Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den inredning, som nu är i fråga, erfordras således dels för att kunna såväl i våningar som i byggnadens öfriga lägenheter bereda lämplig plats åt de särskilda samlingar, som i museum skola intagas, dels ock för att på ett fullständigt och systematiskt sätt kunna ordna dessa samlingar. Komiterades förslag, af hvilket Rikets Ständer tagit noggrann kännedom, innehåller en detaljerad beskrifning, ej mindre angående beskaffenheten af hvarje lägenhets inredning jemte målning och ornering, än ock rörande samlingarnes anordning. Deraf inheir.tas bland annat, ali första våningen (bottenvåningen) är afsedd dels för de historiska sam/ingarne samt myntkabinettet, dels ock för de lill dem hörande nödiga arbetsoch tjenslerum
Jag tror ock lika med Grefve Spens, att en återremiss lill Serskilta Utskottet ej skulle leda till något resultat, ty Utskottet är troligen ej i tillfälle, att på den korta tid af Riksdagen, som nu synes återstå, utarbeta och till RiksStånden inkomma med ett annorlunda beskaffadt förslag, än som redan är aflemnadt. Jag anser derföre den enda utvägen vara, att, jemte öfverlemnande till Kongl. Maj:t af Utskottets project, Riksens Ständer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo, att Kongl. Maj:t täcktes förordna en Committé, hvilken med de hjelpemedel ifrågavarande förslag jemte de handlingar, Utskottet för sammanfattandet deraf begagnat, kunna aflemna, sättes i tillfälle att utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet, hvilket vid nästkommande Riksdag borxle till Riksens Ständers granskning framläggas, och hvarvid Kongl. Maj:t tillika, om så godt synes, kunde aflåta Nådig proposition om ändringar i de delar af Grundlagarne, hvilka i anledning af sådane förslag komme att äga rum. Herr RothliebCarl Fredric: Jag ärnar ej tala om mitt nit, min värma för Fäderneslandets väl; ej heller om vådan af att, genom framställningar här, kasta medborgare i förvillelse. Jag vill blott hafva den äran förklara, att jag förenar mig uti Herr Grefve Spens Den 27 Maji. 557 Spens’s och Herr Munck af Rosenscliöldfs yttrande, att serskildta Utskottets ifrågavarande Betänkande bör öfverlemnas till K:gl. Maj:t, för att sedermera lända den Committé till upplysning och ledning, som får sig uppdragit, att utarbeta förslag till en förbättrad CollegialStyrelse, och förenklad arbetsmethode inom Collegierne, med flere Verk: att remittera det, antingen belt och hållit, eller till en del, till ConslitutionsUtskottet, på sätt Friherre Boije hemställt, är stridande mot de former, som vid frågor om ändring i-Grundlagarna, äro föreskrifna.
Samma talare, jemte ett par andra före honom och en efter honom, hafva fästat sig vid det olämpliga af en Komités nedsättande; ja, en talare har gått så långt, att han ansett det en Komité skulle kompromettera R. St:r. Jag vågar vara af en annan tanke, och anser att det är en pligt för lt. St,:r, att så mycket på dem beror befordra en nyttig och nödig reform. Den värde ledamoten har jemväl ansett, att en Komité skulle på en gång vara omöjlig och orimlig. Jag för min del tror att ingenting är omöjligt, så framt man med allvar vill saken, och att orimligheten egentligen ligger i de missbruk, som Komitén skulle hafva att rätta och förekomma. Man har här anfört exempel på flere Komitéer, hvilka icke upfyllt det med dem afsedda ändamål. Jag tror likväl att om en Komité utses af Regeringen, oell väljes bland sakkunnige män, bör man icke hysa någon alltför stor farhåga, att denna Komité icke komme att upfylla sin bestämmelse. En talare har äfven yttrat, att det skulle vara svårt att få reda på presterskapets inkomster, itliy att någon pastor vore skyldig att upgifva sina löneförmåner. Jag hade emellertid trott, att hvarje pastor, lika väl, som hvarje annan medborgare vore skyldig att till TaxeringsKomitén upgifva sina inkomster; men om detta icke låter sig göra, har man alltid den utvägen att infordra upgift på pastoratets inkomster, der icke löne-konventioner finnas; ty der sådana finnas, har man på förhand saken klar. Jag kan för min del icke betrakta denna fråga annat än som en röst från nationen. Denna röst har vid flera tillfällen gifvit sig tillkänna vid denna Riksdag af icke mindre än 13 motionärer i 18 motioner, och dessa motionärer från olika delar af Riket. Ekon.- Utsk. har användt en berömvärd omsorg på att sammanföra innehållet af dessa motioner, och med ledning deraf upgjort ett förslag, som om det också i en eller annan del kan vara mindre fullständigt, dock öfverlemnar åt den blifvande Komitén att göra det fullständigare.
Leende vände sig ynglingen från detta vilda lif utåt den lugna fjordens genomskinliga vatten, i hvilket en mängd båtar med sina master aftecknade sig, under det kölen sakta vaggades af en mild vind. Öfver denna scen lyste månen stor, klar och ren. Och hvilken tafla af frid var icke detta i motsats till den föregående nattens och morgonens! Jemförelsen trängde sig på den unge sjömannen, der han nu stod, tänkande på döda och sårade kamrater, medan han, som sjelf också känt kulorna hvina omkring sig, alldeles sluppit undan. Varmt och trofast såg hans öga upp till den höga makt, på hvilken han nu och i alla skiften litade. En känsla af ödmjukhet, väl förenlig med hans stolta ande, smög sig öfver honom. Om blott icke menskligt öga sett honom, skulle han hafva velat knäböja på stranden. ”Men för att knäböja ’ inför Gud”, tänkte Paul, ”måste man antingen vara alldeles ensam eller också i stort sällskap, såsom i morse.” Sucken och knäfallet skedde dock i hjertat. Och nu med sinnet fritt och uppfyldt af glänsande framtidsbilder, framför allt med den blifvande befälhafvaren, hvilken minsann icke skulle likna fars vanliga kaptener, gick han raskt hemåt, gnolande på en liten glad visstump3. Huru outransakligt är dock ej det spelet, hvaruti menniskorna utgöra schakpjeserna och verlden det stora schakbrädet! Aldrig ana vi när eller hvar ett redan gjordt och glömdt drag kan, så att säga, lefva upp igen eller hvar och när det med ett dödens signalement kan helsa oss från flydda tider. År 1853 i slutet af april – således fyratiofem år efter den natt, då det samtal egde rum, hvilket kom den unge skeppsgossen att med så mycken resignation afstå från sina drömmar om stickerten och epåletterna – besökte mig en dag hemma i min boning i Stockholm en ung slägting, som med ett eget småleende öfverlemnade mig en bundt gulnade papper. ”Hvad är det här, min kära brorsson?” ”Se efter – se blott! Jag erhöll det nyss inne i en snusbod, der jag köpte cigarrer.
LagUlskolttis Utlåtande N:o 153. 33 Emot de serskilde yttranden Vtskottet afgifvit Öfver Justitice-Ombudsmannens anmälanden och förslag äro följande anmärkningar framställde ; Vid första punkten: af Herr Hjerta och J. J. Rutberg-, att, i stället för förslag till en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om fånglistors inrättande, Utskottet hellre i detta ämne, såsom hörande till allmänna Criminal-Lagstiftningen, bordt till Rikets Ständers antagande och Kongl. Maj:ts sanction föreslå en Författning om skyldighet lill fullständiga fånglistors aflemnande; i hvilket afseende Herr Hjerta ansett Utskottets förslag böra erhålla den lydelse: att Rikets Ständer för sin del be slutit, att vederbörlige förteckningar o. s. v.; samt hemställt, om icke befallning derom kunde på ett kraftigare sätt ingå uti 17 §. af Justitioe-Ombudsmans-Instructionen J vid fjerde punkten: a) af Herr Hjerta: att, i afseende på rättigheten till klagomåls anförande, Grundlagarne äro tillräckligt bestämda, för att trygga en hvar inom Krigs-Ståndet, att i fredstjenstgöring i högsta instance ega till Domare Högste Domstolen, hvilken icke är bunden af 14 LagUtskottets Utlåtande N:o 153. någon Krigslagarnes föreskrift, som icke öfverensstämmer med Allmänna Lagen; och vore således säkraste skyddet för individen, äfven inom Krigs-Ståndet, att söka i högsta Domaremagtens kraft, oberoende och rättvisa. Men om en sådan Skrifvelse, som Utskottet i denna punkt föreslagit, skulle beslutas, syntes densamma böra afse icke allenast ifrågavarande händelse, utan alla de fall, der Krigslagame kunna stå i strid med Gundlagarne; äfvensom deri borde anhållas, att Kongl. Majtt nu genast täcktes, gemensamt roed llikets Ständer, afgöra och bestämma, hvilka personer och befattningar skola anses till KrigsStaten hörande; samt b) af J.
Hon hetyga.de ocksd., att det var deras r&amp;a niirgk.ngenllet, som truagit henne att if nyo anlligga mmsclriikten - hvilken ~msti~udighet, emot son1 vi veta, utgjorde en af de viktigaste nu1~la.gelsepnnlcternt1 11enn e. Dot iir 1nii.rlcviirdigt att se dell sjiilsstorlmt, sinnessty~: ka och Irlokhet llon liigger i dagen under forhoren, hvillras egentligs syfte tyckes ha varit att trassln in heme rned spetshxndiga fi: Agor for ntt sedan slcriimma henno att r6ja innehdlet i f de nppenbnrelser, 11011 meddelat siu herre och lconung, I det gamla tornet kunna vi se en af dessa npprol; i.~nde scener fi: nmfor oss. ' Den forsiggiir i det nedre tornrummet, ett rum med fyra meter tjoclrn mnrar, genom hvilkas skottspringor en otillriiclt lig och dyster clager intr&amp;nger. Ett vaclrert gotiskt hvalf afslutar det. uppit, och en prBlrtig gotislc kalnin reser sig till hoger om ingdngen. HBr sntto domarne, mor.lra och ot.illgkq&amp;a. DBr Cau.cltou, bispen af Beauvais, som svurit llennes uncterghg, dar skattmtistaren vid d h e n i Rouen och nbboteu nf Jumibge salnt slla de nndra, af Englends i3fverlnizlrt Iropta eller slcr8mda. Nu oppi~ar sig dorren, genoin hvilken rBa knelctar 1i11~xffa det redan dodsdomda offret. Den stora fastan iir iane, och fhngen m&amp;ste darfor infinna sig fastande.
R;dr 32 sk., synes utgöra blott en uppoch afföring, hvilken, afräknad, lemnar ett återstående belopp af 15,130 R:dr 38 sk. 10 r:st. — 139 Utgående balansen i 1844 års kapitalconto öfverensstämmer icke med den ingående Balansen i 1845 år$ kapitalconto; differensen är visserligen genast uti ingående balansens conto från den motstående inbalanserade behållningen afförd, hvarigenom så mycket mindre belopp kapitalräkningen påförts; men då hvarje conto, som börjar med balans från det föregående året, egentligen är en fortsättning af det föregående årets enahanda conto, synes ordningen fordra, att hvad det föregående året utbalanseras, äfven på samma conto inbalanseras, och att den rättelse, som vid dess ingående balans kan finnas nödvändig att verkställa, äfven derstädes blifver synlig. Ingående balansens conto åter är endast en framställning af kapitalets tillgångar och skulder vid hvarje års början, i enlighet med hvad utgående balansens conto för ett föregående år upptager, och torde icke böra användas till omföringar och rättelser, som inverka på andra conti i hufvudboken. Olikheter emellan båda årens hufvudböcker i afseende på formen finnas till exempel: I 1844 års bok äro åtskilliga medel, såsom vedoch lysnings-, reseoch traktaments-penningar m. fl. uppförda på trenne conti hvardera, men i 1845 års blott på tvenne. Uti 1844 års bok finnes ett omslut af kassaräkniugen, men icke i 1845 års. Denna sednare innefattar en balansrelation, som deremot saknas i 1844 års redogörelse.
Nummer-lotteriet icke längre kommer att blifva föremål för spelsjukan; men jag anser en ordentlig reglering erfordra afl icke afskaffa en tillgång, förrän man fått se huruvida statsregleringen gör densamma öfverflödig eller ej. Ilr Anckarsvärd, Au g.: Återremissen af TJtskrs betänk. angtde Nummer-lotteriet härrörde egentligen derifrån, att Utsk. icke ansett behöfl i g t att begära K. M:s bifall till lotteriets afskaffande. Då denna betänklighet blifvit undanröjd genom Utskts förevar, förslag, så tillstår jag, att det skulle mycket förundra mig, om R. o. Ad. icke desto mindre skulle vilja bibehålla en inrättning, som vid så många föregtde riksdagar blifvit öfverklagad såsom skadlig och omoralisk och oförenlig med Statens värdighet. Jag anhåller derföre vördsamt om propos. till bifall på betänk., och nödgas på förhand förklara, att jag icke utan votering afstår derifrån. Frih. Raab, Adam Christian: Till de af mig i enahanda syftning med den siste värde talarens, då betänk, förra gången utgjorde föremål för öfverläggning, anförda skäl, får jag tillägga, att det icke skulle tjena till något, om R. o. Ad. afslog frågan, emedan jag är öfvertygad alt de öfriga lie Stånden bifalla betänk., hvarföre afslag derå inom detta Hus endast skulle gifva ökad fart åt de många uttryck af missnöje, som förmärkas emot delta Stånd. Hr Ribbing: Jag kan icke föreställa mig, att man på allvar söker försvara så falska begrepp om rätt, som jag bär hört tvänne talare försöka. Den ene af dessa talare påstod nemi., att spelsjukan skulle botas genom att tillåta spel, på så sätt nemi., att man skulle kunna förhindra begagnandet af utländska lotterier genom alt bibehålla lotteri inom landet, emedan i annat fall skulle förbud emot utländska lolterisedlars försäljning icke medföra åsyftad verkan, derföre att lottsedlar kunde förskaffas medelst brefvexling.
Imedlertid hade enligt de trenne öfrige StändenS beslut i enlighet med Utskottet» utlStande den underdäniga strikwelsen härom till Kongl. Masit redan blifwit hvs R!dderffapet och Adeln justerad och äswen till Konung?n!unLerdänjghet öfwerlemnad; i anledniitg hwaraf Herr Grcfwen och Landt-Marffalkcn hemstälde om någon öfwerläggning öfwer detta ämne nu wore af nöden, eller om ej RidLerfkapet och Adeln skulle behaga läta utan widare omgäng wid den justerade Expeditionen bero. Det senare alternativet af denna hemställan blef af Högloft. Ridderffapet och Adeln bifallit. Justerades följande: Ut - Den 21 April. 915 Utdrag af Protokollet, hältet uti Högloft. RidderffapetS och Adelns Plenum, den 21 April i8io S. D. I anledning af Erpeditions-Utffottets inlemnade Förslag till underdånig ffriiwelse till Kongl. Majit rörande Bränwins-bränningen i Riket, och dä det befarits, att i afseende pä tiden, hwarifrän den af Riksens Stander nu derom stadgade Författning borde taga sin början, endast Högloft. Ridderffapet och Adeln och det Wäliofl. BorgareStandct sig yttrat, i följe hwaraf i saknad af Högmördige -Preste-Ständets samt Hederwärda Bonde-Ständets beslut Erpeditioncn ej kunde fullständigt författas, beflöt Högloft. Ridderffapet och Adeln att manligen inbjuda sä wäl det Högwördiga Presie-Ständet, som Hederwärda BondeStändet, att ffig i Ridderffapets och Adelns samt BorgareStåndets härom stadgade tanka förena, ilt suyrn. Justerades Pleni-Protocollerne för den r6 April, 8 Marö eftermiddagen, 9 Mars före och eftermiddagen, samt iz Mars.
Denna redaction afviken, dels minst från den som nu förefinnes, dels synas mig de uti den redaction, som här nyss blifvit föreslagen, intagna orden — ”hvars inlösen blifvit vägrad”, något oegentligt använda, alldenstund ordet ”vägra” tyckes lika mycket, om icke mera, tyda på att inlösen icke skett derföre att directionen underkänt sedelns riktighet, än det skulle hafva afseende på bankens oförmåga att inlösa densamma, och slutligen anser jag denna redaction mest lämplig, emedan creditsedlarne eller invisningarne lyda derpå, att de skola vid anfordran inlösas. Hr Rosenblad: I afseende på de anmärkn:r, Gr. Mörner gjort, anhåller jag få fästa uppmärksamhet derpå, att detta är ungefärligen samma sak, som då fråga var om de tysta förmånsrätterna. Man kan visserligen göra mycket stränga villkor, såsom nuvar. lag emot förmyndare, men man kan icke derigenom framtvinga goda förmyndare. Genom - Den 24 Februari e. m. 6»5 nom de svårigheter man ålägger elem i deras enskilda rörelse, kan man tvertom hindra de goda förmyndnrne att träda fram. Man får dem dåliga, och då tjenar strängheten alldeles icke till något. Det är på samma sätt här. Man kan visserligen skrämma hort de goda directenrerne, men molde dåliga gäller strängheten alldeles ingenting. Då jag föreslog PresleSt:s redaction, som visserligen bär spår af att vara improviserad, så var det lör att tillvägabringa två Stånds sammanstämmande beslut; men sedan här flere ledamöter, sorn i hufvitdsaken instämma med mig, likväl yttrat sig deremot, och då det sedermera omredigerade förslaget af Hr Ribbing verkligen synes vara bättre redigeradt än PrestSt:s, så vill jag frånträda mill yrkande i detta fall. Jag skulle visserligen önska, att Hr Ribbing behagade förändra de fjorton dagarna till en månad, ty fjorton dagars praescriptionstid tyckes vara väl inskränkt; men möter della alltför stort motstånd, så vill jag deruti icke vara envis. Hr Ribbings förslag lyder som följer, lör att ånyo återkalla det i herrarnes minne:
Det är denna fråga jag anser mig med skäl kunna göra, då en ledamot stigit upp oell på grund af sin enskilda localkännedom förklarat, attdenna communicafionsanstalt icke kan komma någon större allmoge till godo, och en annan ledamot, som mångfalldiga år varit landshöfding i länet, förklarat alt uti en enda socken finnas. 5o mossar, som kunna odlas; men ingen har uppgifvit, huru nära dessa massor ligga intill den segelled, som genom detta anslag skulle befrämjas. Icke heller har man uppgifvit, hvilka personer dessa mossar tillhöra, om de tillhöra bruksägarne eller allmogen; icke heller har man omnämnt dessa mässars storlek; m. e. o. ingenting, hvarigenom den mest ytliga sififerkännedom kunde komma R. o. Ad. tillhanda. En annan värd ledamot har tillstyrkt anslaget derföre, att, då han för omkring 3o år sedan såsom officer genomvandrat dessa trakter, haivmed uppmärksamhet skall hafva betraktat de tillfällen till odlingar, som der skola finnas. Jag hemställer till en hvar, huru fullständigt man på en sådan resa kan få reda på sådant, som beror på noggranna detaljerade undersökningar om markens beskaffenhet och loenia förhållanden. Emedlertid är del på sådana data ensamt, som R. o. Ad. har att grunda resultatet af sin blifvande votering. Det är på sådana data, man är i begrepp att bortskänka öfver 100,000 r:dr af den befintliga behållningen, då det är ostridigt, alt samma summa, använd i låneväg eller på annat sätt, skill le afkasta den i landet gängse räntan, och således lända till nedsättning i skatterna. Af dessa skill kan jag icke tillstyrka något högre anslag än StatsUtsk. föreslagit. Frih. Roye: Jag delar fullkomligen med Gr. Anckarsvärd den öfvertygelse, alt utaf de flera ledamöter af delta lius, hvilka talat dels för dels emot anslaget, har visserligen ingen enda talat i egenskap af representant för något enskildt intresse; men deremot vågar jag tro, att om den ädle Grefven lemnat uppmärksamhet åt mera, än blott Gr.
i j f r e r hnfriid taget &amp; r allt, soin heter princip, regel, rrllt det fasta och lugbestiiiiid;: i världen en uppfinning af mannens tröga, dumma mtw. 3; kt l~ionoiit vara vetenskapens arbetsträl, till denna uuderoi.diindc nppgift cli~gc;. han ju, han duger - stackars karl - blott att tiicka. 3 h det gih han ju ypperligt, det vill förf. giiriia eukiiina. Hon ar för iipplyst att vara fördoinsfiill, och hon erkanner gi-iriia maiiiienis iifverliigsenliet därutinnan. Hon är t. o. m. artig nog att ge mannen ett mycket vackert betyg som tankemaskin, och kvinnan f i r i det afscendet niiderbetyg. Men den vulgura iiaturen iir haii i alla fall, materim i världens hushkllning, medan hon gr den lifvaiide formeri, det filiingskiftande lif selementet. Men af dessa författarinnans syiqatie;. fö~klaras ocksl2 de goda sidoma i hennes författarskap. Hon IY lycklig, 32s h m skildrar: Iri kvinliga nervösa temperamentet just, i Cess vibreyade seusiiiilitct och ej minst i dess oförstådda langtau, ja, till och nied i dess skiirt k ~ i i i S liga tillbakadragenhet. Ocli s % inträffar det besynnerliga, att hon, som ger kvinnan rådet att uppsöka och ' våga sig in i lifvets erotiska virrvarr, att hon kan teckna det jungfruligt finkänsliga Iios Eleonora Diise, den tigande och lidande blygheten hos Marie Baschkirtxew, det frågande, sällhetsspörjande hos den evigt otillfredsstälda matematiska varldsberömdheten Sonja. Kavalevsky, och att hon känner sig frånstött af allt nyktert rätthafveri i den moderna kvinnosaksrörelsen, så att han finner både fru Edgren-Leffler och fru Amalia Skrain för robusta för sin sinak.
"Åhnej, herr general, ännu skola vi lägga i dagen vår kärlek till vår födelsebygd." "Det skola vi, om vi också skola stupa derför", sade en annan af officerarne och uppträdde vid dessa ord en svartmuskig kosack på sin värja som en stek på ett spett. Från Herzens bataljon hördes dånande hurrarop; den hade fullständigt sprängt ryssarnes center; icke långt derifrån slogos björneborgarne med ursinnig tapperhet, och lik en mörk, med en oundviklig död hotande lavin skred den tavastländska bataljonen med Gripenberg i spetsen södra stranden utför. Öfver Siikajokiån och de närmaste skogspartierna simmade den qväfvande krutröken och gjorde tillsammans med skymningen det till slut ganska svårt att igenkänna hvarandra. Utan att Elli visste af det, hade hon, tillika med ett par andra lika behjertade qvinnor, blifvit indragen i den hvirfvel, som omslöt den stridande Adlercreutz. Hennes hjerta bultade våldsamt, och hennes späda fingrar omfattade konvulsiviskt kolfven på en skarpladdad ryttarpistol, tillhörande en fallen kosack, att döma af inskriften, hvilken den unga flickan icke förmådde tyda. Skärande kontrast! Med ena handen höll hon pistolen, i hvarje minut färdig att utsända den dödande kulan; med den andra handen aftorkade hon varsamt det ymniga blod, som flöt ur en soldats genomstungna bröst. Hon såg en kosack rikta lansen mot Adlercreutz's bröst, musklerna i hennes arm spändes hårdare; sakta reste hon sig från den knäböjande ställning hon intagit; i det döfvande vimlet, der hästar, menniskor och döda föremål syntes som ett enda kaos, en fantastisk sammangyttring, såg Elli, den modiga bondflickan från Siikajoki, endast den fara, som sväfvade öfver generalens hufvud. Hon bekymrade sig icke om de stridandes buller, om de sårades och döendes qväfda utrop. Modigt och utan att darra utsträckte hon högra armen, under det hon stödde den venstra mot en döende hästs länd.
Har ingen inom behörig lid anmäl! klagomål öfver förslaget, utförde pastor genast kallelse lill de löreslagne alt vederbörliga prof för den eller de sökta tjenslerna ,aflägga, i den ordning de blifvit pä förslaget uppförde, nemligen för orgelnistoch klocka retjenst lie på hvarandra följande söndagar, uti allt hvad till den sökta tjernsten under högmesso-gudstjenslen hörer, samt till folkskolelärare-beställning en dag i församlingens hufvudskola sin skicklighet i undervisningen förevisa. Men proldagarne utsättas så, att hvarken vallängdens justering eller valdagen må på större högtidsdagar komma att förrättas. Ingen är skyldig att infinna sig till piofvets afläggande förr än fjorton dagar efter del han kallelsen dertill erhållit. Svar pä kallelsens mottagande mäste den föreslagne med omgående post afgifva. Styrker någon af de löreslagne laga förfall att å den utsatta profdagen sig infinna, varde annan lämplig dag honom förelagd till profvets fullgörande. Pastor bör minst fjorton dagar före första prolvel från predikstolen kungöra församVmgen derom. 7: o. Valfiirrättningcn. Pä sisla profdagen utlvses sockenstämma lill påföljande söndag, dä vallängden, genom pastors försorg och på kyrkokassans bekostnad anskaffad, justeras och af ho - Lag - samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsh. Betänkande N:o 47. 19 nom och minst tvänne valberättigad» socknemän underskrifves, för att vid valet gälla tdl efterrättelse. Slutligen och elter uppläsandet af della kapitel tilikännagifve då pastor, alt valel kommer all ske å sockenstämma fjorton dagar elter den dag, då vallängden blilvil justerad, hvarom jemväl pälyses nästföljande söndag. Pii den för valet utsatta dagen förrättas detsamma efter högmesso-gudstjensten, enligt den löslberäkning, som på hvarje ställe vid prestval löljes, af pastor eller, i händelse af fiir honom inlräffadt laga förfall, af den prestman kont! akts-prosten dertill förordnar.