Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At Kronan mätte äga sadane lärer ej behöfwa bewisas, sä wida Riket eljest ej kunde äga bestånd: och dä Rikets beständ lärer nog hwila pä Länkens, til den olyckas afböjande, at ej allt mätte ramla öfwer ända; sä hemställes til Ridderskapets och Adelns mogna bepröfwande, huru angeläget och af hwilken yttersta wigt det mätte wara, at äfwen nu pantförffrifwes all den säkerhet af inkomsterne, som nägonsin ästadkommas kan, i likställigbet med hwad r äldre och sednare tider blifwit iakttagit. Härwid ropades af mänga JaMänga andra blandade yttranden hördes. Herr Laron och Landtmarffalken: Om jag fattat de stestes tanka rätt, är meningen den, at frägan remitteras tilbaka til Laneoiltffottet, blott för at inkomma med et mera bestämdt yttrande om möjligt b^potllek, men jag har ej funnit nägon anledning gifwen dertil, at Län - Den Z Junit. 46g z;anquen ffulle uphöra med utbetalning af de bewiljade försträckningarne. Ropades Ja. Herr von 8cbu1t2k>nbeim, OÄVlcl. Jag Lfwerensstämmer wistcrligen med de Herrar Ledamöters pästäenden, som yrka, at K-rngnen ef kan ingä i nägra försträckningar til Kronan, förutan ersättning af motswarande Ux?ock<.-<. Om nägot förhastande kunde tilwitas Lnc-oUtff^-ttets wärda Ledamöter, sä lärer det bestä deruti, at xrec-8 reguisition ffedt af nägon wist lönande underpant; men en sadan upgift bör snarare af Stats-Utffottet än af wälbemälte LanLoUt» ffott kunna förwäntas.
Sigt hvilka värdet af de från Finland årligen Jiitlörde vahror synes vida öfverstiga värdet af dem som härifrån ditföras, och man härefter Säran om en Handelsbalance, denna förvillande och i sitt yttersta resultat sig sjelf , förstörande lära ganska lätt och conseqvent deraf dragit den slutföljd, att Sverige förlorar på handeln med FinlandJ*g vill ej betrida tillförlitligheten af desse beräkningar, som åtminstone torde tåla någon afprutning. Jag vill ej heller, mot den nog allmänt rådande melingen om skadligheten af Finska handeln, göra den invändning, sorn äfven med antagande af theorien om handelsbalancen, kunde begagna*. ; att nemligen denna handel, ehuru directfe medförande förlust, likväl indirecte skulle kunna bidraga till en större vinst på Svenska handeln med andra länder. Det är på en annan och fastare grund jag stödjer mitt omdöme j detta ämne, och som jag anser Finska handeln förmånlig lika så väl för Sverige sorn för Finland: på den grund nemligen att ali handel Mationerne emellan är och måste Vara ömsesidigt förmånlig. Det är derigenom den uppkommit och fortgår oaktadt alla hinder och inskränkningar, som göra den m'ndre gagnelig än den eljest skulle vara, Handeln har åt sig sjelf lemnat intet annat ändamål än Utbyte af det ena landets produkter fmot det andras, eller, hvsd som är detsamma, emot det sorn dermed blifvit förvärfvadt: penningar. Peq ganna ömsesidiga viosten deraf består just Uti detta utbyte, som åt serskilda Länder förskaffar hvad. dc mera behöfva och mer åstua - 74 Den g September f, m. da i stället för det som de kunna umbära eller mindre värdera. Jag inser nogsamt att bär. vid än för det ena än för det andra landet och för enskilde handlande både kunna och måste tillfälligtvis uppkomma förluster; men sådana tillfälliga förluster bevisa ingalunda att sjelfva den fria handelsgemenskapen länderne emellan är skadlig.
Se Val. Nämdeman, val af, om förändring af siittet för. XI. B. 394. A. 399 Nämndemäns befrielse från utgörande af reserv-skjuts, angående. XI. B. 495, 789. A. 795. Nämndeoell Fjerdingsman, om förliöjdt traktamente åt dessa vid extra förrättningar. VIII. B. 483. IX. A. 27. — och Fjerdingsman, om förtydligande af Kongl. Kungörelsen den II Augusti 1854 i fråga em ersättning till dessa vid extra förrättningar. X. B. 294. A. 328. Näsby och Melby, kronolänsmans-boställen på Oland, angående dessas utbytande mot kronoskatte-hemmanet Bredinge. I. 71. K. 87. IB B. 744. HL A. 4 E. 39. Nöbbelöfs och Ottarps pastorater i Malmöhus län, angående förändradt sätt för utgörandet af kronotionde-anslagen till kyrkoherdarne uti. IX. B. 67. A. 99. E. 250 ©. Ockelbo allmänning, om afvittring af åtskilliga lägenheter å. III. Odlingslån åt enskilda personer, angående medels anvisande till. XI. B. 441. A. 443 — angående afskrifning af 3:ne från Banken utgifna. V. B. 176. A. 226 Oelreich, Sten Alarik von, yttranden: III. 563. Offer m. m. i kyrkorna, om upphörande af. lil. B. 109, 230, 238. A. 239. U. 505, 614- Officerare af Landt-Arméen, om anslag för beredande af tillfälle för dem att ingå i utländsk krigstjenst.
Den protestantiska vadden gbr sig ingen förestallning om en dylik offervillighet. Skada blott, att den SA ofta förfelar sitt syfte. Blott af orden S: t Vincent de Paul finnes i Frankrike ej farre an 20000 barmhertighetssystrar, de fleste af dem tillhörande Frankrikes framsta familjer och medförande betydliga hemgifter ht den förut rika stiftelsen. E n egendomlig barrnhertighetsstiftelse var en som bestod af eukor, som egnade sitt lif &amp; t vilrden af obotliga sjuka. Utrymmet förbjuder mig tyviirr att ingk i nAgra nsrmare enskildheter. Bland engelska företag m&amp; namnas föreningen för Londons drosk kuskar, för hvilken en liten M i g engelska, 3f: rs Psynes, redogjorde p&amp; .ett förtraffligt satt. Genom inrattande af varma klubblokaler i niisbeten af de stora droskstationerna, genom föredrrrg, traktater m. m. sökte föreningen att arbeta för hojande af denna klass ' sedliga st8ndpunkt. Likaledes finnas i bAde London och Paris föreningar för " les dames des magasinsn. Dessa föreningar, afvin de organiserade helt - och hhllet af kvinnor, söka lemna hjalp och stöd i sjukdom, samt bereda tillfalle till samsprak och adlare förströelser ihvarje söndag och Afven en g8ng under veckans lopp. De hafoa visat sig ej minst i Paris sardeles viilgörande och hafva, omfattats med mycket intresse, Kastar man en blick p&amp; alla dessa foretag, s&amp; framstsbr först det faktum, att denna offervillighet, denna u p p o f h g för den lidaude manslrligheten nastan uteslutande hviler p&amp; religiös grund, utg&amp;r fr %n en nitalskan om Guds rikes utbredande p i jorden. De företag, som Astadkommits endast af allman mlnniskokikrlek, vwo ett Ntd, je, man kan nästan saga ett försvinnande filtal. Flere företag, sarskildt i Frankrike, .hoilade likvisst p&amp; en mycket bred basis och uteslbt hrarje dogmatisk pragel.
Visserligen kan man af den omständigheten, att den privilegierade jorden tillhör icke ett utan alla Stånd, hoppas att aktningen för egande rätten i Sverige skall vara och förblifva starkare än inom andra länder; men vi må dock icke låta insöfva oss i säkerhet, alt, om sådana oroligheler Ben 4 Januari. 33 soia i Ungern förefallit skulle i vårt land inträffa, man icke skall taga för sig en del af hvad som tillhörer den privilegierade jordens egare. I Ungern gick det derhän, att, såvida tidningarnes upgifter äro sanna,den privilegierade jordens egare, ehuru de blott fingo ersättning för £ af sin förlust, dock hade för dessa anspråk på ränta af ett kapital stort 200,000,000 Österrikiska gyldén. Jag tror således att man bör göra afseende på Gr. Liljencrantz^ motion, och söka att af densamma kunna erhålla ett godt resultat. Mig synes likväl, som hade motionären upgjort sitt förslag mera inveckladt och svårt, än han bordt och kunnat. Gr:n har föreslagit, att man skulle till efterrättelse laga ett slags medelhemman, och alt alla de, hvilkas jord vore mindre skattlagd, skulle fä ersättning derföre, att hon nedsailes till medelegenskapen, hvaremot de, hvilkas jord genom en sådan åtgärd friköptes från sin förra högre beskattning, skulle derföre betala ett motsvarande belopp. Frih. Raab har nyss omförmält det allmänna frälset såsom grund för en sådan medelegenskap. Må det icke förtyckas mig, att jag härvid begagnar en liknelse, den der ligger oss närmast. Man kunde ju säga: att alla Grefvar skulle nedsättas till Baroner och alla Adelsmän uphöjas till Friherrar. Då skulle Grefvarne erhålla godlgörelse för sin nedsättning och de simpla Adelsmännen betala för sin uphöjelse. Som de sednare äro flere än de förstnämnde, så skulle deras betalning räcka lill, och lemna öfverskott på godtgörelsen åt Grefvarne. Vore det icke mycket enklare att säga, det alla Grefvar och Friherrar skola nedsättas till simpla Adelsmän och få godtgörelse derför.
Frestelsen att på en gång åtkomma betydliga penningesummor är så stor, att den icke kan motstås af allmogen, ehuru denna förutser den olyckliga belägenhet, hvari landet genom skogarnes uthuggning ofelbart kommer att försättas, och att faran förutses kan bedömas deraf, att en socken, hvars hemmansägare, med få undantag, försålt sina skogar på femtio års afverkning, uti en 32 underdånig ansökan sjelfve yttrat, att »när skogen blifvit uthuggen, är socknen obeboelig. » Hvad som i lika, om ej högre, grad än skogsköpen befordrar skogsfÖrÖdelsen, är rättigheten att anlägga salusågar inom fjelltrakterne, hvilken rättighet äfven å de flesta ställen, der belägenheten sådant medgifver, begagnas, ty vid dessa sågar afverkas vanligen sådana trän, som icke med fördel kunna afsättas till de större sågverken, ja ofta så omogna trän, att icke en gång ett enda dugligt till utskeppning tjenligt bräde af stocken erhålles. När man i öfvervägande tager alla nu nämnde omständigheter, när man vidare besinnar hvilken massa af ved och kol som årligen fordras för jernbrukens, glasbrukens, tegelslageriernas, ångqvarnarnes och de årligen sig förökande ångfartygens, äfvensom en del andra inrättningars behof, hvilka qvantiteter af brännved, som dels förbrukas i landet, dels afföres till Stockholm, är det sannerligen icke utan skäl, som skogsbrist befaras. Från Länet har äfven under sista qvinqvennium alförts brännved, för hvilken, till erhållande af premier, enligt Kongl, brefven den 31 Januari 1822 och den 24 Mars 1824, pass utfärdats, men denna industri har, såsom mindre lönande än bjelkhuggningen, mer och mer minskats, samt slutligen alldeles afstannat, sedan premierna enligt Kongl, brefvet den 4 Maj 1832 för åren 1833 och 1834 förminskats till hälften och med sistnämnde år upphört.
Intyg härom skall, för att vara gällande, vara utfärdadt, antingen af den auktoritet, hos hvilken anmälan om yrkets idkande skett, oller af styrelse inom den kommun, inom hvilken det bedrifves;“ samt Herr Wistrand att, i stället för § 27 i nu gällande förordning måtte införas ett stadgande att “på apothek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas, utskänkas eller utdelas annat än till begagnande för medicinskt behof, hvilket alltid bör bestyrkas medelst läkares recept, utom då fråga är om de spirituösa läkemedel, hvilka tilläfventyrs blifva uppräknade uti tillägget till den årligen utkommande medicinaltaxan, såsom tillåtna att försäljas i så kallade handköp; i sammanhang hvarmed Herr Wistrand, beträffande sistomförmälda läkemedel, hemställt, att Kongl. Maj:t skulle anbefalla Sundhets-kollegium att desamma till Kongl. Maj:ts fastställande föreslå, hvarefter de skulle i tillägget till medicinaltaxan uttryckligen införas. Då från flera håll försports klagomål öfver den betydliga bränvinsförsäljning, som med stöd af medicinalförfattningarne å somliga apothek utöfvas, och derigenom å vissa orter den inskränkning i bränvinskonsumtionen, som genom utskänknings-ställens indragning åsyftats, lärer blifvit väsendtligen motverkad, torde icke någon tvekan kunna uppstå derom, att en förändring i gällande föreskrifter är af behofvet påkallad; men deremot möta så mycket större svårigheter vid bestämmandet af den åtgärd, som bör i detta hänseende vidtagas. Att, på sätt föreslaget blifvit, förbjuda allt utlemnande från apothek af bränvin, sprit och sprithaltiga drycker, med eller utan tillsatser, utan läkares recept, skulle, vid det förhållande att sprit ingår i en mängd af de allmännast förekommande läkemedel och just sådana, som vanligen utan recept afhemtas, medföra för allmänheten de största olägenheter och högst betydliga kostnader.
Men då i den K. proposru Tallmedlen blifvit beräknade till endast omkring 600,000 r:dr mindre än livad de afkaslat 1849, ett ingalunda för handel och rörelse gynnande år, och tullinkomslerne böra stiga, i den mån handelsfriheten utvidgas, hvilket nu icke bör möta några betänkligheter, sä tror jag att man utan fara för att räkna för högt, kan så mycket förhöja beräkningen af tullmedlen, som motsvarar tillökningen i ordinarie Riks-Slaten enl. mina förslag, hvarigenom en tillgång i de för de e. o. utgifterne afsedda tillgångar upkommer, som pä annat nyttigt sätt kan användas. Begärdes på bordet. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, framställde följande motion: Jag går alt åter förnya en motion, väckt oell afslagen vid 2:e föreg:de riksdagar; ang:de beskattningen af löner och pensioner. Denna beskattning hvilar på ingen rättvis grund, då löner bestämdt äro en art af kontrakt emellan Staten och tjenstemannen, eli kontrakt som det icke kan bero på den ene eller andra parten att godtyckligt bryta. Pensionerna äro äter den slutliga belöningen gifven ät mångårig tjenst och lill större delen resultatet af de insättningar och afdrag tjenstemannen mäst beqväma sig till under tjenstetiden. Låtom oss nu tillse om någon skymt af rättsgrund finnes till denna beskattning. Jag känner icke flere källor hvaraf skatt kan tagas än egendom, eller industri, eller s. k. rörelse. Aro tjensterne egendom? nej ■— äro de industrie och rörelse? bevare oss Gud att det så skulle anses af tjenstemannen. Hvar finnes dä principen för denna beskattning annan än godtyckets och maklutöfningens — och samma makt sorn nu pålägger 3 proc. kan i en framtid på lika lös grund pålägga 30 å 50 proe. ja hvarför icke? I Statistisk synpunkt är det äfven löjligt att se tjenstemän skatta nära lika summa som hela rikets industrie, sådant det af borgerskapet upgifves.
„ Adjunkten vid Wexiö cicmentar-lärovcrk Sven Sandberg, från och med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller afsked, en årlig pension af „ Adjunkten och Gymnastiklärarcn vid Jönköpings elementarläroverk Johan Magnus Rosengren, likaledes från afskedsta gandet, en årlig pension af „ Provincialläkaren i Herjeådalens distrikt Johan Ellmin, från och med månaden näst efter den, då afsked honom beviljas, en årlig pension af „ extra Provincial-läkaren i Ulricehamns distrikt Wilhelm Mauritz Heinrici, då han erhåller afsked från nämnda befattning, en årlig pension af „ Expeditions-sekretcrareu <8. E. Hallencreutz, understöd. „ Sekreteraren m. m. Magister Anders Strinnholms enka, Anna Sofia Strinnholm, född Zimmerman, en årlig pension, att utgå och beräknas från och med Februari månad år 1862 r Bergmästaren F. A. von Schéeles onka, Maria von Schéele, född Lundqvist, årlig pension , f. d. Löjtnanten vid Helsinge regemente Pehr Palmgren, en årlig pension af „ Majoren i arméen August Hahr, en årlig pension af . „ Kapitenen, Friherre Eugéne von Vegesach, årlig pension af. „ f. d. Regcments-läkaren, Doktor O. A. Opphoff, pensions-för höjning årligen „ f. d. Länsnotarien Olof Henrik Förberg, förhöjning i pensionen med „ f. d. Kainereraren Johan August Furstenhoff, en årlig pension af ,. Artisten, Kammarjunkaren Wilhelm von Wright, årlig pension „ Justitie-ombudsmannen, Kammarrådet S. L. Theorells onka, Sofa Wilhelmina Theorell, född von Schwerin, en årlig pension af „ Biskopen C. Skrifvelse, N:0 1S6. 11 Transport Till Expcditions-sckrctcrarcn I). Hadorphs enka, Lovisa Carolina Fredrika Hadorph, född Svedberg, en årlig pension af Landskameroraren L. J. Gardelia enka, Anna Gardell, årlig pension Professoren vid Kongl. Krigs-akademien å Carlberg L.
Och ehuru Utskottet anser de Officerare och Under - Officerare, hwilkas halfwa Löner salunda blifmit innehällne under tider, dä Statswerkets mänga utgifter fordrat desse besparingar, kunna aga rätt till ersättning, fastän de under Fängenssapen äknjutit tractamente der de hällitS fängne; Llkmäl och i anseende till de stora och angelägna behof, hwilka nu af Riksens Ständer genom nya sammanskott mäste fyllaS, kan Utskottet icke tillstyrka nägot särskildt anslag till i fräga warande ersättning, utan hemställer wördsammeligen, om icke de uti sista kriget fängne Officerare och Under-Officerare, lika som de, hwilka under förra Fälttag räkat i sädan belägenhet, mage afbida den tid, dä Statswerkets 646 Den rz Junir tillgångar medgifwa utbetalning deraf, wrebro den Junii i8>2. Pa Hoal. Ridd. och Pa Högw. Pi-est-SkanAdclnö Ledan, wagn., dets Ledam magnar. Larl d-luruer. (rustak Uurra^. Pa Wäl-Borgare-Stan^ Pa Hederw. Bondedets Ledam. magnar, Ståndets Ledam. magnar» öVeZelin. ^nöersson. 0. tunelius. Uppläst hos Ridd. och Adeln den i; Junit r Prest-Ständer den iZ Borgare-Ständer d. «Z Bonde-Ständer den i; Riksens Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Amiralen Friherre Rudolf Lederströms förslag om rättighet för Rongt. Ma tt, att i händelse Lanheto fwlfstäirdighet skulle hotas af främmande Magt, öppna Inrikes 2,än mot Stats-Obligationer med ränta eller annuitettr, til! belopp af 4 a ^ millioner R:dr; eller om denne f,imma icke skulle kunna till fullo crhallasupptaga resten såsom Lngsgärd, hmit - Den r,z Junit. 647 ken äfwen ksmme att med Stats-Gbli, gationer liqwideras.
Detta mitt Dictamen till prorocvllet anhäller jag son fonffzon s:ä-i Bl kitt ge förenade sist med Herr c?- i-uc-o Pmron korkot m.cd' H-.:r Pislopp-!, Hseldk Hg 8rzc!ivi, Herr Baron tzch Ordföranden yttrade: akt ka frami wsrc om ari -handla rärlw-st och villigt enick sine m-cdii«ermistor, q-äfw>S för en sadan he>ndi-.:>q i»,.- nen säkrare nisiksftbck, ä:: ren att för ätta sig sjelf i deras deläg.nhct, wi? 'illävpuingcn h-ras t>il r-cr.w ira», »e ämne. ku ure Herr B'.ro»-och Ordsöxandfi, icke undgå ali yttra Pen raula alside hwilka af en Korning a,.tingen genom arrend? oller kädebervisnjng kill »viljande ewonagit Kungsgärdar, äfwen som de, hwilka sederm-cra ur andra eller tredje hand köpt cksikuuu usrätkcii lili dksie kä nu-.hel r, twiswclsntn, trott te.t Kougnvi-n ägt rätt tils veras ös' wcrtarayce. Nli en sä-aji öfwcrlyqelse reede si re af dche personer hasw.i upsa !e uhällandet w-dr till dem uslärne ege , do;» ar l p.iqk crr>Z och deras h la framrida ipäisärd, som n.. d verns s,-lsiaqna b erst skalle gä förlorad. H.rr Baron för-ställde tsiiik.-, crr innan man fordr r ef enskilda personer en offer o» denna de» tydlighet dvrde Nian ha iwa err . stort 7vä! an winna.
Herr 'Adlerbeth, Jacob, sorn nu kommit tillstädes, uppropades, och yttrade skriftligen följande: I Ridderskapets och Adelns Plenum, den 24 April, har Herr Brukspatron Spaldencreutz rättvist anmärkt, att urgammal aktning för kunskaper och sann medborgerlig kraft börjat saknas i Manhem. Jag skall aldrig misskänna hans redliga uppsåt, om jag äfven medgåfve, att han sjelf blifvit vilseförd af någon kunskapsbrist, då han, vid en fortsatt betraktelse af sitt ämne, yttrat: att ganska litet lärer vara vidgjordt i afseende på den förbättring af Allmänna Upp - Tim ii Maj. fostrings. och undervisnings - Verken , ort) hvilken Riksens Ständer, genom Skrifvelse af den 3:dje April j8lQ, hos Kongl. Maj:t i underdånighet aphölio. Öfver uteblifVea verkställighet af denna Riksens Ständers önskan hafva Prosten Herr Grefve Schwerin och Herr Brukspatron Spaldencreutz i Ridderskapets och Adelns Plenum den p,:de Maj eftertryckligen anfört en förnyad klagan. Frågan, huruvida den Comité, som Kongl. Majrt, enligt Riksens Ständers ofvannämnda anhållan, förordnat till allmänna uppfostringens och undervisningens förbättrande, hittills vidgjort ganska litet, j förhållande till hvad den bort uträtta, kan för Ridderskapet Och Adeln ej vara likgiltig. Pligt och böjelse hafva ålagt mig att om denna Comité? åtgärder taga en noggrann kännedom. Jag ser mig derigenom ' tillstånd att besvara de mot dessa åtgärders kraftlöshet rigtadg anmärkningar, Det synes, som nyssnämnde bägge författare intill närvarande stund saknat tilifäl. le att genomläsa Kongl.
Jag hemställer derföre flu» teligen om Nidderskaptt och Adeln, som i synnerhet äga med Soldaten den äran att wara Rikets försmå» rare och med den delat mänga faror och lidelser, samt sale» IZA8 Den 2l December. således bäst kan bedöma, hwad en rcdlig och dygs dig Soldat, as Samhället kan rvänta, och lätts mäkigt bör fordra, ej wilie bäve cm det ena och andra jag nu haft äran anföra hos Kon. l. M-chl göra rmdrrdäniga sörcställningar, ja akt hwarken en reducerad eller afskedad och aldraminst en ofärdig ester fjuk Soldat, mätte sättas i sörlägeichek om si l uttomst, ost) twingas till tiggacst-siwn!, eller ock att son, i of silika sin, fast i cik lägre fränd, dock ärorika lefnad; öswensom ock, att om näemi annan försättning bärm> innan tages, de revan pensionerade Svldorer mätte fä komma i lika ätniutande af N rionens dliiig'racksanimas omwardnad: ty ehnru ondk Skatta har om andra och besia bchoss bestridande, tyckes ttderneö dyrhet göra dct ouildgängeligt. Herr Grcfwen och L-ndt-Marskalken erinrsde all Herr d^oräen>>i> chcs nu gjorde anmärks ning icke symes höra tili förewaranoe amne, Utan proponerade derföre, bifall ä OccoavnnL - lirffotkets betänkande, samt okt Herr övoräenslc Ipes anförande mätte såsom en särskild motion sa Ull OcconouuL Uks sikottet remitteras, Bifölls. Företogs Allmänna Bcswärs och OeconomiseUtskotters den I December esk. uudd. pä bordet lag» Le Betänkande, angående en yrkad fri och oinffränkt TackjernShandel inom Riket, hwilket betänkande uppå gjord proposition. Bi - Den 2l December. BisöllS.
O vänner, nog sörjde kavaljererna denna vän, som drog bort för att dö, denna vissnande lilja, denna dödsskjutne sångarsvan; dock lättades deras hjärtas beklämning, då de sågo honom draga bort, ridande på den stora oxens rygg, medan hans tjocka kropp skakades af snyftningar, hans armar, utbredda till en sista omfamning, sjönko ned i förtviflan, och hans ögon sökte rättvisa hos en oblid himmel. Därute på landsvägen började töcknen skingras för patron Julius, och han märkte, att han satt på ett djurs gungande rygg. Och då säger man, att han började grubbla öfver allt det, som kan ske under sjutton långa år. Den gamla Kajsa var synbart förändrad. Hade hafremålen och klöfvervallarna på Ekeby kunnat vålla slikt? Och han ropade – jag vet ej, om stenarna vid landsvägen eller fåglarna i snåren hörde det – men sannt är det, att han ropade: »Djäfvulen martere mig, tror jag inte du har fått horn, Kajsa!» Efter ännu en stunds grubbel lät han sig sakta glida ned från oxens rygg, steg upp i skrindan, satte sig på matsäcksskrinet och for i tunga tankar vidare. Om en stund, då han kom fram mot Broby, får han höra taktfast sång: »Ett och tu, Sex och sju Värmlands jägare komma nu.» Så klingade det honom till mötes, men några jägare var det ej, utan de glada fröknarna från Berga och några af lagmannens i Munkerud vackra döttrar var det, som kommo vandrande längs vägen. De hade satt sina små matsäcksknyten på långa stänger, hvilka hvilade på deras axlar som gevär, och de tågade modigt fram i sommarhettan, sjungande i god takt: »Ett och tu, sex och sju » »Hvarthän, patron Julius?» ropade de, då de mötte honom, utan att akta på de moln af sorg, som betäckte hans panna. »Jag drager bort från syndens och fåfänglighetens hem,» svarade patron Julius. »Jag vill ej längre dväljas bland lättingar och ogärningsmän. Jag far hem till min mor.»