Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag såg så mycket ljus och hörde musik, trädde jag in i parken, och erfor af betjeningen att senhor Andrada firade en banket och att hofvet vore der. Jag ansåg mig då också höra till sällskapet, ehuru värden förgätit att bjuda mig, och beslöt att deltaga i sällskapet, ehuru jag just icke hade någon bal-costume och ehuru jag föröfrigt inte särdeles älskar sådana slags nöjen. På vägen fick jag det infallet att bereda damerna en liten förströelse i denna enformiga lustbarhet, visserligen förknippad med ett ögonblicks alteration, men sedan så mycket angenämare att minnas. Men besinnade du då icke, då du så obetänksamt lössläppte tigern, att han kunnat klösa sönder, bita ihjäl oss allesammans? frågade drottningen. Bita ihjäl? upprepade Dom Miguel skrattande. Detta djur, som min kongliga moder och det öfriga sällskapet behagat upphöja till namn, heder och värdighet af en tiger, är dock egentligen till sin natur helt simpelt en Jagguar, till sin charakter en pultron, och till sin profession för närvarande en betjent, ty han har nedlåtit sig, att tills vidare tjena mig såsom hund. Jag har sjelf fångat honom som unge, tamt och dresserat honom. Han har föga mera mod än en slagtarhund, angriper sällan någon, som ej retar honom, och han var sjelf dessutom så litet angelägen om den äran att blifva presenterad vid hofvet, att jag förut måste reta honom och med våld kasta fram honom i salen. Till ytterligare nästan öfverflödig säkerhet äro klorna och framtänderna på honom afsågade. Herrskapet behagar alltså benäget inse, att här omöjligen kunde komma i fråga den minsta fara, på sin höjd några lindriga, alldeles oskadliga klösningar. Det fägnar mig, min son, att du icke menat något illa med detta besynnerliga upptåg. Men finner du då icke det obetänksama, det opassande deruti? Må vara, senhora, men jag skulle för allt i verlden icke velat mista detta nöje.
Öfverhufvud har den Svenska tulllagstiftningen gifvit anledn. till den slutsatsen, att de, som dermed befattat sig, alltför litet tagit i betraktande den omständigheten, hvars stora vigt hvarje handlande likväl känner, att möjligheten att exportera våra tunga varor, såsom jern och bräder, ofta beror pä möjlig-, heten att kunna hemta återfrakter. Att tullen på Apelsiner och Citroner är alltför hög, synes bäst deraf, att vanligen icke mer än ett enda eller högst två fartyg med sådana ankomma till östra kusten af Sverige på hela året; och dä merendels en stor del äro skämda, uppgår tullen i sjelfva verke 2 H. 23 354 Den 5 Februari. (ill långt öfver 100 procent af inköpspriset, och hela vinsten af en sådan import går ofta förlorad. Jag föreslår derföre att tullen på Apelsiner och Citroner nedsättes från 1 sk. 6 rst. till 6 rst. per 27, då staten säkert skall linna full ersättning i cn motsvarande tillökning i importen. Capris är en god och helsosam frukt eller krydda, som nu är belagd med mer än 50 procents tull, hvilken jag föreslår att nedsätta till 1 sk. 6 rst. 27. Detta öfverensslämmer äfven ungefärligen med hvad som blifvit föreslaget i afseende på tullen å oliver, hvilka båda frukter, i afseende på användandet, närmast torde kunna jemföras. Dessa och flera dylika artiklar hade, i anseende till den obetydliga tullintrad de hittills gifvit, ganska väl kunnat innefattas ibland de, enligt det nådiga förslaget från tull fritagna, artiklar. I allt fall skall nedsättningen i tullafgiften löna sig genom en ökad import; och möjligen kunde äfven en direkt handel på Levanten, som nu alldeles försvunnit, derigenom befordras, och Sverige der finna någon afsättning för sitt jern. I afseende pä artikeln porslin, oäkta; mahult eller tryckt, har Regeringen föreslagit, att för allt sådant som införes skall erläggas tull med 6 sk. på 27, lika för tallrickar och andra pjeser.
Hvad ska jag nu ta mig till? SALLY. ställe. Ja, nog vet jag hvad jag skulle göra i ditt HILMA. SALLY. Hvad då? du håller fast och att när du blir myndig HILMA. Skrifva till honom naturligtvis och säga, att hur ska han bära sig åt under tiden med sin lilla Ja, men det dröjer ännu ett år till dess. Och flicka, som han nu tagit från modern för min skull och som jag redan fäst mig så mycket vid. SALLY. kunde vara så oklok att taga flickan, innan förlofningen åtminstone var eklaterad. HILMA. Men jag förstår då verkligen inte, hur han är så ärlig och så naiv att han tyckte, att när han Oklok, säger du. Du känner honom inte. Han handlade rätt så skulle allt gå bra. Han ville inte tillnarra sig pappas samtycke med något bedrägeri, honom för hvad han gjorde. och han trodde att pappa tvärt om skulle respektera SALLY. går och är tragisk i dag och så får hon kallt kaffe. (Går till dörren till vänster och ropar:) Lolo! Jag förstår inte att inte Lolo kommer. Hon LOLO (kommer långsamt inskristirrande blick). dande med tragisk min och Hvad vill du? Nej tack, jag vill ingenting ha. Hvad går det åt dig? Ja, nu måste jag ut (Går till höger.) HILMA. SALLY. på lektion. Adjö så länge. det där är ju bara barnsligheter Du må tro, jag Kära Lolo, tag nu ditt förnuft till fånga. Allt har annat till allvarsamma saker att tänka på mig han vill skilja mig från Efverling. LOLO. nu. Pappa vill inte längre tillåta mig att förlofva han älskar dig. Men han han (Brister i gråt.) Han såg mig inte ens. Han gick förbi mig och såg inte åt mig. Å, det kan jag aldrig, aldrig trösta mig öfver! HILMA. Hvad betyder det, när du i alla fall vet att var en Men kära Lolo, det syns ju att det hela bara inbillning af dig. lagt märke till dig på teatern. Han har aldrig ens LOLO (med ansiktet i händerna, Ack, det är just det som jag aldrig, aldrig SALLY (kommer tillbaka med ett Jag mötte ett stadsbud med detta. bref).
Och har i anledning af AdvokatFiskalsEmhetets i Kongl. Götha HofRätt, likmätigt min skrifvelse härom af den 30 Juni 1840, anställda åtal emot tillförordnade Domhafvanden, hvilken, uti deröfver afgifven förklaring, erkänt felaktigheten af förenämnda embetsbetyg, såsom varande af misstag tillkommen, Kongl. HofRätten, genom utslag den 1 Februari 1841, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, fällt Domhafvanden att, för sådant fel i domareembetets utöfning, böta 16 R:dr 32 sk. samt ålagt honom att med 15 sk. 5| rst. banko ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Niklas Anderssons underhåll i häktet fyra dagar längre, än vederbort; hvarjemte Niklas Andersson, hvilken ej kunnat anträffas och i målet höras, öppet lernnats att, i fall af befogenhet, särskildt i laga ordning väcka talan om godtgörelse för det honom på omförmälda sätt tillskyndade obehöriga lidande. Uppå reqvisition hade blifvit till mig insändt ett utdrag af Sotholms IläradsRätts dombok för den 28 November 1837 af innehåll, alt, efter gjord angifvelse, Skäddarelärlingen Carl Petter Falk i Löflund, såsom den der, dagen förut under då påstående ting, i förstugan till tingshuset fört oljud och oväsende, hvarigenom allmän uppmärksamhet och förargelse åstadkommits, blifvit af HäradsRätten dömd att, jemlikt 18 Kap. 2§ Missgerningsbalken, böta 40 daler silfvermynt med 13 Rd:r 16 sk. banko eller, i brist af dessa böter, strallas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd.
Flottan redan färdig till en attaque som, i allas öfvertygelse, ej kunde misslyckas, hade den förtrytelsen att, samma morgon, samma ögonblick vinden fogade sig, se sin Befälhafvare i följd afen misstänksam Konungs nyck, förlora befälet och en annan mottaga det. Den ankommande Befälhafvaren o~ van ännu och okunnig om Flottans tillstånd, ansåg sig ej böra våga attaquen, hvilken ock 3;ne dagar derefter hade blifvit för sen då hela Ryska skärgårdsflottan passerade stället ock Fästningarne blefvo mera bemannade. Om ej ett för Sverige . oblidt öde hindrat att Hangöudd jemte Fästningverken blifvit tagne, skulle säkert detta mycket influerat på kriget; dessa partiella försök der Svenska arméen, ehuru ef. ter ärofulla strider, likväl en detaille blefvo Den 6 Martti' 589 slagne!, hade troligen blifvit förvandlade till ett sammanhängande helt och landstigning skedt, antingen från Hangösidan eller ännu bättre, längre in i Finska viken, och den Ryska örlogsflottan, ej öfverlägsen den Svenska men vida sämre förd och bemannad, emedan deras bästa officerare och matroser voro fångne i England, hade ej ,vågat sig utom Hogland då de känt, att den Svenska Flottan ej var delad derigenom att en del blifvit förlagd i skärgården. Detta bevisar likväl att ör logsflottan kunnat hufvudsakeligen bidraga till möjligheten att se Finland återgå till sine rätta ägare. Man fruktade att den Ryska örlogsflottan i Åboskären skulle kunna änuu mera förstärkas, derföre beordrades en Escadre af örlogs* skepp att taga position i Finska skären vid Jungfru sund, hvarigenom också de större Ryska skärgårdsfartygen jemte en del canonslupar, hindrades att förena sig med deras öfriga Flotta; äfven i detta fall voro således skep^ pen af verkelig nytta, medan det måste medgifvas att denna fienteliga Escadre gifvit deras flotta i Åboskären betydlig öfvervigt.
Äfven inom dessa utskjokade unga officerare saknas den enhet i öfverty - Den aS M»j f. m. geise örn användbarheten af hvad de lärt, som skulle vinnas ; om de finge tillfälle att om bord på Svenska fartyg under skickliga chefer, efter ett åvår flotta antaget system, begagna hvad de utrikes lärt. Nu ar förhållandet, att hälften af dessa officerare har tjenstgjort på Fransyska flottan Och hälften på den Engelska. Den, som någon gång umgås med dessa unga män, skall finna de flesta af dem med mycken rellection hafva begagnat sin utrikes tjenstgöring; men man hör dem nästan alltid strida med hvarandra om fördelen hos den ena framför den andra af de begge främmande flottorna. De, som hafva tjent på Fransyska flottan, förklara endast det dugligt, sorn är å la maniöre Francaise, och de, som tjent på Engelska flottan, gilla intet annat än det, som är enligt English fashion. Af alla dessa och ändå flera här ej uppräknade skäl föranledes jag på det högsta tillstyrka Utsk. att söka utfinna medel antingen inom 4;de hufvudtitelns nu var. tillgångar, eller äfven med fara af ytterligare anslag af i5,ooo r:dr b:co till flottans öfning. Jag vore färdig att öfvergå på deras mening, som tro, att äfven denna stimma icke vore tillräcklig; men jag anser mig icke böra gå så långt, att jag förklarar, det K. M. till det ändamålet begärt för litet. Jag kan blott beklaga, att 4:de hufvudtitein skall stå efter den 3:dje, och att man således måste för uppoffringarna till 3:dje hufvudtitein gifva mindre åt den /±:de, på hvilken ändock landels försvar, om det rätt organiseras, hufvudsakligen beror. Jag skall nu öfvergå till den af Utsk. i 5:te punkten föreslagna und. skrifvelse till K. M. med anhållan, det K; M., på grund af statens knappa tillgångar att utgöra ett sjöförsvar, grundadt såväl på linieskeppsflotta sorn på mindre fartyg och skärgårdsflotta, täcktes fasta sivi nådiga uppmärksamhet mera uteslutande vid det sednare vapnet.
Han åker genom flaggprydda gator, som vimla af högtidsklädda människor. Butikerna äro stängda; det är hvilodag i dag. Utanför det Rantzauska palatset är stor trängsel af nyfikna, som vänta att få se en skymt af den unga drottningen; men allt är tyst därinne, drottningen sofver, trött af resans ansträngningar. Också för henne är det hvilodag i dag; i morgon vänta nya plikter. Vagn efter vagn, full af festklädda landtbor, rullar på vägarna mot staden. Åkrarna äro för länge sedan mejade, den gula stubben håller på att multna, och det kommer en unken luft af mylla från markerna. Här och hvar är höstplöjningen i gång, och kråkor kretsa kraxande i luften öfver jordkokorna, som ryka i solvärmen. – Pilarna vid sidan om vägen ha glesnat; den blåa luften skiner igenom öfverallt; björkarna ha redan fällt sina gula löf, och almarnas kronor äro fulla af rost. Struensee sitter makligt tillbakalutad i vagnssätet, insvept i sin tjocka kappa; hans tankar flyga mot framtiden. Hela detta år, allt sedan den 14 januari, då Kristian VII besteg Danmarks tron, har stadsläkaren i Altona känt marken bränna under sina fötter. Ärelystnaden lämnar honom ingen ro, han vill ut i världen, han vill fram. Det har blifvit tomt omkring honom, hans vänner ha dragit ut att gilja till lyckan; ty nu är den gyllene tidpunkten då allting kan nås! Men själf dväljes han alltför långt borta från händelsernas medelpunkt, där envåldskonungen med sina barnahänder strör ut nådevedermälen åt rättfärdiga och orättfärdiga. Rantzau! Hur lyste han icke i går af guldgaloner och tillfredsställd fåfänga! Ingen kunde väl tro, att all denna härlighet ursprungligen stammar från en handfull guldstycken, tagna – till låns – ur en viss liten låda i en viss chiffonnier, dit den grefliga handen redan förut ofta funnit vägen. »Guld är alla framgångars förutsättning!» Struensee småler bittert; han tänker på sina egna, misslyckade försök att vinna fotfäste vid det nya hofvet.
Ranko, Riksgälds-kontorets återstående fordran för de till sagda lånerörelse försträckta medel utgjorde, skulle föras inom linien i räkenskaperna; och har denna fordrans belopp genom sedermera till Riksgålds-kontoret skedda inbetalningar minskats, under år 1844 med R:dr Banko 577: 33. 7. och under år 1850 med „ 1,563: 27. — eller med tillsammans R:dr Banko 1,941: 12. 7. samt följaktligen lill „ , 38,482: 5. 4. motsvarande ofvannämnda ännu balanserade summa 57,723 R:dr 17 öre. Bih. till B. St. Det under 1825 samt 182 8—1850 års riksdagar i egenskap af kreditiv beviljade och under åren 1855 och 1855 från Jliksgäkls—kontoret ulhekomna statsbidrag för en vattenledning till Carlskrona, utgörande, efter afdrag af den år 1850 med 4,099 R:dr 19 sk. 7 r:st. verkställda återbetalning af hvad som utaf dessa medel icke blifvit för sagda företag användt R:dr 118,850: 89. Till följd af Rikets Ständers jemväl vid 1840 och 1841 års riksdag fatlade beslut, blef hela det af Riksgälds-kontoret utbetalda kredilivbeloppet, 85,555 R:dr 10 sk. Banko, fördt inom linien i räkenskaperna. Del dittills i Riksgälds-kontorets reglemente införda stadgande: att, i fall vattenledningen till Carlskrona icke skulle komma att fullbordas och de dertill, med ifrågavarande medel, uppköpta jernrören icke skulle kunna till allmänna byggnader användas, borde den tillgång, som uppkomme genom försäljningen af dessa rör samt andra till samma företag upphandlade materialier, aflemnas till Riksgälds-kontoret, blef under sednast förflutna riksdag vid nu gällande reglementes utfärdande uteslutet i anseende till det af Rikets då församlade Ständer beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade anslag för anläggningen af den sedermera verkställda vattenledningen från Lyckeby till Carlskrona. 5:o.
För min del var jag i Utskottet af den mening, alt när ifrågavarande utväxling blif - Den April f. m. 4' vit i BaficoReglementet bestämd, att gälla från den ena Riksdagen till den andra, så borde Stadgandet derom lika väl som alla andra Stadganden om Bankens åligganden, gälla, tills det upphäfves eller förändras genom det nya Reglementet för Banken. Jag trodde således, att man icke hade behöft fråga Rikets Ständer, utan blott Verkställa Reglementet i detta, lika som i andra fall, tills ny Författning blifvit utfärdad. Pluraliteten var icke af denna mening, utan trodde, att man borde fråga Rikets Ständer. Detta har nu skett, men jag anser likväl skälet för bifall af Utskottets Memorial vara detsamma, nemligen att Stadgandet bör gälla, tills Reglementet blifvit förändradt. Jag är ej vän af undantag till förmon för den ene eller andre; men ännu origtigare än dessa, synas mig vara undantag från ett i öfrigt gällande Reglemente, Friherre Anckarswärd, Carl Henrik; Jag kan icke instämma deruti, att BancoReglementet ovillkorligen skall förklaras gällande i sådana fall, som detta, till dess Rikets Ständer hunnit utfärda ett nytt. Jag tror, att, enär Stadgandet innebär uttrycket: till nästa RiksdagRikets Ständer i detta speciella fall icke behöfva bibehålla utvexling emot pari. För öfrigt kan jag icke inse, på hvad grund af billighet det stöder sig, att vissa lärda Sällskaper skola få med sådan fördel tillvexla sig silfver, 42 Den ai April f. m. för att deraf slå jettoner till en alldeles onödig lockmat, att få sina Sessionssalar fullsatta. Herr Rosenblad, Bernhard: i:sta Afdelningen af 4 Art. i BancoReglementet innehåller, att intill nästa Riksdag utvexling af silfverinynt får ske till stadgadt belopp åt ifrågavarande Akademier, mot lika numeraire i sedlar. Detta måtte antingen betyda, till det året, då Riksdag börjas, eller det, då Rikets Ständers Beslut fattas.
Man säger, att brottslingarne trotsa plågan, när de blifva kroppsligt afstraffade. Det är möjligt; men det är säkert, att de såsom hvarje lefvande varelse känna henne. Trotsa de lik10 II. 30 234 Den 28 April. viii den kroppsliga smärtan, hvarföre skulle de icke trotsa fängelset? ty samvelsagan, om de för den äro känsliga, hinna dem äfven utom häktena; och säkert är alt mången, som ej känner ånger i sin själ, dock känner svedan af slagen på sin kropp. Talaren säger, alt förbättring sökes genom fängelserna. Det vet äfven jag, men frågan är om den vinnes. Detta betviflar icke blott jag; utan äfven andra anse det ogörligt, med mindre den frigifne brottslingen tages under närmare vård af personer, som skaffa honom arbetsförtjenst och tak öfver hufvudet, hvarunder han kan ärligen lefva. Om man nu gjorde sig samma besvär med våra fångar, och om man holle dem vederbörligen afsöndrade från hvarandra, huru mycket skulle man icke vinna, utan att kullkasta vårt gamla heslraffningssystem? Men felet är, att man alldeles icke vill (jag ber om förlåtelse, att jag säger det rent, ut), länka på det gamlas förbättring, utan endast pä dess å sido sättande, för all gifva sig in uti nya rön. Samme talare omförmiilde, huruledes piskan oupphörligt går i Auburnska fängelserna, för alt hålla tukt på fångarne. Denna hans bekännelse är af största vigt vid öfverläggningen om den sak han försvarar. Låtom oss gå henne igenom ifrån början. Ensamhetsfängelse kan icke lämpligen användas utan fara för fångens förfäande till själen, eller förderfvande af hans kroppsliga sundhet. Han skall då sysselsättas; men huru? Jo, säger Hr Gunther, hvar och en med arbete i sin cell. Men det kan icke ske annorlunda, än genom något handtverk, af den beskaffenhet, alt en enda persons åtgärd förslår för tillverkningens förfärdigande. Vore nu alla brottslingar handtverkare, sä ginge det för sig.
Om hon kunnat se hur »lill-Olle» både gret och skrattade, när han fick dödsbudet, med hvilket jubel han red de afmagrade kamparna, som han varit ute och letat efter i nära tre dygn, rakt in i väpplingsåkern, så de skulle få sig ett mål, ja, då skulle hon visst ha känt sig än mera belåten. Samtalet började att sacka af. Ett dödsfall var fullt ut lika »omständligt» som ett giftermål, och man väntade med spänd uppmärksamhet att få höra några intressanta detaljer, men Brita, som kände sin vigt och hade diverse små förödmjukelser att hämnas, gjorde sig inte brådt. Till sist kunde inte Nylundamor »hålla sej länger». Hon hade åtagit sig svepningen af bara nyfikenhet och kände sig »färdig att gå åt». »Ja, int’ att ja’ tyck’ dä ä’ nå’ behändigt att höre tales om tocke där», sade hon slutligen, »men en ska’ väl ändå veta, om han slet mycke mot slute’». – Det glänste till i Britas klipska ögon, men hon slog strax derpå ned dem helt blygsamt. »Om dä också gjorde’na godt att dom liksom måste be’na, så va’ dä inte något skäl att visa’t.» Hon nappade på hufvudduken, som rent såg ut som en »enke-klut», harklade och började, entonigt och långsamt, som om hon läst upp en kungörelse: »Han hadde klaga sej ett par da’r att dä koka å puttra i hufvu’ på’n, som i en potatispanna, å att bena liksom vek sej då han gick. Men på lögdan vart’en som bätter. På kvälla tog han sej en sup bränvin me’ krut i för att orke gå i körka på söndasmåron, men juss som’en skull’ sta å lägge sej, så vart’en som blåakti’ i syna å ville ja’ skull göre opp ell, för han skaka invärtes, sa’n.
Ständer, att, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t Nådigst tillåta, att Strömmings-Fisken hädanefter på icke mindre, än i5 års tid, måga utarrenderas, så vida icke vederbörande Ämbets-Verk finna särskildte locäle förhållanden till en förändring härutinnan föranleda; I hvilket fall underdånig anmälan derom torde höra ske, och Kongl. Majrts Nådiga Beslut i ämnet afvaktas, innan någon åtgärd till ett så beskaffad! Strömmings-Fiskes bortarrenderande vidtages; Hvilket Stats-Utskottet skolat tili Riksens Höglofl. Ständers, närmare hepröfvande vördsamt öfverlemna. Stockholm den 25 Julii i8a3, Ankom den i Aug. i§23. N:o 54g, Utlåtande, öfver de, vid Utskottets Yttrande om Nummer-Lotteri-Räkningen, gjorde Anmärkningar.
Dä Herr 6,chemvs!är förklarat sig icke återtaga sina ord, och i anseende dertill flere Ridder» skåpet och Adelns Ledamöter deröswcr sig yttrat, mä fåken sörfalla och Allmänheten sär döma oin hwav sä tväl ä ena som andra sidan blifwtt ansördt. Härtill Ropades Ja. Herr Grefwcn och Landt.-Marskalken tillkännagaf, atr Friherre O'^!ksä^KII anmält sig wilja äterkaga hwatz han witz flutet as siri i dag upiaste Memorial äskat, nämligen sin begäran om tillstånd till Communicarion deras metz de öfrige Rik-banden. Ropades Bravo. Friherre Leäsrsrrom, Iscoh, erinrade att enligt Rjtzderflkapet och Adelns Beslut, och sedan Expeditions - Utskottet nn asgiswir si» förklaring, justering as Prorocollet för den 2a Nowemher mätte hlplästeö och Justerades Protokollet för nämnde dag Gmottogs 06) infördes en Deputation ftän Högwördige Preste, Staude!, anförd af Biskopen öfwed Linköpings Skilt m. m. Doctor Larl von Uossnsrein^ som tillkännagaf att Preste-Ständer bifallit SratsUiffottetL Betänkande rörande ärliga underhållet föd f. d. Konungen och Hans Famille och det sä mycket Heldre, sorn dek Högwördige Ständer ausell wärdig? 44 Den i December. en fri Nation att kinot Dem Ådagalägga ädelmodiga tänkesätt. Deputaticncn afträdde beledsagad pä manligt sätt. Grefwe förner, begärde för sin dek till Protokollet, det han till alla delar ogillade Herr tZripenvaläls termer emot Expeditions - Uk^ottek.
St. fatta beslut derom, och det är derföre StatsUtsk. föreslagit, att en sådan mening som den ifragavar. här skall införas. Sjelfva summan, sorn af Riksg.- cont. skall tillhandahållas K. M., har naturligtvis undergått förändring, sedan R. o. Ad. fattat beslut olika med dem, StatsUtsk. föreslagit. Jag tror, att 5:le delen af den summ», R. o. Ad. beslutat såsom extra anslag bevilja, utgör omkring 56o,ooo r:dr. Jag tror, att det hör till en val ordnad statsreglering att bestämma sina utgifter för året, öfverlemnande åt Riksg.cont:s fria disposition att reservera från det ena året till det andra, hvad som icke kan åtgå det ena året, för att användas till större arbeten det andra; men att stipulera något visst för hvarje år, som Riksg.cout. skall tillhandahålla K. M., i fall så påfordras, lärer vara så mycket nödvändigare, som Riksg cont. icke har tillräckliga medel att för detta ändamål disponera annorlunda än genom lån eller inflytande bevillningen. Sedan genom det beslut, sorn R. o. Ad. icke fattat, men 2:ne Stånd redan tagit, och hvilket följaktligen måhända blir R, St:s, bestämmes, att dessa medel icke genom lån, utan genom bevillning skola utgå, är det gifvet, att summan måste vara bestämd för hvarje år till en viss del, d. ä. en 5:tedel, efter anslaget är beraknadt att utgå inom loppet af 5 år. Skulle åter medlen auskaffas genom lån, torde R. o. Ad. likväl finna, att det är angeläget för Fullmägtige i Riksg.cont. alt på förhand veta, hvilka utgifter hvarje ät' 8 Den 6 November e. m. kunna komma i fråga, på det FuUmägtige i rättan tid må kunna uppgöra sina beräkningar och i rättan tid vidtaga de mått och steg, som kunna finnas af behofvet påkallade; ty erfarenheten har ådagalagt, att Riksg.cont. icke i hvad ögonblick som helst kan framlemna hvad summa som helst, som möjligtvis kunde af K. På dessa grunder, och då K.