Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående anslag till uppförande af åtskilliga nya byggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut; B. X, 285, 293; XI. 26, A. 26, E. 218. — N:o 191. i anledning af väckt motion angående utvidgning af östra flygeln af Rikets Ständers hus: B. X. 285, 293; XI. 117, A. 117. — N:o 192. i anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel till understöd för kyrko-byggnader i stället för nu brukliga kollektoch stamboks-insamlingar: B. X, 285, 293; XI. 117, A. 117. —- N:o 193. i anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel åt Kamreraren Carl Sandberg för fortfarande vård och s — 255 kompletterande af åtskilliga utaf honom gjorda samlingar i kameral-väsendet: B. X. 286, 293; XI. 26, A. 26, E. 2(8. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 194- i anledning af vackt fråga om pension åt Språkläraren Carl Martin Spaniers enka: B. X. 286, 293; XI. 26, A. 27. — N:o 195. med förslag till voterings-propositioner för afgörande af åtskilliga till 8:de och 9:de Hufvud-Titlarna hörande anslagsfrågor: B. XI. 4, 22, A. 22- 23, 25, 26; U. XI. 62, 73, A. 73, 74. B. 180, 252, A. 252, E. 377. — N:o 197, i fråga om Bergs-skolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet: B. XI. 116, 251, A. 251, E. 328.
Maj:t föreslagna löner; 2:o Herr Dalman, W. Fr. A., denna dag väckta motion, om nedsättande af en kommitté för ordnandet af pensions-väsendet; 3:o Herr Sparres, Sigge, denna dag väckta motion, om stats-anslag till inköp af utmärktare konstverk, utförde af svenske eller norrske konstnärer. Banko-Utskottet: Herr Muncks, Carl Jakob, denna dag väckta motion, att af Riks-banken* medel måtte ytterligare afsättas 1,000,000 R:dr Banko, till försträckning åt Filialbanker, som bildas utan ändamål att ersätta Privatbank. Bankooch Lag-Utskotten: Grefve Frölichs, David, denna dag väckta motion, om förändring i lagstiftningen för enskilda banker. Lag-Utskottet: Friherre Alströmers, Jonas, denna dag väckta motion, om förändring i lagstiftningen, rörande besutenhet å jord. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Dalmans, W. Fr. A., denna dag väckta motion, om förändrade vilkor för åtnjutande af rese-stipendier för yngre akademiska lärare. Bih. till R. St. December 1856. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 29 sistlidne November och 5 dennes på bordet lagda Memorial N:o 10, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet nedannänmde i Ståndet denna dag väckta motioner: l:o Af Biskop Butsch, om låneunderstöd af stats-medel till Domkyrkan i Skara; 2:o
Revisorer förnyat de vid föregående revisioner framställde anmärkningar, rörande ofullständigheten uti Mynt-verkets Stats-Ulkoltets Utlåtande, N:o 54. 23 räkenskaper, Sä oell ehuruväl, på sätt Öfver-Direktörens vid Mynt-verket utlåtande upplyser, Kongl. Maj:t, enligt Nådigt Bref af den 28 Aug. 1841, förklarat Sig icke tinna skäl att bifalla de af Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse den 20 Mars samma år i nämnde hänseende äskade förändringar, får Utskottet, i öfverensstämmelse med Revisorernes förslag, hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder förständiga Styrelsen öfver Myntverket, att för framtiden låta uti Myntverkets Hufvudböcker inrätta dels serskilde conti, utvisande så väl myntningen al guld, silfver och koppar hvar för sig. som hvarje myntsort serskildt, äfvensom till hvad belopp nya eller utvidgade machiner uppgått, dels ock fullständigt inventarii-conto, samt ett Vinstoch Förlust-conto öfver rnyntningen af de serskilde metallerne och deras olika myntsorter. § 31. (1841 års Rev. Ber. pag. 35. Förkl. 220. 1843 års Rev. Ber. pag. 89.) Revisorerne hafva anmält, att sedan, i anledning af Rikets Ständers • mT/' begäran uti underdånig skrifvelae af den 20 Mars 1841, Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Kongl. Stats-Contoret att afgifva utlåtande, huruvida 1836 års Kongl. Reglemente för Myntverket kunde i ett eller annat afseende tarfva jemkning, förtydligande eller rättelse, så har Kongl. Stats-Contoret den 30 Juni sistlidne år till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt förslag till nytt Reglemente för Myntverket, jemte redogörelse för motiven dertill. Ehuru frågan således nu är beroende på Kongl.
N:o 78. ningar, Kongl. Kammar-Collegii Utlåtande meddelar, hafva Utskotten visserligen funnit, att i olika orter och vid olika localförhållanden granska olika methoder blifvit följda vid äldre och nyare Slgqvarnars skattläggning, hvaraf äfven högst olika resultat uppkommit, men då hvarje anläggare egt rättighet att i den ordning, Författningarne utstaka, anföra klagan öfver det lidande, han förment sig vederfaras genom den ågångna skattläggningen; da Sågqvarnsegare, hvilkas verk, genom de i senare tider inträffade händelser, förlorat påräknade skogstillgångar eller på annat sätt utan egarens förvållande blifvit till värde förminskade, ega laglig rätt att, i den ordning Författningarne medgifva, uti den ålagde Grundräntan söka och vinna minskning eller förmedling; då det icke vore billigt, att skattläggningarne å alla öfriga Sägqvarnar skulle emot deras egares vilja och bifall rubbas, för att tillfredsställa de klagomål några få anfört; då skattläggningar, hvilka i laga ordning tillkommit och vunnit laga kraft, måste tillskynda egaren af den skattlagde egendomen lika säkerhet i besittning och orubblighet i ålagda Grundskatter, som hvarje annan laglig köpeafhandling meddelar säkerhet enskilda Medborgare emellan, samt andtligen då, uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, flera undantag blifvit ansedda nödvändiga och äro föreslagna, i afseende dels på eganderätts-säkerheten, och dels på andra serskilda omstäudigheter, hvilka skulle förhindra den genom StatsB ev.- Lags. Oec.-XJtsh Bet. N:o 78* 21 det Nådiga Förslaget åsyftade allmänna likhet i grunden för dylika verks utskylder; så anse Utskotten sig nödsakade att afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uti hvad den angår alla de skattläggningar å Sågar, Valkoch Stampverk, hvilka före 1787 blifvit verkställda.
Men jag gjorde det inte! Nu tycker jag för öfrigt att vi kunna vara kvitt, baronen och jag. HÄRADSHÖFDINGEN. Vi kvitta inte brott mot brott! Utan hvars och ens räkning uppgöres särskildt. FRIHERRINNAN. Då skall jag på samma gång be att få lagfaren min fordran på baronen för min hemgift, som han förstört. HÄRADSHÖFDINGEN. Har baronen förstört friherrinnans hemgift, så är det skäl att uppgöra den saken nu. 40 BARONEN. Friherrinnan medförde vid giftet sex tusen kronor i aktier, som voro osäljbara och blefvo värdelösa. Som hon vid giftermålet hade anställning som telegrafist, och förklarade att hon icke ville bli försörjd af sin man, ingingo vi äktenskapsförord, under öfverenskommelse att hvar och en skulle försörja sig själf. Men efter giftermålet förlorade hon sin plats, och sedan har jag försörjt henne. Därpå har jag icke haft något att tala, men eftersom hon nu kommer med räkningen, skall jag be att få presentera min moträkning! Den slutar på trettiofem tusen kronor, utgörande tredjedelen af husets kostnader under vårt äktenskap, då jag således ikläder mig två tredjedelar. HÄRADSHÖFDINGEN. Har baron skriftligt på den öfverenskommelsen? BARONEN. Nej, det har jag inte! HÄRADSHÖFDINGEN. Har friherrinnan skuldfordringsbevis på sin disponerade hemgift? FRIHERRINNAN. Jag trodde inte den gången det skulle behöfvas skriftligt, när man supponerade sig ha att göra med hederligt folk! HÄRADSHÖFDINGEN. Då kan jag inte ta den frågan i betraktande! Behagar nämnden gå in i lilla tingssalen för att öfverlägga och fatta beslut! 41 Trettonde scenen. NÄMNDEN och HÄRADSHÖFDINGEN (gå till höger). ALEXANDERSSON (till länsman). Den här rättvisan blir jag inte klok på! LÄNSMAN. Jag tycker det vore rådligast att han gick hem nu, annars kunde det hända honom som bonden i Mariestad. Har han hört det? ALEXANDERSSON. Nej! LÄNSMAN. Jo!
N:o 246. ang:de förhöjning i skjufslegan vid extra post - Den ao December f. m. 367 föring samt tillökning i elen spannmålsersättning, som de roterade posthemmanen i Skåne åtnjuta; Nro 247- angrde till afskrifning eller ersättning anmälda utgifter å öfverskotten af statsverkets inkomster under åren 1827—1831; Nro 248. angrde närmare bestämmande af soldaters skyldighet att deltaga i kyrkobyggnad; Nro 24.9. i anledn. af väckt motion om upphäfvande, till vissa delar, af 4;de punkten i K. brefvet den 22 Mars i8o3; Nro 25o. om censur å de stycken, hvilka på enskilda theatrar uppföras. Underteckn. Ridd.Secret.r Före justeringen af R. o. Ad:s fattade beslut öfver Bevilln.Utskrs utlåt., angrde stora sjötullsbevilln., anser jag mig böra anmäla tvenne omständigheter. Den ena är, att i afseende på art. fältskärsinstrumenter gjorde Hr Cederschjöld vid Utskrs första betänk, i ämnet under Nro 29 den anmärkn., att 7.5 procrs införseltull vöre för hög, då endast 5 procrs tull var af Utsk. föreslagen för mathematiska och optiska instrumenter, i anledn. hvaraf Utsk. äfven i sednare utlåt, under Nro 45 såvida ändrat sitt förslag, att Utsk. bestämt införseltullen för fältskärsinstrumenter till i5 proc. af värdet. Men vid pröfningen i Ståndet af denna art. yrkade en ledamot, under åberopande af Hr Cederschjölds anmärkn., att tullen måtte bestämmas till 10 proc., och beslutet blef, att R. o. Ad. biföll Hr Cederschjölds förslag.
Vuxna menniskor äro lika så kloka, och den franska nationen förstod att han som ingen annan hade invigt sitt lif till dess väl. Häri låg nyckeln till hans märkliga, hans ensamt stående inflytande. De litade på honom alla, borgaren, bonden, arbetskarlen. ' Det tjenade icke mycket till med de många illistiga försöken att göra honom misstänkt, att få dem till att tro att äfven han önskade att vara en usurpa-tor. Han hade nu en gång vunnit deras hjertan. Då fienden stod i landet, bevarade han förtröstan längre än de andra. Han var den, som sist böjde nacken. Och det franska folket bragte honom sin tack, quia de república ne despe-ravit, derför att han längst trodde på det. I de dagame fåste han sitt folk vid sig genom band, som sedan aldrig kunde brista. Det var ett inre frimureri mellan folket och honom. De förstodo hvarandra. Han tordes ju icke helt och hållet säga, hvad han tänkte. Tyskarne lurade på honom, han måste vara försigtig, när han talade om de två förlorade provinserna. Men han behöfde icke heller säga mycket. Knappast två ord har han talat om revanche. Och likväl var han revanchetankens bärare, likväl var det han som har framkallat den anda, i kraft af hvilken mångtaliga franska bönder ha sin sparbössa “ för nästa krig “. Och det var hans hemlighet att kunna fortfarande gifva näring åt denna stämning, utan att direkt tala om den. Grundtvig har sagt: Den har aldrig levet, Som klog på, det er blevet, Han forst ej havde kjär. Gambetta förstod sig så väl på Frankrike, derför att det var hans första och sista, hans enda kärlek. Och folket lärde att förstå honom, då det först hade lärt att älska honom. Det var studenterna, han först eröfrade. Han, som sedan uttalade de stora orden om “ de nya samhällslagren “, han hade just sjelf först slutit sig till det lag, som då alls ingen tänkte på. Och på dessa möten i Quartier latins kaféer, dessa restauranter, med hvilka man sedan så ofta har hånat honom, der var det, han grundläde republiken.
Utmattad afdessaskakningar ochde olyckor de medfört, har man funnit nödigt, att motväga den ensidighet och det väld, som härrör af magtens godtyckliga utöfning utan stadgade former för åtgärdernas vidta - 35 Deri 27 Januari i. gande, och utan invändning eller anmärkning vid de grundsatser, hvarutur de blifvit härledda. Dessa motvigter hafva varit bestämda former för utöfningen både af Lagskipning, Statsförvaltning och Lagstifning, Sam; lagliga Folksamlingar till uttryckande af allmänna omdömet och viljan i alla dessa afseenden och till »^slutande med Regeringen af öfverenskommelser derom för framtiden. För att hvar* ken Regering eller folk. skulle sakna d ‘n nödiga insigten till dessa förrättningar, var det nödigt, att tillerkänna hvar och en. som trodde «ig hafva någon upplysning att gifva, någon anmärkning att göra, frihet att meddela den, eller tciL och tryckfrihet, det är tillstånd för hvarje enskild man. att offentligen granska all* manna åtgärder. Men på det att denna granskning eller farhågan hos de afgörande för densamma, icke må komma för sent, eller sedan beslutet ät fattadt, och saken för den gången afgjord, böra lagskipning och lagstiftning, der hemlighet sällan fordras, göra* offentliga under sjelfva förrättningen, och Statsförvaltningen, åtminstone så snart Regeringens åtgärder äro vidtagna och ej på förhand kunna motarbetas. Är ändamålet med en nationalförsamling, att uttrycka den förståndigaste och ädlaste vd* ja, sorn ibland folket i al mänhet råder; så bör hon anses fullkomhg el er oiullkomlig i samma mån som hon uppfyller eller förfelar denna bestämmelse. Ehuru väl en nationalförsamling är sammansatt, kan hon aldrig vara det Dan 27 januarii. 33 till den grad, att icke mången medborgare utom densamma skalle kunna hafva goda råd och upplysningar att gifva, om han finge höra och se hvad sorn i Nationalförsamlingen förehafves, och således tillfälle, att, under det målen hvila till Nationalrepresentanternes begrundande, muntligen eller i tryck meddela dem sina åsigter.
BERGENHJELM. Det var då ett välsignadt ringande! HANNA (öppnar). jag öppna köksvägen. (Springer genom salongen åt salen.) Ursäkta mig ett tag. Sök efter nycklarna! (Försvinner.) Ja så! Var snäll och vänta litet, så ska med någonting i fickan, som låter som en nyckelknippa. En nyckel sättes i utifrån i tamburlåset, dörren öppnas, och Walter kommer in.) WALTER. spatserar! Hvad för något! Går du ensam bär och BERGENHJELM (letar). i middags. När jag kom hem för att snygga Ja, jag måtte ha tappat mina nycklar här (Bergenhjelm går omkring några slag och skramlar mig för att gå till Lunells, så var det täft. Jag knippan weg! Jag tycker, jag kommer ihåg, att jag satt och lekte med den här. WALTER. mer än Hanna, som ä' dålig. kunde inte få mig en skjortknapp en gång. Hela Hur kom du in då? Det ä' ju ingen hemma BERGENHJELM. Jo, en af jungfrurna stod just på utgång, och hon släppte in mig. WALTER. också. Då kunde hon väl ha hjälpt dig att leta ­ 74 ­ BERGENHJELM. och när det ändå bara var att smälla igen kunde reda mig ensam. Nej, hon hade så brådtom till sin lilla vän, dörren, när jag gick ut, så tjckte jag, att jag WALTER. Jag undrar, om Hanna sofver? (Går emot dörren till de inre rummen) BERGENHJELM. Stör henne inte! WALTER. Var lugn. Jag ska bara knacka sakta. (Går in.) BERGENHJELM. svagt.) Tyst, tyst! Tyst, tyst! Gå inte så hårdt! (Walter knackar WALTER (utanför. Sakta). Hanna Hanna BERGENHJELM. lilla stackaren! Låt henne vara! Ska du väcka upp den WALTER (kommer ut igen). fått tag i nycklarna? Hon tycks sofva riktigt godt. Har du BERGENHJELM. Nej, jag får visst uppge hoppet och låta dyrka upp lådorna. Ska du bli hemma och agera engel på vakt åt lilla Hanna? ­ 75 ­
Jäg vill visserligen icke bestrida, att en och annan anmärkn. kan deremot göras. Jag skall äfven sjelf försöka framställa sådana; men alt obegränsadt tillåta jordafsöndringar, derpå kan jag icke ingå, just för de svåra följder, som dessa afsöndringar i flera landsorter åstadkomma. Jag tror att en medelväg är möjlig och rättvis, så att både den enskildes rätt och det allmännas rätt bevakas lika på båda sidor. Bland annat hafva Utsktn i 1 §:n förklarat hvad jag finnér vara mycket rätt mot förra författningen, att ingen afsöndring får ske på evärdeliga tider. Så snart en afsöndring af jord för evärdeliga tider får äga rum, så bör besuttenhet dervid åtfölja. Häruti ligger väsendtligaste skilnaden emellan styckning och afsöndring. Derföre tillstyrker jag den förändring i nu uppgifna förslaget emot det äldre, att ali afsöndring för evärdeliga tider är förbjuden och skall ske genom hemmansklyfning. Deremot hafva Utsk:n sagt, alt på lifstid eller på vi-s lid, hvilken sednare ej får utsträckas öfver 5o år, till och med fjLtdel af hemmanets jordrymd må upplåtas. Jag ar af det lynne, om jag så får säga, att jag anser alla siffertal i en Den 3 Februari e. in. 53 sådan författning oriktiga; ty man träffar aldrig på det rätta eller sorn paskar lill alla landsorter, icke en gång till samma hemmansdel. Först är det obestämdt om del är jtgidel af liela hemmansnummer!! eller af utbrutna delar deraf; ty den T'ö:delen kan gå in infinitum, till dess ingenting blir qvar. Jag får derför anhålla att orden till och med fVdel måtte utgå, och att i i §:n få föreslå de ändringar, som deraf kunna blifva en följd. Hr Palmcrantz: Under det att Utsk:n i frågan om hemmansklyfning varit särdeles stränga, hafva de deremot i Ii agan om afsöndring af jord från hemman varit så mycket mera liberala.
Och liksom den artist, s o m m e d af helig inspiration besjälad pensel söker fånga sin hjärteälsklings drag på duken, i sitt arbete omedvetet ingjuter all den älskliga pietet, han känner för originalet, så flöto äfven nu ur Bergers pensel färgerna m e d en aldrig förr anad lätthet och mjuk harmoni, och det var m e d en vällustig känsla af sann konstnärlig ingifvelse, s o m han drag för drag kopierade de fina skiftningarna i lif och färg, i ljus och skugga h o s den lilla bit värld, hvilken han lärt sig älska s o m ett förlofvadt land för sina svärmiska d r ö m m a r. Han visste icke rätt, huru det var, m e n emelPriset togs ovedersäglingen af hr Ödmann, s o m lanåt kom där öfver h o n o m en aning, som o m m e d en stundom rent af häpnadsväckande eld och han snart skulle nödgas skiljas ifrån detta sitt glöd återgaf detta i så väl vokalt s o m ej m i n s t i eden och därför m å s t e skynda att först åtminstodramatiskt afseende mycket fordrande parti. ne åt sig rädda dess bild undan glömskan. Då Dramatiska teatern bjöd ock, samtidigt m e d Kungl. grep han dubbelt hårdt om penseln och m å l a d e Operan, p å en m e d stort intresse m o t s e d d nyhet, m e d dubbel fart m e d ungefär s a m m a t o m m a, Gunnar Heibergs skådespel » K u n g M i d a s », o m ängsliga känsla af v e m o d, s o m o m det gällt att hvilket under detta spelar annanstädes så mycket porträttera de välkända dragen af en älskad aflibåde talats och skrifvits. För styckels innehåll i den, innan de för evigt öfverlemnades åt förgänredogjordes omedelbart efter det s a m m a s uppfö- gelsen och grafven. rande å k. teatern i K ö p e n h a m n utförligt i de N u var det på den fjärde d a g e n; taflan nalkastora tidningarna, och då » Kung Midas » sedermera des sin fullbordan.
— Och när han dog, var väl faster inte så lastgammal! — Nej, jag var inte mer än tretti år, men då hade jag gamla-mor! — Men i Herrans namn, hvarför behöfde faster ha gamla-mor? — Jag var den närmaste till henne, förstår du. Hon var min mors tvillingssyster och hade förlorat mycket på bror Arvid, vi kunde inte ersätta henne med pängar. — Och så fick faster göra det med sitt lif. Men det var ju inte fasters skuld! — Det får du inte säga, därför att det säger jag mig själf när det är för bråkigt härhemma och när jag blir otålig och det blir jag ibland. Men det är så orätt att tänka så. Gumman är märkvärdig för sina år, hon håller så mycket af mig och kan inte undvara mig, fast hon klagar på mig ibland. — Ja, det är jag så ond för, hon klagar alltid på faster för främmande. — Det är ingenting att fästa sig vid, det är så hennes sätt, det är alla gamlas sätt. Jagundrar, hvad du och jag skola ha för egenheter, när vi bli åtti år. Och så kry hon är, du skall få se, att hon lefver tills hon blir hundra år. — Det tror jag visst, utbrast jag harmsen. Jag kunde omöjligt med bästa vilja beundra gumman för det, men nog var det troligt, att hon skulle bli så gammal som Methusalem, och att faster inte skulle bli fri, förr än det var för sent. Faster Malin tog ett nytt kort ur högen framför sig och fortsatte: — När gamla mor blef enka, flyttade hon till oss. Hennes barn voro döda. Det var några år innan far gick bort. Och så inrättade vi atelier här i huset, hon ville inte ligga någon till last, hon har arbetat något till flitigt i sina dar, må du tro. Och som jag lärt att måla, kunde jag naturligtvis duga till att retouchera porträtt, och så tog jag till det, istället för något annat arbete. När så far dog, hade gumman fäst sig vid mig och blifvit så van vid mig, att det hade varit hjärtlöst att lösa upp hemmet och därför gjorde jag det naturligtvis inte, och så blef det som det är, förstår du. — Nej, jag förstår inte, hur faster kan härda ut. Målar faster aldrig mer?
Han ost följande propositionnämligen; Att som Riket more as z:ne niäqriga Fiender anfallit och Riksens Ständer »vid iMoars Riksdag genom gistvik Credikiv lämnat kill Konungens Disposition, att wid Fiendleligk ansa!! utur Banquen lyfta En Million R:d wilie Konungen nu till Rikets förswar Sig deraf begaana; men att om nämnde Summa pä en gäng ntbetaldes, kunde möjeligen Banguens credit bli lidande och orsaka Coursens stigande, i sölje hwaraf Kolningen förefloq, akt Riksgälds-Contoiret kunde förskjuta summan emot Banguens garaukie och g procents ränta, hwilket med dcsta wilkore antagande blef af Fullmägkige bewiljadr, med sä mycket mera gällande skäl, som coursens stigande kunde bäde för Riker och Riks, gälds. Conkoiret hafwa bctydeliga följder; Sedermera kar denna förskjutna Summa biiswit till Riksgälds-» Contoiret äterbetald. Uti päföljande Maji mänad, sedan en allmän Krigsgärd war päbuden öfwer hela Riket äskade för detta Konungen ä nyo ett förskott af En Million, som skulle af den inflytande Krigsgärden äterbetalas , hwarom Landshöfdingarue skulle undsä befallning, och att de frän denne gärds betalande influme medel skulle direkte till Riksgälds-Contoiret aslämnas, och som Riket för fiendens härjning war i fara, samt all correspondence och betalning til! Rikets utländske Creditorer i Genua, Holland, Lybeck och Antwerpen inhiberad, sä samtyckte Fullmägtige til! detta förskott, hwilket äfwen i det närs waste blifwit atcrbctaldk, ehuruwäl det leswererade krigsgärdsjerriLt i beräkningen rist nägvt wist försäljnings, pris icke kan bestänmras, och den delen af Krigsgärden som inn§« Den 7 December. Z83 jm,estar i Landet, ester af Landshöfdingarn?
1 allmänhet är det ännu så, att i de familjer, der hustrun nödgas öfver taga försörj arepligten, söker hon, så mycket ske kan, dölja detta förhållande, äfven då mannen genom lätja eller laster tvingat henne att skaffa uppehället åt familjen. Hon har i sådana fall alltid ett förråd af ursäkter och skäl att framföra till hans försvar, ej så sällan mindre af ömhet för maken, än af en viss feghet. Hon fruktar att se honom som han är; hon vill inbilla sig sjelf, — Sista n u m r e t I att hon eger ett stöd i lifvet, hon vill ej tillåta någon se, att herskaren är oförmö- gen alt uppfylla den förmenta hederskänslans främsta bud. Det är blott sjukdom eller olycksfall, som få gälla för giltiga skäl, for all hustrun öppet framträder som familjeförsörjare. Handlar hustrun annorlunda och dermed hänsynslöst blottar mannens lätja eller oordentlighet, kan man vara viss på, att förhällandet emellan makarne är ohjelpligt brutet och all känsla af samhörighet dem emellan utplånad. Och betecknande för makten af denna nedärfda föreställning om mannen såsom familjens envåldsherre och försörjare är, att qvinnor såväl som män hysa varmare sympatier för en husfader, som förstår att bibehålla skenet af en makt, den han ej förmår utöfva, än för en hustru, som ej gitter åtaga sig undersåtens roll i detta gyckelspel. Vi lefva ju i en brytningstid, som lätt kan medföra våldsamma slitningar äfven i familjebanden, i fall qvinnan ej tager nog hänsyn till det gamla, ur hvilket det nya måste framgå. 1 sina sträfvanden för en förnuftig likställighet mellan makar och med mera jemn fördelning af pligter och ansvar, får qvinnan ej glömma, att det är ur sekelgammal häfd, lag och sed, som den nya ordningen skall arbeta sig fram — icke till seger öfver mannen, utan öfver en mängd fördomar, som äro lika skadliga för mannens andliga utveckling som för hustruns. Jag vågar tro, att den hustru, som tager tillbörlig hänsyn till detta, skall lätt finna hvilken ståndpunkt hon bör inlaga i försörjningsfrågan.