Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G. Iserhjelm och död 1826; » målade med framgång miniatyrer »; — fru Wilhelmina Noréns, f. 1780, d. 1828, en dotter af den store målaren Pehr Krafft d. ä.; målade miniatyrporträtter å elfenben; — Adelaide Hall, troligen född i Paris; dotter till en af miniatyrmå- leriets furstar, svensken Peter Adolf Hall (född i Borås 1739, död i Luttich 1793); hon omnämnes i ett af Lamartines arbeten, var ryktbar för sin ovanliga skönhet och blef gift först med en fransk öfverste, som fjorton dagar efter bröllopet mördades af den franska hufvudstadens pöbel under septembermassakerna, och några år därefter med en civil ämbetsman; hon var en utmärkt miniatyrmålarinna samt invaldes till ledamot af målareakademien i Stockholm; — öfverstinnan Marianne Ehrenström, född Pollet, den kända memoarförfattarinnan (var ock medlem af Målareakademien); — Maria Christina Böhl, född i Stockholm 1801 och d id därsammastädes 1877; målade miniatyrporträtt å elfenben, men är mest känd såsom sin tids produktivaste och populäraste porträtt-Wiers&amp;a; — den välfräjdade romanförfattarinnan Fredrika Bremer; — generalskan Anna Beata af Kleen, född Ehrenborg, ännu i sitt åttionde år intresserad för och verkande inom här i fråga varande konstbranch, hvari hon redan för länge, länge sedan vunnit erkännande högt öfver dilettantens; — fru Erika Elisabeth Millbery (f. 1825), som endast för nöjes skull öfvat sin vackra konst som miniatyrmålarinna i att porträttera vänner och bekanta; • — Hildur Lindberg; — samt fru Elise Zenaide Arnberg, 1826 f. Talen; gift med brukspatronen Th. Arnberg; vår samtids alsterrikaste och skickligaste svenska miniatyrmålarinna.
5öib bemälbe 3nfiitul, för boillet fbrnpabe nåbiga ©tabgar blifs mit ben 19 Stooember 1858 utfärbabe, f)ar antalet eleoer utgjort: fmftterminen 1857: 115, l)maraf 28 ertra eleoer, mårterminen 1858: 112, » 26 » » Ijöftterminen 1858: 93, » 18 » » mårterminen 1859: 93, » 20 » » odi Ijöftterminen 1859: 115, » 20 » » . ssgic teiniffa de lägre tefniffa ©lementarffolorna i SOlalmö, 9torrföping, Örebro od) SSoråé Ijafma, meb begagnanbe af be mib febnafte riföbag bemiljabe förl)öjba årö Sintalet af be elever, font beföfa beit af @tvetiffa ©löjbföreitingen ©wenffa t ©tocfpolm tnrättabe fönbagös od) aftonffola, l)ar årligen i betpblig ^ngmT mån tillivärt, få att, bå itämnbe antal ivib (foland jliftelfe för omfring ’tola' 13 år febait uppgief till enbafi 40, l)ar betfamnta öfatö tilt 586 år 1856, till 689 år 1857 od) till 769 år 1858, l)tvaraf 61 givinliga elever. — ©om bentälba [fola numera uppepåfled pufimtbfafligeit genom anflag af flatdmebel famt nnberftöb af ©tocfpolmd fiab, men enbafi till en ringare bel genom bibrag från ©töjbföreningen, par Äongl.
Här skulle således rättighet vara Bolaget gifven, att utan Rikets Ständers samtycke använda anslagne medel till nya Canal-anläggningar. Lyckligtvis innehåller den följande meningen, att anmälan först skall göras hos Kongl. Maj:t och Dess beslut afvaktas, och vi torde häruti hafva en garanti för ett möjligt missbruk; men bos Bolaget lärer den ej kunna påräknas. Deremot innehåller 11 §.: ”Så väl Upplags”ställen som Varf må inom Canalens om”råde af Bolaget anläggas;” och här är således ändå utväg till nya företag med Statens medel, likasom med verkstaden inträffat. Jag fäster uppmärksamheten härpå , endast för att visa angelägenheten deraf, att så laga, att när Statens medel anslå^, de aldrig kunna användas annorlunda, än efter gifna föreskrifter. Slutligen har jag trott, att sjelfva det förslag, som nu är I IO Den 26 Mars e. ra. gjordt, att lenina 100,000 R:dr såsom lån emot pant, i och för sig sjelf innefattar en ganska besynnerlig Proposition. Om man skall äga laglig säkerhet i en pant, bör densamma vara under långifvarens vård, annars innefattar den ingen panträttighet. Ännu mindre finnes någon säkerhet uti att låna på effecter, sorn skola användas, nötas och förtäras. Om dessa inventarier kunde pantsättas, så hade Directionen säkert annorstädes fått låna på dem. Jag tror således, att sjelfva denna Proposition innefattar något, som, om det blifvit framställt af enskild man till en annan, icke hade blifvit synnerligen vänligt emottaget. Uti förenämnde misstag, sorn från början blifvit gjorde i afseende på arbetets företagande i större scala, än tillgångarne medgåfvo, samt det sätt, hvarpå man sedermera framställt sina anspråk emot Rikets Ständer och Folket, om Bolagets rätt och Rikets Ständers skyldighet att ovilkorligen bevilja dess begäran, tror jag att vi skola igenfinna anledningarlie till det ökade missnöjet med Canalen; Och man torde få svårt att bestrida, att detsamma ju icke äger grundade anledningar. Svenska Folkets Representanter äro då skyldige att lyssna dertill och att ställa besluten så, att man bevarar Statens medel ifrån att obehörigen dragas till andra ändamål, än hvartill de äro anslagne.
På benen hade han åtsittande gula nankinspantalonger och kragstöflar — en mod, republikens segrande generaler fått införd i salongerna. På båda sidor om ansigtet hängde håret fram i två kolossala »oreilles de chien». Han var ofantligt galant mot begge damerna, men det såg likväl ut, som om Madame Tallien var på god väg att utdrifva väninnan ur hans hjerta. Den förtjusande Teresa kunde nog också taga kampen upp mot hvem som helst. Hon bar i afton en klädning, eller snarare en chemise — ty ingen kunde väl för allvar tro, att hon hade mera än det enda plagget på sig — af gulgrönt indiskt silke, nedtill bredt broderad med silfver. Hvart ögonblick gled den på det mest indiskreta sätt ned öfver skuldrorna — hvarpå den blott var löst sammanhäftad med agraffer — och föll fritt, som en tunika, ned öfver bröstet. Under armvecken var den åter lätt hopdragen, och derunder på två ställen längs med sidorna sammanhållen med silfverspännen. I håret — för ögonblicket ramsvart — som hon bar kort «à la Titus», lyste ett smalt dubbeldiadem af briljanter, infattade i silfver. En ironiker i sällskapet förmodade, det var hennes mening, att i denna drägt föreställa den kyska Diana. Hon höll vänskapligt den ena armen om Joséphines lif och lutade sig smekande emot henne; det kunde icke undgå någon, att hennes visserligen mogna, men ännu helt ungdomliga skönhet egnade sig till att starkt fördunkla väninnans. Hortense de Beauharnais satt ett stycke derifrån i ifrigt samtal med en herre, hvilken det icke heller — om också af andra skäl — var särdeles klokt att mottaga i Tuilerierna. Det var den unge, hetsige rojalisten, Adrien de Montbreton, om hvilken hvar man visste, att han, då han engång i Palais d’Egalité — det var förresten icke längre sedan än i förrfjor — för sin svarta krages skull blifvit tilltalad af en jacobin med de oförskämda orden: «Hvem bär du sorg för, förbannade chouan?» hade svarat:
Den 89 §. åter innehåller, att af Rikets Ständer kunna väl väckas frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, om stiftandet al nya sådana lagar samt om grunderna för allmänna inrättningar af alla slag; men att Rikets Ständer dock icke äga makt att i dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar att bos Konungen anmälas, hvarå Honom sedermera tillkommer, att göra det afseende, som Han för Riket nyttigt finnér. Det var under den sistnämnde af dessa Grundlagsparagrafer, som Konungens Rådgifvare funno frågan om en ny stadga rörande vexelbandeln emellan Sverige och främmande länder böra hänföras; och då ingen lärer vilja uppenbarligen förneka vigten deraf, att Grundlagar hållas i helgd, och angelägenheten, att de uti dem stadgade former för Regeringsärendenas behandling noggrant iakttagas, så bar det väl icke bort anses för ett fel, ännu mindre för en förbrytelse, att Konungens Rådgifvare yttrat i detta mål sin öfvertygelse om den gräns emellan de båda Statsmakternas områden, som Lagstiftaren bestämt för att förekomma ömsesidiga inkräktningar, i början måhända föga märkliga och afsigtslöst gjorda, men slutligen ledande till rubbning af hela Statsförfattningen. Men, frågar man, hvilken är då skillnaden emellan föremålen för allmän Civiloch Kriminallag samt för de lagar och författningar, som angå \ 93 angå Rikels allmänna hushållning eller Regeringsärenden i allmänhet? Denna skillnad är icke i någon bestämd och tydlig lag utstakad, och förmodligen skall den aldrig kunna utstakas a priori genom någon alla möjliga förhållanden omfattande och förutseende mensklig vishet.
M. täckas genom utskickad embetsman till Rancofullm. framställa något ärende, för att med dem derom underhandla, vare det Fullmäktige förbudet att i denna embetsmans närvaro öfverlägga och besluta.” Det nya förslaget lyder: ”Skulle i något fall K. M. täckas genom utskickad embetsman till Fullmäktige framställa något ärende, för att med dem derom underhandla, vare det Fullmäk - Den 14 Maj f. m. 479 lige förbudet alt i denne embetsmans närvaro om beslutet öfverlägga. ” Skillnaden bestar sålunda deruti, att på det förra stället heter det: ”i hans närvaro öfverlägga och besluta”, och på det sednare: ”om beslutet öfverlägga.” De gamla ordalagen äro i min tanke riktigare, ty de angå både öfverläggning och beslut, hvaremot det nya förslaget endast rörer öfverläggninge. n. Sålunda skulle, efter detta förslag, Konungens embetsman icke få vara närvarande vid öfverläggningen, men efter densamma, under dét Fullmäktige beslutade, skulle han kunna få vara tillstädes. Delta är naturligtvis icke meningen; derföre synes mig bättre att låta de gamla ordalagen qvarstå. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Förändringen bar blifvit tillstyrkt, på det att något ändamål skulle vinnas med en utskickad embetsman ifrån Konungen, för att göra en framställning bos Fullmäktige, ty utskickningen är helt och hållet gagnlös, om ej någon öfverläggning med den utskickade får äga rum, oell man kunde ju då lika gerna skriftvexla. Hr von Hartmansdorff: Jag finner nu, att något annat ändamål, än blott en förändring i det gamla stadgandet är afsedl, och hemställer derföre, om man ej skulle kunna genom ett tillägg åstadkomma hvad jag tror höra till fullständigheten, att det nemi. borde heta: ”att i den cmbetsmannens närvaro om beslutet öfverlägga och detsamma fatta.” Då är det gifvet, alt han icke eller vid voteringen får vara tillstädes.
December bifallit StatsUtskottets Betänkande, om afskrifning utaf värdet med flere kostnader i och för åt. skil lige på Kungsholmen belägne till Curhus upplåtne Byggnader, vid föredragning af Utskottets, i anledning af hos Ridderskapet och Adeln vid samma Betänkande gjord Anmärkning afgifne Utlåtande, lade detsamma till Ulandlingarne. Af den 27 Januarii, om bifall till följande Betänkanden, nemligen: Fran Stats-Utskottet: 1:0 I anledning af Riksdagsoch BancoFullmägtigen Anders Danielsons från Elfsborgs Län Memorial, om förbättring i Aflönings villkoren för Krigs-Revisionens Betjening. 2:0 I anledning af Riksdagsmannen J. J. Ruthbergs Motion, om utbetalning af innestå» ende Pension för Krono Fogden Westberg. 3:0 I anledning af Herr Biskoppen Doctor £!tnqvist’s Memorial, om understöd af Allmänna Medel för Kyrko och Prestgårds-byggnad i Neder-Torneå Församling. Från Allmänna Besvärsoch Oeconomi#-Utskottet: 1:0 Angående förhöjning i betalningen till 448 Den 17 Februarii. Inqvarterings-gifvare för det underhåll de lemna tågande Troupper, m. m. 2:o
:o 4H7. posten inom landet, vare han, emot stämpel-afgilts erläggande och så vidt en slik afsändning icke anses föranleda lill uppehåll i brefposlens ordentliga gång, dertill, efter särskildt medgifvande af General-Poststyrelsen, berättigad; varande utgifvare, som för sådan periodisk skrift eller hrochyr åslundar portofrihet, pligtig att, innan något exem Elar deraf afyttras, icke allenast en dylik sin åstundan anmäla, i Stockholm omedelarligen hos General-Poststyrelsen och i landsorterna hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller, der de ej finnas, hos stadens Magistrat, samt vid denna anmälan aflemna ett exemplar af den tryckta skriften, utan äfven, derest portofrihet af General-Poststyrelsen, efter pröfning af hvarje sådan anmälan, beviljas, låta stämpla hela upplagan af samma sitt arbete, dervid tillhörande plancber dock äro från stämpling fria; och kouimer han, i händelse något exemplar af skriften eller broschyren anträffas ostämpladt, att, likasom utgifvare af ostämplad tidning, vara underkastad ansvar, euligt hvad här nedan finnes stadgadt. Då någon i landsorten anmäler sig till portofrihet för periodisk skrift eller broschyr, insände Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller Magistrat underrättelse derom, jemte det sådan anmälan bilngda exemplar af skriften, till General-Poststvrelsen, som alltid läte i Postoch Inrikes-Tidningarne, minst 3:ne gånger, kungöra titeln å den periodiska skrift eller broschyr, för hvilken utgifvare sökt och vunnit portofrihet ; dock gälle denna portofrihet endast för afsändningen från trycknings-orten. 4:o
Då samlades till mina öfriga qval äfven medvetandet af min orättvisa och hårdhet emot dig och jag önskade ingenting högre än att ännu en gång i lifvet få se dig och söka om möjligt godtgöra det förflutna. Nu är tiden inne och tillfället är förträffligt. Ännu är du ung och i din styrkas år, men du har äfven den erfarenhet, den pröfvade och luttrade karaktär, hvilken en späd qvinnlig ranka så väl behöfver sig till stöd. Du har ett sinne och ett hjerta, som slår för det gudomliga, det höga och sköna. Hvem tror du jag i detta afseende kunnat finna värdigare än dig! Och hvem förstår bättre än du att väcka gensvar hos Saida eller att sjelf svara emot denna rikt kännande och fina själ. Ty icke må du tro, att ditt hjerta är en ofruktbar ruin; ännu skall sympathiens fina dagg hafva kraft att derur frambringa gröna örter och lummiga träd, på hvilka Saida skall se med nöje. Och då, om Saida blir din, skall äfven lyckan på ett verksammare sätt än fordom olyckan hägna din himmelska konst. Ty nu är du fattig och måste tänka på lifvet för dagen, du måste öfvergifva ditt fosterland, hvilket dock på dig har så stora anspråk; tag min dotter till maka och du blir rik, rik på det du fordom saknade, på denna jordens håfvor. Då kan du stanna i vårt så kära land och för alltid bli en af de våra. Då får du lefva för ditt fosterland, konsten och Saida. Många strängar, hvilka länge varit oberörda, ljödo nu inom David Baremanns bröst. Efter några ögonblicks allvarligt eftersinnande, sade han: Men Saida sjelf, huru är det med henne? Jag förstår hvad du menar, men jag känner mitt barn. Ingen öfvertalelse behöfves, allsintet tvång. En glad aning säger mig, att min dotter af att älska det sköna och höga snart lär sig att älska den, som bär sådant hos sig. Saida är din, om du vill det och du måste vilja det, då du ser henne, lefver i hennes grannskap och andas samma luft som hon. Ty hon är skön och god, sväfvande och älskvärd.
Det är naturligt, alt i ett land, der folkmängden i förhållande till vidsträcktheten af de landskap, den occuperar, har proportioner t. o. m. som en till 70, kunna samma stadganden icke öfver allt vara passande. Min tro är, att rättigheten att muntligen stämma icke bör fråntagas de nordliga provinserna, utan bibehållas till dess folkundervisningen hunnit den utbildning, att skriftliga Stämningar kunna utan alltför stora kostnader åstadkommas. Måhända är förhållandet uti denna del i de norra orterna mindre kändt. Jag vill då icke tala örn bygderna omkring kyrkorna, hvilka äro mera bebodda, och der således alltid någon skrifkunnig person finnes; men nybyggare t. ex., som bo g ä 12 mil från socknens medelpunkt och ofta sålunda nödgades tillryggalägga denna väg för att få en stämning skrifven, och derigenom måste ådraga sig kostnader, understundom högre än målets värde. Jag anhåller 0111 propus, till återremiss och förmodar, att R. o. Ad. behagar fästa afseende dervid, att de flesta ledamöter af BondeSt. förenat sig med motionären. 12 11. 14 io6 Den 16 Augusti f. ra. % Frih. Ehrenborgh, C asp. Wilh.: Jag har icke uppträdt för att bestrida återremissen, då densamma är påyrkad af en ledamot, som känner localforhållpndet, och dessutom beslutad af BondeSt, Men anledningen, hvarföre jag tror, att Utsk. ej förändrar tanka, är deri, att orsaken till afskaffande vid sista riksdagen af den muntliga stämningsrätten var, att man ville borttaga den tvetydighet, som låg i lagens dislinetion af ringa mål. Genom denna otydlighet ansägos stora olägenheter kunna för parterna uppkomma, emedan invändningar ofta gjordes, att stämningen icke var behörigen verkställd.
Förtydligas sålunda, att ägaren är väl berättigad utöfva brännvinsbränning på ett ställe, om flera dess egendomar ligga inom en mils afstånd, med högst en 90 k:rs paulia; dock icke honom fråntagen rättigheten att idka brännvinsbränning på hvar och en af sina särskilda egendomar med den pannerymd, han efter taxeringsvärdet har rätt att begagna. §. 9. Försvinner. §. 1 r. Den som vill sig af brännvinsbränningsrättigheten begagna, bör dertill anmäla sig en månad före branningstidens början hos den här framdeles föreslagna SockenCommitte, och vare pligtig att alltid erlägga skatt för sex månaders bränningstid; och den, som sig icke behörigen anmält, vare sin brännvinsbränningsrättighet för det året förlustig. §, 12. Skillings-afgiften försvinner. §. i3. En tariff, hvarefter panneskatten skulle utgöras, bifogas härjemte; den åsyftar en högre beskattning i allmänhet och således äfven på de pannor, som hittills varit nästan utan skatt. §§. 14, i5, 16 försvinna. §. 17. När åsyftandet med den nya författningen är en billig minskning i en öfverdrifven brännvinsbränning, och det är bevisligt, att medelst attik e-fabriker stora underslef skett, föreslås, att hädanefter inga ättike-fabriker må annorlunda tillåtas, än under samma vilkor och med samma beskattning som för brännvinsbränningsrättigheten. Af lika orsak torde underdånig anhållan böra göras derom, att stadgandet i denna §., angående brännvinsbränning vid fabriker emot 4 skts afgift pr kanna, må hädanefter upphöra. 24 Den i Mars f. m. §. 20. Andras till |:del i stället för A.:del. §. 21. Ora apothekare' få begagna högst en 18 och en q k:rs panna, är mer än tillräckligt för apothekare-rörelsen; ty då man vill minska brännvinssupande!, är ock nödigt att undanrödja obehörig rörelse i denna väg, som här och der i landsorterna på apotheken bedrifves. §. 26.
På framtida beslut beroende: Till Tull-verkets stat och öfrige omkostnader i Stats-verkets netto-inkomst af tull-medel Till Post-verkets stat och öfriga omkostnader Stats-verkets netto-inkomst af Postmedel 800,000. 3.200.000. 3,000. 475.000. 100.000. 525,000. 1.250.000. St. Sf : » . V . . A. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Jan., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående nedsättning uti den af Stora hopparbergs bergslag utgående kopparränta frän hvart io:de till hvart 3o:de skeppund af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskillige socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera sina hemmans-ränteoch mantalseller qvar ntulls-kol. (I. A.) Sedan hos Kongl. Majit, dels Stora Kopparbergs bergslag, genom grufve-rällen och direktionen öfver bergslagets enskilde verk, uti en den 8 December 1837 ingifven skrift förnyat sin år 1829 gjorda, men af Kongl.
Förslag väcktes första gången, Utsk. var tillsammans; men det uppskjöts flera månader, och då det ändlligen förekom, afgjordes efter a:ne dagars debatt, genom votering, att frågan än ytterligare skulle hvila. Då det emedlertid började draga för långt ut på tiden, och allmänhetens dom för mycket fruktades, fann man på att, örn jag så får säga, söka gifta frågan med samma make, sorn man beskärde den vid sista riksdagen. Jag skulle likvisst förmoda, att Utsk:s äktenskapsband icke äro svårare att upplösa än religionens. Varningsgraderna äro redan genomgångna, och det tyckes vara lid-att skrida till doms. Frih. Boye har frågat, hvarföre man skall envisas om Utsk:s ytterligare medverkan. Jag beklagar detta förhållande. För min del, och då jag anser Utsk:s medverkan vara i allt, hvad Stånden behöfva, iakttagen, hoppas jag, att den af Hr v. Troil föreslagna åtgärd må vidtagas. Gr. Horn: Jag uppstiger ogerna ännu en gång i denna fråga; men jag är uppkallad af Hr Lagerhjelm, som begärt bestämd förklaring af mig, huruvida jag vill återtaga mitt yttrande om Utsk:s majoritet. Jag får då tillkännagifva, att jag med nöje skulle göra det, så vida det stod i min magt; men Utsk:s handlingssätt har afklippt all möjlighet dertill, då Utsk. nemi. visat sig icke ens sjelft kunna soutenera sina principer, utan ömsom förklarat sig för och ömsom emot de åsigter, jag försvarat. Utsk. har nemi. både i föregående och i ett följande betänk, alldeles frångått den princip, det här så envist vidhållit, samt sålunda föranledt en reservation af sjelfva ordföranden. När jag nu sammanställer detta med Ulskrt inre historia, hvartill den siste talaren lem - Den n Februari f. m. »79 nade bidrag, så bekänner jag, att jag icke kan tilldela Utsk. det förtroende, nied anspråk hvarå jag önskade, att det måtte vara utrustad t.
Om man tager den i betraktande, så är det klart att den ingalunda är tillräcklig för dem att lefva på, utan det felande få de väl söka sig på 4:de HufvudTiteln. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att då ingen af de talare som yttrat sig, yrkat någon förändring i hvad StatsUtsk. föreslagit i afseende på DD. KK. IIH. Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie, särskild propos. borde framställas rörande det för H. K. H. Hertigen af Östergöthland tillstyrkta anslag af 106,000 R:dr R:mt årligen, i afseende hvarpå blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag och dels anslagets bestämmande till 70.000 lt:dr; hvarjemte propos. till bifall å denna del af förevarande punkt nu framställdes. Denna propos. besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Hr Gr. o. Landtm, upläste sedermera sednare delen af förevide punkt, deri Utsk. tillstyrkt, att med uphäfvande af det i nu gällande RiksStat för DD. KK. IIH. Arffurstarne upförda anslag af 20.000 R:dr B:co eller 30,000 R:dr R:mt en årlig summa af 20.000 R:dr sistnämnde mynt, anvisas att utgå med 10,000 R:dr till H. K. H. Hertigen af Dalarne och med samma belopp såsom handpenningar, till H. K. H. Prinsessan Eugenie; hvarefter propos, till bifall å Utsk:s Utlåt, i denna del framställdes och besvarades med Ja. De härefter förekommande 3:dje till och med 8:de punkterne blefvo af R. o. Ad. bifallne.
Det torde äfven finnas uppenbart, att det ej passar sig alt Konung och underrätt hafva fullkomligt lika rättighet att göra qvinna myndig, och enligt detta förslag skulle qvinna på en gång såväl hos underdomstol som hos Konungen kunna söka ali blifva myndig förklarad, hvarvid det kunde inträffa alt Domstolen bifölle men Konungen afsloge ansökningen. Sådant vore väl den största orimlighet i verlden, och det är stridande mot all sund princip att någon annan än Konungen må bevilja licenser. Når ett bestämdt lagstadgande finnes, att ogift qvinna förblir omyndig, bör icke någon annan ån Konungen kunna göra ändring deri, men enligt detta förslag skulle sådant tillåtas Häradsrätten. Det är visserligen ganska smickrande för mig som ordftde i Häradsrätt att ega lika rättighet med Konungen, men det är olämpligt och jag anhåller om afslag å denna sednare del af förevartde betänk. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bi folie sednare delen af Utsk:s tillstyrkande, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå propos. till afslag derå blef framställd och med ja besvarad. Föredrogos och bi föllos LagUtskrs nedannärande i gårdagens plenum på bordet lagde betånk:n. N:o 54, i ani. af väckt motion, ang:de sättet för vinnande af lagfart å fast egendom, då handlingar till styrkande af förre egarens åtkomst ej kunna företes; N:o 55, i ani. af väckt motion om ändring af 24 kap. 7 § R. B. eller tillägg till 1 § 21 kap. samma Balk; och N:o 56, i ani. af väckt motion om sättet för upsägning af solidariskt ingångne förbindelser. Föredrogs, men bordlädes ånyo på begäran af Frih. Cederström, Rud., ochHr Rosensvärd, Joh. Henr., nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagde belänktn, nemi. från Lag-Utskottet: