Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domitius! mumlade Pylades, när han på avstånd upptäckte honom. Han här? Vad betyder detta? Men när tribunen strax därefter tillika upptäckte vad det var, som prokonsuln lyft i handen, fattades han av en aning. Han red prokonsuln till mötes genom hopen, som i dennes närmaste omgivning hade tystnat vid åsynen av den vördnadsbjudande tavlan, förkunnaren av Guds smordes vilja, medan på längre avstånd ropet: ut med kättarne! fortfor och vart starkare. - Pylades, utbrast prokonsuln i viskande ton, fattande tribunens arm, vad har hänt? Kommer jag för sent? Vad har man företagit mot Krysanteus? - Lysande och ädle herre, ni kommer tvärtom för bittida ... - Fort, svara mig, lever han? - Vår plan är i sista stunden fördröjd ... - Fördröjd? Vilken plan är fördröjd? - Ammianus Marcellinus hör massans rop, förstår dess uppsåt, ilar till kyrkan, underrättar genom en diakon Petros ... - Förbannelse över dina långa omsvep! Jag begriper icke ett ord av vad du säger. Lever han ännu, frågar jag! - Petros sände mig hit att skydda hans hus, jag kommer, medan hopen gör min av att storma det, en präst ledsagar mig, prästen talar till folket och lyckas åvägabringa underhandlingar, folket fordrar till en början de i huset varande kättarnes utlämnande, underhandlingen fortgår i detta ögonblick ... och vi äro här för att till sista man försvara arkontens liv ... - Prisad vare min lyckliga stjärna! Den ädle Krysanteus! - Ah! mumlade Pylades bleknande, jag börjar förstå ... - Underhandlingarna äro slutade, fortfor Annжus Domitius med höjd röst. Vad betyder detta oväsen, dessa rop, denna folksamling? Vad har hänt under min frånvaro? Är ett upplopp å färde? Vågar man störa lugnet, kränka lagarne, förakta kejsarens majestät? - Lysande och ädle herre! - Jag överlämnade, därtill pliktig, förfogandet över trupperna åt biskopen av Aten. Har han brukat dem till att störa i stället för att upprätthålla ordningen?
Betänkanden. galion afskrifvas; hvarigenom de, efter min tanka, med svåiighet blifva i Xiiqvider, enskilde emellan, användbare. Desse mine serskilde tankar anhåller jag vördsamt må Betänkandet a t fö Ija ” Herr Biskopen m. m. Doctor Faxe och Herr Grosshandlaren Arfvidsson förenade sig.med Herr Presidenten m. m. Friherre Wirsén. Herr Grosshandlaren Wideberg förklarade sig äfven väl instämma med Herr Presidenten jun. tn. Friherre Wirsen uti allt öfrigt, utom hvad angar nya utlåningarrte af de inflytande Crediliverne, hvilka utlåningar han ansåg böra kunna göras af de administrerande, men alldeles icke till de nu varande Gäldenarér i Disconterne, utan till andre icke skuldsatte, som för sine .Näringar, mot redbara Hypotheker, behöfva Lån på kortare Terminer. Ut Supra. Riksens Högloft. Ständers Statsoch Banko-Utskotts Memorial, angående tiden för nästa Revision af Stats-, Bancoocli Rikigälds-Verkens Räkenskaper. Då. likmätigt 68 §• uti Riksdags • Ordningen af den 10 Februarii 1810, Riksens Ständer skola utsätta tiden till nästa Revision öfver Stats-, Bancooch Riksgälds - Verkens Styrelse och Förvaltning, samt i den ordning Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, förordna om Revisorer, så få Stats'- och Banko - U tskotten här» 3984 Stais-Utskottets Fethnkanden. Efter inhämtad förslags-uppgilt skulle kostnaden till tryckningen af en upplaga om 1000 Exemplar bestiga till omkring boo R:dr Eco och vidare för hvarje 1000 Exemplar blott er-; fördras, utom papperets värde, 3 R:dr 16 sk. i trycknings - arfvode. Orri nu Riksens Höglofl. Ständer till berörde hemställan bifall lemna, så skulle, med. anmälan härom, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållas, alt Kongl.
När denna fråga förra gången hos E. o. Ad. förevar, tillkännagaf en värd ledamot att, efter hvad han då i ögonblicket erfarit, Vällofl. BorgareSt:t beslutat antaga en förändrad redaktion af nämnde rubrik; och under förutsättning att samma Riksstånd rörande detta ämne egde mesta sakkunskap, hemställde bemälde ledamot, att E. 244 Den 24 Oktober. o. Ad. behagade biträda BorgareSt:ts beslut, hvilket ock skedde. Jag saknade vid detta tillfälle tillräckligt rådrum att öfverväga skiljaktigheterna de begge alternativerna emellan; men vid derefter företagen granskning har jag befunnit, att ifrågav;de förändrade redaktion, hvilken i BorgareSt:t lärer beslutats af en ytterst knapp majoritet, är hufvudsakligen hemtad från en äldre Tulltaxa, hvars bestämmelser i detta hänseende, under all den tid de voro till efterlefnad gällande, mötte i verkställigheten stora praktiska svårigheter och ofta föranledde stridigheter om rätta förståndet mellan Tulltjenstemännen och de trafikerande, samt fördenskull blefvo i nu gällande taxa utbytte mot den enkla och lättfattliga klassifikation, som jag nyss citerat och hvilken icke lemnat rum för någon tvetydighet. Emot den af BorgareStrt nu vidtagna förändring är bland annat att anmärka, att det kan åstadkommas färgade bomullsväfnader, som icke äro Ininförlige under någon af de gillia definitionerna, d. v. s. som hvarken äro »enfärgade» eller »genom olika targadt garn rutiga eller randiga.» Likaså får jag erinra, att benämningen »genom väfnadssättet faconerade», på den tid densamma varit i Tulltaxorna begagnad, föranledde ständiga tvister om gränsskillnaden mellan »faconerade» och »icke faconerade» väfnader. Af nu anförda praktiska skäl finner jag mig föranlåten på det kraftigaste tillstyrka, att. K. o. Ad. behagade, i enlighet med Bevilln. Utskis inbjudning, frångå sitt om »Bomullsväfuader, andra slag», fattade reduktionsbeslut, och antaga det förslag, som Utsk. i detta hänseende primitift afgifvit.
I de flesta fall kan man säga, att det icke är med förståndiga egendomsegares medgifvande, som unga träd gratis fällas på deras mark, ja, från flere egendomar i Stockholms grannskap hafva vi hört, att särskild bevakning anses nödvändig dagarne före jul, då, om icke egna underlydande vilja taga sig friheter med skogen, i deras ställe fullkomligt obehöriga personer infinna sig och skatta den. Och hvilka äro de senare? Antagligen i icke få fall sådana personer, som icke hafva stadigvarande sysselsättning, utan tillgripa än den, än den tillfälliga förtjänsten, korteligen, dessa samhällets svåra fiender, som betecknas med ordet lösdrifvare. Grenljusen, för att återgå till dem, beredde i motsats härtill en till julen synnerligen välkommen ökning i arbetsförtjänst hos många enkla människor, som såsom yrke sysslade med ljusstöpning, och ingens rätt blef genom deras arbete trädd för nära. Julgranarna göra sitt till att uppehålla detta våldsamma sätt att behandla skogen, som kunde försvaras i tider, då skogen var ett ondt, ett hinder, hvilket den för längesedan upphört att ' vara i tider, då den utgör en ständigt dyrbarare del af en egendom, och vedprisen äro sådana de nu äro. Ingen skall på allvar kunna påstå, att det » icke gör nå- gonting » att unga träd i tiotusental fraktas till städerna, framför allt när de tagas från mer eller mindre nära omgifningar till dem. Man behöfver icke vara skogsman för att af skogarne eller hagarne i Stockholms omgifningar röna ett mycket nedslående intryck. Här och där skymtar heden i all sin sorglighet för ens blickar. Julgranarna hafva visst icke gjort allt, men de och löfmarknaden göra sitt till som frätmedél på naturen kring vår sköna hufvudstad. Den roll, de i detta fall spela, är nog icke oviktig; också rekommenderar sitt nya välsorterade lager af S y b e h ö r samt artikmidt för Kungsträdgården, Ållm. rten expedieras mot postförskott eller iärnvägsefterkraf. hafva vi hört sägas, att i skogsvårdens hemland, Tyskland, allvarsamma åtgärder blifvit vidtagna för att stäfja förstöringen af unga träd för att användas till » Cbristbäume ».
Det visar sig härvid otvetydigt att man ä Sveriges sida afsäg och hoppaOes på eu sådant närmande de bå ta folken emellan, som har s n rot i ömsesidigt förtroende och att man tänkte sig det a iäuast och bäst kunna tiihägabringas derigenom, att allt tvång emot det mindre ta rika folket aflägsnades och att såmedelst den obestridliga fördelen för båda föiken af eu innerligare öret ina ficv tillfälle alt småningom mer och mer tii.v;nua sig erkännande, utan att, genom äsidosäuaude af något - Allm. Besv.- och Ekon.-VIskottets Betänkande N:o 37. 29 dera folkets anspråk, närmandet dem emellan gjordes förhatligt. En sådan förhoppning var sä mycket naturligare, som Sveriges folk, under medvetandet af sina afsigters renhet. kunde förvänia att öfver ygelsen om den fasta sammanslutning, båda folkens väl kräfde, snart skulle föra begge in på den bana, der deras bästa snarast och säkrast kunde vinnas, helst dä åt båda de nära beslägtade nationaliteterna lika fritt utrymme lemnades att göra sig gällande. Denna förhoppning har icke blifvit uppfylld. Det Norska folket har i sin hängifvenhet för sträfvandet att bevara sin nationalitet, betraktat hvarje förslag, åsyftande att förverkliga det närmande folken emellan, som, enligt Sveriges föreställning, skulle utgöra föreningens syftemål och styrka såsom försök att på bekostnad af Norges nationalitet, sammansmälta folken, samt fördenskull afvisat hvarje tillmötesgående uti ifrågavarande riktning, och. allt efter som sympatier härför kunnat visa sig i Sverige eller i Norge, nära nog stämplat dessa såsom ett attentat eller ett förräderi mot Norges sjelfständighet och slatshöghet. Men då saken kommit i detta skick, hvilka äro dä de fördelar, som af den politiska föreningen mellan länderna skulle heintas? De kunna vara af (vå slag: i det yttre, större kraft till gemensamt försvar; i det inre, de fördelar, som folken ömsesidigt kunna hemta af lättad gemenskap i handel, i öfriga affärsförhållanden, i rättsligt afseende samt genom antagande af likformiga inrättningar för dessa och andra ändamål.
Utvägen att, efter Minirtii-tabelfeoj Uppgjord vid Riksd igarrie, taxera jorden i Landsorferne, viir en ny, ingalunda god; skunk, från sista Riksdag; och dess åfskaffunde 36 Dea 2 Julii f, m. hör till en af Folkets önskningar.’ Bevillningéft på jorden utgick, i alla tider, före denna utvägs antagande £ och utgick alltid till större belopp, ån den var beräknad. Denna erfarenhet bevisas bäst emot den verkan af egennytta, söm Herr Tham omtalat, och hvarpå målningen, kan hända, år alltför stark* eller också inträffar lika mycket med förhållandet efter sista Riksdag, som der förut. Jag har bivistat flere Taxerings. Comittéer, dels såsom Ordförande, och dels sorn Ledamot, mert aldrig har jag märkt något be-j mödande att Undandraga jorden sitt skäliga vår: dej ett bemödande, sorn också skulle äga sitt cörrectif i närvarande grannars kännedom och jalousie, i närvarande Bresterskaps och Krono* Betjening» kännedom om jördens godhet, samt i Landshöfdingen», eller den persons, nit, som vid taxeringen föreställer Landshöfdingen. Nog inser jag, att denna utväg, att slumpvis beskatta Linén, medför mycken beqvämlighet åt calcUlen i Uppbördsverketj men jag tror dock, att rättvisa i beskattningen bör gälla mera, ån be* qvåmligheten; och man tror icke på någon särdeles rättvisa i denna nya utväg, jag anhåller alltså om proposition till afslag å Betänkandet i denna del. Herr von Heijne, Geörg'. Då under discussionen blifvit nåmndt om methoden att värdera jord, • anhåller äfven jag att få yttra min mening. Under motionstiden framställde jag mirt Öfvertygelse till Bevillningsutskottet, att en ai de gr under, som 1818 blifvit antagne till värdering af jord, nemligen sista köpesumman, ej va - Den 2 Juhi /. m. 37 yit så direct föreskrifven, sorn nian på mångå arter ansett den vara, I Stockholms
De fleste Egendomar af den storlek, att tvenne sådana Pannor äro tillåtne, bestå af flere nära intill hv.-rannan liggande hemman eller gårdar, och då Utskottet icke ansett det kunna förbjudas en ägare till flere gårdar innom samma trakt 442 Den 24 Martn, e. m. att hafva särskilt BranvinsPanna på hvarje, hvilket icke eller vore rättvist; så skulle följden af nyssnämnde inskränkning blilva, att Ägaren, 60m nu finner sin fördel att på ett ställe bränna med tvänne Pannor för sine nära hvarannan belägne gårdar, vore nödsakad till den dryga kostnaden att inrätta tvenne eller flere Brännerier, hvarigenom mera arbete och skog åtgår till samma Production och Statens inkomst af Ptnnerymds afgift minskas. Den hufvudsakliga omständighet i Betänkandet, hvarvid jag utber mig fa fästa Höglofiige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, är frågan om KronoBränneiiernes indragning. Den af mig härom väckte Motion är väl icke nämnd i Utskottets Betänkande, men då sjelfva frågan deruti är upptagen , föreställer jag mig att Utskottet icke lemnar något annat svar derå, än det, som uti Betänkandet innefatta*. Utskottet har väl tillstyrkt att KronoBränneriet i Götheborg, äfvensom det uti Carlskrona, hvilket sednare längesedan är nedlagdt, skulle indragas, men att deremot de uti Stockholm varande KronoBrännerier böra fortfara. Jag kan för min del icke gilla de skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt tillstyrkande i. detta fall. Utskottet synes hafva ansett betänkligt att anförtro åt slumpen att förse Stockholm med Brännvin, hvilken farhåga synes mig i alla afseenden öfverflödig. Om brist på Bränvin verkeligen skulle inträffa, så kan jag icke inse någon ofördelagtig följd deraf, men för en sådan brist behöfver man icke frukta.
Men sjelfva frågan kan endast Philosophien sjelf besvara; och der må man söka den upplysning, som denna skrift ej åtagit sig att ge. Med den distinktionen emellan Sundt förnuft och Philosophi: att det ena är ett troende, det andra ett seende förnuft, vore man, förmodeligen föga belåten. – Eller skulle skillnaden bli tydligare på följande sätt? Sens commun består af Tro och erfarenhetseller vanliga räsonnerade kunskaper. På tro kan man ej grunda vetenskap. Det är en orimlighet. – Med vanligt räsonnement kommer man heller ej åt den. Derpå kan man emellertid taga mathematiken till exempel. Ty man må företaga sig begreppet om en triangel, man må bestämma det och räsonnera dervid så konsequent som möjligt; genom analys af sjelfva begreppet, och dess jemnförande med andra, genom räsonnement uppdagar man likväl alldrig någon af dess inre egenskaper, t. e. den, att i hvar triangel vinklarna äro lika stora med tvenne räta. Det kommer deraf, att Mathematiska sanningar ej äro grundade på räsonnement, utan på intuition eller åskådning: Hvad? om det förhölle sig så med Philosophien! Härmed må vara huru som helst, så bevisar det anförda redan hvad det skulle bevisa: att vetenskapen så litet ligger på det vanliga förståndets fält, att detta förstånd i vetenskapliga ämnen blott kan hafva meningar, aldrig insigt, och således aldrig rättighet att dömma. Det verkeligen sunda förnuftet tillegnar sig också aldrig någon sådan rätt. Häraf följer: att det Sens commun, som tillegnar sig den, ej mera är sundt, och att det, som ej blott tillmäter sig en sådan rätt, utan kallar sig sjelf Philosophi, och påstår, att utom dess horizont ej någon sanning finnes, ej blott förtjenar namn af osundt, utan i sjelfva verket är förstockadt. En af anledningarna till en sådan Philosophi, som helt och hållet skulle uppehålla sig innom det vanliga förståndets fält, var Lockes lära om menskliga kunskapernas uppkomst. – Enligt den kunde man föreställa sig menskliga själen som en ren tafla, på hvilken de yttre tingen intryckte sina bilder.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Hamilton, Jacob, ordförande i Bevilln.Utsk., samt Gr. Hamilton, Malcolm, ledamot i BancoUtsk., anmält sig, i anseende till enskilda angelägenheter, vara nödsakade att afsäga sig sina platser i ofvannämnda Utsk., anhållande likväl, för den händelse att de framdeles skulle till riksdagen återkomma, att blifva vid deras riksdagsmannarätt bibehålIne; och blef denna anhållan, uppå derom af Hr Landtm, gjorda särskilda propositioner, af B., o. Ad. bifallen. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf äfven, att Frih. Hermelin, August Söderling, ledamot i Const.Utsk., samt Hr af Zelle'n, Nils Wilh., ledamot i BancoUtsk., erhållit 3:ne veckors ledighet, den förre från den 2g dennes, och den sednare från den 1 instundande Juli; och anmodade Hr Landtm. Hrr Electorer att i nästa vecka återbesätta de sålunda, ej mindre genom afsägelse:1, än genom beviljad permission, uppkomna ledigheter inom Utskotten. Likaledes tillkännagaf Hr Frih. o. Landtm., att Frih:ne von Nolcken, Erik Axel, och Wrede, Fabian Jacob, i anseende till förestående bortresa från riksdagen på längre tid , afsagt sig det dem lemnade förtroende att vara electorer, hvarföre Hr Landtm, anmodade Hrr Bänkmän alt in-1 nan nästa plenum sammanträda för att efter dem välja tvänne nya electorer. Vid förnyad föredragning af Const.Utskts den 20 dennes på bordet lagda mern. Nto 17, med rättelse i Const.Utskts mern. N:o i3, bilagan, fann R. o. Ad. detta mern. N:o 17 böra uppföras på föredragn.listan, i sammanhang med Const.- Utskts mern. N:o i3, hvilket först i nästa plennm kommer att föredragas. Bifölls LagUtskts den 20 dennes på bordet lagda betänk.
Ärfda-Balken. i83o d, 12 Mars; svar å Riks-Salen. 4q*Ö Rikets Ständers skrifvelse af den 11 Januarii i83o, angående ifrågaslälld utvidgning af Götheborgs Stads Spinnhus. oo;o Rikets Ständers skrifvelse af den i5 Januarii i83o, med förslag till ändringar dels i Concurslagen af den i3 Junii 1818, dels och i Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulaire i Concursmål. i83o d. 12 Mars; svar å Riks-Salen, samt ny Concurslag expedierad. 5i .O Rikets Ständers skrifvelse af den n Januarii i83o, med försl ig lill förändring af 17 Cap. l\ §. Ärfda-Balken om upphäfvande af samma Capitels 5 §. m. m. 1800 d. 12 Mars; svar å Riks-Salen. Bil till R. St. Just. Osnbndsm. Emi. Ber, <i, 15 J;n, 18>4- 33 520 Rikets Ständers skrifvelse af den ir Januarii i53o, med förslag tiil förändring af i 7 Caj).
Emellertid finnes, på sätt här ofvan i beskrifningen, angående länets allmänna beskaffenhet, blifvit uppgifvet, högst betydliga ägovidder, bestående af madängar och kärrtrakter, lill flere tusen tunnlands vidd, hvilkas uttorkande och odling vore synnerligen önskvärd både för alt derigenom öppna nya näringsulvägar för den talrika befolkningen inom provinsen och för att betrygga skördarne å den redan odlade jorden, hvilken nu, genom inflytelsen från dessa vattensjuka trakter, är utsatt för skada, dels af öfversvämning och dels af frost; men enär delägarne icke förmå, att utan understöd af lån från statens sida verkställa de arbeten, som i nämnde afseende erfordras, och några medel härtill för närvarande icke lära vara anslagne, är föga utsigt för hand, att desamma skola företagas. § 4- Hammarverk. Den till denna berättelse hörande tabell visar, att länets sammanräknade förmedlade hemmantal utgör 1,083; varande naturen af de särskilda hemmanen och af ätskillige andre lägenheter likaledes i tabellen upptagen. Sjelfägande jordbrukare utgöra ett antal af 5,968, arrendatorer och brukare af andras jord 468; äfven sedan sista Fem årsberättelsen afgafs, har hemmansklyfningen fortgått. Hela antalet af utklufua hemmansdelar, under {■ mantal, utgör omkring 2,070, bland hvilka 1,040 äro mindre än mantal; dock bör härvid anmärkas, att sådane mindre hemmansdelar ofta nos: äro förenade till sambruk 7 O med annat större hemman och tillhör samma ägare.
N:o 38 förevar, att lemna delta i dess dåvar. skick ensamt på bordet, emedan i sådant fall benämningen af Stånd skulle hafva qvarstått på flera ställen i Reg.Ftn och de öfriga grundlagarna, på samma gång som idéen af Stånd hade blifvit utbytt emot idéen af nämnder eller kamrar. Hr Lagerhjelm fortfar och yttrar, att i nuvar. ställning anser han ej tiden vara inne att förändra Reg.Ftn och Riksd.- Ordn. Detta är ett ämne för debatt, som torde böra återkomma, när man företager Nto 68, eller när man ifrån vallagen öfvergår lill betraktande af det af Utsk. öfverlemnade förslag till Reg.F. Mycket torde här vara att anföra mot Hr Lagerhjelms sats; för min del hoppas jag, att detta förslag i Nto 68 ej skall visa sig så oriktigt, som mången nu tror, hufvudsakligen derföre klandrande Utskts åtgärder, att det föreslagit alltför många grundlagsbuds förändrande. Man glömmer härvid lätt, huru stor mängd af grundlags-§§ måste ändras, då orden Rikets Ständer skall utbytas emot Riksförsamlingen, äfvensom att Utsk. ovillkorligen har måst taga bort en stor mängd af §§ i Riksd.Ordn., hvilka röra de nuvar. ståndsvalen, samt modifiera en annan, nemi. alla I) « n ij April f. m. ulla elem, hvilka rora det nitvar. förhållandet, når antingen Stånd och Talman komma i strid eller två Stånd stanna emot två. Jag utber mig att till delta ämne framdeles få återkomma. Jag har vid granskningen af Hr Lagerhjelm! villande varit vidlyftig, emedan det är detta, som liar bevärdiga! Const.Utskis arbete med den grundligaste undersökningen i sak. Det är detta, som har gifvit Const.fJtsk. något hopp, att ej alldeles beröfvas utsigten af alt få ett arbete prölvadt i dess detaljer, hvilket i afseende på tvänne hufvudprinciper redan har vunnit förstärkta Const.Utskis bifall. Frih. Hamilton har sedermera tillstyrkt bifall en bloc till betänk.
Antalet af de under revisions-åren från Stuteriet försålda hästar utgjorde 26. 17. högsta priset å försåld häst R:dr 476: 580: lägsta dito » » dito » 34: 120: medelpris » 211: 31 sk. 344: llrst. Pensions-fonderna för de vid Stuteriet anställde personer egde vid 1855 års slut följande kapital, nemligen: Pensions-fonden för Stuteriets tjenstemän samt deras enkor och barn 18,036: 8. 8. Dito » dito stallbetjente » dito » dito 322: Revisoreme hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra. Ottenby Stuteri. Af räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-rätten för år 1854 utan anmärkning och för år 1855 med anmärkning, inhemtas: Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Balans till påföljande år: Enligt räkenskaperna har den fasta egendomen lemnat i afkastning: — Hvitbetor 308. — 300. — Ull ii 1,046. — 988. — Hö — Halm 28,680. — 28,800. Hingstars och landtbeskällares underhåll och transport 145: 46. 8. Inköp af spanmål, proviant, inventarier, för bruknings-persedlar och medikamenter... 3,915: 23. 5. Af skrif ningar 153: 16. — I afseende å de vid detta Stuteri befintliga kreatur upplysa räkenskaperna: A — 164 — Ar 1864 Behållning Behållning från vid L förra året. Tillkomst. Afgång. årets slut. Hingstar Moderston Unghästar Föl under 1 år Wallackar S:i Tjur Oxar Kor Ungboskap 474. hästar uppgick — Någon anmärkning vid räkenskaperna har icke förekommit. — 165 — Flyinge och l>alt>.y hung^piniar !«am< stuteri inrättning.
Och A propoe hiirnf herittar hon foljande anekdot: E n liten gosse f i r vet: ^, att hnns mamma iir sjnk. i) Det kiln nog hiindas, svarnr man. -)) DAD, sager gossen,: .skaIl jug g !l in i fiirmaket.~ Flere sidana diir smW lustiga passager finnss oclwi i denna bok, men pH det hela taget, iir den nog uAgot mera ~wediknnde iin * Sm&amp; rafvar)) och ej fullt. sd nndei.billande. Yi unse oss dock p i goda gr~under kunna onska 1) olrcn en lika stor sp~ * iitnii~g hiidanefter. som den hittills haft. Eai so~nmurbjudnaiPsg p i Sj6viB. Beriittels? fiir barn, i d - 4 nly Pctbz. Ned jllustrationer af Jt-11ny SJ-striiiii St c q) enclad. Pris 1:, ?O. An en .ghg komma barnen p t Broby, Grcta m5. T: tlirlit, i siillskap ~necl en he1 slrara ltusiner och antIra viinner och bjllcla sig til! jnlgaster i viira bamkamrar. Och vi 11e !lijfva siilicrt cj befura, ntt de e; j diir blifra vanligt mottagus, dd dc jn I-ectan sedan iicm tir tillbaka varit kiinda och omtyckta af barukaiilrnnxs S-10-IDiriga inriiriaria, hvilka ii.fveu detta besok tycks gllla. PB sitt vanliga frislra och ledigu vis beriittar fiirfat.tnsi~u~: lii, hur ofvannamnda barnslrara en vacker, Johanuadag anliindcr till Sjkil;: for att fira Dinormors * namnsdng.