Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva funnit det fördelaktigast att sh ordna dessa iimnen, att inan visar de husliga arbetenas och alla anordningarnas inflytande på hälsan. Så t. ex. talas först om lungorna ocli aiidiiiiigen, därpå om städiiing ocli rengöring. Efter skildring af hudens byggnad följer iindervisningen on1 beklädnaden (frPtii liälsovårdssynpiinkt), om bad, tvätt, in. m; ocli efter redogörelsen för matsinaltningsorganen och. deras Verksamhet komma lektionerna om födoainiien och hvad därtill Iiör. ». Detta i korthet affattade prograni gäller, s i vidt jag vet, för alla vara kvinliga folkhögskolor. Att, sksoin somliga iitanförst8ende nieiia, i den niivaraude kvinliga folkliögskolaiis treinånaderskurs införa. praktisk liandledniiig i inatlagning, strykning in. in. liar erfarenlieten visat vara omöjligt, enär undervisiiingens lielliet diirigeiioin blifvit sprängd. De skolor, där sbdana försök gjorts,. liafva lidit däraf eller alldeles gbtt under. Den teoretiska iindervisningeii sväfvar dock iiigaliinda, i liiften~, ty eleverna koniina jii till skolan med praktiska, liiisliga föriitsättiiiiigar, på hvilka nian ined frarnghg kan bygga. Välskrifning, räkning ocli enkel bokföring för Iiiismödrar p i landet inga, afven i de praktiska ainnena. Till en börjaii trodde nian sig på folkliögskolan böra motverka, alltid funnits inom boiideklasdet begär efter s. k. ~ l y x a r b e t e n ~ soni sen och soin af de ~bildacle~ betralrtats nied en viss ringaktning, en&amp; de arbeten, niaii fick se i nyare landtinaiiiiahem, iitmärkte sig för allt annat an god sinak. Det tillliörde en af l#rariiinans svaraste iippgif-. ter att vägra eleven tillst.hiid att på skolan förfiirdiga de p$ förhand.
Granskar man närmare dessa skäl hvart lör sig, så är det i afseende på det första visserligen sannt, att statens för allmänna arbetslöretag samt tillfälliga utgifter disponibla tillgångar blifvit vid innevarande riksmöte mer än vanligt tagna i anspråk; men reservanten, hvilken, med vederbörandes minne och bifall, i Utskottets plenum yrkade eli anslag å 50,000 R:dr R:mt ulan återbelalningsskyldighet, är nog lycklig alt kunna lemna anvisning på en ganska betydlig, vid denna frågas afgörande opåräknad, disponibel tillgång, hvilken derigenom yppat sig. att Utskottets plenum a (styrkt och således inbesparat icke mindre än 300,000 R:dr Runt, hvilka Riksgälds-afdelningen tillstyrkt såsom anslag utan ålerbetalningsskylBih. till li. St. Prat. 1856 & 1857. i Sami. 1 AJd. 5 Band. 8 Höft. ° 11 82 Stats-UtskotUts Utlåtande N:<> 158. diphet för upprensning af farleden emellan Baggens-stäkel oell Slöra Wärtan. Del anförda skälet bortfaller således numera genom denna tillgång, af hvilken reservanten endast begär bjettedelen. Del andra skale! bernias frän det låneunderstöd, sorn redan blifvit beviljadi Grenna hamnbyggnad. Härmed förhåller del sig så. alt år I847 uppgjordes plan och kostnadsförslag lill en hamnanlaggmng vid Grenna af Major Leijonancker, hvilken då beiäknade kostnaderna lil! (i0.974 R:dr 24 sk. B:ko. Sedermera har blott eli lån ä 10,000 R:dr R:mt blifvit af Kongl. Majit beviljadi ur Handelsoch Sjö.arls-fondén, således icke stort mer än T'0- af den beräknade koslnadssurmnan.
Man erinrar sig att Lag-Utskottet föreslagit att, i stället för Domkapitlet, Konungens Justitie-kansler skulle erhålla detta uppdrag. Utskottet, som vid granskningen af Kongl. Maj:ts förslag funnit att Domkapitlen icke borde »ens hafva skenet af polis-institutioner,» tyckes nu hafva kommit till den förmodan, att Rikets Ständers ogillande af den förändring, Utskottet äskat, förvandlat detta sken till verklighet. Det torde nu mera, efter allt hvad härom är taladt och skrifvet, vara lika öfverflödigt för verklig bevisning som förgäfves för öfvertygande att erinra, det offent ligt förkunnande af villfarande lärosats icke innebär någonting vidsträcktare än hvad som i ännu gällande lagbud kallas dess utspridande, eller att upprepa hvad för öfrigt i afseende på Utskottets yttrande om det nya lagförslagets förhållande till de gamla lagbuden blifvit anfördt. Men den bevisning, genom hvilken Utskottet vill ådagalägga att Domkapitlen framdeles erhålla en betydelse, som de förut icke haft, förtjenar dock uppmärksamhet. Den består af följande punkter: 1. Då gällande lag föreskrifver varnings föregående innan straff ådömes, och således lemnar förbrytelsen strafflös första gången, belägges denna deremot enligt nya författningen genast med straff. Kongl. Stadgan af den 20 31ars 1735, hvilken hufvudsakligen handlar om kristendomsförhör, och endast i sammanhang dermed omförmäler den 'pastorala behandlingen af förvillelser i religionen, tillägger dock: »Och der någon i församlingen vistades, som sina villfarelser antingen skriftligen eller i samtal med andra sökte att kunniga göra och utsprida till de enfaldigas förargelse och förförande, så må med en sådan icke hafvas fördrag, utan han skall straxt af Kyrkoherden i Consistorio Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. 13 angifvas, på det med honom till vidare oredas förekommande utan uppskof må lagligen förfaras,» och det följande visar att med detta lagliga förfarande menas lagförande inför verldslig rätt. Detta borde man icke förbise.
Rinman. ( 52 ) Redogörelse för Spanmfils-TJpphandlingsAnstalten uti Elfsborgs Län efter .826 års missväxt. Cassa-Riilming öfver de medel, Kongl. May.t i nåder anvisat för uppköp af Spanmål till Länets Invånares undsättning, - £ O* ^5 fi' _. V M. rr^ Banco. Betet. 2 SS (•» 1 ©‘^ 1 Kongl. Stats-Conlorct påför från Kongl. Räntekammaren liit remitterade medel af Spanmål s-Creditivet, enligt Kongl. Maj :ts Nådiga Bref d. 14 Sept. 1828 100,000. d. 1 November 30,000. d. 5 April 1827 30,000. 200,000 Restituerad Tulloch Sluss-afjift • enligt Förteckning 5,583: 4.10. Län disposition, efter missväxten år 1826. ' i c5 O5 • B ~ J’ — S1? p M. Banco. C t t 0 i t § SÖ . Traktamenten, Remiss-Lage och Provisioner 8,895: «3. 6. Säckar med flere Inventarier t 807: 40. P. SANDELHJELM. C. L. Rinman. 5 c 54 ) Räkning för den Spanmål Konungens Befallningshafvande uti inköpt och låtit inköpa till undsättning för sam - Kongl. StatsContoret på- Ärförd Spanmål in natura ter. från Kronans Magasiner, enligt förteckning Enligt Cassa-Räkningen och dervid bifogad förteckning, upptages inköpt Spanmål 30 — Inlöst Magasins-afskrifning — i4 Upptages öfverhlifvetSä- des-Korn, som efter Afskrifningar : B s B» <L n • ArB SS © c* n Magasinsförvaltarnes afgångsproc:t: Cfq O B V {*: r-fo' <1 . Banco.
TREDJE AKTEN fejden, och Du blef efter. Nå, Du hade ögonen på Magister Olaus Petri! hvad är det för en karl numera; kan jag lita på honom? HERMAN I. Fullständigt! Han är icke allenast den trognaste, utan äfven den skickligaste underhandlare jag sett. KUNGEN. Säger Du det, Herman; det gläder mig att höra. Säger Du det, Herman! Ja, Du känner hans och mitt gamla mellanvarande och hur det gjordes opp! Jaja! det gjordes opp! Det var det! Få vi nu tala om vårt! HERMAN I. Ja väl! Men låtom oss behålla måtta så i ord som åthäfvor. KUNGEN. Fingrar på hammaren. Alltför gärna, behåll dem Du! HERMAN I. med en gest åt hammaren. För gammal vänskaps och troskaps skull, få vi lägga bort den där? KUNGEN. Haha! Så gärna, om Du är rädd för den, Herman! Börja nu! Men gör 'et kort! GUSTAV VASA HERMAN I. Då börjar jag med slutet: Rikets gäld till Lübeck är nu betalad, och vi stå i begrepp att skiljas. KUNGEN. Det låter som skrifvet, det där! Nåväl, så skiljas vi, som vänner. HERMAN I. Hellre som bundsförvandter... KUNGEN. Är Du där, Israel? Nej, jag vill intet beroende mer! HERMAN I. Hör, Nåd, eller Konung, eller hvad jag skall säga... KUNGEN. Du skall säga Gösta som förr då jag kallade dig fader! HERMAN I. Nåväl, min son, mycket söndrar oss, mycket, men ett håller oss samman: vårt ömsesidiga och berättigade motstånd mot kejsaren... KUNGEN. Rätt! Och därför kunna vi lita på hvarandra utan skrifna traktater. TREDJE AKTEN HERMAN I. Du glömmer en sak, min son; jag är köpman... KUNGEN. Och jag är kunden; har Du fått betaldt? HERMAN I. Betaldt? Ja... det fins saker som ej betalas med pengar... KUNGEN.
För att ieke skrämma den innevarande ropade hon skyndsamt: » Kära Greta, det är bara jag, fröken Hanna, som vill tala vid dig litet. » Förstugudörren öppnades genast, och där stod nu Greta iklädd en kort kjol, yrvaken och stirrande. » Ursäkta, kära du, att vi komma så här sent », började prestdottern, » men som vi sport, att dina barn äro sjuka, ville vi hjälpa dig vaka öfver dem. » Greta stirrade fortfarande med vidöppna ögon och ref i det svarta, lurfviga håret. » Barnen? » ropade hon. » Kära hjärtandes, dom ä ' ju friska för längese ' n, vet j a '! » » Men i förra veckan lågo de ju alla tre i skarlakansfeber? » » Nog va ' dom sjuka allti ' », menade Greta, och hennes små, bruna ögon började se vakna ut, på samma gång ett litet humoristiskt löje lade sig öfver hennes glada fräkniga ansikte, » å röa va ' di ' som kokta kräftor å heta som grötar, men om det var lakansfeber, eller hva ' de ' heter, det vet jag inte. » » Oeh nu äro de alldeles friska? » » Ja då! Å sofver som grisar. » Och de båda vandrerskorna hade ej annat göra än att vända tillbaka, sedan de ännu en gång bedt Greta ursäkta, att de stört hennes sömn, och sedan denna å sin sida pliktskyldigast tackat för besöket oeh välmeningen. En stund gingo de tysta. Slutligen utbrusto båda på en gång i ett högt och hjärtligt skratt. Ännu leende, men med vemod i blick och röst sade därpå fröken R o s: » Jag undrar just, om vi, med undantag af besöket hos Johanssons, verkligen uträttat något annat godt i dag än skaffat Sörman fläsk till middagen? » » Jag vet ej », svarade sakta fröken Hanna, » men det vet jag dock, att åtminstone vårt uppsåt varit varmt och uppriktigt. » » Det är sannt. Men med ett besök, Hanna, kunna vi verkligen inte heller uträtta mycket. Vi skola lära oss af mor Grundin att gå oftare, ja hvarje dag. » Iduns julklappsbazar, (Forts.) XXIV. Treflig karafinbricka.
»Metod, har Karlson någon metod, jag tyckte han hvarken hade metod eller kunskaper.» »Nu ska’ du icke vara orättvis, bror. Något geni är han icke, det går jag visst in på, men nog kan han tillräckligt för att läsa med barnungarne, och nitisk och driftig ä’ han, och det är väl ändå hufvudsaken. Förstå mig rätt, förstå mig rätt, mig är det naturligtvis likgiltigt, om det kommer hit en annan eller Karlson stannar. Men Holmlund håller på honom och, som du vet, är det egentligen han som styr härute.» Så låtsade båda icke mer om saken, men efter den betan gästade folkskoleinspektören på sina resor alltid brukspatron Holmlund – denne hade det för resten vida komfortablare än kyrkoherden – ty han märkte med ens att hans gamla vän åtskilligt förändrats, sedan den tid de i Upsala på tu man hand satte samman en mängd vackra utopier för framtiden, och han tyckte, det var onödigt, att kyrkoherden i sin tur skulle göra samma reflexioner om honom sjelf. Klockaren tycktes för öfrigt vara en mäkta inflytelserik person på ön, och så pass förmögen hade han redan hunnit blifva på sin handel och sina befattningar, att han kunde försträcka kyrkoherden betydande summor, då denne alt för hårdt ansattes af gamla kreditorer eller hade spelat bort för mycket på vira eller raffel med ortens brukspatroner. Ja sjelfva Holmlund visade stor undfallenhet mot hans önskningar – i tysthet hviskades det, om att patron sjelf en gång före sitt giftermål haft ett äfventyr med en af klockarens döttrar. Vår goda folkskoleinspektör hade derför genast insett, att här intet var att göra. Han såg genom fingrarne med skolans miserabla tillstånd och tyckte sig hafva vunnit en icke obetydlig triumf, då han fick kommunen att inrätta en särskild småbarnsskola.
I er forfrågan finnas inga hällpunkter bvarken fur det ena eller andra antagandet. Möjligen skulle ni ha nytta af den behandling, som föreskrifvits Wend i n:r 10. Se tillkännagiföandet öfver annonsafdelningen. Bäst pr postanvisning. Signe (Finland). I dagens nummer. Tack. Behandlar företrädesvis BarnsjukA '. G. Med det första. Tack. Tycko P. Alldeles för omoget. domar. g w Handarbete. Undertecknad, utex. lärarinna från Något om att slå barn. Funderingar i uppfostringsfrågan af en ungkarl. — » En hjeltes » Handarbetets Vänner » undervisar dadöd ». Dikt af Johan Nordting. — Madam Att inlägga lök. Små hvita lökar Blind. Ett minne, upptecknadt af F. M. C. mer o. barn i alla sorters handarbeten få ligga ett par timmar i kallt vatten, — Rationel kosmetik. A f D:r J. B. — såsom: Knyppling, snörmakeri (utan maC D då skalen gå lätt utaf. Sedan läggas Lille Folke. Teckning etter verkligheten af skiner), schattersöm, guldbroderi, hvitAnna. — Konst och literatur. — Dansen III. broderi, broderi å plysch, siden, kläde, de ett dygn i kall, bra salt saltlake, Af J — n G — g. — Teater och musik. — Ny hvarefter de upptagas och kokas i m.m., makram&lt;S,fiIet-guipure, märkning, S S musikliteratur. — Ett storstadsbarn. BerätMimmi. Ett spetsglas Ronnebyvatten till telse för Idun af Johan Nordling. vatten med litet salt uti, tills de blifva hålsöm o. fornnordiska sömnader. Monhvarje måltid. Använd i öfrigt den behandmjuka och klara, då de utbredas på Helsovård. — Möblerna. — Husgerådet. — teringar af färdiggjorda arbeten samt ling, som föreskrifvits Elsa i n:o 7. — Er Matlagning. — Bakning. — Inläggningar.
Der minuthandel med eller utskänkning af bränvin idkas, skall vara anbragt skylt, som rörelsen utvisar. §. 38. Af denna förordning bör å det ställe, der minuthandel med eller utskänkning af bränvin idkas, ett exemplar alltid vara i försäljningsrummet anslaget. §. 39. Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat rättighet, böle första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, andra gången från 20 till och med 40 R:dr och tredje gången från 40 till och med 80 R:dr. Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbry telse beträdes, dömes till straff-arbete från och med två månader lill och med ett år. Förbrytaren varde derjemte dömd alt utgifva minuthandelseller utskänkningsafgift, dock ej under det belopp, som för £:dels år, eller utöfver det, som för ett år svarar mot hvad, enligt de i 16 och 17 §§. stadgade grunder, för år minst utgå bör. Dessutom vare af det i försäljningsrummet befintliga bränvin till och med 60 kannor, tillika med kärl, som för deras afhemtning tjenliga äro, underkastade beslag och förbrutna. Har förbrytelsen skett å söneller helgedag, ökas straffet med böter från och med 10 till och med 20 R:dr, utom det ansvar, som, enligt allmän lag, bör för sab batsbrott ådömas. §. 40. Om den, som till minuthandel med bränvin berättigad är, andra gången beträdes med oloflig utskänkning, vare han tillika sin handelsrättighet förlustig. Annan handlande, som andra gången beträdes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig. §. 41. Ofverträdes förbud, som i 25 §. gifvet är, vare lag som i 39 §. sägs. §• 42. Underlåter den, som erhållit rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, att afgift derför i föreskrifven tid erlägga, varde afgiften genast utmätt.
— Införseln af bränvin skulle, genom prisets möjliga nedsättning å denna vara, icke allenast förringa våra jordbrukares vinst på en tillverkning, hvilken de säga sig så väl behöfva; utan varans låga pris skulle om möjligt öka det redan ändock Öfverbänd tagande fylleriet med alla dess förderfliga följder. — Om färdiggjordå skor och kläder finge införas; skulle man skada icke blott Skoma - Den 19 Junii e. m. kare oell Skräddare utan äfven Garfvare och Klädesfabrikörer. Man bör erindra sig, att i Länder, som hunnit vida längre än vi uti varuförädling, hållas ofantliga magaziner af färdiggjorda kläder. Således har Herr Ternaux i Paris, för att vinna afsättning på sin stora klädestillverkning, låtit deraf göra färdiga kläder till försäljning i öppna hodar, hvaraf en, åtminstone efter skylten, skall innehålla 20,000 kapprockar o. s. v. Om blott mindre delar af dessa lager skickades hit från modernas hufvudstad, skulle våra Skräddare förmodeligen icke få arbete af några andra än dem, som icke hade råd till att köpa Fransyska kläder; och på samma sätt skulle det gå med Skomakarne. Våra handtverkare skulle endast få gröfre arbeten att förfärdiga, och föröfrigt nedsjunka till lagare af de hitförda Fransyska tillverkningarne, när de började gå sönder. Följden af handelsfriheten skulle således blifva, att handtverkerierna gingo baklänges i stället för framåt. 2:0. Ett annat fel i grunderna för Utskottets åsigter, är äfven, att det (s. 11—13) ansett en ökad handel, flera ankomna och afgångna fartyg, samt större tull-inkomst för bevis på näringarnes stigande välstånd. Men sådant bevisar ofta motsatsen.
Ständer - Den r Augusti. 2277 der täckas, ät Staks-Utstottet öfwerläta rättigheten, att i det Reglemente som för Riksgälds»Contoiret kommer att utfärdas, derom meddela de föreskrifter, som ester Utskottets tanka, böra iagttagas till ändamålets befrämjande; warande Utskottet betänkt pa sädane utwägar, att hwarken Riksgälds-Cvntoirels bestånd och upprätlhällande eller den Allmänna Creditera derigenom stall något äfwentyra. örebro den r Augustt 1812. Pä Högloft. Ridd. och Adelns, Pä Högw. Prest-Ständets Ledam. wägnar, Ledam. wägnar, lVl. v. Oust. ^lurra/. Pä Wälloft. Borgare-StanPä Hederw. Bonde-Ständets Led. wägnar, dets Led. wägnar, I. Wedelin.
Jag kan icke sätta i tvifvel denna uppgift, men jag är också öfvertygad.att han hvarken varit mer eller mindre lycklig, om han, då han vistades utomlands, fått dessa eländiga 160 R:dr B:co. —- Vöre Ridderskapet och Adeln i tillfälle, att gifva Stipendier, som voro 7 å 8 gånger större, då vore förhållandet helt annorlunda. Voro icke dessa 160 R:dr bättre använde, om de gåfvos åt Adeliga gossar, som vid Gymnasierna ville studera för den Civila banan, eller åt dem, som vid Carlberg vilja bilda sig till skickliga Officerare. Så hafva de hitintills blifvit använde, och då hafva de ländt till något gagn. Men inom näringarne skola de göra intet, ty der blir denna summa både för mycket och för litet. För mycket för den gosse, hvilken såsom Lärpojke går in i våra Skråembeten. Till högre näringars studerande, i andra länder, är summan ända till löjlighet för liten. Möjligen skall man i kommande tider få anledning att betrakta saken annorlunda, men dessa tider hafva ännu ej inträffat. Den a3 Mars e. m. 3o<j Utskottet har ej stött sin mening på den tanka, att yrket icke skulle vara öfverensstämmande med en Ädlings värdighet. Jag kan försäkra att ingen inom Utskottet tänkt deråt; och hvar och en skall, efter ett uppmärksamt genomläsande af Memorialet, medgifva detta. Jag anhåller om bifall å nämnde Memorial, Herr Lefren, Johan Pehr: Som jag vid början af Riksdagen framställt en motion om näringsfrihet inom Landet, och jag anser de ifrågavarande NäringsStipendierna i sin mån bidraga till näringarnes förkofran; kan jag ej annat än förena mig med Herr Tham, och anhålla om afslag å Utskottets Memorial. Friherre Wrangel, Henning: Enligt min öfvertygelse finnes ej något nyttigare, än att bereda tillfälle till undervisning i industrigrenarne. Den fördom, som här i hög grad är inrotad , att Adelsmannen endast på Embetsmannabanan kan söka gagna Fäderneslandet, anser jag vara högst menlig.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet, af åtskilliga dess Ledamöter, om afhjelpande af vissa kostnader för Roteoch Rusthållare. Den 15 Juni. 291 Utskottet ansåg sig äga full anledning tillstyrka , att på alla ställen, d?r ej synnerligen vigtiga omständigheter eller särskildta öfVerenskommelser ligga i vägen, må för Rotärne vara tillåtet, att, utom en Soldaten lernhad kåltäppa, disponera öfver Söldat-törpets öfriga jord, emot erläggande in natura af ett Visst qvantum spannmål, hö, halm, ni. m. Yrkad befrielse från ersättning af repafä. tioner å munderingen, dem Rusthållare undur kriget måst vidkännnas, hade Utskottet afstyrkt och icke ansett sig tillständigt afgifva hufvudsakligt yttrande öfver frarhstaild begäran af Rusthållare vid LifRegementets Grena dierCorps, att i stället för beklädnad, få lernha ett visst qvantum spannmål, »nen deremot tillstyrkt att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t anhölle , att de betungande förändringarne af Uniformer så sällan som möjligt mätte påläggas, och då endast efter Kongl. Maj ts Eget Nådiga förordnande kunna anbefallas. Slutligen ansåg Utskottet sig ingen befattning kunna taga med klagan öfver cassation af redan approbvrade mundefingi-persedlar &c. Upplästes och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomna förslag till underdåniga Skrifvelser från Riksens Ständer till Kongl Maj:t, nemligen: Uo Angående kostnaden till lifgifvande af Re - 292 Dm 15 Juni. gister öfver Bihangen till 1810 och 1812 årens Urtima RiksdagsProtocoll. 2:0 Om betalning för den vissa hemman ålagda Krono-brefbäring. 3:0 Angående ändring i Författningarna rörande hemmans-klyfning. 4;o Rörande försäljning af utmätt fast egendom å landet. 5
Mannen i badlakanet tydde det grymtande ljudet som ett bifall och fortfor: – Att Origines i vissa stycken hyste kätterska meningar är icke blott min enskilda åsigt, utan kan jag i detta fall åberopa Epifanios’ vittnesbörd och flera andras. Athanasios rentvår honom förgäfves. En Mohr blir icke hvit, om han också nio gånger om dagen toge kallbad, duschbad, varmbad, svettbad och låte gnida sig med borste och pimssten af alla slafvar i de här välsignade thermerna. Mohren är och förblir svart, lysande och ädle Annæus Domitius, eller huru? Ett nytt stånkande och ett otåligt grin blef svaret. – Men för att nu återkomma till Athanasios, fortfor den theologiserande badgästen, – så finnes väl ingenting löjligare och tillika oblygare än hans påstående, att kyrkomötet i Nicæa, bedröfligt i åminnelse, när det antog ordet homousios, öfverensstämde med och bekräftade de Antiokeniske fädernes beslut, som förkastade just samma kätterska ord ? Hvad gör nu Athanasios, för att reda sig ur denna klämma? Den sofisten säger, att de begge mötena menade samma sak, när de förkastade samma ord. Nu frågar jag ... – Nej, nej, nej, fråga mig icke, utbrast Annæus Domitius med en förtviflad ansträngning. – Jag gillar i förväg allt hvad du yttrat och ämnar yttra. Du gör mig en tjenst, om du flyttar dig något åt sidan, ty du ser, att du hindrar mina slafvar i deras förrättning ... Ack, hvad lifvet är uppfyldt af besvär Karmides, min ögonfägnad, hvar är du? – Här, min älsklige prokonsul! svarades från en annan af slafvar omgifven soffa. – Ack, den fördömde pratmakaren! Huat hanat haut Ista pista sista Domiabo elamnaustra. – Hvad säger du, min Annæus? – Ack, jag läser en besvärjelseformel, som min gamla amma nyttjade mot gikt och ledvrickning, men som kanske äfven hjelper mot närgångna pratmakare. Det tål åtminstone att försöka.