Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erkännande ett och samma mål, utgöra båda medlen (förbudet och skyddstulls-afgiften) blott olika vägar till målet; och äro båda underkastade äfventyr, den förra af lurendrägeriet, och den senare af tullförsnillning; men vid jemförelsen af dessa äfventyr finner jag tullförsnillningen mångfalldigt lättare att verkställa, och följaktligen svårare att hindra, än lurendrägeriet. Jag hatar att kasta skugga på någon Tjenstemannacorps; så mycket mer, som jag, med hela allmänheten, delar den opinion af aktning, som Tullstaten, i senare tider, vetat förvärfva sig; men då jag, såsom Lagstiftare, är pligtig att, i allmänhet, taga i beräkning frestelsernas förmåga på menniskan; och jag dervid besinnar huru svårt, ja nästan omöjligt det måste blifva, att upptäcka och bevisa de hemliga aftal, till tullförsnillning, som kunna ega rum, emellan TullEmbetsmannen och Trafikanten, och som, för verkställigheten, blott behöfva en, eller några besökares lika intresserade medverkan; då deremot, å andra sidan, den förbudna, men lurendrägade varan är sin egen angifvare; så blir min öfvertygelse orubblig deri, att, i den brist af fullkomlig säkerhet, som vidlåder båda utvägarne, är den återhållande kraften, i skyddstullen, vida mindre, än i raka förbudet. För den röst, emot beslutet, sora jag afgifvit, herntar jag ett ändå större skäl från den fara, som jag förutser ovilkorligen skall uppstå, i påföljden af beslutet, derest det skulle vinna definitivt bifall; och, såsom bevis på faran, behöfver jag blott framställa de följder, som otvifvelaktigt skola inträffa, af förbudets borttagande från artikeln tackjern; d. v. s. af tillåtelsen, att, under förment hägn af 5o procents skyddstull, eller ännu högre, denna artikel till utlänningen öfverföra.
Då det således ligger uti redogörarens intresse, att oljeåtgången skall blifva så stor som möjligt, men hvaraf den nuvarande redogöraren sig ej begagnat, utan på allt sätt bemödat sig att tillvägabringa den största möjliga hushållning, torde Riksmarskalks-embetet nogsamt finna olämpligheten af ifrågavarande procent-beräkning, hvarföre Ståthållare-embetet vördsamt får äran föreslå, att densamma, med nästkommande års ingång må komma att försvinna och såväl Slottsfogden som den tjenstgörande Brandmästaren, i ersättning för hvad de sålunda förlora, erhålla en löneförhöjning af 66 Rdr 32 sk. b:ko hvardera, utgörande ungefär medeltalet af de 4 procent, de samfäldt fått sig till godo beräkna af den olja, som åtgått för lyshållnin - — 214 — gen så inom sorn utomkring Kongl, slottet, då den sednare, såsom för närvarande är fallet, ej varit ställd på entreprenad. Genom ofvanstående ersättning, skulle Slottsfogdens årliga lön ifrån 666 Rdr 62 sk. blifva förhöjd till 733 Rdr 16 sk., och tjenstgörande Brandmästarens från 366 Rdr 32 sk. till 433 Rdr 16 sk. b:ko. Såvida Riksmarskalks-embetet behagar gilla hvad här blifvit föreslaget, torde den föreskrift böra lemnäs, att sedan Slottsfogden och Brandmästaren erhållit ofvannämnde löneförhöjning, det åligger dem att ansvara och redovisa för åtgången af den olja, som användes till lyshållningen så inom sora utomkring Kongl, slottet, på sätt nu sker, utan att derför få sig till godo beräkna någon afgångs-procent. * Stockholm den 18 November 1850. H. SCIItJTZERCRANTZ. C. O. Lagerbjelke. Till Herr Ståthållaren på Stockholms slott!
Likväl, om i detta inkast läge en sanning, och således meningen blott vore, att ånyo upprepa, hvad annorstädes blifvit Utskottet såsom en rätt och pligt ombetrodt, huru må då låta sig förklara, att besagde rätt kunnat frånkännas Revillnings-utskottet, hvilket ju enligt ej mindre R. F:s 70 än R. 0:s 31 §, har i främsta rummet det åliggande, att opåmint vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning! För min del tvekar jag icke, att underkänna berörde från R. 0:s 29 § nog egenvilligt dragna limitation, såsom obehörig, så länge i R. F:s 83 § qvarstå oförändrade de orden: Efter grundlagarnes ordalydelse skola de i hvarje serskilt fall tillämpas. Men ville man icke dess mindre låta invändningen gälla äoda derhän, att denna grundlagens föreskrift lemnades för en stund å sido, genom hvilka prof af sund tolkningskonst må likväl till egentlig öfverensstämmelse kunna bringas och sins emellan förlikas de skiljaktigheter, som i kraft af de begagnade helt olika uttrycken, ändock förefinnas emellan oftanämnde moment och R. 0:s 29 § ? 40 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 0. När under granskningen af Statsrådets protokoller Konstitutions-uiskottet anmärker, att icke rikets sannskyldiga nytta blifvit iakttagen i de afgifne rådslagen, eller ock att någon föredragande brustit uti oväld, nit, skicklighet och drift, då skall Utskottet, till fullgörande af hvad bemälte 29 § bjuder, sådant för Rikets Ständer tillkännagifva. Likaledes när frågor i detta ämne väckas i Riksens Ständers plena, måste Utskottet först deröfver höras, för att förhållandet behörigen utreda. Men hvarken i ena eller andra fallet kan Utskottet rätteligen sägas värka en fråga lill afgörande i Riksens Ständers plena. Frågan om påföljden ligger alldeles utom Utskottets befogenhet, och är uti Grundlagen uttryckligen förbehållen Riksens Ständer.
Förslag angående vilkoren för bränvins tillverkning, hvilket redan blifvit till E. K. M:t i underdånighet öfverlemnadt, nemligen att kraftiga åtgärder måste vidtagas för att söka motarbeta det alltför allmänna missbruket af, spritdrycker, hafva Rikets Ständer ansett, att, om detta missbruk skall kunna hämmas, måste handeln med dessa drycker likaväl, som tillverkningen deraf, underkastas strängare samt mera inskränkande band och kontroller än hittills. Denna handel måste följaktligen ordnas så, att de, som förbruka en vara, hvars tillverkning är loflig, väl må deraf kunna erhålla sitt behof på tillåten väg, men att dock en alltför allmänt spridd och lätt tillgång icke må locka till missbruk, utan offentliga myndigheter eller menigheternas styrelser ega tillfälle eller befogenhet att motarbeta sådana. Hittills har handeln med bränvin icke varit reglerad och beskattad mera än i ett stadium, nemligen vid utskänkning eller försäljning all på stället förtäras, och i ringare belopp än en kanna. Ali annan handel dermed har i allmänhet varit fri och ej underkastad annan afgift, än hvad Täxerings-kommittéer kunnat ålägga någon, som uppgifvit sig för eller annars ansetts hafva haft inkomst, af partihandel med varan. Rättigheten för hvar och en att, utan anmälan och skatt såsom handlande, sälja så litet qvantum, som en kanna, måste hafva den verkan, alt en betydlig, icke erkänd och reglerad, men ändock verklig minuthandel uppstår, och erfarenheten har visat, att denna utminutering både blifvit mycket allmän och öfverskridit sin tillåtna minimigräns. Kontrollen öfver iakttagandet af denna gräns har dessutom varit försvårad af tillåtelsen för hvarje till bränvins-bränning berättigad jordbrukare att till eget folk och underhafvande afyttra så ringa belopp, som £ kanna, en rättighet, som ofta blifvit missbrukad till försäljning af ännu mindre qvantitet och visat en synnerligen skadlig verkan, då varan derigenom blifvit allmänt spridd och tillgänglig.
Det finns ingenting som hindrar: tvertom, det är fullkomligt passande; men Sophie, det går alldeles icke an« – utlät konungen sig – «kom ihåg din belägenhet 70. Den hastiga farten, sinnesrörelsen, kanske ett uppskakande försoningsuppträde, om sansningen är qvar, i alla fall afskedet för evigt och åsynen af en dödskamp Nej, Sophie! det kunde bekomma dig illa, dig och fostret Och utan ändamål sedan, om hon redan förlorat sin sans eller om hennes fordna olycksaliga motspänstighet följer henne i grafven Nej, det får icke ske! Och din frånvaro gör utomdess nu ej uppseende, kan ej ens förtydas. Så nära din nedkomst har du giltigt förfall.« En korrt stund derefter sutto konungen och hertiginnan i vagnen. De arma hästarna nästan skenade till Svartsjö. Enkedrottningen, ehuru läkaren ansåg hennes tillstånd förtvifladt, hade likväl så mycket återhemtat sig, att hon redigt kunde tala några ord med sina barn. Då läkaren förklarat konungen, att han trodde henne kunna lefva ännu några dygn, reste Gustaf tillbaka hem, med föresats att återkomma följande förmiddagen. Hertiginnan stadnade qvar på Svartsjö. Den ömma vård, hon under svärmodrens sista stunder egnade det högsta föremålet för prins Fredriks och prinsessans jordiska dyrkan, stegrade den känslofulle hertigens ömhet för sin täcka svägerska. Förtroligheten och vänskapen räckte till deras dagars slut, äfven sedan de ömmare förhållanderna upphört mellan hertiginnan af Södermanland och hertigen af Östergöthland. TJUGUFEMTE KAPITLET. «Spänn genast tre hästar för löparekärran,« – yttrade konungen till hingstridaren, i det Gustaf steg ur vagnen vid Drottningholm, och vändande sig till jägaren, som öppnade vagnsdörren: «säg till Badin, att han i ögonblicket inställer sig i mitt kabinett.« Några minuter derefter stod morianen inför konungen. – «Din välgörarinna ligger på sitt yttersta. Hon bör icke sakna uttrycken ens af din tacksamhet. Din frånvaro vore till och med oförlåtlig.
Jag har redan förut, då jag hade aran yttra mig, önskat att nuvarande tulltaxa måtte antagas såsom basis för den blifvande tullbevillningen, och jag får nu förnya samma önskan likväl med den skillnad, att de Hrr, som önska afgifva anmärknrr emot tariffbeslämmelserna, må ega rättighet, att innan taxan företages, upgifva hvilka artiklar de önska att få på något sätt förändrade, hvilket jag tror är ungefärligen detsamma, som Hr von Hartmansdorff yttrat. Hr Rosenblad: För att gå mina motståndare till mötes, ehuru jag icke fullkomligen gillar denna princip och tror att den i förstärkta StatsUlk. kommer att medföra föga lindring, då BorgareSt. har följt den andra principen, så vill jag likväl instämma 470 Den 4 Juni f. m. deruti, att endast vissa punkter utaf taxan må blifva föremål för öfverläggning och för resten den gamla bibehållas, men anhåller att få några minuters rådrum, för att tillse hvilka dessa artiklar äro, äfvensom de artiklar, för hvilka Utsk. har förvandlat den högst osäkra procentberäkningen till en beräkning efter vigt eller någon annan bestämmelsegrund. Med det förbehållet skall jag äfven meddela den upgifl, som Hr von Hartmansdorff önskade. Gr. Gyldenstolpe: Det kan naturligtvis icke komma i fråga, all icke, om någon ledamot begär del, detta betänk, skall punktvis föredragas, men om i den första punkten, som nu är af Hr Frilen o. Landtm, föredragen, Ståndet skulle fatta ett sådant beslut, hvarigenom Ståndet t. ex. bibehöll den gamla tulltaxan, hvilket är Ståndets fullkomliga rättighet efter i denna punkt afhandlas den väckta frågan örn bibehållande af denna tulltaxa, så blir följden att någon föredragning af de öfriga punkterna ej kommer i fråga enär R. o. Ad. då redan hade fattat beslut öfver alla de frågor, som i Utslcs betänk, sedermera förekomma. Jag tror således ätt Hr Rosenblad har sin rätt bevarad, om han lyckas vinna i den första frågan, som R. o. Ad. eger att enl. Frih.
Han tog dubbelt ofta anledning att sammanträffa med systern, i hennes hem, på bjudningar; men hon satt och gick och betedde sig alldeles som förut. På henne var intet att se, – om hon förstod honom, om Bengt talat med henne; – det kunde vara allt och ingenting, alldeles som förut. Då miste Truls tålamodet. En afton meddelade han sina föräldrar, att han måste fara till Lund följande morgon. Han ville tala med Bengt. Det var en grå decemberdag med ett fint kallt siktregn, som stack i ansigtet hvasst som nålstygn. Han tog till förevändning att vilja förhöra sig, om de hade något bud till Bengt, och lät skjutsdrängen köra in om på gården. Manfolket var borta, endast mor och dotter hemma. Den förra gick ut för att ställa om kaffe; och de begge unga blefvo ensamma. «Du har väl fått bref från Bengt?» bruskerade Truls med kallt mod och andan i halsen. «Ja,» kom det mycket töfvande. Truls förstod icke rigtigt, hur mycket hon visste besked. «Nå, hvad säger du då?» sporde han ansträngt efter en pinsam paus. Hon satt förlägen och röd; och innan hon hann svara, kom modern in igen. Vid afskedet tog Truls henne fast i hand och sökte få fatt i hennes blick; men hennes ögon voro öfverallt och ingenstädes. Han kom en half timma för tidigt till jernvägsstationen och gjorde en afstickare in om på postkontoret för att höra efter, om der kanske låge ett eller annat för honom. Bref. Från Bengt. Det gick kallt igenom honom. Han dref ett stycke nedåt gatan med det oöppnade brefvet i handen. Stannade så med ens och bröt det. Fyra rader Truls hade aldrig i sitt lif haft en sådan förnimmelse af kallt lugn: det var som om en hel verld af varm, nervös oro vore i ett tag struken ut ur honom. Han stoppade brefvet i fickan och såg sig ikring, som om han i samma ögonblick vaknat upp ur en dröm: det var ju hel torgdag omkring honom, lördagstorgdagen. På gästgifvaregården höll fullt med vagnar och hästar; han dref in i utskänkningsrummen.
Hvad åter angår Herr Cederschjölds anmärkning, kan jag ej påminna mig, att Barnmorskor ens äro nämnde i ChartasSigillatas förordningen, och således är det ej eller utsatt, att de skola lösa några Bref. Deremot kunna ej undantag göras för ansökningar till SundhetsCollegium. Jag hemställer, om dessa anmärkningar äro af den natur, alt de böra föranleda till återremiss. Herr Grefven och Landt Marjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg BevillningsUtskottets Betänkande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandlMa rf alicen gjorde proposition till bifall af berörde Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades. Grefve von Hofen anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns Beslut. Före - D+n ao Oétoitr _/. m. Företogs lill pröfning Lag»arnt Allmänna Besvärsoch OeconornieUtskottens den 17 siatlitine September under N:o 1 g3 afgifne, »arnt den 1 1 dennes eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition , med Förslag tillförfattning om fast Egen doms försäljning å Lotteri. Herr von Hartmansdorff’ Auguff’. De förenade Lagoch OeconomieUtskotten hafva väl afstyrkt ifrågavarande förslag; men som Utskotten, med anledning af Kongl. Majits i ämnet af~ låtne Nådiga Proposition, ansett möjeligt,att Kongl. Maj;t ändock kunde i administrativ väg utfärda en författning om fast egendoms försäljande å Lotten, och detta försaljningssätt i ett och annat fall är i strid med Allmänna Lagen, så hafva Utskotten för sådane händelser föreslagit en förändring af samma Lag. Jag kan, för min del, ej föreställa mig, att Kongl. Maj-.t skulle vilja eller kunna vidtaga en åtgärd, som vöre stridande mot Rikets Allmänna Lag, så länge denna icke blifvit af Riksens Ständer till förändring anmäld.
Contoirer rätteligen kunnat erhålla om länen bliswit witz hwarje förfallotid vrdenteligen löste eller omsatte: att Herrar Fullmägkige enligt den af Herrar Revisorerne faststälde grund för beräkningen, hära icke kunnat gopa nggot afseende, utan faststält förr berörde summa till ersättning; hrvarester fåken lhfwit öswerlämnad till ^mbndsmannen, som efter anstald lagsökning och Kongl. Öfwer Ståthållare Embetts Cancellies Uksiag, genom rrrwätning jttdrifwit 88 R:dr 24 ff. R. tz). S. samt Md Bsncö-Eommistariens egit begiswande, för dek Sfriga erhållit införsel i hans halswa lön i Banqnen, hMKkigenoln, enligt Herrge Wllmägtiges Prorocolls - Dm 7 December. 4Z9 Utdrag as den i; Februarii 1808, 2,069 R:dr blif» wik afbetalde till del föregående äretS flut, frän hwilken tid Herrar Fullmägtige tills widare inhibera! werk ställigheten af nämnde införsel i lönen: att OfwerCommitzariater widare, genom ingifne förtekningar är r8O2 wisat, icke allenast att pä flere län, hwilka längre tid efter sörfallodagarne legat olöste och osälde, redan hade upkommit en capitalförlust i läntagare räkningen 1,065 R:dr R. G.
Dä Ridderffapet och Adeln redan gjort stora upoffringar af sina ännu ägande privilegier, och äfwen fragan hos Ridderffapet och A.cln af flera desi aktningswärda Ledamöter blifwitwäckt, huruwida Säterier pä et eller annat sett elfwen wille ingä uti nägon upoffring, fär jag för min del, och til undwikande af dpl ka öfwcrläggningsämnen, som wid detta Riksmöte uplaga Ridderffapets och Adelns tid i nyttigare och nödwändigare ämnen, förklara, at sä länge en allmän refning och skattläggning ä all jord och öfwer hela Riket icke förulgätt och blifwit werkställd, kan och bör Rttderffapet och Adeln icke in.qä uti nägon widare upoffring gf hwad natur eller beskaffenhet det wara mä. Härwid hördes starka rop af Ja och proposition. Grefwe äe IL 6sr6ie, sacob, förklarade at han för sin del instämde i denna Friherre ^.äsliiväräs proposition. 38 Den 3 Iuttr. Friherre 8tLel von wolstein, (lorlltr: L.u6vi§. Det ordet tlpoffrittg sunes mig icke tjenligt: Bonde-Ständet har egentligen icke begärt nägra upoffringar; de hafwa begärt hjelp med Kronossjutsningar i krigstid: detta är nägot helt annat, at rubba Privilegier och lagligen erbällna rättigheter strider emot min öfwertygelse, emedan det har osäkerhet i sramtidzn til päföljd; men at i nödens stund lala Privilegier hwila kan intet kallas rubbning eller uphäfwande deraf, wid sädant tillfälle synes mig, at en hwar som äger något at förlora i sin män bör bidraga at förswara detsamma. Sä gär det ock ttl i alla andra länder, der fiende intränger.
Går för att göra ytterligare uppköp. Laura och Katri gå ut till höger. VAPPU. Som jag sa', snälla Johanna, så bär det sig inte nu för tiden att sälja bröd skålpundsvis under aderton penni, därför att mjölet är så dyrt. Men om du köper ett lispund, skall du få det litet billigare. Risto och Toppo synas i fonden. JOHANNA. Det kan jag inte. Jag har inte mer pengar än en mark och måste för den också köpa litet mjölk åt barnet. VAPPU. Der kommer din man. Kanske du får mer af honom Johanna spritter till, gömmer sin hand under förklädet och drar sig litet åt sidan. RISTO. Ja, hvad ska vi nu göra, Toppo? En sup borde vi ju ha så här i morgonrusket, och inga pengar ha vi. Vänder ut och in på sina fickor. Inte en penni. Den ena fickan är tom; i den andra fins ingenting. Säg, bror lilla, hvad ska vi nu ta oss till. TOPPO. Ser du din hustru? RISTO. Johanna? Är hon här? Nå tusan, gumman har inte kommit tomhändt till torget. TOPPO gnolar: "Hej trillerilleri, Det går nog din näsa förbi." Hustrun har pengar, mannen inte. Kommer du ännu ihåg hvad jag sa' dig på ditt bröllop? "Pengarna ä' mina. Du slösar inte med dem alldeles som du sjelf vill heller." Slog det in? RISTO. Nej, var viss på det. Så-å, "pengarna ä' mina". Åhå, minsann. Tro inte, du kära själ, att katten flyger. Johanna finner alltid på någon utväg och skaffar sig några penni, men de tillhör också mig, ty så säger lag och förordning. TOPPO. Men är inte gumman din af en annan mening? RISTO. Emot lag och rätt i landet? Ohoj. Så går det ändå inte till. "Lef i landet enligt landets skick eller bort ifrån det." Ser du, så rädd hon är för mig? Gömmer sig undan och smyger bort som en tjuf. Det är bevis på att hon har pengar. Vänta lite, Toppo, snart ska vi få oss några supar. Skyndar till Johanna. TOPPO. Månne det verkligen lyckas? Men inte skulle jag i hustruns ställe
Ståndet under mycken orolig» het sytzlosakt med justerande af Jaoch Nej prv. position till en redan begärd och besluten votering, och flere Ledamöter sutto redan omkring bordet i af» sigt, att söra volerings-protocollet. Förd af den motbjudenhet för tidsspillande votering .r, som jaq alltid ägt, sökte jag förgäfwes öswertala Herr Lieutenant LLklman , att ärertaga vest öfwerljuvt fälde yttrande, att onr an hela Ridderskapet och Adeln beflöro att ej votera, wille han ingalunda derifrån asstä. Jag geck sedan ned till gängen, utanför ffranket, ber största delen af närwarande Ledamöter wörö församlade, för at söka Åstadkomma någon förening, och afböja voteringen, hwarunder en mängd af Ståndets medlemmar inom fkranket fortforo med eontra-propofitionrNs bestämmande. Men jag lyckades lika litet; flere ropade pä votering ocy Herr Baron L. hamilton förklarade, alt den ofelbart stulie ske. I samma ögonblick började de, som warit inom stranfct, alt nalkas mok dörren. Jag och andre / om» Den 2z Zebruarir. H45 omkring mig trodde det ste i afsigt, att läsa voterings-propositionen, da nägra röster hördes saga, att Ständet more ätstildt, och pä den frägan, om voteringen eftermiddagen skulle företagas, sivarades, atc saken wore bifallen. Att sä »verkligen förhöll sig, kunna de af mig äberopade H-rrar och flere andre fullkomligen intyga. Sä wäl inom, som utom flranket moro öfwerlaggningarne sä bullersamme, akt den proposition som sages wara gjord endast af de närmast kring bordet stående, möjligen kunde höras, och säledes af Ståndets pluralitet hwarker?bifallas eller ogillas.» Dä jag stod bredewid dem som begärt votering och hörde, att de icke wille derifrån afstä, kunde jag kill min ledsnad ej begripa, att saken dem ohördan wore bifallen.
St. inkommit de hos nämnde Utsk. ännu under behandling varande frågor af likartad beskaffenhet med hvad betänk:na N:ris 74 och 75 innehålla; förbehållande sig R. o. Ad. att framdeles, när nämnda betänk:n från Utsk. inkommit, bestämma den ordning, uti hvilken R. o. Ad. önskar dessa betänk:n till pröfning företaga. Jag anhåller, att en sådan propos. af Hr Gr. o. Landtm, må blifva framställd. Gr. Horn: Då Frih. Boye framställde sin begäran om uppskof på Constit.Utsk:s memor. i massa, blef följden deraf, att äfven jag ställde min propos. på dessa memor. samfäldt. Jag erkänner likväl, att man kunde afgöra de 3:ne första, ty de stå icke i samband med frågan om tryckfriheten; men jag anser oskadligt, om äfven med dem uppskjötes, och kan ej finna annat, än att min propos. kan vara antaglig af R. o. Ad., helst den fullkomligt instämmer med hvad Gr. v. Fersen begärt. Jag vill dock icke bestrida, att det kan anses lämpligast, att ifrågavar. anstånd ej må sträcka sig längre, än till dess Constit.Utsk:s betänk, i tryckfr.frågan kan komma under pröfning; och det skall vara mig likgiltigt, om detta eller det förslag, Gr. v. Fersen och jag gjort, blifver antaget. Hr Dalman: Det är Frih. Boye, som varit skulden till den dilemma, hvari R. o. Ad. nu befinner sig. Hr Gr. o. Landtm, har endast föredragit betänk. N:o 71, och deruti förekommer ingenting, som har sammanhang med den princip, hvilken uttalat sig i Constit.Utsk:s betänk:n om nationalrepresentation och tryckfriheten. Betänk. N:o 72 har ännu icke blifvit föredraget och innehåller ett förslag till ändring i grundlagens stadgande om universitetens representationsrätt. Jag tror det vore lämpligast, att frågorna finge afgöras i den ordning, de af Hr Gr. o. Landtm, föredragas. När vi komma till betänk.