Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befrielse enligt 7, 8, 9 och 10 punkterne gäller, inom de olika klass-åldrarne, endast såvida personerne i de upgifne befattningarne fortfara; ll:o De, som hafva antagit tjenst å koopvaerdi-fartyg, äro, under den lid verklig sjötjenst eger rum, befriade från beväringspligtens fullgörande, men tillhöra, då delta ej är fallet, flottans beväringsmanskap. För bevärings-pligtens fullgörande gälla följande föreskrifter: l:o I April månad verkställes ärligen, på redan anbefaldt sätt, inskrifningsoch approbalions-mönstringar med alla de ynglingar, som äro pligtige, att under året ingå uti krigs-reserven. 2:o Vid dessa mönstringar, som verkställas af Landshut i länet eller dess ombud, biträdd af provincial-läkaren, äro närvande chefen eller cheferne för den eller de brigader, hvilka manskapet, i händelse af upbåd, skola tillhöra, samt Bligad-adj il - ai De för Krigs-reservens sammansättning här nedan intagne stadganden äro gällande för så väl landtsom sjöbeväringen. Den 7 December. 77 tanterne och befålhafvarne för de inora distriktet förlagde kompanier ; 3:o Af de vid mönstringen approberade ynglingar uttagas, i dé distrikter, inom hvilka Liniekavalleri är förlagdt, först sä.stort antal, som utgör nämnde vapens andel, och hvarvid synnerligt afseende hör fästas vid dem, som redan kunna rida och äro bekante med hästens skötsel. Aro Linieinfanteri och Ingeniörtrupper inom samma distrikt förlagde, så förhålles först för Artilleriet och derefter för Ingeniörtrupperne på enahanda sätt. Sedan förenämnde Irenne vapen fått sitt behof upfyldl, eller ock genast, i ett sådant distrikt, inom hvilket endast infanteri är förlagdt, uttages nämnde vapens andel, hvarefter alla öfriga komma att tillhöra Krigs-reservens disponibla del. 4:o
Jag anhåller om respeclive Med-Ståndens behjertande af hvad jag bär sökt framställa, ty jag är öfvertygad, att mina åsigter i förevarande ämne enhälligt delas af Bonde-Ståndet, som, derest Med-Stånden skulle vidhålla Utskottets beslut, lärer se sig nödsakadt, att bos Hans Mai;t Konungen i underdånighet anhålla derom, att, vid Bränvins-Föi fattningens utfärdande, de mindre hemmansegarne äfven tillerkännas bränvinsbjännings-rättighst på sätt jag här ofvan framställt.” Häruti instämde Lars Larsson från Skaraborgs Län, Carl Gabrielsson från Östergöthlands Län, Göran Jonasson från Kronobergs Län, Gustaf Larsson och Erik Ersson från Stoekliolms Län, Olof Olofsson och Erik Olofsson ifrån Örebro Län, Anders Olofsson och Erik Ersson ifrån Stora Kopparbergs Län samt Anders Mårtensson från Jemtlands Län. Enligt Stats-Contorets räkenskaper för år i832, hafva de då begagnade bran vinspannor af olika dimensioner utgjort det antal, som nedanstående Tabell utvisar. Antager man, att ett lika antal pannor med samma dimensioner fortfarande komma alt begagnas, skulle pannerymds-afgiften, efter den föreslagna beskattningen, för 3 månader, uppgå till en summa af 808,344 R;dr. Men då icke allenast brån vinspannornas antal under de senare åreii uti icke ringa rnon minskats, utan ock den föreslagna ökade skatten tilläfventyrs skall föranleda, att många flera jordegare upphöra med bi än vinsbränningen, torde en betydlig nedsättning i den beräknade inkomsten böra göras. Vid calculen får i öfrigt anmärkas, alt då Stats-Conlorets räkenskaper ieke utmärka till hvilka pan - 3o Sevillu.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o 5. nor konstapparater varit begagnade, har beräkningen blifvit uppgjord endast efter afgiften för enkla pannor; dock torde afgiten för sex månader komma att uppgå minst till det i calculen upptagna belopp af 808,344 Riksdaler. Pannornas storlek. Pannornas antal.
Jag gick också in till mig och satt ensam vaken, skrifvande bref eller tänkande på de möjligheter, hvilka ännu stodo mig öppna, och under sådana aftnar kunde det hända mig, att jag stannade inne hos mig, ända till dess att den svaga strimman genom sängkammardörren, som stod på glänt, slocknade. Då visste jag, att Olga släckt ljuset, och fylld af onda tankar, kunde jag gå till sängs, utan att behöfva öfvervinna mig själf till att säga henne godnatt. Så hände det en dag, att jag kom hem en timme tidigare än vanligt till middagen. Jag hörde röster i salongen, och jag förstod, att min hustru hade besök. Jag var trött af mitt arbete och skulle helst hafva velat sitta ensam. Men af ren obeslutsamhet kom jag mig ej för att stänga min dörr, utan visade mig på tröskeln. Jag kunde då ej längre vända tillbaka, och som om någon skjutit på och tvingat mig, gick jag ut i salongen, där jag fann min hustru i lifligt samtal med en bekant fru. Jag hade ofta sett henne förr, och vi hade känt henne en tid, utan att det dock någonsin blifvit något umgänge oss emellan. Hon bodde på Djurgården, i en villa, som hennes man, hvilken var konstnär, hyrt för flere år, och jag kände mycket väl fru Dagmar till utseendet. Men när jag nu kom in, fick jag det besynnerliga intrycket, att jag aldrig sett henne förr eller åtminstone icke lagt tillbörligt märke till henne. Hon kom emot mig som personifikationen af det lif, hvilket jag åter börjat att tillhöra, och när jag nu såg henne sitta i mitt hem, sög jag in hela hennes gestalt som i en enda blick. Klädd i en kort lätt kappa af mörkt tyg, med en stor extravagant hatt, hvars flor var uppfäst på hufvudet, satt hon på en puff midt på golfvet, samtalande med min hustru, hvilken såg upplifvad ut och tycktes intresserad, för hvad den lifliga frun hade att berätta. De tystnade båda, när jag trädde in, jag hörde ett litet obscurt skratt, hvilket liksom slocknade i luften, och jag kände, att jag ej alldeles kunde hälsa på min hustru, så som jag bort i en främmandes närvaro.
Tjufnadsbrotten hafva icke tilltagit, fastän spöstraffet afskaffades, affallen från statskyrkans bekännelse hafva till och med förminskats, sedan påföljden af landsförvisning upphäfdes, och sockenbandets lösning har icke medfört den allmänna villervalla, som förespeglades. Skulle dessa erfarenheters vittnesbörd icke kunna tjena till något i fråga om dödsstraffets värnande gagn för samhällets säkerhet? Jag tror att de kunna det, emedan jag enkelt och enfaldigt tror att våra skräckfulla straffarter väl kunna hos en gapande folkhop framkalla några ögonblicks fruktan och rysning, men aldrig föda af sig en kristligt-sedlig folkanda, något som jag endast kan tillerkänna Guds ords kraft. Men då en annans nej kan vara så godt som mitt ja, så är tydligen med dessa antaganden ännu ingenting bevisadt af hvad som skulle bevisas. Frågan är dock efter min uppfattning af den omätliga vigt för kristendomens och civilisatio - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 149 nena seger på jorden, att intet medel för dess genomdrifvande här lemnäs oförsökt. Faller hon i en form, så bör hon upptagas i en annan, tills segren är vunnen. Hvad oss göres behof för vinnande af en sådan seger är ett ojäfaktigt vittnesbörd af erfarenheter, och det är ett sådant jag med detta förslag ville framkalla. Af tillförlitliga uppgifter har jag mig bekant, att i vårt grannrike Finland dödsstraffet alltsedan år 1826, således under snart 40 år, varit alldeles suspenderadt, utan att någon tillökning af brottsligheten deraf försports. Skulle det icke gå an att äfven i Sverige anställa ett sådant försök? Att genom öfverenskommelse mellan statsmagterna suspendera den dock i lagen qvarstående straffarten dödsstraff för 20, 15 eller åtminstone 10 år? När det vore kändt att något sådant straff icke på denna tid komme att ådömas, så skulle ju ovedersägligen deraf framkallas ett erfarenhetsbevis, huruvida denna straffarts vidare bibehållande vore nödvändig eller icke.
Med ani. af Hr Dal mans framställning, ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att i förmiddagens plenum bordlädes dels ett Utlåt, från StatsUtsk:t, som rörer Statsverkets inkomster och utgifter, samt dels ett från Bevillu.Utsk:t, anglde bevillningen, hvilka båda Betänk:n jag anser vara af den vigt, att något annat icke lämpligen torde böra sättas framför dem, hvarföre jag i detta fall får afstyrka bifall till Hr Dalmans förslag. Hr Dalman: Jag vill gifva vika för Frih. Åkerhjelms åsigt i denna fråga, men anhåller dock, att det af mig omnämnda målet måtte j>å föredragningslistan upföras näst efter de Betänkm, sorn Frih. Åkerhjelm angifvit. II. Exc. Hr Gr. o. Landtm, erinrade derom, att främst å målslistan torde böra sättss Exped.Utsk:ts skrifvelseförslag N:o 186, ang:de koramunalstyrelser. Gr. af Ugglas: Efter den uplysning, som H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, afgifvit, får jag till de Hrr, som yrkat förändring i föredragningslistan, hemställa, huruvida ej Exped.Utsk:ts skrifvelseförslag bör först afgöras. Uppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtmms härefter framstälda propos. , beslöt B. o. Ad., att främst å föredragningslistan för nästa plenum skulle upföras Exped.Utsk:ts skrifvelseförslag N:o 186, samt att närmast i ordningen efter detsamma skulle uptagas nedannämnde Mern. ecb Betänkm, nemi.: StatsUtskits Mern. N:o 219, BevilIn.Utsk:ts Betänkm N:ris 48 och 49, samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Mern. Anmäldes och begärdes på bordet Riddarh.Utsk:ts Utlåt.
Den ägde år i83t Gapital-fond, Donationer och Cassör till en summa af 35,783 R:dr 3a sk. 5 rst., och i inkomster 21,809 R:dr 14 sk. 10 rst.; hvaremot underhåll, Pensioner och understöd voro 1.7,972 R:dr 5 sk., och Inrättningens öfrige utgifter 24 R:dr 33 sk., eller tillsammans 17,996 R:dr 38 sk. Hvad Stockholm serskildt angår, voro de Pensionstagande derstädes nämnde år 2i5, och deras pensionsbelopp 7,137 R:dr 20 sk. 7:0 Banco-Stalens Enkeoch Pupill-Cassa. År 1837 uppgick Capitalet till 205,647 R:dr 87 sk. 1 rst.; inkomsterne voro: understöd af Rikets Ständers Bank, intressemedel och Banco-Statens tillskott, tillsammans 25, 4.9^ R:dr 48 sk. 7 rst.; ulgifterne åter: Antalet af pensionstagande Sterbhus, bestående af Enkor och minderåriga Barn, var nämnde år 79; och dessutom voro 19 öfver 5o år gamla Döttrar af Bankens Tjenstemän i åtnjutande af pensioner från denna Gassa. 8:0 Enkeoch Pupill-Cassan vid Rikets Ständers Riksgälds-Contor. År 1837 utgjorde Capital-fonden 24,207 R:dr 27 sk. 3 rst., inkomsterne 2,269 R:dr 37 sk. 5 rst., utgiflerne 2,210 R:dr 22 sk., och pensionstagarnes antal 26. 9:0 F. d. General-Assistance-Contoi-ets Enkeoch Pupill-Cassa.
Det vore detsamma som att först smickra Folket med falska förhoppningar; peli sedan beröfva det deras fullbordan. Sådant anser jag förhållandet blifva, om man efter realisationens beslutande ville utgifva BancoObligalioner, löpande med 3 procents ränta, och inlösbara vid upp vi - Den 2 December f. m. sandet. Man har deremot åberopat skillnaden emellan sedlar, som löpa utan ränta och derföre snart återvända lill Banken, samt Obligationer, som bära ränta, och derföre af innehafvaren i det längsta bibehållas; man har med exempel från Småland bestyrkt den nytta, som enskildtas assignering på Banken medförer &c. Men då räntebärande Obligationer äro för innehafvaren mera, och för Banken mindre, förmonliga, än sedlar utan ränta, men derföre icke mindre afsättliga än sedlarne; så skulle Obligationerna, i förening med enskildtas ständigt tilltagande Assignationer, antingen göra Bankens sedlar, hvilka ensamt böra gälla för mynt i Riket, umbärliga, så att mera silfver än Rikets Ständer påräknat, skulle kunna för dem ur Banken uttagas, i händelse realisationen redan ägt rum, eller i annat fall öka sedelstocken så betydligt, att sedelmyntets fallande i värde deraf skulle förvållas. Jag tillstyrker således bifall å Utskottets förslag och afslag å alla nya projecter, som kunna rubba den åsyftade ordningen i myntväsendet. Herr Munck af Rosenschöld^ Eberhard: Jag skulle icke ytterligare begärt ordet i denna fråga, om jag ej dertill blifvit föranledd af Herr Hegardts senaste yttrande. Då han, fastän fordom upphöjd lill tjenstförrättande SlatsSecreterare för Financerne, dock icke är upphöjd öfver skyldigheten, Den 2 December f. m. 27 att bevisa sina saltser, torde han böra ådagalägga, huru, genom det af honom förkastade upplånings-systemet, Bankens sedelstock, såsom han påstår, ökas, och dess förmåga, att invexla sina redan utelöpande sedlar, minskas. Om detta Herr Hegardts påstående vore rigtigt och grundadt på verkliga förhållandet, skulle äfven jag motsätta mig ifrågavarande Obligations-systern.
Då detta var öfverståndet, öfverfölls jag af alla kamraterna, tvangs att förtära en kakes, som förevändning för det konjaksblandade elfvatten, som de samtidigt dermed hade mig att nedsvälja. De tycktes ha fått för sig, att det ej stod rätt till med mig, då jag, utan att begära hjelp, tyst och vackert vadade öfver elfven. För att undvika kärrmarkerna drogo vi oss åt höger upp åt en ås. Här sågo vi stenar uppstaplade, betecknande en osynlig väg i rigtning åt Jotunheim; vi stannade, sågo längtande mot snöfjellens glänsande toppar, men vände dem med en suck ryggen och gingo tillbaka mot söder. Åsen var på stora sträckor beklädd med hvit mossa, så djup, att foten nedsjönk deri lika djupt som romanskrifvare säga, att den sjunker i mycket fina damers golfmattor. De skulle, desse diktare, bara varit med här, och de skulle fått erfara hur det kännes att klifva halfva mil så der mjukt; jag är säker på, att när de sedan skulle dra till med något rigtigt skönt kammarväglag, skulle de taga till tuktad sten. Ungdomen hade en synnerlig lust att hvarje halftimme hvila på denna mossmatta, »för att sola oss», uppgaf kandidaten; »för att göra ett öfverslag af kostnaderna för nattherberget», försäkrade Hertha, och skref till yttermera visso i anteckningsboken: »Nattlogi vid lägerelden på vidderna 0,00 kr.» »Vi skulle så gerna vilja sofva en stund», tillstodo våra ärliga vägvisare. Men jag hade gjort ett tyst löfte att ej hålla rast förrän vi återsågo den vackra fjellsjön, der vi först förlorat spåret, ty då visste jag, att vi alla skulle känna igen vägen. Med de fjellen voro vi så bekanta, att vi nästan voro du med dem. Ungdomen tog dock fortfarande min tystnad för plötslig påkommen ålderdomssvaghet. Ellen grep min rensel; under ett par timmars tid skiftades kamraterna till att bära den, och först när jag gjorde dem uppmärksamma på, att vi alla efter en så lång fasta behöfde något som höll oss fast vid marken i denna lätta luft, återfick jag min börda.
Hof, innehålla, blott sista Qvartalet af underhålls-summan är odisponeradt och. hvilket för aflöningar och gratificationer samt pensioners utbetalning erfordras; så får Utskottet tillstyrka, att den äskade Sunaman af 50,000 R:dr tili Begvafningskostnaden rnåtte anslås att förskottsvis utgå af öfverskottsmedlen på StatsVerkets intrader för år 18x7 och följande åren, emot det att den besparing, som under i:sta Hufvud-Tituln å Högstsalig Hennes Majus underhalis-surnma, efter afdrag utaf nyssnämnde Pensions-Stat, uppkommer med nästa års början till belopp af omkring 54,000 R:dr årligen för år 18x9 och framgent intill nästa Riksdag, bör upptagas bland öfverskotterne på Stats-Verkets Intrader; Afven som, hvad för öfrigt angar Kongl. Majtts Nådiga framställning derotn, att de brister, sorn kunna uppkomma ej mindre å denne kostnads-suinma, än ock uti de till utgirterne vid Högstsalig Konung CARR XlII:s begrafning samt Kongl. Majus Höga Kröning och Hyllning, förut anslagne Summor, Utskottet likaledes tillstyrker, att sådant allt må utgå af blifvande öfverskott på intraderne emot vederbörlig redovisning, sorni föreskrifven ordning kommer under granskning. Hvilket till Riksens Ilöglofl. Ständeis bepröfvande vördsainligen öfverlemnas. Betänkande. Riksens Högloft. Ständers Stats-Uiskotts Utlåtande , i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående PensionsRegleringen för Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drotiningens Hof-Stat. ICLingl. Maj-t har under den 25 i nästledne Mai.ad täckts till Riksens Ständers Stats-Utskott aflåta följande Nådiga Proposition o:n Indragni gs. Stat for Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens
Krigs-Collegium, att för hvad utöfver den beviljade Summan erfordrades, så ställa betalningsterminerne för upplxandlingarne under året, att det återstående beloppet Go>493 R:dr 3 r:st., hvilket icke af Kongl. Stats-Contoiret kunde delta år utbetalas, först i början af nästa år koinme att förfalla, då Kongl. Maj:t ville vara betänkt, alt, till liqviderande deraf, anslå nödiga medel; äfvensom Kongl. Maj:t, enligt sist åberopade Nådiga Bref, enär, utom 2 Sami. 3 2 itik sens Ständers hvad för Flottorne detta år blifvit anslaget» ytterligare fordrades 97,783 R.‘dr 6 sk. 2 r:st. för att liqvidera ofvannämnde under sistlidne år Verkstälde leveranser, men särkild tillgång dertill icke funnes» tillåtit Förvaltningen att betala skulderne för sådane leveranser, af de Medel, som för innevarande år blifvit till Flottornes nybyggnad och underhåll anslagne, samt så ställa betalningsvilkoren för de upphandlingar» som Under loppet af år 1822 böra verkställas, att en motsvarande Summa icke förr än år i8s3 behöfver erläggas och nödige Medel dertill i det underdåniga Statsprojectet för samma år upptagas.
Någon nämnbar lindring bär likväl ej följt, eller några förslag till förändringar, som rusthållarena kunnat antaga, blifvit framlagda; ty den lösen sorn, åtminstone i sednare tider, begärts i stället för rustningens utgörande in natura, bär dels varit för högt tilltagen och dels förenad med sådana vilkor, att rusthållarena ej kunnat ingå derpå. Fastän icke nu rusthållare har jag i många år haft ett rusthållshemman och har i följd deraf egen erfarenhet, huru drygt [detta onus blifvit i sednare tiden, då uniformsoch andra förändringar blifvit regel, samt utrustande af krigsmän mera sker för parad än med afseende på det egentliga ändamålet, mera för lyx än för allvar. Om, efter en nära sextioårig fred, då rustningskostnaderne blifvit uppdrifna till en sådan höjd de nu åro, ett krig skulle utbryta och rusthållarne —* emedan ändring eller lindring under sådana förhållanden svårligen vore verkställbar — belastas genom deraf följande ytterligare och oberäkneliga förluster; så torde Regering och Ständer, fastän för sent, finna att de försummat, medan tid var, att lyssna till en klagan, som varit så befogad, ty en sådan händelse skulle, utan tvifvel, bringa aldra största delen a i rusthållarne, åtminstone i min hemort, till armod, en ställning, hvaruti väl ingen af Statsmaglerna önskar tinna landets innevånare. I en tid som denna, då, under djupaste fred, man lefver, så alt säga, i ett beväpningsrus, vågar jag ej hoppas på framgång af något förslag till indragning uti den stående arméen, ehuru jag ej anser att sådant vore vådligt, åtminstone så vidt det rörde Skånska Dragonerna; ty jag har svårt alt inse hvarken hvar, eller hvartill de i vårt bergiga land skulle användas, med den tjenstbarhet de, i sitt närvarande skick, ega.
Om, för lättad kontroll vid bränvins tillverkning, Konungen skulle finna för godt förordna att särskilda instrument för bränvinets mätning och profning skola i de Större brännerierna å redskapen anbringas, vare bränvinstillverkare skyldige att, på egen bekostnad, sådana instrument anskaffa och underhålla. § 57 Uppstår emellan bränvinstillverkare och kontrollör tvist om uppmätt bränvins styrka, insändes deraf, under bådas försegling, prof till Konungens Befallningshafvande, som, efter det sakkunnig person undersökt profvet och skriftligt yttrande derom afgifvit, afgör tvisten genom beslut, som ej öfverklagas må. Den, som tvisten tappar, skall gälda så väl den af undersökningen uppkommande kostnad, som vederpartens utgifter och besvär. § 58. Bränvins tillverkning eller destillering i Större bränneri ina ej företagas, innan bränneriet blifvit af vederbörande kontrollör besigligadt och befunnet icke vara annorlunda inrättadt, än denna författning och ordningsstadgan medgifva. Sådan besigtning bör anställas innan tiden för bränvinstillverkningen infaller. Yarder besigtningen af kontrollör fördröjd, förhålies som i ordningsstadgan föreskrifves. Vid besigtningen skall kontrollören öfver bränneriet upprätta beskrifning i tre exemplar. Dessa skola af honom och bränvinstillverkaren underteknas. Ett exemplar insändes till Konungens Befallningshafvande, och skola kontrollören och bränvinstillverkaren ett hvardera till sig taga. Så ofta redskap i Större bränneri ombytes eller förändras, skall på lika sätt tillgå innan bränvins tillverkning eller destillering der företagas må. § Art. Om ansvar får öfvertrådelser af författningens föreskrifter. § 59. Den, som tillverkar bränvin, utan att anmälan dertill skett och afgift blifvit erlagd, eller under tid, då bränvins tillverkning ej är tillåten, gälde tillverknings - 16 afgift och bote, för lönbränning, första gången ett med afgiften lika belopp och andra gången dubbelt. Den, som andra gången med sådan förbrytelse beträdes, håfve derjemte förverkat rättighet att bränvin tillverka. Skulle han ytterligare blifva dermed beträdd; erlägge afgift såsom för loflig tillverkning och bote fyra gånger afgiftens belopp.
Kamereraren, som nu uppbär Kammarförvandts-Lönen i Stats-Contoret med 800 Ridr samt 400 R-dr å Magasins-Contorels Stat, måtte, såsom en för samma Contor oundgängelig Tjensteman, upptagas till Kamererare-lön å nämnde Contors Stat med 1,200 Ridr och derunder beräknade 114 Tunnor Spanmål, hvaremot indragning skulle ega rum af det serskildta arfvode, 4°° Ridr, som, likmätigt Eder Kongl. Majits nådiga Bref den 27 Mars i83o, blifvit anvist åt den person som förrättar Kammarförvandts-göromålen i Stats-Contoret; att den serskildte Revisors-Lön som, enligt Eder Kongl. Majits nådiga Bref den 6 Juli i83i, blifvit beviljad i anledning af ökade göromål i Magasins-Contoret, lill följd af senare årens Spanmåls-undsällnings-anstalter, måtte å Allmänna Indragnings-Staten få qvarstå, 5 C 34 ) intilldess de göromål, för hvilka denne lön tillkommit, upphöra och sålunda medgifva densammas besparande; att den å Allmänna Magasins-Contorets Stat befintlige Cancellist-lön öfverflyttas på Stats-Contorels Cancellie, hvarest de Cancellisten tillhörande göromål skulle komma att bestridas; att, i stället för å Magasins-Contorets nu gällande Stat upptagne i Vaktmästare-lön, med i5 Tunnor Spanmål derunder 162:24 i Kammardrängs D:o med ii Tunnor D:o 121:24 måtte uppföras! 2:ne Kammardrängar med lika lön som för sådane å StatsContorets Stat hestås, nemi. Lön, Penningar 25o R:dr med 23 Tunnor Spanmål derunder hvardera; och att aflöningen för den Magasinsoch Bageri-betjening som kommer att bibehållas, varder å StatsContorets Stat uppförd, men att den till Indragning bestämda delen deraf måtte få å Allmänna Indrag - nings-Staten fortfarande upptagas.
Efter hvad Revisorerne inhemtat, hafva dylika premier, bestämda till 1 R:dr för famnen björkoch 32 sk. för famnen tall-, graneller alved, alltsedan år 1822 utgått, först af den dåvarande så kallade strömrensnings-fonden, och, efter år 1830, af de för åkerbruket, handeln och näringarne anslagna medel, vid fördelningen hvaraf en förslagssumma af 3,000 R:dr för ifrågavarande ändamål årligen å stat uppfördes, sorn sedermera år 1845 förhöjdes till 6,000 lhdr, till hvilket belopp den ock vid alla följande årliga regleringar af anslagen under nämnde titel blifvit bestämd. Uti nådigt bref af den 4 Maj 1852, angående fördelningen af dessa anslag för samma år, har emellertid Kongl. Maj:t, med afseende derå, att dylika uppmuntringsmedel, enligt sin natur, icke borde vara af ständig egenskap, i nåder förordnat, att omförmälda vedpremier skulle med 1854 års slut upphöra samt under åren 1853 och 1854 med endast hälften af förut fastställda belopp utgå; och då således ifrågavarande premier, hvilka jemväl Revisorerne funnit mindre lämpliga, numera upphört, hafva Revisorerne ansett sig böra sådant till Rikets Ständers kännedom här omförmäla. §• 3, Beträffande i allmänhet anslagen å 6:te hufvudtitelns förenämnde under-afdelning: jordbruket, handeln och näringarne, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att skiljaktiga bestämmelser förefinnas i afseende å dispositionerne af en del anslag. — 33 - Jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 23 December 1840, äger Kongl. Maj:t att inom berörde afdelning använda de å de särskilda anslagen uppkommande besparingar.