Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dm kan tvid nästa föredragning, öhwad öswerläggning ägt rum eller ej, pä siere Ledamöters förenade begäran, äler hwila; men dä saken tredje gän, gen förekommer, skall den till afgörande företagas. Hmar och en fräga af annan än allmän beskaffenhet, äfwen som preliminaira hcmstallandcn och förfrägnin» oar ifrån Utjkotlen, ma genast kunna afgöras, sä wida den eller de as näaon Srändeks Ledamot ej be» gäreö pä bordel. Uti Ständenö Cancellier, bör altid finnas en öpen förtekning öfwer alla pä bordet laqde mål, med dertill hörande aeter och handlingar. Ater, förwisar nägot Riks-Ständ ett redan beredt nial till »vederbörande Utskotts ytterligare utlärande, äligge Utskottet att dermed inkomma till det Ständ, som aker, remmitterat: kunnande likwäl ej, genom denna ater» sörwisning, de öfrige Ständens beslut i de mål, der trenne Skänds röst utgör Riksens Ständers, deras kraft och »verkan kill Expedition betagas. §. so. Hwarje StändLedamot äge rätt, att i plenum stä» Den iz December. 807 stående vä) pä sin plats, till Protokollet fritt tala och utlära sig i alla frågor, som under öfwerläggande komma, och om lagligheten af alt, som inom Ståndet sig tilldrager. Hwar och en yttre sig öfwer ett ämne i den ordning han dertill sig anmält och upropad blifwit; och mä cj någon wara berättigad att tala utom Protocoller. Ingen tilläte sig personligen förolämpande Uttryck; ffer det, pröfwe Ständer hurnwida den Ledamot, som salunda sig förgätt, mä as Landt-Marskalken eller Ståndets Taleman erhälla tjenlig föreställning och war, ning, eller om saken bör behandlas enligt 78. 8« eller ock aldeles förfalla. §. 5Z.
Förvisas ärendet till utskottet skall 12 ledamöter tillsättas att pröva målet och lämna sitt betänkande till ridderskapets och adelns plenum, där man beslutar om personen skall uteslutas. § 40 I personliga mål får den anklagade inte företrädas av skyldemän, till och med syskonbarn. De får heller inte delta i riddarhusets beslut. Skulle det visa sig att någon släkting deltagit i beslut är detta ogiltigt. § 41 När ett mål anses avslutat, inhämtar lantmarskalken ståndets tankar innan proposition framställs. Blir den med ja besvarad, kan man inte begära ny prövning eller riva upp beslutet. Tjänliga erinringar kan tas till protokollet utan att någon ändring i beslutet fattas. Propositionen framställs så att svaret blir ja eller nej. § 42 Önskar någon votering skall den genast författas. § 43 Då votering eller val skall ske, anmodar lantmarskalken 6 personer att sitta med honom vid bordet. 4 av dem skall föra protokoll över vilka som röstar. De som tillhör samma bänk, träder innanför skranket, när deras bänknummer ropas upp. Var och en ropas upp och avlägger en sammanrullad sedel på ett pappersark, som en ledamot vid bordet håller upp. Ingen äger rätt att rösta, som inte innehar en inträdespolett. § 45 Upptäcks vid votering att någon sedel är märkt eller där finns någon strykning är de sedlarna ogiltiga. Vid personval skall de innehålla endast ett namn, vara enkla, slutna och hoprullade. Alla val skall tillkännages dagen innan. Vid voteringar nyttjas tryckta sedlar med ja eller nej på. Innan sammanräkningen borttas en sedel, som öppnas om röstningen blir oavgjord. § 47 Vid varje riksdag väljer ridderskapet och adeln 3 fullmäktige till Riksens ständers bank, lika många till Rikets ständers riksgäldskontor och 6 revisorer, som mellan riksdagarna skall granska och överse förvaltning, tillstånd och styrelse. § 48 Till främjande av nödvändig ordning vid ridderskapets och adelns allmänna sammankomster är särskilt stadgande utfärdat som i stora riddarhussalen till efterrättelse anslås. § 49 Riddarhusutskottet består av 12 ledamöter. De skall överse Riddarhusoch adliga jungfrustiftelsedirektionen sedan förra riksdagen revidera riddarhuskassan och adliga kadettskolefonden samt alla kassor, donationer och legat.
Hos urtima riksdag må endast förekomma ärende, som föranlett riksdagens sammankallande eller av Konungen eljest för densamma framlägges, så ock vad med dylikt ärende står i oskiljaktigt sammanhang. 2: o. Skulle med hänsyn till något ärendes särskilda vikt och beskaffenhet prövas nödigt, att före dess avgörande folkets mening inhämtas, må Konungen och riksdagen genom samfällt stiftad lag förordna, att allmän folkomröstning skall anställas. I lagen bestämmes, vilken eller vilka frågor skola genom omröstningen besvaras, så ock tid och sätt för densamma. Rätt att deltaga i omröstningen tillkommer en var, som är röstberättigad vid val till riksdagens andra kammare. Konungens Domsrätt skall uppdragas minst Tolf, högst Aderton, af Honom utnämnda, lagkunniga Män, hwilka fullgjort hwad Författningarne föreskrifwa dem, som uti Domare-Embeten må nyttjas, samt i sådana wärf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitie-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. Enär sådana sysslor, vartill förslag blivit upprättade, skola av Konungen bortgivas, böra statsrådets ledamöter yttra sig över de sökandes skicklighet och förtjänster. Denna regeringsform samt rikets övriga grundlagar kunna icke ändras eller upphävas, utan genom Konungens och två riksdagars beslut. Då riksdagen hos Konungen anmält sitt beslut i grundlagsfråga, skall Konungen, därest beslutet innefattar bifall till ett av Honom framlagt förslag, förrän riksdagen åtskilts, låta sålunda beslutad grundlagsändring genom allmän kungörelse utfärda; och skall Konungens beslut härom meddelas riksdagen genom öppet brev, som i vardera kammaren samtidigt uppläses av en statsrådets ledamot, den Konungen därtill förordnat. Antager riksdagen ett inom densamma väckt grundlagsförslag, inhämte Konungen hela statsrådets tankar i ämnet och låte, där Han till förslaget samtycker, det tillkännagiva genom kungörelse och öppet brev inom tid och på sätt nyss sagts. Lämnar Konungen ej Sitt samtycke, meddele Han, förrän riksdagen åtskilts, densamma genom skrivelse de orsaker, för vilka Han riksdagens beslut ej godkänner.
Stats-Utfkot, tet hoppas dock, att ett regleradr StalS-Werk samt cn noggrann och sparsam hushållning med Rikets Intrader, skall framdeles sätta Skaten i det skick, att den efter hand ma kunna npfylla sina förbindelser emot Dest fordringsägare. Emedlertid har StatSUiskottet ansett nödwändigheten fordra, att med Ri« ketS nilandffe credirorcr börte betingas, att de under en wist lid, den Stars Utskottet föreflär till Sex ar, mätte äinöjas med blotta räntans undfående uppå sine fordringar. Utskottet hoppas ock att detta icke sikall möra s-rdeles swärighet, om det blifwer med klokhet och försigllghet beredt och framstäldt, hälst da Swerige under den framfarna tiden, altid med noggrannhet upfyllt sina förbindelser i denne wäg, och tillika äfwen torde med wisthet kunna lämnas den försäkran, atc räntans betalande pa bestämd lid icke eller hädanefter skall uteblifva. Den 24 November. 1527 I afseende pä de Pe.rnotiffe län, hwarmed i ättledning as Kongl. Kungörelsen den 20 ststledne Marlit ätskillige Medborgare birrädk Kongl. Mnj:c och Riket, har Staks-Ulskottet i Rikets närwarande belägenhet icke kunnat föreslå någon annan eller korrtare ärerbekaluingSkid, än Sex är, i enlighet med hwad här ofwam angäeende utlandflka stkuldci!, hemstäldt blifwit, dock att emedlertid den uksäste rä'iran af 6 procent för arel, ma ärligen godtgöra?. Srats-Utffoklet twiflar icke, att jn de wärdige Medborgare, som af cit werkligt nit för ert gemensamt Fäderneslands upräkthällande, efter förmåga dertill fokt bidraga, icke Mla räkna pä en af Statens tryckande behof föranledd längre äterbetalningötjd.
Orsaken till ifrågavarande förlägenhet ligger förmodligen i det förut genom omständigheterna tvungna utsträckta låne-systemet, och deraf uppjagade priser så vål på egendomar som varor och arbetslöner, hvilket förorsakat oreda i Nationens penninge-affairer och gjort den mycket gäldbunden, hvaraf resultatet blifvit att en stor del af Svenska jorden finnes nu graverad i Banken, Cassör m. m., detta gåldbundna tillstånd absorberas en stor del af den i rörelsen varande penningestocken till dryga räntors betalande, provisioner & c., hvilket allt går till hufvudstaden, och förorsakar i Provincerne brist på Rörelse-capital, till förlag af Nåringarnes underhållande, Krono-utlagors betalande med mera till den grad, att förmögne bönder, som ej hafva skuld å sina egendomar, erfara förlågenheten Den 5 Martil. 199 och med svårighet kunna göra rått för sig: huru mycket svårare skall det då vara för dea skuldsatte och den mindre bemedlade! I allmänhet omtalas de dryga K.rono_ut!agorne, som i närvarande ställning visserligen äro ganska känbara, men som i händelse det vore i provincerne tillräckligt rörelse-capita 1, sorn befordrade liflighet i allmänna rörelsen, skulle ej så egentligen kunna öfverklaga. HufvudFrågau torde således blifva att arrangera det denna hos Nation genom tidernas skick tvungna skuldeåttning blifver så litet tryckande som år möjligt och lärer svårligen kunna göras på annat sått, än att Cassör, der de måsta skuldsatte egendomar åro graverade, nedsätta sina räntor, till ett lika förhållande, med de lån Banken utlemnat på jordegendom eller 4 procent och tvenne pro-i cents afbetalning, då den omtänksamme och idoge jordbrukaren skulle i framtiden se ett mål att kunna lösa sin jord från en tryckande skuld; jag vågar äfven vördsamt föreslå att Cassorne, som uti sednare tider nådt en ostridig tillväxt, måtte erhålla ett maxime-belopp, hvaröfver de ej fingo stiga, utan deras tillgångar deröfver användas till Riksgagneliga föremål.
Försök dertill misslyckas, såsom med allt, der man vill inbringa mechanismen, i stället för egna omtankan; de sluta med ett oeconomiskt ödesmål, på samma gång, sora de äro nära att åvägabringa ett moraliskt. Är det då så mycken vishet i dessa förmynderskap, hvilka betaga myndige Svenske män dispositionen af den jord Grundlagen åt dem bestämt. Är det då så välbetänkt, att föranleda unge Officerares flyttning till städerne och gästgifvaregårdarne, hvarest deras Sjals och Kroppskrafter ofta spillas på tomma förströelser, och förderfliga utsväfningar. Äfven der, hvarest Ganizonstrupper äro företrädesvis sysslosatte och väl vårdade, såsom i hufvudstaden, bevisar den stora sjukligheten och dödligheten bland dem, att detta lefnadssätt har frestelser, för hvilka mången dukar under. Ännu värre måste förhållandet vara hland sådane militairer, som lefva i städerne, utan någon bestämd sysselsättning. Att unga Officerare skola i städerne begagna tiden till studier, hörande till deras yrke, måste, så länge de icke dertill uppmanas af gifne examens fordringar, eller visshet om befordran för deras större skicklighet, snarare blifva en aflägsen önskan, än något verkligt förhållande. Vore det då icke mycket bättre, och kunde det icke i alla fall med studeran - Den 9 Februari i e. m. det förenas, alt desse unga Officerare, genom innehafvandet af ett boställe, af egen fördel uppfordrades att rigta deras uppmärksamhet på något reelt föremål utom tjenstgöringen, nemligen boställets skötsel, eller åtminstone någon tillsyn derå, hvilken naturligtvis medförer kännedom både af den ort och det folk, hvartill underlydande soldater höra, utom den tidiga högst dyrbara erfarenhet, som derigenom vinnes i den näring, hvilken ändå oftast slutligen blir mililairens, jordbruket.
M:s förslag, hvars förtjenstfullhet i allmänhet jag villigt erkänner, finnas uptagne åtskilliga lagstridiga handlingar, hvilka i Ulsk:s tanka sakna karakteren af bedrägeri, och just för att åstadkomma tydlighet, för att underlätta lagens tillämpning för domaren, har Utsk. ansett sig böra derifrån bortsoffra allt sådant som icke egentligen hörer till bedrägligt eller svekfullt förfarande. Då Hr v. Koch yttrat, alt det kan upstå tvekan, huruvida den ifrågavule förbrytelsen skulle hänföras tili författnm eller icke, och till stöd för denna sin åsigt åberopat förfaltmns ingress, ber jag att få erinra, alt i denna ingress uttryckligen säges, att inga andra straffbestämmelser ändras än de, som röra brott, som i denna Förordn. omförmälas, och att således, då det ifrågav:de brottet icke i Förordntn omförmäies, någon tvekan om straffbestämmelsen derför icke rimligen kan upstå. Jag anser mig böra strängt fasthålla min åsigt i detta fall, emedan jag förutser, att samma anmärka., sorn nu blifvit gjord, jemväl kommer att göras emot några efterföljande §:r, der Utsk. uteslutit brott, som Utsk. ansett icke höra till klassen af bedrägerier och dervid hyllat en annan åsigt än K. M., som ansett att, ehuru en eller annan förbrytelse icke egentligen hörer till bedrägeriklassen, den dock bör i Förordn:n omförmälas, på det att domaren ej må råka i någon villrådighet, hvarthän brottet skall hänvisas. Jag tror att det rättaste och lämpligaste är att icke i den partiella lagstiftningen vidröra de brott, som icke egentligen höra dit, utan låta dem behålla den plats de hafva i nu gällande lag. Att vid partiella lagförändringar sätta en män^d brott under 156 Den 31 Augusti. rubriker, som icke egentligen passa in på dem, skulle icke tjena till något annat än att förvilla domarens begrepp samt försvåra den slutliga kodifikationen af de särskilta straff-lagarna. Om jag ville i denna författn. omnämna alla de brott, hvari något bedrägligt förfarande ingår, finge jag i sanning mycket att göra.
Sveriges skeppsredare vinsten på all den införsel, som öfverstiga nämnde 59 proc. Frihfn har trott, att vi fått vid ett upgifvet tillfälle betala vårt kaffe för dyrt, och att Sverige på tull-lindringarne förlorat 508 Den 4 Juni e. m. 600,000 r:dr tullinkomst om äret. Ja, lät vara att vårt Statsverk erhållit 600,000 ndr mindre samt, att Svenska kaffedrickare, sockerätare, tobaksrökare och tuggare i stället fått dessa 600,000 r:dr till skänks af Sveriges rike, men hade tullen utgått till sitt fulla belopp, så hade ju alla dessa aktningsvärda medborgare, till hvilka vi äfven höra, fått betala så mycket mera skatt. Frih:n klagar således deröfver, att Svenska folket icke blifvit belastad! med 600,000 r:dr större utskyld om året. Frih:n har vidare omförmält hurusom våra landtmän sakna afsättning på bröd, till besättningarne å de skepp, som segla till Transatlantiska orter. Om detta skall tillräknas tull-lindringarne, så inser jag icke sammanhanget dermed. Denna förlust för våra landtmän skulle upkomma derigenom att brödet, som användes såsom skepskost på de å Transatlantiska hamnar gående fartyg upköptes i Danmark. Om så är mätte felet ligga icke i lull-lindringsförfaltningarne, utan hos hagarne i Stockholm och Götheborg emedan de ej kunna baka sådant bröd som erfordras. Hvarföre har England öpnat sina hamnar för alla verldens fartyg? Utan tvifvel derföre alt de, sora inkomma, och ogerna ålerskickas tomma med barlast, måtte befria England från en del af dess öfverproduktion. Hvarföre är det som ullanningarne vilja hafva fri tillgång till våra hamnar? Icke år det för att utföra våra varor, utan för alt på oss utprångla deras egna, och deruti böra vi göra dem till viljes? Naturligtvis. Om tull-lindringarne komma sockerbruksidkarne tillgodo, såsom här är sagdt, så få ju äfven sockerätarne, följagtligen vi sjelfva dela denna fördel.
Detze, lika fä upplyste och patriotiske som förmögne Medborgare lära fjelfwc inse att dep allmänna nöden kräfwer antagandet af detta nu uppgifne, >-och i flera andra länder brukliga beskattnings - sätt: att betydeliga Summor af Statswcrkcts inkomster anwändas till skyddande af deras Egendom: att de kunna förlora allt om Folkets nöd blir bragt till det yttersta: att detta Folk betalar genom förknappningar af lifwetS Nödwändiga behof, den rike af sitt bfwcrflbd: att ett friwilligt offer medför den största belöning som gifwcS i dödligheten, den att hafwa uppfyllt sin pligt, att hafwa bidragit till inbördes wälwilja,och enighet Ställdin emellan: att derigenom hafwa beredt ett nytt tidehwarf af en mera allmän upplysning och högre säll, het, som endast pä etf lyckligt sätt danas under ord> ning och lugn. Detta st^ra ändamäl kan ej winnås Utan en rättwiS beskattning» Torde hända att Swcriges sällhet öller undrrgäng hwilar pä det Bcstut^Nativnens Representanter nu taga. Ännu alldrig har Rikets första Ständ saknat känslor för sine lidande Mdbrödrr, ännu alldrig nekat ffg den trllfredsställel, Tredje Band. Den 10 (dctober. scn att i nödens och y)ädornas stund rädda fostcrlan, det. Blotta ljudet af detta naum har hos Swenske män lifwat de patriotiska tänkesätt som fida dpgdige och stora gcrningar. Mä det förlätas om ru kanske öfwerflödig wärma för mitt ämne, redan fört mig längre än Högloft. Ridderskapet och Adelns tälamod hunnit följa. Mitt ändamäl har hitintill endast warit att uppgifwa de bcwekande siäl som jemte rättwisan tala för hufwudgrundernas antagande af i fräga warande Bewillningsprojcct.
I följe hvaraf de vid målet angående tillåten införtullning af manufacturerade bomullsvaror till Götheborg gjorde anmärkningar, dels att den Föredragande icke enligt 10 § Regerings-Formen hört vederbörande, dels ock att någon allmän Kungörelse icke blifvit utfärdad, skulle hos Riksens Ständer framställas, utan yrkande af ansvarighet å Stats-Rådets Ledamöter och den Föredragande, ägande Beredningen att till berörde anmälan uppgifva ett förslag. Bilaga K (ill Mein. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 16 Junii 1815. Företogos åter de af Herr Baron Gederström, Jaeol), vid Stats-Råds-Protocollerne för den 18 och 25 Januarii samt 1 Februarii 1815 angående Östersjö-Compagniet 946 Riksdagen 1815. gjorde anmärkningar, hvilka uppå framstäld proposition förföllo. Herr Baron Cederström, Jacob, åberopade sitt till Protocollet d. 10 i denna månad afgifne yttrande och förbehöll sig att i jemlikhet dermed uti ProtocollsUtdrag få bifoga sin särskilda mening i detta mål, jemte Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer. Frågan, huruvida sådant kan Herr Baron Cederström medgifvas, skulle hvila på bordet. Vidare öfverlades om den vid Protocollet för den 15 September 1813 angående förhöjd tull på stenkol gjorde anmärkning, hvarefter följande godkända proposition af Herr Baron och Ordföranden framstäldes: Finner Constitutions-Utskottet någon anmärkning emot Stats-Rådets Ledamöter eller den Föredragande uti detta mål böra äga rum? Den, det vill, skrifver Ja. Den, det ej vill, skrifver Nej. Vinner Ja, kommer Beredningen att föreslå formen, hvarunder anmärkningen skall framställas. Vinner Nej, förfaller anmärkningen. Rösterne befunnos innehålla af: Höglofl. Ridderskapet och Adeln: Ja 2 Nej 2. Högvördige Preste-Ståndet: Nej 6, Vällofl. Borgare-Ståndet: Hedervärda Bonde-Ståndet:
Raab framställda sats, att det icke vore full jemlikhet de båda slatsmakterne emellan, att den ena hade rättighet att vid första riksdagen lägga ett förslag till förändring af grundlagen på R. Sl:s bord, hvilken rättighet icke ägdes af den andra statsmakten. Jag anser dock, att enligt nu gällande grundlag ett gifvet företräde härutinnan är gifvet åt representationen framför Konungamakten, enär densamma är förhindrad att få ett förslag hvilande lill påföljande riksdag, så framt icke detsamma uthärdar pröfiiingen inom Const.Ulsk. och RiksStm. Nu vill man ännu mera förminska denna Konungamaktens rättighet mot hvad den förut varit; och då jag icke för min del kan dertill lemna milt bifall, får jag förklara, del jag icke kan biträda Hr von Hartmansdorffs förslag. Ropen på propos. förnyades. Hr Lagerhjelm, Pehr: Sedan jag i början af discussionen hade äran yttra mig, hafva frän liera talare sä starka invectiver blifvit framförda mot Ulsk:s förslag, att detta synes påkalla Den 5 April e. m. 131 nödvändigheten deraf, att den, som liar R. o. Ad:s förtroende att vara ledamot af Const.Utsk, och som deltagit i uppgörande af det frän delta Ulsk. afgifne förslag, äfven redovisar för de åsigter han hyser om detsamma. Jag är lycklig i denna ställning derigenom, alt en föregtde talare har upplagil och försvarat de väsendlligasle delarne af förslaget. Hvad jag hufvudsakligen anser mig höra redogöra för, rörer egentligen den form, hvarunder Ständen skola framföra sina anmärkmr emot ett Coust.Utsk:s förslag. Ulsk. har i delta afseende följt de sladganden, som nu gällande grundlag innehåller. Deremot har man invändt, ali denna form borde blifva enahanda för grundlagsfrågor som för alla andra frågor, och man har dertill uppgifvit många skäl. Försl, säger man, blifva förslagen till de gemensamma tankarne så illa redigerade.
Län: att, i enlighet med motionärens förslag vid 14 Cap. 4 §., det Landtmätare skall vid skiftets afslutaude, jemte protocoll och handlingar äfven aflemna charta, den ändring måtte i redactionen af förevarande §. ske, att orden "den sistnämndeutbytas emot uttrycket: dessa handlingar. Af Utskottens yttrande, i fråga om charlas aflemnande i sammanhang med protocoll och handlingar, är det en följd, att Utskotten jemväl anse det af Johannes Christoffersson här gjorda förslag böra förfalla. 18 Cap. 1. §. Af Henric Hansson från Elfsborgs Län: att skifleslaget må ega att af i granskapet boende utvälja tvänne ojäfvige män att, jemte öfrige ledamöter, taga säte och stämma i Egodelnings-Rätten. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Vtsk. Utlåtande j N.o r. sy Af Bengt Gudmundsson: att det tillägg borde göras, att, om Ordföranden är jäfvig, han bör sådant i Hof-Rätten anmäla, och annan närboende, ojäfvig Domare förordnas; samt att Förste Landtmätaren borde vara förste ledamoten i Egodelnings-Rätten och, vid dess förfall, Andre Landtmätaren, eller', om äfven han är förhindrad, någon annan Landtmätare, som af Kongl. Majrts Befallningshafvande, uppå anmälan, förordnas; hvaremot den mening, som tillåter Gode Männen i Häradet eller Tingslaget att till ledamöter i Egodelnings-Rätten utses, skulle ur §:n utgå. Att i Skiftes-stadgan intaga någon föreskrift, huruledes Domare må i Hof-Rätten anmäla sin jäfvighet i visst mål, och annan Domare i hans ställe förordnas, finna Utskotten icke behöfligt, då allmänna lagens föreskrift i detta fall bör tjena till efterrättelse. Fråga om tillökning i antalet af ledamöter i Egodelnings-Rält har redan vid 1828 års Riksdag varit väckt och blifvit afslagen. Då ledamöterne hvar för sig hafva rösträtt, synes antalet fullt tillräckligt, och en tillökning deri skulle endast medföra en ökad kostnad för delegarne.
Horns ändamål, nemi. att förekomma nödvändigheten att förändra redskapen, och att man derföre icke beliöfver stadga något ang:de hattens beskaffenhet; men jag fruktar, att det icke står väl tillsammans med principen, hvarpå Hr Gr. grundade sin åsigt, att stadga ett visst förhållande emellan pannans öppning och pannbottnens diameter, emedan måhända, till Den 26 Januari. 183 efterkommande af denna föreskrift, manga redskap måste omgöras. Jag tror derföre, att man kan låta såväl pannorna som hattarna vara huru beskaffade som helst, emedan möjligheten att fylla hatten genom lucka eller ify 11— ringsrör kan förekommas genom antagande af den förändring, som It. St. vid förra riksdagen föreslogo; och jag tillstyrker derföre, att 2 mom. i denna § alldeles må utgå, men att i 16 § det tillägg må göras, som jag antydt. Gr. Horn: Jag nödgas i någon detail upptaga mitt förslag för att göra tydligt, huru jag kommit till det resultat, sorn jag nyss hade äran föreslå R. o. Ad. till antagande. Det är nemi. ett bestämdt factum, att man eludeiar författningen genom att omedelbarligen fästa hatten vid sjelfva pannan och göra pannan mycket vid, men i samma mån lägre. Detta missbruk förekommes icke genom hvad som säges om ifyllningsröret; ty så länge mäskvärmare får begagnas, skall naturligtvis ett ifyllningsrör finnas emellan densamma och redskapen, och oansedt detta rör icke står i förbindelse med hatten, utan endast med sjelfva pannan, kan likväl derigenom, att mäsk värmaren ställes högre än pannan, mäsket ifyllas hatten till den höjd, som motsvarar bottnen af inäskvärmaren, derifrån röret utgår, så att i samma mån mäskvarmaren ställes högre, höjer sig äfven mäsket i hatten.