Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det kan sägas, att hvartdera bland de öfriga Stånden representerar något eller några af de för samhällets förkofran och välfärd nödiga eleinententer — det ena jordbruket eller i allmänhet råämnesalstringen, det andra råämnesförädlingen, det tredje det intillekluella, estheiiska och religiösa i samhället, så torde vidare kunna sägas, att Adeln utgör, sådan den är i sin renhet, ett lefvande uttryck af den tanke, som genomgår hvarje väl grundad stat; att det hela är till, lefver och verkar till befrämjande af välbefinnande i hvarje dess del, och delarne samverka, hvar i sin mån och på sitt sätt, till det helas välfärd. Under det de öfriga Stånden åstadkomma detta genom att fylla hvar sin särskilta bestämmelse, alt utveckla och förkofra Statens materiella, intillekluella, esthetiska och religiösa resurser, står Adeln vid Regentens sida såsom ett stöd, för att vaka deröfver, att ingen del af samhällets utveckling försummas, eller blifver förtryckande och hinderlig för de öfrigas. Adeln skulle i detta hänseende kunna liknas vid hjertat i menniskokroppen, som, i friskt tillstånd, emottager och genomsläpper endast det såsom blod för kroppens helsa mest tjenliga af de beredda näringssafterna. Och just uti den omständighet, att inom Svenska Adeln finnas representanter af de flesta yrken, ligger en garanti derför att Adeln skulle kunna värdigt upfylla denna sin bestämmelse. Detta sker äfven, såsom erfarenheten visar, i allmänhet nu, med sjelfskrifvenhetens bibehållande, emedan de vid riksdagarne närvarande Adelsmännen äro så många, alt tillräcklig sakkännedom bland dem finnes. Blifver Adelns antal inskränkt till 60 valda; så komma dessa efter all sannolikhet alt nises på grund af personligt anseende och förtroende, hvar inom sin ort, utan afseende derpå om de företrädesvis äga insigter och erfarenheter, hvilka i mer eller mindre mån saknas hos deras medvalde.
Jag känner väl icke så noga, hvilken stor fördel eller skada begagnandet af kronomanskap för bevakningen skulle tillskynda tullverket; men jag tror, att, i samma mån man dertill använder större personal, missbruken lättare skola kunna förekommas. Om samtliga Stånden ingå till K. M. med en sådan begäran, som i betänk. N:o 29 är föreslagen, så ser jag väl, att vinst, men ingalunda att skada deraf kan blifva följden; ty om K. M. skulle finna, att den ökade vinsten af den föreslagna förändrade organisationen af tullbevakningen icke skulle uppväga den ökade kostnaden derför, och att förändringen följaktligen skulle leda till större skada än gagn, så är ju K. M. oförhindrad att lemna Ständernas önskan utan afseende; men om åter K. M. vidtog en sådan förändring, utan att Ständerna yttrat sin Öfvertygelse derom, skulle derigenom lemnäs rum för klandrarne att säga, att tullinkomsterna blifvit minskade derigenom, att man sökt vinna öfning för flottan. Jag känner icke, huruvida flottan äger tillfälle att öfva sitt manskap; men jag vill påminna mig, att jag af personer, med kännedom i ämnet, hört, att det är en stor svårighet att kunna erhålla öfvadt manskap för flottan. Då jag Jemnade min röst lill Utsk:s första tillstyrkande, var det med afseende derpå, att staten skulle kunna vinna genom före - Deta i5 December c. m. ltommande af lurendrejeri och tullförsnillning; men det var äfven under förutsättning af en annan vinst, den, att flottans manskap skulle kunna vinna sjööfning.
Skadan blefve sålunda ganska “ afsevärd “, ty det är gifvet att timmer å de orter, der annan flottled än mindre vattendrag icke finnes att tillgå, måste ställa sig så lågt i pris, att det knapt betalar arbetskostnaden. Vi vilja ej tvista om den kostnad, som af - förslaget skulle blifva en följd. Att den blifver ganska stor, upplyser emellertid utslaget, trots den låga beräkningen. Men hvem drabbas af dessa kostnader? Jo, naturligtvis skogsegaren, som får mindre betalt för sin produkt. Verksegaren kan det just göra detsamma, om timret skall barkas eller icke. Han säger endast till skogsegaren: Du vet nu att jag riskerar böta 50 öre för hvarje stock, som obarkad flottas i vattefidraget; jag ser mig i följd häraf ur-ståndsatt att köpa annat än barkadt timmer, i anseende till den stora procent utskottsvirke som tillskapas. Hvad vill man svara härtill, då man är tvungen sälja sin utstämpling för att lefva? Utslaget nämner icke när bärkningen skall ske; det heter blott att den skall verkställas innan virket får i flottled nedläggas. Godt och väl; men för Lappmarken gäller att allt virke skall utstämplas. Genom den allra minsta ovarsamhet vid bärkningen skulle stämpeln kunna förstöras, hvarefter godset är imderkastadt beslag, och afverkaren, om han ej händelsevis kan bevisa sin oskuld, hemfaller under strafflagen. På dylikt sätt skall den laglydigaste medborgare ganska lätt blifva genom en tjenares eller legd arbetares vårdslöshet bragt i förderf. Saken är verkligen icke att Jeka med och tål en mogen eftertanke. Dessutom hvar får denna barkning ske? Hvar som helst, blott den skett före stoc-kens nedläggande i vattendraget. Men hvem skall upplåta plats till dylikt arbete? Kronan eger ¡110111 Lappmarken stora skogar. Mäune det fär antagas, att, vid försäljning af virke frän kronans skogar, re-vjerförvaltaren kan stä till svars ined att låta deu afskalade barken qvarligga, för att lemna skydd och tilltlyktsort för en mängd skadliga insekter, som i sin ordning skola verka störande pä sä väl äterväxt som redan stadgade träd?
Samma allmänna bifall, s o m kommit första samlingen till del, helsade emellertid ej dess fortsättning. Orsaken härtill ligger i öppen dag. I åtminstone en af novellerna, Aurore Bunge, hade A n n e Charlotte Leffler upptagit ett verkligen ömtåligt ämne till behandling o c h djärft o c h rakt på sak utfört sin skildring. E n annan af berättelserna i denna samling, I krig med samhället, väckte äfvenledes » b l a n - dade » känslor å ena sidan, medan man å den andra påstod, att här hade författarinnan skapat sin bästa novell. D e t senare är dock b e - stämdt icke fallet. spel, Den kärleken, nyligen gick öfven tiljan i hufvudstaden invid sundet. A n n e Charlotte Lefflers författareskap har visserligen, som redan nämnts, varit m y c k e t olika b e d ö m d t, på många håll måhända lika öfverdrifvet höjdt till skyarne som på andra neddraget. A t t hon gjort sig skyldig till öfverdrifter, ämna vi minst af alla förneka; men att dessa skulle vara så genomgående och väsentliga, att därigenom hennes förtjänster förtagits, skall väl ingen rättvist medge. Tvärtom — de sista ha varit o c h äro beaktansvärdt stora. M e d sina sedeskildringar har hon alltid ärligt velat verka det rätta; i sina alster a f mindre tendentiös art har hon ofta bjudit oss pärlor a f en lugn, beherskad berättarkonst o c h träffande karaktäristik. O c h än större kunna de blifva. D e t hoppas helt visst m e d oss alla svenska kvinnor, som i A n n e Charlotte Leffler dock se den främsta kvinliga talangen inom pennans gebit, som deras fosterland för närvarande eger. E n angenäm o c h rofull framtid skall säkerligen gifva hennes diktning den harmoni, som förklarande måste gjuta sitt skimmer öfver all sann konst, att den må fullt uppfylla sitt ändamål — alt höja och att förädla! J. N — g. A n n u ett arbete utgafs samma år: Sanna kvinnor, skådespel i tre akter. A f hennes arbeten f ö r scenen är detta onekligen det förnämsta.
Klemens misstänkte även, att Teodoros, liksom han själv, sökte vinna Hermione för kristendomen. Men den kristendom, som Teodoros förkunnade, var ju en falsk och kättersk, farligare än själva hedendomen. Klemens uppmanade Hermione att taga sig väl till vara för Teodoros. Hon lovade att göra det. Men icke lugnad över detta löfte ville Klemens, att hon skulle förvisa honom ur sitt grannskap, avbryta allt umgänge med honom. Hermione föreställde då sin broder, att man borde hysa fördragsamhet med varandra och låta envars åsikt gälla vad den kan. Hon talade med värme om Teodoros' ädla egenskaper och uttalade livligt sin önskan, att de båda unga männen skulle vara vänner. Hermione visste icke, att denna välvilliga önskan kunde såra och förbittra Klemens. Den överspände ynglingen steg upp och lämnade henne. Och från den stunden var hans håg att med Hermione samtala i religionssaker försvunnen. Han ansåg henne, liksom sin fader, för alltid förlorad för sanningen och ljuset. Han drog sig åter tillbaka inom sig själv och sökte den ostörda ensamheten. Snart återvände också de olyckliga tecknen av hans förra själslidande. Han började åter sina stränga fastor, började åter gissla sig. Krysanteus, som hitintills av omtanke för sin sons själsfrid överlämnat honom åt sig själv och fritt låtit honom följa sina böjelser, kunde icke längre uthärda att vara ett overksamt vittne till ett levnadssätt, som måste störta honom i vansinnets eller dödens armar. Han beslöt att i nödfall med våld rycka honom därutur. Det visade sig emellertid snart, att böner och förmaningar voro fruktlösa. Klemens förklarade med bestämdhet, att han icke ville lyda sin fader, när dennes påbud strede mot den kristna tron. Det vart för Krysanteus nödvändigt att bryta med alla betänkligheter. Han måste ingiva Klemens tvivel på sanningen av denna lära, som skilde deras hjärtan och syntes vara källan till hans dysterhet, hans självplågeri och fanatism. Krysanteus nödgade Klemens åhöra, huru han angrep den kristna läran och försvarade den gamla. Klemens lyssnade i början med förakt, därefter med en uppmärksamhet, som ingavs honom av förskräckelse.
Ekon.Utsk:s d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Betänk:n : JM 57, i anledn. af väckt motion om skyldighet att för ångfartyg begagna stenkol i st. f. ved; och JM 58, i anledn. af väckt motion, ang:de vissa af behofvet påkallade Bergsförfattningars skyndsamma utfärdande. Föredrogs ånyo Riddarh.Utsk:s d. 25 sisth Februari och 1 dennes på bordet lagda Mern. JM 5, med utlåt, öfver Riddarh.- Direkt:ns Riksdags-berättelse. Detta Mern. företogs §:vis till pröfning. §§ 1, 2 och 3 biföllos. § 4 lades till handlingarne. § 5- Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.: Jag anhåller att få anmäla, att jag icke deltagit i det klandrade beslutet emedan jag å den tid, beslutet fattades, hade permission. Jag ber derjemte att, till det afseende R. o. Ad. behagade derå fästa, få omnämna, att 8 af de utsedde revisorerna afsagt sig förtroendet; att valet förrättades endast några få dagar före revisionens sammanträdande, så att det var alldeles nödvändigt att välja en person, om hvilken man var förvissad att han skulle emottaga npdraget samt att revisionen inträffade å en tid då alla, som ej nödvändigt måste vistas i staden, härifrån sig allägsnat, nemi. i slutet af förlidet års sommar, då kolera-farsoten härstädes häftigast härjade, hvarföre det icke heller var troligt, att om Riddarh.Direkt, utsett någon i landsorten boende ledamot af R. o. Ad., denne skulle härstädes sig infinna, för att i revisionen deltaga. Frih. Toll, Gustaf: Jag anser, att det gamla ordspråket, nöden har ingen lag, vid frågavande tillfälle besannats, samt att Riddarh.Direkt:ns förfarande således icke bör af R. o. Ad. klandras. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: För min del kan jag icke annat än i allo instämma i den af Riddarh.Utsk. gjorda anmärkn.
Den 14 Juli. 1351 skepp och handlande må med lika frihet, lika tull och öfriga utgifter som inländské, uppköpa och utföra Rikets exportvaror samt hitföra och sälja de importvaror, som till förbrukning i Riket äro tillåtna och icke med allmän fördel kunna till erforderligt belopp inom Riket tillverkas; 4:0 att såsom en följd häraf alla stadgan - den uti 2, 3, 4, 5, 6 och 7 Cap. af HandelsBalken, hvilka såsom innefattande Oeconomiska jtadganden borå utur den under utarbetning varande nya Civil-Lagen försvinna, genast ändras i likhet med förenämnda grunder; och 5:0 att Product-Placatet upphäfves, samt att SeglationsOrdningen , SjÖtulls-Taxorna med flera i dessa ämnen utkomna Författningar efter samma grundsatser rättas samt alla de stadgar och inrättningar försvinna, som på något sätt gynna den utrikes handeln, så framt dessa inrättningar äro för Jordbruket och den nyttiga National industrien skadliga; af Anders Danielsson likaledes: att alla föreskrifter i ofvannämnde Capitel af. Handels-Balken, som angå Handtverkerier samt Rikets inoch utrikes handel må upphäfvas och endast den allmänna grundsats stadgas, att hvarje Svensk man får idka hvilken handel, handtverk, näring och rörelse som heldst och att den inrikes handeln bör vara fri och obehindrad: att Product-Placatet, med alia särskilta Författningar , som strida emot denna således lagda grund, må genast upphöra samt utförseln af Svenska varor och inföiseln af tillåtna utländska varor med lika tull och friheter få verkställas af inoch utländska skepp och handlande: att den vissa ✓ i 352 Veil 14 Juli. vissa Stader Iemnade Nederlagsfrihet afskaffa» och rättigheten att upplägga främmande varor blifver, så vidt den bör tillåtas, lika för alla Stapelstäder ; och att Tull-Taxorna sålunda ändras, att alla de utländska varor, hvilkas bruk ej kan*' förekommas , varda till införsel emot tull tillåtna, men deremot alla onödiga öfverflödsvaror bade till införsel och bruk varda förbjudna; af Jon Jonsson: att förbudet emot landsköp må upphöra, och således Allmogen och hvarje Landtman anses berättigad, att sig imellan handla och till hvad ort som heldst inom
Det är utan tvifvel billigt, att Staten, på sätt StatsUtsk. föreslagit, efterskänker sin rätt till qvarlåtenskapen efter en förtjent embetsman, då dennes enka och barn befinna sig i nödställd belägenhet, men detta ädelmod torde icke böra utöfvas på 3:dje mans bekostnad. Skulle StatsUtsk:s förevande Utlåt, i dess helhet bifallas, sker likväl detta. Den föreg: de talaren har redan fästat upmärksamheten på orättvisan och oklokheten deraf, att Adv.-Fisk. i Kammar-R:n går miste om actoratsarfvodet å det Kansli-Rådet Walerius i lifstiden ådömda ersättningsbelopp, hvars efterskänkande nu är i fråga. Det är icke min mening att bestrida en fullkomlig eftergift af detta belopp åt Valerii arfvingar, men jag vill ur rättvisans synpunkt ådagalägga att, i fall Staten öfvergifven sitt lagliga anspråk å dessa medel, den då bör lemna Adv.-Fisk. Printzensköld full ersättning för den förlust, honom derigenom tillskyndas. Förutseende att olika tankar i denna fråga skulle upstä med anledn. af den meningsstrid, som under öfverläggningen om densamma uti StatsUtsk. upstod, har jag förskaffat mig afskrift af ett Kongl. Bref, dateradt d. 13 Mars 1798, för att bevisa det Kronan, vid efterskänkande af dess rätt i ett balansmål, likväl icke förnärmat aklors rättighet alt för åtalets utförande tillgodonjuta den honom enl. lag tillkommande ersättning. I nämnde Kongl. Bref säges det nemi.: GUSTAF ADOLPH etc. Wår ynnest etc. WI håfve i Nåder låtit Oss föredragas Edert underd. hemställande af d. 28 Martii sisth år med Adv.- Fisk. Oscengii till Eder inlemnade Mern. af d. 13 samma månad, rör:de ersättning för den observationspost af 1,733 Il:dr 3| sk. Pörn. C:t, till hvars betalande den för detta afl. Landträntmästaren
St:r: l:o Ang:de berättigande för OfverDirektören m. m. A. E. von Sydow, att vid afskedstagandet erhålla pension å Allm. IndragnaStaten ; 2:o Ang:de bestämmandet af en viss tid, hvarutöfver, vid de nya jordeböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum; 3:o Ang:de godtgörelse till indelningshafvare för sådane grundräntor, som till följd af qvarnars nedläggande afskrifvas; 4:o Ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; 5:o Ang:de förhöjning af den pension å Rikets Allm. IndragmsStat, som vid erhållet nådigt afsked blifvit K. Räntmästaren G. D. af Wåfilberg tillerkänd. Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utsk. Iv. M:s, d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Skrifvelse till R. St:r, ang:de resultaten af den nya lagstiftningen i afseende på bränvinstillverkningen. Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde, d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Skrifvelser till R. St:r: l:o Ang:de hegardt ytterligare Statsbidrag till fullbordande af slussoch kanalanlöggningarne vid Deijefors och Forshaga; 184 Den 15 November f. m. 2:0 Ang:de begärdt ytterligare låneunderstöd för fullbordandet af jernvägsanläggningen mellan sjöarne Wessman och Barken i Stora Kopparbergs län. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Frih. Raabs, Carl Adam, d. 12 dennes på bordet lagda motion, med förslag till befordrande af större skyndsamhet vid lagskipningen. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Frih. Baabs, Carl Adam, d. 12 dennes på bordet lagda motion, med förslag till tillägg till K. Förordn. ang:de fattigvården i Eiket.
Herr Gref wc n och Landt-Marsk alken föreställde, att sedan Herr kiinzlpor afstätt ifrän sin begäran, att mälet ikulle hwila pä bordet , allenast alla anmärkningar äifdljde kemisten, trodde han mera iniet hinder-derä för denna kemits. Gabriel, utbad sig fä erhindra, att han redan i förra plenum, när Herr Leäelstecits Memorial remitterades^ warit beredd att göra sina anmärkningar , men att han warit af Embctsgöromäl hindrad atk,bcwista hela plenum , och att förmodcligm tiden sedan icke medgifwit, art han sätt uppläsa dem, annais hade det warit hanS Mening att det skulle fä ätfblja kemisten. Herr Landt-Mar skalken gjorde derefter proposition till kamits af Herr von 8cll-m!??« ' ' Dicta, ioz8 Den ZO Sevteinber. Dictamen jentte de öfrige i anledning deraf gjorde anmärkningar, till Allmänna Beswärs - och EcvnomicUtstottct, hwilkcn Bifölls. Upplästes följande: Riksens Högloft. Ständers Lag - Utskotts Betänkande, angäcnde det i Z ^ af Nongl. Maj tS Nådiga förordning den io:de Junit !MZ widtagne Stadgande , att stäm, ningar ifrän ZäradS - och andra Rätter, som ej äro ffrifne pä Gtämpladt papper, stola anses ogilde oeh hwarken part eller wittnen styldige att i anledning däraf, till swaromäl sig infinna.
Prot. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 9 Håft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande As 18. visserligen ett det väsendtligaste skäl emot ett dylikt medgifvande; men då det icke ens kan ifrågasättas, att emottagandet af enskilda bankers sedlar skulle åläggas Riksbanken såsom en skyldighet, utan frågan allenast gäller medgifvandet af rättighet för Bankens styrelse att kunna tillåta ett sådant mottagande och då det således jemväl finge ankomma på Styrelsen såväl att i allmänhet stadga för tryggande af Bankens säkerhet nödiga vilkor, som att, när det kunde finnas behöfligt, för särskilda fall föreskrifva ytterligare försigtighetsmått, eller inskränka eller till och med alldeles återtaga tillåtelsen, så synes någon giltig betänklighet icke heller härutinnan ega rum mot ett medgifvande af den beskaffenhet, som afdelningen nu antydt.“ “En sådan kunde likväl ännu från en annan sida synas vara för handen, i det att den ifrågasatta åtgärden skulle bidraga till ett ytterligare utvidgande af möjligheten för de enskilda bankerna att i rörelsen sprida och hålla utelöpande sina sedlar samt dymedelst göra intrång på Riksbankens egen sedelutgifning. Icke osannolikt kunde detta blifva förhållandet, ifall Riksbanken ej allenast i sina kassor mottoge de enskilda bankernas sedlar, utan äfven åter i rörelsen utgåfve desamma, men att detta icke ens kan ifrågakomma torde vara så mycket tydligare, som sådant strider emot all vanlig bankpraxis, enligt hvilken sedelutgifvande banker väl emottaga hvarandras sedlar, men derefter sins emellan utbyta desamma och i sin rörelse utgifva utom Statens mynt, när sådant fordras, endast sina egna banksedlar tillstyrker Rikets Ständer att i blifvande banko-reglemente måtte intagas följande stadgande: “Pa Fullmägtige må ankomma att tillåta emottagande, vid liqvider och insättningar i Rikets Ständers Banks diskontkontor, utaf enskilda sedelutgifvande Svenska bankers sedlar, under sådana vilkor, som Fullmägtige kunna för Bankens betryggande mot förlust finna nödigt föreskrifva
Nu skulle deremot dessa handlingar fritt upplåtas åt ärekränkarens försök i bevisningskonsten, så att under det han t. ex. ej finge åberopa bevisning till stöd för sitt tillmäle om visst slags bedrägeri mot annan person än honom sjelf, hade han deremot denna rättighet i fråga om ett mindre grannlaga och hederligt, men ej fullt bedrägligt och således ej af lagen åtkomligt förhållande mot samma främmande person, — under det han efter två års förlopp ej finge åstadkomma bevisning om ett tillmäle för fylleri å gata eller lägersmål, af man föröfvadt, hade han denna rättighet för huru lång tid som helst i fråga om fylleri i den enskilda kammaren samt om ett af qvinna föröfvadt lägersmål. — Men icke blott konseqvensen, äfven den nödiga omtankan om hemoch familjelifvets helgd manar till iakttagande af en sådan varsamhet, att icke ur dess fridlysta område förhållanden af enskild och ömtålig beskaffenhet må hinderslöst och allt efter framställarens lust och förmåga att utmåla taflan till allmänhetens beskådande framdragas. Erkännande i öfrigt vigten af att med någorlunda frihet kunna i tal och skrift yttra sig om andra personer och deras handlingar, utan att derigenom utsätta sig för kriminelt ansvar, tycker jag mig dock finna denna grundsats redan hafva i den allmänna meningen gjort sig så gällande, att den, som uppenbarligen i annat uppsåt, än att tillfredsställa sin smädeeller skadelusta, omförmäler ett verkligt förhållande, sällan skall, ändå att detta förhållande är egnadt att i någon mån nedsätta den ifrågakomne personens borgerliga anseende eller eljest vara för honom i ett eller annat afseende menligt, derför blifva såsom ärekränkare till ansvar ställd. Deremot ser jag en stor våda uti att åt den verkliga smädaren, sedau han måhända genom förnyade anfall förmått sitt offer att anlita lagens skydd, öppna det nya fältet att genom bevisning om omständigheter, som, i sig sjelfva betydelselösa, dock kunna lemna rum för misstydning, fortsätta sin brottsliga verksamhet. Afven ur en annan synpunkt nödgas jag att mot den föreslagna paragrafen framställa anmärkning. Jemlikt 10 Kap. 21 § Rättegångsbalken skall om brott ransakas, der gerningen gjord är.
Ofverlemnar Konungen åt Riksnes Ständer någon Proposition rörande Grundlagar, uppdrage Ständerna genast, ulan att förut derom öfverlägga, åt Konstitulions-Utskottet, att dess utlåtande afgifva; och förhålles dermed som i Regerings-Formens 81 § stadgadt är. Då Utskottet icke funnit skäl att gilla och till Riksens Ständers pröfning öfverlemna något förslag till ändriug eller förklaring al Grundlagarne, samt Utskottet af en Riksdagsman emot tagit, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 5. 9 tagit, vare Utskottet skyldigt, om förtallaren det yrkar, alt meddela honom sitt yttrande, med tillstånd att detsamma, jemte förslaget, genom trycket allmänt göra, då han, för det sistnämndas innehåll, sjelf, i egenskap af författare, må enligt Tryckfrihetslagen ansvara. T.o. Ståndens Plena böra, då de angå allmänna Riksdagsmål, så ofta sig göra later, hos alla Stånden på samma tid hållas. Skulle ett Stånd tarfva flera Plena, än de öfriga, vare det Ståndet obetaget att, innan slutet af ett Plenum, utsätta dag till det nästföljande; börande Ståndets Landtmarskalk eller Talman de andra Talmännen i tid derom underrätta, samt med dem om timman öfverenskomma, hvilken så bestämmas bör, att Utskottens vanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ständernas gemensamma Utskott må ej sammanträda på samma tid, då i ett eller flera eller alla Stånd Plenum hålles. Ej skall till Plenum för påföljande sednare anslås, än kl. 6 e. m., eller till Utskott sednare, än kl. 8 e. m. den föregående dagen. Landtmarskalk eller Talman håfve ej makt att,' utan Ståndets samtycke, åtskilja ett Plenum. 2:o. Stånden vare medgifvet att på ett rum till gemensam öfverläggning rörande allmän, vid Riksdagen under handläggning varande fråga sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta; och före dervid Landlmarskalken ordet.