Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dot8-oell Dyring8- 8taten rleruncler jemväl iuliegrijien, mert till8amman8 5^,633 Ii:6r >6 8ti.;. 2/s sa vaAkir jaA, kör min (lel, ! ökveienssk-lmmelse M6il livaä Ilan8 Ivon^l. llÖAliet 8roi'-^mi!'a!en, u!i akAikvet im6er65niAt ullatanöe ökver nammie köislaA, vttrat. i nmleiöaniAlist an86, att, im^er vanIiZa knrl^llanöen, n5Aon killölininA 5 anslaAet kör flottans materiel, kör ilek närvaramle icke sliiille vara oumlvililiAen 8elio8iAt. Aa korLattrinAars inköranöe »sven inom 8venslia slottan, 85 virla 6en i lieliokvets stunö sligll liunna u^akvllg sitt änöama!, anser ja» MIA köijaliAtaö i un6er6aniAlist unöerstöllja elen kramslällnin», lians XonAl.
Det är alltid tillfälle för personer att smickra sig in, för att förleda oförståndigt folk att gifva deni sin egendom, och det finnes tyvärr personer, som icke hafva känsla för sina egna barn. Vi hafva ett sådant exempel i en person på landet, som för många år sedan dog och hvilken testamenterade hort sin verkligen älskvärda dotters egendom, som upgick till öfver en million R:dr. Något fel var begånget, som gjorde att hon fick igen det mesta, men hade det icke varit förhållandet, så hade hon varit af med alltsammans. Om alla föräldrar vore rättvisa och billiga, så vore lagens stadgande likgiltigt, men man stiftar icke lag för sådana personer, ty de hafva lagen i sitt hjerta, utan det är just sådana föräldrar, som äro onaturliga, hvilka skulle komma att begagna sig af det nu föreslagna lagstadgandet, och det anser jag i högsta måtto vådligt, hvadan jag anhåller om afslag derå. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag måste, till en början, göra samma anmärkn., som Frih. Rehbinder, att Utsi;., sedan det tagit sig 6 månaders betänketid att besvara återremissen, så kommer det nu på sisla stund, eller vid Riksdagens jordfästning, och öfverlemnar ät R. St:r att afgöra en så vigtig fråga som denna. Utsk.-s första Utlät, kom in den 12 Maj innevarrde år, och det sista Betänk., som nu är i fråga, framlades den 28 Nov.; 6^ månader hafva således under tiden förflutit. Kan man då tro alt Utsk. har velat underkasta det sednare Betänk, en riktig granskning? Eller må man icke misstänka att det önskat få sitt förslag hastigt genomdrifvet, utan rådrum för Stånden att närmare granska innehållet. Detta är ett märkligt mål, ty det visar, att de, som ifrigast bedrefvo den lika arfsrättens allmänna införande, synas nu finna alt de hafva irrat sig. För att på något sätt hjelpa saken, hafva de velat utvidga testamentsrälten, hvarigenom jorden icke skulle så mycket styckas och skingras, som följden eljest skolat blifva.
Till detta enkla beskattningssätt hörer ovilkorligen den så länge efterlängtade näringsfriheten , som tilldelar men* niskan de rättigheter i borgerliga samhället, dem naturen tyckes hafva gifvit henne, nemligen: frihet att försörja och försvara sig sjelf, då hon uppfyller sin pligt emot samhället, gör hon det icke, må hon då först som lösdrifvare anses och vara pligtig att arbeta hos dea som vill för henne erlägga dess årsskatt till staten. Ett lands verkliga förmögenhet är ostridigt dess pioductionsförmåga och penningen blott en representant af produetionen, som blott underlättar varu bytet. Är detta ett axiome, så följer äfven att arbetsförmågan är bufvudstyrkan i ett samhälle och i följe häraf bör den beskattas i likhet med all annan förmögenhet. Finnes någon näring som icke uppskattas i värde och i förhållande till mängden af menniskor som användas på densamma. Tunneland jord är ingen förmögenhet utan at betare ; mäng. den af armar som med fördel kunna användas, bestämmer rätta värdet deraf. Handelsrörelse är den enda, som icke använder så många arbetare som de fleste af andra näringar till capital värdets reproduetion} Den 26 Februarii. må då opinionen beskatta denna speculationsrörelse i likhet med annan enskild förmögenhet. Med nu gällande beskattningssätt, kunna inga bestämda calculer göras; hvem kan uträkna huru mycket som skall inflyta för Charta Sigillata, huru många sidenpälsar och sidenpersedlar i landet uppgifvas till beskattning; hvem kan bestämma frivilliga åtagandet af så kallad öfverflödsafgift, hvilken uppgift bevisligen aftagit år ifrån årj hvem kan bestämma beloppet at den summa, som af dessa och flere beskattningsrubriker kommer att inflyta till Statsverket; men behållen inkomst af enskild förmögenhet och skyddseller capitations-afgift, kan beräknas pä en obetydlig summa nära, och blifver lättare att utbekomma, ju mera industrie och folkmängden tilltager. Jag anhåller att detta mitt vördsamma och välmenta Memorial, grundadt på mine uti memorial af den iy April 18(5, redan på detta rum yttrade tankar , må med de öfrige respective Stånden communiceras och remitteras till Bevillningsutskottet.
Krigs-Akademien afgifna berättelse, har nämnde brist uppkommit af de, till följd af det ökade Kadett-antalet, oundvikliga utgifterna vid första uppsättningen af inventarieoch husgeråds-persedlar, inredandet af klassrum, logementer och klädeskammare, aflöningar åt en större betjenings-personal, utvidgandet af badinrättningen till förbättrande af helsovården, ombyggnaden af en förfallen och för Akademien oumbärlig materialbod, hvilken ensam kostat 2,390 R:dr, simmoch tvänne andra bryggors ombyggnad, planeringen af borggården tili vinnande af en tjeniigare exercisplats m. m., hvilka kostnader icke kunnat bestridas, om icke ett större belopp af pensions-medel, än det tillförene påräknade, varit att tillgå; hvarjemte Guvernörs-Embetet ansett, att, såvida Kadett-numerären i det närmaste kunde bibehållas oförändrad, berörde brist skulle kunna betäckas utan behof af extra stats-anslag. — 141 — Akademiens tillgångar vid 1843 års slut utgjordes af: l:o Kontant behållning 580 Rrdr 18 sk. 8 rst. 2:o Innestående stats-anslag för år 1843 228: — 27. — 8. 3:o Förskotter till liqvid och redovisning 2,603: — 25. 4:o Innehållna aflönings-medel 20: — 36. — 8. — 5:o Innestående pensions-medel, hvaraf äro inbetalda år 1844 1,736: på Högsta Domstolens pröfning beroende . 254:38. 6. och obetalda 1,772:15. 6. 3,763: —• 6. 6:o Under år 1843 inbetald fordran för inköpta böcker . 66: — 32. — Tillsammans 7,262 R:dr 2. sk. Landtförs v ars-Departementets Ko mma 11 do-Expeditio Il Räkenskaperna äro granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning.
Jag tror det derföre vara största skäl för Ridderskapet och Adeln att förena sig med BorgareSlåndet, hvilket visserligen icke beslutat den ifrågavarande Skrifvelsens förnyande, om det icke nogsamt känt behofvet deraf. Herr von Schulzenheim, David: Nyttan deraf, att Ekonomiska Författningar vid alla de tillfällen, då serskildte omständigheter icke påkalla ett motsatt förhållande, blifva tillräckligt kände, någon längre lid förr än de sättas i verkställighet, lärer vara så obestridlig, att meningarna derom ej kunna vara delade; men deraf följer icke, att en så beskaffad framställning, som BorgareStåndet föreslagit, skulle vara af behofvet för det närvarande påkallad. Jag är öfvertygad, att Konungen utan någon påminnelse cj underlåter, att, då så ske IO Den i September f. ro. kan, lata allmängöra utkommande Ekonomiska Författningar, så långt före deras inträdande till efterlefnad, att Allmänheten får tillfälle att deraf taga tillräckelig kännedom, samt att inga lofliga beräkningar derigenom må störas; och till följd af denna öfvertygelse, kan jag ej finna någon framställning i detta ämne å Rikets Ständers sida vara behöflig. Jag tror fast mer, att man derigenom skulle onödigtvis och ändamålslöst gå i förväg för Konungens Faderliga omsorg för Folkets hästa och trefnad. Den Statsmagt, åt hvilken Grundlagen gifvit rättighet att ensamt stifta, förändra och förklara Ekonomiska Författningar, måste väl äfven förutsättas stå på en nog hög ståndpunkt, för att kunna bedöma den rätta, och med omsorgen för Landets väl mest förenliga, tidpunkten för deras verkställighet. Att ytterligare vilja hinda Regeringen vid andra föreskrifter i delta afseende, än dem den sjelf efler omständigheterna finner lämpligast, tror jag icke blott vara onödigt, utan äfven innebära ett slags tvifvel om Regeringens goda afsigter, en slags tyst förebråelse, hvartill ingen anledning å Regeringens sida blifvit gifven. Jag afstyrker på dessa skäl bifall till BorgareStåndets inbjudning. Herr von Hartmansdorff’ August: BorgareStåndet har, såsom det upplästa Protocollsutdraget utvisar, begärt, att
Consistorium kallar g Prester, som hafwa Boställen, och Krono-Fogden z besutkne Bönder. Landshöfdingen eller dcn han förordnar, för ordet, dock titan rösträttighet. Sä länge den Lagstiftande Magtens representation wid Riksdagar ej blifwik förändrad, anser jag hctänkeligt, att efter nägon annan grund organisera Laxcrings-CowmiSsioncrne. Dcn förändring jag föreslagit i afseende pä Ständspcrsoncr, dä Adelsmän ej finnas, grundar sig derpä, att om en Adelsman frän annat Härad tillkallas, kan han ej känna den Egendom som bör uppskattas. 2:0 Tarerjngsmänncn, som pä Riksens Stän' ders wägnar förordnas, att wcrkställa deras författning, tarcra hwar och en efter sin öfwcrtpgelsc och Förordningens ordalydelse utan att answakighct. De pfgifter som bestämt äro utförde, undcrgä ingen pröf> vings Den 2Z September. 937 liing, de äler, som efter granskning börapäföras, fixeras efter de flestas dfwertygelsc. —, Finnes tänkesätten delade, voteras p^r Laynds. Skulle genom nSgon^ Taxeringsmans utcblifwandc alparighet uppkomma , blif. wcr den tankan stänbande, som tillskyndar Kronan största förmäncn. sifwer de afgiftcr som sälunda stadfästas, mä ingen äga rätt'att göra anmärkningar annorlunda, än hcmställningswis till samma (kommission, hwarä den gör det afseende den för godt finner. Den staktstpldi, gc ware närwarandc att sin rätt öcwaka och nödige upplysningar aflemna, eller stylle i widrigt fall sig sjelf. Ordföranden dcwake att rättwisa sker sä wäs Kongl. Majit och Kronan som den skaktskyldige.
Jag tilltror mig ej sjelf att i detta ögonblick stadga ett bestämdt omdöme, ännu mindre att tillstyrka Ridderskapet och Adeln att fatta ett sådant, om hvilketdera af dessa sätt är det lämpligaste. Jag skall afbida discussionen för att begagnande de upplysningar, derunder ofelbart meddelas, derefter framställa den åsigt, jag linner vara den rätta. Den 12 Februarii f. m. 167 Herr Cederschjöld, Pehr Gustafuppläste följande: Till Lagtima Riksdag hafva Rikets Ständer visligen förbehållit sig att sjelfve utfärda kallelse. Uti 4p §• af RegeringsFormen och 2 §. af Riksdagsordningen heter det nemligen: ”Uti hvarje Riksdagsbeslut be"stämme Rikets Ständer dagen, då de, till föl”je häraf, åter sammanträda, samt intage der”uti uttrycklig Riksdagskallelse, med nödiga ”föreskrifter i afseende på Riksdagsmanna”'valen. För att så mycket säkrare vinna det åsyftade ändamålet, att Riksens Ständer icke skulle kunna hindras alt till Lagtima Riksdag sammankomma, har Lagstiftaren till yttermera visso i RiksdagsOrdningens 11 §. förklarat: att ”med de i 2:a §. ”omförmälte föreskrifter förstås bestämman”det af skyldigheten för vederbörande Cor”porationer eller Embetsman att, utan vi”dare påminnelse och utan annan anledJ’ning, cin vid lagtima Riksdag sista Riks ”dagsbeslutet, besörja det valen till ”Riksdagsmän, der sådana väl äga rum, i ”laglig ordning och, vid ansvar^, med all ”skyndsamhet verkställas,” Men då vederbörande Corporationer och Embetsman sålunda skola, utan vidare påminnelse och utan annan anledning, än sista Riksdagsbeslutet, vid Lagtima Riksdag ombesörja Riksdagsmannavalen, frågas:
«Lilla nådiga tant, fatta ej humör för ett sådant lappri, och låt för all del ej märka sig för mamsellen som kommer der,» inföll lagmanskan smekande. — «Ty värr är jag alltför litet hemma i de politiska affärerna,» tillade hon leende, med afsigt att få den ankommande att tro, det samtalet rört dessa förhållanden. Sednare finna vi Leonna ensam i det henne anvista sofrummet. Hon öfvertänkte allt hvad som passerat denna dag, huru oförmodadt hon kommit bland henne förut alldeles obekanta menniskor. Huru skulle hon trifvas ibland dem? I början intagen till fru Bärendorfs fördel, anade hon redan, att ej allt är guld som glimmar. Fröken Strutz ingaf henne en motvilja, som stegrades med hvart ögonblick, ehuru den goda flickan förebrådde sig denna känsla, som kanhända var orättvis. I samma förhållande ökade sig den högaktning, hon genast fattat för friherrinnan Perlkrans, hvars välvilliga och ädla väsende, den öppenhet hvarmed hon uttalade sin tanka, intog helt och hållet hennes unga hjerta. Genom hennes ord trodde Leonna sig något så när hafva uppfattat de omgifvandes värde. «Men har jag äfven rätt att bedömma dem? Jag som är så oerfaren, som ännu så litet känner mig sjelf,» tänkte hon. Hon erinrade sig då onkel Ludvigs reflexioner, att man bör iakttaga andra, dels för att hemta varning af de dåliga, dels för att använda de goda exemplen till sin egen förädling. När hon vaknade morgonen derpå, såg hon på solen, att klockan gick till sex. Hon klädde sig skyndsamt och gick ut. I förstugan träffade hon rusthållerskan, som på friherrinnans vägnar bad fröken gå till den omtalta lilla trädgården. «God morgon min lilla vän!» sade friherrinnan vänligt och räckte henne handen. «Det var snällt att hon steg tidigt upp. Våra nordiska sommarmorgnar äro för vackra att sofva bort. Drick med oss ett glas af vårt friska källvatten; det är en medicin, som jag ordinerat både för mig och mamsell Elise, och jag hoppas med Guds hjelp, att den skall göra oss godt.»
Preste-Ståndet till Lag-Utskottet återremitteradt; men som detsamma blifvit bifallet af Högloft. Ridderskapet och Adeln den 10:de, af Vällofl. Borgare-Ståndet den 14:de och af Hederv. Bonde-Ståndet den 4:de innevarande månad, samt tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet, jemlikt 87 § Regerings-Formen och 3 punkten 49 § Riksdags-Ordningen, utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarne ej erfordras ; hvilket Utskottet härmedelst far hos Högv. Preste-Ståndet vördsamt anmäla. Stockholm den 20 Mars 1857. Bill. lill ii. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Mars 1857, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring af 1 och 5 * §§ i 5 kapitlet liandels-Balken. Uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet remitteradt memorial har Herr Stolpe väckt berörde fråga. Af hvad memorialet innehåller synes, att han dertill blifvit föranledd af det förslag till sådan förändring i våra grundlagar, att Magistrats-personer och fastighets-egare i stad skulle i afseende på representations-rätten för staden införlifvas med borgerskapet och således erhålla säte och stämma i Borgare-Ståndet, som från sista Riksmöte varit hvilande. Den samhällsklass detta förslag angår finge nemligen, efter motionärens åsigt, derigenom sina billiga anspråk på politiskt och socialt berättigande ej mer än till hälften uppfyllda. Den skulle väl å kommunens vägnar få deltaga i statens angelägenheter; men den egde deremot ej någon talan i fråga om kommunens flesta och vigtigaste ärenden, enär borgarerätt utgjorde vilkor derför. Förnuft och rättvisa fordrade emellertid, att den jemväl i sednare fallet försattes i lika ställning med borgerskapet, derest omförmälda förslag upphöjes till lag.
Redan vid förra Riksdagen har jag tillkännagifvit min åsigt vara att man icke borde få lega för sig; men då man icke vill ingå på denna sals, så — hellre än alt legningen skall tillgå på det ändamålslösa sätt som nu sker — vill jag åtminstone att denna rättighet skall utöfvas på ett för försvaret lämpligare sätt och friköpnings-summan få ingå till Staten för att komma försvarsverket till godo och användas till Arméens verkliga nylla. Betta är min åsigt, ehuru jag aldrig kan erkänna det rätta i sjelfva legningens princip. Hr af Funck, Carl Oscar, anförde dels skriftligen dels mundiligcn: Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon-Utsk. yttrar i sitt Betänk.: rit. St. lära underdånigsl erkänna den fadcrliga nvård och omtanka, ej mindre, för fäderneslandets försvar, än äfven rom den för della ändamål beväpnade ynglingens väl, som rK. 31. åsyftat med förslaget om bcväringsålderns framflyttande eli år.” Hvar och en, som således erkänner detta, borde val icke ett ögonblick tveka alt gifva sill ja eller bifall till K. M:s Nåd. Propus. ; man hade derföre, endast genom erkännaede af delta, kunnat förvänta Utsk:s tillstyrkan. Utsk. säger äfven, alt rafsigten med nu gällande stadgande warit, alt beväringsskyhlighelen skulle vid fyllda 20 års ålder innlräda, för alt använda den manliga befolkningen såsom krigare, rinnan man genom fredliga yrken eller giftermål och bosiillning rmed så starka band fastades vid hemmel, alt man ogerna skiljrdes derifrån.» Jag skulle tro, alt om man ock ogerna skiljdes från hemmet, man vid den åldern, som i K. M:s Nåd. Propos. är föreslagen, gerna skulle göra en upoffring och derpå icke tveka ett ögonblick, då det gällde eget fosterland.
Ifrån Välofl. Borgare-Ståndet: N:o 17, öfver Riksdagsfullmägtigen ifrån Öland Samuel Jonssons motion, om förlängande af tiden, inom hvilken part, som vill söka ändring i Hof-Rätts Dom eller Utslag, bör sådant hos Hof-Rätten tillkännagifva; N:o 23, öfver Riksdagsfullmägtige Peter Perssons ifrån Calmar Län samt Johannes Johanssons ifrån Bohus Län motioner, om upphörande af Domares rätt till andel i sakören; N:o 25, öfver Riksdagsfullmägtigen Erik Erssons ifrån Westmanland motion, om prasscriptionstid för domfästa fordringar; N:o 69, öfver Herr O. Wijks motion, om ändring af sista momentet 5 §. samt i momentet 7 §. 17 Cap. Handels-Balken; och ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet: N:o 60, öfver Riksdagsfullmägtigen Per Perssons ifrån Örebro Län motion, om förklaring af 74 §• i Concurs-Lagen; Men som dessa Betänkänden blifvit af Tre Stånd bifallne, nemligen: N:o 14» af Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April samt af Borgare-Ståndet den 21 i samma månad; N:o 35, af Preste-Ståndet den 2 Maji samt af Borgareoch BondeStånden den a5 April; N:o 36, likaledes af Preste-Ståndet den 2 Maji samt af Borgareoch Bonde-Stånden den 25 April; N:o 20, af Ridderskapet och Adeln samt af Bonde-Ståndet den i5 April och af Borgare-Ståndet den 21 i samma månad; ' . ]\:o 24, af Ridderskapet och Adeln den i5 April samt af Borgareoch Bonde-Stånden den 21 i samma månad; N:o 3r , af Ridderskapet och Adeln den 25 April samt af Borgare-och Bonde-Stånden den 24 i samma månad; N:o 33, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet den 25 April och af Bonde-Ståndet den 28 i samma månad; N:o 38, af Ridderskapet och Adeln den 10, af Borgare-Ståndet den 2 och af Bonde-Ståndet den 6 Maji; Lag-Utskottets Betänkande N:o 10S. 21 N:o 17, af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April; N:o 23, likaledes af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April; N:o 25, af Ridderskapet och Adeln den 25 April samt af Presteoch Bonde-Stånden den 21 i samma månad; N:o 69, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden den 5 Junii; och N:o 60, af Ridderskapet och Adeln den 21 Maji samt af Presteoch Borgare-Stånden den 2 Junii;
Verk och Inrättningar äro jemväl berättigade, att erhålla dem tillerkände anslag, om ej qvartaliter, åtminstone vid hvarje års utgång, och således innan uppbörden från de skal tskyldige ingått. Härigenom kommer Stats-Verket i nödvändighet att utgifva ett förskott, motsvarande hela beloppet af de till kronan sålunda indragne räntor och kronotionde. Löntagares hittills i allmänhet knappa vilkor kunna, lika litet som de till Academier, Verk och Inrättningar ansiagne inkomster, förminskas, utan måste fortfarande bibehållas vid sitt nuvarande belopp, och ersättningen för t. ex. spanmål dem således oafkortad tillerkännas jemte nu stadgade forseliön. Men dymedelst att allt hvad räntegifvare nu erlägga hädanefter Liefve kronan behållet, och någon forlön således icke vidare af dem utgåfves, måste Stats - Verket också vidkännas en större utgift, än sorn motsvaras af de Expedilions-UlskoUels Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 233. 629 inflytande räntornes belopp; hvarjemte Rikets Ständer ej för bisett den omständigheten att, om räntegifvare bibehållas vid nu ägande rättighet att leverera räntepersedlarne in natura, Staten torde, när goda skördar inträffa, få emottaga ett större qvantum spanmål än hitintills, hvarigenom ut-vidgning af kronans magasiner samt, pä vissa orter, någon tillökning i magasinsförvaltarepersonalen kunde blifva erforderlig. Svårigheten att afsätta den levererade spanmålen, omkostnaderne vid dess försäljning och förlusterne, då den en längre tid blifver qvarliggande, torde ock stundom förorsaka förökad utgift, eller minskad behållning för Stats-Verket. Rikets Ständer hafva ej varit i tillfälle alt fullständigt och med tillförlitlighet utreda beloppet af de under indelta ordinarie räntan samt kronotionde-spau målen till löntagare anordnade summor, skiljdt från hvad som utgår till Verk, Inrättningar och Rusthåll, emedan uti de häröfver befintlige uppgifter är summariskt hopräknadt så väl det till dessa ändamål anslagne belopp, som boställsräntor och hvad som utgör Rusthållens egna ursprungliga hemmansoch jordeboks-räntor.
då framlidne Biskoppen Lambergs arfvingars besittnings-iätt upphör, borde Stats-Werket tillgodo komma. Och som E. K. M. sålunda i Nåder bestämt, huruledes berörde af öfverskottsmedlen förskjutne 6000 R:dr skola varda StatsWerket ersatte, så bör beloppet emedlertid och intill dess en sådan ersättning inflyter, balanceras uti Räkenskapen, såsom Förskott emot er-; sättning. Den andra af Riksens Ständer ifrågasatte summa utgöres af 10,88a H:dr 16 sk. 8 rst., hvilka, i följd af Kongl. Brefvet den 23 Maji 1821, blifvit till bestridande af kostnaderne för en Stallbyggnads uppförande vid den i Hufvudstaden anlagde Veterinaire-inrättning, förskottsvis anvisade å Stats-Werkets öfverskotts-medel, emot ersättning, genom de af Medicinal-Fonden förskjutne 5,985 R:dr 47 sk. G rst. till Curanstalterne i Länen och 7,000 R:dr till NyköpingsLäns Curbus, så fort Läns-Lazare t tens tillgån - Underdäniga Skrifvelser. >55 gar sådant medgåfve; och få Riksens Ständer, som finna denna summa böra, såsom förskott, emot ersättning uti Räkenskaperne balanceras, i underdånighet utbedja sig E. K. M:ts Nådiga befallning till Stats-Contoiret, att tillse, det berörde medel varda ofördröjligen återbetalde. Beträffande de öfrige anvisningarne, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 493,719 R;dr 21 sk. 1 rst., så, emedan de bestå af sådane utgifter, hvilka dels varit af Riksens Ständer anviste, att af öfverskotten på Stats-Werkets Inkomster utgå, dels härrört från uppkommen brist uti åtskilliga förslagsvis gjorde anslags-beräkningar, hafva Riksens Ständer icke ansett dem fordra annan åtgärd, än att de i Riks-Stalen afskrifvas: