Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den Kommitté, som i anledning häraf blifvit nedsatt, har, uti afgifvet underdånigt Betänkande, föreslagit, att, med indragande af såväl do vid universiteterna i Upsala och Lund befintliga medicinska fakulteter, som af Kongl. Carolinska Medico-chirurgiska institutet, ett enda medicinskt läroverk inrättas i Stockholm, för hvars behof således alla do vid förenämnda undervisningsanstalter befintliga inrättningar och materiela hjelpmedel, såvidt möjligt vore, skulle komma att användas; livarjemto Kommittoradc, med afseende å de möjliga svårigheter eller oförutsedda hinder, sorn kundo komma att verka fördröjande på verkställigheten af detta förslag, i underdånighet framställt ett iuterimsförslag, med syftemål att för deu närmaste framtiden afhjelpa de mest känbara och öfverklagade bristerna i den medicinska undervisningen såsom den för närvarande är ordnad. I detta ämne har Utskottet, genom remisser från vederböraudo Riks-Stånd, fått emottaga motioner, som blifvit väckta dels hos Borgare-Ståndet af Herr Lovén och dels inom Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Per Erik Andersson från Westmanlands län, hvilka motionärer, enär frågan om den medicinska undervisningens ordnande ännu icke hos Kongl. Majit vunnit den utredning, att nådig Proposition i ämnet kunde vid donna riksdag med någon säkerhet förväntas, funnit sig föranlåtna att — på det Rikets Ständer emellertid måtte blifva i tillfälle att vidtaga de åtgärder i berörda hänseende, som på Rikets Ständer kunde ankomma, — såsom egna motioner upptaga och Rikets Ständers pröfning underställa det af förenämnda Kommitté afgifna förslag, angående inrättande af ett enda medicinskt läroverk för hela riket; till stöd för hvilken framställning motionärerna hufvudsakligen åberopat do skäl, som äro uti Kommittéens ofvanberörda, till trycket befordrade, underdåniga Betänkande fullständigt anförde, äfvensom motionärerne, i afseende å grunderna och sättet i öfrigt för det nya läroverkets organisation, hänvisat till samma Betänkande.
Ultuna landtbruks-institut vara härtill långt mera ändamålsenligt, just emedan denna vidsträckta egendom måste antagas lemna långt bättre tillfälle till dylika undersökningar, hvarförutan de många på detta ställe studerande Landtbrukselever och lärlingar böra af undersökningarne kunna hemta ganska nyttiga kunskaper.” Häruti instämde Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson. Af Riksdags-fullmägtige Måns Månsson och Per Persson. Emot 34nle punkten (angående fårskötselns befrämjande) reserverade sig Herr von Printzencreutz, ”enär Utskottet, som i nästföregående punkt på goda skäl tillstyrkt ett årligt anslag af 10,000 R:dr ”till underhållande och förädling af Kronans redan inrättade Stamholländerier,” samt, i en efterföljande punkt jemväl förordar det vid förra riksdagen förgäfves äskade anslaget af 50,000 R:dr till hästafvelns förkättrande genom inköp af utländska racekiugstar, — destomindre synes hafva hox-t ”åt den enskilda omtanken” helt och hållet öfverlemna fårskötseln, som, i reservantens tanke, enahanda skäl, hvilka blifvit begagnade såsom motiver för tillstyrkande af anslag till förädling af de båda förstnämnda slagen af husdjur, äfven torde gälla för det sednare slaget.” Emot 36:te punkten mom. litt. a (angående anslag till inköp af race-hingstar): Herrar Björck, Berger och Wahlström samt Riksdags-fullmägtige Anders Ericsson, Gustaf Hultman, Errik Ersson, Per Nilsson, Jonas Andersson och Jan Andersson afgåfvo följande gemensamma reservation: ”Det af Utskottet tillstyrkta anslag för inköp af hingstar från utrikes ort, torde höra af Rikets Ständer afslås.
För räntegifvaren skulle ifrågasatta uppbördssätt äfven medföra fördel, emedan han då icke behöfde, såsom nu, göra särskild resa, ofta af flera mil uti de norra länen, för att betala den bestämda lösen, utan finge afbörda sig denna skuld vid samma tillfälle, som öfriga krono-utlagor. På grund af allt detta har motionären föreslagit, -'‘att Rikets Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kronofogdarne, hvar och en inom sitt fögderi, förständigades att, i sammanhang med öfriga krono-utskylder, efter Kongl. Majus Befallningshafvandes förordnande, uppbära lösen för all indelt, till uppsägningsrätt icke hänförd grundränta, så väl som i de fall då ränlegifvaren eger uppsägningsrätt, lilli, till R. St. Utlåtande N:o 40. men densamma icke begagnar, och medlen till länens ränteri redovisa, för att derifrån till vederbörande räntetagare efter det för hvarje år bestämda medel-markegångspris utbetalas”. 3:o Af Riksdagsfullmäktigeu J. E. Rutström från Norrbottens län, som andragit att uppbörden af till militien anslagna indelningar verkställdes af Regements-skrifvaren, som inlyste allmogen till uppbördsmöten på ställen der han för sig funne mest beqvämligt. Uppbörden af dessa indelningar inom Norrbottens norra domsaga har hållits för Torneå vakanta kompani uti Haparanda stad, samt för Kalix kompani af Norrbottens Fältjägare-korps uti Rolfsby i närheten af Neder-Kalix kyrka. Till dessa upp bördsställen hade indelningshafvarne från Öfver-Torueå och Pajala socknar en våglängd af 7, 10, 17 ja till och med öfver 20 mil till Haparanda stad samt indelningshafvarne inom Öfver-Kalix socken ända till 10 mil till Neder-Kalix kyrka. Genom detta lefvereringsoch uppbördssätt vållades mycket hinder för jordbruket och ntycken kostnad. En billig lindring häruti skulle kunna vinnas derigenom att indelningarne finge lefvereras eller kontant erläggas vid socknekyrkorna och vid de af Kronofogden der hållande uppbördsmöten.
E m m y —. F å vi använda det sända? O. Län. Atos. F o r svagt. Vivan. Många meddelarinnor. Hjertlig tack för b i - dragen. A. Red. A f Ave. P o e m, öfversatt a f O. G. — d. — Fredrtka Bremer-FÖrbundets sjukkassa. — Q v i n n o r. K ä t h e. (Slut.) — Fruktträdsplanteringar. K o n s t. A f F. Hbg. — C a r m e l a. Våra barn. — Helsovård. — Bostaden. — Mjölkkammaren. — Bakning. — Tvätten. — Fönsterträdgården. — Trädgården. — K o n s e r - vering. — Hvarjehanda. — Läkareråd. — F r å g o r. — Breflåda. Annonser. På Iduns expedition finnas bref till &gt;L. W. » — » H. — » A W. Husl i g ». — » M. » och » Ringa anspråk 2 5 ». Stockholms knäckeLina. Edla. Sigrid. En stadsfru på landet. Plats som lärarinna sökes af en ung flicka, som genomgått elementarläroverk och är van att undervisa. Svar till » Utan hem » torde sändas Iduns byrå. [5iG] En anspråkslös flicka önskar plats 1 nästa okt. hos ett äldre, aktningsvärdt fruntimmer som hjelp och sällskap. Närmare underrättelser lemnas af ingeniör E. Mossberg, Parmmätaregatan 11, Stockholm. (G. En lärarinna — 22 år — önskar med första plats att undervisa i vanliga skolämnen (icke främmande språk) samt musik. Den sökande, hvilken eger vana både som lärarinna och lektris, har god helsa och gladt lynne samt har utgått från ett mycket godt hem. Anspråken äro ej stora. De bästa rekommendationer kunna företes. Närmare upplysningar kunna erhållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta H. H. », o c k torde ställas. [519] En anspråkslös flicka önskar till vintern plats som sällskap och hjelp i en god familj. Den sökande, som innehaft • dylik plats, är van vid husliga görom. o. kunnig i sömnad.
Maj:t i Nåder måtte låta undersöka lämpligheten af den utaf nämnde stads Fullmägtige alternativt föreslagne utvidgning af stadens spinnhus, i ändamål att derigenom erhålla ett efter ortens behof afpassadt utrymme för en arbetsoch corrections-anstalt för personer af mankönet, samt resultatet afen sådan undersökning, tillika med uppgift å den med tillbyggnaden förenade kostnad, vid nästderpåföljande Riksmöte Rikets Sländei i Nåder meddela. Uti häröfver infordradt utlåtande har Styrelsen öfver Fängelsen och Arbets-Inrättningar i Riket i underdånighet andragit: att vidden tidpunkt, då för Götheborgs Stad behofvet af en mera utsträckt tvångsarbetsanstalt, till förekommande af liggeriet derstädes, föranledde framställningen om organisation af en sådan Inrättning på Statens bekostnad, utrymme lör slike fångar vid Långholms Corrections-Inrättning och vid Malmö
Konungen äger, dä denne tid til ända gatt, den vtwäg at härom med hela Swensta Folket contra liera, och hwilket ulan Riksdag förut twänne gäm gor ftett. -i6 4:0 At Le utfattige, som icke äga BrämrinsPrnnor och i sit hus hafwa räd at nyttjaBränwin, blefwo för denna afgift befriade; häldst och enär wid U iderfökningar det bcfinnes at til Bewillnings erläggande ingen annan tilgäng finnes, än de oundgängeligaste behof, hwarigenom således Landtbruket blefwe lidande. I en tid, da Landet tryckes af en tung befattning , dä Riksfkuldens betalande fordrar tilökning, da miffwäxter inträffat, ar det pligt at med lika ömhet wärda Kronans som Nndcrsätares rätt, at tilse, at icke den ene Medborgaren, med lika rättigheter, mera betungas än en annan, at den fattige lindras, och at Landtbruket af oförmögna Idkare icke gär til undergång. Och pä defia grunder har jag wagat denna tilstyrkan. Härunder anmältes och emottogs en vsputsnon frän det Höcnvördiga Preste-Scändet, anförd af Herr Biskopen OvÄor L/ANkeue, som förmalte, ak Skan. det förehafc och bifallit Hemliga UrfottetS Lxtrs. erum ?rotoco»i, rörandeLnnco-Skulders liguiäsrioli med Lrskiit-Sedlar. Afwenwäl hade Preste-Skandet afgjort de twänne af Hans Mast i Nader framsiail. da Lagfragor, rörande ändring i IX Cap. 12 §. HandelsBalken och XVI Cap. i; §. JordaBalkcn, sa wäl som den föreslagna förbättringen uti LegohjonsStadgan; och förbehölle sig Preste-Standek, at sina deröfwer fattade Beslut genom behöriga^ LxkraLta krorocolli titkannagifma.
Stånd hafva bifallit Utskms förra under N.o 1 afgifna betänk. men de andra två Stånden hafva återremitterat detsamma och Utskm framställa nu en mening, som icke är så fördelaktig för motionärens tanka som den varit om motionen blifvit bifallen, utan som mera närmar sig Utskms förra afstyrkande i frågan. Denna modifikation, som Utskm i sitt sednare utlåt, gjort, tror jag, på sätt Gr. Gyldenstolpe så väl utredt, böra föranleda till öfverläggning inom Stånden, hvilken öfverläggning ingalunda förhindras genom något grundlagens bud. Gr. Gyldenstolpes yttrande är så bevisande i afseende på Privatbankernes nytta för Riksbanken att föga dertill är att tillägga. HrGrmhar tydligen visat att Privatbankerneäro för Riksbanken den termometer på den financiella almospherens tyngd, som visar hvad man bar att rälla sig efter och som afvärjer för Riksbanken de fluktuationer, den annars i betydligare mån skulle vidkännas, enär Riksbankens rörelse är fjättrad af R. Sl:s beslut från den ena riksdagen lill den andra; hvaremot Privatbankerne äro sådane, att de kunna och måste rätta sig efter de förhållanden, som vexla år från år. Derföre att det är allt för mycket begärdt att lagstiftningen för penningerörelsen i landet skulle kunna vara konstant och passande efter alla omständigheter och under flere års tid, kan jag icke på något sätt godkänna det skäl, att, derföre alt Ständerna vid en föreg:de riksdag fattat ett be - Den 21 Augusti. 341 slut i afseende på beloppet af den minsta valören, ett sådant beslut i närvarande tid skulle vara ändamålsenligt alt sätta i verket. Det måste öfverlemnas ål K. M. att i sådana fall besluta, efter som förhållanderne fordra, och Ständerna böra icke, enl. min tanke, genom sina beslut söka lägga binder i vägen för hvad som kan vara ändamålsenligt i dessa afseenden.
Hans silfverhvita skägg bredde sig öfver hela bröstet och hans hår hängde ned på skuldrorna. Som fältpräst hade han i sin ungdom varit med om litet af hvarje, och aldrig hade han skjutit tillbaka en bjuden bägare. Sedan som änkling i prästgården hade han dyrkat Herren Gud i fröjd och gamman med bräddfyllda krus, och det skvallrades om, att han inte i förstone grep efter boken, om en välskapad slinka händelsevis satt med i laget. Därför tog han också nu olyckan modigare och försonligare än andra och hans hjärta var lika ofördärfvadt som hans krigarelika kropp var oböjd af åren. Han gick ut i förstugan och utplockade försiktigt de fem sex rostna spikar, hvilka fasthöllo ett par bräden framför en liten trång smyg under trappan. Därefter lyfte han brädena åt sidan. – Kom ut, mitt barn! – sade han. Då ingen åtlydde honom, vardt hans röst något strängare och han upprepade sina ord. – Kom ut, Lina! De båda andra tjänstflickorna blefvo bundna och bortburna. Det var sannerligen i sista andedraget jag fick dig in här. Men det är snart ett dygn sedan dess, och du kan inte lefva utan mat och drick. Nå? När han ändå inte blef åtlydd, kastade han förnärmad hufvudet bakåt, och han talade nu barskt och befallande. – Hvarför lyder du inte? Tror du maten finns här? Inte så mycket som en nypa salt har lämnats kvar i huset. Du måste skaffas bort, begriper du. Går det dig illa, fångar dig en våldsman på vägen, ja då, barn, kan jag bara säga detta: knyt då armarna om hans nacke och följ honom på hästryggen hvart håken det sedan bär. Jag har mången gång i krigstumlet sett en sådan kärlek, och då har jag slängt soldatkappan öfver prästrocken och lyft på hatten för det lyckliga slutet på visan. Hör du, inte, tös? När din salig far, som var en drinkare – om jag skall tala uppriktigt – var min stallkarl och en gång drog mig ur en vak, lofvade jag att sedan sörja för honom och hans barn. Och så var han född svensk som jag! Nå, har jag inte alltid varit för dig en faderlig husbonde, eller hvad har hennes nåd att invända?
Och så viss var jag i denna min mening, att det ej gick en dag, då jag ej tackade henne för detta tysta förstående. Nu efteråt är det denna egenskap eller egenhet i hennes väsen, som allra mest försätter mig i uppror. Det är denna egenskap, som gör, att jag skulle vilja se henne igen, möta henne öga mot öga för att få mitt tvifvel stilladt, veta, hvad denna tystnad innerst gömde. Kan du säga mig, hur det går till, när en illusion upphör att öfva sitt betagande inflytande öfver oss arma människor? Du kan det icke, jag vet det. Kan jag det väl själf? Kan någon människa det? Och dock borde ju jag kunna det. Ty jag har själf känt det, själf erfarit hvad det vill säga att vakna upp ur en pinsam lyckodröm, hvilken blef pinsammare ännu, när jag ändtligen märkte, att det var min egen lyckotörst, hvilken lät mig ana så mycket bakom denna ljufva oåtkomlighet, som bedårade mig. Men jag vet icke, hur det tillgick. Jag vet blott, att jag småningom vaknade upp, småningom fick upp ögonen, och när detta skedde, slog en förlamande iskyla dödens stelhet i mina leder och tvang mig att veta, huru maktlös jag själf var, huru tom min tillvaro, huru intigt mitt lif. Jag vet ej, huru länge jag skulle hafva undgått att se allt detta, om vårt lif fått glida fram i samma spår som under de första åren af vårt äktenskap. Men så kom plötsligt den dag, då vårt lif bytte färg. Det var, när jag fick veta, att mitt docentstipendium skulle öfverflyttas på en annan. Du såg det kanske i tidningarna. Och jag kan säga dig motivet. Det var, emedan jag »ingenting hade skrifvit», som det heter. Emedan jag ingenting hade skrifvit! Nej, jag hade ingenting skrifvit, därför att jag dag efter dag ej gjorde annat än samlade på material till det verk, som börjat hägra för mig redan under min studenttid. Det var därför, jag icke hunnit med att skrifva tidskriftsartiklar, små afhandlingar, populära föredrag, med ett ord hela det meningslösa plockarbete, hvilket är nödvändigt för att göra en person bemärkt.
Innehafware!» har warit idog Arbetare, och ä Rothuggning, Slenbrytning, Akersoch Ängs odling päkostat en lika summa, som den förr ofrugtbara marken till ringa kanste allsingen del hunnit äkergifwa: Till uppbyggande af den förfallne gärden, hägnader, med mera aro anwande ännu »ooo Riksdaler, Aeoen tyc, ker sig nu desto säkrare gistvik sin egendom ett tredubbelt warde, som i sall den, uti desi förre wanhäfdade och förfallne stick, fält denna Lid fritt säljas, han i mohn as emedlertid uppstegradt pris, wisierligen kunnat erhälla mindst »Zoo Riksdaler: Icke desi mindre, sedan han, efter har antagil exempel, till förbättring päkostat 2000, utgörande således tillhopa ZZoo Riksdaler, mäste han, wid Hemmanets afstä» ende eller försäljande, i följd af det obetänksamma ashandlingswilkoret, lala sig nöjas med första summan »ooo Riksdaler, som någon bland medarfwin-arne dä framlägger. Längifware, som i östverty Zel' Den 4 November229 gelfe vm Hemmans agarens goda hushållning och nyttige bruk af försträckte penningar, pä god tro lämnat honom förskott, utan att lanna, desi willtor» liga åtkomst och ägande ratt, blifwa plötsiigk bedragne, Äeoen sjelf ruinerad, men winsten tillfaller pä ett obehörigt och oförtjent satt hans fränder, pä de förres bekostnad.
Enligheten med det till Prest-TtAndet den 8 Aug. -r§r2 aflcmnade Protokoll bestyrker Lx OMcio ^ dl. Almguist. Lsirgl. Den 8 Augusti. 2407 Longi. Majus Nödiga Proposition ritt Rikets Ständer, med förslag till förändring och jemkning af wista §.§. i Regeringsformen. Gifwen Orebro Slocc den 7 Augusti 1812. ^a med den rätt 8r §. Regeringsformen lemnar, Kong'. Maj:t nu gar att till Riksens Ständer härmedelst afgifwa det förslag till ändringar i wista §.§. ef denna Grundlag, Kongl. Maj-t, i öfverensstämmelse med förenämnde §:s stadgande till nästföljande Ständers pröfning och afgörande hänskjutcr, har Kongl. Mant trott sig böra tillkännagifwa te anlcdningar, som i synnerhet grundat och bestämt Kongl. Majus beslut i detta afseende.
Enär Branwins-tillwerknings, rättigheten blifwit sa betydeligen inskränkt, da ej nöd gör inskränkning oundwikelig som k l torde den efter de föreskrifne grunderne böra fa utöfwas utan hinder alla årstider. 7"'" , 7: Den Hemmansägare eller brukare, som icke sjelf witt begagna rättigheten att tillwerka Bränwin, anser Utskottet bära fa öswerlata en sidan rättighet till 472 Den 8 Junti. till utöfning inom den Egendoms omrnde, för hvilken rättigheten upplätes af annor Man, fa wida denne sjelf icke ager rättighet att idka Brännvinsbränning, pä det ej mer än en enda ägare af ett Bränneriwerk a Landet wid en Egendom ma finnas, eller twenne elier flere icke ma kunna förena deras särskild rättigheter eller dem gemensamt utöfwa. 8 0 Ägare eller Brukare af flere Hemman eller Hemmans delar inom en mils afstånd, hwilka med agarens eller brukarens eget solk ost) dragare drifwas och stötas, tror Utstottet böra wara berättigade, om de det åstunda, att sammanräkna hemmans eller Hemmansdelarnes wärde, och derföre nyttja sa stor pannerymd, som swarar mot det således uppkommande sammanräknade wärde, dock icke öfwerstigande 90 kannors pannerymd. 9:0 Hwad Skädernes Bränwinstillwerknlnosratt angar, har Utstottet ansett den samma böra bestämmas ester personalen, pa det sätt, att intill och med mantalsstrifne personer böra fa begagna 52 kannors pannerymd, hwilket Utstottet tror böra wara den minsta pannerymd soin i Städerne ma sä degagnas i ett werk. Att öfwer ioo till och med 200 mantalsstrifne personer fa begagna pannerymd af 62 kannor, öfwer 202 kill och med zoe» - 70
De förenade Utsk:ns afsigt har varit, att söka göra den nu gällande lagen så tydlig som möjligt; och jag hemställer till den värda talaren, om 26 cap. 2 §:n Byggn.-b:n, som afhandlar skyldigheten att underhålla prestegårdsbyggnader, är tydlig och klar, då der står att socknemännen skola af nyo uppbygga laga hus å prestbol, som sedan skola af innehafvaren underhållas; men församlingarne äro dock ej befriade från skyldigheten att husen bättra. Dessa 3:ne föreskrifter, nemi. för socknemännen att först bygga husen, för innehafvaren att desamma vidmakthålla och för socknemännen att dem bättra, innebära en högst menlig otydlighet, Irvilket bäst visat sig vid alla husesyner å prestbol; hvarföre jag ej kan annat än begära bifall å betänkandet. Medan jag har ordet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i premisserna till Utsktns förslag den sats drifves, att det skulle vara stridande emot PresteSt:s privilegier att förtydliga lagen i förenämnda afseende. Jag anhåller att få reservera mig emot ett sådant förstånd af grundlagen. 84 Den 3 Mars e. m. Frih. Cederström: Jag har ganska svårt att finna huru den siste talaren har kunnat komma till det resultat att begära bifall å detta betänk, sedan han citerat det lagstadgande, hvarefter nu förhållas bör, och Utsk:ns betänk, icke innehåller ett ord om förändring af samma lagstadgande, annorlunda än medelst tillstyrkande att begära ett reglemente, som skall bestämma huru förhållas skall. Jag yttrade nyss, att det icke enligt 87 §:n Reg.F:n ar tillåtet att ändra allmänna lagen genom K. reglementen: sådana ändringar måste ske i den ordning förenämnda § bestämmer, och att Ständerne kunna föreslå ändring af någon och hvilken § i Jagen som helst, det är klart, derom kan ingen tvist uppslå; men detta måste ske, om ändring skall äga rum grundlagsenlig!; och som Utsk:n på sidan om grundlagen tillstyrkt begäran om ett reglemente, så nödgas jag begära afslag å detta betänk., såsom grundlagsvidrigt i form och lagstridigt i tillämpning.
Öfvar någon bedrägeri medelst spådom, signeri och vidskepelse, bör han straffas såsom bedragare, såsom den, hvilken genom svikliga medel bedragit annan, ty medlet förmildrar ej i della fall brottsligheten. Då i 2 § 2 Kap. Missgernings-balkcn stadgades straff å den, som far med spådom, signeri eller annan vidskepelse, var ock ändamålet något helt annat, än att förekomma bedrägeri i dess egentliga och nu ifrågaslällda betydelse, hvilket inhemtas vid betraktande af företeelserne under det århundrade, som förflöt före antagandet af 1734 års lag, deri, af sådan anledning, bestämmelserna om berörda straffbarhet inlogos i sammanhang med nödiga stadganden för religionens och kyrkans upprätthållande. Ur det föregångna förklaras jemväl hvarföre Rikets Sländers förslag ej lika med E. K. M:ts upptager bland annat det förhållande, att man säljer hvad man vet förgånget vara. Blifver någon derigenom bedragen, så faller gerningen under den 23 § i Nådiga Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 189. förslaget och den 22:dra i Rikets Ständers. Denna § omfattar nemligen alla de bedrägerier, hvilka hittills lemnats ostraflade, men böra bestraffas; och del är således genom densamma, som lagstiftningen i denna del i sjelfva verket skulle vinna nu saknad fullständighet. Vidare hafva Rikets Ständer ej upptagit något stadgande, som motsvarar 11 mom. 24 § i E. K.
(Det var väl ett surrogat för ett rosenregn; olyckligtvis förde blåsten nästan hela fjäderförrådet på sned in i en gränd, där det sedan låg kvar i flere dagar och skräpade mellan gatstenarne.) Därefter fördes bilderna i procession genom staden. Från fönstren hälldes hela korgar af små silkespappersbitar i alla färger ut öfver dem; madonnan fick dock mest. Sluteffekten var en brinnande Kristusbild — i gaslågor, du vet, alldeles som kungens namnchiffer hos oss — och då den uppståndne Frälsaren stod där med sin fana, kolossal och grotesk, uppstämde folkmängden ett jublande: » Iddio! Iddio! » (Gud! Gud! ), hvilket ej hindrade, att han måste dela alla andra fyrverkerifigurers vanliga öde att krevera bit för bit under smällande skott och förvandlas till ett benrangel af ståltråd, omvärfdt af krutrök. Jag har visst uppehållit mig för länge vid beskrifningen af dessa ceremonier; hufvudsaken här i Taormina, den gudomliga naturen, utsikterna från den gamla grekiska teatern, Etnas färgprakt, då soluppgången öfvergjuter den med sina rosendagrar allt detta har jag känt mig oförmögen att ens antydniugsvrs försöka skildra. Sådant flyter inte ur en vanlig stackars gåspenna. Men om du vill nöja dig med mitt tarfliga klotter, så får du kanske höra af mig ännu en gång, då jag blir för pratsjuk, om inte förr, så när vi komma till Rom. Farväl med dig, måtte du nu inte vara alltför trött på den pladderskatan Betty B. P. S. Klas och kameran äro ute naturligtvis. För unga mödrar. n som allra kärkomnaste gåfva till unga mödrar blir följande nätta våglcorg för » lillminsten ». Hos korgmakaren köpes en liten korg af stark, tät videflätning, nedtill afrundad och vid öfre kanten 40 cm lång, 28 cm bred samt 24 c m hög. För att bekläda den invändigt slätstickar man i någon mörk färg af vigogne eller ylle längder med 16 maskors uppläggning.