Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Dock, i och med detsamma de hunno ned, hade Gerda kastat loss och började sjungande ro utåt viken. Där stodo nu de två! De ropade och bådo med en klang af förtviflan i sina röster, att hon måtte taga dem med; men den grymma var obeveklig och ju mera förtvifladt de ropade, dess muntrare klingade de strofer ur »Brudefærden i Hardanger», som hon sjöng. De funno sig oåterkalleligen dömda till en tête à tête. Samtidigt vände de sig om och började långsamt gå uppför trädgårdsgången. Båda tego; men det var ingen frihetens tystnad, icke den tystnad som är en hvila och på samma gång kan vara uttryck för den mest intima förtrolighet; det var en sådan tvångets tystnad, då hvarje sekund tynger som en dödssynd på samvetet och då man känner, att man sjunker djupare och djupare, tills man sitter fast i den ända till halsen, utan möjlighet att med egen hjälp komma ur den olidliga situationen; ty för hvarje sekund som går, blir det svårare och svårare att finna ett ord och att säga det enkelt och naturligt. De gingo under aplar, hvilkas röda frukter lyste fram mellan gröna blad, längsmed gulnande gräsmattor och förbi blomstergrupper af hvita astrar och brokiga georginer. De kommo in i parken; och deras beklämning ökades. Maria såg ingenting annat än gruset i gångarne, som de passerade; det var som om en oändlig packe af gul buldan rullats upp för hennes sänkta blickar, eller som om en gul strimma strukit förbi i en dröm. All hjärnans verksamhet var samlad i ett själlöst åskådande, som icke gaf utrymme åt någon tanke eller iakttagelse. Hon visste icke hvar hon befann sig, och när hon slutligen hörde en hostning vid sin sida, anade hon icke om en lång stund eller endast en kort tid förflutit sedan de lämnat bryggan. — Men hostandet efterföljdes icke af något ord, och återigen sjönk tystnaden öfver dem, tryckande tung. Den gula sanden förbyttes till gräs under deras fötter; de gingo och gingo, och en evighet af gräs följde på en evighet af grus; och i gräsevigheten fanns det icke heller någon tid.
Jag såg den vackra frihetslära Philosopherne lifvat, och som, om den fått fortgå i sin ursprungliga renhet, måhända skolat göra menniskorna bättre och lyckligare, jag såg henne förderfvas af Demagogerne, derföre, att hon ej var åtföljd af försigtighetens tidiga varsamhet. Demagogens sätt att framkomma till magt, var alltid att fylla hopens öron med ett låtsadt nit för dess väl, och understödd af dess bifall — underlät han aldrig att tala i folkets namn, emedan detta namn alltid verkar starkt på hvar och en, som vill folkets väl. Snart ställde sig denna nya sjelfskapade folkmagt i bredd med den lagliga representationen; och ifrån detta steg var det andra snart tagit. Df-magogen förklarade sig för representantens principal , med anspråk att sjelf tillse och pröfva huru represesentamen fullgjorde sin skyldighet, och den förra lade snart den sednare på schavotten. En afgrund stod öppnad; och lagstiftanda magdén insåg för sent, att hennes egen magt var försvunnen, med begreppen, som hon för litet vårdat. En annan tid kom, som gaf räddningen; men efter 30 års stormar, tilivägabragte af det politiska nyhetsbegäret, hvad har väl verlden vunnit på alltsammans, om icke varningen att i tid vårda dä begrepp, rent måste omgärda hvarje politijk magt. Att jagtt-ag» denna varning har jag trott vara min r ra. I Sverige höra Sländerne till dea politiska 44 Den 27 Januarii. ina g ten; och tryck friheten tili folkets säkerhet; nien om vi icke tidigt b varn de begrepp, sorn gitva helgd åt båda, sä skall också snart, det ena, eller andra, ja kanske båda. stå i äfventyr att lalla för det nyhetsbegär och den fallenhet t'H demagogie , sorn här redan visat sig, och hvars medel redan är, att kalla hvarje motstånd obscurantisme, eller enskilte af sigter.
Om det Capital, hvilket nu anslås att af Banken utlånas på fastigheter, i stället lemnades till Disconternn, att dermed infria sina 5 ProcentsSedlar; så skulle följden blifva, att Capilalisterne, hvilka på sådant sätt å. terfingo sina penningar, icke utan äfventyr kunde länge hålla dem inneliggande utan renta; och de skulle följaktligen an Lingen sjelfve ingå i Näringarna, eller också vara angelägne att utlåna dem till Näringsidkaren, och alltså blifva nödsakade att åtnöjas med skälig renta. Alldeles samma sumuior som Banken nu skall utgifva till lån åt Fastighetsägare, skullepå sådant sätt erbjudas dem af Capitalisterna; och om sedermera Banken vidtoge den anstalt, att sagta indraga Discorulånen, men att derunder, i den män Discontlånen inbetaltes och Discontrentan ingick, åter utlåna alla Den 2g Juli f. m. »555 sådana inflytande medel, men icke i Discontväg, utan ernot inteckning" i Fastigheter, för renta af 4 ProCent, hvilka derefter allt framgent på enahanda vis utlåntes; så skulle, genom denn-a stora operation, det hufvudsaUli”a ändamål vinnas, att i samma män, som den intermediaira PtoCenteri-befattning upphörde, hvilken nu utöfvas af Di.-conterna, ställde imellan Capital! ten eller Bankan å ena, samt Jordbrukaren och Näringsidkaren å den andra sidan, voro också de nu för Jordbrukaren och Näringsidkaren tryckande periodiska Discontlånen förvandlade lill stående lån, emot lindrigare renia; allmänhetens behof af Disconterna bltf mindre: och Discontina nedstämdes till deras primitiva ända* mål, som var att, för korta tider, bispringa nied mindre perminge Lån, men aldrig att blifva omvexlingshjul for Rikets hela Rörelse Capital, eller att utgöra fond för stående Lån åt fastighetsägaren.
Häraf skall naturligtvis krediten man och man mellan lida. Sjelf har jag erfarenhet af de olägenheter, som af nuvar. förhållanden uppstå. Jag bor nemi. i södra Sverige och hade för någon lid sedan en fordran i norra delen af riket. Sedan jag slutligen lyckats få mig ett ombud in loco, som emottog och utförde målet, samt äfven i sinom tid redovisade min fordran, hände det mig, att han behöll hälften af beloppet såsom arfvode. Detta hade ingalunda kunnat inträffa, om sådane föreskrifter förefunnits, som dem jag genom min motion afsett. Frih. Cederström, Jacob: I afseende på promotorialrätten, hafva olika åsigter gjort sig gällande inom olika län, i det att somliga länsstyrelser till handläggning emotlagit till dem insända lagsökningshandlingar, andra deremot hänvisat sökanden alt skaffa sig ombud för utförande af sin talan. Orsaken till detta sistnämnde förfarande tyckes hafva varit ogenhet emot innevånarne i länet, i frågor alt förhjelpa dem att utfå ägande fordringaiv Jag skulle likväl tro, att det vore landslunes pligt att tillse, det innevånarne inom länet förhjelpas till sin rätt. Man har påstått att om landssekretme skulle få sig ålagdt nu ifrågavar. skyldighet, kunde det hända att de finge dels mera göromål än de kunde medhinna att sköta, dels ock för mycken uppbörd. Hvad göromålen beträffar, så är det just det dessa tjenstemän önska, emedan deras löneinkomster deraf äro beroende. Hvad uppbörden beträffar, är det ju helt enkelt att, då medlen till Kas Bef:de inkomma, de genast expedieras med posten under recommendation till vederbör. K:s Bef:de, som genom promotorial öfversändt handlingarna: och då sådana medel ankomma, att tillställas enskild man, de med kronobrefven expedieras till vederbör. kronofogde att, emot qvitto, som insändes, personen tillställas. Jag tillstyrker motionen och anhåller alt mitt yttrande måtte få åtfölja densamma till vederbör. Utsk. Hr von Hartmansdorff, Aug.j Jag befarar att den siste värde talaren missförstått både Hr Akerman och Hr von Hohenhausen.
Masits Nädiga Proposition angäende nägra wid Stats reg^ - 2Z0 Den 4 October. regleringen förekommande omständigheter; Och skulle i anledning af förekomne anmärkningar Ut. skottets förslag till ytterligare handläggning äterförivlsas. vt supra. Lx protocollo O. Valerius» Utdrag af Protokollet, hältet hos Boil' de.Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 4 Oktober iZio. S, D. ^9lef Stats. Utskottets Betänkande af den 25 sistl. September, anqäende Stat för Hans Kongl. Höghet Kron. Prinsen, Dest Ge. mäl och Ssn, med det mera, pä derom af Tal. mannen gjord Proposition , bifallit, ve supra» hlx ?rotocoIIo Lakrlcl (ltclmaun. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bondc-Ständet wid Urtima Rike dagen i Arebro den 4 Oktober 1810. S. D. ^2tats-Utskottets den 5 sistledne Sep. tember aflemnade Utlakande, i anledning af Kongl. Masits den 22 förutgäende Augusti i Städer till Utskottet afgifne Proposition, angäcnde medel och utwägar trll godtgörande af de oför - Den 4 October. 251 oförutsedd? utgifter, som de, i följd af Siven, ska Hamnarncs stängning för Engelska Krigsoch Handels Fartyg samt till Lugnets ätcrstäl'arde inom Hufwudstaden widtagne anstalter, Stats-Werket äbragt, blef pä Talmannens framställning bifallit, vt supra. klx ?rvtoco!!o Oakriel Oämrnn. Utdrag af Protokollet, hället hos Bon. de-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 4 Oktober 1810. S. D. föredrogs och bifölls. Stats Utskottets den 2 October pä bordet lagda Memorial af den 29 September, med utlakande öfwer Handelsmannen Sta beck 6 hos Wälloff. Borgare.
att: fora andrrcs .talan, och dB genom ett fortydligsnde at: lagen en 6nslrviird enighet. inom riittslcipningen kunde ern&amp;. I Forsta, kammaren uppstod i nnledning a.f motionen en kortare diskussion, under hvilken hr 0lander uttalade dels sitt missnoje med sina tvifvel pB kvinnans de moderna e~nancipntionsstriifvanden~,~ ' deJs '. advokatoriska formBga,. Lagutslrottets ordforande, hr. Hasselroi, ' p h i n d e om,. att. infor ', m h g a domstolar kvinnan de facto redan agde den i frlga varande rattighet, som nu af lagen borde fullt tillerkiimnas heme. Biskop Billing replikerade hr Olander i afseende pH ~kvinnans advokatoriska t a l a n g ~, som han ansdg mycket stor, &gt;) hvilket nog litet hvar af herrarna, t h k e r jag, fdtt erfare:, tillade han. Tala.ren a n d g detta oaktadt ej lampligt, att hon upptradde som rattegthgsombud. Forslaget bifofis i Forsta kammaren och likaledes i den Andra utan diskussion. - $ 3: * Den tredje af motionerna iir framstiiUd i Andra kammaren af hr Ja9zsso) ~ i Djurstitra och anh4Jler om skrifvelse till K. maj: t med begaran om utredning och forslag i frfiga om till hvilket belopp och under hvilka vjllkot statsbidrag till inom kommun anstdld examinerad barnmorskczs afloning m i kunna beviljas. Vederborande utskott har, db detta shifves, annu ej framlagt sitt utltitande i frilgan, hvadan vi forst i ett kommande hiifte k u ~ a redogorn for densamma. A. S. Meddelanden fr&amp;n Fredrika-BremerF ' 6rbundet. Allm anna Stipendiefonden.
Efter allt hvad öfver detta magtpåliggande ämne, före, under och efter de båda Revisions-förrättningarne i83o och i83a blifvit taladt, skrifvet, och så väl i Allmänna Blad, som eljest, genom tryck kungjordt, anse Banco-Fullmägtige ingalunda kunna vara behöfligt att, i framställningen af de serskilda tilldragelser, åtgärder och beslut, som dermed ega samband, gå i afseende på tiden så långt tillbaka, som, uti ofvan intagne uppgifter om dithörande ziffer-förhållanden, ansetts lämpligt för att om de på det hela vunna resultaten gifva en klar och fullständig öfversigt; utan få Fullmägtige, under lemnad hänvisning till hvad i83o års Revisions-Berättelse pag. s3—34, samt i832 års Revisions-Berättelse pag. 18—41* derutinnan utförligt omförmäla, i fortsättning vidare upptaga det, som under en sedermera framfluten period intill närvarande tid, i frågan om åtgärder till Silfverutvexlingens förberedande, blifvit hos Fullmägtige föremål för öfverläggning. Den 1 November 183?. förekom hos Fullmägtige det af Rikets Ständers Revisorer den 3o föregångne October meddelade svar å Banco-Fullmägtiges *) Control å förestående uppgift: Silfv. 7,220 X af (128 s.)( Utgifna Sedlar. Fullmägtiges Ordförande, Grefve von Schwerin, uppläste och aflemnade vid samma tillfälle till Protocollet ett anförande i ämnet, som, efter föregången utredning, innefattade den slutliga tillstyrkan, att med underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t om de svårigheter och betänkligheter, som mött för verkställigheten af Rikets Ständers gifna föreskrifter, och framställning af förhand varande förhållanden, samt under fästadt afseende derå, att, i Kongl. Maj:ts den 19 Julii aflåtna Nådiga Bref, framgången af RiksgäldsContorets upptagande Silfver-Lån omförmäldes, såsom i samband med den pröfning Kongl. Maj:t förklarat
Erfarenheten af mangfalldiga missbruk har för» arstedt dm underdåniga önskan, atti allmänhet Författningarne rörande Läkares undersökningar om personers skicklighet till Krigstjenst, matte starpas; och da Eders Kongl. Majus Reglemente utan twifwel härom kommer att innehålla bestämda Författningar, tro Riksens Ständer sig böra deribland utbedja sig det stadgande, att sjuk-attester ej matte gälla, utåt; i fall synbara lyten och åkommor aro förhanden, hwilka göra den framställda Personen oduglig till All Kronans tjenst. Atter!igare anhålla Rlkssens Stander ! underdånighet det täcktes Eder K mål. Maja genom bestämd Lag föreskriswa, Att Bewärings - Manskapet ej i och för fel i tjensten, eller utan föregången laglig dom tua kunna bestraffas med nesliga eller kroppsstraff, af hwad beskaffenhet som hälst, och ej underkastas andra Militairista bestraffningar an ar - Den z Julik. rest, kassation och dödsstraff. I sammanhang härmed anhalla afwen Riksens Ständer, att om det skulle inträffa, att någon af de inskrifne undergått ett wanhederligt straff eller wore känd för wanfräjd och liderlighet, en sadan person ej matte ställas i led med de öfrige utskrifne, utan en Corps Arbetsmanskap inrättas med serskild Unifvrme och Befäl, der sädana Conscriberade böra insättas. I följe häraf matte icke heller någon för lega fa anragaS, som ar wanfräjdad och undergått wanhederligt straff; och pa det häröfwer säkrare matte kunna hallas uppsigt, hafwa Riksens Ständer önskat att legningen hälst matte ske, inom samma Socken, Härad eller Stad, der den utskrifne tages, da man kan erhålla riktig reda pa den legdeS fräjd, pä en ort der han är noga kand. Riksens Ständer fa afwen till dessa underdåniga önskningar an widare tillägga: Att den som sjelf ej utgätt, uran genom legning latit uppfylla sitt rum, ej sedermera mä 1 Krigs» stander njuta befordran:
M:t förklarat Sig, sedap Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, vilja, efter det nödiga upplysningar blifvit inhemtade och vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga' utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer aflåta ytterligare Nådig Proposition, med hänsigt till bestämmande af de hufvudpersedlar, hvilka borde lill utgående på dittills vanligt sätt bibehållas. Till svar härå meddelade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 20 Aug. 1851, att Rikets Ständer, på de i den Nådiga Propositionen anförda skäl, bifallit hvad E. K. Maj:t sålunda angående grundräntornas förenkling behagat föreslå; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhöllo, det Nådiga föreskrifter måtte varda vederbörande meddelade, ledande dertill, att de för ändamålet erforderliga förberedande åtgärder måtte så fortskyndas, att Rikets Ständer vid början af deras nästa sammanträde kunde få emottaga den Nådiga Propositionen för frågans slutliga' afgörande, sorn E. K. Sig vilja till dem allåla; äfvensom och då det ofelbart skulle leda till enkelhet vid debiteringen och till lättare kontroll för de skattskyldige, om vid den blifvande ränteförenklingen alla bråktal af räntepersedlar för helt hemman ur jordeböckerna uteslötos, Rikets Ständer för sin del beslöto, att, sedan för hvarje efter ränteförenklingen qvarstående persedel minsta enheten blifvit bestämd, och hvartill, i afseende på de af 196 Expedilions-Ulskotlels Förslag lil underd.
CommerceCollegium, efter nuvarande Författningar, ieke med noggranhet kan förekomma missbruk af Svenska SjöDocumenters undfående af obehörige Skeppare, heldst erfarenheten visat, det så dane blifvit tilldelade Skeppare af fremmande Nationer, i synnerhet från Pomern, Mecklenburg, Preussen och Finland, hvilka Skeppare, sedan de, nästan endast för att erhålla dessa Documenter, förskaffat sig Borgarerätt i någon Svensk Sjöstad, och aflagt Fd att Fartygen varit deras egen tillhörighet, Öfvergifvit Riket och till fördel för de Länder, hvarest de haft sine verkliga hemvist, begagnat Sveriges vänskapliga förhållande med andra Magter, för att i fremmande hamnar borttaga de Fragter, som utan detta missbruk kunnat tillskynda Fäderneslandet betydlige inkomster, så böra dessa intrång uti en fri Sjöfart undanrödjas, hvartill såsom lämpligaste medlet föreslås tillsättandet af en Committé", bestående af en Ordförande, som hör vara Ledamot af Kongl. CommerceCollegium, aure Bruksegare, en för Jernoch en för Manufactur-tiliverkningen, aure Grosshandlare, som äro Skeppsredare och drifva utländsk handel, aure Fabri - LngUtshotttts Betänkande», 887 queurer uti Ylleoch Tygvafnader, samt 2:11c Slöjdc-Idkare, som arbeta Exportabla Varor, hvilken Committé, under benämning af BerédningsCommitte, borde få sig uppdraget sådane Måls beredande, som angå Rikets Tillverkningar, Handel och Sjöfart, innan de till afgörande hos CornmerceCollegium förekomma, och 3:o, att de Refrlementariske Författningar, som blif /t vit glfne till befordrande af en strängare Tulllaevakning, nog långt sträckt sig till förfång för en fri Sjöfart, och för syftemålet alt befordra elen förra; men tillbetydlig del undertryckt den sednare, utan att eftersinna, det begge delarne böra och kunna bestå med hvarandra. Bland dessa Författningar anser Motionairen vara Kongl.
Du vet att han sitter i juryn. AXEL. Än sedan? BERTHA. Ja, nu blir du ond. Jag vet det! AXEL. Jaså du vet det! Gör mig inte ond då! FÖRSTA AKTEN BERTHA (smeker honom). Du vill inte offra något för din hustru! Inte! AXEL. Gå och tigga? Nej, det vill jag inte! BERTHA. men för din hustru? Inte för dig, för du kommer nog in ändå, AXEL. Bed mig inte! BERTHA. Jag skulle egentligen aldrig be dig om något! AXEL. offra... Jo, om saker som jag kan utföra utan att BERTHA. Din manliga stolthet! AXEL. Låt gå för det ordet. BERTHA. jag kunde hjelpa dig. Men jag skulle offra min qvinliga stolthet om AXEL. Ni har ingen stolthet! KAMRATERNA BERTHA. Axel! AXEL. Se så, förlåt, förlåt! BERTHA. säkert icke tycka om att jag kom in på salongen. AXEL. Du är bestämdt afundsjuk på mig! Du skulle in, tro mig om det Bertha. Det skulle vara min högsta glädje om du kom BERTHA. du refuserades! Skulle du äfven bli glad om jag kom in, och AXEL. Jag måste känna efter! (Lägger handen på venstra sidan). Både derför att jag målar bättre än du, och derför... BERTHA (går några slag på golfvet). Det skulle bestämdt kännas obehagligt! Bestämdt! Säg ut du, derför att jag är fruntimmer! AXEL. kännes som om ni skulle göra intrång, komma och marodera der vi ha slagits medan ni satt vid spisen! Förlåt mig Bertha att jag talar så, men så komma tankarna. Ja, äfven derför! Det är underligt, men det BERTHA. precis! Ser du att du är lika som alla andra herrar, FÖRSTA AKTEN AXEL. Som alla andra! Jag hoppas väl det! BERTHA. tiden! Så var du inte förr! Och du har blifvit så öfvexlägsen på sista AXEL. något som inte vi gjort förut! Det är väl derför att jag är öfverlägsen!
Hvad Utsk. här föreslagit såsom ett tillstyrkande af komiterades förslag, ntmärker på ett så eget sått komiterades karakter, att det tarfvar en kort analys. Uppbäfvandet af efterlysning för personer som häfta för obetalta kronoutskylder, skulle, om det blefve af Ständerna bifallet, vara ett bland de säkraste medel till demoralisation. Ingen påföljd skulle drabba dem, som undanhölle sig från sina medborgerliga skyldigheters uppfyllande, icke ens skammen att derföre blifva känd. Dessutom är ett vidsträckt fält öppnadt för vederbör-. de kronobetjening, att under hand skaffa sig rätt på personer, som sig undanhållit, eller endast från orten afrest, uttaga deras krono - Den 1 Augusti. 49 kronoutskylder jemte böter, och opåtalt behålla medlen i sina fickor. Det bör i sanning förundra, att Utsk. så obelingadt tillstyrkt en sådan åtgärd. Utsk:s tillstyrkande N:o 58. Efter ölsk:s föreg:de tillstyrkande kan det icke förundra, att Utsk. här, med de modifikationer, som härflutit från de i komiterades förslag, i några få fall afvikande från Utsk:s tillstyrkanden, tillstyrkt alt kronoräkenskaperne i likhet med öfriga allmänna redogörelser samt riks-hufvudboken måtte uppgöras och afslutas för kalender-år. Förbiseendet af att uppföra räkenskaper efter kalender-år, då uppbörds-året börjar först fyra månader sednare, innefattar ingenting annat, än att afsigtligt för R. St. och deras revisorer göra omöjligt alt med någon säkerhet granska statsmedlens disposition.
Obestridligt är det, att den genom dessa många och rundJigen utdelade karaktersfullmakter faller. Ostridigt är alt dessa fullmakter bidraga till fåfänga, öfverflödig lefnad och dylikt mera. Ostridigl är, att den verklige embelsmannens förtjenst kommer att ganska myckel lida af samma karaktersfullmakters utdelande. Jag behöfver ej nu derpå citera exempel, jag har gjort det förr en gång på detta ställe. Det är så så ofantligt stora prejudicer, som härigenom uppkomma, att man icke behöfver uppräkna dem. Man talar i allmänhet om fördelen af den indirecta beskattningen : jag frågar om något kan vara mera värdt alt beskatta än fåfängan? Man jemför fåfängan efter titlar med den som uppkommer af rikedom och den döda fåfängan, om jag så får yttra mig, hvilken består i grannt möblerade rum: visserligen är liknelsen icke så oriktig; meli för min del får jag säga, att jag sätter mera värde på granna möbler än på rang. Genom detta utdelande af titlar blir ofta en yngre tjensteman ställd vid sidan af den äldre , ofia nog tager den betitlade högra handen af den andra vid ceremoniella tillfällen och allmänheten skall ju tro, alt den yngre och betitlade möjligen äger ett större värde som tjensteman , än den äldre. Är det då rätt ali bedraga allmänhetens omdöme? Jag har hört att man erkänner riktigheten af den princip jag framställt; men jag vet ej hvartill det tjenar att erkänna ett fel, om man ej vill söka att I ö re k om rn a* d ess förnyande. Man säger alt det icke skall hjelpa att förhöja bevillningen på dylika fullmakter: man kan ju dock försöka. Jag har ofta hört personer, hvilka blifvit, sorn det heter, hugnade med sådana fullmakter, beklaga sig deröfver, emedan de saknat råd alt lösa deni, alldenstund de ej medfört någon lön. Jag tror det skulle göra godt, om den föreslagna högre beskattningen ålades; ty nian skulle draga i betänkande att begära en sådana fullmakt, och få äro väl de sorn få sådana, utan att sjelfve söka derefter. Jag biträder Utsk:s betänk, och anhåller att detsamma må bifallas.
Ehrenborgh, Casp. Wilh., lades ånyo på hordet T5ancoUtsk:s utlåt. N:o 38 öfver det på grund af 3 art. 1 afd. 4 § i i8.5o års B.-mcoreglemente upprättade och till Utsk. öfverlcmuade förslag till deparlemcntal-indelningen af Banco - 311 D c ii i j September. verket, samt redovisningsoch tjenstgöringsordningen inom detta verk. Ånyo föredrogs PresteSRs d. i5 dennes på bordet lagda inbjudning tili itistänfjngnde i Ståndets beslut om ett år? ligt anslag till nasta riksdag åt orthopediska institutet, FrihEhrenborgh, Casp. Wilh,: Då det undfallit mig, huru R. o. Ad. afgjort denna fråga, anhåller jag att derom blifva upplyst. Underteckn. Ridd.Secrpt.: StatsUtsk:s sednare utlåt., angtde anslag till orthopediska institutet, är lagdt till liand-? lingarna. Det första betänk., sorn i slutmeningen innehåller, att Utsk. för det pärvar, icke kan tillstyrka något statsanslags beviljande åt orthopediska institutet, och att Utsk. icke heller kunde understödja motionen i afseende på den särskildt gjorda framställningen om beredandet af något årligt arfvode åt Professor Åkerman, är af R, o. Ad. bifallet, och således motjonen i alla delar afslagen. Frih. Ehrenborgh: Då R. o, Ad. redan fattat sitt beslut att icke gifva anslag till orthopediska institutet, så, ehuru jag anser denna inrättning förtjena understöd, måste jag dock för principens skull afstyrka antagandet af PresteSt:s inbjudning, emedan jag aldrig tillåtit mig med min röst biträda inbjudningar till Stånd, sopa redan fattat sitt beslut.