Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1763 års d:o d:0 d:o 4 daler s:mt. 1766—1772 d:o d.O för posthemman 6 daler s:mt. » lotshemman 4 » » 1789—1810 årens d:0 d:0 för postoch lotshemman d:o d:o 1 rdr 16 sk. banko. 1812—1855 d:o d:o d:o 2 rdr banko. 1858 års d:o d:o d:o 3 rdr riksmynt, 217 Litt. K. Till Komifén för upprättande af förslag till ny författning angående allmänna bevillningens utgörande. Vid försäljning af fast egendom utgör stämplade pappersbeloppet för köpebref 60 öre af hvarje -100 rdr och för fastebref 15 öre » » 100 » eller 75 öre per 100 rdr af köpeskillingen. Lägges härtill stämpladt papper för köpekontrakt, gravationsbevis, uppbudsprotokoller och inteckningar af resterande köpeskilling m. m., så höjes än ytterligare den intägt, som staten genom salu-och köpeafhandlingar af fast egendom har att påräkna; men hvilken jag, i och för efterskrifna kalkyl, endast vill beräkna till 80 öre af hvarje 100 rdr eller 0,8 procent. Men från denna afgift är befriad: all fast egendom i död hand eller som till •följd af privilegier eller andra förhållanden icke går i köp, men likväl öfvergår i annan egares eller innehafvares hand; — såsom tideikommisser och kommuners, korporationers och aktiebolags fasta egendom. Särskild uppmärksamhet torde fästas vid de sistnämndas, hvilken alltmer och mer ökas och hvaraf slaten, vid aktiernas öfvergående från hand till hand,; icke eger att uppbära stämpladt pappers afgift, ehuru aktien representerar andel i fast egendom och derföre vid försäljning borde vara underkastad ofvannämnda afgift.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att det af Hr Skogman ingifna förslag hufvudsakligen instämmer med det, som jag tagit mig friheten framlägga. Hr Skogman, som i sitt förslag beräknat fastighetsbelåningen i silfver, utgörande såsom jag vill minnas 482,000 r:dr, har icke inberäknat denna summa i de 5,500,000 r:dr, hvartill han ansett denna fond böra bestämmas, hvilken summa deremot är inberäknad i mitt förslag. Således äro vi ense i afseende på sjelfva summan och skilja oss endast i afseende på villkoren. Detta till svar på Frih. Raabs anmärkning om olikheten i våra förslag. Samme talare har äfven yttrat, att om dessa förslag gingo igenom, så skulle det lända till stort mehn för de lånesökande, hvilka länge haft sina ansökningar inne i Banken och hoppats erhålla lån. Om Friherren hade behagat underrätta sig om hvad förslagen innehålla, så skulle han sett, att de gå båda derpå ut, att alla ansökningar, som inom 1844 års slut i fullständigt skick inkommit, skulle genast beviljas; men att några nya lån icke skulle beviljas förr än fonden nedgått lill 6 millioner r:dr. Man påstår också, alt Banken icke kan erhålla någon större säkerhet än för dessa lån. Jag erkänner delta; men det är också gifvet, all om Banken kommer i behof af alt realisera någon del af sin förmögenhet, sä äro de dertill icke lämpliga. I afseende pä hvad Frih. Cederström nyss framkastat, att under delta förslag skulle ligga någon afsigt att befordra privatbanksiulresset, så ber jag alt få förklara, det jag aldrig har några understuckna afsigter; alt jag öppet ullalar min tanka om hvad jag anser vara sant och rätt; alt det är min öfvertygelse, att det med en väl ordnad Bancostyrelse icke är förenligt att vidare utvidga dessa lån, och att den utväg jag föreslagit för deras inskränkande ingalunda är brådstörtad, ulan blott går derpå ut, att så småningom minska dem. Jag vill icke längre upptaga liden, utan anhåller om propos. å mitt förslag. Hr von Hohenhausen:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln afslagit en af Herr Stjernsvärd, Guslaf Mauritz, gjord anhållan om kommunikation med de öfriga Riks-Stånden af en utaf honom väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion, M 129, angående målskjutningars införande inom rikets alla socknar och beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga emot befrielse från vapenöfningar m. tn., samt Herr Stjernsvärd emot detta Ridderskapet och Adelns beslut sig reserverat; så skulle, till följd af Herr Stjernvärds derom gjorda yrkande och i enlighet med 37 § Riksdags-Ordningen, samma reservation, Med-Stånden tillställas. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet följande motioner, nemligen: JVS 103, af Grefve Liljencrantz, Gustaf Fredrik, angående ordnandet af skjutsningsbesväret; JVS 108, af Herr Lilliehöök, Carl Bertil, att det af Kongl. Maj:t äskade anslag till exercis af Flottans bemanning måtte odeladt ställas till Kongl. Maj:ts disposition ; JVS 109, af densamme, om anslag till Riks-musei palseontologiska afdelning; JVs 114, af Herr Charpentier, Gustaf Reinhold, om upphörande af räntan å mjöloch sågqvarnar, tillika med åtskilliga i anledning deraf afgifna yttranden; JVs 121, af Herr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold, angående anslag till hästafvelns förbättrande, tillika med åtskilliga i anledning deraf afgifna yttranden; JVs 126, af Herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, om förhöjning af de före år 1838 afskedade militära embetsoch tjenslemiins pensioner; JVs 148, af Herr von Axelson, Johan Fredrik, angående förhöjning af det utaf Kongl.
Scanvers VancorUtskott, i Protocolls-Ukdrag as de» >8 vennes, mrddttce bcräe. teise, angående Bankens tillstånd och förwalkning, sa fann Sländct för stn dei skäl, akt ttll alla delar gilla och bifalla hwad Utskottet i berörde dest berättelse yttrat och hemstält; hwtlkct de Nespccriwe Med Staude» wördsamt och wanllgcn skulle liukannagifwas. lu^ra. Lx krotocollo. ^s. kk. ?Lterson. S. D. Biföll Borgare Ståndet till alla delar hwad Riksens Högloft. Ständerö Stms-Utskott, yltrat och heinstält, i anledning as Konungens Nådiga Proposition den 12 i samma manad, angående medel till särskilta tillfälliga utgifter; hwarom de Rspectiws Med-Standen skulle wördsamt och manligen underrättas. Oc lu^ra. Lx krotOLollo. kk. keterion. S. D. Hwad Riksens Högloft. Ständers SkatS.Ukskott, i Memorial af den n dennes, yttrat och hemställt, i anledning af Riksdagsmannen ^n6ers käckens Memorial, rörande atskillige utwägarS wid, tagande till afhjelpande af dek allmänna behofwet, blef af Bsrgare-Standrr kill alla delar gilladt; och skulle de lor Den z Ianuarir. Respecekwe Med-Sränden wördsamt och wänljgen har/ vm underrättas. vc Luxra.
Om man nemi. besinnar, alt de åberopade permbrefven, som började i tryck utgifvas 1829, för nionde århundradet ej äro flere än 11, för det tionde 7, för det elfte 8, för det tolfte 90, men för det trettonde redan 1,184 och förde första -§:delarne af fjortonde århundradet öfverstiga 2,000 samt tillökningen i antalet i samma mån tilltager ju närmare man kommer 1500-talet, hvadan ännu outgifne permbref, endast de beräknade som finnas i Statens förvar, med säkerhet kunna antagas upgå till omkring 20,000, så är det lätt att finna, att om en historisk forskning af den art som den af motionären ifrågasatte, skulle göras beroende af dessa permbref.? utgifvande i Svensk Diplomatarium, man kanske för mansåldrar skulle undanskjuta förbättringen och fullständigande af ett arkiv som snart sagt dagligen anlitas och lenman många ojafvado bevis på sitt värderika innehåll. Om således, enl. min upfaltning af motionärens afsigt, den i frå gasta llda granskningen af Genealogiska Tabellerne skulle göras beroende endast af lättare tillgängliga källor, såsom registraturen, prolir och andra offentliga handlingar, så är den af Utsk. förespeglade omöjligheten af arbetets företagande nu genast undanröjd; hvadan återstår att pröfva sättet för detsammas utförande. Dervid bar jag trott mig finna motionärens mening vara, att de ledamöter af 11. o. Ad., åt hvilka det 11. Ståndet lemnade ett sådant förtroende-updrag, af nit för saken och utan beräkning på någon ersättning ej blott skulle utöfva ett öfverinseende vid arbetets anordning och fortgång, utan äfven sjelfve lägga verksam hand vid arbetets utförande, hvarvid de dock borde kunna till sitt förfogande äga nödigt biträde för det mera mekaniska af arbetet.
Då Var ej ännu detta vidriga intryck gjordt, sotft tili påkallar en undersökning om den persös hens förhållande, soiri led t företagetJag tror dessutom, att det ej är efter synpunkten, Orri företaget är nyttigt, eller ej, utan huruvida den, som åtagit sig utförandet deraf, gjöf£ det med nit och skicklighet, som hans förhållande bör bedömmasi Såsom Ombud för dé personer, hvilka förenat sig att bidräga till detta företag, Var det hans åliggände att befordra detsamma, så fort som möjligt]s[u är frågan, har han gjordt det, eller ej? Ailä granskningar, som blifvit anställde, visa, att kke något blifvit åsidosatt fdvad är det då man klandrar? Jo, en öfverdrift af nit, icke något missbruk af allmänna medel. CarialDitectionen trodde sig kunna i framtiden påräkna samma tillgångar, sorn i böljan, och ansåg derföre för eh besparing, att begagna medel för 3, i stället för 5 procent. För denna öfverdrift af nit skulle jag för min del ej viljä påkalla laglig undersökning. Jag är icke ellef af den tankan, att företaget är skadligt, ufaft fadd, o. Ad. ProL VII. B. II, Afd» 8, / Den 16 Junit e. nt. jag tror att , om arbetet fortgår, den som sagt, att han både förr och hädanefter skall fiona det skadligt, kunde få skäl att erkänna sitt misstag. Man har äfven yttradt, att DiscontDirectionen öfverskridit Reglementen; men utom det att desse icke äro nog bestämde, varu jemväl de Ditsctiooen meddelde föreskrifter utsatte för coilisioner.
Det är R. o. Ad. väl bekant, att ingen annan må i Stånden framställa förslag till grundlagsändringar än antingen Konungen eller Const.Utsk. Ingendera af dessa myndigheter har framlagt det förslag som Frih. Raab förordar. Det har framkommit från enskild motionär, som gått Const.Utsk. förbi. Han har nemi. framställt sin mening såsom en mot Ulsk:s förslag afgifven reservation, hvilken en af Utsk:s ledamöter, Hr Tersmeden förmäler hafva blifvit tryckt ulan att Utsk. ens kände hennes innehåll. Agde någon ledamot, att, med Const.- Ulsk:s förbigående, i Stånden föreslå grundlagsändringar, antingen i form af reservation mot Utsk:s förslag eller af anmärkn. till grund för gemensamma tankar, så skulle Const.Utsk:s veto mot enskilda grundlagsförslag tillintetgöras. Detta måste vara olagligt. Ehvad andra Talmän må hafva mcdgifvit eller andra Stånd beslutat, i delta hänseende så förmodar jag, att R. o. Ad. likväl icke skall tillåta en sådan olaglighets begående, äfvensom jag hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, icke skulle vilja meddela propos. derå. Men på det att denna öfverläggning i formfrågan icke må draga för långt på tiden, så anhåller jag, att, sedan de motsatta meningarne om saken redan blifvit yttrade, Hr Frih. o. Landtm, ville säga sin mening, eller ock att Ståndet måtte komma till omröstning deröfver, i händelse Hr Frih. o. Landtm, vill skjuta ifrån sig afgörandet. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Mitt yttrande i föreg:de plenum tillkännagaf, att jag icke delade de åsigter i sak Frih. Raab framställt; men ehuru jag är med honom af motsatt öfvertygelse och ogillar Const.Usk:s förslag, kan jag ej annat än på del högsta bestrida den anmärkn., som blifvit gjord af Ilr von Hartmansdorff, och enl. hvilken det skulle vara någon ledamot i Const.Utsk., hvem som helst förmcnadt att framställa sin från pluraliteten skiljaktiga mening.
Att Savolax-Brigaden samlad låg qvar så länge i S:t Michel, tills man med någon säkerhet kunde förese, huru och hvar fienden ville inbryta i Landet, lärer icke klandras af någon annan än författaren Holm. Man vet att en samlad styrka imponerar aktning, då deremot en fiende icke kan önska sig bättre än att få sin motståndares Här spridd i Detachementer längs gränsen, likt den Svenska mot Norrige 1808. Dessutom synes tjenstförrättande Regements-Presten Holm icke hafva fått någon del i Brigad-Chefens förtroende om de säkra kunskapare hvarmed han hade omgifvit Brigaden, efter Holm är så orolig öfver dess qvarliggande, och i sin himmelska vishet förutser händelser som likväl icke inträffa. På ett annat ställe klandras Brigad-Chefen för det han för hastigt och utom drabbning öfvergaf Brigadens hembygd och här för det han icke genast rakade bort. Hvilket mische-masche i tankar och omdömen? Brigad-Chefens pligt var att ställa Brigadens rörelser i samband med den öfriga härens, hvilket han gjorde till Högste Befälhafvarens tillfredsställelse, hvarmed Holm äfven kunnat låta sig åtnöjas. Hans yttrande i dessa afseenden är ett ägta Holmiskt skryt, med sitt bättre vetande. Att Brigad-Chefen Grefve Cronstedt skall låtit Brigaden, i följd af ett falskt rykte, stå hela natten under Gevär, så att folket störtade till marken af köld, tillåter jag mig icke att tro; väl måste man gilla Grefvens försigtighetsmått att hålla Brigaden samlad, i synnerhet då det kunde hända att han ibland fick vänta på en Bataillon en hel timma, såsom det hände i Paavola; äfven att han icke tillät Bivouaqueeldar. Men deremot kan man med skäl lägga Herrar Bataillons-Chefs till last, om manskapet icke bakom Bataillonens kopplade Gevär fick röra och hoppa sig varma. Savolax-Brigaden, som skulle vara Arméens kärna, borde väl icke varit klemmigare än vi öfriga, som utan vakteldar ofta fingo stå på fältvakt i lika köld.
Häradshöfdingen trott vara förenligt med stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 Dec. 1787, att kroppsplickten borde fördubblas, destohellre som, i händelse detta stadgande icke borde i sådan vidsträcktare bemärkelse uppfattas, ordet spöstraff säkerligen blifvit begagnadt; hvarjemte Häradshöfdingen erinrat, att, om icke i förevarande händelse en slik förvandlingsgrund iakttoges, Björk blefve straffad såsom hustjuf endast då han erlade böter eller afstraffades med spö, men icke då han undergick fängelse vid vatten och bröd. Efter sålunda föregången skriftväxling, och då jag hvarken kunnat godkänna den tolkning, Häradshöfdingen sökt gifva åt 1737 års Kongl. Bref, eller bordt öfverse med det af honom erkända fel, att hafva, emot Lagens tydliga bud, beräknat straff serskildt för hvartdera tjufnadsbrottet, hvarigenom kroppsplickten ytterligare och till högsta grad försvårats, hav jag, på det rättelse härutinnan för framtiden, vid behandling af lika beskaffade, ofta förekommandemål, mätte vinnas, genom skrifvelse den 12 Mars i836, anmodat AdvocatFiscalsEinbetet i Kongl. Svea HofRätt att, i öfverensstämmelse med de af mig framställda anmärkningar, inför Kongl. HofRätten i laga ordning tilltala Häradshöfdingen, för HäradsRättens meranämnda, emot Lag stridande utslag; hvarvid AdvocatFiscalsEmbetet ej borde underlåta-, att äfven bereda Torparen Björk ersättning för bans lidande, genom undergångna svårare bestraffningen än vederbordt, så framt han derå ville göra anspråk.
Icke vore det heller nu tid på för mig att dö, ty jag tror att jag dock kan göra min konung och herre nytta på den plats, der han ställt mig, och visst skall jag bjuda till att stå på hans rätt, emot hans furstliga onåde." Klar och kall uppgick vinterdagen öfver nejden. Klubbehären stod uppställd. Israel Larson, ehuru af hertigen lärd att anföra bönderne, egde dertill hvarken mod eller kunskaper, och öfvergaf saken innan ännu slaget ens var börjadt. Ingen förstod att befalla, ingen visste lyda. Mod och beslutsamhet skulle icke felats bönderne, men bristen på ordning, samhållighet och tillochmed på vapen, var så mycket större. Bågar och pilar, klubbor och störar, utgjorde de flestes beväpning, men alla voro ifrige att slåss, att på Fleming få hämnas det förtryck knektarne utöfvat, hämnas sina vänner och fränder, hvilka fallit offer för Flemingens mordlystnad och tyranni, som det hette. Nu stod den fruktade och hatade mannen sjelf emot dem, och hans, om möjligt, än mer hatade knektar, desamme som legat hos bönderne i borgeläger, som förtryckt dem, som tagit dem brödet ur munnen. Och huru liten var icke denna hop, som ställde sig emot böndernes tusenden! De förnyade uppmaningarne af Fleming, framställdes af anförarne endast såsom bevis på hans fruktan för deras öfverlägsna mängd. Nu lät Fleming sina ryttare upptåga längs båda stränderna af ån, en tredje afdelning placerades på sjelfva isen. Fleming sjelf, med några officerare, stod på en kulle invid ån. Mörk, som en höstnatt, var Klas Flemings blick, då han öfversåg de till strid färdiga massorna. "De hundarne äro dock, på sätt och vis, oskyldige, de äro landsmän och konungens undersåter, det är otäckt att börja." Nu steg herr Erik Liljeholm fram och frågade: "Vore det icke rådligt att ännu en gång försöka med godo förmå dem nedlägga vapnen. Åsynen af truppernas hållning och ordning, inverkar möjligtvis på dem." "Förgäfves, de vädra blod som vargar. De skulle nedskjuta en hvar, som skulle nalkas dem."
Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att R. o. Ad. i sådant fall torde finna, att Const.Utsk:s förevande Mern. icke föranledde till annan åtgärd, än att läggas till handhne. Ropades Ja. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sisth Juni och 1 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 101, i anledn. af väckt förslag om vidtagande af förändringar inom den ekonomiska förvaltningen vid Universitetet i Upsala. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s den 28 sisth Juni och 1 dennes på bordet lagda Mern. N:o 102, i anledn. af RiksStåndens olika beslut, ifråga om förändrade föreskrifter, rör:de åtgärder till förekommande af kolerasjukdomens införande och spridande i Rikét m. m. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Vid öde mom. har BorgareSt. gjort en förändring, som jag anser vara riktig, och som jag anhåller att R. o. Ad. äfven måtte antaga. Hon består deri att i st. för orden: ”å fartyg, som ligga i karantän”, sättes: »karantänsskyldigt fartyg”. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Huruvida den af den sista värde talaren, i öfverensstämmelse med BorgareSt:s beslut, föreslagne redaktions-förändring är bättre än den, som Utsk. framställt, lemnar jag derhän. Säkert är emellertid att Utsk. gjort afseende på R. o. Ad:s föregående beslut i detta ämne, och R. o. Ad. synes mig vid sådant förhållande icke böra afslå Utsk:s hemställan, att Ståndets beslut må blifva R. St:rs. Jag yrkar bifall till Utsk:s Betänk. Frih. Cederström: Jag vet visserligen, att praxis är sådan som Gr. Lagerbjelke åberopat, men jag känner icke att något stadgande finnes, som kan förbinda till antagande af en redaetion, som är behäftad med någon brist, hvilket är förhållandet med det 6:te mom. i Utsk:s Utlåt.
Jemte underrättelse att, i frågan om den mot Riddarbus-Kamereraren, Kammarherren J. L. Bogeman förda talan om ersättning för den Riddarhusoch Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassorna tillskyndade förlust genom i Riddarhus-Kontoret i December 1850 föröfvad stöld, Kongl. Maj:t, genom nådig dom af den 8 December 1854, på anförde skäl pröfvat rättvist att, med ändring af Rådstufvu-Rättens och Hof-Rättens beslut, ogilla det emot Bogeman i denna sak framställda ersättnings-påstående, har Direktionen anmält, att sedan af tillgångarne hos de personer som föröfvat stölden någon vidare ersättning ej kunnat erhållas, än en summa af 493 R:dr 24 sk. B:ko, Stiftskassan tillkommen utdelning i Handl. Wahlströms till konkurs uplåtne bo, återstående beloppet af denna kassas förlust upginge till 2,573 R:dr 8 sk. B:ko, vid hvilket förhållande Direktionen hemställt, att då det vore obilligt att förlusten drabbade den till stor del genom enskilda bidrag samlade stifts-kassan, hvars inkomster vora beräknade till understöd för ogifta merändels behöfvande Adliga fruntimmer, samt den så kallade reparations-fonden, såsom samlad medelst Ridd. och Adelns allmänna bidrag, kunde, utan förnärmande af någons rätt, af Höglofl. Ridd. och Adeln disponeras, föiberörde summa måtte af sistnämnde fond få till Jungfru-stifts-kassan utbetalas såsom ersättning för de bortstulne medlen.
Om så är, som Hr von Hartmansdorff säger, så kan jag ej längre yrka propos. på mitt förslag, men jag anhåller att Hr Ridd.Secret:n måtte upplysa hvilket beslut som derom blifvit fattadt, emedan jag förgätit det. Underl. R i d d. S ecr e t.: I fråga om 16 §:n är det beslut fattadt, som jag nyss nämnde, att nemi. §:n är bifallen sådan som Utsk:n föreslagit, endast med den förändring, alt orden ”från hvarje af dem” blifvit utbytta emot orden ”af de röstägande inom hvarje af dem. Hr Ribbing, Bengt: Jag har sett det nu och finner att det är lika otydligt som det här; och om det skall vara otydligt alltihop, så afstår jag från mitt förslag. Den ii Mitt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla sista punkten i i mom. af 5 §:n. Ropades ja. Likaledes hlef äfven 2:a mom. af R. o. Ad. bifallet. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att såsom 3:dje mom. i 5 §:n skulle tilläggas följande: ”Då flera socknar af särskildta pastorat på landet förena sig om gemensam fattigvård, skall fattigvårdsstyrelsen genom valde ombud från alla deri deltagande socknar upprättas efter samma grunder, som för fattigvårdsstyrelse inom pastorat stadgade äro” 6 §:n.’ Frih. Raab: Då betänk, om sockennämnd förevar, så gjordes i en af §§:na den anmärkn., att, i stället för 2 års tjenstgöring, det skulle heta: efter de 2.‘ne sistförfluten årens tjenstgöring. Jag skulle anhålla att Hr Ridd.Secret:n ville rätta ordalagen, och anhåller sedermera om propos. på förändring i denna §, i öfverensstämmelse med det förut fattade beslutet. Undert. R id d. Se c r e t. Om jag rätt fattat Frih.
Qvällen var så ljus, att vi på god tro tog den för norsk skymning samt blefvo något mera högtidliga då, kandidaten, som var den ene af de två, hvilka innehade ur på färden, förkunnade att klockan närmade sig 11 och erinrade oss, att vi följande dag skulle göra vår första marsch med full packning. Fröjdande oss i medvetandet, att hyggliga helsingborgare sedan kl. 9 haft qvällsskymning och nu lågo midt i deras höstsömn, medan vi gingo vakna på ljusa sommarhöjder, intågade vi åter i vårt trefliga logi. På vandring. Efter morgonkaffet med de rundliga smörgåsarne besökte vi alla Ole Skar för att tacka honom och få närmare underrättelse om vägen inåt Vestra Gausdal, och efter att i hans trefliga hem ytterligare ha styrkt krafterna med söt mjölk och bakelser, satte vi oss i gång, ledsagade af honom ett stycke på vägen. Snart marscherade vi dock ensamma vi fem, med renslarne på ryggen; och vår första upptäckt var, att vi skulle liknat ett slags kringvandrande »konstnärssällskap», om vi bara haft en apa med oss. Denna brist hoppades vi dock i nödfall kunna afhjelpa genom att sjelfve »göra gubbar» åt de nyfiknaste bland de tvåfotingar som kunde möta oss. Vi gingo dock ett bra stycke på den solbestrålade landsvägen utan att möta andra tvåbenta varelser än kråkor, och de veko höfligt ur vägen för oss, samt ett par infödda qvinnor, som vi tilläto att titta trindt på oss i ersättning för de upplysningar vi begärde af dem. Först då vi kommo på bron, som öfver Gausa-elfven förhjelpte oss in i Vestra Gausdal, mötte vi en varelse, hvars ben hängde på hvar sin sida af en den tänkbart smalaste kappsläde, satt emellan två hjul, stora som qvarnhjul något mindre. Vi fingo sedan veta, att denna sammansättning af släde och hjul kallas karriol, helt säkert en härledning från begreppet karrier, en sak som ju för mången går i sittande galopp på de mest besynnerliga säten.