Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskildt nämnas följande nämligen: а) HvitfeldtsJca st ipendii-fonden, om hvars tillkomst i det föregående är nämndt och hvaraf afkomsten årligen utgör omkring 11,000 R:dr, som användas dels lill stipendier åt studerande från stiftet vid gymnasium och universiteterne, dels till arfvoden åt lärare och exercitie-mästare vid gymnasium m. m. б) Ramziska d:o, utgörande ett kapital af 750 R:dr, hvaraf räntan genom Biskopen och Justitie-borgmästaren utdelas till stipendier åt studerande vid gymnasium härstädes. c) Falzburgska d:o, utgörande ett kapital af 666 R:dr 32 sk. deraf konsistorium årligen utdelar räntan till sådane vid Götheborgs gymnasium studerande ynglingar, som utmärka sig för flit och goda seder. d) Swahliska d:o, hvars belopp för närvarande utgör 2,133 Rrdr 16 sk. deraf afgälden är anslagen till understöd åt 4 de skickligaste och faltigaste ynglingar i Götheborgs trivial-skola, som inkommit i 4:de klassen och äro födde i Marks eller Kinds härader. Medlen förvaltas af Biskopen samt gymnasiets och skolans rektorer. e) Lemmiska d:o, utgörande ett kapital af 266 R:dr 32 sk, derå räntan årligen af apologisten utdelas till de mest behöfvande samt för dygd och flit utmärkte gossar i Apologist-klassen. f) Lundgrenska d:o, utgörande elt belopp af 33 R:dr 16 sk. hvars ränta är anvisad till trivial-skolan. g) Andersonska d:o, deraf räntan, till ett belopp af 115 R:dr issk., utdelats såsom understöd till 8 studerande.
Herr von Hartmansdorff, August: BevillningsUtskottet har i förevarande Utlåtande vidhållit sitt första Betänkande blott med tillägg af i momenter sid. \\. Hvad Utskottet föreslår i första afdelningen af Utlåtandet, angående RiksPi öfningsComiteen, derom är jag med Utskottet öfverens; men jag kan icke gilla den grundsats Uiskottet velat stadga rörande KammarRättens anmärkningsrätt. I afseende på beskattningsärendens handläggning, måste såsom för alla andra ungefär samma embetsväg fullföljas, nemi. att då antingen Konung och Stander gemensamt, eller Rikets Ständer allena, bestämt fÖrfaltningarnes innehåll, bör något Embetsverk finnas, som vakar öfver författningens rätta tillämpning. I afseende på uppbördsförfattningarne har detta Embetsverk i vårt land varit KammarRätten. Om nu taxering sker genom menigheternas deputerade, eller genom Kronans Embetsman, synes det vara i hänseende till Kammar - »4 Den i Augusti. Rättens granskningsrätt enahanda, ty man är icke mera säker för olagligheter, misstag eller försummelser, derföre att man blifvit vald afen menighet, än för det man blifvit tillsatt af Kongl. Maj:t eller Kronans Embetsmyndigheter. Derföre och då personer, hvilka tillfälligtvis väljas till befattningar, lättare äfventyra att fela, än Embetsman, som genom långlig vana fått hos sig inskärpa vidlyftiga författningars innehåll; så tror jag, att fortfarandet af KammarRättens pröfningsrätt afTaxeringsComitéers åtgärder äro lika om icke mera nödvändiga än af Kronans Embetsmäns. Jag instämmer således i Herr af Billberghs reservation vid förra Betänkandet, och anhåller att få uppläsa lista punkten deraf, så lydande: 1:0.
St den redan befintliga adeln; det största steget till en verklig indiansk kastskilnad, näst det att förbjuda creerandet af nya adliga ätter; det var orättvist mot förtjensten, liksom d,en ej kunde vara lika stor efter 1809 som 1808; det var orättvist mot folket; så länge adel anses vara något af förtjenster, adelskap en belöning derför, Lör det stå öppet för hvarje medborgare att hinna dit. Slutligen vill jag besvara det inkast, man gjort mot den sjelfskrifna representanträtten inom R. o. Ad. Hr von Hartmansdorff har uppräknat och erkänt alla dess förtjenster, men ansett att den borde upphäfvas för ett ringa fels skull, vore så förkastlig, emedan representanter kunde komma upp, för hvilka Ståndet finge blygas. Om det blefve val inom Ståndet, måhända representanter kommo upp, åt hvilka ej blott Ståndet finge blygas att hafva lemnat sitt förtroende, utan öfver hvilkas åtgärder måhända nationen finge sucka. JVog känner Hr von Hartmansdorff ordspråket, ”suum cuique”; när han ej haft orsak att blygas för sig sjelf, så synes mig han påtagit sig en både onödig och misstänkt omsorg att blygas, eller frukta att komma att blygas för andra; ty en sådan blygsel kunde ju med mycket annat möjligtvis segrandet i brodersögat. När i de gamla republikernes tider hvarje medborgare hade fri talan i Statens angelägenheter, förutsatte icke det, att en hvar hade lika stor parlemenlarisk förmåga; jag tror derföre icke, att någon af hans medborgare ansåg sig böra blygas; den som pratade ur skyarna, vann säkerligen gehör derefter, och bans medborgare ansågo sig troligen på det högsta endast böra le deråt. Sist vill jag nämna, att ehuru envist detta Stånd vill försvara sina rättigheter såsom sådant, ty så anser jag förfarandet är, att vilja medgifva val till representanter af ett
Jag tror, att om man vill hafva entreprenader, det blir nödvändigt att bibehålla den stam af entreprenörer, som utgöres af gästgifvare, ty blifva icke de entreprenörer, så blifva inga entreprenader på landet af. Det var blott detta jag ville anmärka för den händelse, att återremiss kommer att äga rum. Ilr Hjerta, Lars: Jag skall icke inlåta mig i hufvudsaken, utan blott anhålla att till besvarande få upplaga en speciel anmärkn., som blifvit gjord derom, att skjutslegans förhöjning äfven skulle höja priset på ångbåtstransporter och foror. Jag tror, att förhållandet med dessa båda inrättningar är något helt och hållet särskildt, som icke beror af gästgifvareskjutsen, och jag går ännu längre, då jag förmodar, att skjutslegans förhöjning snarare skulle bidraga till framkallande och begagnande af mera billiga transportsätt, såsom man sett i Tyskland och Frankrike, der fattigare personer låta transportera sig med s. k. formäns-åkdon, hvilka väl gå långsammare, men också kosta mindre alt begagna. Sådant skulle bestämdt uppkomma äfven i Sverige med en förhöjd skjutslega, och dermed tror jag, alt den anmärkn. skall vara besvarad, som Hr Lind af Hageby framställt. 222 D c ii 10 Junie. m. För öfrigt utber jag mig att få fasta det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet på en sak. Det kan icke nekas, att under den långvariga discussion, som nu bär förefallit, åtskilliga anmärkn.T blifvit gjorda, sorn icke helt och hållet sakna grund; men sådant mäste utan tvifvel alltid inträffa , då saken rörer ett amne af så omfattande intresse, der allmänna föreskrifter skola gälla för ett helt Rike och för så många till sin natur olika localer och särskildta förhållanden. Jag skulle likväl tro, att nästan ingenting förekommit, som icke redan blifvit andraget vid remisserna från PuksStm eller under den vidlyftiga debatten inom Utskottet.
Trodde Utskottet att de af församling och Pastor utsedde ledamöter i nämnden skulle i allmänhet annorlunda uppfatta sitt uppdrag och de med detsamma förenade skyldigheter, än som Utskottet nu antydt, skulle Utkottet icke kunna tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts förslag om inrymmandet åt bemälde parter af rättigheten att nämna någon ledamot i nämnden. Oafsedt att det uppgifna skälet hvarföre församlingen borde sättas i tillfälle alt i nämnden inrymma mer än en ledamot sålunda icke är af beskaffenheten att förtjena afseende, så finnes ett annat och kraftigt skäl, hvarföre afvikelse ej bör ega rum från Kongl. Maj:ts förslag, att tre samma ledamöter i nämnden böra uti dess flesta förrättningar deltaga. Det är nemligen af mycken vigt att enhet, så vidt möjligt, åstadkommes emellan förrättningarne och emellan nämndens beslut i de olika församlingarne. Men denna enhet kan ej åstadkommas annorlunda än derigenom att såsom stam för nämnden finnas ledamöter, som i andra församlingar deltagit i ena O O handa förrättningar. Ett motsatt förhållande, eller derest blott Ordföranden, enbland fem, vore gemensam, skulle otvifvelaktigt vid dessa förrättningar framkalla slitningar, som inom hvarje församlings nämnd skulle vid reglerings-arbetet förnyas. Det är således, för vinnande af möjligaste likstämmighet i besluten, angeläget, att nämndens sammansättning ej är för hvarje förrättning underkastad allt för stor förändring. Detta ändamål af enhet i förrättningarne befrämjas jemväl derigenom att de flesta stift bestå af flera län, samt några län ingå i flera stift, hvaraf blifver en följd att en eller två af nämndens ledamöter komma att deltaga uti förrättningar inom olika Ian eller stift, och de tillämpade åsigterna sålunda blifva mera allmänt kända. Allmänna Besvärsoch Ek,onomi-Utsliötlcts Betänkande M 61. 19 Inom Utskottet liar den fråga varit framkastad, huru, enligt denna punkt, nämnden skulle sammansättas för de fall der en församling vore belägen inom flera län eller olika stift. Utskottet tror dock denna fråga tillhöra de detaljer, som genom den blifvande förordningen i ämnet kunna regleras, och har nu endast velat fästa uppmärksamheten derpå att sådane fall icke sällan lära förekomma.
Jag utbeder mig ännu för några ögonblick Höglofl. Ridderskapets och Adelns tålamod. Jag glömde att besyara Herr Hammarskölds Anmärkning, att en Vettenskaps tillväxt stundom kan göra dess Idkare löjliga. Denna satts må det vara Herr Hammarsköld förbehållit att försvara. Jag kan ej medgifva den, öfvertygad att om någon Vettenskapsldkare ådrager sig allmänt åtlöje, har han derföre att skylla sig sjelf, och icke den Vettenskap han idkar. Jag kan icke instämma i Herr Hammarskölds påstående, att hos Kongl. Bibliothekets Embelsoch Tjenstemän borde ovilkorligen förutsättas skicklighet, att öfversätta Isländska Handskrifter, äfven af det skäl, att, utom Herr Hammarsköld, ingen ibland dessa Embetsman gjort anspråk på en sådan skickRidd. o. Ad. Fröt. II B. 79, 80 Den 10 Januarii. lighet, hvilken icke heller Professorer vid våra Universiteler vilja tillerkänna sig. Ingen kan högre än jag önska, att infödde Svenskar kunde användas för det ändamål jag uppgifvit; men utan en Isländsk Lilterateurs vägledning, skola de arbeta förgäfves. Jag har velat förtiga de prof Herr Hammarsköld gifvit på sin kunskap om det Nordiska Fornspråket; men då han nu sjelf dertill uppmanat mig, nödgas jag erinra om den i N:o i4 af Svensk LitteraturTidning för 1817 införda Recension öfver hans, efter CommerceRådet Adlerstams Öfversättning, år i8i5 utgifne Upplaga af JomsvikingaSagan. Denna Recension är författad af Danske Bibliothekarien Rask, ostridigt en af Tidehvarfvets lärdaste Språkkännare, och upplyser, att Herr Hammarsköld med mera nit än framgång behandlat sitt ämne. Önskligt vore derföre, att Herr Hammarsköld icke förr utsträckte sin verksamhet till ifrågavarande föremål, än lian, genom betyg af Herr Rask eller någon annan lika sakkunnig Man, upplyst, att lian efter år 1815 förvärfva t en grundelig kännedom om det Nordiska Fornspråket, med hvars Accenter och Casus han före detta år icke vunnit en förtroligare bekantskap.
Do D:o angående förändring uti PrtEscriptionen för Revisionen af KrigsRäkenskaperne, 16:0. D. 6 October. Dito Dito om måls upptagande och afgörande vid Härads Rätt , hvilka angå underlåten väghållning. 1 7:0. S. D D:o D:o om Krono hjelpe dagsverkens lori agning eller förän" drade skick. Enligheten med det ti mans Expedition insände ( 18 T 5 d. 8 Augusti Nådigt bifall härtill lernnadt, 1817 den 3 Junii Nådigt bifall härtill lemuadt. 1816 d. 13 Februai ii har Kongl. Majit förklarat några ytterli. gare åtgärder i detta ämne , än som genom dess Nådiga Bref af den 3 December 1812 äro stadgade, icke vara nö: dige. : R. H. S. JustitiseOrabudsriginal, betygar, Ex Olli do, Carl Ant. Kock. InstruH. för Rihs. St. Banco Utsiott. 411 N:r n. Uppläste hos Ridd. och Adeln <!. Öfriga RiksStånden d. 8. —- Instruktion för Riksens Stånders Banco* Utskott, §■ Jemte den allmänna undersökning öfver Banco» Verkets närvarande tillstånd, och huru detsamma sedan sista Riksdag styrdr och fördt blifvit, bor det åligga Banco Utskottet, att uti dess öf. verläggningar , angående antingen ändring uti redan gjorda Förfa tningar eller uti nya Författa ningars föreslående, i det nogaste följa Kancoinrattningens hufvudgrunder, hvilka omstande* ligen äro utstakade uti Riksens Ständers Beslut och Förordning orri Banquen af den 21 September 1668, och hvilket Riksens Ständers Beslut bör anses och gälla såsom en oryggelig
Det är ganska fördelaktigt att begagna å mina motståndares sida, ty de visa sig derigenom vara i hög grad Konungska, fördenskull trotsande hungersnöd m. m. utan att behöfva omtala huru mycken egen vinst eller förlust som bos en eller annan kan ingå i beräkningen. Jag vill derföre först hålla mig till betydelsen af detta Kungliga ord. Mina motståndare påstå att Konungen lofvat att icke inskränka bränvinsbränningen ytterligare än Han redan gjort. Det förhåller sig med Konungens rättigheter, såsom med alla andras, nemi. att Han eger dem för möjligheten af Sina pligters utöfning. Rättigheten att inskränka eller alldeles förbjuda bränvinsbränningen har Konungen, för att bevara Sitt folk från hungersnöd. Denna pligt upliörer aldrig, derföre uphörer ej heller Konungens rättighet att inställa bränvinsbränningen. Om Han än velat afsäga Sig henne, så hade Han ej kunnat grundlagsenligen göra det på Sin sida allena, emedan rättigheten tillkommer Honom såsom en del af den ekonomiska lagstiftningen. Denna kan Han icke afhända Sig utan alla fyra Ståndens samtycke, hvilket de icke lemnat. Såsom exempel huru härmed förhåller sig, vill jag åberopa huruledes Högstsalig Konungen, då Han, såsom jag tror, med rätta ansåg Sitt deltagande i Högsta Domstolen olämpligt, begärde att afhända Sig 2:ne röster Han der grundlagsenligen egde. Men då R. St:r icke bfföllo Hans derom gjorda framställning, måste Han behålla Sina domareröster, och Konungen har dem ännu, ehuru Han icke begagnar dem. På samma sätt förhåller det sig med den rättighet, som nu är i fråga. Om Konungen verkligen velat, såsom en af Hans Rådgifvare påstått, frånsäga Sig, genom Kung. d. 13 Juli 1S53, rättigheten att ytterligare inställa bränvinsbränningen nästa vår: så vore det ogiltigt och vederbör:de Rådgifvare, för ett sådant tillstyrkande, ansvariga. Hr Dalman har anfört hvad jag nu vill åberopa, att Konungen i Förordn. af d. 10 October 1851, rör:de bränvinsbränningen förbehållit Sig rättighet alt inskränka denna näring, när sådant kunde behöfvas.
Lades på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. tre qvart till 3 e. m. In fidem protocolli, F% O, Silfverstolpe, Den 27 Februari i. i65 Thorsdagen den 27 Februarii 1834- Plenum kl. io f. m. Justerades 7 prot.-utdr. af d. 24 dennes. Börjades justeringen af pleni-prot. för d. 20 dennes f. m. Då deruti förekom Frih. Boyes, Ludv., yttrande, ronde Frih. Kantzous d. 17 dennes upplästa anförande i anledning af K. M:s Nåd. Skrifvelse, ang:de Bankens öppnande till utvexling af silfver, anmälde sig Frih. Boye och yttrade: Med anledning af det beslut, R. o. Ad. tagit ang:de sättet för prot.-justeringen, utber jag mig Hr Gr. o. Landtnäs samt R. o. Ad:s tillstånd, att detta mitt yttrande må ordagrannt uppläsas och att Ilr Landtm, derefter täcktes gifva 111ig ordet. I anledning häraf upplästes Frih. Boyes yttrande till och med följande ord: "Af aktning för R. o. Ad.‘s tid, och. "då denna §. snart förekommer till öfverläggning här, för"bigår jag nu att yttra mig derom och beger mig till andra "punkten." Frih. Boye: Till representantens säkerhet, i och för hvad han inom Ståndet yttrar, hörer otvifvelaktig! den rätt, att de journalister, som åtagit sig att inför allmänheten redovisa för hvad inom Stånden sig tilldragit, hålla sig till sanningen och icke meddela allmänheten deremot stridande uppgifter. Ett förnärmande af denna rätt har tilldragit sig i afseende på mig. Protocollet är nu justeradt och i allo riktigt; men en redaction har i Aftontidningen för d. 21 Febr. framställt alldeles osannfärdiga uppgifter på min räkning.
Det tinnes ömtåliga förhållanden mellan statsmakterna, der skälen icke äro lätta att anföra, och der man bör undvika att antingen genom de rätta skälens framdragande väcka förtrytelse och harm eller ock föranleda andra uppgifter, än de verkliga eller kraftigast verkande skälen. Hvad Ständerna beträffar, sä är med dem samma förhållande, men med den skillnad, alt när tre Stånd hafva bifallit en K. propos. och ett Stånd afslagit densamma; så mäste man anföra det enda Ståndets skäl till afslaget, ehuru de ingalunda innefatta R. St:s eller de liesta Ståndens mening. R. o. Ad. täckes erinra sig huruledes det redan inträffat vid denna riksdag då en und. skrifvelse skulle justeras." Vi voro i stor förlägenhet i afseende pä de skäl, som måste anföras, emedan de hvarken legat till grund för R. o. Ad:s eller tvenne andra bifallande Stånds beslut, utan endast för det afslåendes mening. I andra länder begagnar man sig af vissa uttryck, som icke ens innehålla ett bestämdt afslag. En ledamot af detta Stånd, som jag ser här tillstädes, torde kunna upplysa om de ordalag, sorn vid sådana fall begagnas i England. Jag tror att de heta: Konungen vill taga saken i öfvervägande, eller något dylikt. Med ett ord, man uttalar icke bestämdt afslaget, än mindre skälet. Den andra nyheten är, att jag uteslutit föreskriften om svarens meddelande på Rikssalen, när sådana skola lemnäs. Utan tvifvel är det ingenting mera onyttigt tidspillande både för Rådgifvare och Ständer, än deras uppträdande på Rikssalen, för alt meddela och afhöra svar, då Konungen icke är tillstädes, och då det ofta är svårt nog, att få nog många ledamöter af Stånden att åtfölja Talmännen till Rikssalen. När Konungens propositioner kunna genom Statsråden öfverlemnas till Talmännen i Stånden, och detta sker med minskad tidsspillan för begge statsmakterna, sä synas äfven svaren kunna meddelas på samma sätt när Konungen bifaller Ständernas anhållan.
Sedan hos UlskotteL blifvit utredt, att, om äfven, för de varor, som under den ifrågavarande rubriken blifvit införde de två sista åren, tull erlagts efter den af Utskottet nu i öfverensstämmelse med 1835 års taxa föreslagna grund, denna afgift uppgått till så ringa belopp årligen, alt hvarje under samma tid sjuk person derigenom icke skulle fått vidkännas större tillökning i kostnaderne för använde läkemedel, än några fä skiliingar, så och enär afseendet å consumentens fördel alltså icke syntes innefatta giltigt skäl för tullfrihetens bibehållande, men dess upphörande och Artikelns beläggande med en måttlig införsels-afgift deremot borde förebygga afventyret att verkliga handelsvaror kunde (ä tillgodonjuta den endast åt medicinalier ämnade tullfrihet, har Utskottet, som vid sådant förhållande tror den ifrågasatta specicalfiionen mindre vara af behofvet påkallad, icke af hvad anmärkt blifvit funnit skäl att frångå dess förra förslag i denna del. Bleckslagare arbeten, ej specificerade. För att bringas till närmare öfverensstämmelse med gångbara försäljningspris, hade Utskottet föreslagit förhöjning i tullvärdet, å olackerade Bleckslagareai beten från 3a sk. till r R:dr, och å de lackerade från 4° SU lill t R:dr 12 sk. per U., och i sammanhang dermed ansett införsels-afgiflerna böra 4 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 26. okas å det förra slaget från 8 till 16 sk., och å det sednare från 10 till 20 sk. skålpundet. Inom Högv. Presle-Ståndet har blifvit yttrad den förmodan, att, äfven med de sålunda föreslagna förhöjningar i värdet, detta ändock betydligen understege det verkliga, äfvensom att tullen kunde tåla någon ytterligare tillökning, med anledning hvaraf artikeln blifvit ifrån nämnde Stånd återremitterad.
Serskildt kommer jag ihåg, att så ofta inträffat i fråga om bränvins-bränningen, då jag sjelf varit nödsakad fälla personer till böter och döma deras redskap förverkade, ehuru jag varit öfvertygad om att de verkligen hafva updragit åt andra personer, att vid mantalsoch skattskrifningen göra vederbörlig anmälan, men de mäktade icke leda i bevis, att updraget blifvit verkligen gifvet. Då sådant inträffar, och då mantalsoch skattskrifningen bör ega rum mera med afseende på de skattskyldiga? beqvämlighet än på embetsmännens, hvilka äro till, att fullgöra sin tjenst, men icke de skattskyldige för att bespara embetsmännen besvär, så finnér jag många skäl tala för bifall till Utsk:s förslag. Det är sagdt, att Landsinne böra, till följd af den sakkännedom de ega om lokala förhållanden, bestämma skattskrifningsorterna, men just derföre att detta icke alltid skett med fullkomligt afseende på de skattskyldiges fördel, har förmodligen detta gifvit Utsk. anledn. till att föreslå socknarne såsom mantalsoch skattskrifnings-distrikter, med tillika öppet lemnad rättighet för flere socknar, att förena sig om gemensam mantalsoch skattskrifning. Den utaf den siste värde talaren antydda svårighet, hvilken genom förslagets antagande skulle för K:s Beflnde upstå, nemi. att erhålla ombud, som vid skattskrifningarne skulle föreställa K.:s Befh.ds person, synes mig pä ett eller annat sätt kunna afhjelpas. Icke kan det vara skäligt, att, derföre att en svårighet uppstår, bibehålla ett stadgande, som för de skattskyldige medförer olägenheter, och som för dem, såsom jag nyss omnämnde, kan åstadkomma högst kännbara förluster. Ehuru jag tillstyrker bifall lill Ulsk:s förslag, skall jag dock icke motsätta mig Frih. Palmstjernas amendement. Den 26 Maj. 330 Gr. af Ugglas:
Gemensam uppfostran och iindervisning samt ett okonstladt och fritt umgänge mellan ungdom af båda könen lämna ett osökt tillfälle a t t lära närmare känna hvarandra och ingifva mannen aktning för kvinnan och kvinnan sjalfaktning. Sedan kommer trolofningstiden, som genoin närmare bekantskap och 9lifligai.e förnimmelser » gif ver Fästa niljingen å t iippkomsten af äktenskaplig tillgifvenhet. a A t t gifva kärleken tid a t t iippstå och slå rot har st.Liiidigt och genom en mångfald af anordningar varit ett af evulotionens 1iufvuclinedel för a t t befordra kärlekens uppkomst och utveckling på jorden. Olyckligtvis läres den läxa, naturen har gifver, alldeles för 1Pngsamt äfvep af nationer, som llafva hennes ' stora bok uppslagen framför sig. Kärleken a r dock icke ursprungligen en frukt af giftermålet, den är, som vi sett., ~ i q g e n nödvändig beståndsdel i könsförhållandena, den är icke en utväxt af lidelse. Kiirlek ar kärlek och har aldrig varit ' något lägre,. Hvein » gaf världen denna g å f v a ~? Det lilla barnet, som ur sin moders eget hjärta omedvetet uppdrog » den första friska knoppen af en kärlek, som icke var lidelse, en kärlek, som icke var sjiilfvisks. Sainina späda ocli omedvetna inellanlänk rörde slutligen äfven faderns själ, och Beii dag möttes fader ocli inoder i kärlek till ett litet barn,. Detta af från evolutioiislä.rans synpunkt kärlekens sanna härkomst: » Hade familjens inrättning berott på kön och icke på tillgifvenliet, skulle den sannolikt aldrig haft bestånd. Kärleken ar evig, kön är öfvergående. Dess otyglade uttryck Iios somliga naturer och dess obändighet vid mötande hinder hafva gifvit anledning till öfverdrifna föreställningar om dess makt. I alla !eke öfvervakade former blir detta uttryck emellertid en omedelbar hotelse mot samhällsordningen, och om det icke utdör i sjalfförstöring, undertryckes det af samhället och tvingas in i lagliga kanaler.