Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 13 97ooember 1747, angåenDe injfränfning uti en De! ©ocfnarö i ©alarne rättighet att anmänDa (fog; fann 35 af Den 23 tTTaj f. o., angåenDe änDrtngar och tillägg i ivongl. gör» orDningen om fjkeflmal Den 1 Slpri! 1843. §• 74. @eDan 2Bt, genom mårt €onflitutioné*Utfl;ott, låtit granda De i ©tatö* 3cåDet förDa famt, jemlikt 105 § ^Regeringsformen och 29 § SKifäDag&DrDnin# gen till Utjfottet öfmerlemnaDe ^rotofoll; få förflare <2Bi härigenom, att, mcD fiöD af 76 § 9vif$Dag&DrDningen, ©taté»9låDet$ SeDamöterö och SöreDragan» 85 beö anfmarigfet för fina råbjlag odj utöfntngen af fina embeten intill ben Dag, Då nu tillänbagångna Rtbömöte tagit fin början, far, få mibt benfamma bunnat pröfmaö meb lehning af ©tatéråbö#^3rotobollen för nämnbe tib, fullbomligen uppfört. §. 75. ©en af Djj, i öfmerenöflämmclfe meb jlabganbet uti 103 § Regering^# dormen od) 64 § Riböbag&Drbningen, utfebba Rämnb far, genom omröftning, förblarat -ffögfta ©ontftolenö famtltge öebamöter förtjente att i fina migtiga ball roarba bibefållne. §. 76. Sleb tabttaganbe af förejfrifterna uti 96, 97 ocf 98 §§ Regeringsformen farnt 63 § RtbébagSDrbningen, fafme flöi, genom Slebtorer, till mår fiuftitie#
Får man här beskrifva de vedermödor, som blifvit förorsakade genom utarbetandet af en författning, eller de vinster, som af densamma uppkommit, så ser saken ungefär ut lika på den sidan, som om det å den andra påstås: att kostar det än alldrig så mycket besvär, För fa t tångarne dock så snart böra utarbetas, att deras utfärdande ej åstadkommer någon rubbning i de enskildta förhållanderne. Ingen rubbning lärer ej eller i afseende på Författningar kunna äga rum, utan att derigenom tillskyndas så väl fördelar åt någre, som olägenheter åt andra individer. Regeringens största konst blir då alltid, att söka göra fördelarne öfvervägande olägenheterna. Jag anser mig böra bestrida den fördelning, som en Ledamot gjort af de Ekonomiska författningarne, emedan den värde Ledamoten yttrat en sats, som ej kan bevisas vara riktig, den nemligen att alla Ekonomiska författningar, som tillskynda den Den i September f. ra. 35 trafikerande lättnad, icke skulle behöfva någon lid mellan deras kungörande och verkställande. Äfven i detta fall är en viss tid nödig, innan Författningens efterlefnad tager sin början; ty om man blott tänker sig handeln, så finnér man, att den bästa handel grundar sig på varu-upplag, och så snart man åter tänker sig varu-upplag, finnér man, att man icke bör helt hastigt lätta afgifter na, och derigenom framkalla speculanter, hvilka införskrifva dessa varor på bekostnad af dem, som redan under den svårare författningen speculerat på desamma. Sedan sista Riksdag har det ej blott varit fråga om sådane författningar, hvilka haft afseende på de trnfikerandes lindring, utan äfven om dem, hvilka beredt deras betungande. Sålunda hafva t. ex. Convoyoch Tolagsafgifterne blifvit höjde, och så hastigt, att en last Bomull, som var destinerad till en större Stapelstad, mäste föras till en liten Stapelstad i granskapet, hvilken ej hade Tolag, och derifrån på pråmar inomskärs till den förra Staden. Oaktadt alla dermed åtföljande kostnader, var det likväl enda medlet, att rädda ägaren från stor förlust.
Det förhåller sig med den såsom med den » skrålande regnbäcken », den har en bred och grumlig yta, men saknar djup och kan icke spegla himmelen. I nöden sättes den vänskapen på ett hårdt prof; och huru den består profvet, visar en sorglig erfarenhet. Råkar blott någon af de s. k. vännerna i fattigdom ocb misér, så är det snart slut med vänskapen, och den » förlorade » öfvergifves af sina stallbröder. Och det kan knappast annorlunda sluta med » en vänskap i det onda », i sinnesrus och utsväfningar. Tusen sinom tusen unga kvinnor och män, som utgått oförderfvade från sina hem, bafva till stor del sina s. k. vänner att tacka för sitt lifs olyckor. Bättre än många vänner är fördenskull en enda pålitlig sådan. Ty det är här icke kvantiteten, utan kvaliteten, som är det bestämmande. Det räcker på låDgt när icke till att hafva dansat med hvarandra på en bal, klingat med hvarandra på en fest eller att hafva suttit vid samma spelbord; det räcker icke till, när det är fråga om sann vänskap. Det är, så- som det heter i » Gjengangeren », det är icke nog For paa hinanden trygt att stole, A t have drukket en gäng Duus — A t have gaaet i samme Skole — A t vare kommen tidt i samme H u u s — A t have nwdt hinanden tidt paa Gaden — A t have sig engang i Paris — 1 Klubber tidt at have sjunget sammen — A t have budt hinanden tidt en Priis — o. s. v. maåt Sann vänskap kan därför icke uppstå, med mindre där finnes en djupare själarnes harmoni än den, som gemenligen framträder vid de s. k. glada lagen. I hjärtat, människans lifscentrum, måste vänskapen grundläggas, om den skall blifva fast rotad och bestående. Och den sammanförande och sammanbindande kraften är icke endast och icke ens väsentligen likhet i bildning och samhällsställning, utan en andlig själens instinkt, som söker sin fyllnad i ett till hjärtelag och världsåskådning besläktadt väsende. Denna öfverensstämmelse i det väsentliga utesluter visserligen icke olikheter i det enskilda.
Enär, genom stadgandet i Reglementets 12 §, Riksgälds-kontoret fått sig ålagdt att till och med år 1856 för Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad årligen utbetala 50,000 r:dr samt att, så länge sådant för beredande af tillgång till dessa utbetalningar erfordrades, göra fruktbar den till ombyggnaden anvisade fond, ursprungligen å 600,000 r:dr, hafva åtskilliga Riksgälds-kontoret tillhörige räntebärande obligationer blifvit för detta ändamål afsatta; hvarefter vid anslagets utbetalning så tillgått, att dertill hvarje gång i första rummet användts hvad, som af de innestående räntemedlen jemnt motsvarade vissa obligationers kapitalbelopp samt derefter ett så stort antal obligationer, som till fyllande af bristen i den anordnade utbetalnings-summan erfordrades. Genom ett sådant begagnande af de upplupna räntorna, hade utaf hela det för ofvannämnda kanals och slussverks ombyggnad beviljade Statsanslag r:dr 750,000. under åren 1842 och 1848 kunnat utbetalas tillsammans . » 550,000. utan att den derför afsatta fondens kapitalbelopp behöft anlitas med mera än 222,000 r:dr. Denna fonds vid 1848 års slut. återstående kapital utgjorde således 578,000 r:dr, hvarförutan den härå upplupna, dittills obegagnade, räntan uppgick till 17,555 r:dr. Följaktligen öfversteg, vid sagde tidpunkt, det statsanslag, som ännu för Riksgälds-kontoret återstod att utbetala, eller r:dr 400,000. det då innestående kapitaloch räntebeloppet » 595,555. med endast r:dr 4,665. hvilken brist, genom ytterligare upplöpande räntor, redan i April månad 1849 var betäckt.
Denna obillighet uti fordringen grundlägger äfven en omöjlighet af dess alltid ofelbara uppfyllande, och förlusterne, sorn deraf uppstå, blifva för inrättningens räkning, som emot sina borgenärer måste ovilkorligen uppfylla allt hvartill den förbundit sig. Skulle ock vidare dessutom sjelfva capitalerne genom inrättningens försorg hos låntagaren uppsägas, och vid förfalloiiden med. all nödig stränghet indrifvas, för att, å inrättningens sida, de åtagne förbindelser jemväl af capital-betalning å vissa tider måtte kunna uppfyllas.; kominer Staten , att allt mer och mer ikläda sig de förhatliga egenskaper, sorn ined ett dylikt förhållande följa; och, i händelse egendomens afkastning genom tillfälliga händelser blifvit så nedsatt, attingen kunde finnas, som ville åtaga sig förre egarens ansvarighet, skulle Staten sluteligen kunna fa vidkännas oersättliga förluster, genom den hemfallna fastighetens upplåtande åt ny egare, emot nedsatte vilkor , eller ändå betydligare, genom fortsatt egendomens förvaltning för allmän räkning. Vid ofta förnyad erfarenhet af dessa förluster, kunde och slutligen sjelfva crediten blifva rubbad för den inrättnings bestånd, som vid en lane-rörelse, hvari den föröfrigt endast såsom ombud för bägge parterne deltog och ingen ting vann , ensam Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, ixx: utan ersättning fick vidkännas atla forlusterne; och, om Inrättningen egde sammanhang med något annat allmänt penningeverk, komme en rubbning i den enas credit att än ytterligare inverka till minskning af det andras. Utskotten afstyrka således, af de nu uppgifue anledningar, vördsamligen vidtagandet af någon art af Inrättning för allmän räkning, samt under allmän styrelse och ansvarighet, i ändamål alt besörja beläning af fastigheter med enskildes Capi täler.
Någon olägenhet af en annan ulmynlningsgrund för 10-Örena skulle, enl. mitt förmenande, icke upkomma, roen fördelen deraf är deremot påtaglig. Myntet skulle blifva något större än eljest, eller lika stort som 4 sk. b:ko-st. och till vigten precist lika med detta mynt. Följden häraf skulle likväl icke blifva, att IO-Öre-slyckena förblandades med 4 sk. b:ko-styckena, enär prägeln blefve helt olika. 4 sk. b:ko-st. är nemi. prägladt som en underafdela af Specie-R:drn, dä deremot 10-Örestycket skulle präglas såsom en underafdeln. af en R:dr Riksmynt. En bestämd besparing skulle genom förslagets antagande upkomma och någon olägenhet deraf kan jag för min del icke inse. Om deremot R. St. icke antaga förslaget, blifver följden den, att Banken får betala myntverket för slagningen af 10-Öreslyckena vida mera än hvad f. n. erlägges för utmyntningen af 4 sk. b:ko-styckena, ty utan att blifva till fullo godt gjordt för kostnaden lärer myntverket icke emottaga präglingen af ifrågavartde myntstycken. Jag får således yrka återremiss af denna punkt, på det att Utsk. måtte laga saken i närmare öfvervägande, möjligen ändra mening samt tillstyrka R. St. att antaga K. M:s Propos. uti ifrågavande hänseende. Frih. Stjernstedt: Till de skäl, som Frih.
Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Beträffande sedermera införsels-tullen å seglande Fartyg eller Båtar af jern, så yrkades dels bifall till Utsk:s förslag och dels att denna tullsats måtte bestämmas till 10 proc. af värdet; hvarpå efter först till bifall å Ulsk:s förslag framställd med blandade Ja och Nej besvarad propos., Hr Gr. o. Lantm. hemställde om R. o. Ad. ansåge införsels-tullen å seglande Fartyg och Båtar af jern, böra bestämmas till 10 proc. af värdet, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Härefter förekom Utsk:s tillstyrkande att från den införselstull, som i allmänhet borde erläggas, det undantag måtte medgifvas, ”att utländske Fartyg och Båtar, seglande, med tillbehör, ”sorn inköpas från och äro byggde i sådane länder, der Svenska ”Fartyg få tullfritt naluraliseras, äfven härstädes må njuta tullfrihet” ; och yrkedes dels bifall, dels afslag å detta tillstyrkande, S6 Den 13 Maj f. m. dels ock att detsamma måtte bifallas endast såvidt det rörde Fartyg eller Båtar af träd. Propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande blef först framställd och besvarad med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge tullfrihet böra medgifvas för ifrågavande utländska Fartyg och Båtar, seglande, med tillbehör, då de äro af träd, samt såväl denna, som den derefter till afslag å Utsk:s tillstyrkande framställda proposm besvarades med blandade Ja och Nej.
Jag tror dock, att man lätt bör inse att för det allmännas behof uppoflringar alltid måste göras, hvilka man icke bör åläggas, till fördel för den enskilte spekulanten. Jag tror, för min del, att Lag-Utsk:t gått ganska riktigt till väga, då det, vid fråga om expropriation för det allmännas behof, tagit bort de 50 proc.; Utsk:t har dessutom i den 13:de §:n mildrat stadgandet derigenom, att jorden skall uppskattas till högsta pris och att jordegaren tillika skall ersättas för den särskilda skada, som genom afsöndringen kan uppstå. Jag anhåller om bifall till den nu föredragna punkten. Frih. Armfelt: Sedan den föreg:de talaren försvarat Utsk:ts förslag, torde allt uppträdande å min sida vara h. o. h. öfverflödigt. Jag kan likväl icke underlåta att göra en erinran mot hvad Frih. af Ugglas nyss anförde, att nemi. icke 1824 års förordning ang:de vattenverks utrifning stöde väl tillsammans med den nu föreslagna expropriationslagen. Enligt min tanke kunna deremot dessa tvenne författningar mycket väl förenas. Jag anser nemi., att en förhöjning af 50 proc. på värdet bör erhållas, då en enskild måste afstå sin jord åt en annan enskild person, men ingalunda att ett dylikt förhållande skall ega rum, när jorden måste afträdas åt det allmänna; ty en samhällsmedlem bör endast i thy fall hållas skadeslös för sin uppoffring och ej göra någon annan vinst än den, som det allmänna gör. Ett ytterligare skäl till att 1824 års förordning ej blifvit vidrörd, ligger deri, att Utsk:t ej på något sätt velat gå den Komité i förväg, som blifvit tillsatt i och för att utarbeta en ny författning ang:de vattenuppdämning och vattensänkning. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: Det förefaller mig som om Utsk:t i afseende på förev:de fråga ej sett sig riktigt väl före och gjort sig klar reda för gränsen för dess befogenhet.
Lades till handlingarna vid förnyad föredragning Bevilln.- Utskts den 21 dennes på bordet lagda mein. N:o 47» öll BorgareSt., angtde eventuella tullafgifter å förbudna varor. Ånyo föredrogs StatsUtskts den 24 dennes på bordet lagda utlåt. Wto 489, i anledn. af återremiss å utlåt. Begärdes ånyo på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., samt Lefre'n, Joh. Pehr. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen i sisla talmansöfverläggningen öfverenskommit alt föreslå Riks - Den 28 April e. ra. 443 St:n att företaga det nu bordlagda målet till pröfning nästa Fredag den 3o dennes; hemställande alltså Hr Landtm., om R. o. Ad. ansåg att StatsUtsk:s utlåt. JV:o 489 borde sättas främst på föredragningslistan till det plenum, som inträffar instundande Fredag. Ropades ja. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., uppläste följande: las har vid ett föregående tillfälle ifrån detta rum — och således ej utan mening, — men med fullkomligaste öfvertygelse och på Svensk riddersmannatro förklarat mig villig att göra hvilken uppoffring som helst, med förutsättande att mitt fosterlands väl sådant krafvel’. Dä anade jag icke, att jag så snart skulle gifva prof härpå; ty hvad jag nu går alt företaga, tillhör sannerligen calhegorien af en sjelfuppoffring, enär denna min handling af mången, ja troligen af de flesta, skall missförstås och klandras, samt påföljden blifva tadel; men äfven detta skyr jag ej alt underkasta mig, om blott det verkligen goda ändamålet dermed vinnes. StatsUtsk:s utlåt. N:o 4S9. i anledn. af återremiss å dess förut afgifna betänk., rör:de ett extra-anslag för cabinetlscassan, är ämnadt till föredragning inom samtliga RiksStru nasta plenum.
Då Akademiens ändamål, enligt Revisorernes åsigt, bättre skulle befrämjas genom dessa medels användande för andra inom Akademiens verksamhet liggande föremål. — 156 — hafva Revisorerne, som anse ifrågavarande sätt att vidmakthålla intresset för landthushåilningen numera vara föråldradt och lämpligen böra upphöra, velat i sådant syftemål härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. § 3. Vid anställd inventering af säkerhetshandlingarne för Akademiens utlånta medel, hvilka den 23 nästlidne September uppgingo till ett belopp af 226,250 R:dr, befunnos dessa handlingar i behörig ordning. Ultuna Landtbruks-institut. Institutets räkenskap, som i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning undergått granskning, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet, Balans från år 1860. Tillgångar Uppbörd. För Institutet: Statsanslag Afgifter af elever Lärlings-dagsverken. Diverse inkomster Af Ultuna gård: 1861 års skörd Ladugårdsreveny Af Granbergs gård: 1861 års skörd Diverse inkomster Skulder Kredit. Balans från år 1860: Utgifter; För Institutet: Aflöningar 9,959: 83. Ved och lyshållning 2,227: 4. Skrifmaterialier För Ultuna gård: Aflöningar och kosthållning .. 2,159: 33. Grundförbättring och dikning .. 1,034: 25. Reparationer . .. 1,981: 46. Ved och lyshållning 509: 31. Aflöningar 625: — Utsäde 335: 53. Balans till år 1862: Behållningar: i kontant i kreatur i inventarier och diverse 72,536: 67. 102,142: 93. 1861 ars höstutsäde vid Ultuna och Granberg 650: 88. Vid granskningen af dessa räkenskaper, hvilka visserligen äro med ordning och noggrannhet förda, men i afseende på uppställningens enkelhet och klarhet lemna atskilligt öfrigt att önska, hafva Kevisorerne icke kunnat undgå att i främsta rummet bemärka det afsevärda förhållandet, att, ehuru
Det är beklagligt, att man nu skall finna, att, såsom jag tyckt mig inse af discussionen och handltna, man fattat beslut, som stå i motsägelse sins emellan. Hvad sjelfva saken beträffar, så, oaktadt jag sjelf föreslog, att markegången skulle sättas senare, kan jag dock icke, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut derom, och detta beslut blifvit R. Sirs, nu tillstyrka, att man skulle frångå detsamma, eller genom enny motion söka ändring i det beslut, man en gång fattat. Jag anser, att sådant ej allenast vore olämpligt, utan äfven särskildt i högsta grad betänkligt att nu, da hela nationen längtar efter snart slut på riksdagen, uppehålla den genom en motion, som är öfverflödig. Här är endast fråga om att frångå ett beslut, som R. o. Ad. fattat, och då ser jag icke, hvarföre man ej kan frångå det på ett mindre olagligt sätt, nemi. i anledn. af en inbjudn. från ett annat Stånd, hellre än att på ett alldeles olagligt sätt väcka motion om ändring i detta beslut inom det Stånd, hvaruti beslutet är faltadt. Jag får derföre vördsamt anhålla om propos. till bifall å BondeStts inbjudn. Gr. von Fersen: Jag begärde ordet, då Hr Dalman, på grund af Rdksd.Ordn., begärde den af H. Ex. Gr. af Wetterstedt väckta motion på bordet. Hr Dalman framställde derjemte den önskan, att BondeStts inbjudn, matte företagas till definitivt afgörande. För min del finner jag val, att Hr Dalman har rättighet att lägga berörde motion på bordet; men alt Ståndet äger rättighet att besluta öfver BondeStts inbjudn., när Ståndet behagar, torde ej kunna bestridas. Jag förmodar, att Ståndet fattat det beslut, att StatsUtsk:s förevar, betänk, skulle i dag upptagas först på föredragntslistan; men huruvida derjemte ovilkorligt beslut fattades, att detsamma skulle såsom första målet i dag afgöras, derom är jag icke säker och anhåller jag att underrättas från prot.
304 Doktor T. efterkom s3 mycket heldre uppmaningen, som han i krig erfarit qvinnornas stora förmåga att varda sjuka. Under 1870-71 års krig brefvexlade bror och syster lifligt i ämnet, och nar D: r Tiburtius efter en svar tyfusfeber atervände hem, beslöt Fransiska att följa hans råd och begagna sig af broderns anbud att medelst undervisning förbereda henne till examen. Hösten 1871 begaf hon sig med sin moders samtycke till Ziiricli. Efter fem Srs allvarliga studier blef den d5 34-ariga Fransiska 1876 promoverad af Professor H. Frey. Med betyget .utmärkt. erhöll hon Doktorshatten och gick derefter till Dresden. der hon jemtc flera andra erhöll tillstand af den humane och frisinnade förestandaren för förlossningsanstalten att der arbeta s k o m assistent. Hösten 1876 flyttade Fransiska till Berlin, der redan förut en af hennes kamrater Fröken Lenius slagit sig ned. De båda damernas upprepade ansökan att få aflagga statsexamen blef afslagen. Val kunde det enligt lagen om näringsfrihet icke förnekas dem att praktisera som hkare, men de f % icke utskrifva dödsoch födelse-attester eller förratta enligt lag gällande lakareförrattningar. Genom Herr Doktor Tiburtius och hans fms, tandlakarinnan Hirschfeld-Tiburtius ' försorg upprättades då i juni 1877 en poliklinik för obemedlade gifta och ogifta qvinnor, der de bada l ' akarinnorna, Fröknarna Tiburtius och Lemus, fingo anstallning. Denna anstalt fortgår alltjemt och arbetar med en vaxande framgsng, hvarom följande statistiska siffror gifva bästa besked. Under de två första %en har nämligen journalen att uppvisa ej mindre an z,5m patienter samt 6,5m konsultationer. Under senare ar flerdubbla antalet. D: r Fransiska Tiburtius har med sin broder och svägerska ett gemensamt hem, der de lefva tillsammans i basta trefnad.
Han anser erfarenheten hafva visat behofvet af ifrågavarande rörelse derigenom att talrika ölstugor och s. k. nykterhetsvärdshus både i städerna och på landet uppstått, samt tillägger: “när sålunda en ny näringsgren utvecklar sig, får don icke undgå en vaksam lagstiftning, ehvad det gäller att motarbeta eller uppmuntra densamma." Justitie-ombudsmannen anser att denna näring, under vissa vilkor, bör uppmuntras. Derom kunna meningarna vara delade. Faran för missbruk af ett sådant näringsfång är ganska stor, då dels lönnkrögeriet ganska lätt döljes under den oskyldiga rörelsen att sälja milda och oskadliga drycker, dels ock sjelfva öldrickandet kan upparbetas till en höjd, hvari det föga skiljer sig från bränvinsdrickande. Deremot synes det icke vara någon fara att man å landsbygden skall, i brist på dylika näringsställen, komma att lida af hunger och törst. Om således hos någon billigtvis en tvekan kan uppstå om den uppmuntran, sådan rörelse kan förtjena, så bör alldeles ingen tvekan ega rum att biträda bemälde Ombudsmans mening i afseende på de vilkor, han förutsätter för att näringen skall kunna räknas bland de oskyldiga. De äro: Att den skötes ärligen och ordentligen samt af välfrejdade personer, och icke begagnas såsom täckmantel för lönnkrögeri och sedeslösa utsväfningar, hvarföre han ock yrkar att den må inrättas efter sådana ordningsföreskrifter, som till förekommande af missbruk kunna finnas nödiga. Då Justitie-ombudsmannen emellertid icke lemnat något bidrag till bestämmande af dessa nödiga ordningsföreskrifter, må det tillåtas den enskilde motionären att göra det Utskott, som kommer att behandla frågan, uppmärksamt på behofven i detta hänseende. De missbruk, hvilka vid ifrågavarande rörelse, nemligen försäljning af öl, svagdricka, kaffe och andra icke destillerade drycker, kunna ega Motioner i Preste-Ståndet 1862. 199 ram, äro at den art, att de svårligen genom någon polisuppsigt kunna helt och hållet afböjas, utan allenast vid deras gröfsta utbrott ertappas och åklagas.
"Vid alla Underrätter och Poliskamrar skall rättegång offentligen hållas, och vare förthy, så långt utrymmet tillåter, ej någon förment alt inne vara, medan Rätten sitter. Öfverläggning må Rätten, om den nödigt finner, inom lyckta dörrar hålla, äfvensom ransakning uti mål, som röra brott emot sedligheten och äro af sådan beskaffenhet, att de enligt tryckfrihetslagen icke äro tillåtna att kungöras. Åhörarna böra då afträda på tillsägelse af Ordföranden, som äfven i öfrigt äger meddela nödiga föreskrifter till bibehållande af skick och ordning." Ill Den i Mars e. m. Detta redactionsförslag och det af förra Riksdagens LagUtsk. framställda skilja sig, dels genom uteslutandet af några föreskrifter i afseende på åhörares skyldighet att åtlyda Ordförandens befallningar, att ansvara efter lag för oljud, att icke åstadkomma trängsel för dem, som Rätten tillhöra m. fl., hvilka sjelfmant synas följa af sakens natur och således icke erfordra något särskildt lagstadgande; dels ock deruti, att offentligheten vid Poliskamrar, enligt det förra förslaget, endast skulle sträcka sig till sådana mål, i hvilka desamma ”äga domsrätt.” Följden af detta sednare blefve, som hvar och en inser, den, att allmänheten linge tillträde endast vid mål af jemnförelsevis obetydligare art, såsom om försummad lykttändning, gaturenhållning, klämtning, m. m. dylikt; hvaremot all offentlighet vore utestängd från ransakningar om gröfre angifvelser, hvari allmänna säkerheten är mera i fråga, i hvilka godtycket är farligast och ansvarets stränghet både påkallar och väcker en större uppmärksamhet. Denna ändring i redactionen torde H. R. o. Ad. äfvensom LagUtsk., till hvilket motionen lärer remitteras, finna påfordrad af sjelfva sakens ändamål. Dessa arne memorial lades på bordet. Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande 2!ne anföranden: 1:0