Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hemmet är praktiskt anlagdt och söker genom alla i ett ordnadt hushåll förekommande sysselsättningar utbilda sina skyddslingar till dugliga tjänarinnor. I allmänhet kvarstanna de i hemmet två till tre år. Efter denna tid möter sällan svårighet att på hemmets rekommendation skaffa dem lämpliga platser. Hemmets ekonomi är för närvarande mycket bekymmersam. Styrelsens ifriga bemödanden att i alla afseenden sörja för hemmets utveckling står öfver allt beröm, oaktadt den från allmänhetens sida ej rönt den uppmuntran och det understöd, som hemmet i så rikt mått förtjänar. Tyvärr äro hemmets byggnader förfallna och fordra en grundlig restaurering; utrymmet är också alldeles för begränsadt i förhållande till det mottagna antalet skyddslingar. Ur social s j T i p u n k t vore det djupt att beklaga, om detta hem af brist på medel och utrymme skulle behöfva tillsluta sina portar för någon, som där söker hägn. Hemmet förtjänar i sanning att räckas en hjälpsam hand. Säkert är, att den, som gör det, skall följas af mångas välsignelser. T allt fall har genom dess stiftande ett af de vackraste bladen skrifvits i människokärlekens historia. Quidam. Visa. Fast sommaren är gången, och rosorna förbi, da lefva skall i sången — och aldrig skiljas vi. JVär höstens stjärnor brinna, jag väljer en till vän IDUN 1898 och skall så återfinna din ljufva blick i den. Och och Jag när komma mörka dagar kommer frost också — minns de gröna hagar, himmelen var blå. Jag och och med minns de ljusa nätter trastens melodi kära små buketter skär linnéa i. Emellan mörka stammar jag än i hvibt dig ser, och österns sky, som flammar, sin glöd åt kinden ger. Och jwnisolen trollar en krona i ditt hår, med gyllne liljor fållar din klädning, där du går. En sagodrottning vorden blef kyssens rike ditt, men jag fann löseorden — och nu är riket mitt. Fast sommaren är gången och rosorna förbi, du lefva skall i sången och aldrig skiljas vi. Daniel Fallström. * Överansträngning. J vår tid utgör j u frågan om öfveransträngning så ofta ämnet för våra samtal, dryftas i våra tidningar, och otaliga förslag framkomma till dess bekämpande.
Utskottet hy - Lag-Utskottets B stänk and en. ser den förmodan, att samvetet förr eller senare skall hos en sådan förhärdad syndare vakna, och att han då sjelfvilligt skall söka återvinning af de förmoner han försakat, och hvarifrån han ditintill sig uteslutit, men tror tillika, att, om en slik brottslings uppväckelse till eftertanka möjligtvis uteblifver, hans genom kroppsstraff aftvingade bekännelse icke kunnat vara af någon nytta för honom till dess omvändelse, utan tvertom mera föränledt att hos honom väcka gäckeri af en helig och angelägen handling, likasom att detta tvång icke är nödvändigt, då den förödmjukelse för brottslingen, som genom Kyrkoplikten i borgerligt hänseende åsyftas, är, medelst hans framförande och inställande dertill inför Församlingen, fu Ibordad, fastän den del deraf, som innefattar hans erkännande och den derpå följande absolution, ej blifvit fullkomnad. På sådan grund har Utskottet funnit sig böra föreslå, att, med ändring af hvad i omförmälte tvenne momenter af förenämnde Kongl. Förklaring är stadgadt, hädanefter må antagas, att, då en för brott afstraffad person till undergående af honom tillika ålagd uppenbar Kyrkoplikt inställes, och han dervid är motsträfvig samt förnekar brottet, samt således ej vill detsamma afbedja, han icke må af Presten absolveras, utan skall af Prestön afvisas med en tjenlig och alfvarsam föreställning att genom en uppriktig bekännelse och ånger åter söka Församlingens gemenskap och de dermed förenade fördelar, af hvilka han ej förr kan komma i åtnjutande, än han dertill Bihang till Riks-St. Prat. igi7 . igig, y.de Sami. N:r 41.42. g22 Lag-Utskottets Betänkanden. pä berörde sätt gjort sig förtjent och värdig.
Lör mig tyckes det likväl vara klart, att en sådan rättighet för den svarande parten är af ojemförligt större vigt der provokatorisk rättegång ej finnes, d. v. s. der svaranden saknar rättighet att sjelf anställa rättegång för att blifva fri från vederpartens förmenta anspråk. Med afs. å förslagets upställning anhåller jag äfven få göra några anmärkmr. Början af förslaget lyder: »kommer svaranden å första ting, innan det ändas, eller innan rättegångstim man i stad ute är, och blifver käranden borta, bote som sagdt är, och vare saken på den stämning ej mera uptagen samt käranden skyldig att gälda svaranden kostnad, der han ej, vid nästa ting å landet eller inom en månad i staden, visar, det han laga förfall haft, och att han ej kunnat rätten det kungöra.» Här stadgas 3 påföljder för uraktlåtenhet att fullfölja en stämning, hvilka likväl alla försvinna, om käranden kan visa att han haft laga förfall, och bland dem äfven den, att saken ej mera på den stämning uptages. Stämningen är således gällande, men rättegången finnes icke, och huru den skall komma i gång, derom talar förslaget ej ett ord. Vidare innehåller förslaget i slutet: »Sker ej så», (visar ej käranden förfall å den förelagda tiden) »vare dock ej käranden förment att saken ånyo instämma och sin talan utföra, om han laga tid dertill ej försutit.» I hela det ifrågav:de kap. af B,ätteg:sBalken talas ej om preskription, och man blir således frestad tro, att då detta enda hinder här uptages mot sakens förnyade instämning och talans utförande, intet annat hinder deremot skall gälla, och således hvarken omyndighet eller domstolens obehörighet eller annat sådant. Jag tillstyrker vördsamt afslag å Betänk. Frih. Wrede, Casimir: Då jag icke inom Utsk. deltagit i behandlingen af denna fråga, så har jag icke kunnat anteckna mig 6 Den 3 Oktober t. m. sorn reservant, ehuru jag till alla delar instämmer i Hr Adlercreuts;’s yrkande på afslag at Betänk.
Hofrätten rättvist, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, döma Justitiarien, för hvad i nmförmälda målto läge honom till last i embetets utöfning, att böta Tjugufem Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kronan, staden Waxholm och Advokat-fiskalen; skolande den Justitiarien eljest tillkommande andel af staden Waxholms lott i nämnda böter tillfalla Stockholms läns Lazarett. Handlanden S. A. Kihlbaum hade, uti en till Justitie-Ombudsmannen ingifven skrift, klagat deröfver att, ehuru han i Landthandlanden D. J. Bredbergs vid Wissnums Häradsrätt anhängiggjorda konkurs före inställelsedagenj som infallit under lagtima tinget den 2 September 1858, bevakat fordran till belopp af Tvåhundra femtioen Riksdaler 24 sk. Riksgäldssedlar, nämnda bevakning dock icke blifvit omförmäld i den dagens protokoll och ej heller i den vid tingets slut, den 9 Oktober samma år, i konkurssaken meddelade dom, i följd hvaraf klaganden gått förlustig all godtgöreise för sin fordran, jemte rättigheten till framtida kraf; för hvilket allt klaganden fordrade ansvar å domaren och skadans ersättande. Den tillförordnade Domhafvande, som i egenskap ordförande, nämnda mål i Häradsrätten handlagt, hördes öfver klagoskriften, och anförde i den förklaring, han till Justitie-Ombudsmannen afgaf, att Kiblbaums bevakning funnes uti den i målet héline dombok upptagen näst efter öfriga anmälde fordringar, men blifvit förbigången och uteglömd i det till Sysslomännen i det gäldbundna boet lemnade utdrag ur samma dombok genom försummelse att granska sjelfva expeditionen; och att, efter det härigenom inträffat, att det gäldbundna boets alla tillgångar, med klagandens förbigående, blifvit till öfrige borgenärer utdelade, t. f. Domhafvanden, på sätt ett förklaringen bilagdt, af klaganden utfärdadt, bevis ådagalade, till fullo godtgjort denne för hans bevakade fordran.
Hållningen hade blifvit alltmera lutande och gången mera stapplande, och ofta undrade de båda systrarna om den stackars herrn verkligen skulle få upplefva den stund, då Högsta Domstolen skulle återgifva honom hans rätt. »Jag är så trött, att jag ej vet, hur jag skall härda ut, tills jag får min rätt,» brukade han säga. Aldrig besökte han syster och svåger och talade aldrig om dem. Ej heller nämnde han någonsin dottern, som han beslutat att ej uppsöka, förr än han kunde bjuda henne ett hem på Gunnebo, ty utaf allt hvad han skulle återfå, när han fick sin rätt, gingo tankarna först och sist till Gunnebo. Han tecknade och målade det oupphörligen ur minnet, och för hvarje gång lade han till något nytt, som ej fanns där i verkligheten, men som han skulle vilja hafva där, när han återfick det älskade stället. En eftermiddag på hösten 1825 satt han lutad öfver sitt bord och tecknade med darrande hand ännu en vy af Gunnebo. Han såg ej upp från bladet, då jungfru Inga kom in i kammaren, utan fortsatte med sin teckning. – Här är en herre, som vill tala med herr Hall, sade hon med den undfallande stämma, hvarmed hon alltid plägade tilltala den forne Götheborgsmagnaten. John hörde ej på hvad hon sade, men bad henne komma fram till bordet. Han var i dag i sitt medelsamma lynne. – Jag vill visa jungfru Inga denna teckning af Gunnebo, sade han. Se här det ställe, där min salige fader stundom hvilade sig från arbetets mödor, och där han med gifmild hand delade sitt öfverflöd med den verksamma fliten. Här har jag i forna år känt mig lycklig genom min faders ömhet, här har jag själf – Jungfru Inga lade sakta sin hand på John Halls skuldra. Hon förstod, att han ej talade till henne, utan tänkte högt, som han numera hade för vana, och hon ville ej, att den främmande vid dörren skulle uppsnappa någon af John Halls hemligheter. – Här är en herre, som söker herr Hall, sade hon åter. John såg upp. – Hvem är det? frågade han. Främlingen svarade själf. – Jag är häradshöfding Lundström från Götheborg.
Jag tror äfven att den föreslagna platsen vid Carl XIlI:s torg är högst obetydligt aflägsnare än den riuv:de. KrigsColh, hvars handlingar ofta rådfrågas har måst förlägga en stor del, deraf, äfven för de 10 sednare åren, till Marieberg, hvarest många handlingar fin - Den 21 November f. nr. nas, som borde tillhöra RiksÄrchivet, Sådana finnas äfven på andra ställen i hnfvudstaden, der ds ligga och ruttna. Det torde doek vara tid att bevara dem, och jag tror icke att de af Utsk. anförda skäl äro af någon vigt. Hvad anslaget beträffar, synes summan visserligen stor; men den är alternativt uptagen till högst 300,000 It dr Rmt. Om man likväl närmare granskar saken, finner man att högst betydliga besparingar både kunna och böra ega rum. För det första bespares genom beviljandet af det fiskade beloppet reparations-kostnaden för det nuvide huset, hvars grund börjar sätta sig till stor fara för byggnadens bestånd i framtiden. Denna kostnad har blifvit uptagen till 80.000 Rdr Rmt. Vidare skulle denna byggnad, som af II. St:r inköptes för i 50,000 Rdr kunna försäljas, oell jag tror ieke att med nuv:de höga hyrespriser, det fir för högt att räkna en köpeskilling, åtminstone lika stor som denna. Således skulle en besparing upstå af .230,000 Rdr. Utsk. har dessutom anslagit 10,000 Rdr tili inredning, hvilket belopp naturligtvis äfven skulle inbesparas, hvartill ytterligare kommer den besparing sorn enligt lia alternativet i K. M:s Propos., skulle upkomma, derest det visade sig att den nya byggnaden kunde läggas på bjelkgrund i st. f. pålgrund, och hvilken besparing blifvit beräknad till omkring 34,000 Rdr.
Ridderskapet och Adeln, genom dess straxt i början fattade beslut, inskränkt densamma inom de 3 sammanställda punkterna af ConstitutionsUtskottets på motionen grundade förslag, och egentligen lill den i:a af dessa. Så förhåller det sig visserligen; men jag tror att det allmännare öfverskådandet af ämnet, som hvar och en ganska naturligen lagt till grund för sin opinion om delarna, icke allenast varit nyttigt för dessas utredande, utan äfven att ej förlust, men snarare vinst af lid derigenom uppkommit, emedan denna öfversigt af frågans hufvud-momenter ledt till närmare granskning så väl af ira punkten, som af alla 3, hvilka nu på en gång befinnas nästan fullständigt utredda, ulan att man likväl öfverskrida den begränsning, som egentligen var åsyftad, den nemligen att i öfverläggningen öfver hufvudförslagen, icke skulle inblandas hvarken Utskottets partiella förslag, eller redactions-projectet. Herr Friherren har äfven sjelf följt den af föregående talare valda method, samt ingått i pröfning af de 3 punkterna. Hvad Herr Friherren öfver de arne senare, eller förslaget om Tryckfrihetsmålens återgång från Nämnd till Domstol, samt det om Indragningsmagtens upphäfvande, anfört, kan å min sida icke föranleda till någon erinran. 3o Den a 7 J a n u a r i i f. m. Vid i:a punkten åter, eller den rörande en föreslagen Borgens-prestation för tidningar, liar Herr Friherren yttrat betänkligheter, deni jag icke kan dela. Dä likväl enahanda inkast redan i förra plenum af andra värde talare blifvit gjorde, hade jag då tillfälle att afgifva de gensvar, som af mig kunde åstadkommas. Så, till exempel, i hänseende till förslagets betragtande såsom oförenbart med 86 § RegeringsFormen, hvilket äfven är Herr Friherrens tanka, erinrade jag, att Lagstiftaren, då han erkänt en ostridig medborgerlig rättighet, icke derföre frånkändt sig sjelf befogenheten, man kan nästan tillägga, pligten, att utfärda föreskrifter rörande denna rättighets utöfning.
Så vidt ämnet rörde de Gäldskyldiges lagliga 1 i q vidationsrätt , var det väl gemensamt för bade Malmö och Götha Canal-Diskont; men i fråea om Bankens ' O förhållande till dem var det ganska skiljaktigt; och med de säkerhetsmått Banken i följd af sin prioritetsrätt redan vidtagit för sin fordran i Malmö Diskont, påfordrades nu härvid icke något serskildt öfvervägande. I anseende till Götha Canal-Diskont var saken betänkligare, emedan vilkoren för Bankens Cireditiv-hiträde till denna Diskont äro helt andra än de som gälla för den förra; och att salunda, då tillgångarna icke mera kunde hållas oförryckte för alla, utan blefvo underkastade en daglig förändring genom Iiqvidationerne, förminskades äfven i samma mun den säkerhet för Bankens ersättning, sorn, ehuru i alla fall , i afseende pä det runa den skulle intaga bland Massan af fordringsägare, beroende af Domarens pröfning, likväl borde under tiden lagbehörigen bevakas. I stället för Banko Fullmägtjges upphäfne åtgärd skulle alltså enligt Utskottets öfvertygel? se någon annan vidtagas. Ingenting hade för Banko-Utskottet varit lättare än alt bestämdt förordna, det Banko - FulImägtige skulle genom Eiscals-Embetet låta lagligen bevaka Bankens rätt i afseende på dess fordran för Creditivet till Götha - JBanko-Utskottets BetilnkanJen. 39 tha Canal-Diskont; men Banko-Utskottets skyldighet var härvid äfven att tillse huru det skulle ske, och hvilka följ elaine kunde blifva afen sadan föreskrift. Det var vid rådfrågande nf Riksens Ständers förra Beslut om vil koren för detta Lånebiträdes beviljande af Banken, sorn Banko-Utskottet fann de stadganden och förbindelser härutinnan hvilka bil agor ne lutt, C & D innehålla. / Att under en tidpunkt då Riksens Ständer sjelfve som bäst sysselsätta sig med frågan , om rnti
Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till: Stafs-Utskottet: 4:o Herr Brakels, Maurits Gustaf, den 45 dennes på bordet lagda motion, angående förhöjning af lönerna för tjenstemännen vid Artilleri-regementena, tillika med de i anledning af denna motion nu afgifna yttranden; 2:o Grefve Frölichs, David, denna dag väckta motion, angående förändrad klassifikation af stats-anslagen m. m.; 5:o Herr Hästeskos, Gustaf Henrik Albert, denna dag väckta motion, angående beviljande af ett förslags-anslag af något öfver 2 millioner Riksdaler Riksmynt för att år 1857 såsom lönetillökning tilldelas Kronans Embetsoch Tjenstemän; Bevi Ilning sUtskottet: Herr Montgommerys, Gustaf, den 45 dennes på bordet lagda motion, angående förhöjning af beskattningen för tillverkning af bränvin; Lag-Utskottet: 4 :o Herr von Seths, Johan August, den 4 5 dennes på bordet lagda motion, angående ändring af nu gällande lagstadganden rörande städsel af jord; 2:o Herr Ribbings, Arvid, den 45 dennes på bordet lagda motion, om upphäfvande af den s. k. Sakramental-lagen af den 7 Mars 4 855, tillika med de i anledning af denna motion nu afgifna yttranden; 3:o Friherre Raabs, Carl Adam, den 4 5 dennes på bordet lagda motion, om Biskopars och innehafvares af prebende-församlingar förpligtande att sjelfva underhålla sina boställen; 4:o Densammes, den 45 dennes på bordet lagda motion, om befrielse förkapell-församling med egen kyrka, som af densamma underhålles, från skyldigheten att bygga och underhålla moderförsamlingens kyrka; tillika med ett i anledning af denna motion nu afgifvet yttrande; 5:o Herr Dalmans, Wilhelm Fredrik Achates, den 45 dennes på bordet lagda motion, angående utvidgning af testaments-rätten; 6:o Densammes, Prot.-Utdrag den 19 November 1856. 41 6:o
(Lag-Utsk, Bet. lN:ris 44 och 75.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmärkt, dels att, vid fråga om tillämpning af lagens stadgande i 41 Cap. 2 §:n Missgernings-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, skiljagtiga meningar, i afseende på rätta förståndet deraf, hos lagskipningen uppkommit, huruvida det der omformälde brott att locka öfvermaga, egna harn, omyndig, underhafvande, eget tjenstefolk eller inhyseshjon att stjäla, ovilkorligen borde, utan afseende på det stulna godsets värde, medföra ansvar såsom för andra resan stöld, eller om, i händelse värdet ej går öfver 10 daler, snatteri-bot må ådömas, dels ock att, i saknad af bestämd föreskrift, ovisshet kunde upjastå, angående det stral!', hvartill den gör sig skyldig, som andra gången begår sådant tjufnadsbrott, då värdet af det tillgripna icke stiger öfver 100 daler. Och skall, till stöd för den satsen, att brottets egenskap af stöld eller snatteri bestämmes af det stulnas belopp, vanligen blifvit anfördt: att öfverskriftew till berörde Capitel, äfvensom 2:dra och 3:dje §§:ne deraf ovedersägligen handlade om både stöld och snatteri; att anledning följaktligen saknades till den förmodan, alt lagstiftaren velat ur 2 §:n utesluta det senare begreppet, hvilket icke eller af ordalydelsen tydligen utmärktes, samt att, ehuru hustjufnad medförde större ansvar, än ifrågavarande förbrytelse, snatteri-bot der Bilt. lill R. Förslag till und.
— Jag tror det vara så godt, att votera nu, som framdeles, och ehuru Riksdagsordningen föreskrifver, att, då anmärkningar vid ett Betänkande göras, som förhindra dess antagande, detsamma då till Utskottet jemte anmärkningarne bör återgå, tror jag dock, att det är Ståndet och icke den enskilte Ledamoten, som äger pröfva huruvida dessa anmärkningar äro nog vigtiga, för att föranleda till återremiss. Om jag skulle sluta af discussionen, så måste jag nödvändigt falla på den tanken, att pluraliteten vill afgöra frågan, på sätt Friherre Anckarsvärd föreslagit, hvadan jag yrkar, alt Betänkandet måtte vinna den behandling Friherren och flere med honom begärt, och icke den en enda Ledamot Den 27 Maji. g6g påstått; men om denna min begäran ej bifalles, kan jag ej undgå att, för min del, anhålla örn votering. Herr CederskjöldPehr Gustaf: Jag utbeder mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att förevarande mål icke kan afgöras, på sätt Friherre Anckarsvärd föreslagit, så snart votering blifvit begärd. Den enda möjlighet att undvika votering, vore att bifalla Betänkandet; men då af alla de värde Ledamöter, hvilka talat i ämnet, icke någon enda synes hafva tillstyrkt bifall af Betänkandet i bela dess vidd; så vågar jag för min del föreslå, att Betänkandet måtte i anledning af de dervid gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteras. Frih erre Anckarsvärd: Jag anser mig så mycket mindre bora bestrida Friherre Boije den af honom begärda återremiss, soni detta bestridande skulle innefatta en motsägelse emot hvad under Riksdagen förut varit vanligt; men jag anhåller att få underställa, hvad verkan en återremiss skall kunna medföra. Månne de förändrade grunder, hvilka Utskottet under den återstående korta Riksdagstiden skulle kunna medhinna att uppgöra, skola blifva mera tillfredsställande och mera antaglige, än de nu af Utskottet framställde.
Men lilla Mea fick ej denna afton i ro öfverlemna sig åt sina mulna tankar. Snart stod hennes styfmoder sjelf i barnkammaren och tillsade henne i sträng ton att ej hafva några nycker, utan genast komma ned. Men lilla Mea stod stilla i stumt trots utan att svara och utan att lyda. Högst förbittrad lemnade styfmodren henne; då lilla Mea satte sig på tvären var hon omöjlig att rå på. Sednare på aftonen, då doktorn kom hem från ett sjukbesök, ställde han sig en stund i dörren till salen och såg på barnen. “Jag ser ej till lilla Mea“, sade han till sin hustru. “Nej, hon har föredragit att sitta uppe i barnkammaren och gråta framför att dansa och roa sig“. “Stackars liten, någon har säkert gjort henne ledsen“, sade doktorn, hastigt. “Jag vill gå upp och tala vid henne, så följer hon nog med mig ned.“ “Det lönar ej mödan“, svarade doktorinnan kallt. “Mea trotsade mig, då jag befallte henne att komma ned, och nu har jag sagt henne, att hon till straff måste stanna deruppe hela aftonen, om hon också skulle få den nya nycken att åter vilja deltaga i dansen, liksom hon ej heller får följa med till Ekhult i morgon.“ Doktorn svarade ej. Ett moln öfverfor hans vanligen milda och lugna ansigte, och han lemnade genast salen och visade sig ej vidare der under aftonens lopp. Hvad brydde han sig om att se på dansen, då ej lilla Mea deltog i den. Några dagar efter barnbalen insjuknade Märtha och Mea samtidigt i messling. Bröderna hade haft den förut och fingo derför titta in till systrarna emellanåt. “Mamma, skall Märtha alltid se ut så der i ansigtet?“ frågade Erik förskräckt. “Får hon aldrig igen sin vackra, hvita hy?“ Ingen frågade efter om lilla Mea också alltid skulle se ut så der; och hennes utslag voro ändå mycket större och rödare än Märthas. Hon drog täcket öfver hufvudet, vände ansigtet mot väggen och låtsade sofva. Gossarna voro ständigt vid Märthas sida. De spelade schack med henne, de berättade sagor för henne och visade henne hvarjehanda små vänskapsprof.
Då likväl dessa, controllen, men icke bevillningens belopp eller fördelning, rörande frågor, genom trenne Riks-Stånds sammanstämmande beslut, blifvit, i enlighet med Utskottets förslag, afgjorde, måste samma förslag, utan afseende å Borgare-Ståndets om förmäldte skiljaktige beslut, anses vara af Rikets Ständer godkändt. Likasom och då, hvad slutligen beträffar Utskottets i betänkendet N:o 13 och utlåtandet N:o 29 framställda förslag till ändringar i 17 §. 1 och 4 mom. nu gällande Chartae-Sigillatce-Förordning, samma förslag blifvit af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden godkändt, Ridderskapet och Adelns baslut, att bibehålla nämnde Stadganden oförändrade, icke till vidare utlåtande föranleder. Varande den i utlåtandet N:o 29 pag. 25 föreslagna underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t af samtlige Riks-Stånden godkänd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Mars, kl. i e. m. Betänkande, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Matts Pehrssons från Stockholms Län motion, angående nedsättning af personliga skyddsafgiften och denna afgifts användande till folkundervisningens befrämjande. Sedan Hederv. Bonde-Ståndet först remitterat omförmälde motion till Statsoch Bevillnings-Utskottens gemensamma handläggning och, efter det förstnämnde Utskott, uti Memorial N:o 20, återlemnat motionen, såsom icke tillhörande samma Utskotts behandling, i anledning deraf beslutat, att remittera densamma till Bevillnings-Utskottet, hafva begge