Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kusken hade fin blå frack, som han var så rädd om, att han bredde ut skjörten öfver bocken, och det gjorde mig riktigt godt att se, ty eljest vet man väl hur tjänstfolk är med husbond’s ägendom, och så hade han stora kokarder vid öronen, eller var det hästarna, som hade kokarderna? Ja, obegripligt fint var det i alla fall! Och promenaden se’n! Den var förtjusande att gunga fram bland trädens späda grönska och sjöns spegelblanka spegel; att se vägens krokar och – villornas rika bladvärk, ryttarna och med mera sådant. Om jag bara hade haft någon att tala med! Men herrarna hade blifvit så märkvärdigt tysta. Gustaf satt och sög på käppknappen hela tiden, och Villy nickade hit och dit, alldeles som om han varit sömnig. Men hur det var, så kvicknade han till som väl var, så han kunde visa mig både Bellmans hufvud och Rosendals slott, med urnan, där Hennes Majestät Drottningen brukar rida på åsna, när vädret är vackert, Uddmanns Villervalla och hvad de hette alla dessa för nätta byggnader. Vi åkte långt, långt, men jag skulle ha önskat, att vi åkt ut i oändligheten, så härligt var det. I en backe satt ett par och åt ur en korg. En middag så där i naturens sköte; och endast »han och hon». Finns väl något skönare! Slutligen stannade vagnen: vi var framme. Det var allt med högtidliga känslor jag skred uppför trappan, ska jag säga. Ännu var det inte mycket folk, fast det milda vädret gör, att här eljest brukar vara lika fullt som på sommaren, sa Villy. Vid borden stod herrar i eldröda mössor, som tog sig ut alldeles som flugsvampar bland det gröna. Det var kyparna! Eldröda mössor! Så Europejskt bara det! Hemma hade de blifvit satta i finkan som farliga för kreaturen. Villy valde ett bord på öfre verandan, och så skulle jag beställa middagen – allt hvad jag ville – medan herrarna gick och tog sig en snapps, hvilket här sker litet afsides, för att inbilla främlingarna, »att vi är en hyfsad natsjon med ofördärfvade vanor», som Villy uttryckte sig.
Då, såsom jag nyss nämnde, ett fiifall lill §:n endast skulle föranleda oreda i afseende på upbördens redovisande, får jag för min del på det högsta afstyrka antagandet af §:n samt anhålla att densamma måtte, såsom aldeles öfverflödig, ur författnm uteslutas, enär det förstås af sig sjelft, att de afgifter, som den beskattande myndigheten debiterar, alltid skola utgå på sätt som upbördsförfattningen stadgar. Frih. Raab, Adam Christian: Ehuru alla de skäl, som de föreg:de talarne anfört, hafva uti Utsk. utgjort föremål för begrundande, har dock ingen af dess ledamöter reserverat sig mot Utsk:s beslut. R. o. Ad. torde häraf finna, att den lämpligaste tiden är den, som Utsk. föreslagit. Hvad beträffar den af Hr Printzensköld senast omnämnda oreda och det trassel, som skulle upkomma, får jag fästa upmark - 94 Den 8 A ugu st i. samheten deruppå, att, då bränvinstillverkning-s-lagen tillåter att bränvinsbränning får ega rum från d. 15 Okt., måste upbörden, enär skatten skall erläggas i förskott, räknas från d. 1 Okt. i st. f. d. 1 Jan. Skulle trassel upkomma i afseende å försäljningslagen, skulle förhållandet blifva enahanda i afseende på tillverknings-lagen. Vidare ber jag Hrr:ne upmärksamma, att här icke är fråga om den hufvudsakliga upbörden, utan om upbörden af förskotts-afgifterne, hvilket gör att det blifver möjligt, att utsätta en annan tid, än den för allmänna upbörden bestämda. Delta i allmänhet i afseende på Utsk:s gjorda tillstyrkande af höstmånaderne, såsom den lämpligaste tidpunkten för beräknandet af upbörden. Beträffande den af Utsk. föreslagna tiden, nemi. d. 1 Okt. i stad och d. 1 Nov. på landet, anhåller jag att få med några ord derför redogöra. Det är kändt, att flyttningstiden i stad är bestämd till 1 Okt.
B:ko fl:dr 555,750: — Transport B:ko R:dr 555,750: — ') 25,000 » » » » » u Vapenrockar, å 9: 32., kosta Lägermössor, å 1: 6 , Tältduks-byxor, å 2: 42 Buldansd:o å 1: 20. ... Halsdukar å 20 sk Klädesbyxor å 5: 24. (arbetslönen k 52 sk. utesluten) Kongl. Maj:ls Nåd. Prog. om Statsverket 1855. 21 Transport B:ko R:dr 555,750: — Härtill komma felande remtygsoch utrednings-persedlar för 4,765 man å 15: 12 t 65,156: 12. äfvensom felande fältlags-tross för samma styrka ' 2,925: — för att bringa det förut befintliga antalet 20,255 till jemna 25,000. Under antagande att för närvarande finnas åtminstone 10,000 brukbara jackor och lägermössor, upptages ytterligare här anskaffning af 15,000 nya kolletter å 6: 52. med 100,000: — samt 15,000 lägermössor a 1: 6. med 16,875: — då hela uppsättnings-kostnaden för en gång hlifver B:kb B:dr 716,686: 12. Om denna summa, jemnad till 716,000 IUdr, fördelas på 5:rie år, så erfordras årligen R:dr B:ko 258,666: 52. För årliga underhållet af alla ifrågavarande bevärings-munderingar erfordras, enligt uppgjord beräkning, en summa af 84,000 R:dr B:ko.
Uti häruppå aflåtet svar den II April 1816, har MagazinsDirectionen meddelat, att i anseende till betydenheten af det torra Brödlager, som då fanns i Carlskrona, vore det högst nödvändigt, att alla Corpser och Stater samt Arbetsmanskap och andre, som till erhållande af Bröd voro berättigade , utan åtskillnad af årstid, i stället för mjukt, undfick torrt Bröd, intilldess hela dugliga Brödförrådet blef användt. Efter hvad sålunda var förordnadt, upplysa handlingarne, det Konungens General Adjutant för Flottorna, genom Skrifvelse den 12 Junii 1816, underrättat Allmänna MagazinsDirectionen , att Kongl. Majit i Nåder befallt, att proviantering med torrt Bröd skulle upphöra vid derpå följande Julii månads slut, och att utdelning af mjukt Bröd derefter borde vidtaga, uppå hvilken anmälan MagazinsDirection* n förklarat sig. innan. Kongl. Majlis Nådiga befallning i ämnet ankom-i me, icke kunna i någon förändrad åtgärd ingå, hvadan Kongl Majit geron» Nådigt Bref af den 23 Julii 1816, behagat i Nåder anbefalla Directionen att foga sådane anstalter, det den befallning Kongl. Majit, genom GeneralAdjutanten för Flottorna, meddelat Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, om mjuka Brödets utdelande till Garnizonen derstädes, måtte, uti hvad på Directionen kunde ankomma, blifva till verkställighet befordrad, och hvarvid för öfrigt Kongl. Majit täcktes förklara Dess Nådiga vilja vara, det Dixectionen borde med upplysning i underdånighet inkomma, enligt hvilken .Författning eller Föreskrift Directionen bifallit Befälhafvande Amirat 104 Riks. St. Revisorers Berättelser. lens hemställan om torrt Bröds utspisande til! ifrågavarande Garnizon.
Men man kunde, som sagdt är, icke ha dessa angenäma förströelser mer än två gånger om dagen; och exercisen, målskjutningen, ja till och med kyrkparaden om söndagen, allt blef enformigt i längden. När så den ena kommenderingen efter den andra gjort sig förtrolig icke allenast härmed, utan äfven med signalplåten, på hvilken man fick studera alla flaggors olika betydelse, tröttnade äfven den och önskade någon dissipation. Emellertid tycktes ingen annan vilja erbjuda sig än den, som turvis tillföll dem, hvilka blefvo beordrade att deltaga i en förpostkommendering, som hvar vecka afgick till det midt emot nordligare belägna lilla fiskläget Seläter, ett hem för goda lotsar och skickliga fiskare, men ej gifvande synnerlig förströelse, om icke genom att under patrulleringarne nattetid iakttaga hvad som tilldrog sig åt norska sidan, och från den tilldrog sig just ingenting annat än att svenskarne fingo höra de norska patrulleringsbåtarne från Hvalöarne (en mil från Seläter) och stundom se en parlamentärflagg, hvilken bådade att man hade litet att snacka om, men så litet att det snart blef lika enformigt som nyss. Dertill gick det vid denna tid en hungersnöd på litteratur genom land och strand, och då man icke hade annat att studera än reglementet och krigsartiklarne, gjorde det en verklig epok, när under denna sommar utkom en af de då så moderna röfvareromanerna, Mazzarino, Moraldino, Rinaldini ... någondera var det. Denna skatt helsades af de uttröttade officerarne som en välsignelse och tröst vid mången tråkig bivuak. Slutligen hittade eskaderns officerare, d. v. s. sjöofficerarne, hvilka icke hade det mycket roligare än infanterimilitären, på något, som gjorde en lysande diversion, och detta något härledde sig från den enda förströelse, som ännu icke blifvit omnämd, nemligen permissionerna och de derunder gjorda besöken i staden, der officerarne från båda eskaderna voro väl emottagna som trefliga gäster, särdeles hos damerna, om hvilkas ynnest de lyckligt täflade med landtarméns officerare.
Äfven bildningsanstalterna för de högre samhällsklasserna synas mig behäftade med svåra lyten. Man klagar, ' och väl ej utan skäl, öfver de nutida svenskarnes bristande företagsamhet i det praktiska lifvet, i affärer - och industriella företag, i jämförelse med utländingen. Men bära ej i hög grad härtill våra allmänna läroverk skulden? Den där erbjudna kostnadsfria undervisningen lockar äfven de obemedlade. Oclt har så ynglingen väl kommit in i elementarläroverket, så anses det vanligen såsom en hederssak att han, om möjligt, skall gå alla klasserna igenom och till sist förvärfva sig » mogenhetsbetyget ». Mogenhet till hvad? Man glömmer att studentexamens ursprungliga betydelse är att bana tillträde till universitetet, och att sålunda här ej är fråga om annat än mogenhet till akademiska studier. För det praktiska lifvet — dit dock flertalet af våra ny-blifna studenter nu för tiden söka sig — är sannerligen deras mogenhet ej stor. Flertalet af dem kan ej utan lexikon skrifva ett vanligt affärsbref på något af de utländska kulturspråk, som de dock i skolan studerat i åratal. Flertalet har ej de nödtorftigaste insikter i geografi, som fordras af en köpman. Och framför allt — de hafva, så att säga, vant sig att se med helt andra ögon, än de som behöfvas i det praktiska lifvet. En viss abstraktionsförmåga är visserligen uppöfvad hos dem, men i stället är den konkreta iakttagelsen af fakta lemnad i sin linda, för att icke säga förkväfd. De äro dresserade att inlära de största lexor, som innehålla resultatet af andras tankearbete, men flertalets förmåga af eget själfständigt tänkande är vanligen helt ringa, liksom ock deras tilltro till sin egen förmåga af initiativ. Det är mången, som vid universiteten fått göra den erfarenheten, att man behöfver åratal för att arbeta sig ifrån de i detta hänseende skadliga intellektuella följderna af skolstudierna. När det nu emellertid just är såsom förberedelser till de akademiska studierna som elementarläroverken närmast inrättats och de ofta därför så illa fylla sin plats, huru skola de då duga såsom härdar för allmän medborgerlig bildning? Ej heller den bildning, som våra universitet erbjuda, är, som den borde, egnad att framkalla det saknade ideala draget i vår nutida nationalkarakter.
Anklagelser inför s. k. hedersdomstolar skulle lätt kunna urarta till personliga förföljelser. Hvad åtminstone Preussen beträffar, från hvilket land man hemtat idéen och mönstret till dessa hedersdomstolar, så hafvande der ingalunda burit några goda frukter eller lemnat efterföljansvärda exempel. Den 26 November f. m. I Sverige hafva lyckligtvis våra fordna stranga konungar lyckats i det närmaste afskaffa dueller. I Tyskland deremot florera de ännu bland både militäre och civile. Man försöker nu äfven der att afskaffa dem, genom inrättande af hedersdomstolar, men har hittills ej lyckats. Till och med detta motiv för en dylik orimlig speciallag saknas emellertid här i landet helt och hållet. Hr Wästfelt, Nils: Jag får äran förena mig med den siste talaren. Om sådana hedersdomstolar skulle komma till stånd, blefve följden, att hvarje regementschef finge sig ålagdt att ingifva conduitelistor; och vi minnas, huru för flera år sedan befallningen om insändande af sådana väckte det största missnöje inom hela arméen. Jag är säker, att följden nu skulle blifva densamma, och får äfven på denna grund afstyrka motionen. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, remitterades motionen, tillika med yttranderne, till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. Föredrogs Gr. Björnstjernas, Carl Magnus, d. 23 dennes bordlagda motion, om tillägg af 2:ne mom. till 7 § liiddarh.O. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, anförde skriftligen: Lika med Gr. Björnstjerna nr jag icke blind för det felaktiga i E. o. Adis sätt att utöfva sin representationsrätt, egentligare för R. o. Ad. egande rättighet, att såsom sjelfskrifvet RiksStånd deltaga i national-representationen. R. o. Ad:s protokoller för de riksdagar, som egt rum under sednast förflutne 20 år, bära vittnesbörd om mina åsigter i förevarande ämne. De äro och komma alltid att förblifva desamma.
Han tyckte att allt hvad Marianne tog sig till var vackert. Och nu, då han såg henne så der på afstånd, nu stötte det honom mindre med hennes nakna axlar och att man såg ryggen långt ned i en snibb. Endast ibland kunde han haja till, när han såg en blick stryka öfver dessa mjuka axlar och armar; men det var icke svartsjuka, det var endast ett blixtsnabbt begär att kunna slå en kappa omkring henne, så att hon icke skulle vara så blottad. Och på samma gång rörde det sig någonting dunkelt inom honom, liksom en önskan att Marianne kunnat dela sig, så att det funnits en Marianne som han icke behöft känna sig skygg för, utan som kunnat sitta bredvid honom der bakom andra gardinen, och åt hvilken han kunnat förtro alla sina tankar, allt som han annars icke kunde finna ord för. När Marianne icke var hos honom kändes det alltid som om han hade så oändligt mycket att säga henne; men såg han henne så midt emot sig och kunde tala om allt hvad han ville, då dunstade det bort, och han pratade idel bagateller, som han alldeles icke brydde sig om. Marianne hade sett Börje och gifvit det tillkänna med en liten nick af hemligt förstånd. När dansen var slut, kom hon fram till honom och de gingo ut i växthuset, som låg i fonden af våningen. Luften var ljum derute, fuktig och liksom fyld af växternas andedrägt. Marianne hade hängt en svandunskantad balkappa öfver sina axlar. Det fans en liten soffa bakom ett pyramidformigt blomsterbord. Hon kastade sig ned i den, och Börje tog plats bredvid. »Du blef bestämdt ond på någonting i jåns», sade hon. Hennes ögon blefvo litet röda i kanterna, som om hon gråtit, och den nervösa munnen krökte sig af en klemig liten förebråelse. Hon satt och såg ned under det hon nöp i solfjäderns plymgarnityr. Der hade hon det igen, i sina rörelser, i hela sitt väsende; detta, som kunde förvrida hufvudet på honom. »Jag blef icke ond», sade han lågt. Det var som om hans blod runnit till hjertat med en enda stöt af rusig lycka. »Jo, erkänn!» Hon såg upp med en glimt af skälmen i ögat.
StatsUtsk. hade för öfrigt, om det också velat tillstyrka bifall, å den nåd. propos:n, åtminstone bordt dervid fästa det vilkor, alt anteckning i Jordeböckerne skulle ske om de vilkor, på grund hvaraf fisket blef med det eller det hemmanet införlifvadt. En sådan anteckning är, efter min tanka, af behofvet högt påkallad, och fastän 3:ne Stånd möjligen hafva bifallit betänk, anser jag den omständigheten icke hindra R. o. Ad. att icke så obetingadt afhända Staten sin egendom, som här blifvit föreslaget. Sedan härefter lindert. Ridd. Sekret, uppå förfrågan af Frih. Raab, tillkännagifvet att, enl. ankommet prot.-utdr., BorgareSt. bifallit StatsUtsk:s förevar, utlåt., men att Presteoch BondeStins beslut i delta ämne ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelade, yttrade. Frih. Raab: Ehuru icke officiel underrättelse (ill R. o. Ad. ingått om de öfrige resp. RiksSt:ns beslut öfver detta utlåt., tror jag mig dock med säkerhet veta, att detsamma blifvit hos samtlige bifallet, och skulle vid sådant förhållande tro att man ej med ordande borde förspilla en dyrbar tid. Hvad mig angår, vill jag endast med några ord genmäla föreg:de talare. De som yrkat återremiss, hafva derför lill skäl en begäran om ordentlig upgift på alla sådana lisken, som skulle utur Jordeböckerne afföras och hvaraf ensamt i Jemtland, enligt hvad vi nyss hörde cn talare upgifva, skola finnas flere hundrade. Jag föreställer mig, att man skulle få verkliga luntor att genomläsa, om, på sätt en annan talare yrkat, med upgiften pä alla dessa fisken serskild beskrifning på hvar och en af desamma skulle medfölja. Jag hemställer om R. St. skulle deraf hemta några verkliga uplysningar om förhållandet?
Proposition har Utskottet fått emottaga elt af Riksdagsfullmägtigen F. von Zweigbergk från Skaraborgs Län, med hvilken Johannes Andersson från Calmar Län och Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län sig förenat, vid ärendets förehafvande hos Ståndet afgifvet Memorial, deruti von Zweigbergk under förmälan, att de för den Kongl. Propositionen anförde motiv, att nemligen lefnadskostnaden sedan år 1812 betydligt förökats och att billigheten fordrade, det pastorerne erhölle åtminstone lika stora löneförmoner som Lcctorerne vid Rikets Gymnasier, för hvilka lönerne i medeltal bestämmas lill i5o tunnor årligen, icke synes tillfyllestgörande, enär lifsförnödenheterne nu voro i vida lägre pris än år 1812 och i betragtan le 12 Ståts-Utskottets Utlåtande, JY.-o 186. borde tagas, alt Lectorerne äro boende i stad och följaglligen deras lefnadskostnad måste öfverstiga kyrkoherdarnes å landet, yrkat afslag å den Kongl. Propositionen, helst genom bifall dertill minskning skulle uppkomma i de till undervisningsverket anslagne medel: i sammanhang hvarmed von Zweigbergk framställt det förslag, alt, af hvarje pastorat, hvars inkomster öfversliga värdet af 3oo tunnor kronotionde, öfverskotlet måLte ingå i en besparingscassa, som skulle användas till löneförbättringar åt pastorer och comministrar, hvilkas löneförmoner icke uppgå till de förutnämnda till 100 tunnor och för de senare till 5o tunnor kronotionde; äfvensom att det öfverskott, som efter en sålunda verkställd lönereglering kunde uppstå, borde till understöd åt folkskolorna användas. Utskottet har tagit detta ämne i behörigt öfvervägande, och ehuru, enligt en af Kongl. Kammar-Collegium upprättad, uti den, i Kongl.
Denna afdelning var så systeniatiskt ordnad, a t t den utgjorde en fullstäiidig a spetsar vor0 Iiistoria öfver spetstillverkningens utvecklingc - ~ l i slags här representerade, och alla tiders, från de Iialfinultnade resterna sedan 3,300 före Kristus, fiiliiia i etriiriska grafvar och i pålbyggnaderna i Scliweie, ända till de nioderna franska och venetianska spetsarna med sina härliga teckningar. Hiir fonnos ' knyppelpinnar ända från stenoch bronsåldern intill nuvarande tid. I ett särsltildt sk %p Iiangde italienska drottningens praktfulla spetsdräkter. Också Blonder och trådspetsar förekommo liar i rikt urval. Äfven Frankrike bjöd på en rikedoin af utomordentligt vackra spetsar. Främst miirktes liar en svart chnntilly-silkesspets, gjord ined 2,000 knyppelpinnar, ined ett underbart vackert mönster af blad och grenar; vidare fanns liar en näsduk af valencienne, den finaste knypplade trhdspets inan känner. Belgiens sp&amp;sutstiillning var icke s i stor soin Italiens eller L r Frankrikes, men afven den var synnerligen vacker. Alla de valkända belgiska sorterna funnos där i olika nyanser. England utställde mycket vackert i horistonspetsar, point d ' Angleterre och Iioriston-guipure. D e från Irland exponerade spetsarna roro af en iniirkrardig finhet och företedde utsökt vackra mönster. Ryssland bjöd på grofva bastanta knypplade trådspetsar, allt äkta nationelt, för det mesta utgånget f r i n en skola, hrars stiftarinna a r kejsarinnan själf. I fraga varande skolas andamkl ar att uppviicka nationel dekorativ handarbetskoiist. Här faiiiis vidare en egendomlig spets af get-uli med dimmiga mönster. Get-ullen spinnes först till en fin trHd p&amp; en kam, hvarefter den lindas omkring knyppelpirinen. $ ' W öfrigt representerades här &amp; £ren andra slags spetsar af kanda slag, men ej till betydenhet.
Ingen beundrade mera djupt, mera häftigt, andras storhet, eller sin. Jag var i rörelse, i eld, för det minsta af Sannt eller Skönt. Jag ärade lifligen mina Ovänners charmer. Jag upplyftade gerna sjelfva det Falska: att det ej måtte lida en mörkning; ej någon strimma af ljus och skönhet dö. Äfven det mest Falska, vanvettet af den galnaste Sekt, var jag i ett gladt och lifligt nit att uppdrifva till sin högsta glans: dels emedan det var dessa menniskors Gudomliga; dels för att kunna förstöra det med sanning och ära. – Tusende gånger tillbad jag min egen själs omätliga ömhet, kraft, ljus och storhet. Denna tillbedelse var det allrahelgaste af min lycksalighet. Men också trodde jag, att hvar dödelig var en Gud – i sin natur. Jag ville vara Allt, för att upplyfta Allt. Jag följde alla varelser med min själs ömhet, från glittrande gruset upp till solen, från färgdraget på en blomma in i Naturens djup af lif, från skuggan af mitt lilla träd ut till verldens omätlighet. Höghet och Pathos! det var mitt lif! Allt, allt angick och rörde mig: det lägsta handtverk, den minsta landtslöjd; för allt tog jag parti och eld; och suckade, att jag ej kunde vara allt, för att hjelpa allt. Den enda af mina känslor, som kunde gå till ursinnighet, var – känslan af någon oförrätt mot en Svagare; helst om denna oförrätt var en fri, onödig grymhet. Jag älskade, och i hela min själ följde: parcere subjectis et debellare superbos. Min häftighet mot andra bestod alltid i en liflig känsla af deras lömska, hårda eller lekande Orättfärdighet (oftast en orättfärdighet mot deras eget vett). Mig kunde man säga den yttersta försmädelse; var den upprigtig, så log jag blott: ty Redligheten gaf, för mig, åt allt värde. Höghet och Pathos! trodde jag tecknade på mina blad.
Ståndet antog inbjudningen att förena sig med Borgareoch Bonde-Stånden, i afseende å stadgandet om smides-frihe ens utstrnckn ng ; 3:o att den af Ståndet Bergslagen, utan undantag, medgifva snndesrättighet kommer att sakna påföljd, dervid lät Ståndet hero ; 4:o inbjudningen till Borgare-Ståndet påkallade ingen åtgärd; 5:o vid hvad Utskottet i början af pag. 4 yttrat, i fråga om snridesrätt för flere hyttor gemensamt, som tillsammans hafva en tackjernstillverkning af 3,000 Skeppund, hvarvid 2 Stånd stannat emot 2, lät Ståndet bero ; kommandes således att i denna del förblifva vid nu varande stadgande ; 6:0 det af Borgare-Ståndet beslutade tillägget i stadgandet om tiderne för öfvergången till den vidsträcktare smides-friheten, blef af Ståndet antaget; 7:0 afstod Ståndet från den beslutade uteslutningen af ordet: f vannämda 8:0 den af Utskottet slutligen gjorda sammairföringen af Riks - Pro tTJtdr den 12 Maj 1841* 435 Ståndens beslut i frågan om jerm-förädlingen, för att Kongl. Maj:t i underdånighet underställas, godkändes. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Banco-Utskottets den 10 dennes å Bordet lagde Memorial* N:o 1 y5, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 3 Art. r;sta Afdelningen uti Banco-Reglementet af den 26 Maj i835; N;o 176, med förslag lill reglementariska föreskrifter, motsvarande 3 Art. 2:dra Afdelningen i nu gällande Banco-Reglemenle; K;o 177, med förslag till ändring af åtskilliga uti 3 Art. 4ide Afdelningen af nu varande Banco-Reglemente; och N:o 178, med förslag lill ändring af åtskilliga reglementariska stadganden uti 8;de Art. af Banco-Reglementet under den 26