Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonn, 87,000, i Breslau och Halle, ungefärl. 70,000. Königsberg och Greifswald31 äro mindre doterade. Katalogen för Vinterhalfåret 1841–42 upptager för universitetet i Berlin 96 ordinarie och extraordinarie professorer, 46 docenter och 3 lektorer, alltså tillsammans 145 lärare. Af dessa höra till teologiska fakulteten 14, till den juridiska 16, till den medicinska 37, häribland inberäknade föreståndarne för klinikerna, samt 75 till den filosofiska, då till denna äfven föres statsoch kameralvetenskaperna. Utom de nämnda klinik-föreståndarne synes af detta antal ej någon annan, än en ledamot af vetenskapsademien, Grimm, stå utom universitetets stat. Det är för öfrigt kändt, att vid de bättre Tyska universiteterna antalet äfven af löntagande lärare ej är noga bestämdt. Om ett universitet eger någon utmärktare ung man, hvilken det gerna vill behålla, eller om en ny lärare i någon vetenskap anses af nöden, så anslås för dessa ändamål en extraordinarie professors-lön. Dessa äro vanligen mindre än för de ordinarie professorerna. Men alla löner öfverhufvud bero på ackord, så att vilkoren i enskild väg äro stipulerade, förr än den offentliga kallelsen utfärdas. Den nämnda katalogen intimerar 308 serskilda föreläsningar, från 6 till 1 timma i veckan, det sednare blott för offentliga föreläsningar. Härvid bör likväl märkas, att icke alla i katalogen upptagna föreläsningar hållas, utan detta beror af åhöraren. Och i Tyskland gäller sällan, i Berlin väl aldrig, det gamla: tres faciunt collegium. Anmäler sig tillräckligt antal auditorer, så hålles det annonserade privata kollegiet, i annan händelse icke. Ja, det händer väl, att professorn lämpar sig efter åhörarenas önskan och läser öfver ett ämne, som ej finnes upptaget i katalogen. Man säger, att de Tyska professorerne för de publika timmarne spara det sämsta, de för tillfället hafva att erbjuda. Men den Tyska studenten, som vet hvad kollegierna kosta, låter intet tillfälle att få dem gratis gå förloradt, och något slarf vågar man icke bjuda honom uppå.
Sjelfva språket liar således börjat blifva en osanning. Att alla dessa missförhållanden uppkallats af ifrågavarande lagstiftning allena, vill Utskottet visserligen icke påstå; men att denna lagstiftning i högst väsendtlig mån medverkat dertill och att den fortfarande är ett af de förnämsta hindren för ett bättre sakernas skick, torde icke kunna bestridas. Den kunde i viss mån försvaras under förflutna tider, då penningetillgången var ringare än nu och då bristfälligare kommunikationer försvårade varu-omsättningen, synnerligast för landtmannen, hvilken då nödgades vissa tider af året anlita krediten hos minuthandlanden, för att sedan betala med produkterna af sitt jordbruk, ehuru detta förhållande onekligen i viss mån nedtryckte priset på landtmannens varor och gjorde honom beroende af handlanden. De förmåner deremot, som denna lagstiftning numera skulle kunna medföra, äro alltför obetydliga för att kunna komma i jemförelse med de olägenheter, som deraf Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. 9 deraf uppstå. Lagen måste således förändras, — och för att en sådan förändring skall kunna medföra åsyftad verkan, har Utskottet funnit den böra ske på det af Herrar Hierta och Holmqvist anvisade sätt. Dessa motionärers förslag hvilar ock på en rationelt riktig princip, nemligen skilnaden emellan handelsrätt och civilrätt. Denna skilnad, hvilken, lik en griinsllod, genomgår de utländska lagstiftningarne, har hos oss blifvit lemnad nästan utan afseende, och den sammanblandning af dessa begge vidt skilda lagstiftningsämnen, som ännu eger rum i vår iagcodex, har verkat högst menligt så väl för affärsverksamheten, som för öfrige medborgare vid ordnandet af deras angelägenheter och lefnadssätt. Affärslifvet har nemligen behof af en enkelhet i former och en raskhet i lagtillämpning, som ej utan våda kunna utsträckas till alla öfriga rättsförhållanden emellan ett samhälles medlemmar och som derföre i väsendtlig män blifvit i vår lagstiftning • i i • åsidosätta.
Och äfven gamla Margret, som nu gått där och skött om kaptenen och hela hans hus, så att det gått som ett urverk i mer än trettio år, och som kände alla hans ungkarlsvanor lika väl som hon kände verserna i sin psalmbok — hon började tycka, att » kapten » var mer än vanligt tvär och murrig i höst; och värre blef det, ju närmare det led mot jultiden. Men hon förstod nog hvad det var, hon! Det var inte bara det, att höstregnet » satt sig i kaptens ben », och inte heller det, att patron på Starrtorp legat sjuk hela hösten och att häradshöfdingen » legat i Stockholm » för en komité lika länge, så att kaptenen inte fått något » parti » — utan det var allt ändå något annat! Men bevars för att hon skulle låtsa om det — då skulle det väl ha blifvit yttervärre! Nej, då var det bättre, att han fick påstå för hvar morgon, att det inte kunde bli något af rågarna till nästa år, för det blefve de väl ändå inte sämre af! — och säga vid middagsbordet, att soppan var för salt — för det visste hon ändå, att den inte var, så många gånger hade hon lagat den! — och slå handen i bordet, när han skulle ta sin kvällsvardssmörgås och säga, att Margret fick ta veden hvar hon ville nästa år, ty någon ved kunde omöjligt köras hem ur skogen, om det inte blef före. Ahnej, inte var det bara det, inte! Utan kaptenen han gick allt och tänkte på Kurt, brorsonen — » pojken », som han vanligen benämnde honom, när han talade om honom. Men så var det ju inte underligt heller! Gossen var ju inte mer än på nionde året, när han kom till Barbacka, och kaptenen adopterade honom som eget barn, se ' n far och mor gått bort för honom. Och inte var det underligt, att han så mycket fäst sig vid den gossen — för att nu inte tala om hur hon själf, Margret, gjort det, hon, som pysslat om honom som en mor! Ty han hade ju alltid varit en sådan kvick pojke, och så snäll och tillgifven.
Hvad angår räntan å lån emot pant aj jern och andra vågförda effederj samt tackjern, hvilken, jemlikt stadgandena i §§. 177 och 181 af 1835 års Banco-Reglemente, likaledes utgör 4 procent, får Utskottet upplysa, att räntan å berörde lån, som alltifrån 1770 till 1792 utgått med 4 procent, sedermera intill 1830 utgjort allenast 3 procent, men att Rikets sistnämnde år församlade Ständer funnit sig böra åter höja densamma till hvad den förut varit, eller 4 procent, hvilken höjning syntes både lämplig och väl förenlig med dessa låns egentliga ändamål, eller Bruksegarnes och dess förläggares understödjande med erforderligt rörelse-capital under afvagtan på en förmonlig afsättning af vågförda tillverkningar. Härvid torde dessutom böra lagas i betragtande, att, till understöd för jerntillverkningen, är anslaget ett serskildt creditiv emot 3 procents ränta, hvars fortfarande intill nästa Riksdag Utskottet jemväl är sinnadt att hos Rikets Ständer tillstyrka. Ulskottet anser således, åtminstone för närvarande, skäl icke förelinnas till nedsättning af den i åberopade §§. af Banco-Reglementet stadgade räntan af 4 procent.
Här i montren finna vi, bland mycket annat, en gammal ful, något sprucken fiol. Det är den, hvarmed den stora firade sångerskan som barn drog omkring på Smålands marknader för att förtjäna sitt bröd. Hur annorlunda nu mot då och det bör förefalla sångerskan själf som en dröm — men en vacker dröm — om hur den lilla bondflickan blef dragen i en char af goda feer ur mörkret och upp på solberget i bländande ljus och glans. Den lilla spruckna fiolen bör vara sångens drottning en dyrbar skatt. Och här i samma låda se vi en gammal sko, — men ack, så liten. Vet ni, mina damer, hvem den tillhört? Jo, ingen mindre än Taglioni, den tjusande dansösen, inför hvars lilla tåspets den tiden hela det manliga Europa, med kejsare och konungar, rullade sig i stoftet. Så tokiga äro vi lyckligtvis icke nu för tiden. Gå vi öfver till den högra sidan, så finna vi flere ting, som fästa vår uppmärksamhet. Till exempel Emilie Högqvists silfverharnesk, som hon begagnade såsom Orleanska jungfrun och hennes sidenfana. I samma montre syns en gammal ganska illa medfaren muff af hvit broderad sammet. Det är dock en märkvärdig muff — det är Annitas, den intriganta skådespelerskans, i » Debutanten och hennes far », och den har i tiden i samma roll begagnats af dotter, mor och mormor, nämligen af fru Betty Almlöf, af hennes mor fru Pierre Delande samt af dennas moder, fru Svanberg. Det är ju en märkvärdig muff, som varit med nära ett århundrade i samma roll! Efter Elise Hvasser finnas här många minnen. De smycken hon erhöll af Louise Michaeli för instuderandet af Normas roll samt tacksamhetsadresser i mängd. Här se vi också en praktfullt broderad klocksträng, hvilken har sin särskilda lilla historia. Ni veta måhända, mina damer, att den glade konung Carl den X V älskade att omgifva sig med artister och sångare. Det var egentligen ute på B l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af Ulriksdal dessa samkväm höllos och i dem tog äfven den goda drottning Lovisa gärna del.
Jag blir fullkomligt värnlös en kvinna kan fånga mig genom att sträcka ut sin hand Jag håller på att modellera en furstinnas byst. Hon är rik och vacker och hennes man vårdslösar henne Sådana kvinnor som hon ha en obeskriflig makt öfver mig. Hon är fullkomligt fördomsfri, men så nobel och fin. Den man, hon älskar, blir en lycklig man. Jag blir nog hennes offer en dag LOUISE har vändt sig bort; kämpande med sin sinnesrörelse. ERNA. Han är en mästare i att vrida knifven om i ett sår. Man tycker, man vill dö af smärta. Man börjar tro på sin makt att binda honom, trots hans egna försäkringar. Men man binder honom aldrig. Han är hal som en ål. Man må rispa honom så att blod kommer fram man kan ändå inte hålla honom kvar! LOUISE. Har han berättat det der för dig? ERNA. Hvilket? LOUISE. Som du talade om nyss det der om henne som han höll på att modellera? ERNA. Ja. Och jag har skäl att minnas det. Det var efter det, som jag gaf mig. LOUISE. Tror du tror du också att att det var sant det der ERNA. Sant men färglagdt. Han har alltid någon furstinna, som han modellerar. Och han vet att använda henne. Han gör henne till bulvan i sin kvinnojagt. Jag har förstått det sedan. Jag har i minnet gått igenom hans plan steg för steg efteråt är man alltid så klok! Jag kunde ha slitit håret af mig i blygsel öfver att ha låtit öfverrumpla mig. Men det var ingen öfverrumpling. Jag kunde inte annat. Tanken på, att en annan skulle få de smekningar, han nyss gett mig den tanken brände mig som eld. Och jag visste, att han talade sant, att jag måste välja att jag antingen måste bli helt och hållet hans, eller också uppge honom helt och hållet. Det kunde jag inte. Dämpadt och mjukt, med ett tonfall genombäfvadt af lyckliga minnen. Så kom det. LOUISE går fram till henne och lägger sin arm kring hennes lif. Du var lycklig? ERNA lutar sitt hufvud mot hennes axel. Ja. Det var den skönaste tiden i mitt lif. ^Några sekunders tystnad; så rycker hon sig lös.^ Nej, nej! Det är inte sant. Det är en olycka.
Ehuru Stats-Utskottet icke vill bestrida den af ofvanbemälde motionär yttrade åsigt, att inrättandet af den för sagde låne-understöd vid 1815 års riksdag anvisade fond afsåg och uppfyllde ett under dåvarande förhållanden vigtigt och gagneligt ändamål, får Utskottet emellertid erinra att, om äfven vid nyssnämnde tid, under en mera inskränkt tillgång på rörelse-medel, förefanns ett verkligt behof att bereda jordegarne förmånen af dylika understöd, det likväl ingalunda kan antagas, att samma behof numera skulle vara lika känbart, sedan icke allenast penmnge-rörelsen och kredit-väsendet genom det stora antal Banker oeh Hypolheks-föreningar, som l Stats-Utskottets Utlåtande M 288. 7 riket uppstått, erhållit en betydligt större utsträckning, utan ock, genom nya och förbättrade kommunikationer samt ökade tillfällen till afsättning af landets produkter, jordbrukarnes ställning i allmänhet undergått en väsentlig och glädjande förändring, som äfven måste fördelaktigt inverka på deras förmåga att åstadkomma sådana mindre odlings-företag, hvartill understöd hitintills erhållits genom ofvanberörde af Bankens tillgångar anvisade medel. Den omständighet att ifrågavarande låne-fond efter hand blifvit till sitt belopp betydligen förminskad, synes ock utvisa, att behofvet af dylika understöd småningom aftagit; och, enligt hvad Banko-Utskottet uti ofvanåberopade Utlåtande upplyst, utgjorde hela antalet af de vid 1856 års slut utaf denna fond utestående lån endast 100, hvaraf 34 i Hallands län, 31 i Örebro, 17 i Elfsborgs, 6 i Malmöhus, 5 i Skaraborgs, 5 i Christianstads, 1 i Wermlands och 1 i Jemtlands län. Att således denna utlånings-rörelse numera är för det allmänna af föga gagn, tror Utskottet sig kunna antaga; hvarjemte Utskottet får erinra, att från stats-ekonomisk synpunkt den grundsats synes vara fullt riktig, som
Nuj:t i ljäder täelites tore8lä kilretx 8tänder, utt, jemte uuvixunde ut de 8er8llildu unulag ut 63,ooo ti.dr tör gevur8tulrrieutionen, oell ut 5o,000 k:dr töp tä8tnivg8lr^ggnaden vid Larlklaorg oell 8^886l8uttun6e ut den der8tuÖ68 törlugda 1^>onnier-Lorsl8, livillia, etter livud 8tat8-8eer6t6rar6ll anmält, tor innevarande ur oundgängligen ertordrag, oell livurom 86i8llild l^udig ?ro^l08ition llorde till killetx 8tunde,8 8tut8-I7t8liott utlatux, pä 8tut, under 3:dje oell Zpde Hutvud-3?itlarne, utotver de85u 1itlur8 nuvarande un8lag8- 8ummor, nu endu8t upptora töljande tillo^ta ärliga utgitter, nemligen: ^ //rz/vr/c/- 1:0 lill lön ät l?re8ident6il i !<., ig8-Lollegium ^,200: 8umt tor eompletterunde ut nämnde Lollegii 8tut »63^ tunnor 8punmäl under lonerne; 2:0
Med anledning af en utaf Revisorerne år i83o, vid granskningen af Tull-Verkets räkenskaper, gjord erinran, att inköpet af en vid Skeppsbron i Stockholm uppsatt Svängkran medfört en för Tull-Verket främmande utgift, enär samma Inrättning, som, efter hvad upplyst blifvit, icke skall, i anseende till felaktig uppställning, uppfylla det dermed åsyftade ändamål, och i följd deraf sällan begagnas, dessutom, såsom afseende lättnad vid varors lossning ifrån fartygen på land, bort af Skeppsredarne föranstaltas; har väl General-Tull-Styrelsen anfört, att nämnde krans användande vid större, mera svårhandlerliga piecers lossning och lastning medfört nytta för trafiken, och äfven för TullVerket i så måtto, att skyndsamhet vid lossningen derigenom befordrats; men då Rikets Ständer, lika med Revisorerne, finna ifrågavarande utgift *44 Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse JY.-o 100. hafva varit af främmande egenskap för Tull-Verket; få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att för framtiden dylika dispositioner å Tullmedlen icke må ega rum. n:o Yid Post-Verkets räkenskaper för år 1827 hafva Revisorerne anmärkt tvänne extra utgiftsposter, såsom icke tillhörande nämnde Verk, den ena på 90 R:dr 2 sk. Ilarnb.
Om Statsverket derigenom skulle, icke blott mista den behållning af 115,000 r:dr, som det f. n. af poslmedlen påräknar, ulan nödgas dessutom tillsätta ett par hundrade tusen r:dr: så skulle mistningen upgå lill lika belopp, som den årliga gärd af 300,000 r:dr, Ständerna vid sisth riksdag för viss tid åtogo sig, till den Danska fejdens bekostande. Man minnes hvilka svårigheter då mötte, att få denna utskyld lagd på allmänna bevillninuen, och huru man ville bland annat, kasta henne på Banken. Än vidrigare skulle det förefalla R. St, alt öka samma bevillning med någon dylik summa för ett ända mål, hvilket skulle förekomma de flesta, särdeles BondeSt., så likgiltigt, som att, för ett ofta onödigt brefskrifvande, mindska våra ingalunda för högt tilltagna postpenningar. Att bedja Konungen till Ständerna afgifva en propos., hvars afslående man kan förutse, vore lika olämpligt, som att bedja Honom föreslå oförändradt bibehållande af sakernas nuvarande skick. Jag hemställer alltså, att H. R. o. Ad. måtte återremittera betänk., eller ock besluta underd. anhållan det K. M. täcktes låta, genom Poststyrelsen, utreda detta ämne, med tillämpning på Sverige, och om förändringen befinnes fördelagtig, nådig propos. derom till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Till en början önskade jag att någon af Utskms ledamöter, som har biträdt ifrågavar. betänk., behagade uplysa, hvad som menas i Utskms tillstyrkande med ett förändradt system i afseende på postväsendet. Jag har icke trott alt motionernas innehåll gifvit anledn. till förslag af ett förändradt system i afseende på postväsendet, ulan endast i afseende på postportot. Postverket här i landet är inrältadt på annat sätt än i andra länder, och om med ett förändradt system i afseende på postväsendet menas, att postskjutsen borde på annat sätt ordnas, så hade något förslag dertill åtminstone bordt af Utskm för Ständerna framläggas.
Redan då detta ämne första gången i förening med samfalle anmärkningspunkterne emot Styrelsen af Magszinslnrättningen förevar, yttrade jag min öfvertygelse, att på detta rum icke böra upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid att ingå uti en vidlyftig utveckling till försvar af alla de anmärkte åtgärdeme, och förklarade min önskan , delad af öfrige Directionens Ledamöter, att när så fordras fullständigt få rättvisa dem; i förhoppning om den billiga gärd af rättskänsla, att opinionens omdöme skulle känna sig återhållet likasom Lagens intill dess förklaring blifvit gifven. Det är med samma fortfarande tänkesätt, sorn jag i Den 19 September e. m. 175 dag hegardt ordet; det har ej skett för att motivera Ridderskapet och Adeln till förkastande af Utskottets Betänkande, ett beslut likgiltigt i sina följder då irenne Stånd förut redan bifallit det samma och hvilket i öfrigt skulle vara helt och hållet motstridande min önskan, som ej är att undandraga någon af mina enskildta handlingar, som Landshöfding en rättvis undersökning. Men då förevarande anmärkning är af en helt annan och ömtåligare beskaffenhet, än den som drabbat mig gemensamt med Directionens öfriga Ledamöter, så har jag ansett sorn en skyldighet emot detta Stånd, hvaraf jag har den äran vara medlem, att åberopa och framlägga när så påfordras Handlingar till upplysning af det anmärkte förhållandet. Den af mig såsom Landshöfding i Upsala Län till Kongl. Directionen ingifna och godkända redogörelseräkning för Spanneraålsupphandlingen utvisar, att det af Directionen dertill meddelade förskott varit otillräckeligt, och att jag sjelf af egne medel dessutom nödgades förskjuta emellan 3 och 4000 R;drJ för denna summa använd utan enskild nytta t tvenne år för ett allmänt behof, har jag likväl ej yrkat någon ränta; nu ifrågasattes om jag icke bör åläggas räntebetalning för en del af Statens, förskott till berörde upphandling, ehuru Spanremåleo måste uppköpas i ett främmande iand, genom Commissionairer , hvilket naturligtvis fördröjer Capitalets omsättning. *7® Den i g September t. m.
Af ansökningen vidfogade handlingar styrkes, alt Lidén, sora är född den G Mars '1797 och promoverades till Medicine Doktor i Upsala den 15 Juni 1827, förordnades den 23 December 1828 att vara ordinarie Grufve-läkare och Grufvekirurg vid Stora Kopparberget, år 1835 att vara Hytle-kirurg derstädes samt år 1842 att vara läkare vid kurhuset i Borgholm, hvilken tjenst ännu af honom innehafves. äfvensom att han i följd af kroniskt lidande och hjertfel, hvarmed under de 2:ne sistförflulna åren varit förenad en djup sinnesnedstämning, är oförmögen både att sin innehafvande tjenst med erforderlig kraft och uthållighet bestrida, och att med enskild praktik sig befatta Eders Majits Befallningshafvande i Calmar län har, under vitsordande af Lidéns fattigdom, samt att han gjort sig känd såsom särdeles skicklig läkare, äfvensom med åberopande af Lidéns förtjenster om fäderneslandets äldre historia, i hvilket afseende han fordom tagit en verksam del i utarbetandet af ett värdefullt vetenskapligt verk, Diplomatarium Dalecarlicum, i underdånighet förordat den gjorda ansökningen, varande bifall lill densamma jemväl i underdånighet tillstyrkt af Sundhetskollegium, med vitsord att Lidén under sin utöfver 30 år långa tjenstemannabana städse med nit och skicklighet fuilgjorl sina åligganden till det allmännas och enskildas bästa. Med stöd af dessa intyg, och då Lidén såsom Kurhus-läkare icke eger rätt till pension, till hvilkens bestridande kurhusmedlen icke lära lemna tillgång, helst Calmar läns stora utsträckning föranledt dess delande i Irenne särskilda distrikter, hvarigenom läkareoch förvaltnings-kostnader betydligt ökas, tillstyrker jag underdånigst, det täcktes Eders Majit föreslå Rikets Ständer att bevilja Kurhus-läkaren Lidén, vid afskedstagandet, en pension på Allmänna Indragnings-staten af 750 Riksdaler Riksmynt, motsvarande den lön han nu i egenskap af Kurhus-läkare åtnjuter. 45:o. Lån till uppfö-
Se Tullverkets Räkenskaper, om granskning af. — om granskning af allmänna. Konungens nådiga Skrifvelse, I 2. s 167—i73. — om ytterligare Controller i afseende på Bankens. BancoUtskottets Betänkande, VI 2. s 337 — 343, bif. af Adeln, 1X3. s 264, af PresteStåndet, IX 3. Cateclies, om utgifvande af en medborgerlig; Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1276. Utskottens Betänkande, IV 3. s 372 — 374» bif. af PresteStåndet, IX s 666, af r 58 BorgareStåndet, IX s 668, af Adeln, IX s 683, af BondeStåndet, IX s 697. Cavalleriets Beklädnad, om indelade; Motioner, remitt. till Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 4*s 777”— 779, bif. af Adeln, IX s io/jo.atPresteStåndet, IX s 1002, af BorgareStåndet, IX s 1059. — —. om inrättande af Directioner för indelade; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII, s 538—555, återremitt. af Adeln, IX s 3o6, bif, af PresteStSndet, IX s 3io, återrem. af BondeStåndet, IX s 324, af BorgareStåndet, IX s 333. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1173—•
Man stödjer kanske sin förmodan derpå, att då en nedsättning redan af Utskottet ar gjord, kunde en ytterligare afven lill vägabringas. — Men det förhåller sig icke så, ty den redan skedda nedsättning grundar sig derpå, att, då åtskilliga Ledamöter af Utskottet för Kongl. Maj:t uppgåfvo, att hela det af Kongl. Maj:t äskade belopp icke kunde erhållas utan skattebördornas ökande, och Kongl. Maj:t alldeles icke ville förhöja skatterne, tillät Kongl. Maj:t, att blott det aldra nödvändigaste skulle utgå, och att det minst angelägna fick uppskjutas. Beräkningen är således ej på höft uppgjord, utan på framställning af åtskillige Utskottets Ledamöter, då Kongl. Maj:t af faderlig omvårdnad ville söka trygga nationens sjelfbestånd, utan högre skatters uttagande. Vi hafva derföre ej afslagit eller afprutat på hvad först begärdes, utan blott uppskjutit beviljandet, till dess tillgångarne det tillåta. — Uti Herr Hjertås opinion, att Gevärsförråderne äro tillräcklige, kan jag ty värr icke instämma. Sedan Utskottet så utförligt och sakrikt äfhaiidlat detta ämne, skall jag ej vidare 48 H. 6 82 Den i November e. m. ingå uti någon framställning af de olyckliga följder, som kunde uppstå genom brist i förråderne; nödvändigheten af materiellens hållande i ordentligt skick lärer för öfrigt ingen bestrida. Det kan visserligen icke ske utan någon uppoffring, men då Nationen mäste vara ömtålig onx sin sjelfständighet, lära Rikets Ständer ej tveka att anslå hvad som fordras till dess upprätthållande. Jag får således anhålla om proposition till bifall å Utlåtandet, fullkomligt öfvertygad, att Utskottet så noga calculerat hvad som behöfts, att ingen nedsättning deri eller afprutning derpå kan vara möjlig. Friherre Silfverskjöld, Carl: Herr von Vegesach och Herr Hjerta hafva behagat framställa åtskillige anmärkningar i frågan om anslaget för Artillerimateriellens iståndsättande, af hvilka jag till besvarande anhåller få upptaga så många jag kunnat uppfatta.