Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emb.-Berättelse för är '1849. Ingen tror den, som talar, hvad han tvingas att tala; och således blir ingen trodd, så snart man vet, att ingen vågar tala, hvad hail tänker. Religionsfrihet äfven för religionsläraren kan alltså vara ej blott oskadlig — den är fast mera nödvändig just för sjelfva lärans skull. Huruvida den för honom behöfver någon särskild gräns inom det allmänna området, lärer ej kunna afgöras, utan uppmärksamhet på gränsen för detta område, cl. v. s. den religionsfrihet, som hvarje medborgare tillkommer. Det är hvar man förbudet att affalla ifrån vår rätta evangeliska lära och träda till en villfarande — och det är förbudet att utsprida villfarande lärosats. Och begge dessa förbrytelser straffas icke lindrigare, än med förvisning från riket, der man, i förra fallet, ej låter sig rätta, och i det senare, efter varning ej afstär med irrlärornes utspridande *). Dessa lagar hafva icke undergått förändring annorlunda, än att deras föremål är förändradt. Hvad som ännu heter den rena evangeliska läran, får äfven nu ej förnekas, vid samma straff, hvarmed affall från den rätta evangeliska läran eller utspridande af vilfarande lärosats förut var belagdt. Men religionsfriheten består deruti, att för yttranden i allmänt tryck nu mera gifves större frihet, än som för öfrigt äger rum. I umgänget och allt muntligt yttrande är man ännu underkastad skyldigheten att hvarken tillkännagifva affall från den rätta evangeliska läran eller yttra villfarande lärosats. I tryck åter haiman endast att iakttaga, att man icke förnekar den rena evangeliska läran **). I afseende på förbud mot villfarelsers utspridande sträcker sig tryckfriheten längre, än religionsfriheten i öfrigt, då detta förbud i Tryckfrihetsförordningen saknas; och förbudet mot affall har i denna förordning fått det mera bestämda uttrycket af förbud mot förnekande. Att det således är genom tryckfriheten allena, sorni religionsfriheten vunnit, torde vid närmare eftersinnande föga bestridas; och om lämpligheten häraf har jag redan yttrat mili tanka.
Under åberopande, hurusom genom Malmö recess och derpå grundade stipulationer kyrkorna i Skåne blifvit för all framlid tillförsäkrade ett orubbadt bibehållande af alla då egande inkomster, men det oaktadt genom en Kongl. Resolution af den 3 Augusti 1681 öfver 2,000 tunnor af den lill berörda kyrkor anslagna spanmål anvisats till aflöning åt lärarne vid universitetet i Lund, hafva, uti särskilda motioner, hos Presle-Ståndet Doktor J. R. Falck och hos Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län hemställt, att Rikets Ständer mätte för sin del besluta återlemnande till kyrkorna i Skåne af den från dem till Kongl. Carolinska akademien nu utgående spanmål, samt anvisa medel till fyllande af den sålunda uppkommande brist i bemälda läroanstalts inkomster; hvarjemte förstnämnde motionär föreslagit, alt, om ej Rikets Ständer skulle finna skäl vidtaga en sådan åtgärd, de måtte hos Kongl. Maj;t begära en undersökning i ämnet, till utredande af rättsgrunden och möjligen äfven af kyrkornas förmåga alt undvara berörda inkomster. Då de i enahanda syfte med ofvananmärkta motioner vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer gjorda framställningar blifvit, med bifall till dåvarande Stats-Utskotts Bih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. i ämnet afgifna Utlåtande, N:o 14, af samtliga Riks-Stånden afslagna, anser sig Utskottet nu kunna endast hänvisa till den i berörda utlåtande meddelade utredning af förevarande fråga; och får Utskottet, som till alla delar instämmer i de då för afslyrkandet anförda motiver, på grund deraf hemställa, alt Doktor Falcks och Riksdagslullmägtigen Jöns Anderssons , ifrågavarande motioner ej måtte af Rikets Ständer bifallas. Lappmarks Ecklesiastikverk. 42:o.
I händelse jag för min del skall kunna deltaga i någon inbjudning, så skall det vara till något som jag anser nödigt och gagnelig!; men jag skulle tro mig handla ganska orätt, om jag ville tillstyrka R. o. Ad. att med sin inbjudning locka något annat RiksSt. till ett beslut, som efter min öfvertygelse vore skadligt. Jag tror, att grundsatsen af den fria brännvinsbränningen kan medföra nytta, om den förenas med en någorlunda hög beskattning; men örn den antoges i förening med en alltför obetydlig beskattning, kommer den att bringa landet isvårt förderf; för min del vill jag således icke bestrida, att de öf - Den i3 November. 383 liga Stånden må inbjudas att deltaga i R. o. Ad:s beslut uti brännvinsbränningsfrågan, såvida 'detta beslut i sin helhet intages i inbjudningen, men om ur detta beslut något uleslutes, så bestrider jag en sådan inbjudnings-åtgärd. Hr Rosenblad, Bernh,: Jag deltog hvarken i öfverläggningarna eller besluten, då R. o. Ad. stadgade sin tanke eller sina beslut i brännvinsbränningsfrågan. Jag ingår icke i något omdöme öfver dessa beslut, men jag instämmer helt och hållet med Hr von Troil deruti, att i händelse R. o. Ad. skulle anse lämpligt att göra någon inbjudning till de andra Stånden, så borde den omfatta R. o. Adis beslut i sin helhet; ty Ståndet kan icke anse det beslut, som Ståndet sjelft har fattat, vara annat än riktigt. Skulle det styckas sönder, så vore det i och med detsamma ett erkännande att man till någon del misstagit sig. Uti en sådan inbjudning rör:de beslutet i sin helhet kunde naturligtvis icke de ledamöter instämma, som icke gillat det i sin helhet; men de, som deltagit i beslutet, kunna godkänna den. En sönderplockning af beslutet anser jag i högsta grad olämplig, och jag skulle för min del icke ens tro, all den kunde tjena till mycket; ty mig synes att i den bär invecklade frågan, och der så många olika intressen förekomma, der hafva de 3 öfriga Stånden noga betänkt sig innan de fattade sina beslut.
Med antagande af sådana förhållanden och under förmenande, dels att den egentliga storsillen af endast tillfälliga orsaker besökte den Bohuslänska kusten, dels alt den småsill, som i sednare tider hufvudsakligen förekommit, utgjorde ej allenast yngel af slorsillen, hvilket erhållit olika benämningar såsom silistagg, sillmör, m. m., utan äfven ett eget slag, kalladt loddeller lott-sill, som ansetts inhemskt i Bohuslänska skärgården, har sillfisket derstädes bedrifvits i ändamål att erhålla den högsta afkastningen och den största ögonblickliga vinst, men utan afseende på angelägenheten att tillika bereda åt fisket den möjligaste varagtighet. Denna vid sillfiskerien i Bohus Län följda grundsatts, som i sin utveckling och tillämpning väsendtligen lärer bidragit till afkastningens förminskning, synes likväl hafva varit hemtad från missförstånd och fördomar om sillens iefnadsvanor. Det har nemligen, genom i sednare åren i Bohuslänska skärgården verkställda undersökningar blifvit af flere förljenstfulle vetenskapsmän ådagalagd t, att någon gemensam sillstam, hvarifrån de talrika stimmar, som visa sig vid Europas Norra och Vestra kuster, ansetts hafva utgått eller blifvit utjagade, hvarken hade sitt hemvist i polar-hafvet eller något annat haf, utan att det funnes en större eller mindre olikhet emellan den sill, som träffas vid olika kuster af verldsdelen, samt att hvad Skandinaviska halfön ensamt beträffar, flera 28 Stattsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslcotlcns Bteänkandc, N:o 71. Varieteter förekomme, bland hvilka den, som ingick i Bohus-skären hade sitt stamhåll i Kattegatt, men alla tillhörde en och samma art, med undantag af den så kallade skarp-sillen, hvarjemte den så kallade lodd-sillen, som icke innehade stor-sillens vanliga längd, äfven ansågs vara yngel af den sistnämnde.
Slutligen , och hvad beträffar Herr Grefvens motion derom , att med uttagandet af debiterade afgifter må innehållas, då jäf mot erläggandet af de samma utaf den debiterade göres, anser Utskottet, att, genom de flere Författningar, hvilka blifvit utfärdade angående uppbörden af Kronooch ifrévillnings-inedlen, tillräckligen är bestämdt, huru i den här ofvan omförmäldte händelse bör förfaras, hvarföre ock XJtskottet funnit något vidare utlåtande derom icke behöfvas. I likstämmighet med hvad således är an* fördt, kan Utskottet icke tillstyrka bifall af hvad Herr Grefve Gyllenborg i förrbesagde delar föreslagit, kvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 25 Martii 1818. Riksens Höglofl. Ständers Lag - Utskotts Betänkande öfver den af Herr Borgmästaren E. G. Holm vOkte motion om skyldighet ej mindre för samte lige Embets-Verken, att, vid hvarje halft urs förlopp, till Riksens Högloflige Ständers Justitia-Ombudsman aflemna arbetsförteckningar, än äfven för Vederbörande Direitioner öfver Arbetsoch Correctiorfs-inrättningarne samt Spin-hu• Lag-Utskottets Betänk anden: 375 sen i Riket, att qvartaliter till justities - Ombudsmannen insända behörige Fäng - För te k ni ngar. H os Vällofliga Borgare-Ståndet har uti ingifvit Memorial, Herr Borgmästaren E. G. Holm förmlät sig i sammanhang med den af Herr Grefve Joh. Henning Gyllenborg hos Högloflige Ridderskapet och Adeln väckta motion, om Konungens Befallningshafvandes åläggande, att till Riksens Hoglofl.
Letterström, gncob, och Herr ILu^teri8rjerr!n, hollan Larl: N:o 247 Friherre U-1lje8vLr6 , Fullmägtig Herr o,g,»In, Oörnn, Assessor, och N:o 2208 Herr von Lrinkmnn, Larl <Zu8tnk, Envojö. Efter Friherre UnZerkeU, Fullm. Uti Allmänna Beswärs och GeconomLeUtstottet: Efter Herr ve 6eer, Fullmägtig Herr 6vllenrnm: N:o 198Z Herr k^e/ken8köt6, vettlok, Assessor. Uri Expeditions, Utskottet: Efter Herr Vs6eer, Fullm. N:o 1943 Herr Lergen8ckötä, Lric, Protocolls-Secreterare. Upplästes Protocollet öfwer det, förledne gärdag, af särskilta Electorer, anställda wal till Riksens Ständers Justitia-Ombudsman och dest Suppleant, hwaraf inhemtades detFri hellre 172 Den 1Z September. herre Uars ^uZust ^lannerbeim, förste Eppeditions-Secreterare och Commendeur med Stora Korset af Kongl. Wasa-Orden, bade med 48 rester blifwit till Justitia-Ombudsman ätertvald och Lagmannen sollan blenne Leterson med 47 rester till Justitia-Ombudsmannens Suppleant, hwarförutan Lagmannen I4örlin och Lagmannen Uaurln till den förra af Vesta platser hade erhällit hwar sin röst. Uppå gjord Proposition af Herr Baron och Landt-Marskalken, beflöts att EppedilionsUtskottet skulle anmodas att för Friherre lviannerkeim och Lagmannen Leterson uppsätta behörige Constitutorialer. Justerades följande: Utdrag af Högloft. Ridderskapet och Adelns Protocoll, ivid Urtima Riksdagen i Orebro, den ii September i8iv.
Borgare-Ståndet förstnämnde dag och af Ilederv. Bonde-Ståndet den 4 dennes; så kan, i följd af 49 § 3 mom. i Riksdags-Ordningen, ifrågavarande ålerremiss icke till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 19 September 1844. Jfs II Ank. till Exp. Utsk. den 23 Sept. kl. 3 e. in. Utlåtande, i anledning af f d. Fändriken Carl f orslunds ansökning om ejler gift af straJJ ränta d DiscontLän. Sedan f. d. Fändriken Carl Forslund, under förmälan, att lian, genom en bos Kongl.
Sr endast att underlätta rörelsen, och jag vill nu bevisa nödvändigheten deraf. Dessa Bankers verksamhet består deri, att de hvari sin ort skola hopsamla kapitaler för att under form af Kreditiv och lån bålla dem allmänheten tillhanda, och de måste vara beredde på, att då vid en inträffande kris vårt land måste utlemna silfvor till utlandet, och Bankens sedlar blifva eftersökte, inskränka sin kreditivoch lånerörelse. Hvad skall icke detta verka på landsorten, der knappt nog någon affärsman har kassa, utan har den i Privatbankerne. I den mån desse Banker minska sin kreditivoch lånerörelse, måste affärsmännen komma i en betryckt ställning. Det är således af vigt för orterne att Bankerne kunna få de penningar Fullmäktige i RiksgrsKont. kunna lemna, så att de må blifva för allmänheten tillgängliga. Jag hemställer till Hrrrne, om, derigenom att dessa Banker få låna penningar i RiksgtsKont. för att tillhandahålla allmänna rörelsen, de försättas i annan ställning än enskilde personer, hvilka uti nämnde Verk uptaga lån. Dessutom skola Fullmäktige pröfva den säkerhet, som för lånens erhållande erbjudos. Man har sagt, att det varit långt bättre om Dtsk. icke framkommit med sitt Betänk., som väckt så mycken oro. Tillkomsten af detta Betänk, har likväl icke berott af Utskrs fria vilja. Enl. 30 § Riksd:sOrd:n åligger Utsk, att upgifva Statsoch RiksgrsYerkens tillstånd, förvaltning och behof. Utskrs förslag innehåller förvaltningsåtgärder, som tillkomma Riksg:sKont. och det har således varit Ulsk:s skyldighet att framlägga dem för R. St:r. Att de blifvit föremål för ett särskildt Betänk, är en följd icke blott deraf, att i motioner uttalats önskningar att Utsk. måtte så tidigt afgifva förslag till en ändamålsenlig förvaltning af Riksg:sKont., att R. St:r måtte kunna pröfva detsamma fullständigt, utan äfven af den omständigheten, alt man ansåg af vigt, att under den nuv:de brydsamma ställningen R.
I månget och mycket skall helt säkert det stora partiet visa en vida mer tillmötesgående hållning mot den Posseska ministéren än det gjort mot föregående konseljer, om också ulfvalåt från ett eller annat hörn må kunna förnimmas, framkallad af sådane, för hvilka hvarje regering är en styggelse. Men detta understöd, som visserligen den nuvarande regeringen kan hafva att påräkna, är naturligtvis icke nog. Här gäller det i främsta rummet, huruvida samma parti skall befinnas stödja och uppehålla regeringen i de stora frågor, som den föresatt sig att realisera. Detta blir pro-berstenen på landtmannapartiet såsom regeringsparti, och i detta spörsmål ligger den politiska situationens kärnpunkt. Kommer i detta afseende någon större splittring å stad, då skall hoppet att med landtmannapartiet till underlag kunna lösa de stora frågorna för alltid vara förbi. Nog kan manlita på att i fråga om grundskatternas afskrifning partiet som en man skall stå bakom regeringen och med dess hjelp söka genomföra den efterlängtade reformen. Men detta är endast kompromissens ena hälft, den för partiet lukrativa. Den andra hälften är, som man vet, försvarsfrågan, och lika stor endrägten må anses vara i fråga om grundskatternas och äfven indelningsverkets borttagande, lika så antagligt ar, att den positiva delen af denna kompromiss, den del der fråga blir om verkställande af kompromissens löften, stora skiljaktligheter skola visa sig, skiljaktligheter hvilka på ett betänkligt sätt skola hota de regeringsförslag, som kunna komma till den stora frågans ordnande. Yi förutse för väl, att man skall hänvisa på den sam-drägt och enstämmighet, som visade sig vid 1878 års riksdag, då man ju lyckades förena landtmannapartiets stora hop om gemensamma förslag till försvarsväsendets ordnande. Detta är sant, men man vet hvilken fruktansvärd ansträngning det kostade att sammanföra så många om dessa förslag, och man må äfven härvid erinra sig, att betydande röster bland motionärerne sjelfve tydligt och klart försäkrade, att ett härordningsanbud sådant som detta aldrig mer skall af landtmannapartiet göras. Man torde ock erinra sig, huru olika meningarna och intressena äro inom partiet.
Hon tystnade och tryckte, med en blick så innerlig och bedjande, att den kunnat beveka en tiger, den gamles skrynklade hand till sina varma läppar, och öfversköljde den med sina tårar. Professorn satt stum. ”Låt vara, barn,” sade han och drog handen tillbaka med en rörelse midtemellan harm och djup smärta. ”Sjuhundra banko af ackordsumman, hm! hm! – Och alla de förmaningar, jag gaf honom med sig på vägen, förströdda likt agnar för vinden! Store Gud! den pojken icke allenast ruinerar mig, han förstör mina sista dagars lugn med sina galenskaper. Likväl, min flicka, borde jag vara hårdare än jag är, för att kunna motstå dina böner, tårar och milda, bedjande blickar. Du har gjort mig så vek, att jag nästan blyges derför. Men för din skull, och derföre att han ännu egde nog hederskänsla qvar, att icke vingla upp flera utvägar att bedraga mig, utan lägger sin dåliga sak under min dom, vill jag förlåta honom och betala. Blir han icke, efter den stunden, en redlig och bra karl, så förtjenade han icke ditt förord och icke heller min svaghet. Men vi böra hoppas, att detta medel skall verka mera på hans moraliska känsla, än den yttersta stränghet. Jag vill åtminstone hysa detta hopp; ty pojken har ändå fastvext vid mitt hjerta, och bysättas får han icke, ehuru han väl förtjent det för sin lättsinnighets skull.” Rosa lindade med glad och tacksam rörelse, ja med en känsla af salig fröjd, sina armar omkring professorns hals, och en af dessa heliga, djupt i hjertat gripande minuter inträdde, af hvilka det icke gifves många i lifvet. Nu knarrade det i dörren, och i samma ögonblick inträdde Ferdinand, med bleka, af ångstens olidliga qval tecknade drag. Han hade nyligen hemkommit, och då ingen biljett från Rosa underrättade honom, hvad hon utverkat för hans bästa hos professorn, tog han för gifvet, att hon icke kunnat komma dit, och den upprörda sinnesstämning, hvari han då befann sig, ingaf honom det mod, han vid lugnare besinning aldrig hade egt.
detta framgick äfven af de tv&amp; diskussionsrnöten, hvilka under April månad af Föreniwe&gt;a för gift kvinnas egandevatt hade blifvit anordnade. Till det första af dessa voro endast kvinnor enskildt. inbjudna, och detta i. afsigt att framkalla yttranden äfven f r h ovana och möjligen i en större krets blyga talarinnor. Afsigten vanns, t y meningsbytet blef ovanligt lifligt och af så mycket större intresse som representanter för många olika slag af kvinlig lifsgarning vor0 närvarande. Der fnnnos familjernödrar, lararinnor, skriftställarinnor, barnmorskor, förestånderskor för välgörenhetsinrättningar, ledarinnor af affärsföretag m. fl. Det var tydligt och tillfredsstiillande att man har icke befarade att mötas af den annars icke sallan hörda naiva frågan: " hvad ha ' vi med riksdan ' .att göra ?n - E n kort redogörelse lemnades för arets motio-. kan ock icke förnekas att om någonsin kvinnan har rätt att blifva Htspord, om någonsin hennes erfarenhet är nödvändig .och vigt bör tillmatas hennes mening, så är det i denna sak. Och detta icke minst derför att den griper in i sedlighets.förhållanden, som äro samhiillets hittills icke lösta spörsmål. Under diskussionen yttrade sig en talarinna, som mycket veskat bland arbetsklassens unga kvinnor, och omtalade dervid - de s. k. Stockholmsaktenskapen, d. v. s. osedlighet med.-för.$ldrarnes bifall. Flera fruktade att inga juridiska, endast moraliska lagbud har kunde inverka, och önskade att föraldrarnas pligtkansla kunde väckas. Men föga vore att vänta af en kvinna, som kanske redan vid sexton år fått ikläda sig e n obemedlad familjemoders stra.fsamma lott och tunga ansvar. En erfaren lärarinna anskg att skilnaden emellan flickors och gossars utveckling vid 16 år ofta beror derph, att hoa tror sig - va.ra färdig med sin uppfostran, emedan hon clL kan blifva gift, han deremot ej, emedan han vet sig ännu hafva många .år kvar till sitt myndigblifvande.
Jag åtnöjer mig med Dtsk:s förslag, men anhåller att i reservalionsväg få anföra, att jag anser, det Utsk. bort komma till ett annat resultat. Eörev:de punkt bifölls. 29:de punkten, ang-.de aflålande af en underd. skrifvelse i fråga om den i näslföreg:de punkt nämnde farleds öpnande; 30:de punkten. ang:de anslag för beredandet af en inre segelled mellan Furusunds-fjärden och Norrtelje viken; och 31:sta punkten, ang:de stats bidrag för sammanbindandet nf den norr om Slockholm, förbi Stocksund, inskjutande vile af saltsjön med Norrviken och 2:ne andra insjöar. Dessa puukter b iföl los. 32:dra punkten, ang:de ytterligare låns bidrag för sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Asunden, Emmern. Strien och Nimmern i Östergöthland samt anläggningen af en båtled genom och mellan förstnämnde i sjöar. Gr. Hamilton: Jag bär icke kunnat gilla StatslTtsk:s mening i denna punkt. Eni. hvad Betänk, uplyser beviljade Rikets sednast församlade ständer ett lån å 160,000 Rdr Blto, under 96 Den 5 December f. m. dervid fästadt förbehåll, att vederbörande låntagare skulle vara ansvarige för så väl den föreslagna båtledens som sjösänkningens fullständiga utförande; hvarjemte stadgades, alt, i afsrde på detta lån samt dess utanordnande och återbetalning m. m., de för dylika stats-bidrag meddelade allmänna föreskrifter och betalningsviikor skulle vederbörligen iakttagas och tillämpas; dock finge lånesumman icke lyftas på en gång, utan endast successivt, i mån af arbetets fortgång, viii de terminer K. M. funne för godt bestämma. Till följd af dessa föreskrifter skulle låntagarne genom ingånget kontrakt förbinda sig dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen, inom viss bestämd tid, fullborda arbetet, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att genom egna tillskott utgöra hvad som utöfver stats-bidraget kunde erfordras.
I det hela förekommer det mig som om Ulsk:s mening med alla dessa bestämmelser ang:de ränta och amortering endast varit att fastställa en regel i detta afseende för kommande Ständer, emot hvilken princip jag får framställa enahanda anmärkn. och invändning, som jag log mig friheten göra vid 3:dje morn., hvilket R. o. Ad. behagade återremittera. Jag instämmer alltså med de talare, som yrkat ålerremiss, men med serskildt afseende derpå, att ränta och amorlissement må beräknas till 6 proc., i stället för 5, som Utsk. föreslagit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tror visserligen, alt StatsUtsk. afsell den 66:te §:n i Reg:sF:n,då Utsk. i 7:de mom:tet föreslår: ”att ett årligt anslag, svarande emot 5 proc. å det belopp, som enl. R. Sl:s beslut uplånas, skall på Riksg.-kont:s stat upföras”, men dessa af Utsk. begagnade ordalag kunna likväl tydas så, att det, som till gäldande af Statsskulden å kont:s stat upföres, komme att utgöras af andra medel än bevillnings-. Riksg.-kont. kan t. ex. få så många utgifter alt bestrida, att kont. nödgas uplåna penningar 112 Den 20 September e. m. och med dessa gälda räntan å statslånen. Om det så skulle komma att tillgå, vore icke bestämmelserna uti 66:te §:n Reg:sF:n iakttagne. För att förekomma missförstånd i detta hänseende, torde del vara nödigt ali uti mom. införa några ord, hvilka närmare uttrycka, alt det årliga anslaget skall utgå af den till Riksg.-kont. inflytande bevillning. I afseende på K. M:s sanktion af de beslut, som R. St. i afseende på fonderade lån komma att fatta, har Ulsk. uti sin slutmening hemställt: ”att R. St. måtte i underd:t anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R.
Då nu i allmänhet vid all bränvins-försäljnings-taxering de förändringar, som Pröfnings-komité gör uti Taxerings-komités beslut, skola genom prot.- utdrag vederbörande tillkännagifvas, samt debiteringen sker, icke efter Taxerings-komités, utan efter Pröfnings-komités beslut, sfi skulle jag tro det vara ett misstag af Utsk. att säga, det försäljnings-afgiften skall utgå efter det af Taxerings-komilé bestämda kannetal; ty, såvidt jag kan finna, borde det stå Pröfnings-komité i st. f. Taxeringskomité. Jag anser detta vara en gifven följd af innehållet uti 121 och 122 §§ BevillmsFörordmn, deri siiges, att besvär i debiteringsmål icke må uppehålla upbörden af hvad påfördt blifvit, utan att, om den skattskyldige lyckas att i högsta instansen vinna lindring i debiteringen, lian må erhålla restitution af det för mycket erlagda. Enär jag tror, att det skulle leda till förvillelse, om ett annat förfaringssätt egde rum i afs:de å bränvins-försäljnings-taxeringen, får jag, derest icke någon ledamot af Utsk. gifver nöjaktigt skäl för stadgandet, vördsamt föreslå, att ordet Taxerings-koinité utbytes emot ordet Pröfnings-komité. Frih. Wrede, Casimir: ITr v. Troils anmiirkn. vore ganska riktig, såvida här vore fråga om en allmän bevillnings afgift; men så är icke förhållandet, utan här är fråga om en afgift af egendomlig natur, nemi. bränvins-försäljnings-afgifteu, som af Taxerings-komité åsättes. Enl. 48 g i Bevilln:sFörordn:n skola Taxerings-komitéerna sammanträda i Juni månad, och då skola de således bestämma det kannetal bränvin, hvarför bränvins-försäljarne böra erlägga afgift.