som hattens omkrets förminskas och det djupare mäsket långsammare uppvärmes, än då detsamma på en vidsträcktare yta af elden vidröres. Af sådan anledn., och då det icke är möjligt att förekomma missbruk genom kokning i hatten derigenom, att man föreskrifver, att densamma icke må vara försedd med lucka, enär, för alt uppdrifva mäsket från pannan i hatten, endast erfordras att ställa mäskvärmaren högre än pannan, hvarigenom mäsket uppgår i hatten till horisontel höjd med det ställe på mäskvärmaren, hvarifrån röret utgår, som förenar mäskvärmaren med sjelfva pannan, så skulle jag tro, att man tili förekommande af ett slikt missbruk, med förbigående af all beskrifning på hatten, endast bör hålla sig vid sjelfva panni?* Den 26 Januari. och föreskrifva, att den ovilkorligen skall vara försedd med bröst och hals, hvars öppning icke får öfverstiga § af pannbottnens diameter, och att afståndet från pannbottnen till halsen icke får) understiga 3 tum. Härigenom vinner man det dubbla ändamålet, att förhindra lagbrytare att uppstå och att icke tvinga folk att omgöra sina apparater; ty de flesta hafva stora hattar, försedda med öppningar, hvilka således måste ändras för att icke vara underkastade beslag.
Ej kif, ej nit, ej lifvets små bekymmer, ej afund, ej förtal, och vi dö sälla som de uti sin ungdom dö! ÄLSKARINNAN. O Gud, en sådan kärlek ej jag drömt! 43 SMEDEN. Se därför skall du icke tro på drömmar! Tredje scenen. DE FÖRRE. S:T PER. S:T PER (som under hela denna scen visat sig då och då i bakgrunden och åhört samtalet, träder fram). Men nu tror jag att vi ha funnit himmelriket, ty en sådan kärlek tillhör änglarna! SMEDEN. Se där, gamle Petrus, är du! Säg vill du föra oss till altaret? S:T PER. Ja, så gärna, om jag fick lof bara? SMEDEN. Hvad skulle kunna hindra? S:T PER. Jag vet inte om jag är ordinerad, se, och för öfrigt tror jag att man kan mista kappan, om man viger en spetälsk. SMEDEN. Du är feg, Petrus! 44 S:T PER. Om man så vill kalla det, när man ställer sig lagar och författningar till efterrättelse. Fjärde scenen. DE FÖRRE. DON QUIXOTE till häst in genom stora porten. Han är klädd i traditionela rustningen, men är mycket fetlagd. ÄLSKARINNAN. Kom låt oss gå härifrån, älskade, innan det kommer mera folk! Ah, där är den där otäcka Don Quixote. (Hon drar en slöja för ansiktet.) DON QUIXOTE. God dag, godt folk! SMEDEN. Hvem söks, med förlof! DON QUIXOTE. Jag är riddaren Don Quixote af La Mancha, och är bjuden på Romeo och Julias silfverbröllop här på värdshuset Gyllene Hästen! Har jag gått orätt? SMEDEN. Nog är värdshuset rätt, men om Romeo och Julia ärna hålla silfverbröllop här, det vet jag 45 inte, så mycket mindre som jag aldrig hört af historieböckerna att de unga tu fingo hvarandra! DON QUIXOTE (sitter af). Historieböckerna! Tala inte om historieböckerna för mig, som har blifvit så beljugen i de böckerna! Kom här, Sancho Panza! Femte scenen. DE FÖRRE.
(N:o 46-) från samtlige Riks-Stånden, blifvit BancoUtskottet meddelade, och utvisa, att, i fortsättning från ele tidpunkter, hvarvid 182Z års Banco - Utskott stannat, Bankens och Tumba Bruks Räkenskaper för åren 1822, 1828, 1824 och 1825 blifvit vid desse Revisioner till ziffran granskade, samt Herrar Banco-Fullmägtiges Protocoll till och med den 12 September 1827, och Commissariatets Protocoll, afdelade, serskildt för de allmänna målen, och serskildt för hvad som tillhör Lånerörelsen och dess bevakning inom Commissariatets Cancellie, till och med Junii månads slut samma år, genomgångne. Resultaten af nämnde granskningsålgärder innefattas uti Revisions-Berättelserne, så väl de Allmänna till Rikets Ständer som de speciela till Banco-Utskottet, hvilka Utskottet alltså lagt till grund lör dess arbeten, samt vidare i enahanda ordning fortgått medelst förrättad Revision afj Banco-Räkenskaperne för år 1826, Tumba Bruks Räkenskaper för åren 1826 och 1827 samt läsning af Banco-Fullmägtiges Protocoll intill och med den 3o October, oell Commissariatets, så väl som Cancellie-Comrnissariernes Protocoll, intill och med d 1 November nästlidet år 1828. Banco-Utskottets Berättelse. (N:o 4^-) 3 Utskottet har härvid jemväl haft till ledning de Berättelser om Banco-Verkets tillstånd, Styrelse och förvaltning i alla dess grenar, som utaf Bnnco-Fullmägtige, Bankens Commissariat och Fiscals-Embete samt Revisions - Commissarien, blifvit, vid Riksdagens början, till Utskottet aflemnade.
71 §, angående återstoden af de under 1840 och 1841 års riksdag beviljade an slag för härads-häktenas och stads-fängelsernas ombyggande och förändrade inredning, svarar mot och är, efter iakttaget afdrag af hittills skedda utbetalningar, lika lydande med nuvarande reglementes 62 §. 72 §, angående anslaget till inköp af 300 exemplar utaf Svenska Fornskrift-sällska pets samlingar, ar lika lydande med samma reglementes 67 § 73 §, angående återstoden af det under 1844 och 1845 års riksdag beviljade an slag till boskaps-skötselns befrämjande, grundar sig på och öfverensstämmer med dels 77 § af det vid nämnde riksdag utfärdade reglemente, dels Rikets nu församlade Ständers beslut genom bifallande af 2 § i Stats-Utskottets Utlåtande JVt 18. Bih. till R. St. 4 Samt. 1 Afd. 4 Band. 22 Haft. t 2 Stats-Utskottets Memorial M 264. 74 §, angående återstoden af det vid samma riksdag beviljade anslag för reparationer och bokhyllor i Riks-arkivets hus; 75 §, angående anslaget till läseböcker för allmogen; och 76 §, angående bidraget till en fond för pensioner åt Borgmästare och Kommissions-landtmätare samt deras enkor och barn, äro lika lydande med 70:de, 7 Usta och 72:dra §§ af hittills gällande reglemente. 77 §, angående i Riksgälds-kontoret innestående summor utaf de under 1850 och 1851 års riksdag beviljade anslag för hamnoch kanal-byggnader samt vägförbättringar och vatten-aftappningar, motsvarar 75 § i 1854 års reglemente.
Då det icke torde kunna nekas, att med Statens värdighet är mindre förenligt att, genom en för dess räkning auctoriserad och förvaltad spelinrättning, bereda en inkomst, hvilken, påräknad att användas för bestämda utgifter, dock till sin grund är ganska obestämd, och då obestridligt äfven lärer vara, att denna inkomst till betydligare del uppkommer genom tillskott af mindre bemedlade Medborgare, och alt Lotteri-Inrättningen, så i moraliskt som oeconomiskt hänseende, menligt inverkar på de, till större delen, den torftigare Samhälls-classen tillhörande spelande, särdeles i Hufvudstaden och Rikets öfrige Städer; så tvekar Utskottet icke att härigenom föreslå, att nuvarande Kongl. Numer-Lotteriet måtte med detta års utgång indragas och alldeles upphäfvas. Och får, i sammanhang härmed, Utskottet jemväl tillstyrka, att tilldelandet af nya så kallade Brudgåfvor likaledes med samma lid må upphöra, samt att Brudgåfve-fonden, efter Numer-Lotteriets in - Slals-Vlskottets Utlåtande N:0 54• 27 dragning, öfverlemnas .till Riksgälds-Contoret, som deremot 1 stadgad ordning verkställer utbetalning till dem af allmogens döttrar, åt hvilka sådane brudgåfvor redan blifvit eller till detta års slut kunna blifva tillagde. I händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit, torde detta beslut böra underställas Kongl. Maj:ts Nådiga sanction, med underdånig anhållan, att allmän Kungörelse om Kongl. Numer-Lotteriets upphörande, samt sättet för de afsatte brudgåfve-vinsternas utbekommande måtte i Nåder blifva utfärdad. Skolande i detta fall Utskottet afgifva dess utlåtande i de med detta ämne sammanhang egande frågor, såsom de af Lotteri-medlen nu utgående Löners förflyttande på Allmänna IndragningsStaten, anslag till Kongl. Seraphimer-Lasarettet af ersättningen för öfverlåtelsen af dess Lotteri-privilegium samt disposition af Lotteri-verkets hus samt öfriga behållningar.
Det är af dessa skal, som jag tillstyrker, att Constit.Utskts förslag måtte godkännas till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Såvida en klok behandling af målen inom Utsktn kan fortskynda göromålens gång, skulle äfven jag vilja instämma med de värda talare, som ansett Utsktns personal böra minskas. Min erfarenhet af utsk:s-arbeten under denna riksdag har tillräckligt för mig ådagalagt behofvet af att komma till någon slagsenhet, för att icke målen skola först fördröjas under sjelfva utarbetningen och sedan framkomma till RiksSttn i ett sådant skick att man svårligen kan vänta sig godkännande af hvad sorn föreslås. Det händer ofta, och har äfven handt i den afdeln. deri jag arbetat, att som flera ledamöter finnas på hvarje afdeln., infinner sig en helt annan personal den ena dagen än den andra. Jag hemställer till alla, som kommit i erfarenhet deraf, huru det skall vara möjligt, att målen på sådant sätt kunna rationelt behandlas. Man antager den ena dagen grunder för ett utlåt., och den andra dagen inställer sig en personal, som utgår från helt andra åsigter och kalfatrar, hvad föregående dagen blifvit gjordt, eller också skall man bygga på något, som man icke godkänner, och då blir arbetet lika ändamålslÖst. Dessutom skulle jag tro, att det stora antalet af ledamöter i Utsk:n har det on - Den a3 October c. m. onda med sig, att ganska få ledamöter anse sig skyldiga att ansvara för ärendernas gång. Man röstar med ja och nej öfver de förslag, som framställas, och dessa dicteras vanligen af betjeningen i Ulsk:n, emedan det är nästan omöjligt för den stora utskts-personalen att samfäldt utarbeta något förslag, utan detta arbete måste öfverlemnas åt betjeningen. Detta är också en anledning för många ledamöter att afhålla sig från utsk:s-arbeten. Man vet, att många personer ändå sitta der, och tänker derföre, att ens eget uteblifvande ej skall observeras.
Grefve Horn, Claes Fredrik, och Herr Ribbing, Arvid, begärde, alt detta Utlåtan - 32 Den i r Ja n ua r i i e. m* dc måtte ytterligare i’å hvila på bordet; hvilket Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, till följd af §. Riksdagsordningen, icke kunde förvägras. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 3 sistlidne December under N:o 72 afgifne, och den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 46 förut meddeldte Betänkande, rörande Förslag till allmän Stadga om Rikets Mått, Mål och Vigt, samt till Förordning om hvad som vid verkställigheten iakttagas bör. Herr af Forsell, Carl Gustaf, hade inlemmat följande skriftliga anförande, sorn upplästes så lydande: Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i öfverensstämmelse med sammansatte Lagsarnt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 72 , beslutat, att den nya Författningen rörande Mått, Mål och Vigt bör ro år härefter sällas i verksamhet, anser jag mig pligtig att anföra de skäl, som hindra mig ifrån att uti detta Ridderskapets och Adelns beslut deltaga. Så väl uti de sammansatte Utskottens förra Utlåtande af den 2 Julii förlidet år, som uti den reservation jag då afgaf, är uppmärksamhet fästad på nyttan och nödvändigheten af att Ri - Den ii Januarii o. m. 33 Rikets mynt borde fördelas enligt decimalsystemet på samma gång som den nya Måttoch VigtFörfattningen fick gällande kraft. Detta hopp liar nu mera försvunnit, sedan Rikets Höglofl. Ständer redan fattat sitt beslut i myntfrågan utan att decimalfördelningen blifvit antagen. Det är i synnerhet från denna omständighet jag hämtar skäl för den öfvertygelsen, att decimalsystemets användande i den nva Måttoch VigtFörfattningen är mera skadligt än nyttigt i afseende på de fördelar man väntar sig af densamma.
Stiftj om detsammäs fördelning i tvänne Stift 9 9999999999999 999999999 9 4 2 40 33 b. V 40 b. A 40 b. V 40 b. v 40 Lunds Universitetj anslag tilt dess byggnader; se Anslag för en gång, i) „ om lösande efter medelpris af Universitetets löntagares tion99999 9999991999 14 1 170 9 ä, v 40 ä. v 40 • Lysning till ägt enskap, om förbud för utfärdande deraf i vissa fall 9919999919999999 7 1 168 19-22 b. v 41 b. jj 40 b. v 41 b. H 40 220 52 Kongl. Maj:ts Nådiga Svar , , , , , , 1 2 3 11 Län, till jordbrukets upphjelpande inom WesterNorrinnds Län ,,,,,,, 4 1 71 7,8 b. V 40 b. V 40 b. V 40 å. V 40 Svar på återremiss ,,,,, 4 1 222 1 a. a. i 40 a. a. v 40 a. a. V 40 a. a. :i 40 , för anläggningen af den nya vägen emellan Borås stad och Fläskjums gästgifvaregård 11191119999 1199 9999 4 1 26 6,7 b. V 40 b. J 40 b. v 40 b. V 40 ,t till Fyroch Båk-inrättningarnes upphjeipande; se Berättelse om Riksgälds - Yerket.
Jag tiar i det föreg:de utredt, att RiksgisKontis omsorger öro, enligt Grundlagen, inskränkta tili förvaltningen af Rikets gäld. ilen jag känner nogsamt, att detta verk, under den tid Riket icke egde någon gäld, fått sig, för att hafva något att syssla med, updraget åtskilliga bestyr, som med Riksgälds-förvaltning icke eger sammanhang. Den upmärksamme betraktaren af företeelserna inom en längre följd af riksdags-förhandlingar och riksdags-öfverläggningar, har nogsamt varseblifvit en hos de maktegande inom RiksSt:n växande benägenhet, att städse öka Riksg:sKont;s bestyr med ärenden, som för detsamma äro i grunden främmande, och sålunda småningom förvandla detsamma, så till sågandes, till ett Riksens Sl:rs Statsverk, hvars ärender, i första hand, under Riksdagarne regleras af Riksens Sttrs StatsUtsk. och underställas till godkännande RiksSttn, hvilka svårligen kunna intränga i denna serskilda förvaltnings mångahanda bestyr, hvaraf följden ot v ifve iak tigt blir, att StatsUtsk. så småningom vinner samma gränslösa inflytande, som det fordna s. k. Secreta Utsi:, utöfvade under den sorgliga tid då Riksens St:r styrde land och Rike, till föga fromma för det allmänna, hvilket styrelsesätt, efter långa missbruk å Ständernas sida, slutligen påkallade Statsskickets förändring 1772, tills det, efter missbruk å Konungamaktens sida, 1809 bringades i den välafvägda lyckliga ställning, i hvilken det, enligt våra gällande Grundlagar, sig nu befinner, och som vi böra omsorgsfullt vårda och vörda.
Att dricka kaffe genast efter middagen kan nog gå an, n. b. om man ätit festmiddag med många rätter och vin, men som sådant hör till undantagen i mitt på mera kälkborgerlig fot inrättade hushåll, så föredrager jag i hvardagslag afgjordt kaffe » med dopp » vid 5-tiden, ett par tre timmar efter middagen; och det göra också alla hederliga människor, med hvilka jag har nöjet vara bekant. vara, ty jag vet ingen bedröfligare syn, än att, när man slutat att röra om sockret och grädden, millioner svarta korn börja med aldrig sinande energi dyka upp ur hvirflarne för att troget följa med under inmundigandet, sked för sked, och » till sist ligga som en kaviarliknande bottensats på bottnen af koppen. Hvad slutligen själfva kaffebönan beträffar, så kan jag just icke påstå, att jag är någon kännare. Den dyraste och förträffligaste böna lämnar i mitt tjxke ej så godt kaffe som den enklare och billigare, om nämligen det förra kaffet är bäskt eller starkt eller grumligt och det senare klart, varmt och mildt. Om värdshuskaffe i allmänhet gitter jag ej ens tala. Det är en hemskt sur dekokt, som förvandlas till en stinkande röra, då den kommer i intim beröring med den tunna, blåsura mjölk, som på restauranter upphöjes till rang, heder och värdighet af grädde. Kaffegrädde skall vara söt och tjock, alltså äkta. Och man bör ej hälla i allt för sparsamt. Detta var nu, kära läsare, några af mina funderingar öfver en kopp kaffe. Dig och hvem som helst dock obetaget att hysa och äfven göra propaganda för de mest diametralt motsatta åsikter. Men mig omvänder du ej så lätt! Det skall vara » doppekopp » med skorpor och pepparkakor — sådana där sköna pepparkakor, som äro hårda som glas och brista i tu med en skarp smäll, när man bryter af dem på midten. Om kaffet är starkt eller svagt, synes mig ej ha så synnerligt mycket att betyda. Starkt kaffe blir dock ofta bäskt, och bäskheten förhöjer ej effekten.