Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den del af Parkerne,. som härefter blefve att disponera , jemte de derå belägne mindre Lägenheter, hvarå Innehafvarne i deras lifstid vunnit besittnings-rätt, bör enskildt i lotter, försäljas, hvarvid desse sistnämnde lägenheter skulle köparen, vid Innehafvarens afgång, tillfalla; Och borde hvarje lått utsättas från 15 till 40 Tunneland allt efter markens mer och mindre godhet, härifrån likväl undantagne, så väl impedimenter, hvarmed förstås Sjöar, kala berg och de i deras närvarande skick oduglige kärr och måssar, sorn sakna aflopp och således icke kunna odlas, som äfven sådane kärr och måssar, som äro till odling tjenlige och hvilka särskildt till den vidd, som efter hvarje local kunde finnas lämplig, måga lotterne åtfölja, samt för rän - 4 fio Proposition om Krono-SkogarÅi i Riket, tans utgörande skälig frihetstid, der sadan finnes nödig, å dem meddelas. Den årliga räntan hör före auetioner å desse lotter, efter Markens godhet och Skogens beskaffenhet, bestämmas från § till 3 kappar Spannemål för Tunnelandet, att i sådant sädesslag hvarmed Kronans Tionde i Orten erlägges, utgöras. Sedermera skulle lotterne under Skattemanna-rätt upplåtas åt den, som derföre vid allmän auction erbod den lägsta Skatte-köpeskillingen.
Riksdagsordningen stadgade, att då jemkningsförslag till Rikets Ständers Plena från vederbörande Utskott inkomma, Rikets Ständer äga, att öfver den yppade frågan de fini tift besluta, fann Hans Excellence denna Grundlagens föreskrift innefatta rättighet för Stånden, att första gången jemkningsförslag till Stånden öfverlemnas, behandla berörde förslag på enahanda sätt, som om de voro för andra gången inkomne» Friherre Cederström'. Med Herr Grefven och LandtMarskalken instämmer jag deri, att Ståndet, i allt, hvad sjelfva jemkningsförslaget beträffar, är oförhindradt att fatta sitt beslut utan återremiss. Min begäran har icke eller haft afseende på sjelfva saken, utan endast på behandlingssättet eller frågan om Utskottens förstärkning, sorn är ett särskildt ämne, hörande till formen; jag skall likväl ej vara emot, att då sjelfva saken defmilift kan afgöras, man anser sam - Den 17 December f. m. i5 ina förhållande kunna aga rum i afseende på den af mig väckta särskildta fråga, huruvida hägge Utskotten skola förstärkas, eller icke. I händelse således Herr Grefven och LandtMarskalken anser denna fråga nu kunna afgöras, har jag ingenting deremot, utan anhåller blott om proposition, att BanCoUtskottet ensamt må förstärkas, till afgörande af de delar utaf myntbestämningsfrågan, hvaröfver RiksStånden stadnat i skiljaktiga beslut, samt får, i fall meningarne, vid besvarandet af denna proposition, skulle finnas delade, på förhand begära votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att hvad beträffade den senare af Friherre Cederström väckte fråga, eller alt BancoUtskottet ensamt borde förstärkas till en Nämnd, samt det Förstärkta BancoUtskottet äga att med Rikets Ständers rätt afgöra de af Stats-och BancoUtskotten förut handlagde frågor, rörande myntregleringen, deruti två Stånd stadnat emot två; finge Hans Excellence jemväl åberopa ^3 §. Riksdagsordningen, hvilken lydde sålunda:
Eör min del tror jag vilkoren för tvungen konkurs vara vida rättsenligare och enklare, än i förevrde förslag, ordnade uti lagberedningens förslag till 4:de och 5:le §§:na 18 kap. Handelsbalken, hvilka lyda som följer; den 4:de §:en : »Ar verkställighet af qvarstad eller utmätning å gäldenärs egendom af en eller flere borgenärer sökt, och befarer annan, som klar och förfallen fordran häfver, att tillgång till hans förnöjande hos gäldenären brister, om den qvarstad eller utmätning verkställes; då må han ansökan göra, att gäldenärens egendom skall till konkurs afträdas. Samma rätt håfve borgenär, ändå att hans -fordran ej är förfallen, der verkställighet af qvarstad eller utmätning, hvaraf all gäldenärs kända egendom medtagas skulle, blifvit för annans fordran sökt; så ock der gäldenär ej å föresatt tid fullgjort edgång efter 20 kap. 12 g denna Balk eller efter 7 kap. 1 eller 15 § Utsökningsbalken, eller der han varit öfver två månader bysatt.» Samt 5:te §:en: »Anmäler borgenär, som klar och förfallen fordran visar, skriftligen hos rätten, att gäldenär rymt eller håller sig undan, och söker förty att hans egendom afträdas må; läte rätten söka honom der han hemvist, tjenst, näring eller kost häfver. Nu finnes han ej der, eller kan man ej, på ett eller annat sätt, få kunskap, hvar han vistas, eller är han veterligen ur riket faren, har han, i desse fall ej ställt ombud, som rätt för honom gör, eller lemnat känd egendom qvar, som mot hans veterliga gäld synes svara; kalle rätten honom, genom kungörelse i allmänna tidningarna, att inom viss tid, af en månad till högst två månader från kungörandet, sig inställa, låte ock hans kända egendom under säker vård sättas: kommer han ej inom förelagd tid, beslute rätten att hans egendom afträdas skall.» De af Utsk:t föreslagne 3:ne första mom. afvika väl i hufvudsaken icke särdeles från lagberedningens.
FilialDisconleines ännu utlöpande Assignationer, hvilka inom nästkommande års slut varda anmälde, borde, enär de tillförene varit i uppbörd gängse, inlösas: hvarutinnan de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med Ridderskapet och Adeln förena; och beslöt PresteStåndet, vid öfverläggning härom, att förblifva vid sitt redan i detta ämne fattade beslut. S. D. Wid förnyad föredragning af särskildta Utskottets, den 25 sistlidne Augusti, afgifne och den 30 derpå följande på bordet lagde betänkande rörande Reglering af Rikets StyrelseWerk; beslöt PresteStåndet, att med anledning så väl deraf, som af Kongl. Majrts Nådiga s rifvelse till Rikets Ständer, den 4;de sistlidne Martil, öfverlemna till ConstitutionsUtskottets be - Trot, Vtdr. i. $ Sfptemb. 1323. 993 handling, nedannämnde förändringar i Grundlagens Reglementari lea föreskrifter, som vid en ny S ty reise Werkens Reglering kommit i fråga, och som derest förslaget bifölles, föranleda till en ny Redaction af vissa §. §. i dessa Lagar nemligen, 1:0 Att förvaltnings Cheferne eller Stats Secreterarne må erhålla benämning af Föredragande StatsRåd. 2 o Att alla FörvaltningsCheferne böra vara Ledamöter af StatsRådet med skyldighet, att, när de ick" äro hindrade, öfvervara hvarandras föredragning. 5:0 Att Närings och Dretselärender böra ätskiljas under hvar sin föredragande. /j o Att Landtoch Sjö- KrigsÄrender må erhålla hvar sin särskilda Chef. 5:0 Att icke de föredragande StatsRådens antal, med inheräkning af Hof Cancelleren skulle inskränkas till fyra, nemligen 3 Civile och 1 Militaire. 6:0 Att Justitie Statsministern icke borde vara Ledamot i Konungens HögstaDom - 504 Prat. Ut dr. d. 9 Septemk. 1323. stol, utan blott
Man kan härtill svara, att en bättre vara, ej uttränges af en sämre, eller af ett blott hjelpemedel; att dessa hjelpemedel befordra tillväxten af både befolkning och production, hvarigenom behofvet af mynt äfven 192 Den lo Februarii, måste ökas, hälst alla contributioner m. tn. endast utgöras i det allmänna Riksmyntet. Man säger vidare: 2:0. Assignationsfrihcten lemnar en monopolist fördel, sorn större delen medborgare ej kan begagna. Men det står ju hvar och en fritt att genom flit skicklighet och ordning i sina affairer vinna samma fördel, nemligen förtroende och rikedom, hvilka alltid böra gå i bredd med hvarannan. Assignationernas och deras utgifvares mängd och täflan vore ett säkert tecken till förtroendets styrka och produetionens tillväxt, 3:0. Har man sagt att: Assignationsfriheten verkar dyrhet på alla vtsror genom lätt penningetillgång. Men man bör erinra sig, att den ökade produetion snarare skall befordra naturliga pris, som äro en följd af jämvigten mellan tillgång och efterfrågan. 4:0. Påstås att, Capitalisten liefve satt i största förlägenheten, dd han icke såsom förr kunde göra sina penningar fruktbara. Denna farhåga är ogrundad af 2:ne skäl: först begagnar sig hvar och en hälst af det verkliga myntet i synnerhet i Sverige, der misstroendet till Oeditsystemet, vunnit styrka, genom Disconternes fallissetnenter. För det andra, står det Capitalisten fritt att directe eller indirecte nedlägga sina Capitaler i företag, som rigtade både honom - Den io Februarii. *93 norn och landet. — Creditsysiemét kund» således ej annat än vara för vårt land välgörande, och då genom detta systems införande inga olägenheter äro att befara, så skulle det endast uppfylla alla väitänkandes förhoppningar och verka förtroende och tillgifvenhet för Regeringen , såsom en belöning för dess möda
Lag, innefattande föreskrifter, huru i afseende på sådane Personer, hvilka, efter begånget brott i ett af dessa Riken, begifvit sig till det andra, förhållas borde; samt derefter, uti underdånig Skrifvelse, den 18 Julii samma år, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga framställning, öfverlemnat till Kongl. Maj:t, att, i händelse det i Norrige då församlade Stor-Thing skulle, emot en eller annan del af berörde Lag-Förslag, hafva något att erinra, i Nåder meddela de rättelser, hvilka funnos lämplige för ändamålet och ledande till gemensam förmån för båda Rikenas Innevånare, under vilkor likväl, att Författningen blefve, vid nästa Riksdag, Riksens Ständer till ytterligare granskning och fastställelse förelagd; så har Kongl. Majit, under den x Junii 1819, i öfverensstämmelse med den för Norrige den n September 1818 fastställde Lag, låtit Nådig Förordning uti detta ämne här i Riket utfärda, hvilken Förordning uti några omständigheter afviker från det vid 1818 års Riksdag gillade Förslag; hvarefter Kongl. Majit samma Förordning Oss i Nåder behagat tillställa; och håfve "Vi, efter anställd noga jemnförelse emellan det vid senaste Riksmöte antagne Förslag och Högstberörde Kongl. Förordning af den x Junii 1819, samt, efter granskning af de derutinnan förekommande skiljaktigheler emot Förslaget, icke funnit anledning, att vid ifrågavarande Nådiga Författning något anmärka; hvadan Vi alltså densamma, såsom ständig ]Ljag, gillat och godkänt. ioB $. 56. Sedan, i anledning af Riksens, år 1812 församlade Ständers hos Kongl. Majit gjorda framställning, om den väsendtliga nytta, som skulle tillskyndas Landet, genom en Författning, hvilken för egare af sådane Watten-Werk, de der genom uppdämning satte under vatten odlingsbara Lands-sträckor och såmedelst hindrade möjlig förbättring derå, stadgade skyldigheten, att, emot skälig ersättning, låta förändra eller utrifva dylika Werk, Kongl.- Maj:t till
Ehuru innestående behållningar &c. noga afses (y:dra punkten i ofvannämnde Betänkande N:0 98 pag. 19) *) Motsvarande $§. ro ri5 i Art. 4 Afd. 4 af i83o års Banco-Reglemente. Banco-ZJtskoth ts Memorial N.o 112. 7 C. Angående utmyntningen af Bankens silfver och guld samt hvad iakttagas bör till Bankens förseende med kopparskiljemynt. 22:0 Banco-Styrelsen bemyndigas alt, i allt hvad på den beror, vidtaga sådane åtgärder, för uppmyntning efter hand af Bankens silfver-förråd, att icke, genom brist å erforderliga Svenska silfvermyntsorter, något afbrott i utvexlingens jemna gång må inträffa, eller hinder möta att med dylikt mynt förskottsvis infria Myntverkets attester, på sätt i §. är vordet stadgadt. Egande Banco-Styrelsen att vid myntningen, efter eget ompröfvande, använda det Bankens silfver, myntadt eller omyntadt, som dertill anses för Banken förmonligast; dock företrädesvis Bankens förråd af |:dels, ^;dels, Tt_;dels och -tedels R:drs stycken. Banco-Styrelsen läte jemväl föranstalta, det Bankens behållningar i guld varda, i mon af behof, till ducater utmyntade. 23:o Till underlättande af en för Myntverket nödvändig tillgång på rudimaterier i och för myntuingens underhållande, må, uppå anmälan af Styrelsen öfver Myntverket, dit, jemte de i nästförestående §. omnämnde silfver-qvantiter, aflemnas de äldre kopparmyntsorter, hvarå Banken kan erhålla tillgång. Banco-Styrelsen må ock till Styrelsen öfver Myntverket, uppå derom af densamma skeende anmälan och i mon af behof, låta utgifva återstoden af den vid sista Riksdag till ett belopp af högst 4°>ooo R:dr Banco beviljade förskottssumma i och för bestridandet af ökade myntningskostnader. 2^:0
Sa kom på henne den tanke, att när ödet visade sig så gynnsamt mot Asgard som nu, skulle det måhända kunna bevekas under något vilkor att skänka Balder tillbaka till hans tomma salar. Svipdag åtog sig att bära hennes önskan till nornorna och framföra en hälsning från gudarne till Balder och Nanna i Breidablik, i fall det vore möjligt att träffa dem. Men Delling, morgonrodnadsalfen, Breidabliks väktare, har nyckeln till dess port och sätter den ej i låset, förrän Balder och Nanna skola med Leiftraser och Lif återvända i världsförnyelsen. Breidabliks mur är gjord att vara oöfverstiglig. Det gällde fördenskull att se, om ej Sleipner kunde hoppa öfver den, likasom öfver den mycket höge Asgardsmuren. Gudarne renade och helgade Svipdag, för att intet ondt skulle med honom komma in i Breidablik, och Oden gaf honom Sleipner att rida på färden. Svipdag sprängde bort, följd af allas önskningar om lycklig utgång. Den väg han tog var icke den, som han förra gången tillryggalade, när han steg ned i underjorden. Det var icke den, som från näjden af Ulfdalarne leder ned till Nifelheim och genom detta land öfver Nidafjället till Mimers rike. Nu red han nedför Bifrost och genom en östlig port – den för de döde bestämde – in i underjorden. Detta var närmaste vägen till Mimers lund. Efter att hafva porten bakom sig, färdades Svipdag nio dygn genom djupa dalar och kom till en guldbelagd bro. Där satt Madgun, en af Urds diser, som brovaktare. Dånet af Sleipners hofvar mot broläggningen sade tydligt, att ryttaren och hästen voro lefvande väsen, icke skuggor. Därom vittnade också deras utseende. Madgun bjöd honom stanna och redogöra för namn, ätt och ärende. Sedan Svipdag det gjort, sade hon, att han kunde fortsätta resan och finge förblifva ett dygn i underjorden. Ville han uppsöka Breidablik, låg vägen åt norr; men till Urds källa låg vägen åt söder. Svipdag red åt norr, där Mimers lunds kronor tecknade sig mot synranden.
Det har blifvit anfördt, att ingen verklig r.ontroll kunde hämtas af Riksgälds-Contoirets Fullmägtiges uppgifter. Hvad hindrar väl, att de tillika med dessa uppgifter aflemna deni, som de erhållit ifrån de redovisande Verken. Jag har ej klandrat StatsContoiret och ej gjort anmärkning deremot, jag har blott omtalat, att Tullmedlen ännu ej äro öfverlemnade till RiksgäldsContoiret eller redoviste, och jag har sagt att jag trodde, att det fortare skulle ske, örn RiksgäldsContoiret fin-; ge Uppbörden. Jag har i öfrigt ej Framställt något klander, och behöfver således ej ingå uti något svar. I afseende på hvad Herr Lefrén anfört, får jag yttra, att jag ej säger något, som jag ej tänker, mea jag vet ej, om något tillägg kan ske första gången ett Betänkande! är under pröfning,; mig vore det kärt, om det går an, hvarom icke kan det framställas såsom en serskildt motion. Herr ven Hartmansdorff: En värd Ledamot har trott sig finna ett bevis på kraft hos National-rcpresentationen deruti, att den dragit Dill 17 Oclober /, ni. 41 St sig Uppbörden af Statens mede!. Det må sä vara, men otn det är ett bevis pä kraft hos Ständerna, sä daterar det sig ifrån de mindre berömliga tider, dä genom felagtiga inrättningar Regeringen var högst kraftlös Jag tror dessutom ej, att en serskildt medels förvaltning genom RiksgäldsContoiiet kan såsom man, till skal för dess behöflighet anfört, hindra Regeringen att skuldsätta Staten, om Regeringens Ledamöter vöre nog illvillige för att göra det. Det är icke RiksgäldsContoirets Fullmägtige, utan RiksRätten, sorn kunde derifrån afskräcka Konungens Rådgifvare. En serskild uppbörd af Bevillningen genom Riks - gäldsContoiret kunde vara af vigt, frän 1789 till 180g, då Riksens Ständer ej ägde rätt att granska Statsverket och inga bestämda Riksdagar funnos, men nu är förhållandet helt annat.
Emot detta förslag få Utskotten anmärka, dels att, genom ett dylikt åläggande, domaren på visst sätt skulle göras till ombud för de rättsökande, hvilka det eljest tillhör att vidtaga sådane förfoganden, som, öfverensstämmande med lag, de kunna finna för det åsyftade ändamålet mest lämpliga, samt dels att ett stadgande af påyrkad syftning dessutom skulle för delegarne sjelfve kunna blifva ofördelaktigt, derest domaren fördröjde afsändandet af det ifrågavarande transsumlel, i hvilket fall ett uppskof med förrättningens företagande vållades, som det nu beror på delegarne att förekomma; och få Utskotten af desse skäl, och då, enligt 18 Kap. 5 § Skiftes-Stadgan, ordföranden i Egodelnings-Rätten ej eger att från sammanträdesstället afresa, innan lian nödiga exemplar af Rättens protokoll och utslag till parterne aflemna!, samt desse således, genom alt på - Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:o 30. 19 yrka iakttagande af berörde stadgande, kunna undvika de af motionären antydde olägenheter, tillstyrka, alt Johannes Nilssons motion måtte lemnäs utan afseende. 15 Kap. 1 § af Nils Nilsson: alt ett stadgande mätte utfärdas, hvarigenom hvar och en delegare berättigas att, då nytt skifte tillträdes, så snart tiden till klander derå tilliindalupit, eller detsamma genom laga kraft egande utslag blifvit faststäldt, sjelf berga växande gröda icke allenast å åker, utan äfven å äng, der ej annorlunda åsäinjes.
»Jag är så glad åt att ni uppgifvit hämndetankarna, Petter Nord,» började hon vänligt. »Det var just därom jag ville bedja er. Nu kan jag dö lugn.» Han drog efter andan. Hon var inte ovänlig. Hon såg ej ut, som om hon bedragit sig på honom. Hon måtte hafva honom bra kär, då hon kunde ursäkta all denna feghet. – Ty när hon sade, att hon kallat honom för att bedja honom afstå från hämndetankarna, så var det väl bara af blyghet, för att ej behöfva erkänna verkliga skälet till kallelsen. Det hade hon så rätt i. Honom, som var man, tillkom det att säga första ordet. »Hur kunna de låta er dö?» utbrast han. »Halfvorson och alla de andra, hur kunna de det? Om jag vore här, skulle jag neka er att dö. Jag skulle ge er all min kraft. Jag skulle taga allt ert lidande.» »Jag har ej svåra plågor,» sade hon, småleende åt sådana djärfva löften. »Jag sitter och tänker, att jag ville bära bort er som en frusen fågel, lägga er in under västen som en ekorrunge. Tänk, hvad det vore att arbeta, om något så varmt och mjukt väntade en därhemma! Men om ni vore frisk, vore det väl så många …» Hon såg på honom i trött förvåning, färdig att visa honom tillbaka till hans rätta plats. Men hon måtte åter hafva sett något af drömmarnas trollkrans rundt om gossens hufvud, ty hon hade fördrag med honom. Han menade nog ingenting. Han måste väl tala som han gjorde. Han var ju ej som andra. »Ah,» sade hon likgiltigt, »det är inte så många, Petter Nord. Det har visst knappt varit någon på allvar.» Men nu skedde åter en vändning till hans förmån. Hos henne vaknade plötsligt den sjukes glupska hunger efter medlidande. Hon ville ha den ömhet, den medömkan, som den fattige arbetaren kunde skänka henne. Hon behöfde sitta länge i närheten af detta djupa, oegennyttiga deltagande. De sjuka kunna ej få nog af sådant. Hon ville läsa det i hans blickar och hela väsen. Orden voro henne likgiltiga. »Jag tycker om att se er här,» sade hon.
Och erfarenheten har dock visat att den befarade ojemnheten i lagtillämpningen varit öfverdrifven och utan all betydenhet. Detta inkast är derför, enl. min öfvertygelse, icke af någon vigt för frågans rätta bedömande. Om man kastar en flyktig blick pä kriminalrättens historia, torde det tillåtas mig att fästa upmärksamheten derpå, huru väsendtligt - Den 24 Mars f. m. 321 sendtligt åsigterna ang:de dödsstraffet under tidernas lopp förändiat sig. Om man tager i betraktande våra äldsta, i skrift bevarade lagar af en ålder af omkring 600 år, huru olika användes ej straffen då emot nu? Då t. ex. belädes en stöld af en half marks värde, det är 10 rdr, med dödsstraff, hvaremot, om någon dödade en annan, och det icke skett svikligen, saken ansågs af ringa betydenhet och kunde försonas med penningar. Sedermera under loppet af 15:de, 16:de och 17:de århundradena ansträngde lagstiftaren all sin upfinningsförmåga för att påhitta utvägar att nyansera straffen och i synnerhet att gifva åt dödsstraffet många qvalifikationer. Dödsstraffets användning för en mängd brott ökades icke blott i allmänna lagen utan äfven i särskilda författn:r. Man beliöfver härvid blott erinra sig jagtlagarna från 17:de seklet, deri dödsstraff intogs för skjutandet af vissa fridlysta djur. När 17 34 års lag utkom, bibehölls visserligen ännu dödsstraffet, för ganska många brott, men en betydande inskränkning i dödsstraffets användande inträffade genom den stora, för sin tid särdeles märkvärdiga, lagreformen vid riksdagen åren 1788—^89. Denna inskränkning väckte då stor upmärksarahet, alldenstund man trodde att brottens antal skulle på ett fruktansvärdt sätt ökas.
Stockholms O j. 1 6,899: 37. I. Gottlands Malmöhus Elfsborgs — Kopparbergs Gefleborgs Norrbottens Extra Statsanslagen 16,000: Summa Tillgångar 5,913,465:46. 5. Tid 1841 års sint. Kontanta Behållningar: Upsala Läns Landt-Ränteri 17,635:27. r. Stockholms Jönköpings Kronobergs Christianstads Malmöhus Dito 4o: 8. 9. 846,200 16 4 680,*53 23 7! 1,526,353 3g i"i Transport 94,652:20. 41 — 37 — Hallands Götheborgs Läns Dito Dito Dito Dito Dito Dito Dito Dito Landt-Ränteri Transport Elfsborgs Skaraborgs Nerikes Wermlands Westmanlands Kopparbergs Gefleborgs Wester-NorrlandsDilo Jemtlands Dito Norrbottens Dito . f. d. Nummer-Lotteriet Sundhets-Kollegium Kongl. Krigs-Kollegii Underhålls-Afdelning, för Exercitie-Sqvadrönerna, Dito Dito Artilleri-Afdelning, Krutoch Spanmåls-försäljningsmedel, ; Fouragerings-Direktionerna Kronomagasinerna Behållningar af Bergsejffekter: Vid Avesta Krono-Inspektion Metallvågarne Behållningar af Fastigheter: f. d. Nummer-Lotteriet Krigs-Akademien Fouragerings Direktionerna Kronomagasinerna Fordringar: Tackjerns Bergslagerna Riksgälds-Kontoret . CJtlånta medel: gide Hufvudlitelns Låne-räkning Utestående Kronoupg»bi»rd, Levererad inom ytIpril 1S42: 9,978: 2 5. 3. 179,5x9:32. 7. 1,243: 25. 7. 1,016,000: Upsala Stockholms Söderman lands Östergöth lands Gottlands Kalmar - Län Dito För år 1840 För år 1841. och föregåenSumma de åren. Blekinge Län 44,543: Jonköpings Kronobergs Christianstads Dito 103,545: Malmöhus Hallands