Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu skulle den flytande staden komma på fötter, och derföre nedrefvos de luftiga hemmen, hvilka hade sin plats i de små gräsöcknarne, som snart stodo lika tomma och öde som förut – och ännu mera öde, ty gräset var nedtrampadt och liknade färgen på de grå klipporna. Hur oändligt grant var ej på en af de sista julidagarne det skådespel, som utbredde sig öfver det genomskinliga hafvet, skådespelet af de 70 à 80 kanonsluparne lemnande sin station! Men hvilken ännu ojemförligt grannare syn var det ej, att på något afstånd från Hvalöarne, den närmaste norska ögruppen, se deras ståtliga slagtlinie utbreda sig med sina hotande eldsvalg. Vesterut spelade solens glänsande strålar öfver de kryssande linieskeppen. Och inne i viken mellan ögruppernas bägge land förmärktes de norska kanonbåtarne, hvilka, såsom det troddes, hade för afsigt att småningom draga svenskarne in i det trånga farvattnet, der elden då från såväl sjelfva båtarne, som från de på stränderna gömda batterierna finge spela mot det ringa antal svenska slupar, som här kunde röra sig. Men affären dog, innan den föddes. Hastigt uppflöt från den efterföljande svenska chefsjakten en signal att stanna. Ögonblickligen hvilade årorna. Manskapet skulle rasta och förfriska sig. Långt efter det förfriskningen egt rum, låg likväl eskadern ännu orörlig. Officerarne uttömde sig i otåliga gissningar, och dertill fingo de god tid, under det timmarne försvunno. Slutligen doldes den lilla norska flottan, liksom den stora svenska, i mörkrets skuggor och dimmor. Natten hade kommit. Första morgongryningen förrådde emellertid att norrmännen ansett att de gjort nog, då de visat sig för en så öfverlägsen fiende och, så att säga, inom sina väggar bjudit honom spetsen. Nu blef undran och otåligheten, ja, harmen hos de unga stridslystna militärerna af både sjö- och landtarmén än större.
Sådant anser jag icke vara rätt, och jag skulle önska att man kunde så utröna taxeringsvärdena att de blefve rättsenliga. Efter Hr Flach framdragit dessa exempel, beder jag honom vara god uplysa huruvida han verkligen är öfvertygad om, att det vid sista årets taxering icke fanns några andra fastigheter i Stockholm, som af samma skäl hade bordt åsättas högre taxering. För min del fann jag 100-tals sådana, men Taxerings-Komitéen fann icke skäl att biträda denna min åsigt, och milt yttrande, att icke någon rättvis grundsats följes vid dessa taxeringar, tror jag således står fast. Hvad beträffar Gr. af Ugglas yttrande, så är jag med honom af lika tanke deruti, att äfven jag anser bevilln:s-proc. först böra nedsättas, hvarigenom man sedermera skulle komma till det resultat, som jag önskar. Jag är likväl äfven af den tanke, alt man först borde vidtaga den åtgärd Ola Månsson föreslagit, då det sedermera borde falla af sig sjelf, att proc. nedsätles. Den åtgärd motionären föreslagil, förutsätter ingen åtgärd f. n. i della fall, utan den är blott en förberedelse till bättre taxeringsåtgärder i fram - Den 27 Maj f. m. 363 liden. Man skulle endast hos K. M. begära, alt sådane Komiléer blifva tillsatte, som undersökte taxeringsvärdena och bragte dem lill jemnhet inom länen. Sedan detta vore undangjord!, tror jag att det vid en kommande Riksdag vore lätt för R. St:r, alt så väl nedsätta bevilln:s-proc:n, som att öfverenskomma om de åtgärder, som stå i sammanhang med denna fråga och, som jag tror, skulle vara ändamålsenliga och tjenliga. Hr von Hartmansdorff: Min afsigt har icke varit att höja faslighets-bevillmn, utan blott att hon skulle blifva riktigare fördelad än hittills. Jag har gjort del utan afseende på egen fördel, emedan jag ingen fastighet eger. För min person är det likgiltigt, huru stor orättvisa andra lida.
St. hufvudsakligen bifallas, således intet annat, så länge jag innehar min nuvar. befallning, än att ställa mig lagliga beslut till efterrättelse, i hvilket hänseende jag vill förmoda man icke bör ega anledn. befara, att jag, äfven för beredande af framgång åt egna meningar, skulle någonsin tillstyrka, alt icke behörigt afseende skulle fästas på de åsigter, som representationen, på ett de båda Stalsmakterne värdigt sätt, uttalat uti ämnen sora hemfalla under dess pröfning. En skyldig upmärksamhet mot R. St. ansågs kräfva de lemnade uplysningarnes meddelande, men jag beklagar, alt just denna åtgärd synes hafva inledt det Höglofl. Utsk. på en afväg, den en sann upfattning af konstitutionel frihet bort visa faran af att beträda, och sålunda bort afhålla detsamma från alt, under försök, skenbart åtminstone, af alt tillegna sig en rätt lill hvilken grundlagen icke gifver någon anledn., tillstyrka R. St. all besluta i en fråga, hvilken, i strid med hvad Utsk. anfört, K. M. verkligen icke låtit framställa, och hvars underställande R. St;s afgörande, sannolikt aldrig af någon konstitutionel rådgifvare kan tillstyrkas, lika litet som sådane frågor varit en dylik behandling underkastade altsedan den s. k-frihetstiden. Må Den 18 Juni f. m. 81 Må man söka vinnna det mål man finner med sin öfvertygelse mest öfverensstämmande såsom för Fosterlandet gagneligast, men må man dock äfven städse påminna sig, att, för det lagbundna samhällets bestånd är det icke iikgitigt om formerna dervid åsidosättas! Eller kan man väl undgå inse olämpligheten och olagligheten utaf, att R.
Akademiens inkomster, hvilka, sedan mer än 50.000 R:dr B:ko af hennes kapital blifvit, jemte de af slaten för samma ändamål anslagne 30.000 R:dr nämnde mynt, använde på Akademi-egendomens omoch tillbyggnad, numera 'uppgå lill endast 2,200 R:dr B:ko årligen, hafva till en icke obetydlig del medtagils af dessa utgifter och icke lemnat eljest påräknad tillgång till åtskilliga för fa stighetens försättande i fullständigt skick, ännu återstående åtgärder. Och då angeläget är, all Akademien, af brist pä medel, icke hindras i ulöfningen af sin bildande och förädlande verksamhet, hafva Rikets Ständer bifallit, all Akademiens stat må ökas med det af E. K. M:t föreslagna belopp af 7,500 R:dr Runt. 41:o. För den statsreglerings-period, som nu inträdt, har E. K. M:t föreslagit, att, i likhet med hvad under hittills gällande statsreglering egt rum, mätte anvisas ett belopp af 3000 R:dr årligen eller för 3 är 9000 R.dr R:mt till E. K. Mös disposition, att användas till inköp af Svenska, i fäderneslandet bosalie konstnärers arbeten. Redan uti underdånig skrifvelse den 18 Maj 1853, hade Akademien för de fria konsterna fästat E. K. M:is uppmärksamhet på det betänkliga förhållande, som alltmera toge öfverhand, att yngre konstnärer och jemväl flere bland dem, som på statens bekostnad utrikes fullbordat sina studier, icke mera återvände lill fosterlandet, utan stannade utomlands, der de kunde finna sysselsättning. Detta inträffade, till men för hemlandet, förnämligast med utmärktare konstnärer och synnerligen med idkare al de högre konstgrenarne, på hvilka en konstskola hufvudsakligen mäste vara stödd, och förutan hvilka den aldrig kunde uppnå den fasthet och betydelse, som erfordrades för att intaga och värdigt fylla sin upphöjda plats bland nationens bildningsmedel. Oaktadt således
Hvad 221 — Hvad slutligen angår Revisorernas anmärkningar vid granskningen af Länens Särskilta Utgifts-Räkningar, så enär dessa ingå allenast lill Kammar-Rätten, oell Stats-Konloret således icke tillhör att af dem taga kännedom eller någon kontroll å dem utöfva, är Stats-Kontoret ej heller i tillfälle att afgifva något yttrande öfver berörde anmärkningar. Stats-Kontoret återställer i underdånighet Rikets Ständers Revisorers Berättelse, och framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts ^Underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. WESTERSTRAND. C. E. ae Tuneld. L. G. af Sill**, Th. Nystrom. P, G. Weli*» Stockholm deji 28 Februari 1842, Abr. Vict. Kock. P. V, Ahlbom, 21 — 222 — Öfver-Direktörs Embetets vid Kongl. Myntoch Kontroll-Verken underdåniga Utlåtande, i anledning af anmärkningarna vid dessa Verks Haken.- skager.. SSdormäktigste Ali ernådigste Konung!! Genom Nådig Remiss af den 22; sislhdne December, liar Eders; Kongl. Majrt täckts infordra vederbörandes föi k larin gar, i anledning aS Rikets Ständers sednast församlade Revisorers, på grund af Myntverkets; Räkenskaper för åren 1838 och 183p, gjorde anmärkningar.. Sedan Myntmästarens samt tillförordnade Mynt-Kam rera rens och Myntproberarens afgifna,. härhos underdånigst bifogade, Utlåtande utredt allt hvad sorn i dessa anmärkningar haft afseende på hushållningen vid Myntverket, återstår endast att något mera utveckla vissa förhållanden samt upplysa sådana omständigheter, sorn icke kunnat vara föremål för deras åtgärder. Beträffande först förhållandet med det öfverskott af 2,708 Rdr 6 sk. 8' rst.
Jernvägs-stambanor, angående anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafik-materiel å redan anlagda sådana: B. 11. 365, 532, 540, A. 544; B. IV. 272, 361; V. 36, A. 37, E. 427. Jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition med förslag till förnyad förordning derom: B. II. 61, 91, 93, A. 105, 106, 107, B. 658; lil 128, 474, A. 474; E. 11. 299. 74 — K — Jury-institution, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Komité för utredning af frågan om införandet af en sådan: B. I. Justering af Ridderskapets och Adelns Protokolls-Utdrag: se Protokolls-Utdrag. Justitie-Departementet: se Riks-Stafens Andra Hufvud-Titel.
Utskottet, som, lika med motionären, inser fördelen deraf, att en förteckning å Ståndets till säte och stämma på Riddarhutet antecknade ledamöter finnes tillgänglig icke blott vid Riksdagens början, utan äfven under dess fortgång, med iakttagande af inträffade förändringar, anser sig således böra understödja den i detta hänseende väckta, här ofvan anförda motion och tillstyrker fördenskull: att Höglofl. Ridd. o. Adeln må besluta, att en förteckning på Ståndets röstberättigade ledamöter efter bänkmansfördelningen må tills vidare vid början af Bil. till Höglofl. Ridd. o. Adelns Prot. vid 1865 års Riksdag. 1 2 Riddarhns-Utakottets Utlåtande N:o 3. hvarje månad, under hvilken Riksdagen varar, genom Riddarhus-Kansliets försorg och under kontroll af Riddarhusfiskalen uppsättas, lill trycket befordras och Irland Ståndets ledamöter utdelas, samt att dervid serskildt utmärkes, hvilka ledamöter af Ståndet, som äro utsedde till bänkman, elektorer, ledamöter eller suppleanter i Utskotten; och torde utgiften för tryckningen af dessa förteckningar likasom för Ridd. o. Adelns protokoll böra hänföras till Riksdagskostnader. ReträfTande inrättandet af nämnde förteckningar torde med en stjerna kunna utmärkas hvilka ledamöter äro bänkmän, med 2 stjernor, hvilka som äro elektorer, och med 3 stjernor Ut skottsledamöter eller deras suppleanter, äfvensom det icke torde i någon väsendtlig mån öka kostnaden, om i slutet af förteckningen upptages Ridd. o. Adelns vid samma tid till de ständiga Utskotten, serskildt för hvardera af dem, invalda ledamöter och suppleanter. Stockholm den 26 November 1865. STOCKHOLM tryckt hos E. Westrell 1805. Riildarhns-Utskottets Utlåttnde JK 4. I N:o 4. Utlåtande i anledning af Herr Fåhrceii, Edvard, motion angående månadtlig tryckning af förteckning å Ridd. och Adelns ledamöter vid Riksdagen. Vördsamt Memorial!
Sorn härvid förekom att 4:de punkten af omförmälde reglementariska föreskrifter innefattade, det Fullmägtige, i afseende på bokföringen och redovisningen, hade att meddela de bestämmelser, hvarigenom reda och enkelhet i räkenskaperne tillika med säker kontroll bäst må kunna vinnas, ansågo Fullmägtige nödigt, att till en början infordra Under-Styrelsens utlåtande i detta ämne. Det yttrande och förslag, Under-Styrelsen häröfver afgaf, innehöll, i fråga om sättet för utöfningen af de bestyr, hvilka kommo att till de blifvande Vexel-Deputerade öfverlåtas, sådane omgångar att för berna Ide Deputerade det skulle blifvit särdeles hinderligt, att, i förening med enskilde angelägenheter, besörja omförmäldta uppdrag. En bland Banko-Styrelsens Ledamöter upprättade derföre ett kontia-förslag, rörande bokföringen och redovisningen vid uppköp och försäljning af vexlar för Bankens räkning, men ehuru detta i flere afseenden ägde företräde framför det af Under-Styrelsen uppgjorde, trodde Fullmägtige sig dock icke böra, BankoUtskottet oåtspordt, med afvikande från Under-Styrelsens, antaga och till efterrättelse godkänna samma förslag, utan blefvo de begge förslagen af Fullmägtige öfverlemnade till Utskottets bepröfvande. Utskottet ansåg det hos Fullmägtige upprättade innefatta icke blott tillfyllestgörande kontroll, utan 15 ock enkla oell i utförandet lätt vérkställbara föreskrifter, samt förklarade sig alltså icke hafva något deremot att erinra; och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med sistberörde förslag hafva Fullmägtige den 29 Maj och den 13 November fastställt de reglementariska föreskrifter, som, intill dess annorlunda förordnadt varder, skola tjena till efterrättelse, i afseende på bokföringen och redovisningen vid uppköp och försäljning af vexlar för Bankens räkning. För utöfningen af de med vexelköp och försäljning förenade göromål och bestyr, utsago Fullmägtige den 29 näsllidne
Kunde man så gifva honom fortsatt verksamhet eller anvisning dertill, skulle han räddas från att bli yrkestiggare eller något ännu värre, ty dithän går det eljes. På landet klagar man mångenstädes öfver besvärande tiggeri. Om man försökte på det föreslagna sättet, skulle det nog mycket stäfjas. Man brukar ofta, der tiggeriet florerar, afvisa alla hjelpsökande med några hårda ord eller en hänvisning till fattigvården, men detta är ej rätt. Sant säger skalden: Döm ej strax den vilseförda, stolta broder, med förakt; icke vägde du den börda, ödet på hans skuldra lagt. Husmödrarne hafva i fråga om välgörenhet ett stort och ansvarsfullt värf. Ty oftast är det till dem bönen om en almosa rigtas med säker, ofta pröfvad kännedom om qvinnans veka sinne och ömmande hjerta. Men man får ej låta känslan skjuta undan det lugna pröfvandet. En annan sak här vid lag. En god husmoder bör aldrig tillåta sitt tjenstefolk att dela ut almosor af familjens egendom till de bettlande utan sitt hörande. Det är nämligen en stöld tjenaren begår. Husmodern endast är det, som det tillkommer att pröfva och gifva, så vida hon ej har en tjenarinna eller tjenare, för hvilken hon har fullt förtroende, och som hon vet ega omdöme att gifva med urskiljning. Ty att gifva är vigtigt och ansvarsfullt. Men vi skulle just vilja veta, hur det gick med den der gatpojken. I de flesta fall äro nog alla de der förmaningarne, de der handtagen, hvarom ni talat, utan resultat. Ja, det är nog sant. Beklagligtvis erfara vi ofta, att vi missräknat oss; ofta, allt för ofta finna vi våra ansträngningar, våra goda afsigter vara en droppe, spild i sanden. Jag hade mest glömt den lilla episoden med Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto blf o g a s. Inga ofrankerade försändelser lösas. gossen, då j ' ag af en händelse för ett par dagar sedan påmindes derom. Jag hade slutat min enkla middag och begaf mig genom Kungsträdgården till tidningsbyrån.
R:dr mindre än 1827 års; att 1829 års tull-upbörd utan tvifvel blir under 1828 års; 280 Den 21 Februarii. samt att förut dryga Utgifter äro i ställ-, digt växande, 1827 års Tull-upbärd, till beloppet den högsta, som hittills ägt rum, utgjorde brutto 2,667,162 R:dr 47 sk* 9 r;st, netto 2,ii4,335 R:dr |5 sk, g r:st, och tullen för samma år införd utländsk Spanmål af alla slag ingick i nämnde summa med 429,284 R:dr i3 sk, Oen öfriga behållna tull-inkomsten steg således till i,685,o5i R:dr 2 sk. 9 r:st, och sorn 1828 års net-* to-inkomst, utan någon spanmålstull, upgifves till 1,715,000 R:dr, så visar detta en fortfarande tillväxt i stället för minskning. Hvarföre tull-inkomsten för innevarande år skulle blifva mindre än 1828, är svårt att inse; omöjligen kan det antagas såsom otvifvelaktigt. Tvärtom är det sannolikt, att i den män följderna af 1826 års missväxt utplånas, en större förmåga skall upkomma att förbruka flera utländska förnödenheter, hvilkas betydligen fallna pris dessutom gör dem lättare tillgängliga för mängden af consumenter. Hvad omkostnaderne vid TullYerket beträffar, så äro de visserligen dry-. ga, i följd af Sveriges vidsträckta kuster och locala förhållanden; men de äro ej drygare, än i många andra länder; och debora, långt ifrån att ständigt tillväxa, kunna anses nu hafva upnått sitt maximum, och icke obetydligen nedsättas genom successiv för^ minskning af de större Expectanceoch Pen-, Den 2i F e b r u a r i i. 281 sionsStater, som
Vi hafva Europas Länder omkring oss till efterdöme, och vi hafva vår egen erfarenhet; allt visar oss, att så snart Sedelmyntet öfvermåttan ökes, faller dess värde, allt råkar i villervalla, och de svåraste händelser blifva en gifven följd. Men man har äfven sett, att då en hastig indragning äger rum, sedan allmänna Rörelsen jemnat sig efter en gifven Sedelmassa och dess värde, så har deraf en stockning följt, som varit högst menlig för samhället i det hela. Härå hafva vi bland annat Dannemarks exempel, efter Utskottens eget Betänkande. Då vi nu alla komma Öfverens om att vilja bibehålla Ridd. 0. Ad. Prol. VII B. I Afd. 17. 258 Den 6 Junii e. ra. Sedelmyntstocken på samma punct, synes mig, att från så sanna grunder utgående, med samma känsla för allmänt val, vi borde lätt finna det rätta, nemligen först, hvilken tidpunct är den, hvarefter vi vilja bestämma den närvarande Sedelstocken? För det andra, hvad som egentligen är Sedelmynt? Första puncten synes ej innebära något så hufvudsakeligt svårt, att den bör kunna söndra meningarne. Jag tror, att med nära lika resultat temligen olika tidpuncter skulle kunna antagas; åtminstone af dem jag hört nämnas, uppstår, enligt min tanka, en betydlig skillnad. Någre framställa 1814 års slut, andra ultimo December i8i5, och åter andra 1817 i September. Väl är det mig bekant, att vissa summor på dessa tider varierat betydligt, men ovisst är, om det bela gjort äfvenså. Uti October 1817 voro DiscontCreditiverne fullt utgångne, men 1814 icke; deremot torde de derpå grundade Discontpapper varit motsvarande; och jag kan icke annat finna, än att Sedelmynt, af hvad art som hälst, hvilket gått i 10 års tid man och man emellan till fullt och lika värde med Banco, måtte med detta lika anses.
Anser man härigenom återhåliskraften minskad, loide detta måhända icke på ett lämpligare siitt kunna lättas, än genom det stadgandet, att, då vid slutligt afgörande af frågor, som angå grundlagsförändring, t. ex. 5 ledamöter vika att omröstning skall ske ståndsvis, riksförsamlingen sammanträder och förelager en sådan omröstning, vid hvilket tillfälle de agregerade eller snpplementarclasserna röstade med sina respective Stånd, börande hvart Stånd bibehålla sitt veto i alla grundlagsfrågor, som blifvit på detta sätt behandlade. Härigenom undvekes äfven det föga tillfredsställande exceptionella stadgandet att gifva hvarje Stånd veto i sina egna privilegiifrägor, hvarom tvister kunna uppkomma, som kunna gifva anleda, till de vådligaste brytningar. En hillig och af tidsomständigheterna påkallad medelväg vore äfven funnen emellan att göra grundlagsförändringar alltför lätta eller alltför svåra. 4 Med de muntliga begreppen skulle det vara mest öfverensstämmande, om den andra kammaren utgjordes af en tredjedel af det hela; Stånden skulle då kunna fördelas för valförrättningar i 16 district, hvaraf hvartdera valde 3 representanter, i för den nedre och i för den öfre kammaren, och hvaraf den ena, oansedt hvilken kammare han tillhörde, lämpligast torde höra få väljas äfven utom districtet, och tilläfventyrs äfven utom Ståndet. Frih. Sprengtporten tilläde derefter muntligen: l öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran anföra, skulle jag önska, att Hr von Hartmansdorff uti den af honom föreslagna redactionen ville i stället för uttrycket : "de fyra hittills varande Stånden,’’ nyttja benämningen: R. o. Ad., Preste-, Borgareoch BondeSt ä n d e n. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Jag har förut yttrat, att jag icke tror det vi kunna bifalla detta förslag att bilda första kammaren. Uti förra plenum uppstod Frih. Hamilton och yrkade att någon vidare discussion om den punkten icke mätte äga runi, derföre alt densamma var afslagen.
Caserner upprestes 5^2 Stats-U tskottets vida dyrare än ifrågavarande verkeligen beliöfliga Byggnad, man ock bordt vänta att denna angelägenhet med mera värma af Utskottet blifvit omfattad; hvaremot andre Ledamöter uti Utskottets yttrande instämt, med tillägg: dels att Utskottet visat både noggrannhet och grannlagenhet vid fördelandet af små medel till manga behof; dels ock att på en tid, då Ilegeringen ansett sig ej kunna begära mera än 60,000 Ilrdr för hela det Svenska LäroVerket och då från så många håll• behofvet af tillökad Läkarevård för menli i sk or blifvit anmäldt utan att Utskottet kunnat föreslå mera än 1200 B:dr, det funnes nog drygt, att utgifva 40,000 R:dr endast i Byggnader för DjurLäkarevårdcn. Utskottet instämmer visserligen uti den sålunda inom IliksStåuden i allmänhet yttrade åsigt om behofvet af ett mera utvidgadt utrymme för Veterinär-Inrättningen; men Utskottet bar ock härvid ansett sig böra taga i betraktande Statens knappa tillgångar, som nu icke medgifva ett så betydligt Pcnninge-Anslag, som för den ifrågakomne nya Byggnaden skulle erfordras. Utskottet tror dock, att, genom användande af de vid Ladugårdslands Bränneri varande hus, tillräcklige medel til! förstnämnda ändamål böra kunna åstadkommas, och Utskottet får derföre vördsamt föreslå: att Tomterne hörande lill Ladugårdslands f. d. Krono-Bränneri med samtelige derpå bclintelige Byggnader må upplåtas ät Veterinär-Inrättningen, att försäljas eller begagnas på sätt K. M:t för ändamålet lämpligast finner* dock under vilkor, att Magazinet Betänkan den, N.*o 307. 543 oell Torkhuset icke föryttras, utan förbehållas K. M:t och Kronan att begagnas, enär omständigheterne kunna sa påfordra.
sobZn 'Willielm, Dä orsaken hwarföre Ridderskap^ och Adeln til Utskotten lemnar et dubbelt antal Ledamöter emot hwardera af de öfrige Ständen , endast bestär deruti, at örn icke sä skedde, större delen af Ridderffapet och Adeln emellan Plena skulle wara sysilolöse, och icke winna kännedom om Rikets allmänna ärender, kan jag ej inse något skäl, at ändra denna method, sä länge Adeln är lika talrik, emedan 1:0 Dest medlemmar r Utskotten samfält ej utgöra mer «n et Ständs röst, om än ds wo - Den 14 Inlik. 61 wörö aldrig sä mänga, och de öfrige Ständens deputerade säledeö, utan at blifwa genom mäng. den öfwerröstade, njuta biträde och uplpsningar wid rädplägningarne af ct större antal personer, hwaribland flere wid affairer wande Ämbetsmän säkert finnas, än man i de öfrige Ständen kan päräkna; 2:o Det wäl bäst instämmer med Ordning och Constitutionens esprit, at samma voteringssatt utöfwas i Utskotten, som Ständen emellan. ' ^ zw Följden af nu brukelige voterings-sättet, at et ringare antal personers tanka gör majoritet emot ct större antals, icke innefattar nägon obillighet, dä det mindre antalet af osrälse Ständen representerar et wida större qvantum principaler; och werkelig orättwisa först ffulle upstä, om Adeln, öfwer proportionen emellan principaler talrika antal Ledamöter, som (endast af förr anförde orsaker) sitta i Utskotten, der singe öfwerrösta de andra SLänden. 4:o Emedan paria vota kunna förefalla, om än alla Utskott af udda antal Ledamöter utgjordes.