Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Jemlikt Ståndets förut fattade beslut, företogs nu val af Revisorer med deras Suppleanter för granskning af Stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kon - 258 Pröt.-Utdrag den 21 Mars 1857. -lorets tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos, efter tfotéringä Till deras Suppleanter: Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes lån; Nils Andersson från Wermlands dito; och Samuel Ödman från Upsala dito. Till Revisorer under 1858 års revision' Daniel Danielsson från Jönköpings län; Nils Nilsson Irån Nerikes dito; E. J. Rudberg från Kalmar dito; David Åndersson från Hallands dito; Pehr Eriksson från Wermlands dito; och Magnus Mänsson från Östergöthlands dito. Till deras Suppleanter: Nils Svensson från Blekinge län; Olof Olsson i Olsäterstorp från Wermlands dito; och Anders Jansson från Wermlands dito. Till Revisorer under 1859 års revision: Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län; Olaus Eriksson från Götheborgs dito; Pehr Prot.-Utdrag dm 21 Mars 1857. 357 Pehr Mattsson från Wester-Norrlands län; Anders Pehrsson från Östergöthlands dito; Herman Öbom från Norrbottens dito; och Nils Andersson från Christianstads dito; Till deras Suppleanter: Gustaf Glad från Westerbottens län; Carl Gustaf Cederskog från Östergöthlands dito; och Anders Magnus Andersson från Kalmar dito. Och skulle protokolls-utdrag härom genast expedieras. S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit: N:o 43, angående berättelsers afgifvande om fortgången af de med statsbidrag understödda arbetsföretag; N:o 44, angående förändradt sätt för utbetalningen af de för Statens jernvägs-byggnader anslagna medel; N:o 45, angående förklaring af Kongl. Kungörelsen den 4 7 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar m. m.; Nio 47, angående befrämjande af skogsplantering å de s. k.
Framställningar och utlåtanden, som ifrån Stadsfullmägtige, Sladsnämnd, eller för särskildt ändamål tillsatt Styrelse, till högre myndighet afgifvas, skola genom Magistraten insändas. 43 § 64. Magistraten eger alt hos Stadsfullniägtige, eller, der sådana icke linnas, hos allmänna Rådstugan äfvensom hos Stadsnämnden framställa förslag i alla ämnen, som stadens gemensamma angelägenheter röra. § 65. Magistraten eger, der den så nödigt tinner, att till gemensam öfverläggning kalla Sladsnämnden att med sig sammanträda. 8 66. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIH A N G TILL 01! ®HlKS»B?PÅHaDIBSIS f VID lifto-tima Riksdagen i Stockholm O Aren 1840 och 1841* ambra SAMLINGEN. 1 STOCKHOLM, NORDSTRÖMSKA BOKTRYCKERIET, 1840. V ö rds a m t Memorial, _Lnför Rikets Högloft. Ständer, Hvilka, vid sistförflutna Riksdag, behagade hedra mig med det förtroende, att vara Deras Justitieombudsman, åligger det mig nu, enligt hvad i Regeringsformens 100 §. och Rikets Högloft. Ständers lör detta Embete fastställda Instruktion af den i Mars i83o, 14 §•> föreskrifves, att aflägga en allmän redogörelse angående förvaltningen af det mig förtrodda Ernbetet, samt deruti äfven utreda Lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka Lagarnes och Förfaltningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring. 4 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. Regeringsformen, i dess 96 §., innehåller den allmänna bestämmelse -A för JustitieOmbudsmannens Embetsverksamhet, att lian, såsom Rikets Högloft.
Annorlunda än genom ordentlig omröstning, med slutna sedlar, af Borgerskapets eller af detsamma utsedde Electorer, må Riksdagsfullmägtig icke kallas. Götheborg ege rätt att sända Tre; Städerne af Första Classen : Norrköping, Carls krona, Gelle, och af Andra Classen : Upsala, Malmö, Calmar, Westervik, Westerås, Uddevalla och Wisby hvardera Två, samt alla öfrige Städer, jemte Falu-Bergslag, hvardera En Fullmägtig. Blifver någon Stad je ort hittills ölliga valsätt, deruti likväl ändring knn eget runi, enär antingen någon Stads samtelige valberättigad: Invånare, eller ock en eller flere Classen bland dem hos Konungen anhålla om fastställande af en ny Val-ordning för Staden, oc h K onungen, efter vederbörandes hörande , faner skäl att härtill samtycka. Då valen förrättas af Borgerskapet samfält, och icke af Electorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande till Staden skattar, samt för Falu-Bergslag, efter FjerdepartsGrufvedelarna. Annorlunda än genom ordentlig omröstning, med slutna sedlar, af Constitutions-Tjtskottets betänkanden. 31 till Andra eller Första Classen uppflyttad, njute ock rätt att sända Tvenne Fullmägtige. Alla Städer af de tvänne högsta Classerna vare förbundne att sända minst En Fullmägtig; men af de öfrige kunna Två, högst Tre, der dem så godt synes, förena sig om en Person, hvilken dock måste vara till Riksdagsman vald för en af dessa Städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är etc. Borgerskapet eller af dess utsedda Electorer, må Riksdagsfullmäktig icke kallas. Götheborg ege rätt att sända Tre, Städerne af Forsta och Andra Classerna hvardera Två , samt alla öfrige Städer, äfvensom FaluBergslag, hvardera En fullmägtig.
Då Ling år 1813 anhöll att i hufvudstaden få anlägga ett Gymnastiskt Centralinstitut var han ingalunda angelägen hvarken att verka regellöst eller tillegna sig ett monopol. Sjelf föreslog han ett reglemente, som ålade Föreståndaren en ganska vidsträckt både undervisningsoch redovisnings-skyldighet, jemte tillsyn öfver gymnastikens handhafvande så väl i landsorterne som i hufvudstaden. Några §§ af detta förslag erhöllo nådig stadfästelse den 25 Maj 1814 under det andras sanction uppskjuts, hvilka handlade om substitut eller underlärare, hvilken under Föreståndarens besigtningsrcsor i landsorten eller sjukdomsförfall skulle uppfylla hans åligganden vid Institutet. Sedan Kongl. Majit den I' I September 1816 beslutat att en sådan substitut skulle skyndsamt antagas, stadfästades äfven den '16 April 1817 tvänne §§ i reglementet, hvilka handlade om denne substituts skyldigheter. Lmgs förslag sanktionerades obesedt. Åtminstone har man svårt att annorlunda förklara den omständigheten att, ehuru den § blifvit utmönstrad, som ålade Föreståndaren att göra besigtningsresor i landsorterna, fastställdes dock utan förändring en sednare § i förslaget, hvilken ålade substituten att under dessa resor i hans ställe vid Central-instituteti tjenstgöra. Att detta reglemente, under Lings lifstid föga behöfligt, skulle råka förgätenhet, var icke underligt; Det hade, med undantag af en enda §, aldrig blifvit tryckt. Annu år 1829 var det väl i Högvördige Preste-ståndet icke förgätet, men år 1848 så fullkomligt bortglömt, att det till sin existens var obekant till och med för ledamöter i den Direktion, under hvilken Institutet närmast lydde.
Äfven jag instämmer i Frih. af Nordins åstundan, att det Utsk., tilt hvilket målet remitteras, måtte taga noggran kännedom 0111 de skjutslagar, som från detina tid blifvit utfärdade. Deraf skall Den ig Februari f. m. i85 skull Utsk. visserligeh inse, alt delta orimliga onus, — jag nyttjar detta ord, oaktadt det här blifvit ogilladt, — att detta orimliga onUs, soln nu åligger Svenska jorden, visserligen icke kan anses såsom en grundskatt, men såsom ett besvär, hvilket genom gammal häfd antagit dermed likartad natur. Genom delta förhållande har ifrågavar. åliggande, likasom vara grundskatter, olyckligt inverkat på jordbruket; men intet af de onera, som vidlåda jordbruket, är så lätt alt lyfta derifrån, som skjutsen. Det beror blott på den enkla omständigheten, att den resande betalar hvad hans färd är värdDerefter inkominer man på en annan fråga, huru hög skjutslegEtn bör vara. Deri vill jag icke nu ingå. Det be ror af tids och local-bmsländigheter och kan, inom en ganska kort tidsrymd, förändras; men säkert är, att ingen bör hafva rättighet alt taga en annans hästar, utan att betala hvad deras arbete verkligen är värdt. Jag bestrider visserligen icke den åsigt, som af motionären blifvit framställd, att skjulslegnn för närvar, borde ökas till 32 sk. milen för en häst; men jag bestrider högligen, att denna utväg ensamt må sökas för att komma till det afsedda ändamålet, nemi. alt få skjutsningsbesväret uppbäfvet. Då ruan betraktar detta besvär såsom ett onus, kan denna IjensteskyIdighet såsom ett tvångsåliggande svårligen nog högt uppskattas, hvaremot det frivilliga åtagandet skapar sin egen mätare i penningevärde.
Af Herr Professor Bring. ”Mot det förslag, sorn Höglofliga Lag-Utskottet i förevarande .Betänkande framlagt, måste jag på det kraftigaste mig reservera. Lika villigt jag med Utskottets pluralitet instämmer deruti, att ”andra inskränkningar ej böra i religiöst hänseende tolereras, än de som äro nödiga till före kommande af samhället upplösande oordningar,v lika innerligt är jag öfvertygad derom. Lag-llsUollelt Uttänkande, .\:o 34. 17 derom, att inför en lagstiftande församling aldrig borde framläggas ett lagförslag, hvarigenom, om det antoges, »samhällsupplösande oordningar” skulle .blifva legaliserade. Och till ett sådant mål leder dock, ehuru mot Utskottets afsigt, det här ifrågavarande förslaget. Genom dess antagande skulle nemligen ingenting mindre, än Svenska presterskapets hela ställning i och till församlingen blifva förändrad och såmedelst också sjelfva grundvalarne för hela vår kyrkliga ordning blifva rubbade. Hela vår kyrkliga ordning hvilar på grundsatsen, att Nådemedlens. Ordets och Sakramenternas förvaltning i församlingen är, i kraft af gudomlig instiftelse, åt prediko-embetet anförtrodd, och att det således är detta embetes heliga pligt och rättighet att sörja och ansvara så väl derföre att ordet offentligen blifver rätt lärdt, sorn derföre, att Sakramenterna blifva rätt utdelade.
Vid detta tal blef prinsessan än mera bedröfvad, och grät, så att hennes tårar tillrade ända ned på jorden. Hon sade: »aldrig har du tillgifvit mig af hjertat, då du kan fråga om jag vill gå med dig; ty dig vill jag följa så länge jag lefver i verlden.» Dermed tog hon prins Hatt vid handen, och de drogo bort ifrån salen under den gröna busken. Men det var icke liten ynk att se, när konunga-dottern, med sina tre barn och sin blinde man, skulle söka sig väg genom den villane skogen. När de så vandrat en långan led, kommo de slutligen på en grön stig som lopp fram genom ödemarken. Då frågade prins Hatt: »hjertans allerkäresta! Ser du någonting?» ’Nej’, svarade prinsessan, ’jag ser ingenting, utom allenast skog och gröna träd.’ De gingo så längre fram, och prinsen sporde åter igen: »hjertans allerkäresta! Ser du någonting?» Prinsessan svarade som förut: ’nej, jag ser alls intet, utom bara den gröna skogen.’ Ändteligen frågade prinsen tredje resan: »hjertans allerkäresta! Ser du ännu ingenting?» Konunga-dottern svarade: ’jo,’ mig tyckes jag ser ett stort hus, och dess tak glänser som det vore af koppar.’ Prinsen återtog: »då äro vi framme vid min äldsta systers gård. Nu skall du gå in, helsa ifrån mig, och bedja att hon tager vår äldsta son, och fostrar honom tills han blir vuxen. Men sjelf får jag icke komma under hennes tak, icke heller får du låta henne gå hit till mig; ty då månde vi för alltid åtskiljas.» Ja, konunga-dottern gjorde efter sin mans tillsägelse, hon gick in i gården och framförde sitt ärende, ehuru det sved henne i hjertat när hon skulle lemna sin lilla son. Derefter skildes hon ifrån sin svär-syster, med stor vänskap å begge sidor. Men huru gerna prinsens syster ock ville träffa sin broder, dristade konunga-dottern likväl icke bryta emot sin mans förbud, och tillstädja hennes begäran.
kände intet om det förflutna och den döda, och Det befanns vara — som redan författarens namn detta kom oss att med endast dessa få ord vidgaf anledning misstänka — en af dessa moderna röra ett ömt och vemodsfullt minne. franska faser i deshabille, starkt bemängda med » Ja, godnatt, godnatt! » Nina nickade vänligt befängdt skrattretande upptåg och en obestidlig och återvände långsamt till verandan, medan esprit, men kemiskt renade från allt pryderi, vi, hennes båda gäster, aflägsnade oss. Då vi ja, den enklaste blygsamhet, Vi kunna tyvärr veko om hörnet, skymtade jag henne tankfull ej rekommendera produkten den goda familstående på sin trappa, utan att gifva akt på våra jepubliken. sista afskedsviftningar. Konturerna af hennes Utförandet var ock ojämnt - ätarkt ansträngdt vackra, behagliga gestalt aftecknade sig skarpt som sällskapet nu är genom samtidigt uppträ- mot aftonluften, och, sådan hon stod där, föredande på tvänne scener (Vasaoch Arenateaföll hon mig som en gripande bild af ensamhetern), hade sekundakrafterna allt för långt fått ten. Mitt hjärta ömmade af den djupaste medframrycka. Två roller gjordes dock briljant, det känsla för henne, och jag kände mig nästan fremåste erkännas: fröken Borgströms vidlyftiga unga stad att ila tillbaka till henne. Men i detsamma fru Léonie och hr V. Lundbergs torrolige Briguet. trädde hennes mans resliga gestalt ut på veranHade bl ott uppgiften varit något grand mervärdig! dan, och, innan de båda af buskagen doldes för mina blickar, såg jag honom gå fram till henne. » Bollhusteatern » i » Gamla Stockholm » på den — Å, hon var ju i själfva verket icke ensam! nu pågående utställningen — se där den senaste Det var jag, den kvarlämnade af en snart utdöd originella nyheten från hufvudstadens teatergeneration, som var ensam, och det var därför värld! Invigningen försiggick forliden vecka efter jag hade en sådan benägenhet att tro, att andra ett ålderdomligt tidsenligt program: först ett idyläfven kände sig så.
Enligt denna grundlags föreskrift, kunna intet grunderna till Bewillningcn fastställas, förr än summan, som genom Bewillning bör utgöras, blifwik af Riksens Ständer bestämd, och dä Staten intet ännu är reglerad, anser jag Bewillnings - grundernas granskande wara för tidigt att nu under bfwerläggning företaga, samt emot Constitutionen stridande, och är Let säledes i afseende pä de andragna Gxund - Lagenställen ostridigt, att Staten bör l hela stn widd först wara reglerad och därnäst kommer i ordningen akt stadga Bewillnings - summaa till sitt bestämda belopp, samt sedermera men ej förr äligger det Utskottet att uppgifva grunderna, samt gä i författning om ett Förslags upprättande till Bewillnings - summans förde - Den 10 October. 40Z5 delande och utgörande, och slutligen ankommer det pä Riksens StänderS kienn att gilla eller förkasta de fkreflagne grunderna och fördelningen af Dcivillningcn. Dä Grundlagen sä tydcligcn föreskrifwit hwad man bör iagttaga. förswinna alla andra möjligtwis uppkommande Constderationer af Riksdagens förlän» gande med mera, och som det wore wädeligt att göra afsteg ifrän wär nyss antagne Regerings-form, sä fär jag för närwarande wbrdsammcligen tillstyrka inställa»» det af all öfwerläggning uti delta ämne, och att ben Intet mätte företagas förr än uti den i Grundlagen fbrefkrifne ordning.
Motionerna gå endast ut på att Landsten icke skall hafva rättighet, att af hvilken anledning sorn helst, t. ex. i anseende till förment vanvördnad eller ohörsamhet eller något det obetydligaste förseende, omedelbart suspendera sina embetsbroder, och alt sätta alla Landtstats-embetsmänneri ur verksamhet, utan skyldighet att ens efteråt anmäla suspensions-åtgärdcn hos högre myndighet, för alt der få den gillad eller uphäfven. Ja! Landsten må till och med inrymmas denna rätt att suspendera, äfven för de händelser, som finnas uptagna i den nya Instruktm, men hvartill spår icke finnes i den gamla, blott han tillika hade det åliggande, att omedelbarligen anmäla suspensionen och underställa den IlofR:ns eller KammarRms pröfning. Ulsk. har dock gått vida längre än Hr Akerman, hvilken varit nog försigtig i sitt exempel, att icke lemna den i gamla Instruktm medgifna suspensionsrätt vidare utsträckning än för det fall då tjensteman begått brott. Utsk. deremot har sagt, att den gamla Instruktm lemnade suspensionsrätt icke allenast för underordnades brott, utan äfven för alla deras möjliga slags förseelser. I detta afseende anhåller jag få erinra, att Instruktm oförtydbart utmärker, att frågan der icke är om andra förbrytelser, än då någon af de upräknade tjenslemännen sätter K. M:ts tjenst tillbaka och »genom sin vårdslöshet någon afsaknad förorsakar»; och att med denna afsaknad menas hvad man kallar balans, visar sig deraf, att här icke är nämnd någon annan domstol, inför hvilken anmälan om suspensionen bör ske, än KammarRevisionen, under hvilken några andra tjensteförseelser icke sortera. Man har sagt, att Landshme äro så öfverbopade med göromål, att numerären af målen hos vissa LänsStyrelser torde öfver - 142 Den 4 April e. m. stiga samtliga Collmas; detta må vara sannt, men hvem är det som drar tungan häraf?
Mandag den 26 Mars kl.; 5 företagas, och bägge Walen pä en gang för sig gä pä det satt, at ä hwarje Sedel särssilt urmärktes sex Personer sä» som ksvisoler öfwer förstnämde z:ne Werk, och L:ne säsom Revisorer öfwer Krigsförwaltningen. Grefwe ve la 6aröie förmälte sig ej hafina något ar erindra hwarken emot Walen eller Sarret, sa mycket mer, som han derwid fann ett medel at, med förkortande af lid, kunna förrätta bägge Walen; men hemställde, om det ginge anat anställa det förstnämnde Walet, cknnan de andre Standen antagit InztrvÄionen för StatsLancovch Riksgälds kevisorerne. Herr Landtmarffalken tilkännagaf,det han denna aston ssulle träffa de andra Riks-Ständens Talemän, och hemställde om ej, i händelse han af dem erhölle den underrättelse, at de öfrige Ständen antagir Instluckioncn, Ridderffapers och Adelns ival kunde, såsom redan wore föreflagir, aga rum och i widrigt fall upssjutas. Bifölls. Uplästes och kades pä bordet följande Handlingar: Wördsamt ^lemona!. Jfrän Högloft. Nidderssapet och Adeln har til Stats-Utstottet bliswir remitteracit et af Herr LsrlLton hos Högloft. Nidderssapet och Adeln .den Den S4 Mars. 1267 dm 12 nästl. Februarii upläst Memorial, sä lydan» de: 'Det ar sa billigt förswara sina qerningar, at "jag, med full förtröstan kil Högloft Ridderstapers "och Adelns rättwisa, wagar anföra en händelse, "besynnerlig, men fullkomligen rättfärdigande Full"mägtiges i Riksgälds-Lontoil-i-r acgärd i det omtvistade befordringsmål, hwarom Herrar Kevidv"ror sä wäl 1805 som 1807 widlöftigt lemnat Högloft.
Sugen marc tillåtet, att ifrån betti, font tift Sltföbagen från fauböorterna aitlätibt, utom IjttSBonbcnä fof odj mintte, tiff frtgätjenjt märfma något tjenftefjjeu. 9ltfSbag8sS3cffut 1858. is §• 3. 9Web utöfning af ben t 9tegering§sgrormcnS 62 od) 64 §§ Öp förmarabe vatt, ^afrtjc 2Si pröfmat StatStnerfetS Bepof, cd) bertotb för innetuaranbe od) följanbe år, intill befi ut) Statsreglering mibtagcr, Beftämt -£jufmub (UtrtfcS departementet) tift . „ „ 479,200: — *yjet&e A;mftuu&:Xitelu. (SanbtförfwarSsdepartemcntct) tiCt „ „ 8,686,900: — $emte Ajmfttm&sXttcin. (©jöförfnjarSsdepartementet) tilt „ „ 5,241,550: — ©jette A&ufumfcXttein* ((Stoifsdepartementet) titt „ „ 2,167,500: — ©junfce ^uftuu&sXttelu. (5'tnanS ♦ „ „ l,117,940: — Summa 9t:mt 9t:br 25,508,500: — Stitt Betäcfaube af benna utgiftSfumma fjafmc Söt för Äongl. Statskontoret anttnfat: 16 9tffäbag§5S3ef(ut 1858. ©tatämcrfetö SDrbinarte Qnfomfter Slant Sl:br 8,196,800: — ©tatätoerfetS (Sxtra orbtnarte elfer Semtdningö^ofomfter: Sudtnebcl 9,500,000: — ©aht
På grund äf innehållet i denna punkt af ifrågavarande promemoria, tillika med den uppfattning deraf Kommitén här ofvan i underdånighet uttalat, torde den till vapenöfning uttagna styrkan böra benämnas och utgöra Arméns och Flottans förstärkning, och återstoden af det appro berade manskapet tillhöra Reserven, som, ehuru i fredstid befriad från vapenöfning, skall vara förpligtad, att, i händelse af uppbåd, inställa sig vid depöterna för att inträda i aktiv tjenst göring. Ehuru Eders Kongl. Majit, enligt hvad uti denna punkt af vederbörande promemoria blifvit för Kommitén tillkännagifvet, för närvarande icke är betänkt på att till de årliga vapenöfningarne inkalla mer än 4 0,000 man ur hvar och en af de två klas ser, som för året skola öfvas, hvilken styrka Kommitén, till följd deraf, äfven antagit såsom grund för sina beräkningar öfver den besparing, som genom en sådan åtgärd skulle uppkomma, ligger det i sakens natur, att detta antal bör kunna af Eders Kongl. Majit äfven annorlunda bestämmas samt efter nådigt bepröfvande och olika tidsförhållanden förändras. Till följd häraf och då det jemväl lärer för Kommitén vara ett åliggande att, innan den öfvergår till frågan om sättet för uttagning till vapenöfning inom de särskilda mönstrings-distrikten, afgifva förslag till fördelning af det antal, som Eders Kongl.
Samtidigt sjöng fru S. visserligen Siebel och Tellsgosse, men snart nog fetmade hon ifr&amp;n dessa roler och mognade till deras mammor eller tanter, Martha och Hedvig. Anna i Vermländingarne, spelad med sådan lycka på 50- och 60-t * let, blef 1879 till sist svärmor Lisa, arrendatorskan Jenny oldfrun Margareta, Cherubin Marcellina, pagen amman o. s. v. Men allt med bibehållen vigör — utmärkt karakteriseringstalang, gemytlighet och komisk styrka, på senaste tiden också en aristokratisk finess, som förr saknades (t. ex. i Regementets dotter). Som vis-sångerska har varit och är fm S. ypperlig. En sann lutning är att åhöra hennes » pojkvisor », det må nu vara Geyers » Sliparpojke », Pacii soldateller Lindblads skjuts * pojke, ja, t. o. m. prof. Nybloms älskvärda » Grindpojke ». Särdeles Lindblads mästerliga visa blef i fm S: s mun ett helt litet situations-måleri med friska tallskogar, guppande rapphöna, traskande Grålle, ljudliga pisksmällar och en liten knubbig rosenkindad tjufpojke till körsven med klingande rop, som eka långt in i skogens dunkla grönska. Men — jag kommer nu tillhaka till mitt sjunde bud — att kunna så illusoriskt framställa sådana ungdomssprittande känslor, när man snart har sina modiga sextio år på nacken, det är ju uppenbar stöld och tjufveri från ungdomsgudinnans arsenal. H. S. B. Hittills har jag nu endast att från den glada, den goda glada sångens vänner tillropa fru Strandberg hennes svågers: Tack för god vakt! Och tillönskande Sveriges Dejazet en glad och glad, fridsäll lifvets afton kan jag ej bättre sluta, än lem-nande ordet till en skald, som sjöng till en sångare, begge hennes hjerta nära och kära: » Lef glad, lef lycklig på din ära Och p&amp; din inre harmoni! Men då du sjöng i dar, i unga FÖr oss, och ljuft som ingen ann,
Det är i öfrigt en, så att säga, rabulist-tendeus, som genomgår samma Betänk.; och Utsk:t har ovilkorligen, vid nedskrilvandet af detsamma, varit intaget af en viss försmak för denna tendens. På sätt jag vill ådagalägga, uppenbarar detta sig ovilkorligen uti motiveringen. Utsk:t säger nemi.: »Ett sådant stadgande synes vara mindre ändamålsenligt, »helst icke lärer vara möjligt för befälet, att, när soldaten begär »tillåtelse att ingå äktenskap, kunna förutsäga eller veta om detta »äktenskap skall blifva lyckosamt eller icke»; jag får tillstå, att om man kände den trollkonsten, att kunna förutsäga detta, så skulle sannerligen många äktenskap blifva oafslutade. Vidare fortfar Utsk:t: »Enär detta stadgande således endast föranleder till besvär »och kostnader samt till lindet kännande af de fri och rättigheter, »hvilka soldaten, såsom myndig samhällsmedlem, böra tillkomma, »torde det under nuv:de tidsförhållanden, då man i alla riktningar »söker lossa på de band, som kunna kännas tryckande, ingalunda »vara öfverensstämmande hvarken med billighetens eller rättvisans »foidringar att vilja i krigslagstiftningen bibehålla ett stadgande, »hvarigenom soldaten beröfvas den åt alla andra Svenska medbor»gare förunnade rättigheten att efter eget val och bestämmande »träda i gifte». Jag hemställer, huruvida det bör ådraga soldaten någon »kostnad» att gå till sin kompanieller sqvadronschef och säga honom, att han önskar gifta sig. Det öfverklagade »besväret» lärer väl icke heller kunna blifva så särdeles stort. Ytterligare får 18'i Deti 9 Jnni e. m jag förklara, att om Utsk:t verkligen gjort till sin upgift att »lossa på alla de band», som kunna kännas tryckande för en eller annan individ, så har sannerligen Utsk:t öfvertaga lösningen af ett problem, som hittills i alla tider varit olöst. Jag har ännu icke hört, att det finnes någon pligt, som icke för någon vid något tillfälle varit tryckande. Från dessa motiver, hvars hallt en hvar kan bedöma, öfvergår jag till hufvudsaken.