Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må sedermera bero af omständigheterna, om flere församlingar inom samma Pastorat eller örn tvänne mindre Pastorat kunna förena sig om en gemensam Lärare och ett gemensamt Skolhus. Öfverläggningen härom borde börja Bih. till It. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtander JV:o 198. vid Socknestämma inom hvarje församling, då, om den senare utvägen finnes lämplig, det förmodas, alt de mindre församlingarne icke lära underlåta att härom väcka fråga och begära sammanträde med andra församlingar. Nu åter blefve ordningen omvänd, emedan forsta öfverläggningeu måste hållas med hela Pastoratet, på en gång med flere församlingar. Utskotten skola missförstått Preste-Ståndetsbeslut, då den restriction, Ståndet skall gifvit åt Utskottens tillstyrkande, ansetts vara af ingen betydelse och en uttalad önskan gälla lika mycket, som en ovilkorlig laga förbindelse. Det vöre endast tvänne Stånd, Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet, som ingått på Utskottens förslag och gjort den fasta Skolan till Communernes bestämda åliggande, hvaremot Presteoch BondeStånden, med hvarannan i full öfverensstämmelse, skola velat, att anläggningen deraf skulle bero af den fria pröfningen. Dessa begge Stånds olika meningar borde få tillfälle att i Förstärkt Utskott försöka sig och endera af deni blifva contra-proposition till Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut. Emot uteslutande af orden ”Kyrkoherden och” uti samma 2:dra moment af 1 :sta §:n är äfven anmärkt, att derigenom skulle Kyrkoherden beröfvas tillfälle till den serskilda tillsyn å händhafvandet af undervisningsverket, som honom bör tillhöra.
Talarens förslag om en underdånig deputation till Kongl. Majrt med Ståndets ursägt för en ledamots yttrande. Jag hemställer, om det är lämpligt, att, i anledning af en enskild ledamots yttrande, om det också blifvit införd!: i ett dagblad, ett helt RiksStånd besvärar Konungen med en deputation för att bedja om ursägt. En sådan åtgärd synes mig hafva nog mycken likhet med hvad som tilldrog sig vid 1682 års Riksdag, och hvarpå jag icke sedermera vet något exempel, nemligen att Ridderskapet och Adeln hos Konungen gjorde ett slags afbön för hvad Friherre Anders Liljehök yttrat på Riddarhuset. Jag hemställer, om det nu är tid att förnya sådane scener. Friherre Cederström, Jacob: Vid afhörandet af Herr Dalmans i dag uppläste anförande, inträffade med mig detsamma, sorn hände ej allenast mig, utan äfven de fleste vid afhörandet af Herr Dalmans anförande Den ig Februarii f. m. ^45 den a5 Januarii, nemligen att jag icke fattade innehållet af hvad som lästes. Jag hörde icke, att Herr Dalman i sitt anförande nämnde Landshöfdingen på Gottland; men då jag sedermera erhållit detta anförande till genomläsning, och deruti funnit mig upptagen, utbeder jag mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på hvad Herr Dalman här anfort, för att derefter yttra några reflexioner deröfrer. Der står: ”Mine Herrar, är väl det utkast till ”Historique af 1809 års Statshvälfnings re”sultater, såsom elfectförsök till bibehållande af den då decreterade sanna tryckfri”heten, är väl det, ehuru improviseradt, ”klandervärdt? kan väl det vara äfven en ”Landshöfding på Gottland tillåtit, att misstro mig vara nöjd med den Dynasti jag ”svurit tro och huldhet? och är det rätt, är ”det ädelt ändamål att relevera sådane nära ”nog skamlösa slutledningar.”
Majoren hade nu senast läst hans bok, och han hade gjort en upptäckt: på bottnen, under all hädelse, allt som sårade hans ideala skönhetssinne, hade han just funnit något af denna entusiasm och idéhängifvenhet, som han saknade i det offentliga lifvets företeelser. Det smärtade och sårade honom nog djupt, då han såg de hänsynslösa utfallen, de nakna och oblyga skildringarne, förnekelserna och det kalla hånet mot religion och moral; men på samma gång kände han medlidande med den stackars pojken, som icke hade någon Gud. En hård kris måste han ha gått igenom, innan han kunnat komma derhän; men lifvet skulle nog återskänka honom tron på ett högre väsen, om man endast ville låta bli att förfuska Vår Herres mening genom förföljelse och hårdhet. Det fans en annan på Christinelund, som lärt sig att hålla af Max von Rosenbergs ungdomliga bok; det var kusinen, Ellen. Under de år, som förflutit, hade hon blott hört af honom en enda gång; det var samma sommar, han rest, då han till hennes födelsedag skickat en pressad styfmorsblomma och fyra strofer, dem hon aldrig kunde glömma: Nyutslagen, strålande stod pensén blid och stilla — färgen som sammet len I den blåa kalken gnistrade morgondaggen i solens sken. »Vårens första, trånande tanke du är» — tänkte jag — »enkel och fin och skär, skall du tolka för henne, tolka utan ord, att hon var mig kär.» Blomman bröt jag — fägringen den försvann, morgondagg, som en tår, ur dess öga rann. Lifvet, friskheten flyktat längesen, när den vissnad ditt öga hann. Tag den dock: helsning från fordna dar! Göm den: bleknadt minne om glans som var. Glöm den: för nya intryck jag den bröt —jag har intet, intet kvar. Den vemodsfulla tonen i dessa strofer satte hon naturligt nog i förbindelse med hans sinnesstämning under sista besöket på Christinelund, och hon grubblade fåfängt öfver anledningen. Hon gjorde upp för sig sjelf de mest fantastiska förklaringar; grundmotivet var alltid, att han var olycklig och att hon skulle befria honom ur de svarta tankarnes bann. Men tiden gick. Hon var ung och tillvarons nya sidor togo hennes uppmärksamhet fången.
Vid öfvervägande af hvad Banco FiealsÄmbetet sålunda andragit och hemställt, har Lagutskottet för sin del ansett, att då Borgenärer i allmänhet, ehvad säkerhet de än för sine fordringar innehafva, åligger att i den ordning ConcoursLagen föreskrifYer, uti Gäldenärs Concurs göra deras rätt till betalning gällande, så vida de vilja en sådan rätt tillgodonjuta, något skäl att för Rikets Ständers Bank tillstyrka undantag från denna allmänna skyldighet destomindre förekommer, hvad de fordringar emot löspant angå, för hvilka vid lånens utlemnande Banken af låntagarne emottagit ordentliga Skuldförbindelser, som Banken i desse fall icke saknar kännedom, om låntagarens namn och hemvist, och följakteligen, om än, vid dess inträffande Concurs, Banken icke skulle såsom fordringsegare uppgifvas, och på denna grund komma att sakna särskildt kallelse, Banken likväl är i tillfälle att af kungörelserna i Allmänna Tidningarne inhemta den kännedom , om inställelsedagen, som för bevakningen är nödig.
?3 sakligaste bestyckningen å så väl landsom sjöfästningar, likväl fästat uppmärksamheten derå, att, sedan numera grofva refilude kanoner så allmänt inom arméer och flottor vunnit antagande, det jemväl blifvit nödvändigt alt förse fästningar med sistnämnda pjeser, på det man, när lokalen sådant tillåter, redan på de längre afslånden, der dessa pjeser egde en de slätborrade kanonerna vida öfvervägande träffsäkerhet, skulle komma i tillfälle att mäta sig med det fiendlliga artilleriet, 1 anledning häraf hade ock General-Fälttygmästaren hemställt , att, sedan genom anställda försöksskjutningar med refllade kanoner uf gröfre kalibrar, om nödvändigheten hvaraf General-Fälttygmästaren äfven gjort framställning, sådana resultat vunnits, att man med ledning af dessa försök blifvit öfvertygad rörande lämpligast© reffelsystom, konstruktion, in. m. för sådana artilleri-pjeser, ofvanberörda antal rafflade kanoner med tillhö:ande lavetter och släpor af jern jemte 2,000 st. projektiler, eller 100 st. för hvarje pjes, måtte anskaffas; varande kostnaden härför beräknad till den af Kongl. Maj:t nu äskade summa samt kanonerna afsedda så väl alt ingå uti fästningarne Waxholms och Carlstens nuvarande bestyckning, som äfven uti den bestyckning, hvilken för det snart färdigbyggda utanverket å Rindö invid Waxholm erfordrades. Och skulle, enligt General-Fälltygmästarens förslag, Waxholm och Catrlsten hvardera erhålla 8 kanoner samt å befästningarna å Rindön uppställas 4 kanoner, för att användas å sådana ställen inom dessa fästen, der längre skotthåll erbjöde sig. Redan vid förra riksdagen erkändes vigten och nödvändigheten deraf att äfven Svenska arméen tillägnade sig denna nya, i flera främmande arméer införda krigsmateriel. Rikets då församlade Ständer beviljade ock det anslag, hvilket af Kongl. Maj:t då äskades till anskaffande af refflade kanoner för 5:ne fallbatterier, och den erfarenhet, som sedan denna tid vunnits, har icke jäfvat omdömet om nämnda vapens förträfflighet.
Men pröfningeu af Revisorernes åtgärder och anmärkningar verkställes af StatsUtskotlet och Rikets Ständer; och en \ 74 Den aa Januarii f. m. sådan pröfning liar nu i afseende på 1825 och 1827 årens Revisorer ägt rum, sanitär efter min tanka det enda sätt, som vår Grundlag medgifver, att uttrycka ett gillande eller ogillande. I de delar, der Utskottet oell Rikets Ständer instämt med Revisorerne, der är gillandet af deras åtgärder uppenbart, och i de delar åter, der Utskottet och Ständerne frånträdt Revisorernes anmärkningar, eller låtit deni förfalla, visar detta sig såsom en följd af de inhämtade upplysningar och förklaringar från de Förvaltande Verken, som för Utskottet och Ständerne varit att tillgå, men hvilka för Revisorerne voro främmande, och således icke kunnat läggas till grund för deras omdöme. Det är derföre lätt förklarligt, huru Rikets Ständer kunna i åtskilliga delar hafva olika åsigter nied Revisorerne, utan att ändock klandra dessas åtgärder, och jag skulle vilja jemföra Sländernes pröfning af Revisorernes åtgärder med en ÖfverRätts pröfning af en UnderRätts utslag; detta kan ändras, utan att, uti en sådan ändring, ligger någon förebråelse eller något klander af UnderRättens åtgärd. Men sedan Sländerne numera fulländat denna pröfning af de tvenne sista revisionsförrättningar, tror jag, att Rikets Ständer hvarken böra eller kunna gå längre. Alltsedan 180c) har ingen sådan motion blifvit väckt, som den Grefve Horn nu framställt, och jag hemställer om icke ett så sent in förd t bruk,. Den 11 Januari i f. in. alt särskildt förklara sin tillfredsställelse med Revisorernes bemödanden, skulle innefatta en slags förebråelse för de föregående Revisorerne, hvilka icke kommit i åtnjutande af en slik välvilja å Rikets Ständers sida.
I mon af tillgång, eger delegare att hos Föreningen belåna hgla beloppet af den beviljade inteckningen; men om, på sätt i 4*de punkten är nämndt, i panten finnas andre inteckningar med förmonsrätt framför Hypolheks-Föreningens, skall denna, då sådane äldre inteckningar utsökas, inlösa desamma så fort som sig göra låter. 7:0 Egendomsvärdet bestämmes efter de grunder, hvarje HypotheksFörening serskildt för sig uppgör och som, vid pröfningen af Reglementet, Kongl. Maj:t, sedan Fullmägtige i Riksgälds-Contoret i denna del blifvit hörde, finner för godt, att till efterrättelse i Nåder stadga. 8:0 Hypotheks-Förening må ej träda i verksamhet förr än de egendomar, sora i densamma sökt delaktighet, uppgå till ett värde af minst Fem - Bil. t iil Stats-Ut skottets Memorial No 4l^‘ a 3 hundra Tusen (5oo,ooo) Riksdaler Silfver eller Två Millioner (2,000,000) Riksdaler Riksgäldssedlar. g:o Hvarje Hypotheks-Förening bör så förvaltas, att den eger inteeknade fordringar, som, jemte Cassahehållningen, fullt motsvara Föreningens samtlige skulder; och bor derföre i sina räkenskaper emot hvarje skuldbelopp balancera vissa specifikt uppräknade tillgångar. Om HypotheksFöreningen upptagit ett lån på lång förfallotid emot låg ränta och capitalafdrag, behöfver detta likväl ej motsvaras af till samma nominal-belopp uppgående fordringar, allenast den ränta och det amortisseraent, som för dessa sistnämnde inflyta, bevisligen äro tillräeklige att, inom föreskrifven tid, tiil ränta och Capital infria den motsvarande skulden. Härtill fordras, att de emot en sådan skuld svarande fordringar af Hypotheks-Föreningens gäldenärer ej, utan serskildt medgifvande af Hypotheks-Föreningen, få inbetalas i annan ordning än medelst den föreskrifne amorterings-procenten. 10:0
Till venster om bruden stod en smärt, högvext qvinnogestalt, hvars enkla, konstlösa drägt bildade ett motstycke till den öfverlastade lyxen i hennes medsystrars klädsel. En hvit klädning utan garnering, ett ljusblått sammetslif, en fin, svart jernkedja på den bländande hvita halsen, en krans af eterneller på det guldlockiga hufvudet var hennes enda prydnad. Men hon behöfde ej låna af konsten och toiletten; hon stod der sjelf genom sin sublima skönhet och sitt intagande väsende en prydnad för festen. Till och med Julie, som genast blef varse detta för henne fremmande väsende, erkände inom sig, att hon kunde blifva henne en ganska farlig medtäflarinna. Hennes blick sökte snart baronens. Denne hade länge haft sina ögon fästade på den förtjusande, onämnbart intagande brudtärnan; men hans förhållande till Julie gjorde honom mera försigtig. Då han bemärkte, att hon gaf akt på honom, antogs genast en förändring i den beundrande blick han egnat åt den okända sköna, innan den mötte Julies. Ett skalkaktigt leende låg nu deruti, liksom ville han säga: ”frukta ingenting; jag ser blott dig!” På Waldemar gaf Julie icke akt; annars hade hon ganska mycket förundrat sig öfver det omvexlande uttrycket i hans marmorbleka ansigte. Med en lång, djup suck drog han sig tillbaka bland mängden af gästerna; han hade igenkänt Maria von Horst. Ceremonien slutades, och i trängseln bland de lyckönskande, hvilka omringade brudparet, fann han tillfälle att komma ut. Andra Akten af Bröllopet. Och flitigt omkring laget det djupa hornet gick. Tegnér. Se vill jag ännu de lockarne gula, Höra dess stämma, de älskade ljud. Tegnér.
Sin ambradoft de lockigt rika hjessor. Här med sitt hof en rödklädd eminens, En herde der från bergens blåa gräns Och tiggare, som gnälla om hvarannan, Än någon munk med radband och tonsur Och än en olycksbådande figur Med värja lång och hatten djupt i pannan. I denna trängsel, detta sorl och larm, Två unge män ses skrida arm i arm Hvarhelst som något finnes att beskåda. Den blåa färgen i förvånad blick, Bland söderns liflighet en tyngd i skick Förråda dem – de äro nordbor båda. Och dock hur skilde äro ej de två! I enkel drägt, med lockar som försmå Frisörens konst, och kinden väderbiten, Den ene vandrar ädelt allvarsam, En krigare, men lärd att slå sig fram, Om så behöfs, med pennan som med pliten. Som han med dem en hemlig frändskap känt, Han stannar vid antikens monument Och granskar fogningen af jätteblocken; Bland Forums grus står han så länge qvar, I tankar sänkt, att följeslagarn drar Otåligt harmsen honom sist i rocken. Det är en yngling af ett annat skrot, Ett finhylt skott af gammal adlig rot, Med bjefs och band en yr och prålig junker. Hans ögon sluka hvarje täck gestalt Så ifrigt, som kamraten glömsk af allt I skådande af Titi port försjunker. Af Sverges unga segerstolta folk Är detta par en Janus-bild, en tolk Af strålande förtjenster, dunkla lyten: Här kunskapstörst och manligt skön bedrift, Der utländskt lån af glitter, guld och gift, Här tyska bragder och der tyska byten. Den äldres namn, af börden ej beglänst, Är Erik Dahlberg. Utan sold och tjenst I denna tid, då svenska vapnen hvila, På resor följer han en ung baron, Som för att dana sig för hofvets ton Fått ut ur boet första gången ila. Den unge friherrn talar: »Erik du, Ha vi ej snart tillräckligt stirrat nu På dessa grå, odrägliga ruiner? I sådant kan du finna stort behag, Men ryggen vänder du till muntra lag, Till skälmska leenden och cyperviner. »Vid lampan sitter du till dager ljus
Lagutskottet sökt bestämma i dess nu afgifne förslag, hvilket hufvudsakligen är hemtadt ur LagCommitteens project till ny CivilLag. Jag bestrider ingalunda återremiss af Betänkandet, om Ridderskapet och Adeln anser en sådan nödig; men jag har redan haft äran nämna, att de deremot nu anmärkte omständigheter äro förut af Utskottet tagne i betraktande, och att jag sålunda befarar att något egentligt ändamål ej vinnes med återremissen. Grefve Spens: Jag vill blott yttra några ord i anledning af hvad Friherre Ehrenborgh nyss anfört, och jag förnyar dervid min anhållan om ursäkt för det jag, som ej är Jurist, vågar tala i delta juridiska ämne. Jag förnyar denna anhållan hos Ridderskapet och Adeln; jag förnyar den hos Friherre Ehrenborgh. Jag talar blott för saken. Enligt det förslag jag haft äran framställa, var det ej bevisningsskyldigheten för 3:dje man, hvilken påslås vara ägare till godset, som jag ville bestrida och hvarom jag tänkte olika med Lagutskottet. Jag ville blott, att saken icke må i annat fall dragas under Domstols pröfning, än då borgenär ställt tillräcklig borgen för gäldande af den skada, som tillskyndas ägaren af godset derigenom, alt detsamma belägges Den 3 Febi uarii e. lii. 165 med qvarstad intilldess målet af Domstolen blifver pröfvadt. Det är detta vilkor jag trott mig sakna i LagUtskottets förslag. Finnes det der, eller på annat ställe i vår Lag, så har jag misstagit mig, och anmärkningen må då förfalla. Friherre Cederström, Jacob: Det är egenteligen icke i det fall Friherre Ehrenborgh omnämnt, nemligen då någon påstår gods vara sitt, som LagUtskottets förslag ålägger denna person stämningsoch bevisningsskyldigheten.
lämnats rikliga bidrag i husgeråd, matpoletter, kläder o. m. d. hvartill kommer pågående försaUning i boklådorna af en tryckt skrift. Och få vi å vår skyddslings vagnar hembära ett hjärtligt och varmt kandt tack till alla, som s å frikostigt bidragit till det vackra resultatet af insamlingen. Sarskildt f&amp; vi uttrycka vår tacksamhet till redaktionen af Idun, som gratis låtit trycka den lilla skriften om en Korsdragerska. ' Stockholm den 10 Oktober 1894. Arved Nordensson. Märhta Leijonhu fvud. ' 21 Zlarakergsgataul 21 Försäljningsmagasin ' for ' ~iiuntimmersarbeten,. sasom: Y&amp;,) clrzader, ATationnZdrii %gte~, Tr&amp;n,ide / rJer, Vcdstencc Spetsma, BrocZoaier, Sticlcade och Vi~ * knde cwbetm, Bawz7~Zliclm, De7co~ * cction~a~~t2.7cZa~ *, Dockor, Le7~sa7cev me me utstyrslar och alla slags runti im mer sar beten förfllrdigas, Märkning. verkställes. Rekvisitioner från landsor@n expedieras skyndsamt. Utmärkt arbete! Billiga priser! Förtjänsten simmerskans! Allrn. Stort lager af. Barnkläder för alla åldrar, till och iiied 16 &amp; r. Goda tvgee.! Nya, srna7cf~~Zla modeZGe % *! Allin. 8 Stora Vattugatarm 8, hörnhuset vid Brunkebergstorg. 10 Sazaren B Nor~bro 10. H. N Y S T R ~ M. Tvätta med luft? Nutidens mest sensationelia o. praktiska uppfinning! Pneumatiska handtvattmaskinen XJNDPNE. Patenterad i alla lander. Enklaste, basta ooh billigaste tvattmaskin i varlden. P d s pr ntl~ck BZott 8 ka-.
Angående rätta egenskapen af sistnämnde åtkomst, visade sig, att Sickla-ön, som nu lyder under landsrätt, tillförene, enligt 12 Kap. Rådstufvu-balken Stadslagen, legat under Stockholms stads jurisdiktion, hvilket utmärkte egendomens natur af donerad jord med egande-rätt, och att Danviks Hospital, som haft hemmanen, dels under eget bruk, dels ock upplåtne till landtbonde!-, den tiden varit stäldt under stadens Politi-KolJegiuui, hvilket 1724 upplåtit Jerla och derefter vissa andra hemman till enskilde personer under ständig besittningsrätt emot stadgad årlig ränta och vissa natura-praestationer; varande icke någon anledning, att PolitiKollegium sökt tillstånd Lill dessa upplåtelser eller stadfästelse!'å desamma. Genom dessa förhållanden syntes det vara factiskt ådagalagdt, att Hospitalets egande-rätt till hemmanet Jerla vore fullkomlig, hvilket äfven bekräftades deraf, att Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 12 November 1812, föiklarat Danviks Hospital vara jordegare af Sickla-ö; — att Kongl. Kammar-Kollegium uppgifvit Jerla hemman vara af frälsenatur; — och att, så vidt veterligt vore, hvarken Kammar-Kollegium, å Kronans vägnar, 16 Konstitutions-Utskottets Memorial, N',o 18. utöfvat något dominium öfver hemmanet Jerla, ej eller Kongl. Serafimerordensgillet hade detsamma under sin Öfverstyrelse eller sitt inseende. Häraf syntes följa, att Danviks Hospitals-direktion finge, när sådant nyttigt pröfvades, genom skatterättighetens upplåtande, förvandla Jerla hemmans natur till frälse-skatte. Rättigheten vore ej eller ifrågaställd af Serafimer-ordensgillet eller Kammar-Kollegium, som emot utöfningen deraf i deras afgifna Utlåtanden icke framställt eller åberopat annat lagligt hinder, än att Kongl. Maj:t genom resolution den 26 April 1826 förklarat
Hittills har blifvit tagit som grnndsattsa 410 Den 5 Iflartii, att hvad Banquen på en sida inkråfde i Capital och Räntor, det skulle i en annan våg sorn lån utgå. Opinionen har under de förra Riksdagar ej annorlunda kunnat tillfredsställas, men ofelbart lånder det mera direct till hvarje skattskyldigs nytta och förmån, att han besparar en dryg del af beskattningen, ån att han emot ränta får göra nya lån. Dessutom komma dessa lån ej mängden till godo, minst den förlågne och redan med Intekningar på sin egendom besvärade Landtmannen. Denna förmån tillfaller merendels dem, som hafva fri och ograverad egendom att pantsätta, hvilka således njuta fördelarne af alla de låne-anstalter som inråttas, hvaremot den förlågne deraf drager ingen eller liten vinst, orättvisan häraf år klar och påtaglig. Så vida denna inkomst från Statsverket under loppet af 5 år skulle afgå, äger dock Banquen betydliga öfverskott genom sine af räntor inflytande Gevinster att kunna besörja de bidrag, hvilka för Landets nytta Riksens Ständer skulle finna af oundgängligt behof. N:o 54. Herr Grönhagen, Gustaf; Att inom hvarje samhälle, visa och klokt författade Lagar, hvilka bokstafveligen efterlefvas, vårdas och tillämpas, ovillkorligen utgör hufvud-grunden för Folkens sällhet, välstånd Den 3 Marlit, 4n och upprätthållande, lärer vara så allmänt kändt, att det ej i något afseende kan motsägas. Sverige har i längre tider fått skatta sig lyckligt att äga Lagar: 1704 års
Nio Tusen Riksdaler, Sjuttio kannor. Tio Tusen Riksdaler, Sjuttiofem kannor. Tredje Classen till högst Nittio kannors panneryrnd_ Till och med Elfva Tusen Riksdaler, Sjuttioåtta kannor. Tolf Tusen Riksdaler, At tatioen kannor. Tretton Tusen Riksdaler, At o tatiofyra kannor. Fjorton Tusen Riksdaler, Attatiosju kannor. Femton Tusen Riksdaler, Nittio kannor. Öfver denna panneryrnd af Nittio kannor må ingen Bran vinspanna nyttjas; dock må vid de egendomar, hvilkas värde öfverstiger Femton Tusen Riksdaler äfven begagnas en annan till storlek, enligt ofvanstående Tariff, i mån af det öfverskjutande värdet. Ingenstädes i Stad eller å Landet vare tillåtit att nyttja mera, än ivan - 85* Förslag ne Nittio kannors pannor i ett verk l eller på samma Bolstad till hvad värde egendomen än uppgar; härifrån likväl undantagne sådane vid Attike-fabriquer varande pannor, som med K. M:ts särskildta Nådiga tillstånd begagnas till Bränvins-bränning. «■ 4 Morn. Den hittills direct medgifne utvidgning af Eränvins-brännings-rättigheten, enligt 4 Mom. i §.
Med stöd af 23:dje §:n R. 0., får jag vördsamt afsäga mig den plats inom Allm. Besv.- o. Fikon.-Utsk:t, hvartill R. o. Ad:s Hrr Elektorer behagat kalla mig. Gr. Mörner, Carl Göran: Tacksam lör det förtroende, som blifvit mig visadt genom mitt utseende till både Bänkman och ledamot i Ekon.-UtskM, måste jag likväl, för att ej nödgas åsidosätta andra offentliga uppdrag, afsäga mig dessa båda befattningar. Med anledning häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm, dels R. o. Ad:s Hrr Elektorer att utse 2 ledamöter i Allin. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter Gr. Mörner och Frih. von Platen, dels Ståndets Hrr Bänkman att välja en Elektor efter Gr. Mörner. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa följ:de från chefen för national-musei-byggnaden ankomna skrifvelse: Jag får härmed äran underrätta, att för de Hrr ledamöter af Högloft. B. o. Ad., som önska bese national-musei-byggnaden, skall densamma hållas öppen nästkommande Thorsdag den 21 dennes emellan J1 oell ^4 e. m. Föredrogs ett ifrån Vällotl. Borgare-St. ankommet prot.- utdrag N:o 307, för den 16 dennes, innefattande inbjudning till R. o. Ad. samt Preste-St. att biträda Borgare-S:ts, i afseende å ll:te punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 87, fattade, med Bonde-St:s sammanstämmande beslut, för så vidt det rörde anvisande af 1,062,000 rdr för norra stambanans fortsättning från Upsala till Sala, Den 20 Maj. 415 Delta prof.-utdrag begärdes af flere ledamöter på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag får anhålla att den nu upplästa inbjudningen måtte sättas främst på nästa plenums föredragningslista.