Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om du vore borta, tror jag icke att jag så skulle trifvas hemma, som jag nu gör, när tjensten tillåter det. Gud vet, jag håller så hjertligt af min mor, som en son kan göra; men det är ändå mera roligt och trefligt, när jag kommer hem och du gjort i ordning åt mig. Mor kan aldrig ställa det såsom du; ty hon vill ingalunda göra efter mitt, utan alltid efter salig fars hufvud.” Ett knappt märkbart leende sväfvade öfver Josefinas läppar. ”Vi ha ännu långt till nästa år,” sade hon; ”jag tänker icke på det tills vidare.” ”Tack för det, söta Josefina Vi fick just lagom afgjordt saken, ty jag ser mor komma der utför gatan. Jag går nu upp en stund på min kammare och skrifver brefvet till Lars.” Och med några raska steg var Arve uppför vindstrappan och inne i sin lilla kammare, der han satte sig till skrifbordet, sammanvek ett papper och skar en penna. Men något bref blef den gången icke skrifvet till Lars, ty de ord, hvarmed han nedkluddade hela sidan, utgjorde endast tvenne namn: Gabriella och Josefina. ”Ja, Gabriella och Josefina,” tänkte han, ”de äro nu som dag och natt, sol och måne, ros och lilja. De äro väl de olikaste varelser, som utgått ur vår Herres hand, och det oaktadt äro de liksom hopväxta i mitt sinne och mina tankar. Jag vet icke hvad som går åt mig, att jag ej kan låta bli att tänka på dem, åtminstone på Gabriella. Hon är ju en annans trolofvade – men narrade hon mig icke ändå att låta flaggen styra falskt! Jag styr väl slutligen åt hecklefjell, hvad det lider – men jag vill icke sätta min fot dit förrän i höst, då Rosenberg återkommer.” Arve utsträckte härvid handen efter pipan och tobakspungen, och märkte då med en blandad känsla af missnöje och välbehag, att den gamla gulbruna skinnpungen, som hängt der efter salig far, lemnat rum för en ny och vackrare, virkad af silke, med Arves namn i silfver. ”Här har Josefina åter varit framme!” tänkte han; ”det är min namnsdag i dag.
Slals-Ulskollets Ullålande, JYs 21. § SO. 35 Härförutan hafva Revisorerne anmärkt flera fall, derutinnan en mindre god hushållning med statens medel skulle egt rum, , såsom t. ex. (pag. 84), att för Kungsholms fästning vid Carlskrona blifvit år 1849 utgifna för skrifmaterialier 43 R:dr 38 sk. 9 rist., (pag. 88) att å anslaget för exercis-sqvadroner blifvit uti Lif-regementets Husar-korps’ räkenskaper afförde år 1848: 368 R:dr 8 sk., samt för år 1849: 174 R:dr 12 sk. för diverse i anmärkningarne specificerade utgifter, m. m.; och ehuruväl Revisorerne icke synas hafva saknat anledning till hvad de sålunda anmärkt, får likväl, då tvifvelsutan de gjorda anmärkningarne blifvit vederbörande meddelade, och således kan antagas, att rättelse härutinnan för framtiden göres, Utskottet föreslå, att ifrågavarande anmärkningar icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § »i. Revisorerne hafva derjemte fästat Rikets Ständers uppmärksamhet dels (pag. 16) å angelägenheten deraf, att förslags-anslagen till reseoch traktaments-penningar å vissa hufvudtitlar, samt till utflyttnings-hjelp efter laga skiften, måtte förhöjas till en summa, som, så nära som möjligt, närmade sig verkliga årsbehofvet; — dels (pag. 38) att förslags-anslagen till medico-legala besigtningar samt till farsoters och smittosamma sjukdomars hämmande varit härför otillräckliga; —- dels (pag. 90) å den jemna tillväxten af kostnaderna för bevärings-manskapets vapenöfningar; — och dels (pag. 128) att anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. m. för Kongl. Sjöförsvarets Kommando-expedition och Kongl.
För öfrigt är, såsom universitetets rektor själf försiikrat mig, nu för tiden ryskornas anseende lika godt som de öfriga kl-inliga studenternas. :) Hvarje professor i Zurich intager i regeln en bestamd stalhing för eller mot den högre kvinnobildningen. Detta kan stiindom skaffa de kvinliga studenterna alldeles särskilda svhigheter r i d examen, - SYL riglieter. hvika de dock genom grundlig förberedelse och totalt undrikande af fusk allt mer och mer lyckats öfverrinnn. Dylikt hafra ri i Sverige lyckligtvis föga erfarenhet af. Ditrmot undesskrifra vi förks påstsende, att de kvinliga stiadenterna ofta rida mitta. an sina manliga kolleger sakna tillfälle till bildande ba~iimtnmgange. I varma orllalag uttalar hon sin tacksamhet för de professorer, bland dem afven principiella motstandare till &gt;das Fraueustudieaeri:), hvilka varit henne till hjälp med råd och boklin. D D och ~ d&amp;, eliiir~i icke ofta, mottaga äfven de krinliga studenterna i Ziiricli inbjudning till pro ' ' fessorsfan~iljerna. Dylika inbjudningar skulle vara verkliga Ijusglimtar i deras lif, om icke ocksh här svkrigheter mången gång iippvuxe genom de respektive professorsfruarnas barnsliga svartsjuka. D % det ofta händer, att de duktigaste lierrarne inte alltid fatta tycke för med deni själfva likställda kvinnor, så blir professorskan i känslan af sin intellektuella obetydlighet lätt pl %gad af svartsjuka. Bland genomsnittslwinnorna är en sniiila begåfning oftare ett föreinål för afund lin t. o. m. stor skönhet., Fru S.-F. deltog under sin studenttid flitigt i c&amp; botaniska exkursioner, som ägde ram hvarje lördagseftermiddag i Zurichs vackra omnejd. Det var ett godt tillfälle till samtal med professorn och hans frii, Iivilken sistnämnda själf varit student, samt i synnerhet att f % stifta bekantskap med de inanliga kainraterna.
Krigs-collegii disposition ställda fonder och medel, blef samma mein. ånyo lagdt på bordet på begäran af Hrr von Troil, Emil, och Rosenblad, Bernha r d. Företogs till pröfning SlatsUtsk:s den 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 208, i anledn. af väckt motion, att myntoch controll-verken åter måtte ställas under K. Bergscollegii öfverinseende. Hr von Troil, Emil: Jag har icke öfvervarit detta måls behandling i Ulsk.; men 0111 jag varit tillstädes, skulle jag instämt uti det resultat, hvaruti Utsk. stannat. AnJedn:n hvarföre jag hegärde ordet var den, att då jag finner på R. o. Ad;s föredragningslista icke blott detta betänk, med hemställan att myntoch controllverket måtte ställas under Bergs-collegii uppsigt, utan äfven ett annat betänk, från ett annat Utsk., med förslag att Bergs-coll:m måtte upplösas; och då det är nödvändigt, att ett coll:m måste finnas, om det skal! hafva ett annat verk under sin uppsigt: så torde det äfven vara nödvändigt att hufvudfrågan, eller den huruvida Bergs-colhin skall finnas eller ej, först afgöres. Detta ämne afhandlns uti Ekon.Utsk:s utlåt. Hr Rosenblad, Bernh.: Med den sista värda talaren instämmer jag fullkomligen deruti, att det är ett oundgängligt villkor för myntverkets ställande under Bergs-collegii uppsigt Den a5 Juli e. ra. all Bergs-coll:m finnes, och alt följaktligen förevar, betänk, samt Ekon.Utskrs tillåt. N:o 64 bö'ra företagas i den ordning och afgöra* på det sätt, hvarigenom man vinner harmoni emellan besluten; men detta ändamål skulle vunnits, om StatsUtsk., som sig bort, hade, då motionen ditremitterades, återskickat densamma såsom icke till vederb.
Landtm, anhålla om särskilde propos:r, den ena till bifall å hvad StatsUlsk. i afseende pä inkomstbeloppet föreslagit, och den andra till förändring af rubriken lill den lydelse, Hr Fähraeus uppgifvit. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då benämningen af ifrågavar. statsinkomst icke kunde inverka pä slalsregleringen, ej fann hinder för framställning af propos. till bifall å den förändring af benämningen, som Hr Fåhraeus föreslagit. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi’.: Efter man vill göra ändringar, så torde man böra göra det fullständigt. Jag tror att ifrågavar. fond numera icke heter konvoy-kommissariatet, ulan handelsoch sjöfartsfonden. Hr Få hr atus: Den afgift som lemnäs till Turkiska beskick - Den IG Februari t. m. 535 ningen algur ganska riktigt af handelsoell sjöfarts-fonden, men det verk, livars embetsman förvalta denna fond, heter konvoy-kommissarialet. Uppå härefter framstälde särskilda propos:r, biföll R. o. Ad., att ifrågavar. ersättning skulle benämnas ”Ersättning af konvoykommissariatet för atlöningen af Svenska och Norrska beskickningen i Turkiet” samt godkändes den af Utsk. föreslagna beräkning af denna ersättning. 24:o Observalions-medlen. Hr von Hartmansdorff: Mig synes alt. den här beräknade inkomsten är upptagen till allt för ringa belopp. Förhållandet med intraderne för de för.g:de åren är visserligen sådant SlatsUtsk. omförmält; men dä det sist upptagna året 1845, då beloppet utgjorde 15,000 r:dr, utvisar en betydlig minskning emot det föreg:de då inkomsten uppgick till 24,000 r:dr, och den förra summan utgör ungefär samma belopp som inflöt år 1841, så synes det mig, som hade titeln observalionsmedel, med året 1845 återgått lill sitt förra medeltal.
Maj:t kan finna skäligt i sådant hänseende bestämma.' Exp e (lil iönsUIs k n/le Is Förslag till underd. Skrifvelse, J\:o 22. Vid granskning af redogörelsen för straffoch arbetsfängelset å Långholmen hade hos 1863 års revisorer förekommit, att vederbörande redogörare fått sig tillgodoförd t ett belopp af 1,299 R:dr 94 öre, afskrilhingsprocent å till bageriet under året levereradl rågmjöl; men då leverantören, enligt upprättadl kontrakt, vore skyldig alt, i mån af behof, leverera mjölet och detta, enligt revisorernes tanke, lämpligen kunde ske direkte (ill bageriet, så att någon magasinering med åtföljande rätt till afskrifningsprocent ej behöfde ifrågakomma, hvarigenom denna utgift skulle helt och hållet besparas, hade revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet. 1 afseende härå har Fångvårdsstyrelsen uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande anfört, alt, då bageri år 1849 vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm inrättades, ordnades först leveransen af del för bageriet erforderliga mjöl på det sätt, som revisorerne föreslagit, så alt samma mjöl, hvilket af redogöraren reqvirerades, hos leverantören mottogs och afvägdes af den vaktqvinna, som egde tillsynen öfver bageriet, hvarefter redogöraren, enligt vaktqvinnans uppgift, på god tro antecknade del levererade mjölet såsom taget lili uppbörd och redovisning; men sedan direktören vid nämnda fängelse, efter någon tids erfarenhet, anmält att behörig kontroll under ett sådant förfaringssätt saknades, förordnade Styrelsen, i öfverensstämmelse med hvad direktören hemställt, att del för bageriet erforderliga mjöl skulle, likasom öfrig proviant, mottagas af fängelsets redogörare och af honom efter behof utlemnas samt behörigen redovisas.
Kongl. Maj:L och Kronan tillskyndas kan, derest han, antingen vid vederbörandes underlåtenhet att penningarne i rällan lid aflemna, ej genast bos Kongl. Majlis Befallningshafvande skriftligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummar att om invenleringarnes förrättande och redogörelsernas infordrande i Kape dil in ns-11 is k a Hels Förslag till underd. Skrifvelse, A: o 435. 37 rällan tid draga försorg, eller ocl( lill försäljningsman utlemna! och förtrott mera stämpelpapper från Landlräuleriets förråd, än som svarar mot dennes uppbördsborgeu' Stals-kontoret åligger att iakttaga och bevaka Kronans rätt i afseende å det stämpelpapper, sorn lill försäljningsman och redogörare i Stockholm utlemnas. 2:o. För hvarje halft år skola Lands-konloren, inom Juli månad af del löpande och Januari månad af det påföljande året, lill Slais-kontoret insända förslag öfver uppbörd och försäljning af slämpelpapper i hvarje län.
Riddarhus-Orduingen föreslagne redaction, ansåg Herr LandtMarskalken någon förändring deruti nu mera icke kunna äga rum, Grefve Cronhjelm : Just derföre att Ridderskapets och Adelns beslut, å Herr Berg - Den Q November. mans förslag, icke skulle hindra den af mig gjorde begäran, att detta förslag, i händelse det vunne bifall, skulle uti Ordnings-stadgan intagas, anhöll jag hos Herr Grefven och Landt-Marskalken, att proposition först måtte framställas på min begäran; men då sådant icke blifvit gjort, hemställer jag, om min rätt kan vara försuten. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, att Grefve Cronhjelms rätt, att framställa det af honom väckte ifrågavarande påstående väl icke vore försuten, men Herr Landt-Marskalken hemställde, om icke, då Ridderskapet och Adeln redan, på sätt som skett, stadgat lydelsen af 21 §. Riddarhus» Ordningen, Ridderskapet och Adeln i och med detsamma äfven bestämt, att föreskriften om placeringen i Riddarhus-salen borde i nyssberörde §. upptagas. Ropades J a. ' Grefve Cronhjelm: Jag tror, att ett är saken, och ett annat är, hvarest den skall intagas. För min del anser jag, att den ej bör slå i Riddarhus-Ordningen; och derföre anhåller jag om proposition derå, att den må intagas i den särskildta Ordnings-stadgan. Herr Riben: Jag anhåller, att få fästa den ädle Grefvens uppmärksamhet derpå, att Ridderskapet och Adeln icke allenast bifallit den förändring i placeringen, som Herr Den g November, 345 Berghman föreslagit, utan äfven godkänt §. i Riddarhus-Ordningen , med den förändring, som af Herr Berghman blifvit äskad.
Då en flicka satt sig vid ett träd i skogen, kom den onde och bad henne lägga torr tjäreved i sin mudd, som hon hade under hufvudet; när den onde sedan itändt veden och flickan blef varse att han hade horn, blef hon förskräckt och ville fly, men slapp ej undan hans våldsamhet; härefter blef hon hafvande och födde en son, som oupphörligt grät och visade sig orolig. Gud kom och tog barnet med sig upp i skyn och frågade hvilken det ville vara till hjelp, antingen sin far eller mor. Barnet svarade sig vilja hjelpa modern och förfölja fadern med all dess slägt, hvilket det nu också gör, far omkring i luften, klyfver berg och slår eld i träd, så snart ett troll gömt sig i eller under dem. Utom dessa och dylika gudar, som de ej hafva några bilder utaf eller tillbedja såsom beläten, hafva de äfven en hop andra genier eller halfgudar, hvilka de hålla i vördnad och ära. Lapparne föreställa sig sådana genier, regerande dels i luften, dels på jorden, dels under jorden, och alla dessa anse de sig pligtiga att på visst sätt hedra och vörda. Äfven anse de sådana finnas, som regera vid hvart och ett stånd och lefnadssätt, liksom vid alla tider och månader i året. Så hafva de t. ex. en under Februari månad, som de kalla Kuowa-manno, en under julhögtiden, som heter Jauloherra (julherren), samt på julaftonen en, som benämnes Ruotta eller Druetta (drott). Om Kuowa-manno har en gammal hustru berättat, att hennes föräldrar plägade en viss tid i Februari månad binda sådant hö och gräs, som de hafva i sina skor och vantar, vid hornen på sina renar, hvarefter man med ringar och annat skrammel samt bultande mot ackjorna bad Kuowa-manno äta. Häraf synes, att de höllo denna gud för ett lefvande kreatur, som kunde lefva af hö och behöfde genom allehanda buller och gny påkallas.
Jag skall ej pa ett ensidigt sätt söka framhålla de direkta elektorsvalens företräde, utan jag skall äfven söka framställa de möjliga företräden, som biinkmansvalen förete, så att 11. o. Ad. skall noga kunna öfverväga förslaget och sedermera bedöma hvilken vigt tynger mest i vågskålen. Den första olägenheten, som förekommer i närvide biinkmansval, är den, att (let är en möjlighet för en minoritet att tillsätta bänkman mot majoritetens önskan. Detta kan fullkomligt malhematiskt bevisas. Ifall vi nemi. tänka oss, att R. o. Ad. består af 500 ledamöter och att 20 personer skulle finnas på hvarje bänkmansafdeln., så skulle 13 biinkmansafdelmr utgöra majoriteten och således 11 gånger 13 personer, eller 143 personer, skulle kunna tillsätta bänkman mot en majoritet af 357. Jag erkänner, att i fall detta skulle ske, vore det endast på det vilkor, att ingen enda af dessa 143 personerna voro tillfinnandes uti de andra 12 bänkmansafdelmne och att denna möjlighet står så nära en omöjlighet, att den verkligen i praktiken icke kan inträffa. Men om åter denna minoritet något mera närmade sig majoriteten, så att ett förhållande upstod af 230 eller 240 mot 270 och 260, så kunde åter mycket lätt inträffa, att denna minoritet tillsatte bänkman mot majoritetens önskan. Ett annat skäl. som talar mot saken, är, att dessa val äro så att säga »genomskinliga», ty medgifvas måste väl, att. ehuru voteringen inom representationen borde vara sluten, man nästan bestämdt kan genomskåda på hvilka personer hvar och en voterar. Jag säger att dessa val äro lätthandterliga derför, att, om ett parti, vare sig inom eller utom Riksdagen, vill arbeta för en viss elektorslista, så finnes dertill ej något lättare medel, jin just denria biinkmansfördelningen, som också Idel', vi veta det alla, upfunnen under frihetstiden, då partiandan spelade en så stor röle. Och för den, som har någon kännedom om R. o. Adis ledamöter, är det ingalunda svårt att före valet veta huru många biinkmansafdelmr skola segra.
Genom utslag den 15 Juni sistlidna år har Kongl. HofRätten sig utlåtit, att emedan, i öfverensstämmelse med de af Advokatfiskals-embetet åberopade lagstadganden, det ålegat IläradsRätlen att utslag rörande Björk och Lidman, då dessa hållits häktade, utan dröjsmål, efter det ransakningen blifvit afslutad, meddela, hvilket, enär densamma icke varit vidlyftig, kunde hafva ägt runi sist å tredje dagen derefter, men häradshöfdingen för det, utöfver berörde tid, inträffade dröjsmål af aderton dagar icke förebragt någon giltig ursäkt, hvartill kotmne, att HäradsRätten, på sätt anmärkt blifvit, dömt Björk, Lidman och Magnus Andersson att undergå fängelse vid valten och bröd, de 116 två förstnämnde hvardera sex och den senare fem dagar längre än vederbort, pröfvade Kongl. HofRätlen, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma häradshöfdingen att, för sålunda ådagalagd försummelse och uppenbar vårdslöshet vid doinare-embetets utöfning, böta femtio R:dr banko samt med åtta R:dr samma mynt ersätta den kostnad, Kongl. Majrt och Kronan fått vidkännas derigenom, att Björk och Lidman qvarhullits i häkte aderton dagar längre, än som erfordrats, hvarjemte Björk lemnades öppet att, för sitt obehöriga lidande, i laga ordning söka godtgörelse.
Man skänker måhända härigenom myntvärdet ett tredubbelt värde emot hvad det verkligen äger, under det att omloppscapitalet faller ner till ett värde af noll. Varuvärdet faller i samma proportion som sedelvärdet ökar sig, ty det är qvanliteten af rörelsemedel inom landet och möjligheten att kunna hafva tillgångar på marknaden man och man emellan, som ger åt varan sitt någorlunda lika värde. I samma stund som man frånrycker allmänheten en större del af dess rörelsecapital på en gång, det må nu vara silfver eller sedlar, i samma mån får detta bytesmedel ett så mycket högre värde än alla andra varor, att alla producenterna förlora derpå. Det är dylika transactioner, som skola förekommas, och Bancofullm. höra förhindras genom lagstiftningen att kunna vidtaga dylika oförnuftiga åtgärder. Om nu i det stället, såsom jag hoppas, 54 §, som förekommer näst efter denna, blifver bifallen, innehållande att ett minimum af Bancofondens metalliska cassa är 2,500,000 r:dr, så bör man naturligtvis icke misstänka Bancofullm. för den bristande eftertanka, att icke de ständigt äro betänkta på att, när som helst, så vidt möjligt är, öka denna cassa utöfver 2,5Q0,000 r:dr, deruti beräknadt hvad de hafva på utländsk botten. Då kan vid en påföljande riksdag stadgas, att detta minimum skall vara 3 millioner; vid en annan riks 9 H. 54 426 Den 16 April f. m. dag kan man nisälla 5 millioner o. s. v. öka della minimum med hvarje riksdag, då Bancofnllm. blifva skyldige alt införskaffa silfver. Men säga Bancofullm., och de sorn anse lyckan för landet ligga uti indragande af rörelsecapilalet, då måste ju Banken släppa ut nya sedlar utöfver de 22 millionerna? Derpå svarar jag, att om jag får köpa silfver i Banken för pari curs i vexlar, så må sedelstocken gå till hvad belopp som helst. Det är proportionen på papperet, som förrycker svaga hjernor och för dem till oförnuftiga mesurer. Om
Äfven jag tillstyrker bifall å hvad Utsk:s förslag i första punkten innehåller, emedan jag af erfarenheten förnummit, att skattskrifvaren ganska ofta nödgats i mantal teckna personer, hvilka, såsom Frih. von Kraemer anmärkt, icke hafva något stadigt hemvist, rita n uppehålla sig på orten vid den tid, då mantalsskrifningen förrättas. Det är nödvändigt att de på något ställe skattskrifvas, och skulle dessa ord Utgå, så skulle man säkerligen få många personer, som aldrig i någon mantalslängd blefvo antecknade. Hvad åter angår sista punkten, sä erkänner jag företrädet af det förslag, som Frih. Cederström framställt, nemi. att utesluta orden till K. Kammarrätten, och utbyta dem emot till ort och ställe som vederbör; och jag får således deruti till alla delar instämma. Hr von Rosen: Sedan jag nu blifvit underrättad om innehållet af Hr Aminoff, förslag, hvars yttrande jag icke först rätt upplättade, så förenar jag mig med honom och afstår Från hvad jag nyss yttrade; men jag skälle önska eli förändrad redaction i så måtto, att, i stället för att här står ”der han bosatt är,” utsattes inom den socken, der han är bosatt; ty tvist har ofta uppstått inom församlingarna 0111 det hemman, der en person skall skaltskrifvas, och slutligen har det blifvit bestämdt, alt han skulle skattskrifvas på socknen. En mängd sådane personer finnas, och socknemännen hafva börjat gräla om huruvida det är tillåtet samt velat utesluta dem från socknen. För befränir jande af den anda, sorn råder i communal-lagen, tror jag alt man borde så mycket som möjligt undvika att sådana tvister må uppkomma; och örn här infördes inom den socken, der han bosatt är, tror jag att mycket vore vunnet, hvarföre jag anhåller om en sådan förändring. i\ H. 27 .110 Den 10 October f. m. Fril), von Kraemer: Det af Hr von Rosen föreslagna tillägg ’’inom socknen,” tror jag icke vara tjenlig!., ty då borde äfven staden tilläggas, enär stadgandet skall gälla så väl för staden sorn för landet.
En längre tjenstetid bortnöter småningom hemvanorna, gör tryckningen af disciplinär-oket nästan till ett behof, casern-vakt och lägerlefnadens för hvarje dag och timma punktligt bestämda göromål till en angenäm omvexling af mödosam ansträngning och hvila — af frihet och tvång, och danar, örn icke bättre moraliska varelser, åtminstone dugligare soldater. Af alla dessa skäl anser jag en minskning uti den stående armeens nuvar. numerär, såsom en uppoffring, hvilken ingalunda kan ersättas genom en utvidgning af bevär:s-manskapets öfningstid. Förhållandet mellan indelt trupp och värfvad, är till numerären såsom 1 till 4> oc'' då af hela den värfvade styrkan fdelar äro anslagna till de vapen, hvilka, för att vara nyttiga i krig, oundgängligast fordra full utbildning under fred, och sista tredjedelen, dels såsom Konungens lifvakt och garnison i Slockholm, dels för det nyttiga jägarvapnet i en provins, hvars innebyggares allmänna för trolighet med skjutgevärets handterande endast kan göra begripligt, huru detta reg:te med så liten krigsöfning karr vara så dugligt, som det vid alla tillfällen, till sin och befälets heder, visat; så lärer ej skäligen någon förändrad proportion mellan nämnda trupparter böra komma i fråga. Hvad materielens qvantitativa del beträffar, så hänvisar jag blott till den K. proposms 8:de punkt., endast med tillägg, att en illa beklädd och utredd arme'e är beröfvad halfva sin kraft. I fråga om armeens qvalitativa del, torde krigs-styrelsen först böra komma under betraktande. Bestående af de förvaltande, expeditionsförande och ordergifvande myndigheterna, hafva dess till beskaffenhet bestämdt åtskiljda, men med hvarandra till verkan på armeens tjenstbarhet, nära beslagtade administrations-grenar, i brist af en gemensam öfver-styrelse, hittills saknat ett behöfligt samband.