Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades till LagUtsk. Hr Weidenhjelm upläste sedermera en sålydande motion: R. St:s Jnst.-Ombudsm. har i sin berättelse för innevar. år, bland annat anfört, hurusom han bemärkt den menliga inflytelse på lagskipningen, som de högre Domstolarnes alltför knappa aflöning måste utöfva i sä måtto alt, i följd af löevilkoren, Ledaraotskapet i Ofverrätter ej kan utan försakelse emotlagas framför lägre domareplatser eller enskilda befattningar, vid hvilket förhållande det icke heller kunde väntas, att den öfverlägsna förmågan inom domarepersonalen skulle komma på sin (ilats: att det vore detta hinder, som mäste undanrödjas, derest ieke den vigtigaste af ali förbättring i domareväsendet skulle förblifva omöjlig: alt då endast få tjenster inom den juridiska embetsmanua-banan, om ens någon, vore jemngoda med de bättre Domsagorna, och dessa följaktligen företrädesvis söktes, det endast undantagsvis inträffade, alt de större förmågorne stannade på de högre domareplatserna: ali, så länge de bäst begäfvade bland yngre tjenstsökande i domareväg mäste, om ej deras företräde skulle lemnäs utan afseende, framför underlägsna medtäflare befordras omedelbarligen till de fördelaktigaste tjensterne, den oundvikliga följd häraf mäste ega rum att (ill Öfverrätternas ledamöter endast användas de, som icke hade lika anspråk på tidig och fördelaktigare befordran: alt i kostnaden för Öfverrätlernes större aflöning såsom en lockelse för skicklige Sökande, icke finge ligga någon betänklighet: samt alt, om några tusende r:de i Just.-Stalens anslagssumma funnes afskräckande, icke blott all tanke på möjlig förbättring aflägsnade sig, utan en fortgående försämring syntes förestå.” Denna mörka tafla rör:de Rikets Ofverrätters otillräckliga aflöning och deraf inträffade betänkliga vådor, har R. St:s Just.-Ombudsman öppet framlagt lill sina hufvudman?
Vid uppbåd till vapenöfning skall beväringsskyldig tillhöra det vapen eller den korps, inom hvars beväringsområde han vid mönstringseller uppbådstilllället är mantalsskrifven eller har sin vistelse, utan afseende derpå, att han tilläfventyrs förut undergått vapenöfning vid annat regemente eller korps. 460 Expeditions-EIskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 145. § 27. Beväringsmanskapet skall under dess tjenstgöring vara befriadt från alla arbetskornmenderingar af hvad beskaffenhet som helst; sådana arbeten och handräckningar likväl undantagne, som under vapenöfning eller tjenstgöring i krigstid förefalla eller till fältarbeten vanligen räknas. § 28. För att ur beväringsmanskapet bilda tillgång på befälsämnen, bör, på de vilkor och i den ordning, Kongl. Majit eger särskildt föreskrifva, med de beväringsskyldig^ hvilka anses dertiLL lämpliga, öfverenskommelse träffas om den utvidgade eller förlängda tjenstgöringsskyldighet, sorn för nämnde ändamål erfordras. De benämnas Bevärings-Eliter. § 29. Angående Bevärings-eliternas tjenstgöringsskyldighet och entledigande m. m. varder af Kongl. Majit särskildt stadgadt. Bevärings-elit, som af en eller annan orsak upphör att i sådan egenskap tjenst* göra, vare i afseende å beväringspligtens fullgörande att anse lika med den, som icke bland eliterna ingått. § 30. Den, som till deltagande i allmänna Beväringen utskrifven är eller såsom Bevärings-elit är anställd, skall, utan hinder af husbonde eller mästare, om han i tjenst eller lära är antagen, i behörig tid sig till mönstring, vapenöfning eller annan tjenstgöring inställa; men blifver han icke i verklig krigstjenst nyttjad, utan varder från tjenstgöringen hemförlofvad under den tid, städselaftal eller arbetskontrakt omfattar, bör han, för fullgörande af sin förbindelse, ofördröjligen anmäla sig bos husbonden eller mästaren.
Sedan han tillbragt ll / 2 år i ensamt fängelse i en af Pe-ter-Pauls-ffcstningens källare, förvisades han på administrativ väg till stranden af hvita hafvet. I landsflykten var han administrationens enfant terrible. Då underrättelsen om mordet på polischefen, general Miezientzew, köm till denna ödsliga trakt, tillställde de förvisade på Matschtets initiativ allmän illumination, i det de upplyste sina hus och hela gatan med en mängd lanternor. Den lilla stadens innevånare samlades för att beskåda denna underliga syn. Detta tilltag kunde naturligtvis icke blifva ostraffadt. Två af de förvisade, Matschtet ooh Sidoratzky flydde emellertid men häktades i Wologdaguvernementet och skickades, sedan de tillbragt några månader i föngelse, år 1879 till Vest-sibirien. Här förblef Matschtet ända till år 1885, då han efter nioåriga pröfningar i fängelse och förvisning erhöll tillstånd att återkomma till europeiska Ryssland.I Sibirien sysslade han tlitigt med literatur. Där skrefroa flere af hans bästa arbeten, hvilka offentliggjordes i Petersburger och Moskauer-tidskrifter ooh bland dessa arbeten var äfven deo följande novellen. Efter sin återkomst från Sibirien har han valt Moskau till vistelseort och fullständigt egnat sig åt literaturen. Och hao har på kort tid förvärfvat sig ett bekant namn bland de nutida ryska författarne. Wladimir Muranow.Vi segrade! En berättelse från lifvet i Sibirien af Grigorij A / exandrowitach Mat sch tet. (Ofversättning från ryskan af H. Q. Sasiedatelen * har upptäckt en by. Därom fans intet tvifvel, ehuru vi i början alla tviflat derpå och på spe kallat honom » den nye Columbus ». Skatte-uppsyningsmannen, som förstod sig på spritgrader, försäkrade att sasiedatelen helt enkelt hade druckit utöfver det lagstadgade måttet, eller för att begagna vanligt samtalsspråk » tittat för djupt i glaset ».
Midt emot henne sträcker sig Truls i en liggstol och ger illusionen af att läsa i en bok, som hvilar uppslagen på hans mage. Emellan dem, på korgsoffan vid ena ändan af bordet, fröken Clara, äldsta dottern, med babyhatten bredvid sig på soffan, i rödt lif och ljus nedandel, båda armbågarne på bordet och det lilla bleka ansigtet emellan händerna öfver en bok. Och på öfversta trappsteget, med ryggen lutad mot verandatakets stödjepelare unga fröken Ebba, frodig och rödblommig, med sina tindrande gulgrå ögon och sin lilla fina raka näsa under den enormt bredskyggiga stråhatten, dåsande, drömmande och görande ingenting. Det är i sjelfva den timma på dygnet, då solen står lodrätt uppe på himlen. Icke ett ljud inne från huset; blommorna i trädgården hänga med hufvudena och gitta ej ens dofta; luften skimrar hvitt ute öfver kornfältet; och Ringsjön ligger orörlig och matthvit. De fyra menniskorna på fru Hjorts veranda säga icke ett ord, – brodera, läsa, dåsa och drömma, såsom man allena kan göra det, när man sitter i intim samtrefnad och utan sällskapliga pligter, i sin egen krets, ensam med sig och de sina, på en skuggig veranda en brännhet rötmånadsdag, i den timme på dygnet, då solen står lodrätt uppe på himmelen, – middag i högsommar. Så brytes den tunga tystnaden af ett klingande skratt någonstädes långt borta; de fyra vakna upp och rigta sina ögon utåt mot sjön. Derute glider en eka fram; roddaren, i hvita skjortärmar, hvilar på årorna; i aktern sitter en hvitklädd dam under en röd parasoll; ännu en gång klingar skrattet upp till villan och till de fyra, ljudet af en ung kvinnas lifsglädje; så röras årorna, ekan glider vidare, och synen försvinner. Tyst igen; hvilande händer, tankar, sinnen; bara ett som skälfver: luften i middagshettan. Det har skramlat med porslin och knifvar inne i matsalen, och Truls har lyft på ögonen. Fröken Ebba sitter och betraktar honom. Han rör icke en muskel, men han gifver åt sin blick ett humoristiskt sömnigt frågande uttryck.
Så tänk dock icke, att mannen är Så sysslolös som han tecknats här, ' Tänk, att jag dricker i brödrarunden, Att rök och låga står mig ur munden.Ty om Nervänder vi h&amp;lla tal, Som går skjortärmad på f-ödra jorden, Se n han med andakt i närmsta dal Begrafvit pelsen irån kalla Norden; Skål for Nervänder i punsch och vin! — Det ropet höres långt ut på gatan. Han är en djefvul i poesin Och i physiken han är en satan. Stockholm den 20 januari 1833. H. B. Palmctr. Afskedsfesten i Stockholm för den resande finske vttnnen tyekes hafva hållits hemma hos Rabbe Wrede. I albumet föreligger nämligen en med Nioanders prydliga handstil skrifven (af honom säkerligen ock författad) adress » Till brödren Nervänder, i Kongl. Svenska Andra Lifgardet9 Kasern. » Denna adress, egenhändigt undertecknad af: Adolf Iwar Arwidsson, Ludvig Bruun, Fredr. Carbtedt, E. Furnhjelm, John Hasselström, O. H. Mellin, H. B. Palmaer, G. E. Skjöldebrand, G. Svanberg, C. E. WetterhofF, G. Wrede, Yerus [Rabbe Wrede] och Karl Aug. Nicander — allt kända namn från den tidens vetenskapliga, militära och literära kretsar i Stockholm — lyder: Uti vår krets vi hade Dig, broder! alltför kort; Ty knappt du såg oss glade, Förrän du skyndar bort. Du kom från Aurps stränder, Till Arnos längtar du; Vi trycka dina händer Till hjertligt afsked nu. Må njutningar och fröjder Dig följa på ditt tåg Utöfver Alpers höjder Och Oceanens väg! När du ser Tibern flyta Vid månens silfverbloss, Du vill med oss ej by la; Men tänk likväl på oss! Där dig naturen rusar Med tusenfaldig prakt, Och konsten dig förtjusar Med omotständlig makt. Hvart helst du än må blicka, Dig möter skönhet där; Men, bror! Du får ej dricka En sådan punsch som här. Ur Dagens Krönika.
Huruvida orden äro tvetydiga, lemnar jag till hvar och en att sjelf bedöma. De äro följande : ’’Denna Stats Råds-beredning, hvars arbets - ordning, genom ”särskildt Reglementes af Konungen föreskrift ”ves.j åge jemväl, när så nödigt pröfvas, &c:’ Der står temmeligen tydligt, att Konungen äger bestämma arbets-ordningen. Jag bekänner, att jag i Constitutions-Utskottet mycket tvekade att gå in på någon Stats-Råds-beredning , emedan jag ansåg, att, i fall ingen sådan funnes, Stats-Råden skulle yttra sig så mycket utförligare i Conseillen. Men det var en consideration , som jag fann öfverväga alla betänkligheter och som gjorde att jag frångick denna tanka, nemligen att genom inrättandet af en StatsRåds-beredning skulle de Föredragande säkrast sättas ur stånd att möjligen kunna surprenera Stats-Rådets öfriga Ledamöter genom föredragning af vigtiga ärenden, hvarpa de voro alldeles oberedda. Grefve Löwenhjelm Carl Axel: Jagskall inskränka mig till, att yttra den öfvertygelse, det icke någon Stats-Råds-beredning bör i Den 3 December e. m. 20 r Grundlagen nämnas. Jag har sjelf sett. hur liten nytta den kan åstadkomma, utan att nämna den oformlighet den förorsakar i målens behandling. Herr Hjerta'. Jag förenar mig i den åsigt , att man icke bör göra Stats-Råds-beredningen till ConstitutioneT. Jag anser detta så mycket mera olämpligt, som man vill afskaffa en Beredning af ätta skicklige och oväldige män , emedan de icke hinna med göromålen. Att då sätta en Beredning af frenne Stats-Råd i stället , synes mig vara inconsequent handlade Men jag ber om förlåtelse, om jag i detta yttrande synes nog gammalmodig. Jag anser Rikets allmänna ärenders Beredning icke så onyttig , som den nu i allmänhet tros vara. Slutet af io § öfvertygar mig derom.
Län, hvilken derlörutan i fem serskilda puncter föreslagit en lag, angående rättigheten att utöfva Gårdfarihandeln ; samt slutligen Jan Bengtsson från Vester-Norrlands och Olof Carlsson från Östergöthlands Län, m. fl. Hvad således blifvit anfördt har hos Utskotten i gemensamt öfvervägande kommit; och anse Utskotten sig böra upplysa, att enahanda fråga blifvit väckt vid förra Riksdagen, hvaröfver dåvarande Allmänna i o Lagsamt Allm. Bcsv. o. Oec. Vtsh. Bet. N:o 27 Besvärsoch Qeconomie-Utskottet afgifvit utlåtande, (intaget i Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, 8:de Samlingen, 1 Band. p. 335 och följ.) hvilket af Ridd. och Adeln blifvit afslaget, men af de 3:ne Öfrige RiksStånden gilladt; och i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer tili Kongl. Majit afläto underdånig skrifvelse med anhållan, wdet ej mindre Städerne Borås och Ulricehamn än Allmogen i Sju Härader af Elfsborgs Län från längre tid tillbaka förkunnade rättighet att utöfva Gårdfarihandel måtte helt och hållet upphäfvas.’* Efter hvad Utskotten vidare inhemtat, lärer Kongl. Majit ännu icke funnit godt taga denna Rikets Ständers underdåniga anhållan under hufvudsaklig pröfning; dock hafva genom serskilde Kongl. Kungörelser under den 29 November 1826, och 7 Julii 1828 åtskillige ändringar och tillägg blifvit gjorde uti den, angående ifrågavarande handelsfrihet, förut gällande Kongl. Förordning af den 5 Junii 1822. Utskotten anse öfverflödigt att här ingå i undersökning om Gårdfariharidelns upphof och de orsaker, som dertill föranledt, eller i vederläggning af den, visserligen af många delade tankan om de fördelaktiga verkningar, som den skall medfört för den landsorts välmåga och förkof - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet.
Men i fråga om den sak, som jag här behandlar, slutar jag med samma påstående, med hvilket jag började: bland skolungdomen står det mycket sämre till nu än förr. Detta är också denna ungdoms egen uppfattning. D. v. s. de sedliga ynglingarne tänka så; de andra anse förstås, att nutidens upplysning har emanciperat ungdomen från den oriktiga föreställning om »sedlighet och osedlighet», som herskade, när deras fäder och deras lärare gingo i skolan. Sådana tankar får man höra af de unga vid förtroliga samtal med dem. När hr Strindberg i novellen »Dygdens lön» beskrifver gymnasiiungdomen på det sätt, som redan i Nya Dagl. Allehanda-artikeln framkallade min protest, anser nog mången att detta är en skildring af gymnasisterna på hans gymnasiitid, d. v. s. för öfver tjugo år sedan, hvilken förmodan bekräftas af sjelfbiografierna. Häraf drar man den slutsatsen, att det icke kan vara värre nu, än det har varit, hvaraf åter den slutsatsen drages, att man nog ingenting kan göra åt ett förhållande, som är så gammalt, och som kanske alltid har existerat. Jag vill icke besvära mig med att uppvisa oriktigheten af denna den slöa misströstans slutsats, äfven om premisserna vore riktiga, hvilket icke är händelsen. Jag vill icke heller upprepa mina invändningar mot hr Strindbergs teckning af gymnasiiungdomen. Jag vill blott komplettera dem med det tillägget, att när man sjelf umgås med de dåliga subjekterna, så tror man, att alla äro dåliga; detta är en erfarenhet, som har sin tillämpning äfven på en skolgosse och hans uppfattning af kamraterna. Det kan ju också hända, att, när hr S. nu ser tillbaka på sin skoltid, den tiden presenterar sig för honom i samma skick som alla och allting nu för tiden, d. v. s. såsom idel uselhet och dålighet, såsom »svart i svart», emedan han sjelf har fel på ögonen. Jag gick samtidigt med hr S. i skolan och har ett helt annat minne af den. Vi gingo dock icke vid samma läroverk. Jag gick på Stockholms gymnasium och hr S. gick på Stockholms lyceum.
Den, som, med godkännande af hvad Utskottet uti Utlåtandena N:ris 4o och iq3, 9 punkten, litt. a., anfört, anser den föreslagne tillökningen uti Stats-Contoirets personal af i Ledamot, i Notarie, i Canzlist och aine Kammarskrifvare icke böra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, Ne*; Vinner nej, bifalles berörde personal-tillökning, för hvilket ändamål anslås 3,6oo R:dr, att intill nästa Riksdag såsom arfvode utgå, till enahanda belopp för hvardera, med hvad dess vederlikar nu åtnjuta. Voteringen har utvisat 73 ja mot 45 nej, hvarjemte en sedel blifvit casserad; i följd hvaraf det ifrågaställde anslaget för tillökad personal i Kongl. Stats-Contoiret icke blifvit beviljadt. y:de Voteringen. (enligt i2ite punkten.) Först har, i fråga om sjelfva löne-anslaget, följande votering blifvit företagen: Den, som bifaller, att för Kongl. Kammar-Rätten beviljas det af Stals-Utskottet tillstyrkta tillökade aflönings-anslag af 13,075 R:dr 28 sk. 9 rst., med villkor, att tillökningarne endast till nästa Riksdag, såsom arfvoden, utgå, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner nej, är den ifrågaställde aflönings-tillökningen afslagen. Voteringen har utfallit med 74 ja emot 44 ne) oc^ en casserad sedel; hvadan det äskade tillökade löne-anslaget af 13,075 Rdr 28 sk. Q rst. med det i ja-propositiouen intagne villkor blifvit beviljadt. G Förstärkta Stats Utskottets Memorial N:o 33g. Sedermera har, i fråga om pensions-rälten för afgående embelsoch tjenstemän i Kongl. Kammar-Rätten serskild votering blifvit anställd, enligt följande proposition:
InL tulL Utf;tulL 2: — —■ af Ek 120 st. — 24. — •—• 3. 24. — af Bok, Furu eller Gran 120 st, — 6. J. —■ derutöfver till och med 42 verktums längd å de förra och 27 verktums längd å de senare: 3: 16. — af Ek 120 st. — 4°* 8. 32. — af Bok, Furu eller Gran 120 st. — 8. 1. 6. derutöfver etc. oförändradt. Bcvillnings-Utskottels Betänkande. Såsom en uppmuntran åt skogshushållningen i Riket och för att om möjligt bereda ökadt värde åt denna landtmannaprodukt, föreslår Utskottet, att införsels-afgifterna å de serskilda slagen af ved må höjas för Al ved från 16 till 24 sk. famnen för Björkved från 24 lill 36 sk. Bokoch Ekved från 36 sk. till 1 Rdr 6 sk. Granved från 14 till 21 sk. Tall ved från 16 till 24 sk., och för Andra slag från 24 till 36 sk. famnen. Alla ej specificerade, mer eller mindre arbetade, derunder inbegripne ej specificerade Snickareoch Svarfvare-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering, för hvilken rubrik värde-förtullning nu är gällande, så att för hvarje 100 Rdrs varuvärde erlägges 33 Rdr 16 sk. införselstull, men i afseende hvarå Utskottet hemställer, att förtullning efter vigt må antagas och värdet bestämmas till 2 R:dr samt inlörselstullen till 32 sk. skålpundet. Ull.
Punden 2:0 skiljer sig endast deruti från 251 §., alt densamma blifvit uppstäTd, i öfverensstämmelse med det emellan Banco-slyrelsen och Bih. till K. St. Pr. 1840 och 1841, 6 Sami. / 4fd. 5i Haft. 4 22 B anco-Ut skottets Memorial, N:o 178. nuvarande Förvaltaren upprättade contract, till följd hvaraf äfven rättigheten för Fullmäglige alt med någon serskild person träffa öfverenskommelse om vetenskapligt biträde, blifvit borttagen, sedan meddelandet af ett sådant biträde äfven ingått bland Förvaltarens åligganden. Af puncten 3:o, som motsvarar 204 är itsta mom. grundadt på Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets i Memorialet N:o 122 gjorda tillstyrkande; och på de skäl, som i Utskottets af Rikets Ständer bifallna Memorial, N:o 123, blifvit anförde, har den i 254 §• 3 mom. intagna föreskrift om indragning, vid innehafvarens afgång, af vaklmästaretjensten vid Tumba, uteslutits. I öfrigt innehåller mom. 2 af denna punct, med någon redaclionsförändring, endast hvad som är stadgadt uti 254 §• 2 morn., jemnfördt med §. 261 af i835 års Banco-Reglemente. Den fastställde Staten innehåller icke några andra förhöjda utgifter, än dem, Rikets Ständer redan beviljat. H' Puncten 4-'o innehåller i förra delen Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets i Betänkandet N:o 22 gjorda framställning, angående inventering af förråden vid Tumba, och den senare delen motsvarar §. »261. Stockholm den 26 April *84 iv STOCKHOLM, Elmons och Granbergs Tryckeri, 184i. Banco-Utskottets Utlåtande , N:o iyg. i N:o 17g. Ank. till Exp.-Utsk. den i5 Maj i84i> kl. 4 c. m.
Hvar och en vet huru svårt det är att rätta och omgöra ett skifte, huru högst väsendtlig första handläggningen af skiftet är. Ar det icke då gifvet, att det vore en betydlig vinst för alla jordägare, om hvar och en delägare finge tillfälle ali förklara hvilken landtmätare lian ansäge lämplig. Jag vet visserligen att flere, som ifra för skiftesverket i riket, önskade bringa det derhän att en särskild klass landtmätare inrättades med rättighet att verkställa skiften, men genom den af mig föreslagna åtgärden skulle åtminstone vinnas, att man hade mera sannolikhet alt få en redbar landtmätare än nu, då man är tvungen alt hålla tillgodo den som af den skiftessökande föreslås, och som derigenom lätteligen kan blifva mera intresserad för dennes fördelar. Motionen går icke ut på något förslag, som skulle föranleda tidsutdrägt, ulan min afsigt är tvertom att afklippa långvariga prosesser derigenom att, så vidt görligt är, ingen landtmätare finge förordnande att företaga nytt skifte, sora icke förut afslutat dem han tillförne blifvit ålagd att verkställa. Nu deremot förordnas icke en opartisk landltaälare att undersöka förhållandet förr än sedan man blifvit intrasslad i vidlyftiga prosesser. Den oskicklige förrättaren flyttar nu till ett annat län, vidtalar der någon part alt begära honom till skiftesman och fortfar sålunda i oändlighet att skifta, utan att något dermed blifver uträltadt, annat än oändliga prosesser. Jag tror derföre att jag haft skäl att framställa det förslå», motionen innefattar, och anhåller om remiss deraf lill vederbör. Utsk. Frih. Raab: Jag vill visserligen icke upptaga Ståndets tid med afgifvande af ett fullständigt svar på Gr.
«Löjtnant Karlowitsch.» Hon vände sig — han såg — Hedda! Oangenämt öfverraskad, vågade han ej låta märka sig. «Ni är allena?» frågade han. «Ja, och äfven löjtnanten? Är Schalinsky icke med?» «Nej. Han blef kallad på vakt. Men fröken Leonna? Har hon farit på dansen? Var det verkligen hon som åkte bort med er syster?» En ögonblicklig förlägenhet spordes i Heddas drag, men den försvann genast och hon svarade sedan fermt: «Ja visst reste hon bort med syster Marie.» «Och mamsell Hedda? Ni reste icke ni, som kom ut på landet bara för dansens skull?» «Jag uppoffrade gerna detta nöje för att göra er till viljes,» sade hon och räckte honom handen. «Ni syntes ej gilla sällskapet, och dansa får jag nog en annan gång.» Säg sjelf värde läsare, var icke ett sådant yttrande från en flickas läppar, smickrande för en ung mans egenkärlek, och Feodor kunde ej låta bli att tacksamt trycka den mjuka handen i sin. Den tanken att Hedda, den lättsinniga Hedda, för hans skull försakat ett henne så kärt nöje, och Leonna antagit ett, som hon sjelf sagt vara henne ¯ganska likgiltigt¯, gjorde att i ett ögonblick som detta, då hans hjerta svällde af harm öfver gäckad förhoppning — att, säga vi, Hedda syntes honom i långt fördelaktigare dager än någonsin tillförene. Hon vann äfven derigenom, att en viss förlägenhet, en aning om det orätta af hennes beteende, den hon ej kunde dölja, borttog det vanligen fria i hennes väsende, åtminstone för ögonblicket. «Låt mig ställa fram en liten aftonvard, den kan behöfvas,» sade hon återtagande sitt vanliga sätt. «Ty jag har, uppriktigt sagdt, ingen middag ätit i dag. För att undvika att fara med, sade jag mig vara illamående och gick icke ur mitt rum, förrän de voro borta; då lade jag tillsamman något smått som jag trodde kunde smaka löjtnanten och Schalinsky, ty sällskap ger bättre aptit.»
Fru v. Krusenstern (den ryska namnformen), född furstinna Barclay de Tolly, ' är så till vida märklig såsom för närvarande den enda bärarinna af ett furstligt namn, hvilken är förmäld med en nu lefvande svensk ättling, — om det än måste medgifvas, att i Ryssland den furstliga värdigheten näppeligen kan anses stå au niveau med densamma i andra länder. Vi hafva redan omnämnt de enda likartade fallen förut under innevarande århundrade — (Löwenhielm och Blixen-Finecke) — såvida vi ej också skola räkna dit det kortvariga äktenskap — snart upplöst genom skilsmässa — som på 1820-talet förenade en nu länge sedan afliden svensk grefve Posse med den excentriska prinsessan Christine Bonaparte, Luciens dotter och den store Napoleons niéce. I detta samband torde emellertid lämpligast kunna annoteras de likaledes få äktenskapliga förbindelserna THORONSBORG: SALONGEN. IDUNS JULNUMMER i senare tid, där den kvinnliga kontrahenten varit af svensk adlig börd, medan den manlige varit en utländing med furstlig eller hertiglig titel. Af redan antydda skäl förbigå vi emellertid prins Bernadotte och hertigfamiljen d ' Otrante. Det återstår blott att nämna hertiginnorna de Broglie (uttalas Bröj! ), född svensk friherrinna Staél von Holstein, och de Filz-James, född svensk grefvinna Löwenhielm, af hvilka emellertid den förra, den ryktbara » Madame Staéls » dotter, redan länge hvilar vid moderns sida, — samt dessutom prinsessan Albrecht af Solms-Braunfels, född Lavonius. Visserligen är den senares fädernesläkt finsk adel, men familjetraditionerna äro emellertid svenska och prinsessans fader gjorde sin första karriere i vår hufvudstad, dit också efter hans död familjen öfverflyltade och där hennes systrar (fruarna Linder-Ekman och Palme) blifvit gifta, liksom lysning till prinsessans äktenskap ock afkunnades h ä r i Stockholm.