Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mnj.ls Nåd. Proposition, N:o 26. 45 masi värmare, ökades med 33£sd:els procent; dels alt skatten erlades i förskott, i hvilket hänseende jag vore beredd alt föreslå föreskrifter, så alt uppbörden och kontrollen deröfver skulle blifva latt och tillförlitlig; dels ©ek att husbehofsbränning ej finge åt annan upplåtas, utan i sammanhang med jorden, samt icke elter för en. och samma fastighet med fabriksbränning förenad. Fabriksbränningen åter kunde, för en fastighet af mer än r/f.ooa rrdr taxeringsvärde, eller för flera i en socken belägna fastigheter, af sammanlagdt taxeringsvärde utöfver 14,000 rrdr, få tilof vas med redskap af hvilken forin och sammansättning som helst. Rättigheten dertill kunde af jordegaren få till annan öfverlålas. I hvarje stad borde dock ej få finnas iner än ett fabriksbränneri, ehvad det bedrefs för stadens gemensamma, räkning eller för de till bränvinsbränning berättigade jordlotts•innehafvarne. Äfven fabriksbränvinsbränningen finge utöfvas under en eller flera månader af de i allmänhet tillåtna. Skatten för denna art bränvinsbränning skulle utgå efter tillverkningen och kunde bestämmas till 2 sk. 8 r:st. kannan efter 6 graders beräkning» Kontrollen öfver tillverkningsbeloppet skulle tillkomma en eller flera tillsyningsman, elern socknenämnd å landet, eller i stad den myndighet, sorn besörjer stadens drätsel, eller, om dessa myndigheter sådant bestyr sig undandroge, eller derest i stad fabriksbränning bedrefs för stadens gemensamma räkning, Kongl. Maj:ts befallningshafvande egde tilloch afsätta. I det fall, att socknenämnd eller stadsmyndighet åtager sig tillsätta tillsyningsman, skulle en viss del af skatten, måhända 2S procent, delas emellan socknen eller staden och länet, men i motsatt fall hela oniförmälde andel af skatten tillfalla länet för gemensamma behof.
Uppå 'anmälan af Friherre Usnnerlwim såsom Constitulions-Urffotlets Ordförande, att H re 8,»ckenttnöm, 8s!omon för enskilte angelägenheter ffull asfagt sig sitt rum t bemäldte Utskott, anmodades zrdje Clctzens Herrar Electorer att i morgon en half timma söre Plenum det såmedelst !edigblifne rum genom nytt wal komplettera. 2 Justerades följande, sine undttdämga Skrifwester till KonglMajit Stormägtigste Allernadigste Konung! Hos Eders Kongl. Maj t har i underdånighet blifwit anmäldt, dels att den uti nästlidne arS Stak till extra utgifter cmflagne summa, ej warit tillräcklig att bestrida flera för äret atersräende utomordentliga kostnader, hwadan en tillökning af 75,000 R:dr, swarande emot de i första anslaget »cke beräknade kostnader af Eders Kongl Maj s och D-si Högtälskelig Gemals kroning, samt af Hchörmingen pä GripShdim, hlefwb af Nvden^ 460 Den 10 Januarli. de's ock att, sedan Bankens biträde till Krigsmtgisterlies bestridande upphört för den öfriga delen af äret, en »limma as 240,000 R:dr erfordrades till Södra Armeens och Skärgäids-F^ottans underhäll, Westra Gräns-bewakningen, samt be Finsta Troupxerneö och alla Wärswade Regementers aflöning. Tä Eders K^ngl. Maju ansett tjenligaft att kill fyllande af d tzi behof, utan Bankens ytterligare anlitande, anwandes, jemte äterstoden af Engclsse Cu.sidierne, de i Banken insatte pakriokiste Län och gälwor, fom förut icke särskilt blifwit dispo» rer^de, har Eders Kongl. Mai t härom lill Riksens Ständer behagat aflemna Nädig propvsilion.
Rydin väckt motion, hvaruti hufvudsakligen anförts, att, sedan Rikets nu församlade Ständer, ined upphäfvandet af förbudet emot införsel af flere slags väfnader, tillåtit, att desse finge i riket inkomma mot en jemförelsevis billig tull, verkställigheten af detta beslut komme att på ett i högsta grad olycksbringande sätt drabba den talrika befolkning inom Elfsborgs län, som hittills sysselsatt sig med och haft sin utkomst af bomulls-väfnads-industrien. Detta hårda slag träffade en folkmängd af icke mindre än 120,000 personer inom de sjuså kallade gårdfarihandlande häraderne jemte städerna Borås och Ulricehamn, i hvilka härader och städer denna industri i följd af det år 1816 stadgade; alltsedan gällande förbudet mot införsel af gröfre bomullstyger, småningom utvecklat sig till den högre ståndpunkt, hvarpå densamma nu mera befunne sig. Härstädes tillverkades emedlertid nästan endast rutiga* och randiga tyger, i afseende å hvilka en fri täflan med utlandet väl icke vore synnerligen farlig, ehuru de utländska tygerna af detta slag alltid komme att ega en större fulländning, så länge ej ifrån Statens sida, likasom i andra länder, möjlighet bereddes för de indtistri-idkande att erhålla en* vetenskaplig kännedom om yrket. En annan del af dbnna industri, eller kattuns-tryckerierna, kunde äter icke tåla någon jemförelse* med' de utländska* tillVerknfhgarne, hvilka; i anseende» till deras fulländade beskaffenhet och låga pris, otvifvelaktig^ skulle* i betydlig mån utträngd StafsUtskottets Utlåtande, N:o 262 5 de inhemska väfnaderna. I afseende å denna del af industrien k omin e* alltså den talrika vafnads-idkande befolkningen, genom införsels-förbudets upphäfvande, i en högst vådlig ställning, desto bekymmersammare, som denna befolkning, från barndomen hufvudsakligen sysselsatt med väfnads-fab rika tio nen, saknat tillfälle att förskaffa sig insigter i andra yrken.
675 Transport der då beslutade öfverflyttning af den indelda spanmålen från anslagen för Militiae-boställs-kassan m. fl. förvaltande verk, ökats med 1,200 tunnor, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad E. K. M:t föreslagit, ansett den Kronan behållna tionde-spanmålen, på samma grund som vid förra riksdagen, äfven nu kunna beräknas lill 18,200 tunnor, utgörande, efter 6 R:dr 32 sk. för tunnan, 4:o. Tionde-spanmåls-lösen efter bestämda priser, beräknad vid sista statsregleringen till 4,400 R:dr, har utgjort för åren 1847—1851 i medeltal 4,311 R:dr och funnits böra, i enlighet med E. K. M:ts nådiga Proposition, fortfarande utföras med 5:o. Arrendemedel af Kungsgårdar och andra lägenheter. Denna inkomst, som vid sednaste statsreglering beräknades till 128,000 R:dr, har, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, för år 1852 utgjort 46,338 R.dr 27 sk. 8 rst. i penningar och 19,408 tunnor 20 kappar spanmål, hvadan Rikets Ständer, ansett densamma kunna beräknas till 30,666 R:dr 32 sk. i penningar och 19,400 tunnor spanmål, utförde, efter 6 R:dr 32 sk. tunnan, till ett värde af 129,333: 16, eller tillsammans 6:o. Silfvertionde, myntarelön och slagskatt, som vid sista statsregleringen beräknades till 9,500 R:dr, hafva under de fem åren 1847 till och med 1851 i medeltal uppgått till 10,931 R:dr och således funnits, på sätt E. K. M:t föreslagit, kunna upptagas lill 7:o. Kappar-räntan, sorn vid sednaste riksdag upptogs till 500 skepp:d, efter ett värde af 130 R:dr skepp:det eller 65,000 R:dr, har utgått:
Alltid hörde jag det, när de blefvo onda pS mig, nit hvi jag, som inte var vacker och dugde till ingenting, sktille f3 lefva, och min vackra bror skulle dö, det jag lell intet rådde för. Jag för min person hade v 3 gerna varit till freds, on1 Gud hade velat byta. Det gick s % knappt till för mig, att jag, som leU var enda barnet och hade en sa ftiniäm och rik far, matte g8 med grofva och elaka ppmla kläder, som jag hade varit en fattig mans dotter, den inte haft rad till att gifw mig hsttre. Det visste min far alls intet utaf och var ej alls orsaken dertill, och, när min mormor ville gifva mig nigot godt, s % var det de, som svarade, att det gjordes intet behof, de hafva \ iii slitit vame, hon ar icke Mttre än jag, eller det kostar s i mycket. Hvar gång min moster6 skulle skara n5got nytt 8t mig, SS visste jag &amp; grannt; att hon var ond, att jag skulle f % n k o t som dugde af min mormor. DB gjorde hon sig en annan orsak med mig, att Min jag hade gjort illa och slog mig som oftast. mormor hade icke haR behof till att kosta nagonting p3 mig, utan kunde tagit af min h. faders inkomster och hllllit mig som en furstedotter, om hon velat. Min h. far hade gema sett det p3 den tiden, ty det gjorde honom mycket ondt, att hvem som kom iill Tyskland och hade vant i Sverige, s8 hade dc sett mig och sade för min h. far, att jag gick s % pjaltot. Jag gret ock mangen riitt hjertelig tar deröfver, ty jag var inte vand till att g % med s i groh och elakt, utan min salig fru mor höll mig mycket grann, d länge det varade, att hon lefde. Anno 1635 om hösten drog min mormor till Stockholm, men vi blefio alla hemma vid Tidön. Födin min mormor drog bort iiarin Oxensiiema, tvillingsyster med Agncus moder f. med Johin Crusc, snka 1 6 4 ~ 1612 gin 16Jo
Den värde talaren säger vidare, att kursnoteringen ingalunda uttrycker något misstroende till vår soliditet och våra resurser, samt att således de farhågor, jag i detta afseende sist framställde, icke torde ega någon grund, och han söker bevisa detta genom eu jemförelse med andra länders lån. Men jag tror, att de noteringar, hvilka han anfört, stå under rubriken »Briefe», d. v. s. att de utbjudas till 87 %, men ingalunda under »Geld», ty att de siiljas till detsamma, torde med skäl kunna betviflas. Åtminstone vet jag med säkerhet, att de på sednare tider äro sålda till 84 %, eller med en kapitalrabatt af 16 %\ och lika säkert är, att, om ett nytt Svenskt statslån bringas på Hamburgermarknaden, komma hypotbeksobligationerua att ialla ned till 80 %. Hr StatsRådet har fullkomligt rätt uti, att den för oss mindre fördelaktiga noteringen kommer sig deraf, att kapitalerna icke räcka till eller finnas i tillräcklig mängd, för att motsvara alla de olika lån, H. II . 10 116 Den 3 December f. m. som utbjudas. Det är just genom denna konkurrens på Hamburger börsen af fyra hypothekskassors olika obligationer, som den ena sorten papper nedtrycker priset för de andra. I detta förhållande ser jag ett varnande exempel att icke, som det blifvit föreslaget i K. Propos. om det nya Statslånet, uptaga detsamma i tre olika slags papper, hvilken åsigt äfven så klart och insigtsfull! utvecklades af Hr Akerman under debatten för några dagar sedan. Då anmärkningar blifvit gjorda vid min beräkning af Sveriges utländska skuld, så låtom oss se till, huru högt denna kan stiga! Först hafva vi då 29 mill, nemi. 20 mill. jernvägslån och 9 mill., som återstå af det s. k. 12-millionerslånet. Dertill komma nu hypotheksföreningarnes skulder, som jag, emedan af de sist uptagna lånen så mycket lärer återstå oplaeeradt, icke vill uptaga högre än till 61 mill., summa 90 mill.
under hvilkens ordförande omförmälda lagstridiga domslut blifvit fattadt, till sitt urskuldande anfört, rättvist förklara, det skulle häradshöfdingen, för hvad honom sålunda till last folie, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, plikta femtio daler silfvermynt med 16 R:dr 32 sk. banko samt i ersättning till Anders Andersson, för det honom utöfver lag tillskyndade lidande, utgifva det fordrade beloppet tretio R:dr nämnde mynt. Uti en till mig inlemnad skrift hade kommissionslandtmätaren L. A. Burman, i ändamål att laga åtal måtte anställas emot häradshöfdingen i Jemtlands Norra Domsaga, Johan Montelius, angifvit, att bemälde häradshöfding skulle hafva för nio af honom, å Rödöns HäradsRätts vägnar, särskilda år från och med 1813 till och med 1837 utfärdade, vid angifvelseskriften bilagde, fastebref, beräknat och tagit högre lösen, än gällande Expeditionstaxor stadgade; Förmälande Burman tillika, att de, som utgifvit för hög lösen, önskade att densamma återfå. Efter erhållen kommunikation af dessa handlingar, med anmodan att, i utlåtande deröfver, uppgifva de grunder, efter hvilka lösen för ifrågavarande fastebref blifvit beräknad, hade häradshöfdingen Montelius, uti det, jemte återställda handlingarna, inkomna utlåtandet, först erinrat, att af de företedda fastebrefven blott ett tillhörde kommissionslandtmätaren Burman, men de öfriga skulle af honom olofligen åtkommits utaf andra personer, dem ovetande, hvilka han osannt och obestyrkt, utan fullmakt, föregifvit återbegära den lösen, de förmentes hafva för högt erlagt; men att ej annan än målsägare eller allmän åklagare hade rättighet att föra talan om högre lösen och dess återbekommande.
Det blef ett dagligt samlif mellan de tre; och ju intimare umgänget blef dess mer började hon se den unga flickan genom sonens förälskade ögon; och till sist var det icke långt ifrån att hon, den erfarna, begåfvade kvinnan med den skarpa blicken och de djupa känslorna, beundrade detta barn, som icke hade mycket annat beundransvärdt än just det enda: att vara den kvinna som hennes son älskade. Alma Hagberg hade börjat genomgå en kur med sjukgymnastik och massage; och hon befann sig väl deraf. Till fadern hade hon skrifvit ett långt bref deri hon talade om den goda verkan hon rönte af läkarebehandlingen och framhöll af hvilken stor vigt det var för hennes framtida helsa, att kuren, som skulle vara minst tre månader, icke afbrötes. Hon berättade vidare om den vänskap med hvilken hon omfattats af »vår framstående författarinna fru Kate Zimmermann», som till och med erbjudit henne att under Stockholmsvistelsen taga fast uppehåll i sitt hem, något som hon naturligtvis med tacksamhet antagit. – Om William nämde hon icke ett ord. Faderns svar kom, åtföljdt af ett bevekande bref från mostern deri Alma i de mest förtviflade ordalag ombads att åtminstone komma hem till julen, om också blott på ett par dagar. Hon kunde ju redan strax efter nyår resa upp igen och fortsätta att underkasta sig den behandling, som visat sig ha ett så gunstigt inflytande på hennes helsa; men utan henne var deras julglädje förspilld. »Man får väl göra dem till viljes», sade hon. Dagen före julaftonen reste hon, inpackad i pelsrock och schalar, följd till tåget af majorskan, hos hvilken hon varit inackorderad, och af William och fru Zimmermann, hos hvilken hon, enligt öfverenskommelse, skulle bo när hon kom tillbaka. Rummet innanför matsalen hade inredts till den nättaste lilla fågelbur; och i all hemlighet hade fru Zimmermann också sagt upp hyresgästen i dubletten. Hon var säker på att sonen nu skulle mottaga tillbudet att få hyra dem. »Vill du tillbringa aftonen hos mig i morgon?» frågade hon då de gingo från stationen; de hade icke talat om den saken förr. »Naturligtvis» – han stack förtroligt sin arm in under hennes – »hvar skulle jag annars vara?» »Åh jag tänkte »
I afseende på de å Riks-Slatens 6:te Hufvudlitel anvisade medel till Manufakturernas befrämjande, äfvensom Extra-, Licentoch Eskilstuna Fristads-medlen samt de från Kongl. General-Tullstyrelsen levererade tullock beslagsandelar, få Revisorerne åberopa det utdrag af räkenskaperna öfver berörde medel, hvilket åtföljer denna Revisionsberättelse. Af nämnde utdrag inhemtas, att behållningen af samtliga ifrågavarande medel, vid i843 års början, uppgick till R:dr Zr],C)2X. 35. R:dr 68,548: 17. 3. — .6 Transport: 68,548; i7 3. hvaremot utgifterna, som bestodo af premier för tillverkning af finare lärfter, vadraalsväfnader m. m. samt resebidrag och understöd åt fabriksoch andre näringsidkare, utgjort tillsammans 25,65o: 21. 11. hvadan behållningen vid 1844 ^rs slut upptages till R:dr 42>öp7: 43* 4- Vid förberörde räkenskaper, hvilka för begge revisionsåren blifvit i Kongl. Kammar-Rätten utan anmärkning granskade, hafva Revisorerne, för sin del, icke heller funnit något att erinra. Revisorerne hafva vidare genomsett ej mindre redogörelsen öfver de medel, hvilka, jemlikt Kongl. Brefvet den 3o Januari i83o, Kongl. Kommerse-Koliegium äger att till årligt belopp af högst 1800 R:dr uppbära till godtgörande af förskotter för nödsläldt Svenskt sjöfolks underhåll och hem förskaffande, än ock räkningarne öfver Kongl. K ollegii Expensmedel och de, till liaviderande af Svenska Konsulers postporto-utgifter i embetsärender, från Post-Verket uppburna belopp. Samtliga omförmälda räkenskaper för år i843 hafva i Kongl. Kammar-Rätten undergått revision, utan att någon anmäkning dervid ägt rum, hvaremot 1844 ^rs ifrågavarande räkenskaper ännu icke derstädes blifvit reviderade.
Men då Llskottet anser, att dessa partiel» frågor icke lämpligen kunna af Rikets Ständer profves, utan att del bör ankomma pä Kongl. Maj:t alt. eller framställning derom af vederbörande embetsmyndigheter, vidtaga de åtgärder, som må finnas nödige, hemställes, att dessa motioner icke må föranleda till någon åtgärd från Rikets Ständers sida. 52:o binär de utgifter, sorn böra bestridas af det för farsoters och smittosam» a sjukdomars botande i Riks-stateo med 9,000 R:dr Banko uppförda förslagsanslag, betydligt öfverstigil berörda belopp, har Kongl. Maj:!, på del att dea i staten upptagna summa närmare, än som hittills skett, inä motsvara verkliga beholVet för dylika utbetalningar, begärt, att ifrågavarande förslags-ansiag ma bestämmas till 40,900 R:dr Riksmynt och således ökas med 2(5,500 R:dr; och som Utskottet erfarit, att dessa utgifter, hvilka för ar 1852 uppgått lill 35,717 R.dr 24 sk. 7 r:st. och år 1853, sedan Kongl. Maj:t förordnat att idla utgifter för kolera-farsoten inom riket böra af detta anslag bekostas, till 94.067 R:dr 12 sk. 2 r:sl., samt är 1854 utgjort 28,054 R:dr 34 sk. 7 r:st. och är 1855 32,662 R.dr 40 sk 4 r:st, allt banko, får Utskottet, då del icke är att förmoda, att utgifterna å berörda anslag i någon betydligare mån skola understiga hvad de under de sednare åren utgjort, tillstyrka, att, med bifall till Kongl. Majds ofvanberörda Nådiga framställning, ifrågavarande förslags-auslag mä tili 40,000 R:dr Riksmynt förhöjas. 78 Siats-Utskottets Utlåtande N:a 148. Felens kaps.4 k a tl e m i en. 53:o
Jo, den får en rar husbonde. Jonas. Han ska hållas i tukt och förmaning. Han ska inte ha’t bättre, än jag har haft’et själf. Det kan I lita på. Lars Anders. Har Månssons Anna varit så galen, så hon har gett dig ja-ord? Jonas. Det har hon precis inte. Men hon blir. För när ho inte kan få Jan Anderses Karl Johan, så ta’r ho mig. Lars Anders. Hvarför kan ho inte det då? Jonas. Jo, jag tror, att ho har varit liksom litet för hastig med honom. Och så ska han ju ha eran Lena, vet jag. Lars Anders. Hvad säger du, pojke? Jonas. Kors, vet inte I det? Lars Anders. Står du och ljuger för mig, så ska det här bli en midsommarvaka, som du ska minnas? Jonas. De har ju varit fästfolk snart ett helt år. Det vet hela socken. Lars Anders (sätter sig ned). Jonas. I ska inte ta’t så hårdt. Lars Anders. Jan Anderses pojke. Jonas. Tänk, att I inte visste det! Då har I väl inte hört visa heller? Lars Anders. Hvasa? Jonas. Visa vet jag. Lars Anders. Hocka visa? Jonas. Ja, det säger jag inte. Adjö, farbror. (Ut till vänster.) Fjärde scenen. LARS ANDERS. Sedan JAN ANDERS. Lars Anders (efter en funderare). Jan Anders är den värste illbåting, jag har känt i mitt långa lif. Men jag tror allt, att han har lagt undan ett och annat, som pojken får ta’ ve’. Du skall vara din trätobroder benägen, står det. Och så ligger ägorna så bra intill hvarandra. Och på den tiden blefvo Herodes och Pilatus goda vänner. (Stannar och ser på gärdsgårdarna.) Det där kunde en då lika gärna ha ogjordt. Jan Anders (från höger. Stannar och skuggar med handen öfver ögonen, seende på gärdsgårdarna. Båda vända sig på en gång om och få syn på hvarandra.) Lars Anders (efter en paus). Nej, se god dag, Jan Anders. Är du ute och går? Jan Anders. Ja, jag är det. Lars Anders. Ska du titta på nybygget? Jan Anders.
vägen, så att karlarne sluppit gå genom salongen. 19 colli, utom koffertarna. Är det rätt? 19? Nej, då hafva vi visserligen begått stöld. PROFESSORN. OLOF (i tamburen). Jag anser det vara både ologiskt och begreppsvidrigt att belasta platser, ämnade för menniför vi också beslöto att inskränka antalet colli HILMA. skors beqvämlighet, med gods och effekter, hvartill 12, ehuru redan det visserligen var för mycket. Min vän, det var 12, men det blef 19. Det är omöjligt att beräkna temperaturen i kupén. Jag hade klädt mig alldeles för väl. PROFESSORN. ett ovanligt omfång. Visserligen tyckte jag, att din corpus hade OLOF (kommer in). PROFESSORN. HILMA. Se så ja, nu ändtligen är då allting klart. Men hvad är då moster Lisen? att Ja hvar är Lisen ? Ivar säg åt moster, _________ Femte scenen. DE FÖRRA. LISEN. LISEN (från höger 1 med mössan på sned). (rättar mössan. inte sitta rak. God afton och välkomna; välkomna allihopa Ödmjukt). Söta Hilma, den vill GERTRUD (omfamnar Lisen). Dady? Kära lilla moster Lisen! (Hviskar). Hur mår LISEN (hviskar). Du ser lika frisk ut som när du for; ja, det gör du. HILMA. Han är mycket sjuk, han har kolik. (Högt). Hå, mycket friskare. Tycker inte Hillner det? Visserligen, visserligen, fast jag aldrig kan OLOF (sakta till Gertrud). PROFESSORN (tankspridd). påminna mig att har händt? Gertrud, hvad vill denna köld säga! Hvad PROFESSORN. till mitt skrifbord. Undrar om ljus är tändt i mitt rum; längtar straxt (går till höger 2). Ljus! Ja ha ja visst! LISEN. Jag ska' tända sätter dig och arbetar? Behagar du inga förfriskningar, innan du PROFESSORN. HILMA (till professorn). kaffe (går till höger 2).
Jag fortfar att yrka återremiss, ehuru jag är fullt öfvertygad om ett lika kort och ofullständigt svar å den som på min motion. Att denna motion skulle röra flere ämnen, vågar jag påstå icke instämmer med verkliga förhållandet, då den endast rör KammarR.-ns organisation. Jemte det jag således anhåller om propos. på återremiss, får jag förbehålla mig rättighet, att, sedan frågan om Aktuarie och Registrators-tjensternas sammanslagning blifvit afgjord, få, i afs:de å KammarR:ns Kansli, sora äfven i denna punkt innefattas, särdeles beträffande Notarierna, återkomma till ämnet; hvarföre jag anhåller, att denna del af frågan måtte hållas öppen, så att man icke anser, att, genom bifall till Utsk:s hemställan ang:de Aktuarien och Registratorn, man jemväl afgjordt hvad tabellen innehåller rörande Kansliets tjenstemanna personal. Gr. Mörner: Då uti ifrågav:de punkt en afvikelse skett ifrån hvad KammarR:n föreslagit, liar följden deraf icke blifvit någon annan, än att man bibehållit det nuv:de förhållandet. Rör att bifalla en förändring deruti, trodde jag att giltiga skäl borde framläggas för densamma. Hvad den siste värde talaren anfört, reducerar sig dertill, att det skulle vara en omöjlighet att förena de ifrågavide tjensterna, emedan Registratorn fått sin plats i sessionsrummet, och Aktuarien i ett annat rum. Att denna omständighet icke Den 21 Oktober f. m. 193 icke är tillfyllestgörande för att ådagalägga behofvet af två tjenster, torde vara lätt att inse, då man tager kännedom om dessa tjenstemäns göromål, hvilket man kan göra utan att tillhöra verket. Man behöfver i detta täll blott läsa instruktionen, så finner man att Registratorn icke ovilkorligen måste sitta i sessions-ruramet. Hans befattning är hufvudsakligen att betjena allmänheten, och för sådant ändamål torde ett annat rum vara lämpligare än sessions-rummet. I K. M:s Propos. göres ingen skillnad emellan Aktuarien och Eegistratorn, utan den beror på den fördelning af deras göromål, som verket vill fastställa