Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär nu icke dcssmindre af en wäro Ledamot «r wordet anmärkt, det Hammarstattens warde ic» kmera Ln allandra fastigheters bort af Hrmlis r >4?- ga Utstottet kil fit maximum eller minimum bestämmas; i fölgd hwcnmf ock är wordet yrkud. at sädant i lilhel dermed/ afven bör sträcka sig kil alla Hemman i Rikek/ men hwilkas upstaktning i anseende lil deras mängfalldigt olika förmäncr och beskaffenhet, icke möjeligen lärer kunna ste ä nägot säkrare och lättare sätt, än Hemlrga U-stouet i den delen föreslagit, anker jag mig, destow.era befogad, för min del, Högloft. Ridderstapet och Adeln i ödmjukhet tilstyrka, det mä häldre, än at, i hwad angär Hemmanens beskattning, efter sina locala omständigheter, något annat, än det af Hemliga Utstottet föresiagna sätt til bestallning, någon ändring stall tillätas, Maximum af govo Riksdaler Lauco för hwarje Skeppund Hmnnirstatt alldeles försivinna, samt, i händelse Vet föreslagna minimum af 2000 Riksdaler Kauoo för hwart siikt Et Skeppund Hrmmarstatt, ul et lika w irde för Hammarstad en ösiver allt i Riket icke efter finnes antagligt, enligt hwad Herr BruksPatrvn Lureulram strifteligen nu derom föreslagit, med Hammarstatrens wardering pä lika och enahanda sätt mä förfaras, som för Jordegendomar och andra Lägenheter i allmänhet förestrifwet är. Friherre Oxenlliorns, 8ven (ZZbris! «onkormoracle fig med Herr ak boodin., och trodde elfwen, at det utsatte farstillda warde, för hwarje hundrade skeppund Tackjcrnsbläsning borde utefiutas. I Hemliga Utstottet hade man funnit stora ftvärigheter at wardera Landtegendomar.
Den i underdånighet bifogade Tabellen upptager calculationsvis förhållandet, och utvisar, att de förändrade lullbestämmelserna i vissa fall, i stället alt minska det belopp på det hela, hvartill tull-intraderne de sislförflutne åren kunnat beräknas, fastmer leder i någon nion till deras förökande. Den utvidgade frihet i handeln, som är föreslagen, hvarigenom åtskillige varor, som förut varit begripne under absolut förbud, anses kunna hädanefter derifrån lossas, skall äfven verka fördelaktigt å Tull-uppbörden. Det säkraste stödet för beräkningarne, att Statsinkomsterne genom Tullen skola, år från år: tillväxa, för så vidt som händelser ej mellankomma, hvilka ligga utom gränsorne för menskligt vetande, är att söka och finna deri, alt den inhemska industrien visar sig vara väckt till en förut ej spord omtanka och verksamhet, samt att den ökade production, som deraf blifver närmaste följden, förskaffar medel och föremål för en ökad cousumtion, hvilken senare, i förening med den förra, bereder sysselsättning åt handeln. Den fråga har slutligen blifvit väckt och discuterad inom Comiteen, ”huruvida det vöre lämpligt, att en viss tid bestämdes, vid hvilken de ännu fortfarande absoluta förbuden mot införande af vissa utländska varor borde ovilkorligen anses komma att förfalla, och under hvilken de öfrige tullbestämmelserne jemväl borde förklaras att förblifva oföränderlige.” Comiléen har dervid funnit, att förtroendet till Lagarne och deras bestånd visserligen utgjorde ett af de stöd, vid hvilka närings-idkaren i allmänhet bade behof att fästa sig, då lian uppgjorde sina beräkningar om framgången af Bevillnings-Utskottets Bet. if.-o 2g. T, sina företag. Men det har icke heller kunnat lemnäs ulan uppmärksamhet, att sjelfva föremålet för den oeconomiska lagstiftningen är underkastad t föränderlighet, och att det just utgör en af egenskaperne af dessa Lagar, att kunna och böra lämpas efter sig företeende omständigheter och förhållanden.
1 afseende på stämpeln å bouppteckningar har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, alt, då behållna summan faller inom en högre sifferklass, den för hvarje fulla 100 R:dr stadgade stämpelafgift endast drabbar den del af behållna boupplecknings-summan, hvarmed denna öfverstiger den närmast lägre sifferklassen, och att bouppteckningen i afseende på det belopp, hvarmed den understiger förstnämnda sifferklass, skall förses med stämpelpapper efter de för lägre sifferklasserna stadgade afgiftsbelopp. Då della beräkningssätt onekligen medför den olägenhet, alt man, för att finna summan, hvarå en bouppteckning på högre belopp skall förses med stämpelpapper, måste verkställa en särskild uträkning, hafva Rikets Ständer uppgjort en ny (aril* lör stämpeln å bouppteckningar, hvarigenom nämnde olägenhet undvikes. Till förekommande af tvist, huruvida, då ny författning om slämpelpapper utkommer, sedan en person dött, men innan bouppteckning efter honom hunnit till domstol ingifvas, bouppteckningen bör förses med slämpelpapper efter den författning, som gälde vid dödslilllällel eller den som varit gällande, dä bouppteckningen blifvit lill domstol ingifven, hafva Rikets Ständer ansett ett stadgande härom vara af nöden, samt i sådant hänseende bestämt, att bouppteckningar skola förses med stämpel efter den för fattning, som gäller dä de till domstol ingifvas. I fråga om cerlepartier hafva Rikets Ständer, som ansett aftal om fraktslut lika litet, som andra emellan enskilde träffade aftal, böra ovilkorligen förses med stämpel, helst den stadgade stämpelafgiflen för fraktslut endast drabbar Sveriges export till utrikes ort, funnit den förändring, mot hvad i nu gällande författning finnes stadgadt, böra ega rum, alt cerlepartiet endast då bör med stämpel förses, när detsamma inför domstol eller hos exekutor företes, ehvad cerlepartiet är upprättadt inom eller utom landet; hvarjemte Rikets Ständer funnit stämpeln böra bestämmas till 30 öre för hvarje fulla 100 R:dr af den betingade fraktsumnian, utan någon minskning för det första hundradet.
Ni! Hvad önskar ni? OLOF. helsning att framföra! Ja, nu mins jag. (Knackar Men så förändrad ni blifvit, herr Olof? OLOF. Tala med er ett par ord. (De gå in på scenen). VALBORG. den föll i sken och förvandlade timmar till år; det är alltsammans. VALBORG. Jag piskade på tiden litet för häftigt i går; länge sedan. Får er kamrat inte dela er sorg? OLOF. Ni kallade mig för en god kamrat för inte Det fins sorger, som man inte delar med sig af ens åt en god kamrat. mig något? Men ni ville ju säga att framföra. Ja ja det var sant. Jag har en helsning OLOF. VALBORG. OLOF. VALBORG. VALBORG. Från hvem? Från Gertrud. Från Gertrud! er, att hon är en svag och fåfäng flicka, inte värd att saknas, att hon valt sjelf, att Ja, ja, ja, jag vet. OLOF (afbrytande). VALBORG. En besynnerlig helsning. Hon bad mig säga att er moster kunde böja stål. (Ifrigt:) Säg, tror ni inte, att hon blifvit tvingad? OLOF. Men trots orden tviflar jag. Ni mins ni sade, Det trodde jag, men det tror jag inte längre. Fröken Gertrud är så ung, så vek, så barnslig. Men tillräckligt gammal för att välja den VALBORG. OLOF. OLOF. VALBORG. dyrbaraste leksaken. Ni tror väl inte att hon älskar honom! Det vet jag inte. Det är möjligt. Hvarför VALBORG. OLOF. skulle hon inte älska honom? Derför att hon älskar er. är en detroniserad arftagare, och sådana äro ingen kärlek värda. (Går i fonden). VALBORG. Mig! Hvilken idé! Jag har ju sagt er, att jag honom kan det inverka på mitt handlingssätt? Jag vet inte! Jag vet bara, att det kommer att föröka mitt lidande, som är så tungt, så oändligt tungt förut. (Sätter sig i soffan, lutar hufvudet ste pröfva henne. mot kuddarne. Gertrud kommer). Gertrud! Jag må_________
Om djäfvulen ville hålla ett tåg som triumfator, skulle han icke välja Via Sacra, utan Via Mala. Han skulle komma just vid denna tiden af dygnet, då skymningen hastigt höjer sig ur de bullrande hålorna som ångor ur en häxkittel, medan ännu ett återsken af solnedgången rödmenar alpstupornas ryggar och nymånen färglöst kallt framlyser midt öfver det vilda passet. Man urskiljer här och hvar högt uppe mot den mörknande himmelen ståltrådslinor, som äro spända tvärs öfver hålvägen. På dem fraktas ved och virke öfver från den ena sidan till den andra. Vägen blir allt trängre, bullret allt häftigare, skymningen allt djupare. Först efter mer än en dryg timmes färd träda fjällbranterna åt sidan och öppna utsikt öfver en vidsträckt dal. På höjden ligga ruinerna af borgen La Turr, hvars sista innehafvare uppförde sig som en Gessler och därför slutligen också fick sin bane af mördarehand. En dag inträdde han i bonden Johann Caldars koja och spottade i soppan, som stod på elden. Då grep honom Johann Caldar lugnt om strupen och kväfde honom genom att doppa hans hufvud i den kokande soppan. Därvid ropade bonden: Ät soppan, som du har kryddat! Detta skedde mot midten af femtonde århundradet och gaf signalen till allmän uppresning. Det är redan stjärnklar natt, då släden stannar utanför värdshuset i Andeer. Häpen öfver att midt i frostkalla vintern få en gäst, upplåter värdinnan sitt mest praktfulla rum. Det är emellertid eljes beräknadt för högsommaren och är egentligen endast ett slags öfverbyggd träveranda vid det stora stenhusets gafvel. Den outhärdligaste köld intränger genom väggar och golf, och för tjugonde eller trettionde gången i sitt lif tror man sig upptäcka, att man blifvit alldeles för gammal för resor. Icke är det något nöje att frysa eller skakas af och an i en trälåda, den må dragas på hjul eller medar! Icke är man lyckligare i afton, då man har sett Via Mala, än i går afton, då man icke hade sett den! Hvartill tjänar då allt detta omak? Hur mycket bättre skulle man icke hafva det där hemma framför en björkvedsbrasa!
Men jag vill dock till Gr. Wachtmeister hemställa, huruvida han icke skulle vara villig att nedsätta den af honom yrkade förhöjningen till 600,000 rdr; och om han ej skulle medgifva detta, får jag, med frånträdande af mitt förra yrkande om bifall till punkten oförändrad, nu anhålla om Hr Gr:s o. Landtrms propos. på bifall till densamma, med anslagssummans förhöjning till 600,000 rdr. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Ehuru jag på det aldra högsta skulle önska att Norrlands intresse blefve tillgodosett, och att så stora väganslag som möjligt må blifva för detta ändamål anordnade, måste jag likväl motsätta mig den af Gr. Wachtmeister föreslagna förhöjningen, då jag anser den öfverskrida den tillbörliga gränsen. Jag anhåller i stället att Utsk:ts förslag i denna punkt till alla delar må blifva godkändt. Sedan öfverläggningen häreftar förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels af Frih. Stjernstedt bifall till Utstr.ts hemställan oförändrad, dels af Gr. Wachtmeister att samma hemställan måtte bifallas, med den förändring att summorna 150,000 rdr och 450,000 rdr utbyttes emot summorna 250,000 rdr och 750,000 rdr, dels af Frill, af Ugglas att punkten måtte bifallas med förhöjning af summorna 150,000 rdr och 450,000 rdr till 200,000 rdr och 600,000 rdr, och dels slutligen af Hr Fahnehjelm att punkten måtte bifallas med den af Gr. Wachtmeister föreslagna förändring och med det tillägg, att en tredjedel af det årliga anslaget skulle, utom den andel af det öfriga årsanslaget, som, efter hittills tillämpade grunder, å rikets fyra nordligaste län sig belöpte, till vägars anläggning och förbättring inom dessa landskaper uteslutande användas; och finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa, att beslut först skulle fattas öfver Utsk:ts hemställan, med förbehållen rätt för B. o.
Kom genast hit! » Det sista lät Nisse ej säga sig två gånger, ty då han kände igen rösten, kom han trafvande fram till Elsa, böjde ner hufvudet och lät henne klia sig bakom hornen, ännu dock helt yster och trampande på stället, medan den lilla svansen oupphörligt vickade af och an. Men då han hörde den främmande flickan nalkas, gjorde han en hastig vändning, reste sig på bakbenen och gaf henne en stöt, med sin hårda panna, så att hon tumlade ett par steg tillbaka. Hon sprang skrattande fram igen och ryckte honom i skägget, och så började hetsjakten på nytt. (Slut i nästa n:r.) Från Iduns läsekrets. (Genmåle till herr A. V. Lönnegrens uppsats i n:r 38.) Med uppriktig ledsnad har jag i Iduns spalter läst ett svar på en » bekymrad moders » fråga: » hvarför hafva socialisterna på sitt program kristendomens fullkomliga utrotande, ändock de säga sig sträfva efter frihet, jämnlikhet o c h broder skap. » Det smärtar mig, att den ende, som gjort sig besvär med att upplysa den frågande, skulle sä grymt vränga socialisternas åsikter o c h handlingar, på samma gång som det förvånar mig, att en person, så litet hemma i ämnet som uppsatsskrifvaren herr Lönnegren tycks vara, ansett sig kompetent att bringa en bekymrad moder till klarhet o m socialismen. Undertecknad är själf socialist, men ser sig dock icke i stånd till att lämna en fullkomlig redogörelse för de socialistiska åsikterna, utan vill blott söka att i möjligaste mån fria dem från de nedriga, osanna beskyllningar, som herr Lönnegren hopar öfver dem. Stockholms Kaffe-Aktiebolag IDUN 318 Först och främst hur vet Ni, att alla socialister förkasta kristendomen? Allmänt kändt är j u, att socialismen framgått just ur Kristi lif o c h lära. Har icke Kristus vändt sig just till de fattiga och vanlottade, har han icke lofvat dem frälsning o c h evig salighet, o c h har han icke uttalat straffdomar o c h förbannelser öfver de rika?
StatsContoiret och dels från de enskildta Cassorne endast skulle medföra omgångar och olägenheter för Pensionärerne sjelfve samt tillskynda K. StatsContoiret och dess inskränkta TjenstemannaPersonal en betydlig tillökning i dess förutvarande många göromål; af hvilka anledningar Utskottet icke finner skal, att till R. H. St:rs bifall föreslå någon ändring i afseende på speciella utbetal - Betänkanden, N:o 2iy talningar af de bidrag, som Armecns och CivilStatens PensionsGassor från StatsVerket meddelas. 2:0 Inora V. BorgareStändet är af Hr Eckerman yrkadt, att bestämdt bör föreskrifvas, huruvida granskningen af Arme' eds Pe nsionsCassas förvaltning bör af It. Stlr.s Revisorer verkställas eller ej, på det frågan derom ej på deras godtyeko må bero och olika förfarande vid serskildta Revisioner äga rum; hvarjemte hos H. BondeStåndet RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson anfört, att Utskottet borde föreslå bestämda föreskrifter om Revisorernes åliggande i afseende på samma granskning. Vid öfvervägande häraf och då förvaltningen af Statsbidragen till GivilStatens PensionsCassa af R. II. St:rs Revisorer granskas samt enahanda granskningsrätt ab Arme'ens PensionsCassa bör dem tillkomma, hemställer Utskottet, att R. H. St:rs Revisorer må tillhöra att grafiska Arme'ens PensionsCassas Räkenskaper och förvaltning för de Fonder, som af StatsMedel bestå eller uppkomma. 3:o Vid de i 1:sta Punden upptagne Anslag till CivilStatens Pensionslnrättning för Embetsoch Tjenstemän har inom V. BorgareStändet blifvit anmärkt af Hrr Modin och Ståhlej att som Motion vid denna Riksdag blifvit väekt om rättighet för Slädernes Embetsoch Tjenstemän till deltagande uti samma inrättning, bemälte H:rr äfven förmodat
Ingen mi 408 Den 12 Juni. md till Militäre Ordinarie Beställning utnämnas eller jiä Förslag uppföras, som ej uppnatt 18 ä/s alder; hvilka tillägg afslogos, äfvensom det vid 1812 års Riksdag föreslagna tillägg uti samma § blef ogtlladt. §. 29. Nya redactionen bifölls. §. 35. Tillägget ifrån 1809 och 18x0 bifölls, men alla öfriga Förslag till ändringar eller tillagg uti denna § afslogos. §§■ 39 °ch 40. Den 1812 föreslagna nya Dedaction af dessa §§, blef, såsom en följd af Riksens Höglofl. Ständers förut fattade Beslut angående 4t:sta §, afslagen. §. 41. Redan afgjord. §. 42. Det föreslagna tillägget uti denna § gillades. 43. 1812 års Förslag till ny Redaction af denna jj) blef, såsom beroende af den föreslagna ändringen uti 39 tjj, afslaget. §. 49. Det sedan 1809 och 1810 hvilande Förslaget antogs. §. 53. De år 1809 oc]i 1810 föreslagna tillägg gillades. 56. De sedan 1809 och 1810 på Bordet hvilande Förslag till ändringar uti jtdje Mo mentet - Deri 12 Juni. 409 Jmentet af denna § antogos, hvaremot den, som uti sista Momentet blifvit föreslagen, ogillades. 61, 69, 70 och 71. De ifrån 1809 och 18io hvilande Förslag till ändringar uti dessa §§ biföl los. §. 77. Alla de till ändring uti dessa §jjj på Bordet hvilande förslag ogillades. §. 96. Som Constitutions-Utskottet icke tillstyrkt någon ändring tili denna (jj, blef den härvid gjorda anmärkningen icke tagen under pröfning. §. 97. Det sedan 1809 och 1810 på Bordet hvilande förslaget bifölls. §. 102. Den ar 1809 föreslagna ändringen ogillades. §. 103. Bägge de hvilande
Jag tror, att vid en framdeles skeende liqvid det vore riktigt, att både RiksgåldsContoirets och Stats-Verkets Ben II September e, m. slculd till Banken afskrefves; men nu tror jag lika med Friherre Cederström , att det ej utan orättvisa kan ske, då ej hvar och en fordringsägare i Banken kan få särskild liqvid. Jag anger således, att denna punkt bör förkastas, och att förhållandet bör blifva detsamma som hittills, nemligen; att RiksgäldsContoiret för sin sedelstock har discont-rått på Banken. Jag får tillägga, att, då 8;de punkten år af väsendtlig förening med den 7;de, skulle man vinna ändamålet, om man fattade det beslut jag föreslagit,’ i stället för dessa 2:ne punkter. Herr von Hohenhcmfen: Jag instämmer fullkomligen med Herr Hjerta, och tror, att, i stället för dessa 3;ne punkter den 7, 8 och g;de gjorde det till fyllest, om man stadgade, att Riks.* gåldsContciret i sitt närvarande skick skall fortfara. Jag får äfven fästa uppmärksamheten deruppå, att ett försvinnande af Riksgålds-Sedelstocken ur rörelsen skulle hafva ett större inflytande på dagsverks-värdet och på varuvärdet i sdlmånhef, ån på större penninge-förhållanden, emedan de äga ett närmare eiler aflågsnare förhållande till våra relationer med Utlänningen, och derföre mera bero af coursen. Deremot om en handverkare genom RiksgåldsSedlarnes försvinnande skulle sätta allt i Banco, skulle följa en förhöjning af 5o procent på alla tillverkningar, äfven som löner och dagsverken. Redan då BancoSedlarne efter sista realisation först utgåfvos, ville allmogen i afseende på doler-beråkningen ej erkänna någon skilnad emellan Banco och Riksgäld. Jag afstyrker således dessa punk.* fäiti ii September c, m. ter, och anhåller om proposition, att förhållandet med RiksgåldsContoiret måtte förblifva detsamma, som hittills. Friherre Cederjirom:
Och då tyckte jag, det var bäst, att jag gick till vördig prosten. För jag tyckte ändå, jag fick lof att tala om det för någon. Så otäckt som det var. Kyrkoherden lugnade henne, så godt han kunde, och bad henne sedan gå. Han tackade henne för, att hon talat om det, och berömde henne för, att hon gått till honom. Han till hälften sköt henne ut genom dörren och sade, att han skulle skicka efter henne, om han behöfde tala med henne igen. Därpå ropade han ned och sade till, att frukosten genast skulle göras i ordning. Sedan han ätit, ville han gå till kronofogden, som bodde ungefär en fjärdingsväg därifrån. Det lif, han fört i en aflägsen bygd, bland människor, som ej handlade och lefde på grund af öfvertygelser, utan drifna af instinkter och omständigheter, hade gifvit honom en egen uppfattning af verlden och människorna. Han hade bott i trakten, från det han var barn, under studietiden vistats där under ferierna, varit borta därifrån under de år, när han som nyvigd ung prest ännu icke kunde göra anspråk på eget pastorat, och af en som han tyckte guds särskilda skickelse hade han omsider hamnat i denna vrå af verlden, som han framför andra älskade. Han kände dess inbyggare, han hade sett dem alla växa upp eller åldras, och han hade reda på deras lefnadsförhållanden. Han gick upp och ned på golfvet, och hans tankar rörde sig kring mångahanda. Orten var hvarken fattig eller rik. Det fans många, som hade det sämre, och många, som hade det bättre. Befolkningen var i allmänhet hvarken bättre eller sämre än på andra ställen, deras upplysning likaså. Lifvet uppslukades för de flesta endast af sträfvan att finna lifvets nödtorft, och människorna blefvo, hvad denna sträfvan gjorde dem till. Kristendomen hade ju herskat där i nära tusen år, och den hade, sades det, förmildrat sederna, fördrifvit vantron och gjort människorna bättre. Men när han någon gång i ensamheten tänkte härpå, syntes det kyrkoherden, som om alt i grunden, med vissa modifikationer kanske, var detsamma, som hvad gamla sägner berättade om förgångna slägten.
15 225 Den 28 Junii f, rn. samhet på den i sanning mera vigtiga och magtpåliggande fråga, huruvida det vore förenligt med rättvisa och med Statens verkeliga båtnad, att vidtaga en anstallt, hvarigenom ej allenast de tillfredsställande utsigter man äger om desse näringars ytterligare tillväxt och förkofran skulle alldeles försvinna, utan äfven de inhemske slöjdernes vanmagt och fall beredas, de personer som deri blifvit inlockade, se sig bedragne i sitt hopp om berg. ning och de betydliga summor, som af publika medel blifvit på desse inrättningar använde, vara frugtlöst förspillde, samt Sverige i afseende på dess behof af slöjdevaror, sluteligen sättas isamma olyckliga beroende af främmande Nationers konstflit, hvaraf det fordom varit tryckt, och som, enligt äldre publike handlingar, i sekler utgjort ett ämne till klagan. Men, invänder man, desse considerationer hafva ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, och åtgärder äro föreslagne, hvarigenom all anledning till farhåga för dylike olägenheter böra kunna undanrödjas. Under det att Höglofl. Utskottet dels medgifver verkligheten af lurendrägerihandelns menliga inflytande pa de inhemske
Till svara hvad Herr Hartmansdorff anfört, torde det tillåtas mig påminna, att den nu ifrågavarande händelsen troligen blifver för alltid utan exempel och efterföljd, men skulle åter den händelsen inträffa, att % Millioner i silfver och ett Konungarike med så mycken rättvisa kunna ärhållas för några 100,000 Riksdalers ersättning till egna undersåter, blir jag, och förmodeligen många med mig, af samma tanka som nu. Jag har förut uttryckt den mening, att Staten icke är skyldig att ersätta hvad enskilde Medborgare genom kaperier kunna förlora, så framt icke tillgång dertill fin-J nes i våldsverkarnes egendom. Men här inträffar just den besynnerliga casus, att Fransk egendom till tjugo gånger högre värde, än deri r«~ B»n 17 Bctoher t. m. elamerade gumman, fanns i Svenska Regeringen* vald samt togs af den uti besittning, och denna Ilegering måste således vara ovillkorligen skyldig, att godtgöra de samma förluster, hvilka utgjorda ett skäl till det steg man tog; eller ock skulle man med delta steg hafva begått en oförräit; då jag deremot tror att fullkomlig rättvisa utöfvadeg, •när vi lade hand på de Frariske undersåternes •gendom, till ersättning för våra egne medborgares förluster. Jag mäste på grund af allt detta förblifva vid mitt första yttrande, och förnyar min anhållan om återremiss af Betänkandet, Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann Ridder»kapet och Adeln för godt, att SiatsUtskouetS förevarande Utlåtande; i anledning af de dervid gjorde anmarkningar, till Utskottet återremittera. Upplästes och lades på Bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän Confiitutions Utskottet: Af den 13 dennes: N:o 60. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Memorial, innefattande åtskilige Grundlagsändrings-förslag, åsyftande Riksdagsärendernes skyndsammare gång.