Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf upplästes BorgareStåndets i detta ämne ankomne ProtocollsUtdrag af den 3o sistlidna November, innehållande, att Ståndet bifallit hvad i Slatssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens ytterligare Utlåtande N:o g6, i fråga om Städernes Inqvarteringsbesvär, samt Utskottens Betänkande N:o 67, anföres, med undantag af tillstyrkandet om undersökning, angående Städernas donationsjord, hvilken Den i5 Januari i e. ra. undersökning Ståndet ansett icke Lora sträckas längre, än till den, sorn i och för inqvarteringsbesväret tillkommit. Herr Munck af Rosenschöld: Tåg tillstyrker Ridderskapet och Adeln, att instämma uti BorgareStåndets heslut, i följd af hvilket Utlåtandet hifalles, men den tillstyrkta undersökningen rörande städernes donationsjord blott insrfinkes till den, som i och för inqvarteringsbesväret kan hafva tillkommit. Härigenom har Ridderskapet och Adeln , som bland sig äger många Officerare af Stockholms Garnizon , tillfälle ådagalägga, att Ståndet ej ledes af något ensidigt interesse för Stockholms stad, till förfång för de mindre, med garnizon försedde, städer. Herr af Billbergh: Så vidt jag kunnat fatta Friherre Cederslröms anförande, vill han nu icke längre påstå, att 1809 och 1810 årens Riksdagsbeslut upphäft verkan af 1720 års RiksdagsBeslut, i hvad det angår InqvarteringsOrdningen; men deremot har Friherren påstått, att det vore en consequence af 1809 och 1810 årens beslut, att bifalla den af mig bestridda underdåniga skrifvelsen.
Kan du måhända giva mig ett läkemedel emot den? - Det bästa av alla läkemedel, min vän, ty jag vill lära dig att tvivla på giktens tillvaro. Varav vet du, att du har ben, min vän? - Ha, ha, ha! Förlåt, min filosof! Men nu måste jag skratta åt dig. Huru skulle jag kunna gå, om icke jag hade ben! - Jag antydde nyss, att all rörelse är skenbar. Dina bens tillvaro bevisas således ingalunda därav, att du inbillar dig gå. Men, invänder du, jag ser ju mina ben, och jag känner mina ben. Härtill svarar jag med en förnyad påminnelse därom, att synen och känseln, liksom de övriga sinnena, giva opålitliga vittnesbörd. För övrigt ser du icke, att benen äro dina; du ser endast ett par ben, som tyckas vara överallt, där du själv inbillar dig vara; du känner icke, att benen äro dina, utan känseln låter dig blott röna, att det finnes ett par ben, de må nu vara dina eller icke dina. Således skall du först bevisa, att det verkligheten gives ett visst par ben, som du kallar dina, och för det andra, att dessa ben verkligen äro dina. För den förra frågan äger du inga andra vittnesbörd än de opålitliga sinnena men även om vi i detta fall godkänna dem, så äger du i den senare frågan intet annat vittnesbörd än en inrotad och möjligen alldeles falsk inbillnings. Men godkänna vi även detta vittnesbörd, så återstår att bevisa tillvaron av ett höger och ett vänster ty det var i vänstra benet du sade dig hava gikten. Du skall giva mig en definition på begreppet höger och en annan på begreppet vänster. Kan du detta, så återstår ännu att bevisa, att dessa begrepp hava någon grund i verkligheten. Men detta låter sig icke göra, lika litet som det låter bevisa sig, att det gives en mångfald i tingen. Den djupsinnige Parmenides lärde, att allt är ett och detta ena är evigt och oförgängligt, oföränderligt och gränslöst.
Jag har ej bestridt, att Canaler, likasom vägar, äro medel att frambringa production, ehuru dessa skäl för öfrigt verka ingen ting, helst det är svårt att bedömma sjelfva argumentationen, då man saknar kännedom om tider, omständigheter och localförhållanden; men jag bestrider alltid sådane företag, som öfverskrida vår styrka, Den 26 Mars f. m. 87 och jag bestrider Canalens nytta, innan våra vägar äro öfverfyllda af vagnar, om än Canalen ej mera än 4 månader vore ofarhar. Naturen har hos oss gjort just dessa månader till de lämpligaste, då landtmannen kan föra sin spannmål och sine öfrige producter till de platser, som mottaga dem; och jag fruktar, att Canalen på många sekler ej kommer att lemna sådane resultat, som man väntar. Det synes vara ett bevis, att Westergöthland, som länge haft Canalen öppen, som varit i tillfälle att derigenom afsätta sine producter, ännu är i det eländiga tillstånd, att Rikets Ständer vid hvarje Riksdag besväras med begäran om låneunderstöd, om afskrifningar af undsättningar, till den grad, att man kunde sätta i fråga, att afsäga sig alla skatter af Westergöthland, för att slippa höra talas om detta sälla land. Man säger, att en ganska liflig handel redan existerar i Canalens direction, det är, emellan Nordsjön och Östersjön. Det är sannt, att hela vår handel går i denna direction, men jag tror, att hela händelsen skulle vara, att man gick öfverallt annorstädes, men ej in i Canalen. Jag lemnar likväl i sitt värde hvad som kan hända, och har ej det förtroende till mitt omdöme, att jag vågar bestämdt påstå motsatsen. Jag inskränker mig till lyckönskan till dem, som kunna sättä tro till sådane suppositioner, och hoppas, att de ej missunna mig att tro en sådan hän - 88 Den 26 Mars f. m. delse ej komma att äga rum.
Jag har funnit det vara ett med skicklighet framstäldt yttrande för att förvilla, men icke för att rätta, och jag kan under sådana förhållanden ej inse, att det finnes någon annan åtgärd, som med billighet på båda sidor kan vidtagas, än den, att ett Utsk. tillsättes, för att taga saken under pröfning och yttra, huru det anser den. Jag har redan yttrat, huru jag för min del sedermera skall finna mig föranlåten att förfara, och får nu endast förnya min anhållan om Hr Gr. o. Landtmts propos. att II. o. Ad. måtte tillsätta ett Utsk. till frågans upptagande. Hr Dalman: Då jag anser såsom en skyldighet att förekomma, det R. o. Ad. må genom den siste talarens framställning få ett förvilladt begrepp om hvad hans motståndare påstått, anser jag mig böra förklara, att jag hvarken sjelf sagt eller hört någon annan här påstå, att yttranderätten skulle qväfvas derigenom, att talare erhölle föreställning för sårande uttryck. Detta har ej varit någons mening, och för min del anser jag ganska rätt, att talaren, om personligen förolämpande uttryck fällas, blir tillrättavisad. Men hvad jag yrkat är, att R. o. Ad. ej må tillvälla sig en magt, som ingen domstol i verldenäger, nemi. att tyda meningar, som ej blifvit fulländade, eller att grunda en föreställning på en förmodad afsigt hos talaren att förolämpa. Det är Hr G11. o. Landtm., som behagat afbryta Hr Crusenstolpe, innan han fått sluta sitt anförande, och det är således Hr Gr. o. Landtm., som är skyldig Frih. af Nordin och öfriga ledamöter af f. d. och nuvar. Regering sedan 1812 förklaring öfver sitt eget handlingssätt, hvilket 344 Den 3o April f. ra. gjort det omöjligt för hvar och en att med full öfvertygelse och samvetsgrannhet säga, hvad lif Crusenstolpe menat med det uttryck, han tillåtit sig.
Under en tidpunkt, då hvarje Riksdagsman, ehuru sjelf mer eller mindre kännande den allmänna förlägenhetens tyngd, afsäger sig alla anspråk uppå att sjelf bli und - Den 28 Junii f m; nttj förrän den allmänna rättskänslan blifvit ti 1 ItiedsstälIdj förr än frågan om utvägarne till stadgande af Sedelmyntets värde förevarit; fbir än, om det skulle bli omöjligt att lemna ett billigt afseende åt de äldre Ca pitalägares anspråk, åtminstone de nya rike blifvit ytterligare förvissade att ett lika oblidt öde icke skall d m vederfaras, för hvilket ändamål och för att öfvertyga Nationen om a! 1 varligheten af deras vilja, Rikets Ständer redan borrryckt den h< mlighetssiöja , hvarunder BancoVerket varit höijd och som måste anses såsom hufvudorsak, till alla de kränkningar »f äganderätten, som under de förflutna tiderna ägt rum. Hvad gom, utom myntets obestämda värde, mest medverkar till den gäldbundne fastighetsägarens förlägenhet, bristen på dugliga inteckningslagar, och det ringa hopp man äger att under loppet af denna Riksdag få den na brist afhjelpt det lider Upsala Academié leke utaf. Hvar man Vet att Upsala Acadsime, så utrikes sorn inrikes, kan få upplåna gå mycket penningar, sorn den finnér sig behöfva* Hvarföre skall då, under Ögonblicket af en öfvergångsepok, då både långifvare och läntagare ännu sväfva i ovisshet; då, under vilkor att icke förringa Sedelmyntets värde, Rikets Ständer måste till inproduetiva företag anvisa större delen af sina disponibla tillgångar Upsala Academie framträda och med de Näringsidkare på hvilkas skuldror 19° Den 28 Junti f. nu Statsbördati hvilar, täfla otti lånerätt till de få fyrkar sorn återstå. Det torde sägas: När Ständerna kunna bereda utväg för 4 till 5 millioner , hvad betyda då 50,000?
Detta ordnande verkställdes af Frih. Klingspor, då lian var Riddaihusdirecteur, oell han satte upp dem efter sitt eget lycke för 20 år sedan i den ordning, hvaruti de ännu i dag hänga. Det är således icke mycket maktpåliggande huru hela saken förhåller sig, och den synes icke förtjena att nu föranleda en debatt. Saken tyckes rnig vara af så ringa vigt, att det måhända vore föga riskeradt, om R o. Ad. lill sin Ridd.- direction öfverlät hela omsorgen ang:de vapensköldarnes ordnande. Derom torde ej finnas olika meningar. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Jag kan icke tro, att Frih. Boye, som nu förklarat huru Frih. Klingspor härvid förfor, kan önska sig någon inslruction i detta hänseende. Det lärer vara tillräckligt för Ridd directtn att tillse huruvida något ar att förbättra i delta afseende. Jag tillstyrker derföre att R. o. Ad. mätte lägga motionen till handlingarna, så mycket mera, som hon utgår ifrån den förutsättningen att R. o. Adis nuvar. representationsrätt skall försvinna. Det är försl när delta inträffar, som vi behöfva öfverlägga om sältet huru vi sedan i delta afseende böra förhålla oss. R. o. Ad. beslöt, att den af Hr Munck af Rosenschöld väckta nu föredragna fråga skulle förfalla. Till pröfning företogs BancoUlsk:s den 3 och 4 dennes på bordet lagda utlåt. J\:o 191 öfver en af Hr Rosenblad, väckt motion om rätt till delaktighet i bancostatens enkecassa för Bancodiscontens, lånecontorens samt Tumba bruks tjenstemän och betjente. Hr Rosenblad, Bernh.: Vid riksdagens slut vore det utan allt ändamål att begära återremiss af detta betänkande. Dit är således icke för alt tillvägabringa någonting sådant, som jag nu går alt yttra mig; men det är för att till R. o. Ad:s piot. få förvara historiken af det sätt, hvarpå behandlingen af detta ärende af BancoUtsk. blifvit ledd.
Memorial, angående arfvodes anvisande jemväl under innevarande riksdag för befallningen med de tryckta riksdagshandlingarnas mottagning., vårdande och utdelning. (R. A.) Enligt Rikets Ständers vid 1828, 1829 och 1830 samt påföljande års riksdagar derom fattade beslut och meddelade föreskrifter, hafva till Riksgälds-kontoret öfverlemnats ej mindre alla vid slutet af hvarje riksmöte öfverblifna exemplar utaf Riks-Ståndens under riksdagens lopp tryckta protokoller samt dertill hörande bihang, utan äfven de mellan riksdagarna från trycket utgifna delar utaf samma protokoller jemte andra handlingar, som skulle till Riks-Ståndens ledamöter utdelas, eller i bihanget till protokollerna för en kommande riksdag intagas. För bestyret med alla dessa handlingars mottagning, vårdande och utdelning samt redovisning har också, under hela denna tid, särskildt arfvode blifvit af Rikets Ständer beviljadt och till Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret disposition anvisadt; hvarjemte föreskrifvits att den, som erhöll samma arfvode, vore förpligtad att, utan vidare ersättning, dels vaka deröfver, att då under riksdagarnes mellantider sådana handlingar, som jemväl borde intagas i Bihanget till Riks-Ståndens protokoller, från trycket utgålves, afdrag skedde af det för riksdagsbihanget erforderliga antal exemplar, dels ock mottaga och vid nästföljande riksdags början tillhandahålla och utdela de i sådant ändamål afdragna exemplaren. Det nyssnämnda arfvodet har af Rikets Ständer varit bestämdt till följande belopp, nemligen : iiih. lill «. St. fröt. 1839 $ 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Dand.
Efter förfallo.dagen blifver det under en tid af 3:ne månader pant-egaren öppet lemnadt att antingen panten utlösa, eller det erhållna länet , emot erläggande af den derå upplupne räntan , för en tid af 12 månader, omsätta; skolande, till upplysning för vederbörande låntagare, Kungörelser införas uti Tidningarne Stockholms Dagblad och Dagligt Allehanda, Irenne uti hvarje månad, nemligen så väl den månad, ali hvilken lånen förfalla, Sorn äfven de tvänne nästpåföljande månaderne, med erinran att senast inom Femtonde månaden ilian pantsedlarnés utgilningsdagar sina panter infria eller lånen omsätta, vid påföljd af lösningsrättens förlust. Lånen utgifvas till högst tre fjerdelar af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest; och Bänco-slyrelsen bestämmer i Juni och December månad hvarje år helåningspriset för påföljande halfår. (Som redactionen af §. 176 är något otydlig, har Utskottet ändrat •densamma, på sätt af denne punct inhemlas). 20 Banco-Utshottels Memorial, N:o i83. 8^0. Hvarje halfår före den lid, då belånings-prisen å effecter för en nj låne-period fastställas, skall uppgift meddelas Fullmägtige öfver qvantiteterne af sådane effecter, som å hvar och en Våg utom Slockholm finnas såsom Bankens pant förvarade; hvarefter Fnllmägtige, enligt sig företeende anledningar, bestämma, om inventering, eller besigtning öfver panternes behöriga vårdande bör, genom serskildt utsedt ombud, å flera eller färre Vågar verkställas. Fullmägtige ega derjemte, att så ofta och på det sätt, Fullmägtige finna för lämpligast och lör Bankens säkerhet nödigt, låta anställa inventeringar i Stockholms Jernoch Metall-våg å det derstädes förvarade för Bankens räkning pantsatta jern samt öfrige exportable effecter. (Till §.
Utnämningen måste vara alt anse såsom ett utslag eller en resolution af Konsistorium, på grund af de läflande ansökningarne, och som får gällande kraft, om den ej öfverklagas. — Men då en underrätt afsagt ett utslag, dateras ju detta på den dag det afkunnats, om än det blir sednare jusleradt, när helst det sedan må utskrifvas, före eller sedan det vunnit laga kraft. Samma förhållande måste det böra vara med utnämningen. Jag anser således det förfarande, som, enligt härhos medföljande tvänne utnämningsoch fullmagtshandlingar, praktiseras af Lunds Konsistorium, vara det enda rälta och derföre böra för framtiden anbefallas alla Konsistorierna i riket, hvarom jag härmed föreslår: alt underdånigt förslag må, i sammanhang med de trenne af mig hår ofvan föreslagna punkterna, till Kongl. Majit framställas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 4862. Å. Gudmundsson, från Hallands län. Af Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, alt § 12 uti Kongl. Förordningen den 7 December iSCO mätte erhålla tillägg i den syftning, alt kommunerna sjelfva md höras och besluta om den i sagde förfallningsrum gästgifvare tillkommande rättighet att tilskänka bränvin.
Den 58 November. 345 det ocksä nu skulle komma att svida litet, sä skadar detta icke, synnerligen för dem som motsatte sig den föreslagna förhöjningen i bränvinsskatten; ty om detta förslag gått igenom, hade vi nu haft dessa pengar disponibla. Skulle åter något öfverskott blifva på statsinkomsterne, önskar jag för min del att man deraf måtte taga den million, som jag hoppas blifva beviljad till inköp af ett pansarfartyg. Jag yrkar således bifall till Stats-Utsk:ts förslag, emedan detsamma är lämpligare än att taga penningarue ur Riksgäldskontoret. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag begärde ordet af den anledningen, att då ännu ingen yrkat återremiss af detta Betänk.; och en återremiss anser jag alldeles nödvändig, för att få en reda i de många stridiga uppfattningar, som blifvit meddelade ang:de statsverkets tillgångar. Men medan jag nu har ordet, får jag förklara att jag med glädje och tillfredsställelse lemnat min röst för bifall till det af K. M:s äskade kreditivet, såsom af behofvet verkligen påkalladt, äfven om icke några politiska förvecklingar uppstå. Men deremot har jag icke föreställt mig, att man för betäckandet af denna obetydliga summa skulle nödgas tillgripa ett sådant medel, som att höja allmänna bevillningen, särdeles som R. St:r under hela riksdagen varit särdeles frikostiga med anslag i alla riktningar. Detta beskattningssätt är nemi. för folket det mest tryckande, ty det förutsätter en kontant skatteutgift på en gång af 40 till 50 proc. utöfver den förut under många år vanliga. Det förundrar mig således på det högsta att Stats-Utsk:t valt denna utväg, i stället för att tillse, om man icke på något mindre betungande sätt kunde anskaffa dessa penningar. 1 detta hänseende har också både Gr. Sparre och Frih. Gripenstedt lemnat åtskilliga värderika upplysningar om redan i statskassan befintliga betydliga öfverskott, och jag kan sannerligen icke inse hvarföre icke också Slats-Utsk:t kunnat förskaffa sig dessa upplysningar, om det velat söka några. Frih.
Skall icke den, som vet, att han sjelf och ingen annan skördar frugten till heder eller skam, till ansvar eller belöning af sina åtgärder, mera betänka sig på, hvad han söker befrämja, än den som på visst sätt endast kan anse sig ämnad till machin åt en annan; men som snart måste märka, huru lätt det är för honom att tvärtom göra densamme andre lill machin åt sig, som, antingen han eller den andre är den verkliga machinen, likväl alltid icke passerar föi’ något annat. Man torde skylla äfven mig för den besynnerligheten, som nu verkeligen börjar blifva nymodig, alt vilja vara gammalmodig. Man torde säga, att jag just då är inconseqvent, då jag ej går nog långt tillbaka, utan motsäger det nya systemet, hvilket i sig sjelft ej skall vara annat, än det som infördes i Sverige 1634- Om det än skulle vara fullkomligen detsamma, om Europas, Sveriges och framför allt tidslynnets beskaffenhet skulle kunna medgifva ett återgående till fordna stadganden, så låtom oss just i denna händelse besinna, att den store Statsman, som skref och lät antaga 1634 års så kallade Regeringsform, som dock egenteligen ej var annat än hvad som nu skulle kunna kallas en Instruction för Regeringen, rörande dess arbetssätt, just genom den lade grunden till en Aristokrati, som, ehuru Sverige i yttre hänseende under den såg sin mest lysande period, 324 Ven 37 Maji. ehuru en mängd förträffliga inrikes författningaY sig derifrån härleda, Svenska Folket ändtligen 1680 måste anse för en lycka att få utbytt mot Souverainiteten. Låtoni oss erindra oss att man äfven 1773 sade oss, att det urgamla Svenska Regeringssättet var återfördt, sådant som det varit före 1G80, och alt 1773 års Regeringsform innehöll motsägelser, hvilka icke kunde lösas genom annat än 1789 års SäkerhetsAét, och att det fordrades 30 år, och hela Rikets bringande nära sitt fall, innan denna kunde afskaffas.
Lön behålles uträknad efter 4f R:dr Stats-Utskottets B et änkan elen. 361 till Tunna Spannmål, enligt de vid i8i5 års Riksdag stadgade och oförändrade grunder eller sorn vill säga detsamma, för hvarje 9 R:dr på Stat, får Statens Civila Löntagare l\~ R:dr Contant och i Tunna Spannmål efter Riks-Markegångspriset. På sätt detta hittills blifvit uträknadt nemi. till medeltal af alla a5 Länens sammanlagde Markegång, för det nästföregående året, har denna Riks-Markegång under sednare passerade åren utgjordt som följer: 1816, R:dr 7: 4. 1817» • • • • 99 8: i5. 1818, . • • • 99 8: 25. 1819, . • • • 99 9: 37. 1820, . • • • 99 9: 12. 1821, . • • • 99 7: 11. 1822, . • • • 99 6: — 1823, . • • • 99 6: 18. Medeltalet af denna Summa är R:dr 7: 38. 9. och af de 5, sedan sista Riksdag förflutne år 7: 34- — och de 3 sista åter blott 6: 25. 8. och af de 2 sista 6:9.— Men om Riks-Markegången hade blifvit bestämd efter den uträknings-method, som Höglofl. Stats-Utskottet nu föreslagit, att hädanefter tillämpa eller genom hela Realisations-beloppet utan Kronans samtliga behållne Spannmåls-räntor uti alla länen 36‘a Stats-Utskottets Betänkanden. efter hvarje Läns Markegång, dividera med Tunntalet, eller till det medeltal, som Staten sjelf uppburit för Tunnan öfver hufvud af dess Säd, så hade inedeltalet af Markegångs-priset, för alla 5 åren sedan sista Riksdag, ej varit högre än R:dr 7: 16. 7. af de 3 sista „ 5: 46. Om det af Högh Stats-Utskottet förslagne Minimum af 6
Borde jag det, då du ju derigenom skulle förlora hela förenade styrkan af din Mosters egendom? – Välan då! kom, inbillningssjuke vän! Kan du uppoffra så mycket af din nytta (d. ä. af ditt borgerliga, ock vigtiga, förnuft) – kom! för att söka de skuggor som skrämt dig. Dina bref ha ej mindre förvånat mig, än mitt dig. Hvarifrån tar du alla dessa inbillningar? Jag – ”handtera dig som ett barn och envis”? just då Du öfverhopar mig med ömhet och ädelmod! Må jag aldrig mer höra så mycket vanvett! I hvad ton skref jag dig någonsin till, som berättigar det? Jag sade dig, ungefär, att jag ”ej kunde känslo-dö i din – naturgraf”. Var du deraf mindre fri, att här finna himmelen hos mig? att uppoffra dig åt all din själs bortförelse? Kom tusende gånger! Men begär ej, att jag skall ge dig andra råd än de visaste. – Jag kunde ej föreslå något mot ditt politiska väl. Jag ville ej heller ogynna din favorit-känsla. Detta gjorde min ton i något oviss. Må vara! I alla fall ville jag tala med dig innan sista afgörandet. Jag har en viss delicat sällhets-plan; allt, för att möjligen fästa dig häromkring – mig och Stockholm. – Din Moster kan ej följa dig hit. Lemnar du henne och testamentets anticiperade fördel, hvad förslå då dina sjutusen? till något välbestånd jemförligt med det uppoffrade? Detta var min obegriplighet. Jag – slöt deraf, att du borde blifva i din lyckas nejd. Du skulle (förmodade jag) ej fela, att återropa ditt sentimentala enslighets-lif. – Men jag väntade ej dessa villosyner. Min vän! du bör ej fordra, att jag skall ”tillhöra” dig som en tillhörighet. Epikurs förste lärjunge var hos honom; men gjorde ej af hans själ en – försköning för sin lilla trakt. Finner du hos mig något ljuft, för hvilket du så lätt kan uppoffra allt annat: kom! gerna! All sällhet hos och omkring mig skall tillhöra dig. Afgjordt är, att jag ej kan följa dig.
Departements-Chefen, Stats-Rådet Thyselius föredrog i underdånighet: 47:o. Consistorii i Hernösands Stift underdåniga skrifvelse af den 28 sistlidne Augusti, Åffffåring^{ör hvaruti, sedan Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 9 November 1860, i anledCapellpredining af bristen p§ sökande till den lediga Capellpredikantstjensten i Jörns Församling af Norsjö pastorat, anbefallt Consistorium att, i händelse detta förhållande kunde anses härröra af otillräckliga lönevilkor, söka i behörig ordning bemedla en skälig förbättring af Capellpredikantslönen, Consistorium, med tillkännagifvaride, att de ifrågavarande Capellpredikantstjenst åtföljande löneförmåner, äfven efter tillägg af ett utaf församlingen vid sockenstämma den 20 Januari innevarande år utfäst ytterligare tillskott af 100 Rdr, icke kunna beräknas uppgå till fullt 600 R:dr, hvilket lönebelopp dessutom, i anseende till en mängd församlingsmedlemmars stora fattigdom, aldrig kunde till fullo utbekommas, i underdånighet hemställt, att, då Bih. till It. St. N:o 7 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. berörde lönevilkor voro alldeles otillräckliga att, helst under nuvarande prestbrist, lörmå någon sökande att anmäla sig till erhållande af Capellpredikantstjensten i Jörn, Kongl. Maj:t måtte, i anseende till den vidsträckta församlingens stora behof af själasörjare och dess egen oförmåga att tillförsäkra honom en anständig bergning, i nåder täckas till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om beviljande af ett årligt Statsanslag å 400 R:dr Riksmynt ti l förbättring af ifrågavarande Capellpredikantslön; i sammanhang hvarmed Consistorium i underdånighet gjort framställning om nådigt anvisande af det behöfliga lönefyllnadsbeloppet, intilldess Statsanslag kunde varda af Rikets Ständer beviljadt.