Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under hela festen kysstes man mycket och hvar helst på gatorna bekanta träffades omfamnade de hvarandra och kysstes, dock ej på munnen utan på axlarne, mest 2 gånger, några äfven 3 gånger, hvarefter de berörde hvarandras flata händer eller ock gåfvo hvarann ett riktigt handtag, sedan kysste hvar och en sin hand och förde den mot pannan eller hjertat eller båda två. Jag har ej kunnat underlåta att kasta en blick tillbaka på detta nu tilländagående år och de särskilda skiften, som derunder öfvergått mig. Början var i sanning det lugnaste, sorgfriaste lif jag kanske ännu haft; jag hade ej bekymmer för någonting, utan allt hvad man kan önska för lifvets beqvämlighet. Dertill det högst intressanta lifvet på Clinicum. Oberäknadt några björnar och några borgesförbindelser, var intet som oroade mig. Sedan jag slutligen, efter en lång och visserligen något tråkig väntan, kom ut att färdas, kände jag lefnadslust och friskhet både i kropp och själ genomströmma mig. Sedan kom det förfärliga dunderslaget i Paris, som förorsakade mig ovilkorligen de värsta lidanden och grämelser jag ännu utstått, och betog mig modet och lusten samt säkert kommer att lemna efter sig spår långt, långt in i mitt lif. Sedan färden genom Frankrike, som visserligen var behaglig men den rätta första fröjden var qväst och släckt. Den oändligen ljufva tid, som gick upp under resan från Marseille till Konstantinopel, var en verkeligen salig hvila för både kropp och sinne, samt behöfdes ganska väl för att lugna mig. Denna tid tror jag skall alltid bli mig en af mina ljufvaste och bästa minnen, såsom den blef mig ett verkeligen stärkande medel för min kropp. Min ankomst hit till detta första rent musulmanska land, var sannerligen ej just glad, utan de tvänne första dagarne, dem jag nästan blott af grämelse tillbragte utan mat och utan appetit, voro ganska svåra. Men det länkade sig småningom till ett bättre, här blir allt trefligare och jag är nästan säker på, att jag kommer att lemna Alexandria med saknad. Men pris vare Honom, som dock alltid, ehuru ofta på krokiga och oförståndliga vägar, länkar allt till det bästa! Jan.
Den i4 Jpril, delade icke äran af ansvarigheten för eit sådant råd; men ännu påminner jag mig med innerlig tillfredsställelse, huru jag icke hörde någon bland ansvarige Rådgifvare vid ett sådant tillfälle erinra sig ansvarighetslagen. Uppriktig var denna tanka; Lika uppriktige voro ofelbart ock de betänkligheter som deremot anfördes af andra, och hvaribland jag specielt erinrar mig flere, vid samma tid functionerade af Riksens Ständers egne Fullmägtige: beslutet vördar jag äfven; ty då garantien var svår att tillvägabringa, utan att träda formerna för nära , tillkännager det en större kraft att uppoffra det öfvergående åt det beståndande. Olägenheten kändes gemensamt; följderne föxesågos äfven; och den striden är ej heller obekant, som vid förra Riksdagen ägde rum, att möjligast inskränka deras menliga inflytande; Jag påstår icke, att de fullkomligaste resultater då vunnos; men med mycket lugn erinrar jag mig, att mitt ringa bidrag ingalunda gick derpå ut, att den förvärra. Samma upplysta ledning som nu egnas åt Ridderskspets och Adelns egna öfverläggningar, tillhörde då de sammansatta Utskottens: Vare denna erinran, om den behöfs, en särskild borgen för hvad jag anförer. Jag har ännu några ord att tillägga. Man daterar från 1812 de misstag i financiella och economiska ämnen, som skola vållat den närvarande förlägenheten. Man gör mig den ätau att tillägga mig en verksam del i den. Den 14 April. 267 Man anför, att om jag försökt göra samma varsamhet gällande under senast# Riksdagar som jag nu yrkar, sknlle icke Sverige befinna sig i så allmänt aftagande tillstånd; och der-r efter uppställes en liknelse, att man klagar att ett Barn icke kan gå, sedan man låtit taga foten deraf. Jag tror, att man icke har rätt i hufvudsaken; jag är öfvertygad att man har orätt i tillämpningen; och för öfrigt anser jag mig aldeles oförtjent både af äran och tillvitelsen mig här igenom göres.
Proh 1853 § 1854. 4 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets MemorialIV:o 3. de beslut, till Riksgälds-kontoret aflemnats dylika medel å ett sammaulagdt belopp af *0,000: utgör således den inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagne skuld för de till detta verk öfverlemnade äldre depositiousniedlen för närvarande 75,824: 43. 11. De för undsättningar vid missväxter elter felslagna skördar afsedda och lill Riksgälds-kontoret aflemuade samt der inneståeude medel (Regi 18 § j uppgingo vid 1849 års slut till R:dr 650,000: Derefter hafva dylika medel ytterligare blifvit til! detta verk från Kongl. Stats-kontoret öfverlemnade. nemligen: under år 1851 R:dr 150.000: „ „ 1852 423.679. 39. — „ innevarande år 1853 . * 363,641: 14. — eller tillsammans R:dr 937,321: 5. hvaremot till begagnande för beviljade undsättningar, från Riksgälds-kontoret utaf samma medel reqvirerats och utanordnats: under år 1850 R:dr 59,500: * år 1851 ... „ 100,000: „ år 1852 ... „ 205,000: * „ 364,500: — Den vid 1850 års början i Riksgäldskontoret befintliga behållning utaf ifrågavarande mede! ilar, under samma och påföljande år, naturligtvis ökat sig med det belopp, hvarmed de hit aflemnade undsättningsmedleu öfverstigit, de härifrån reqvi rerade och åt erbekomna, eller * 572.821: 5 och utgör således för närvarande Rull 1,222,821: 5. — Riksgälds-kontorets Fordringar.
Då nu ånyo föredrogs LagUtskot-r tets den i4 sistlidne Maji algifne, samt den * dennes på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 18 sistlidne Mars meddeldte Betänkande, uti frågan om förändring af nu stadgade sätt för uppenbar kyrkopligts verkställande, fann Ridderskapet och Adeln att, enär berörde fråga redan blifvit af Ridderskapet och Adeln afgjord, Utskottets ofvannämnde Utlåtande borde läggas till Handlin» garne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 00 sistledne Maji aflåtne, samt den 2 dennes på borde lagde Memorial, angå-, ende den föreslagne förhöjningen af de utaf Postinrättningen till StatsYerket inflytandeinkomster m. tn. fann Ridderskapet loch Adeln för godt, att sam-. t58 Den 5 Juni i ma Memorial till det Förstärkta StatsUtskottets åtgärd öfverlemna. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottets den i dennes aflåtne, samt den 2 i samma Månad på bordet lagde, Memorial, i anledning af da hos PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande , angående yrkade förändringar nti Förvaltningen och Redovisningen af de till Hospitalers, Lazaretters och Barnhus underhåll anslagne medel, fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln, bifallit, Utskottets ifrågavarande Memo* rial borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D. Vid föredragning af de öfrige Tren2 ne Respective RiksStånden aflåtne Protocollsutdrag utaf den 2, 4 och 8 sistledne Maji, innefattande bemälte Stånds beslut, så väl att de i behåll varande tryckte exemplar af BondeStåndets
Sistnämnda Kongl. Resolutions 1 mom. slutar med de orden: ”stående» dem (apothekarne) jemväl fritt, ett idka allt det handköp, som af de sjuka hos dem kan begäras.” — Det är sådana författningar, åt hvilka man genom tillägget i § 27 af 1863 års Förordning örn bran vinsförsäljning återgifvit otvetydigt gällande kraft i fråga om försäljning af bränvin å apotheken. Der kan nu en hvar, som är sjuk af längtan efter spirituosa, begära bot och det står apothekaren fritt att genom handköp lemna honom allt hvad han begär. — Följderna af den vunna friheten hafva icke låtit vänta på sig. Ehuruväl de i Stockholm och i allmänhet i de städer, der mot ett apothek svara flera krogar och bränvinsmagasiner, icke äro märkbara, sä är tillståndet i en och annan ort å landsbyggden på god väg att återgå till det år 1683 åsyftade, nemligen att apothekaren skulle vara den ende försäljaren af spiritus och aqua vitse, likväl med den skilnad att hvad som år 1683 begagnades dropptals efter år 1863 förbrukas kanntals, utan att ändå tillfredsställa dem, hvilkas sjukdom är — bränvinsbegäret. Till hämmande af detta missbruk, såsom det med skäl ännu torde fä kallas, vill jag icke föreslå någon ändring af författningen om bränvinsförsäljning. Det är alldeles i sin ordning att den, hvad apotheken angår, hänvisar till medicinalförfattningarne. Emot dessa har den ju visat sig kraftlös redan innan den gaf denna hänvisning. Genom mångårig vana att. vid hvarje riksdag jemka dess föreskrifter, liar bränvinsförordningen blifvit en af de mest rörliga, dä deremot medicinalförfätfningaine af de anförda exemplen bevisa sig nog stahla. Det är således i de sednare, som behofvet. påkallar en förklaring, mera lämpad efter nu varande förhållanden, än den som gafs i Kongl. Resolution år 1698. Och vågar jag derföre vördsamt föreslå: att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl.
De lismande kritikerna gå äfven så illa på sned, som de hätska och hämdgiriga. Sluteligen bör ett rättmätigt tadel akta sig, att nyttja skäl och bevis, som göra anmärkaren narraktig, och anmärkningarna löjesvärda. Hufvud-begreppet är, att Kritiken bör skaffa upplysning och utredning i det målet hon angår, och lända sakens upphofsman till bättring och rättelse. Har hon intet detta ändamål, så är hon mer ingen kritik; hon är ett rofdjur, ett agg, en förargelse, ett väderprat och en dårskap. Kritiker utan nytta och ljus i de omtvistade saker äro vi nog vande vid; vi må väl ledsna. Bokgudinnorna ha måst se sitt palats uppfylldt med hela archiver af sådana lapperier, hvaraf de kunde värma sig en hel Göjemånad, och den öfriga verlden är af dessa förbistringar hel splitad och fördelt. Den klockan klingar friskt i våra öron, att den eller den har orätt; men när vi borde få höra hvad det rätta är, så är kläppen kringstoppad med allehanda tyg Elände och mörker! Ingen blir deraf undervist, öfvertygad, handledd Det är illa, att en menniska felar: men värre, om vi af dess fel ej göra något godt; det bör lända oss till varning och nytta; vi äro gjorde af samma slag som den felaktige; och det som händer honom i dag, kan hända oss i morgon. Galen den, som körer ned i samma vak, der han redan ser den andra plumpa; hellre må han vara glad att han sluppit göra det profvet ... Derföre, när du ser Philocles fara vilse, är du intet klok, om du ej med hans efterdöme vill lysa dig sjelf på en bättre väg; men du har intet högt sinne, om du ej äfven dermed vill bättra och uppbygga Philocles, ja, om det vore möjeligt, alla Philocler i verlden. Att vilja hacka på den fallna, är ett tecken till en hönshjerna och en liten anda: hvaremot en stor själ alltid utsträcker armarna till välgerning; hon menar sig endast vara kommen bland menniskor till den ändan, att göra dem godt, och har eljest intet nöje.
Då BondeStåndet redan antagit dessa grunder, är åtminstone icke dess Opinion, således icke den talrikaste MedborgareCiassens Opinion, emot dem En annan Ledamot har anfört, att icke någon höris klaga öfver nu varande Bevillning*-grunder; men detta ger endast anledning till den Anmärkning, att man ej bör bedömma Opinionen om en sak efter antalet af klagande. Såsom exempel härå får jag nämna, att vid s>sta Riksdag, jag nästan var den er de, som klagade öfver Malmö Di?. contDrections förhållande; och utgången har redan fullkomligen rättfärdigat min tanka. Ingen har hvarken här eller i Skåne klagat öfver att Malmö Disconts fordringar hos Enskilte med den yttersta stränghet och skyndsam, het indrifvas , selan denna Discont upphört att liqvidera enskifte fordringar hos den sjelfj Den 24 Martil, /. m. 381 ingen har klagat öfver att denna Disconfs fordringar iridrifvas i BancoSedlar, och att den hvarken i fu l inb talmng eller till hypotheque, mycket mindre till omsättning, t mottager sina egna Sedlar. Svenska Folket är tåligt i det längsta. Hoppet på Rikets Ständers åtgärder håller i denna Conjuncturen mångas klagan tillbaka. Mätte vi ej svika detta hopp. Man har, såsom skäl emot i§1 års Be villnines-Systeme, aniört dess overkställbarhet 5 men detta skäl måtte kunna vederläggas dermed, att samma Systeme visserligen biet verksteldt , och med lika mycken säkerhet , som det nuvarande. Den Bevillnings-brist , som uti den efter förra BevillningsSystemet påräknade Summan uppkom , härrörde alldeles icke af något fel i principen eller i d ss verkställighet, utan deraf, att T.bellerne blifvit uppgjorda innan BevillningsSumman blifvit förhöjd m .d en half Million utölver det, i början påräknade belopp. Man har framställt svåtigheten för Ta* xeringsmännen, att bedömma hvarje Medbor. gares behållna Inkomst j men det torde härefter blifva lika svårt för dem att bestämma hvarje Egendoms rätta och behöriga värde. En Ledamot har yttrat , att
De redan vid sistförlidna riksmöte al Rikets Ständer anmärkta olägenheterna vid det för bestämmandet af omförmäida ersättningar är 1851 antagna beräkningssäll hafva, i betraktande af hvad nu ytterligare blifvit i ämnet upplyst och anlördt, synts Rikets Ständer så väsendlliga, att, äfven om hufvudsakligt afseende ej lästes å det högst invecklade och mödosamma arbete, som erfordras för de verkliga ersättningsbeloppens utredande, sagda beräkuingsgrund numera, i följd af förändrade omständigheter, icke ens kan med erforderlig noggranhet och säkerhet tillämpas; i följd hvaraf och då E. K, Maj:ts framställning om särskild godtgörelse till Arméens Pensionskassa för den henne tillkommande andel i ersättningsförhöjningen för rusthållsafgifier blifvit af Rikets Ständer, pä sätt underdåniga skrilvelsen angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudlitel visar, bilällen, Rikets Ständer funnit godt alt ifrågavarande ersättningsbelopp till Wadstena Krigsmanshuskassa och Amiralitets-Krigsmanskassan må — med iakttagande af den utaf E. K. Majit föreslagna minskning i anslaget lill förstnämnda kassa — fortfarande utgå, enligt de vid förra riksdagen uppgjorda beräkningar, dock med vilkor att den dessa kassor år 1851 tillerkända rättighet lill förhöjning i anslagen, på grund af skeende utredningar angående rusthällsafgiflens och en-per-inille-algiftens belopp, för framtiden upphör. 3:o. Af anslaget till Wadstena Krigsmanshuskassa är i nu gällande Riksstat eli belopp af 48,300 R:dr särskildt upptaget såsom förslagsanslag, utgörande ersättning för hemmansräntor och kronotionde.
Deremot tillkommer, genom skjutslegans förhöjning, en troligen ganska kännbar och 50,000 R:dr öfverstigande tillökning uti denna del af kostnaderne, hvilkas beräkning jag således ej kan anse böra antagas till mindre summa, än 600,000 R:dr. Allt hvad beräkningen understiger detta belopp, är påtagligen blott en nedsättning, som godtyckligt antages, och som gör tillgångarne på papperet drygare, än de äro uti verkligheten. Har man härmed någon annan afsigt, t. ex. den, att förekomma öfverskott vid liqviderne emellan Stats-Contoret och Riksgälds-Contoret, må man då uttala den öppet och framlägga sina Statsmannagrundsatser för Rikets Ständer, utan att föra dem på sidan om verkliga förhållanderna genom förespeglingar af sådant, sorn man vet ej kan komma att ega rum”; Herr v. Rosen; Prosten Stenhammar; „ , Prosten Berlin. ■ ' Stats-UlsliOltels Utlåtandej N.-o 35. Penningar. Indelta räntor. Indelt spanmål, ä 6 R:dr tunnan. Summa Banco. p ro Qj '”1 P 5 3 U •s Kronovärdi. Marke' gång. Mått. Värde. T:r K. Justitice-Departemenlet. Dcpartemcnts-Chefen, Justitia3—StatsMinistern: Lön • 4,500: Taffelpenningar 3,500: 8,000 10,950 50,958 7,563 33,957 Tr K. 194 — Departementets Expedition: Expeditions-Chef 3,000: Expeditionens öfrige Tjenstemän 7,850: 32. — 32 2 2,400 22 — lingsta Domstolen: Justitia!—Raden Justitite-llevisions-Expeditionen Svea Hofrätt, med derunder lydando Justitia!—Stat. — Tingsgästningspenningar, förut förslags-anslag, numera bestämda till 10,128: 45. 1. Ersättning för Nämndemäns i Stora Kopparbergs
Man skall då förgäfves hämta något bevis ifrån den omständigheten att i laglig ordning väckta motioner här få diskuteras, emedan fråga då icke är ora, huruvida en motion får remitteras eller ej. När denna sistnämnda fråga icke kan upstå, så lärer väl hvar och en tala om hufvudsaken emedan formen då är gifven. Sådant är här icke förhållandet, utan här är det formfrågan, som skall diskuteras och icke något annat. Det liggger mycken vigt uppå att icke sammanblanda sakerna, ty man måste komma ihåg att hvarje fråga nödvändigt skall särskildt afgöras och man bör icke glömma bort den gamla satsen, ”Qui bene distinguit, bene docet”. Jag kan icke annat ån anse motionen vara i uppenbar strid mot 56 § Riksd.Ordn. och anhåller derföre att R. o. Ad. måtte afslå remiss på densamma. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke har sjelf erkänt att öfver detta ämne intet föregående beslut af R. St. blifvit fattadt. När så är, har han följaktligen tagit bort ett af de alternativ, som finnas i 56 § Riksd.Ordn., och hvilka skulle gifva stöd åt hans handlingssätt. Han har för R. o. Ad. omtalat, att resolutioner i fråga om naturalisation af utlänningar utfördes icke från Civilutan från Just.-Depart:t. Derigenom har han väl visat, att jag begått ett misstag, men ingalunda alt han sjelf har rätt, hvilket dock är hufvudsaken. Mitt misstag härledde sig deraf att tillstånd för utländningar alt inom landet vistas utfärdas genom Civil-Depart:t. Hr Bildt har erinrat huruledes R. o. Ad. måste omsorgsfullt 32 Den 17 Maj. tillse alt ingens grundlagaanliga rätt måtte förqvåfvas, men samme talare har icke erinrat om nödvändigheten att det allmännas rätt icke förnärmas, derigenom att lagen öfverlrädes. flans uttryck är ett vanligt yttrande af dem, som anse det enskilta vara det högsta och det allmänna underordnadt. Det är icke min åsigt af saken men, om det är Gr.
Debetsedelslösen; Cassörers missräkningspenningar; Landt-Räntmästares remisslage; Presterskapets så kallade proste-tunnor; reseunderhåll och arfvoden i och för Riksdagar; det afdrag, som, då Embetsoch Tjensteman tillträder lön, innehålles under namn af begrafningshjelp, samt de af Off icerares och Landshöfdingars löner utgående accordsränteoch amorteringsafdrag ; 2:o Lagstadde drängar på landet och i städerna, torpare, lärlingar i handel, handtverk, manufacturier och fabriker, allmogens hemmavarande söner och mågar, såvida de ej drifva sådan handtering, rörelse och näring, 80 Bil. till Beve Utskottets Betänkande, N:o 11. för hvilken Bevillning eger rum.
Herr LandtMarskalken proponerade remiss till OeconomieUtskotlet af Herr Trafvenfelts Memorial, tillika med hvad i anledning deråt blifvit anfördt af Herrar Munck af Rosenschöld och von Schultzenheim» Bifölls. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofliga Ridderskapets och Adeln» Plenum, den 22 Maj 1815. S. D. Beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att åt ConstitutionsUtskottet uppdra, ga redactionen af förslaget till den RiksAct, »om blifvit besluten att upprättas öfver för. eningen mellan Sverige och Norrigej hvilket förslag, sedan det inför Riksens Ständer blifvit justeradt och godkändt, till Kongl. Maj.t borde öfverlemnas, och att Norrige* StorThing meddelas. Och skulle, under inbjudande att deri instämma, de öfriga respectiva Stånden om detta beslut vänligen underrättas, Ut Supra. Den 2 2 Maj. S. D. Då, i afseende på den frågan, huru vida de sedan förra Riksdagar beredda förslag till ändringar och tiiläggningar i Grundlagarna skulle vid innevarande Riksdag till afgörande upptagas eller förblifva hvilande till den nästa, den skiljaktighet i meningar hos Riksens Ständer inträffat, att Högvördiga PrestStåndet ansett det alla dessa förslag borde hvila, Hedervärda BondeStåndet, att blott de Sju af ConstitutionsUtskottet utmärkta, Vällofl.
Såsom ofvan nämndt är, ligger, i förra fallet, grunden till önskan om förklaring i behofvet att handla behörigt; .Förklaringen kan då för rimlighetens skull ej förvägras. I sednare fallet, ligger den i rättigheten att fälla ‘ett omdöme; Förklaringen kan då utkräfvas som en pligt. När åter önskan om förklaring yttras 2:ne corpser imellan i de fall, da den som skall meddela’förklaringen handlar i stöd af Lagen, 204 Den 6 Augusti f. m.' blott mi notitiam i afseende på andra, det vill säg3, med sjelfständig afgörande rätt, hvilket är dä denna önskans ändamål och hvaruti skulle grunden till dess erhållande sökas? Ändamålet Iean då ej vara annat än att tillfredsställa vettgirigheten; Följden kan ej blifva hvarken handling eller omdöme; Förklaringen kan då ej utkräfvas som en pligt, ty erhållandet är ingen rättighet; visserligen kan då förklaringen sorn en oskyldig sak meddelas; men den kali äfven med rättighet förvägras; och kan den förvägras så kan dess meddelande icke åläggas. Sådant är fallet då något Ständ eller Utskott skulle önska förklaringar, antingen af ett Stånd eller samtliga Stånden eller ock af någon Nämnd och af Electorer, hvilka bägge sednare alltid äga Rikseos Ständers magt , eller ock af Constitutions-, Statsoch BancoUtskotten i sådana mål, der dessa g:ne sistnämnde handla med Riksens Ständers rätt. •jfr v Att, i frågan om pröfningen och omdömet om StatsRådets förhållande, Constitutions-Utskottej innehar i 2 fall, såsom dess ensak, denna rätt, stadgar bokstafligen 106 och förra delen af 107 § § Regeringsformen.
Därför har den nya riktningen rönt ett motstånd, som den dock, jag är därom öfvertygad, så småningom skall kunna öfvervinna, om äfven ännu en eller annan Öfverdrift något afskräcker t. o. m. den, som annars skulle känna sig dragen till det nya. Utan öfverdrift inom konsten skulle dessutom intet nytt kunna bana sig fram, och såsom en af våra mest framstående yngre målare sagt: » Med Öfverdrif-terna förmå först konstverken uttala en tanke. Genom dem blifva de ej längre torra imitationer, utan konstnärens egna barn, varmblodiga foster af det högsta i naturen: människans hjärna. Därföre äro de nödvändiga i konsten och beundransvärda. » Då jag nu öfvergår till bedömandet af en del af de i Göteborg utställda 1 andskapen, synes naturligast att börja med Per Ekström. Vi hafva kanske295 FRÅN KONSTUTSTÄLLNINGEN I GÖTEBORG. aldrig haft en mera originell landskapsmålare. Han står, om jag så må säga, på en alldeles säregen ståndpunkt, han tillhör ingen skola och har inga förutfattade åsikter; kanske han ej alltid målar, hvad han ser, utan snarare, hvad han sett, men han gör det mästerligt. Det är mera geni än verkligt studium i hans arbeten. Hans bilder hafva i hög grad förmågan att tjusa, mindre genom sin sanning än genom det personliga i uppfattningen, genom den poesi och stämningsfullhet, som han i så rikt mått vet att nedlägga i dem. Af de bilder han nu utställt tilltalar mig mest » Öfversvämningen » (tillh. prins Eugen); » Sol och snö » är visserligen såsom experiment ett ovanligt lyckligt grepp, men måste dock, man må vända saken huru man vill, anses såsom ett » à peu près ». Jag vill på intet vis förringa dess stora värde, men mig synes, att om solen » står rätt i färgen », måste snöpartierna verka orätt eller tvärt om. Det har kanske ej varit konstnärens mening att göra omgifningarne till föremål för närmare studium, utan har han endast velat lägga ali sin kraft i återgifvandet af solverkan, däri han också lyckats såsom ingen före honom.