Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta anslag har egenskap af förslags-anslag och till följd deraf möjligen uppkommande brist deri skall af andra statsmedel ersättas, inverkar visserligen anslagets beräknande under behofvet icke någon egentlig svårighet vid denna gren af administrationen; men då icke allenast ordningen fordrar, att förslags-anslagen utföras till de belopp, hvartill de utgifter, som med dem skola bestridas, kunna efter sannolik beräkning antagas komma att uppgå, utan ock en afvikelse från ett sådant förfaringssätt kan föranleda till flera olägenheter vid uppgörande af statsregleringen, finnér jag mig böra i underdånighet iöreslå, att Eders Maj:t täcktes af Rikets Ständer äska att ifrågavarande förslags-anslag varder från dess nuvarande belopp 770,000 R:dr förhöjdt till 900,000 R:dr banko eller 1,350,000 R:dr R:mt, hvartill fångvårds-ulgifterne, enligt ett ungefärligt medeltal, kunna anses hafva under de tre sednast förflutna åren uppgått. Beträffande åter det särskilda anslag 4,000 R:dr banko af 7:de hufvudtitelns anslag till reparationer å Kronans hus i landsorterne, som Fångvårds-Styrelsen hittills fått använda till underhåll af länsoch kronohäkten, så förekommer, att sedan Rikets Ständers sednast församlade Revisorer framställt anmärkning emot sättet för redovisningen af detta anslag, och Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar, i anledning deraf hörd, underdånigst upplyst att nämnde anslag, hvilket från och med år 1843 af Styrelsen disponerats, icke något år funnits för ändamålet tillräckligt, utan att kostnaden för ifrågavarande fängelsers underhåll från och med nyssnämnde år till och med år 1854 i medeltal uppgått till 6,062 R:dr 27 sk. banko årligen, samt det öfverskjutande beloppet hvarje år måst påföras fångvårds-anslaget, har Eders Maj:t i nådigt bref den 15 sistlidne Mars anbefallt
Då barnen ännu voro små, hade jag ofta varit der; vi voro jemnåriga, de och jag. Men under hela den tid jag varit från orten hade jag icke hört talas om Per Assarson, endast ibland sett hans namn i någon tidning. Nu vaknade minnena. Men det var icke hans lif jag tänkte på, utan ett annat, som ingen talade om: hans hustrus. Hon syntes aldrig ute, umgicks ej, och man kom öfver hufvud taget sällan ihåg att hon fans till. Den stärkta näsduken påminde mig om henne. Hon var af gammal bondeslägt och uppfostrad på gammaldags vis, vid bibel, spinnrock och väfstol. Med henne hade Per vid 23 års ålder gift sig till förmögenhet, och hon var några år äldre än han, hvilket ofta är fallet bland allmogen. Per blef hennes gud, men hon tillbad honom i tysthet, och hennes dyrkan var arbete, – frivilligt, träget arbete. Jag har sällan träffat någon så ordknapp som hon, men hon var aldrig ovänlig, syntes endast så upptagen af hvad hon hade för händer. Jag tror icke att hon hade en tanke för annat än hushållet och sin man. Hon var mer än hans tjensteande: hon tycktes vara hans förkroppsligade vilja. Ett ord af honom verkade afgörande som en befallning. Men det fans icke skymt af kryperi i hennes sätt. Det var icke undergifvenhet, icke offervillighet, ingenting af dessa fraser, som finnas till för de förfinade klasserna. Detta har intet motstycke utan hos halfutvecklade naturmenniskor, och språket eger icke något ord derför. Det är en egendomlighet, som man får se hos mer än en bondhustru, och som här endast uppträdde mer utpreglad. Alla hennes naturliga instinkter och själsförmögenheter voro vända åt ett håll: att vara nyttig. Och medelpunkten för allt var mannen, – »far», som hon kallade honom. Hela huset blef genompyrdt af denna uppfattning, den meddelade sig åt barnen, den smittade tjenstfolket. Han talade sällan med henne om sina planer för framtiden, men hvad som skulle göras i dag och i morgon hade hon alltid reda på. Och hon glömde aldrig något.
Hntluio intill nästo lliksdri^, dä livovjo sevskild liäAii llovdo nndoiställos Ilikots 8tändovs jrlötiimA, samt Xonnl. Mnj:t» Aononl Xädizt <ii, enli>iv-lZvos os doll 9 Xovomllev 184-0, om dott:» Xikets 8täl>dovs soslnt lomnot vodevkovrrndo do! till llellöii^ oltoi vättolso; 8i> ln>svo Mjg«d« undovdäniMl onsdkninHov oni dvlik löno-lolliättlin» til! Xon»l. No^:t inkommit, nemligen: ti än XvikoIlOldon i OvoAvnnds ^ostovot os Xnsolo 8tili, Dd /7d5i,-////od; liäll X) idollovdon i lovläso nostovot :>s sommo still, sal osten L. o/ dddcnsDio'- ii äil X^vkoliovdoil i Oidoä hustomt ot llovnösrmds 8tili, Xvosten
Då det i följd häraf år nödvän digt för betydligt utvidgade theoretiska kunskaper, år det af ån mera vigt att dessa, blifva väl fortsatta i pra ctiskt hänseende. Grunden till ail practisk roed delning och tjenstutöfning ligger deruti, att mart alltid framgår uti regelmässighet, liksom det vöre ingen tid, ingen kraft att förlora, för att inom kortåste tiden utföra det båsta möjliga. Då detta aldrig kan åstadkommas utan genom öfning, må Ridder skåpet och Adeln benäget ursäkta att jag framlägger följande proposition. Arméen årligen öfvad, sä till troupp som befäl, genom Compagniemöten, Befälsmöten, Regementsmöten och som oftast sammandragne Läget, kan skatta sig lycklig att härtill /iga en fond i Passevolance-niedlen närs 200,000 R:dr årligen, och genom hvilken den sättes således i ett högst tjenstbar! tillstånd. Flottorne äga in gen ting till detta ändamål och jag frågar vål _ i farans stund, i krigets, utbrott åt hvem anförtros dyra försvarsvapens framförande i striden talrika besättningars bevarande till hälsa och lif djerfva företags utförande till hvem säger jag jo till ett befäl som kanske ej på 10 år, ja ån flera år, aldrig plöjt vågorna hvad kan vål då af dem fordras annat ån försigtighet och svaga företag; om detta Dan 3 Martti, befäl det oaktadt skulle bibehålla nog kunskap al förra liders erfarenhet, för att ej bortsätta den honom dyra anförtrodda egendom.
Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Juni 1866, kl. 10 f. m. Memoriali anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å lullbevillningen får artikeln kokoch bergsalt. Sedan, beträffande oraffineradt kokoch bergsalt, som nu är åsatt 10 öres införselstull per kubikfot, Bevillnirigs-Utskottet i sitt Betänkande JVs 8, angående tullbevillningen, för nämnda artikel tillstyrkt tullfrihet vid införsel, samt Bidderskapet och Adeln, äfvensom Borgareoch Bonde-Stånden numera i Utskottets berörda hemställan instämt, men Preste-Ståndet beslutat, att nuvarande tullbestämmelser å artikeln Salt skola bibehållas oförändrade, får Utskottet inbjuda sistnämnda Stånd att biträda de öfrigas beslut; men, om denna inbjudning icke antages, lärer frågan om tullbehandlingen af sagda artikel böra afgöras genom omröstning efter en så lydande proposition: Den, som biträder Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden godkända tillstyrkande, att oraffineradt kokoch bergsalt må få tullfritt till riket införas, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles den för ifrågavarande artikel nu gällande tull, 10 öre per kubikfot. Stockholm den 6 Juni 1866. Bih. lill tl. St. 5 Sami. 1 Afd. 15 Haft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1866. Bcvillnings-Ulskotlcts Betänkande N:o SO. I N:o 20. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Juni 1886, kl. 1 e. m. Betänkande, anqående beräkningen af tullmedlen, postmedlen, slämpelpappersafgiften och bränvinsbrännings-medlen.
Utskottets deruti gjorda hemställan blifvit bifallen med de förändringar, att i stället för orden: »emellan Uddevalla och Wenersborg», införts orden: »från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla», samt att summorna 2,060,000 R:dr och 1,370,000 R:dr, utbytts emot summorna 4,860,000 R:dr och 3,240,000 R:dr. Med afslag å denna inbjudning förklarade Preste-Ståndet sig vidhålla sitt i frågan fattade beslut och lade protokolls-utdraget lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnda Utlåtanden: M 123, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Häradshöfdingebostället Hvetlanda, Thomasoch Kullagården i Ostra härad af Jönköpings län, dels enskild motionärs derom gjorda framställning; JVs 124, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å kronoparken Relin Tall på Öland; JS1 125, i anledning af väckt motion, angående närmare bestämmelser i af seende å sättet för erhållande af skatterätt å krono-nybyggen; M 126, i anledning af väckt motion, angående frånträdande af Kronans rätt till återlösen af de s. k. Trippiska hemmanen i Halland; och 127, i anledning af väckt motion om ändring af § 2 morn. 3 i Kongl. Kungörelsen den 1! Maj 1855, angående grunderna och sättet för markegängsprisens bestämmande. Prot.-Utdrag den 4 Juli 1863. 443 Från Vallett. Borgare-Ståndet.
Lag-Utskottet har dock härjämte öfwerwägak, akt, emedan efwan äbcropade i H. i 4 Cap. Jorda Balken ehuru icke genom lagens egen obestämdhet, dock genom ofwannämnda i bruk komna talesätt, enligt hwit» ket denna rättigheten i jorden, men ej dcn andra, sätt namn af jord ägande rätt, kommit att blifwa otydlig, och mängen, som för längre lid tillbaka pä god tro köpt frälse-ränta ester tidens da warande pris, skulle märkeligcn blifwa lidande, onr för dä försummad lagfart, klander hädanefter skulle anställas af Bördemän, med påstående att fä den för samma pris, som köpebrefwet utwisade; det således wore med billighet öfwerensstämmande, att, i afseende pä förre ränleköp, bördelösen ej mä gälla. Pa nu anförda grunder får U:skottet, utom hwad ofwanföre om förpantnings»: är tillstyrkt, word» sammeligen foresta en lagförklaring af följande innehåll : i:o Rättighet till Frälseränta kan , närden frän fkattemannarälten ar skild, likasom dä samma rättigheter äro förenade, af en hwar genom laga fäng förwärfwas. 2:0 Köp, skifte och gäswa af frälseränta, hwilka hädanefter ske, böra anses svin annan afhandling om jord, och derföre enligt 2 §. i Cap. JordaBalken jämförd med r §. 4 Cap. samma Balk samt Kongl. Förordningen den ig Junii igoo, uprättas med twäggemanna witlne och the wilkor cheri utsättas, hwara samina köp, skifte eller gäswa sig grundar, och sedan lagsöljas ä den ort der jorden ligger genom upbud ä allmänna HäradS-Ting. Dm -r December. r?77 Hwilket alt, jämts nsgra Ledamöters särffilda meningar Riksens Högloft. Sländers ompröfwande vördsammeligen underställes. Stockholm den 27 Ns, wember 1809» Pä Högloft.
Posses förlag, hafva ådragit oss en ut - Den 29 November f. m. 459 gift af 473 milhr och beröfvat Statsverket derjemte, för all framtid, en inkomst af 6 milhr i grundskatt, hvaremot, om penningar uplånas, jernvägarne visserligen hafva under samma tid kostat 314 milhr, men man har då icke blott dem, utan äfven grundskatterna i behåll. Om man nu drager 314 milhr från 473 milhr, så upkommer en summa af 159 milhr, hvilken utgör den ökade utgift, som skulle drabba Svenska folket, om det, för jernvägars anskaffande, antoge Gr. Posses finansförslag, i st. f. att uplåna penningar och amortera skulden. Och dessutom blefve det i evärdliga tider en brist i Statsinkomsterna af 6 milhr, hvilken brist måste fyllas genom annan beskattning. Slutligen ber jag att få vidröra en omständighet, hvilken jemväl torde böra tagas i betraktande och noga öfvervägas af dem, som möjligen skulle finna sig hugade, att, på det af Gr. Posse föreslagna sättet, befria sig från grundskatterna; och denna omständighet är, att i och med detsamma jorden befrias från grundskatterna, ökas dess värde med det belopp, som motsvarar det kapital, hvarå grundskatten utgör ränta, hvilket åter har till. följd, att den bevillning, som genom taxering åsättes jorden, ökas ucL således kommer att drabba samma jordegare hårdare än förut. Följaktligen skulle jordegarne snarare förlora än vinna på den ifrågasatta förändringen, och den gifna förlusten för Svenska Staten vore, att den för evärdliga tider blefve i mistning af sina 6 milhr grundskatter. Jag är visserligen öfvertygad, att StatsUtsk., utan någon ledning af denna min utredning af frågan, skulle hafva kommit till samma resultat som jag, men då jag erfarit, att man på några håll fästat en viss vigt vid Gr. Posses förslag, har jag ansett mig icke böra underlåta att i min mån söka bevisa, att förslaget icke skulle lända fäderneslandet till någon verklig nytta. Hr Sandströmer, Anders Peter: Såsom motiv till sitt förslag har Hr Gr.
Man bör först afgöra, huru mycket man vill gifva till inköp af nya höcker, för alt sedan pä grund deraf kunna pröfva, huru många personer, som kunna behöfvas, sä väl för ordnande af de gamla samlingarne, som de genom det nya anslaget tillkomne böckerne. Sä fattige mätte vi ej vara, att om vi hafva råd alt inköpa böcker, vi icke skulle hafva råd alt anslå några hundrade r:dr, som erfordras för att sätta böckerna i ordning, så att de må kunna begagnas af allmänheten, och icke utgöra endast ett dödt capital. Hr Prytz: Då min motion, å hvilken jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. anser mig äga rätt alt begära remiss, icke innefattar en direct begäran om ett högre anslag, än det af StatsUtsk. nu tillstyrkta; men, i händelse frågan derom nu afgjordes och bifölls, sådant, skulle möjligen föranleda dertill, att StatsUtsk. icke ansåge sig höra tillstyrka samma anslags förökande, och således den af mig föreslagna vice bibliothekarietjensten, i brist af anslag, icke kunde föreslås till uppförande pä stat: sä anser jag nödvändigt att begära uppskof med afgörande af förevarande punkt, pä det att, om några tillgångar utöfver detta anslag icke finnas, en minskning af summan lill böckers inköp, motsvarande den ifrågaställa vice hibliothekarielönen, må kunna af StatsUtsk. föreslås. Frih. Hamilton har redan tillräckligt utvecklat skälen för angelägenheten af tjenslcmannapersonalens inom det K. Bi bli ot heket förökande, och jag vill endast tillägga, att, hvad jag nu haft äran föreslå i afseende på frågans behandling, redan är beslutadt af Presteoch BondeStm. Jag förnyar alltså min begäran om uppskof med algörandct af ansiagsbeloppet till böckers inköp, till dess min motion i StatsUtsk. undergått granskning och behandling. 4 H. 9 66 Den 6 November f. m. Fril). Palmstjerna: Hufvudsakligen är jag fiirckommen af Gr. Lagerbjelke i hvad jag ämnade yttra. Det är nemi. klart, alt Ijenslcmannapersonalens vid det K.
Då StatsUtsk. tillstyrkt icke obetydliga tillökningar uti de af K. M. äskade löneanslagen, får jag hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle anse det här såsom ett minimum föreslagna lönebeloppet af 2,000 Rdr kunna vara tillräckligt. Det är visserligen sannt, att jemförelsen emellan Häradsskrifvarens och Kronofogdens löner utfaller till den sednares fördel, men man bör dock ihågkomma, att Kronofogden är upbördsman samt att det är vanligt, att en sådan erhåller större lön än andra med honom jemförliga tjenstemän. Jag anhåller om bifall tilt punkten. Peri 23 September e. m. 355 Hr Prytz: Jag skulle tro, att det här föreslagna minimum af 2,000 lldr tillika är ett maximum. Jag vet icke, huru detta belopp skall kunna förhöjas, och på denna grund har jag framställt mitt förslag. Hr Nordenfelt: Jag ber alt få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, att delta minimum ganska lätt kan öfverskridas för de Häradskrifvare, sorn hafva goda boställen och sköta dem väl. Gr. Sparre: Till den af Hr Nordenfelt gjorda erinran får jag för min del foga den anmärkn., att då K. M., vid pröfningen af tjenstemännens behof af löneförbättring, för en hel klass of dem föreslagit hvad K. M. ansett lämpligt, så är det i sanning en grannlaga sak för representationen att komma och säga, att lönerna äro för ringa. Hvad nu särskildt Häradsskrifvarne beträffar, så måste jag bekänna, att för personer, som bo på landet och till en del der hafva boställen, synes mig en lön af 2,000 Rdr icke vara någon obetydlighet. Att i löneväg jemföra Häradsskrifvarne med Kronofogdarne torde icke vara lämpligt, af det enkla skäl, att alla tjenstemän inom embetsmanna-hierarkien icke kunna vara lika aflönade. Utom det att Kronofogden har en ganska betydlig upbörd, har han en ganska stor tjenstemanna-verksambet, och det är förmodligen med afseende härå, som K.
Det nu upplästa belänt, ådagalägger fullkomligt det kända förhållandet, alt R. o. Ad. öfver frågan sig icke utlåtit. Det måste således vid detta tillfälle inträffa, alt R. o. Ad. ingår i pröfning af sjelfva ämnet, hvilket uraktläts vid pröfningen af BancoUtsk:s betänk. I anledning deraf anhåller jag alt få tillkänr? nagifva, det jag, i motsats till min yttrade öfvertygelse, då detta ämne första gången förevar, af BancoUtskts nyssnämnde betänk, blifvit upplyst derom, att frågan om myntenhetens bestämmande är ett lagstiftningsärpne, sorn af båda Statsmagterna bör afgöras. Det orediga begrepp, som jag haft om skrot och korn, föranledde den åsigt, jag då yttrade, att detta vore ett ämne, som berodde ensamt af Konungens beslut, och aft R. St. endast ägde att deri framställa sin önskan. Denna mening har jag nu på grund af de skäl, BancoUtsk. framställt, frångått, och jag instämmer i den tanke, Utsk. yttrat, samt skulle önska, att äfven R. o. Ad, måtte omfatta samma öfvertygelse. Den öfvertygelse, att så borde vara, har äfven blifvit yttrad af en bland Konungens rådgifvare, som vid ett föregående tillfälle bär uppstått och offentligt förklarat sin önskan, att ämnet måtte kunna så behandlas; men lika med mig var denne värde ledamot af den tanke, att ämnet berodde ensamt af Konungamagten. Efter den upplysning, som jag tror, att BancoUtskrs betänk, i detta ämne åstadkommer, skulle jag önska, att denne ledamot liksom jag kunde frångå denna mening. Jag tillstyrker, att R. o. Ad:s beslut må blifva i öfverensstämmelse med BondeSt:s. Frih. Cederström, Jac.: BanqoUtsk:s nu föredragna betänk, företer egenheter af ett särskildt slag bland den mängd oformligheter, historien om detta ämnes behandling utvisar.
Jag tror derföre att ett anslag af så ringa belopp att det icke skulle lemna medel till bekostande af 5 å 6 arfvoden (hvartdera för tvänue terminers föreläsningar om året beräknadt till 3,000 Riksdaler), skulle på ett alltför ofullkomligt sätt uppfylla ändamålet; och då utöfver det belopp, som^för dessa arfvoden erfordrades, omkring 10,000 Riksdaler äro af behofvet påkallade för de tillfälliga föreläsningar, som fortfarande börtie hållas i de till allmän bildning hörande ämnen, samt, på sätt jag här nedan skall söka ådagalägga, omkring 1,000 Riksdaler af det återstående anslaget torde böra anslås för behandlingen af ett synnerligen vigtigt läroämne, Rättsmedicinen, hvilket alldeles icke läses vid, våra universiteter, får jag vördsamt föreslå, ätt Rikets Ständer måtte, för instundande statsregleringsperiod, anvisa 30,000 Riksdaler Riksmynt, för att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, användas dels till årliga arfvoden åt lärare, som företrädesvis i rättsoch statsvetenskapliga ämnen, i hufvudstaden hålla en sammanhängande följd af föredrag, dels ock till bekostande derstädes af offentliga föreläsningar i ämnen, tillhörande allmän bildning. Då jag här ansett ett belopp af omkring 10,000 Riksdaler vara erforderligt ensamt för tillfälliga föredrag, får jag nämna att det under de förflutna 2:ne åren, då sådana föredrag hållits, ofta visat sig att föreläsarne måst för åskådningsmateriel m. m. underkasta sig kostnader som öfverstiga hela det dem tilldelade arfvodet, hvarföre detta arfvode synes böra förhöjas. Det är emellertid icke allenast det ringa honorariet, som nu så ofta gjort, skicklige personer tveksamme i fråga om antagandet af det hedrande förtroendet att föreläsa för Stockholms allmänhet; dertill har ännu långt mera den omständighet bidragit, att vetenskapliga föredrag i allmänhet kräfva långvariga studier Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 299 och förberedande arbeten, hvilka icke mången underkastar sig för ett tillfälligt uppdrag.
Ett sådant uppsåt eger man nemligen icke att förutsätta, och då således förfalskarens blotta föregifvande att dokumentets förändring skett af nyck eller misstag, alltid måste bereda honom strafffrihet, synes lagstiftaren hafva föga skäl att göra till skyldighet för domaren att forska efter ett uppsåt, som icke uppenbarat sig i yttre handling, och att låta straffbarhelen blifva ensamt beroende af en härom framlockad bekännelse; helst det af motsatta åsigtens anhängare åberopade förhållandet, att den förfalskade handlingen möjligen kan mot förfalskarens vilja lalla i en annan persons händer, som sedermera i god tro, eller åtminstone utan vetskap om förfalskningen, begagnar sig deraf till skada för tredje man, ingalunda lärer rättsenligt kunna hafva något inflytande på förfalskarens brottslighet eller mera än eljest göra honom inför lagen redo skyldig för det uppsåt han med handlingens förändrande haft. Men hvad i detta hänseende gäller om alla enskilda handlingar och jemväl om sådana offentliga, sorn blifvit till viss person utfärdade och härigenom öfvergått till dennes egendom, kan deremot icke gälla om de urkundliga offentliga handlingarne. Enär de tillhöra staten och för all framtid äro ämnade till ett bruk, som icke af förfalskaren beror, har redan genom sjelfva förfalskningen brottet blifvit å gerningsmannens sida så fullbordadt, att från den tillfälliga omständigheten att skadligt bruk deraf ej sedermera sker någon giltig grund icke kan hemtas till straff - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 59. 55 frihet eller ens till nedsättning i bestraffningen såsom Lag-beredningens förslag innehåller. Hvad åter angår mynt och sedel-förfalskning eller förfalskning af mått, vigt och hvarjehanda allmänna stämplar, så, ehuru hrottet i dessa fall, likasom vid förfalskning af enskilda handlingar, icke kan anses fullbordadt innan bruk af det förfalskade skett, påkallar dock, efter hvad förut är nämndt, den större vådligheten af dylika brott, alt äfven anskaffandet af medlen flortill af lagen bestraffas i samma mån, som hrottet derigenom närmar sig till sin fullbordan; och i denna del förefinnes ej heller någon väsentlig skiljaktighet emellan de särskilda förslagen.
Såsom Förvaltningen af Sjö-ärendene erinrat, kunna de likväl i framtiden, om Kongl. Maj:t så behagar förordna, komma att användas för detta föremål; och Kongl. Maj:ts höga rätt att så disponera dem, lärer väl böra blifva oförkränkt. Icke eller kunna dessa boställen hafva förlorat sin egenskap af indelning för en korps, genom det nådiga förklarandet, att, såsom orden lyda i Kongl. Majrts nådiga bref af den 27 Juli 1841, »till undvikande af en onödig omväg det må vara så väl Väre Befallningshafvande som arrendatorerne af ifrågavarande boställshemman tillåtet att arrende-beloppen vid flottans station i Carlskrona inbetala», hvilken Kongl. Maj:ts, till enkelhet vid förvaltningen och för de betalandes beqvämlighet syftande nådiga tillåtelse föranledt, att arrendena uti räkenskaperna för flottans station i Carlskrona upptagas. Den enkelhet i räkenskaperna, som uppgifves vara med den nu föreslagna indragningen åsyftad, är ock genom denna Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse i sjelfva verket vunnen. Den ifrågasatta operationen, att indraga boställena till statsverket och ersätta arrendebeloppet med ett kontant anslag, är deremot stridig mot det uppgifna ändamålet; ty vinsten deraf blifver ingen annan, än att arrendebeloppen först skola från Blekinge och Kalmar län uppsändas till Statskontoret, men från Statskontoret aflemna!) till flottans kassa i Carlskrona. Ostridigt hade det varit Kongl. Maj:ts höga rätt att till arfvoden för Kompaui-cheferne vid flottan använda hela arreudebeloppet; och har äfven någon mindre del deraf blifvit besparad, sä skulle ett deraf hemtadt skäl för påståendet, att boställenas indelningsnatur upphört, vara det mest oväntade och besynnerliga.