Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att mindre jordlotters afsöndrande från hemman i Städernes grannskap, jemförelsevis till hvad i öfrigt må tillåtas, derföre ej borde komma i fråga, samt att Städerne med fullkomlig dispositions-rätt måtte, såsom dem godt synes, få råda öfver deras jord, har inom detta Stånd blifvit yrkadt, med serskildt tillägg af en Ledamot, all, i afseende på klyfning af landets jord, inom visst kortare afstånd från Städerne, andra föreskrifter ej borde gälla, än de för landels jord i allmänhet fastställde, samt att stadgarne om Hemmansklyfning och jordafsöndring böra lämpas efter locala förhållanden; och hafva åtskilliga Ledamöter slut - 8 Lagsamt Allm. Besv. o. Otc. Ukk. Uti. 1Y. 0 47. ligen yttrat tvifvelsmål, huruvida Författningen afsåge endast Landets och icke afven Städernes jord. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva alldeles motsatta meningar och åsigter i detta ämne blifvit framställde. Af hvad salunda är vordet vidlyftigt andraget, anse Utskotten det göra tillfyllest, att bär lemna följande korta öfversigt. En del hafva ansett Kongl. Förordningen den iy December 1827 vara välgrundad och passande för de orter, de representerat, samt derföre ifrat mot en allt för vida sträckt hemmansklyfning, hvaraf många olägenheter och vådliga följder både för Slaten oell enskilde vore att befara. Andra åter, och deribland Nils Månsson från Malmöhus Län, i öfverensstämmelse med sin derom väckta Motion, hafva yrkat en obegränsad hemmansklyfning, den de sökt ådagalägga vara ett bland vilkoren för en fri eganderätt och dess utöfning, samt böra blifva af oberäknelig nytta för odling och folkökning; andre åter, utan att vilja bestrida nyttan af en oinskränkt hemmansklyfning för Skåne och andra mera bördiga orter, hafva dock yrkat, att den ingalunda må sträcka sig allmänt.
Man kan hysa något tvifvel, huruvida ett dylikt nagelfarande med en författning af hell och hållet ekonomisk natur tillkommer en så beskaffad myndighet, som Konstitutions-Utskottel, hvars egentliga åliggande är att vaka öfver grundlagarnes helgd. Det synes snarare ligga inom kretsen af Lagoch Ekonomi-Utskottets verksamhet. — Hvad i öfrigt sjelfva saken beträffar, torde uppmärksamheten kunna fästas på följande i korthet framlagda förhållanden: — Justilie-Ombudsmannens omtalade anmärkningar hafva icke föranledt till någon Riksens Ständers åtgärd. — Polismugten, denna magt, hvars gränser äro så svåra alt bestämma, har länge egt och eger öfverallt befogenhet att ålägga vitén. — Landshöfdingarnes rättighet alt suspendera underordnade tjenstemän kan icke utöfvas utan att ifrågavarande tjenstemän i och med detsamma vid domstol lagligen tilltalas, hvarigenom Landshöfdingen, i händelse han förfarit orättmätig!, kan komma alt stadna i ett ganska betydligt ansvar. En dylik rättighet förekom äfven i gamla Landshöfdinge-Instruktionen och eges derjemte af de flesta förvaltande verk, hvarföre saken, långt ifrån att vara en nyhet, tyckes af gammalt ansedd såsom i full öfverensstämmelse med tillbörligt vidmagthållände af ordning och skick emellan förmän och underlydande. — Den sä kallade magiutvidgningen är ganska tvifvelaktig, enär Landshöfdingorne enligt förra Instruktionen kunde utan dom och ransakning tilltala, näpsa och i häkte inmana landtslatens tjenstemän. Hvad Länsmännen vidkommer, sä föreslogo enskilde motionärer vid 1848 och 1851 årens riksdagar, att de skulle blifva oafsätllige, men detta afslogs båda gångerna af alla fyra Riks-stånden. Äfven vid innevarande riksdag har, såsom kändt är, fråga förevarit om ändring i Landshöfdinge-lnstruktionen, men förfallit sedan Ekonomi-Utskottet, lill och med utan votering, ogillat saken.
För att ej borttaga tiden med en öfverflödig discussion, begär jag nu helt simpelt frågan ånyo på bordet, och hoppas alt någon ledamot sig med mig i detta häuseeude förenar. Frih. Boye, Ludv., förenade sig i målets begärande på bordet. Frih. Sprengtporten: Jag är lika nitisk för formernas iakttagande som Frih. Cederström, men tror att alla former böra iakttagas i rällan tid och att del nu är för sent att återställa formen genom att begå en ny oformlighet. Jag kun således icke förena mig i Frih. Cederslröms åsigt ronde bordläggning af detta meni., såvida det varit mer an en gång bordlagdi, i hvilken händelse naturligtvis ytterligare bordläggning ej kan förvägras. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att det nu föredragna målet, på tvänne ledamöters begäran, komme alt ytterligare hvila på bordet lill nästa föredragning. 3ö4 Den 27 Mars f. m. Gr. Anckarsvärd: Hvad angår den äskade bordläggningen, sa kan jag ej bestrida densamma, men får dock dervid anmärka, att jag ej deraf kan finna någon annan nytta, än att förlänga riksdagen allt hvad den förlängas kan och hindia göromålens afslutande. Emedlertid, och för att, i hvad på mig beror, söka motverka ett sådant fördröjande, tager jag mig friheten anhålla, att detta Cons!.Utsk:s mern. måtte sältas främst på listan till nästa plenum att inför R. o. Ad. föredragas, innan fortsättningen af betänk, örn extrastatsreglerm företages. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då i sista plenum Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. att Ståndet efter slutad votering skulle åtskiljas, under tillkännagifvande att endast uppläsning af rubrikerna å några utsk .betänk:n, som skulle bordläggas, kornme att efter voteringens slut äga rum, aflägsnade jag mig ifrån Riddarhuset och bar ej kommit alt få taga kännedom om detta Const.Utskis mern., hvarföre jag förenar mig med Frih. Cederström i dess begäran att samma betänk, måtte ytterligare hvila på bordet.
Kungörelsen den 22 December 1832 är nemligen, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, stadgadt, att de städer, uti hvilka försäljnings-frihelen blifvit medgifven endast för en eller annan af ifrågavarande förnödenhets-arliklar, fortfarande, och intilldess densamma blifvit utsträckt till alla tre, borde utgöra den, genom Kongl. Kungörelsen den 30 November 1810, vid då beslutad indragning af land-lullarne, för dessa städer bestämda salu-accis-ersättning; och har, på grund häraf, Utskottet, för hvilket det uppgifna förhållandet med Linköping icke varit obekant, ansett sig sakna anledning att någon nedsättning i salu-accis-ersältnings-beloppet för nämnde stad tillstyrka. Vidkommande de i öfrigt gjorda anmärkningarne, så och då Utskottet inhemtat, att Carlskrona, under den 18 April innevarande år, erhållit befrielse från salu-accis-afBih. till R. St. Prot. 1S33 & 1834. 3 Samt. 1 Afd. 12 Haft. .1 2 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 19. giften, samt upplyst blifvit, att enahanda befrielse redan den 19 Januari 1838 blifvit medgifven jemväl för Landskrona, ehuru sistnämnde stad vid föregående Riksdagar blifvit uti tarifen uppförd för ett belopp af 85 R:dr, har Utskottet skolat, med rättelse i berörde hänseenden, barbos öfverlemna förnyad tarif till fördelning af salu-accis-ersättningen, uti hvilken tarif städerne blifvit upptagne efter deras den 11 April 1853 nådigst fastställda nya klassifikation och nummerordning; hvarjemte och enär, enligt hvad berörde tarif utvisar, sammanlagda beloppet at städernes salu-accis numera uppgår till icke mera än 855 R:dr, samt under tiden till nästa Riksdag torde komma att ytterligare minskas, Utskottet hemställer, att, vid Stats-regleringen, en summa af endast 500 R:dr må på ifrågavarande inkomsttitel beräknas.
Intet konstverk af betydelse har niigonsin kommit till stånd, utan att dess skapare en giiny fullt och helt genomströmmats af samma känsla som det sedan väcker hos läsaren eller ' Askådaren. Robert Huitfeldt har nyligen gifvit u t en berättelse " Drengen med Levköjerne ", som väckt, icke allenast kritikens erkännande, utan äfven publikens fört,jiisning, d. v. s. är ett diktverk af rang, det iir siiledes omöjligt att han, då han i moderns salong omta.lar hur hen kommit öfves ämnet till sin dikt, yttrar sig på det likgiltiga, Mrda &amp; tt., hvarp&amp; han talar om den lilla frusna gossen på Narrebro. Har han icke kant niigot i det ögonblick han köpte blommorna af gossen, så har han icke heller kunnat skrifva derom sa som förf. försakrar att han gjort. Denna flyktiga känsla af medlidande, som ar lika vardelös i etiskt afseende som den %r nödvändig i estetiskt, minskar ingalunda det ohyggliga i kontrasten mellan htskillige diktares lara och lefverne; skalden som, för ett ögonblick gripen af sin nästas nöd, skildrar den i s&amp; upprörande drag, att han lockar tårar i sina läsares ögon, men sjalf icke liigger tv % strån i kors för att lindra denna nöd, utan med god smak liter sina kapuner och dricker sin hochheimer, ar lika vii1 ett vidunder, fastän han några minuter X.a2zt sant. Fru Kieler har, som s&amp; många tendensdiktare, skjutit öfver malet och dermed själf brutit udden af sitt anfallsvapen. Samma fel, ehuru i betydligt mindre grad, vidlåder teckningen af generalinden, Roberts mor. nnödrar med denna kvinnas principer, d. v. s. mödrar som likt strutsen sticka hufvudet under busken för att undkomma faran, genom att ej se den, finnes det nog godt om, men näppeligen torde m h g a vara så ohöljdt cyniska som Bon.
dito för handel och näringar . 100,000 99.050 12,900 — 970 Diskontering för dito Kassa-Kreditiv åt enskilde d.o ” manulakturernas och fa1,000,000 200,000 800,000 brikernas understöd 1,800.000 1,728,929 .30 7 71,070 17 5 d:0 » Jern-Konloret 600. boo 540,270 59.750 d.o » Filial-Banken i Gefle 100,000 5,700 96,300 — d:o » d:o i Christianstad. d:o « d:o i Blekinge. Af medel, insalta å uppoch afskrifnnigs-räkning 2ro således anvisade « 559,800. 29,239,800. § 33. För de öfverflytlningar
Län påförde ordinarie rotering; N:o 29, i anledning af väckt fråga om dels rotehållarnes befriande från bekostandet af soldatbeklädnaden samt dels jemkning i roterings-besväret; och N:o 32, angående väckt fråga att de till löner för Lärare vid undervisningsverken anslagne prebenden måtte indragas samt de så kallade Jura patronatus upphöra. Ståndet lät bero vid Utskottens hemställanden i nämnde Utlåtanden; samt Memorial N:o 34, i anledning af återremiss af Utskottens Utlåtande N:o 3, angående krono-brefbäringens öfvertagande af Postverket eller dess bestridande af postmedlen, m. m. Ståndet lät bero vid Medståndens beslut i ämnet och lade Memorialet till handlingarne. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Statsoch Banko-Utskottens Utlåtanden: N:o 19, angående utöfvandet af uppsigten och kontrollen öfver Götha Kanals vidmakthållande; N:o 20, angående förändrad beräkning af resekostnads-ersättningen och dagtraktamentet för Rikets Ständers Revisorer, samt N:o 21, i anledning af framställda förslag angående utgifvandet af jordhypothekssedlar med Rikets Ständers garanti. S. D. Föredrogos Banko-Utskottets Utlåtande N:o 65, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 43, med förslag till föreskrifter i afseende å ersättande af upphörd privat-bank samt penningerörelsens underlättande i allmänhet; bifölls. Memorial N:o 66, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utlåtandet N:o 56. Ståndet godkände de föreslagna voterings-propositionerna och lade Memorialet i öfrigt till handlingarne; samt Memorial N:o 67, med förslag till åtskilliga bestämmelser rörande Låne-kontoret i Wisby; bifölls. S. D. Lag-Utskottets nu föredragna Betänkanden: N:o 36, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ändring i vissa delar af föreskriften om rättegång i Domkapitel, och Bilt. till R. St.
Det är således endast de befallande, som böra hafva en bestämd lön; och om jag då förutsätter, att hela inrättningen, likasom hittills, kommer att stå under öfverinseende af Kongl. Förvaltningen af Sjöärenderna; så Llifverejden underordnade personalen, som kommer att begagnas, alltför stor, utan torde densamma, med afseende derå, att den lill större delen förut har löner på stat, endast behöfva någon mindre lönetillökning, hvartill, äfvensom till anskaffande af nödige instrumenter m. m. och deras underhållande, någon 12 Den 29 December. obetydlig afgift kunde åläggas alla fartyg per lästetal, lika sorn den nuvarande Convoyafgiften utgår, och den i sjönöd stadde dessutom förpligtas att, i och för bergängen af skepp och gods, erlägga en billig afgift, samt dessutom betala de dervid begagnade dagsverken samt öfriga omkostnader enligt en fastställd taxa, och således ej som nu, bero af Dykeri-Betjeningens godtycke i detta fall. Möjligtvis kunde dagsverkena erhållas under denna taxa, hvilket öfverskott då tillika med sjelfva bergningsafgiften blefve Statens vinst, hvaraf dock de härtill begagnade Tjenstemännen borde njuta vissa procent sig till godo, såsom uppmuntran att visa sig nitiska och driftiga vid skeende olyckshändelser. För öfrigt ser jag mindre fara deruti, att Staten, för att betrygga sjöfarten, hvaruppå de flesta näringar bero, äfven med någon liten uppoffring sökte vinna det åsyftade ändamålet, än att densamma skulle med millioner R:drs förlust åtaga sig en Magazinsinrättning, hvilket dock af flere Ledamöter inom detta Hus har blifvit påyrkad t. Dessa äro mina åsigter. Möjligtvis har !’ag fattat saken origtigt; men detta fel vidådar som oftast den menskliga fattningsgåfvan, och jag får i sådant fall bedja Ridderskapet och Adeln om förlåtelse, för det Den 29 December. i3 jag vågat uppehålla dess dyrbara tid, som till andra ämnens behandlande kunnat begagnas.
Med förbigående af den ordning, i hvilken ätskillige talare yttrat sig, fäster jag mig dernäst vid ett förklarande, att Slåndsinrättningen äger sin rot i folkets äldsta statsförfattning. Denna sats har jag väl många gånger hört upprepas, ja, jag skulle våga säga, att hos ett visst parti har den öfvergätt till ett stereotypt argument; men icke destomindre vågar jag offentligen bestrida dess sanning. Jag vågar tvertom förklara, att ståndsinrättningen har uppkommit genom ett afsteg från det ursprungliga; vid ett af de afsteg, som inträffa dä fäderneslandet är underkastadt stora olyckor, utbildade sig ståndsinrättningen ur den primitiva odalmannaclassen. Sä har jag läst historien, och jag tror, att en och livar nu vid denna tidpunkt bör så kunna uppfatta denna historia och icke nu mera låta förleda sig af de mänga declamationerne om Sveriges äldsta statsförfattning, om hvilken forskningen icke synes vilja gå längre tillbaka, än till den tid, då slåndsväsendet uppkom, eller än sednare, dä det upphunnit sitt högsta zenith af makt. En annan värd talare har, om jag vågar så säga, framställt en så vidlyftig doctrin i statsläran, att det icke gerna varit möjligt att följa den. Doctriner i allmänhet, i synnerhet då de äro rika pä ord, hafva det lilla felet, alt vara utsatta för många tvetydigheter. Att upptaga desamma, sådana de visat sig för mig, skulle icke leda till ändamålet, utan endast trötta Huset. Men jag torde i detta fall få åberopa talarens många egna motsägelser, hans bemödande att, som man säger, tala både för och emot, för att visa, att han torde behöfva närmare granska sina satser, innan han sjelf lärer kunna komma till en verkligen fast grund för sin egen öfvertygelse. Denna kritik, ehuru den synes personligen riktad mot en viss talare, är dock tillämplig på flere, ja, dess ursägt ligger i den omständighet, att i allmänhet en hvar, som befinner sig i samma predicament till sina egna bevekelsegrunder, verkligen på goda skäl kan anse det vara bäst att tillsvidare säga nej.
Moster!" ifrån en ung passagererska på fördäcket, vilken tycktes för skams skull inte vilja ropa högt, men som man dock förstod på ett ledsamt sätt hade blivit skild från en sin släkting, troligen ett påräknat och för henne angeläget resesällskap. Men man är ofta så egoistisk, att man glömmer sin nästa; och folk, som köpt biljetter till salong och akterdäck, frågar inte särdeles efter vad som händer pöbeln därframme på fördäcket och vid skansen. De "bättre" resande utgjordes denna gång av äldre herrar, nästan allesammans med ledsamma ansikten. De åtföljdes av fruar och barn, inte just av allra yngsta slaget, men i den gängliga åldern då naiviteten förgått och ännu inte efterträtts av känsla och förnuft. Alla sådana människor är högst egoistiska, och det av begripliga skäl. De där väl uppfostrade barnen är vanligen så ur stånd att hjälpa sig själva, att de i varje ögonblick ropar på hjälp: än har kängbandet lossnat än en handske fallit i sjön, än är de hungriga, än törstiga, och hela världen står för dem i olag. Deras mödrar har därför mycket besvär, utom all möda de måste göra sig med sina egna kroppar, för att komma upp och ned i de trånga ångbåtstrapporna; och familjefäderna, slutligen, de försöker väl uppmuntra sig med snusning och tidningsläsning, men även detta tyckes knappt förslå. De kan inte ägna så mycket uppmärksamhet åt andra, emedan de har nog att syssla med sitt eget upprätthållande, sina fruar, sina barn; och framför allt måste de med stor omtanke överlägga, vad de kan våga förtära ombord, för att inte bli alldeles kaputt; allt av den naturliga orsaken, att då själens rena glädje, som är det bästa läkemedel emot kroppens opassligheter och svagheter, saknas, är man ständigt åtkomlig för vad som helst, och mår gärna illa både av vad man äter, och av vad man låter bli att äta. Många herrar här hade ännu lämningar av koleran i minnet. Inte underligt då, att var och en blott tänkte på sig själv, och med ett allvar i åtbörderna, som skulle ha anstått en romersk senator, överlade begrundade, rådslog och slutligen, så vitt möjligt var, avgjorde planen för sin mat och övriga viktiga omständigheter under resan.
Östbo d:o S:a Krono-S katte - U em mat Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad . Vestra d:o . Östbo d:o : . Vestbo d:o . S:a Dito särskilda Bergsmanshemman i Tveta, Vista och Mo Härader Krono-Skatte-Busthäll. Tveta, Vista och Mo Härader .. Norra och Södra Vedbo d:o .. Östra Härad ... Vestra d:o .. . Östbo d:o Vestbo d:o . Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Vestra Härad . Östbo d:o . Vestbo d:o . Militie-Bo ställen. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad .. Vestra d:o .. Östbo d:o .. Vestbo d:o Civila Boställen. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad . Vestra d:o . Östbo d:o . Vestbo d:o . Ecklesiastika Boställen. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad . Vestra d:o . Östbo d:o . Vestbo d:o . Domkyrko-Hemman. Frälse. Vestbo Härad Gymnasiioch Sköte-Hemman. Frälse. Tveta, Vista och Mo Härader . Dito Dito Skatte. Norra och Södra Vedbo Härader Dito Dito Kr o no. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Vestbo Härad . S.a S:a S:a S:a S:a S:a Hemmantal. g o » o -i Q. 03 * r* ^ CD CD CD a CD CL CA ps: Cl CD P» CD Vi j St. St. Hvete. 1 1 » PBO ap Korn. Hafra. Blandsäd. Hästar. 1 o t* CD JS 1 w o Ungboskap. 1 1 S Svin. — Getter. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r T:r. St.
Friherre liljencrants, polian 'Wilsteim, Dä Hof-Lantrlleren ex officio meddelt den underrättelse, at Bonde-Ständet tillätit sin Taleman underteckna Lon8tiwtionen; dä en wärdig Ledamot af Ridderffapet och Adeln tilkännagifwit, at Hans Kongl. Maj:t Sjelf i Räder behagat säga honom, at berörde underskrift wore gjord, kan intet twifwelsmäl om sakens werkligbet möjligen äga rum: Och jag inser således icke i hwad afsigt en ytterligare försäkran derom igenom Bonde - Ständets Taleman skulle sökas. Men som deremot med Riddcrffapets och Adelns -värdighet bäst instämmer, at det Hederwärda Bonde-Ständet pä -vanligt sätt underrättar om sitt fattade beslut, -vägar jag ödmjukeligen fräga om -vi icke sälunda fä förstä Herr Grefrvens och Landtmarffalkens gjorde - Den 27 Iunik. 909 da anförande, at ventilationen öfwer Friherre Lilkvergcbjöläs Dictainen i morgon icke mä förekomma, innan Bondc-Ständet genom Deputation och medfördt ^rotocollZ-Utdrag sjelf anmält at constitutionen more af Ständets Taleman nnderssrifwen, utan förbehäll. Mänga hördes häruti instämma. Herr Lripenvalät, ^sacok» Uric. Min tanka är at Herr Grcfwen och Landtmarffalkens lofwade underrättelse i morgon är bättre och lika säker som Bonde-Ständets Deputation. Grefwe Os la Larclie, ^sacob, dä jag Nyst wäckte denna fräga, war det ej af det skäl, at jag twiflade om riktigheten af HofLantrrlerens upgist. Jag har endast yrkat hwad jag trott wara öfiigt mellan Ständen, och med deras inbördes »värdighet enligt.
KammarCollegium medgifver, samt derjemte till bifall understödjer denna min begäran - Den 7 Juli• 893 gäran, i sammanhang med meddelandet af flera begärte upplysningar i afseende på så val Controlleuren Bråviks sorn min gjorda ansökning , alt till ersättning för företedda underdåniga Skatterätts-fordringar från Tullgarns-Godset i Sodérinanland vinna införsel uti Skatte*rättigheten' af hemmanet jLindö; men hvaröfver ej kom att resolveras innan Biksens Ständer vid 18x0 års Biksdag väckte den fråga derom, som nu beror på deras afgörande. Under Herr General - Gieutenanten Barort Duvalls nyttjande-rätt till hemmanet, så väl sorn den tid jag deraf varit i besittning, har ingenting blifvit eftersatt som kunnat göra oss: förlustiga att begagna den genom 1752 års Kongl. Bref Borgmästaren Kierrman upplåtna rätt till hemmanet. Att underhålla Hus och Byggnader, samt väl häfda åker och äng: en åboes första och förnämsta åtagande, har icke blifvit försummadt, utarx tvärtom i möjligaste måtto fullgjordt, hvilket kan intagas ej mindre af Krono-Fogden Lundeqvists den 13 Sept. 1803 hållne besigtning, än en den 6 Aug., 20 Sept. och 1 October 1811, in loco förrättad Syn, utvisandes den förstnämnde derjemte, att ängen, som vid 1749 års Skattläggning ansågs blott till 27 lass hö och vid 1766 års besigtning af Biksens Ständers Deputerade upp« tages till 40 lass, sedermera blifvit uppodlad, si att den gifver 60 lass, hvilket före detta varit ansenligen ökadt om hasselskogen fått utödas, så att plöjning på flera ställen varit möjlig. AböSHS andra åliggande laar bestått deruti, att 394 Ben 7 Juli att använda Lindön till Fårafvelns underhällande; att detta äfven blifvit 1 möjligaste matto fullgjordt, bestyrker ofvannärnnde besigtning och syn, Kongl.
Signora Zampini skildrade 1892 i en italiensk tidning behaget i det halft nordiska, halft italienska hemmet, soligt genom makarnes strålande lycka, genom hjärtligheten hos den enkla, anspråkslösa och dock så ståtliga värdinnan, med den spänstiga, höga gestalten och den nordiska typen – hon verkade, sedan hennes burriga hår grånat, som alldeles blond. Genom sin ärliga vänlighet, sitt själfullt glada väsen ägde hertiginnan af Cajanello för sina nya vänner en än starkare tilldragning än fordom för de gamla, sedan ett nytt behag, lyckans mjukhet och värme, tillkommit. Signora Zampini yttrar sålunda entusiastiskt: »Allt hos henne är harmoniskt och ädelt; hon är ur stånd att hysa låga och lumpna känslor ... Hon är ett strålande exempel på de lyckliga karaktärer, som motstå ärelystnaden och som äro ur stånd att yfvas ... Hon äger den sällsynta tjusning, som den blygsamma tillbakadragenheten öfvar. Ingen framgång har minskat hennes sannt kvinliga karaktär. Den uppriktiga och innerliga handtryckningen, det milda leendet, den fängslande blicken, då hon mottager sina vänner i sitt originella och komfortabla hem vid Tassogatan, prydt med minnen från Sverige, gör att man finner sig väl där.» Litterärt känd i Italien blef hon bland annat genom en öfversättning till italienskan af dramat Hur man gör godt. Hon hade därförinnan grundligt omarbetat skådespelet och koncentrerat det till 3 akter. Boken, som helsades med mycket bifall af italienska kritiken, inleddes genom en synnerligen noggrann och god studie öfver den nyare svenska litteraturen af en ung, med svenskan fullt förtrogen, författare, Benedetto Croce. Den anspråkslöshet, som den italienska författarinnan blifvit så intagen af, var så naturlig för A. Ch. Leffler, att hennes svenska vänner knappt ens tänkt öfver densamma. Att A. Ch. Leffler var ett af den litterära samtidens mäst europeiskt kända svenska författarnamn – därom fick man af henne själf ingen upplysning. Först efter hennes död vet jag t. ex. huru många gånger hon varit skildrad och bedömd i den utländska pressen, hvilken mängd af hennes arbeten, som blifvit öfversatta till norska, danska, finska, ryska, engelska, tyska, holländska, kroatiska och nu slutligen italienska språken.