Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo att Regeringen må hufvudstupa anställa fullständiga försök för att få utrönt om Hr von Wahrendorff^ uppfinning är god eller icke. Men hvem skulle väl hafva vinsten häraf? Hr von Wahrendorff har patent på ifrågavar. uppfinning, således torde ingen annan kunna deraf sig begagna, ulan om uppfinningen godkännes, så får Hr Wahrendorff ensam fördelen af de beställningar af de patenterade kanoner, som för statens räkning kunna äga rum. Detta torde ej vara fullt billigt, ifall Staten verkstält kostsamma försök för utrönande af dylika kanoners ändamålsenlighet. Hvar och en, som sett artilleriförsök verkställas, isynnerhet med så stora kanoner, som de nu ifrågavar., torde kunna vitsorda, att de medföra dryga kostnader. För min del tror jag icke att det är skäl att skynda med dylika försök. Hr von Arbin har upplyst och Rivon Wahrendorff erkänt, att försök med hans kanoner redan blifvit verkställda och alt de komma alt fortgå, dock med iakttagan - Den 15 Mars e. m. 2G9 de af den försigtighet som alltid hör äga rum, när det är fråga om att antaga något nytt, isynnerhet då det göres en så stor förändring i existerande förhållanden, som de nya kanonernes godkännande skulle medföra. Hr von Wahrendorff fruktar att han icke i sin lifstid skall få se något resultat af de anställde försöken. Jag önskar Hr von Wahrendorff en läng lefnad; men jag önskar derjemte att Sverige icke måtte brådstört inledas lili kostsamma försök, hvilka sedermera möjligen kunna finnas vara fruktlösa, endast för att tillfredsställa Hr von Wahrendorffs önskan att se sin uppfinning under sin lefnad krönt med framgång. Jag tror äfven att en sann patriot icke bör så tänka och handla. Om denne gjort en nyttig uppfinning, men finner att omständigheterne äro sådane att den icke genast eller ens i hans lifstid kan realiseras, så bör han finna sig belåten med den vissheten, att saken i en framtid skall gagna hans fosterland, men han skulle icke söka brådstörta sakens antagande, hvarigenom man möjligen skulle kunna gå målet förbi.
Domstolen häröfver blifvit hörde, har Jag tagit detta ärende i öfvervägande , och ehuru Jag anset hvad Lagen derom Stadgar, icke annorlunda kunna förstås, än att den efterlefvande make tillkommande fördel bör endast af boets lösören beräknas, vill Jag dock, då Olika meningar derom uppkommit, och J gode Herrar och Svenske Män, begärt en närmare förklaring öfver Lagens berörde föreskrift, dertill lemna mitt nådiga bifall. Edligt 1 underdånighet aflåten ytterligar» skrifvelse under den i sist!. April, håfven J funnit, att sedan Allmänna Brandförsäkringsverket blifvit inrätCadt, kan det icke förvägras den, söin antingen, efter 24 Gap. 5 §.
Frågan är af synnerlig vigt och måste noga öfvervägas. I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, rörande främmande länders Lagar, bör jag hafva äran upplysa, att de Fransyska Lagarne före revolutionen innehöllo samma stadgande, som vår Lag lili innefattar, men i Napoleons Lag infördes den så kallade collaterala arfsrätien ad infinitum, hvilken man nu härstädes föreslagit. Erfarenheten visade likväl, att genom denna collaterala arfsrätts tillämpning på aflägsna arfsleder, så många rättegångar Uppstodo, att, ehuru, under de stora reaclioner efter revolutionen, ärfslägarne i Code Napoleon i öfrigt bibehållits, man likväl i denna omständighet nödgats frångå den collaterala arfsrätten och återtaga den förra lagen. Detta exempel torde bevisa meia än den nya theori man nu önskar göra 5* 68 Den 12 Junii c. m. gällande. Skulle i öfrigt de collaterala arfsförhållanderna nu antagas, borde de äfven iakttagas, i afseende å bakarf m. m. Jag anser vådligt att göra någon ändring i livad från uråldriga tider varit föreskrifvit, och äfven allmänna Lagen för närvarande härom stadgar. Jag medger väl, att någon obillighet derigenom understundom kan uppkomma, men samma orättvisa uppkommer genom den collaterala arfsrättens bibehållande i nionde led o. s. v. Då arfsrätt, efter mitt omdöme, ej är i lag grundad, förmodar jag att den framdeles torde alldeles försvinna, hvilket jag skulle anse vara rigtigast, men intill dess torde nu gällande Lag uti ifrågavarande omständighet rättast böra bibehållas. Herr Silfverstråle, Gustaf, anförde skriftligen : Skälen, hvarföre Utskottet icke tillstyrkt bifall till den ifrågavarande Motionen, uppgifvas hufvudsakligen deruti, att Utskottet ej velat, vid arfsföljds bestämmande, tillåta vidare afsteg ifrån det antagna Slägtberäkningssättet, som fått namn af Computatio Civilis. Men alt denna Computation, vid arfsföljdens bestämmande, likväl helt och hållet är otjenlig, och ledande lill origtiga resultat, är hvad jag tror vara lätt att visa.
Efter all öswerkygelse kan och bör således icke förhallandec af en Lgn^ues redbara tonä emot dest utelöpande Sedelstock offenteligen upgiswassa wida mycket as den dyrbara mergllsn wid en klok Lanea-förwaltning kan til Rikets bätnad sparas, och Samhället betjenaS med et större rörelse Lapiisl i man af inrikes LraäuÄmns och Oanlumtions balsncens samt utrikes Handelswagens olika utstag. Äswensa mäste det wara otilbörligt, at allmänneligen och pä LuurLlen yppa Riksgälds-Oonkurets betydligare Waxel-och Län-behof wid wista besvärande tilfällcn. Pä det hela synas icke Riksens Höglofliga Ständer in flisnis, förutan sina äspuce - rsäsr hörande, kunna med precision utstaka, hwilka omständigheter af deras Penningewerks förwalming til allmän nytta kundgöras böra, ved hwilka ej utan skada yppas kunna; utan lyckas de i detta laggranna ämne ofgifna Memoria! böra sä til Hemliga som til L-meoU. skotten remitteras, och hwara jag anhaller om Hans Lxcellencss, Herr GreswenS och Landt-Marskalke..s propolirion. Herr Lkjölcsedrsnä, änösrs k^feäric. Jag stnner den af Herr Major kckollk och af Friherre kljcrta wäckta fragan sa mycket mindre stridande emot Regerings-formen eller i någon coililion med Kongl. Masts höga rättigheter, som Högstsalig Konung L oL'r^r den lil. wid Riksgälds-Lontorers första inrättning icke förbehällit stg nägsn befattning dermed, och som Konungens Ombud wid Lamarers sammankomster icke äger någon röst. Hwad Lan^usn angar, lär ingen flaga wara. Herr Lripenvvalä, Loran.
Län belägna kyrka i medlet af November månad sistlidne år genom åskeld afbrunnit och vid nedstörtandet krossat kyrkans hvalf äfvensom en del af dess ytlermurar, så att ny kyrka mäste från grunden uppbyggas, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att, enär de med denna byggnads uppförande förenade utgifter och åligganden icke utan att medföra ekonomiskt obestånd för de fleste socknemännen skulle kunna af dem fullgöras, helst största delen af de 51 oförmedlade mantal, hvaraf Wallentuna socken, sorn egde en folkmängd af 1,200 personer, utgjordes, voro krono-skatte-hemman, hvilka, utöfver deni ålagde utskylder, endast skulle lemna en knapp bergning åt sina egare eller brukare, Rikets Ständer, med afseende på härvid förekommande mer än vanligt ömmande omständigheter, måtte, för nämnda församlings förestående kyrkobyggnad, bevilja ett statsbidrag, motsvarande skilnaden emellan kvrkokassans egande kapital-behållning, jemte öfriga tillgångar, äfvensom brandskade-ersätlnings-beloppet, och den summa, kostnadsförslaget. för den nya kyrkan upploge; i hvilket afseende är vordet ådagalagdt, att berörda kostnad, förutom vissa af församlingen utgående dagsverken, sålunda upptagits lill R:dr R:gs 43,237: 24. samt att omförmälda tillgångar för kyrkobyggnaden deremot utgjorde endast 22,184: 14. hvadan en brist skulle förefinnas af 21,053: 10. Och då den olycka, hvaraf Wallentuna församling nu hemsökts, synts påkalla Rikets Ständers deltagande och medverkan för att lindra följderna deraf samt underlätta för - Expeditions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 129.
” Efter detta beslut lärer väl ett sådant förslag som Frih. Kantzous och Hr Dalmans icke kunna betraktas annorlunda, än såsom reservation. Men om R. o. Ad. skulle vilja antaga till 6:te punkt den redaction, Gr. Cronhjelm föreslagit, skall jag icke hafva något deremot, emedan man då utaf 6:te punkten bibehöll det enda, sorn deraf kan qvarstå. Ilr Rosenblad: Jag har redan haft äran förklara, att jag, hvad den afslagna punkten beträffar, anser både densamma och dess surrogat, vara öfverflödig. Men då jag af-' gifvit denna förklaring, får jag tillika förklara, att, då jag icke anser hvarken Frih, Kantzous, Hr Dalmans eller Gr. Cronhjelms förslag vara detsamma som 6:te punkten, ulan upptaga särskilda af dem nödiga ansedda inskränkningar eller förbehåll, jag således icke heller linner, att icke dessa förslag, sedan 6:te punkten är afslagen, kunna till pröfning upptagas; hvarvid jag får tillkännagifva, att jag icke inser något hinder för att bifalla Hr Dalmans redactionsförslag, om derigenom några farhågor skulle lugnas, emedan en klok Bancostyrelse naturligtvis icke utan yttersta nödvändighet köper silfver, dåacoursen är öfver pari. Men, sorn sagdt är, fin - UI2 Den a5 Juli f. m. ner jag denna föreskrift alldeles öfverflödig, hvad sjelfva saken beträffar. Hr Dalman: Frih. Ehrenborgh har i slutet af sitt sista yttrande upphäft, hvad Hr Frih. i början deraf förklarade. Hr Frih. säger nemi. först, att mitt yttrande icke kan betraktas annorlunda än som en reservation, men medgifver sedermera, alt det icke kan vara mig förvägradl att framställa ett annat förslag, i stället för den alslag na 6:te punkten. Denna min s k. reservation är emellertid ingenting annat än ett sådant förslag, hvilket sålunda måste till pröfning upptagas, enär det icke strider mot det redan fattade beslutet. Beträffande Gr.
Jag skulle ej bestrida öfverlemnande åt BeVillningsUtskottet al denna sak, om jag trodde detta Utskott äga magt att pröfva Amortis^ements anslaget ; jag skulle tillika sjelf vara den förste, som yrkade Bevillning på öfverflöd ; m;n då jag icke tror frågan om ett Anslag kunna till BevillningsUtSkottet remitteras, ej heller Öfverflöds Hevi Ilningen afhjelpa det jag önskat förebygga , nemligen ökandet af BevillningsSumman, sammanslagen af alla arter Bevillning , anhåller jag nu ödmjukast om bifall på Betänkandet, med tillägg, att oin, vid Finance frågans afgörande , utvägar kunna utses till undvikande af RevillningsSummans förhöjning, utan minskning i något af Riksens Ständer faststäldt Anslag, detta beslut icke må anses såsom bindande till en högre BevillningsSumma, än sorn då blifver nödigt. Herr af Brinckman , Gustaf: Jag anhåller att få upplysa , det Bevillningsutskottet icke äger i sin magt, att framställa något förslag , ledande till minskning i det fastställda Bevillnings-beloppet, ulan endast att fördela den BevillningsSumma, hvilken, af StatsUtskottet uppgifven , blifvit af Riksens Ständer godkändDå frenne Stånd redan gillat Statsutskottets Utlåtande, och det framställda behofvet således är ostridigt , men BevillningsUt6kottet icke kan ingå uti Bevillningens för - Den 19 Maji, 13 delande förr , än sjelfva BevillningsSumman förut blifvit bestämd och Bevillningsutskottet meddelad ; så får jag på det högsta bestrida , 6ä väl allt uppskot med pröfningcn af ifrågavarande Betänkande, som detsammas gillande under de af Grefve Spens föreslagna, högst obestämda vilkor} såsom ledande till hinder för Bevillningsutskottets åliggande och ännu längre tidsutdrägt med Riksdagen, samt anhåller Vördsammast hos Hans Excellence, Herr Grefven och Landtklarskälken örn Proposition till bifall af StatsUtskottets Betänkande, utan något slags tillägg.
N:o 227, i afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götha Canal Bolags f. d. DiscontContoir i Götheborg. N:o 228, 1 afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götha Canal Bolags f. d. DiscontContoir i Stockholm. Nio 229, Angående förre Kamereraren vid Götha Canal Bolags f. d. DiscontContoir i Götheborg C. A. Iggerströms ansökan, om afskrifning och eftergift af dess iråkade Balance. N:o 230, I afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götheborgs f. d. Discont Verk. N:o 232, I afseende på frågan nm decharge för Interims-Directionen öfver Malmö fd. DiscontVerk. 233, Angående den af ÖfversteLieutenanten Tornerhjelm hos Herrar Revisorer förde klagan, öfver förment lidande, vid Ijquiden af dess skuld till Malmö f. d. Filial DiscontVerk. Fröt. TJtdr <7. 18 Junii xQzfr N:o <254, rörande föreslaget Arfvode för ÖfverCommissarien D. Ek, för dess biträde vid Discont göromålen. N:o 235, Angående beviljad befrielse ifrån bysättning för åtskillige f. d. Filial Disconternes Gäldenärer. Från Banco Utskottet af den 5 dennes: N:o 18, Angående bestämdt stadgande huru i sådane fall, då en å Bankens auction försåld fastighet inropas af förre egaren, vid liquiden bör förhållas. Från Lagutskottet af den 24 stisl. Maji: N:o 79, I anledning af väckt fråga, om rättighet för fordringsegare att sjelfve välja utmätningsmän. Från Högv. FresteStåndeb: S. D. Till slutligt afgörande föredrogos StatsUtskottets den 6 innevarande månad på bordet lagde Betänkanden och Utlåtanden N:is 180—209, i anledning af Riksens Högloft.
Hellre tar hon vår kejsare: han är väl just ej så vacker, men han har åtminstone icke något hundhufvud. Hon är hedning än, och derför, begriper du, är väl Fradre Ambrosio så ond på henne: men hon låter väl omvända sig af sin man, tänker jag, sedan hon kommit i ett christligt land. – Fadren. Sådana tokerier! Hvem har inbillat er allt detta? Dom Pedro är ju redan gift och god katholik dessutom, så vidt jag vet. Tror ni, att presterne skulle tillåta honom ett dubbelt giftermål? Kära Benedicta, du är inte en smula klokare än Bella. Hur kan ni sätta tro till sådana fabler? Ni hade ju långt för detta kunnat fråga mig? – Dottern. Nå, så säg, goda pappa, så säg oss då, hvad hon är för en dame? – Fadren. Hon är ingen dame, ingen lefvande person, utan helt simpelt en maschin! – Dottren. En maschin! Fy! Och deröfver skulle man göra så mycket väsende? – Fadren. Ja, Bella, men en maschin, som gör guld, en centner i minuten. Den är uppfunnen i England, och det är den, som har gjort folket der så rika, så mäktiga och så sturska. Också ha de så mycket guld, att gatorna i deras hufvudstad skola vara belaggda med tjocka quaderskifvor af guld, ehuru det annars skall vara ett rätt bedröfligt land. I flera hundra år hafva de der hållit denna inrättning hemlig, men i sednare tider lärer den först blifvit utfunderad af Fransoserne, och sedan eftergjord i Spanien och Portugal. Nu har ett annat exemplar af denna maschin kommit hit från Lisabon, med senhor Antonio Carlos Andrada, han, som talade så dugtigt för vårt lands rättigheter inför de galna Cortes och slog näfven i bordet midt för presidenten, så att hela protokollet öfversköljdes af bläck; väl blef han derföre insatt, men har nu rymt hitöfver. – Sonen. Skönt, pappa, hur ser den ut, den der maschinen? Få vi se den nu, skall den göra prof i dag? – Fadren. Icke det jag tror.
Kommer hon slutligen i fängelse, eller på Kurhus, eller skulle lion sjelf af. hunger och elände bringas på »olsängen, då först erhåller hon dea tillfredsställelsen att se sitt uttärda barn få inkomma på Barnhuset, för att åtminstone der dö enmildare död än hungerns. Det är naturligt, att af dessa barn , sorn icke inkomma på Barnhuset förr, än nöden och vanskötseln hunnit förderfva dera bästa kropps-constitution , större delen mäste dö, oaktadt vårt Barnhus helt visst ar ett a£ de bästa i Europa. Detta förhållande är sä mycket allmännare, som äfven de mödrar, hvilka inlösa sina barn , sällan kunna anskaffa den erforderliga summan, förr an efter flera veckors förlopp-. Ben g September e. nté Då derföre dessa olyckliga barns räddning endast beror på deras tidiga mottagning af Barnhuset, så finner man lått, huru föga vår för öfrigt förträffliga Barnhus-inrättning nu svarar emot ändamålet. Men om denna inrättning Är otillräcklig att rädda Stockholms oäkta barn, så är den nästan utan allt slags direct nytta för Landtboen: ty om t. ex en från Landsorterna nyss hitkoinmen värnlös qvinna, skulle till och med dö i barnsång elier efteråt af hunger och elände, så vore det endast af gunst och nåd, som barnet kunde blifva mottaget på ett Barnhus , hvilket Landet nästan ensamt underhåller, och hvartill Stockholmsbon ej med den ringaste egentlig skatt bidrager. Jag får derföre vördsammast föreslå , att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att det måtte blifva hvarje i Stock, holm boende ogift moder medgifvet, att få för alltid aflemna sitt barn till Allmänna Barnhuset, antingen mot skyldighet att under ett års tid, der förblifva såsom amma, eller ock mot förbindelse att under 5o veckor, erlägga i R:dr 16 sk.
Ad. bibehållit det nu gällande stadgandet, så har jag för min del ingen ting emot att bifalla hvad Utsk. nu föreslagit, likvist med uteslutande af de ord, som stå uti ingressen, der det står: ”när Bankens säkerhet det fordrar eller penninge-ställningen i landet, genom sedelstockens betydliga ökning, för öfrigt sådant påkallar.” Emot detta uttryck ”eller penninge-ställningen i landet, genom sedelstockens betydliga ökning” har en reservation blifvit betänk, bifogad och detta uttryck var ett hufvudsakligt skäl, hvarföre R. o. Ad. afslog Ulsk:s första framställning, emedan om dessa ord qvarstå, så upstår säkert en strid om hvad som förstås med sedelstockens betydliga ökning. Hvad är betydlig ökning i afseende på sedelstocken? Detta är något, som kan tvistas om i liera sessioner, men hvad Bankens säkerhet fordrar, det är något, som hittills varit temligen bestämdt, och hvarom tvist icke kan upsla. Om således R. o. Ad. icke vill vidblifva sitt beslut utan antaga Utsk:s förslag, så anhåller jag att dessa ord måtte få utgå ur ingressen. Frih. Stjernstedt: Jag fäster visserligen ingen vigt vid, alt dessa ord blifva bibehållna och har icke varit bland dem, som yrkat, att de skulle intagas. Jag tror dock, att de äro ganska skadliga och uttrycker samma princip, som jag nyss hade äran nämna, nemi. att Fullm. skola ega en vidsträcktare makt efter för handen vande omständigheter och icke begränsade af föreskrifterna för hvarje serskildt fall. Derföre har en ordalydelse blifvit antagen, hvarigenom det lemnäs åt Fullm., att bedöma huruvida ett fall är för handen, då det kan vara tjenligt eller icke tjenligt. Skulle R. o. Ad. anse någon betänklighet möta, det jag icke gör, vid att lemna en sådan makt ät Fullmäktige, så har jag visserligen icke något deremot. Gr. Gyldenstolpe:
På den lösare jordmånen är denna cirkulation indelad i fyra skiften sålunda; nemligen i första året godés och sättes jordfrukter, potates, rofvor, palsternacka-, kålrötter etc.; andra året brukas vårsäd, i hvilken sås rödklöfver; 3:e året skördas klöfvern en gång, hvarefter jorden upplöjes och beredes till höstsäde af hvete och råg, hvarmed den besås; 4:e året skördas höstsäden, hvarefter jorden höstplöjes till påföljande årets åkergödning och rotfrnktsodling. Detta omloppsbruk är således utan träde, men på det klöfvern icke måtte hvart fjerde år återkomma, utbytes den hvarannan gång med vicker. Detta Brukningssätt har egaren fortsatt i fyra år och derunder haft särdeles gynnande skördar, utom på den starkare lerjorden, der vårsäden blifvit högst ringa, hvarföre denna sorts jord lärer komma att uteslutas ifrån omloppsbruket. Methoden är densamma, som nyttjas vid De^ebergs Landtbruks-Institut och der, efter flere års försök, med olika omloppsbruk, funnits vara den ändamålsenligaste. Herr General-Adjutanten och Kommendören af Wetterstedt har vid Hessle och Bjurhofda Boställen i cirkulation med sädesväxter med framgång odlat foderväxter, rotoch skidfrukter till jordmånens uppluckring och förbättring efter Thaers method. Å gärdena vid Hessle har Herr General-Adjutanten djupare låtit uppköra jorden och användt flere tusende lass förträfflig snäck-märgel, upptagen å Hessle Boställes mark uti den så kallade Badelunda åsen och innehållande öfver 70 procent kalkhalt jemte djuriska och vegetabiliska ämnen. 15 Hvad som med säkerhet kan slutas af den hitintills här i Länet om växelbruket inhemtade erfarenhet är: l:o alt detta brukningssätt, modifieradt efter klimatet och lokalen i Bergslagen, derstädes är håde förmånligt och det ändamålsenligaste. 2:o
AdvokalfiskalsEmbetets hemställan om ersättning till Christan, Berglund och Lundberg för det lidande, de sålunda fatt vidkännas, Kongl. HofRätten väl fogat anstallt om infordrande af deras yttranden i berörde afseende, men, till svar, erhållit de underrättelser, dels att Christan och Berglund ej kunnat anträffas och att Lundberg, fastän erinrad alt till Kongl. HofRätten afgifva skriftligt yttrande i målet, likväl sådant underlåtit, och dels att rörande Berglunds och Lundbergs målsmän ej vunnits någon upplysning, äfvensom i öfrigt förekommit, att Christads fader, Väfvaren Joseph Christan förmält sig icke hafva på längre tid träffat sin son eller kunnat uppgifva hvar han vistades, och således icke eller kunde anses hafva varit i tillfälle alt inhemta sonens yttrande 0111 den ersättning, som den förre å den sednares vägnar uti ingifven skrift fordrat; Kongl. HofRätten funne skäligt förklara, det t. f. Polismästaren Häradshöfdingen Hultberg gjort sig skyldig alt för det lidande, som i ofvanberördc måtto blifvit beinälde ynglingar lillskyndadt, till dem utgifva ersättning, men att angående beloppet deraf vid nyssnämnde förhållanden något vidare yttrande då ej kunde meddelas. Af Kongl. IIofRättens, vid målets afgörande, förda Protokoll inhemtas, att då de flesla deri deltagande Ledamöter i allo förenat sig örn ofvanstående Domslut, serskilda meningar, i afseende å t. f. Polismästarens åtalade förfarande, blifvit tillkännagifna af trenne Ledamöter, ibland hvilka två enstämmigt yttrat, att som Häradshöfdingen Hultberg, genom berörde sitt förfarande, icke allenast missbrukat sin myndighet, såsom tillförordnad Polismästare, utan ock öfverträdt Lagens uttryckliga stadgande i 17 Kap. 37 §.
Af det tillfälliga gör du alltså ett axiom. Det är en svaghet, hvilken särskildt i litterära spörsmål sedan gammalt brukar känneteckna hvarje generation, men som vi måste tänka på att befria oss ifrån, och jag skall efter hand försöka att visa dig ett af medlen. Att börja med måste vi dock först enas om att ett verkligt kärleksfullt inträngande i konstens väsen vid hvart steg framåt blott dubbelt bekräftar den satsen, att alla äkta konstnärer måste betraktas »som inkommensurabla storheter» och långt snarare som en krets af kamrater än som kappspringare. Att förstå hvar och en för sig, det är tjusningen, det är meningen i det hela; alla försök att efter egen nyck uppsätta rangrullor leda bort från det egentliga till tomma intet. Det lönlösa i dylika värdesättningar framgår bäst däraf, att de lika skonlöst som regelbundet stjälpas på hufvudet af nästa skede. En gängse smak är ingenting annat än en gängse fördom, ty den underkänner och öfverskattar med stöd i gårdagen och misstror rörelse och förändring. När Apollon en gång på de elyseiska fälten skall gifva galataffel för sina trogna, får han duka gående bord, ty det skall icke bli honom möjligt att uttänka en placering efter rang. Vare det nog sagdt om Lidner, att om en konstnär någonsin skall nämnas stor, så måste det vara den, öfver hvars hufvud man liksom tycker sig skymta något af evighetens stjärnhimmel. En diktning utan idealitet är som en lampa utan skruf: hon kan både flamma och explodera, men lyser icke vägen för någon – icke ens för den, som själf bär henne i sina händer. Redan i ämnesvalet har Lidner manligare och stoltare än någon annan svensk skald tagit steget fullt ut mot det upphöjda. Det låga vinner alltid ett visst gehör, ty åtskillig låghet finns hos oss alla, men kring trappan mot det upphöjda är det trängsel af skrattare och skeptiska flanörer. Lidners snille har dock varit nog mäktigt att uthärda gycklets pilskott. Hans lynne är musikaliskt, hans formgifning stor orkester med orgel. Hans lyrik är lågande, hans naturskildring vildt storartad, och kring hans sångartempel brusar och skummar världshafvet.