Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att du icke » känner » det hvilande förslaget, är ett » oegentligt » uttryck, så vidt dermed kan menas, att du icke skulle veta att det fins till eller att du icke läst det; meningen var att du icke skulle studerat eller genomtänkt detsamma, att dess detaljer och konseqvenser icke äro dig tillräckligt bekanta, lika litet som de ännu äro det för mig, eller kanske för någon annan än Bergfalk och grefve Spens (hvilka också deremot hafva många invändningar). Då du tydt mitt råd, att du borde af bida D. A: s utredning, såsom ett råd till A. B. att icke fatta sitt beslut förrän D. A. refererat ärendet, eller då du ansett D. A. inbilla sig vara i denna sak » visare » än andra, har du begått ett misstag, som är temligen oförklarligt. Min önskan är endast att A. B. ville uppskjuta sitt omdöme öfver Dagi, Allehandas tanke i ämnet till dess D. A. fått fullständigt motivera densamma; det är i denna syftning jag bedt dig afbida. Hvad du gör för egen del, deruti har jag ej rätt eller fog att blanda mig, så vida det ej rör D. A. — Den både löjliga och smädliga insinuationen om min valforvandtskap med grefve Horn förtjenar ej något svar. Jag har aldrig hvarken sagt eller tänkt, att A. B. vill göra revolution — dertill är det för egennyttigt — ännu mindre har jag trott att det kan göra en sådan — dertill brister både mod och förmåga — att vara förskräckt är sannerligen för mig främmande — men jag har sagt och står vid dessa ord: att A. B. blir misstänkt att vilja fiska i grumligt vatten, d. v. s. se söndringen och upplösningstillståndet fortfara. — Och hvad skall man tänka annat, då man ser A. B. understödja ett förslag, som det l: o erkänner vara felaktigt, och 2: o vet icke rimligen kunna gå igenom i mer än ett stånd. Det faller ju då likafullt, och den splittring partistriden åstadkommer gifver regringen äfven i öfrigt ett öfvertag för hela riksdagen och förstör ohjelpligen hoppet att få ett annat förslag hvilande, stödt på allmänna valprincipen.
Utskottets nedannämnde memorial, nemligen: -N:o 321, angående skedd omröstning i frågan om ett lån för uppbyggandet af ny kyrka i Christinehamn; N:o 322, angående verkställd omröstning uti frågan om gratification åt Adjuncten Barnström; samt N:o 323., rörande skedd votering öfver 2:ne i memorialet N:o 3i6 omnämnde frågor. Den 21 Maj. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet en denna dag af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredric, väckt motion, att den vid innevarande Riksdag beslutadeförändring af Lagens stadganden om giftorätt och arfsrätt ej Prot.-TJtdrag, den 21 Maj i8f5. 957 m/l, hvad giftorätten angår, tillämpas i frågor om redan ingångne äktenskap; tillika med de i afseende på denna motion afgifne yttranden. S. D. Föredrogs och af slogs Lag-Utskottets den 17 och 18 dennes på bordet lagda betänkande N:o 127, i anledning af väckta motioner, angående gemensamma ransakningshäklen och tingsställen för serskilda* härader. S. D.
Derom, säger jag, torde numera enda frågan vara; ty jag kan ej fatta huru det skulle gå vid dylika frågor, då tillstyrkandet af sjelfva anslaget har utgått från synpunkten örn den nytta, som anslaget skall medföra, om ett sådant villkor, som det vidanslaget fästade, icke skulle iakttagas, och på grund af nyttan har ju StatsUtsk. föreslagit det tillökade anslaget. På grund af öfvertygelsen om dess nytta hafva 2 Stånd bifallit StatsUtsk:s förslag; och det lärer ej finnas annan utväg -för de Stånd, som ej förena sig derom, än den åtgärd att slita tvisten, som StatsUtsk. föreslagit genom voter:s-propos:n, i3 H. 53 418 Den 16 September f. m. hvilken voter:s-propos. det naturligtvis beror af Ståndet att antaga eller förkasta. Jag yrkar bifall på StatsUtskts förslag till voterts-propos.,och naturligtvis äger den motsatta meningen att göra siri rätt gällande på samma sätt som jag min genom att begära votering. Hr von Hartmansdorff: I anledning af Hr Lager heims uppmaning, att vi måtte instämma med PreteSt., får jag förklara, det jag, för min del, gerna afstår från den mening, som jag förut yttrat, för alt instämma med PresteStåndet. Derigenom torde andras rätt på intet sätt förnärmas. Tvertom visas så mycket mera aktning för Borgareoch BondeStm, som de då få tillfälle förklara sig, huruvida de vidblifva sina redan fattade beslut eller ingå på PresteStåndets. Hvad den siste talaren yttrat om villkorets beroende derpå, att man för dess nytta fästade det vid anslaget, så är det just detsamma, som kan sägas om alla anslags-frågor. *Får man fästa villkor af sådan beskaffenhet, alt de inkräkta på konungamaktens rätt, så kan man alltid åberopa nyttan; ty naturligtvis anses hvarje inrättning, åt hvilken man vill gilva penningar, nyttig på något sätt. Men deraf följer icke att Ständerne få fästa villkor, som sträcka sig längre än de lagligen kunna besluta. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
”Visserligen sade jag något ditåt, och du har gjort väl att lägga det på minnet; men förklaringen af edra ömsesidiga känslor lärer väl icke hafva uteblifvit, om ej alla gamla tecken slå fel. Du vill väl icke neka det, min kära Mannerstedt?” ”Himlen bevare mig att förneka för er, min andre far, den lycksaligaste stund i mitt lif! Jag har likväl icke begärt hennes tro; men jag hoppas på den, och jag kan icke dölja, att hon frivilligt gaf mig detta löfte.” ”Nå, flickorna hafva alltid godt om löften,” menade professorn småleende; ”likväl tror jag, att hon denna gång håller ord. Men nu skall du ut, min gosse! Se här har du, efter löfte, litet att hjelpa dig fram med. Det behöfs ej att uppmana dig till flit, då målet redan är i sigte. Gud vare med dig! Inga tacksägelser! det vet du jag icke kan med. Dem skall du visa mig i handling, derom är jag öfvertygad. Skrif ofta, och vill du, någon gång i månaden, skicka en liten lapp till Rosa, så kan du lägga in den i brefvet till mig, och gubben skall då på gamla dagar blifva kärleksapostel, och stundom låta ett par rader följa med tillbaka.” Med djup rörelse af tacksamhet omfamnade Mannerstedt professorn, skickade den sista helsningen till Rosa, och en half timma senare satt han i släden och skyndade ut genom södra tullen. Föret var godt, och raskt gled det lätta åkdonet, draget af den väntande skjutskampen, framåt vägen. Den sköna, månljusa aftonen fröjdade den resande; ty hvarje tindrande stjerna på fästet syntes honom återspegla sin strålglans i hans egen själ. Mannerstedt hade hela himlen derinom. De Resande. – Det nya Hemmet. En plågsamt het Junidag samma år färdades en tom, gammaldags kalesch, fordom grönmålad, nu afnött och försliten, så till det yttre som inre, uppför den evigt långa och tröttsamma Gylticke lid, belägen ett par mil från Halmstad åt Småländska gränsen. Kaleschen åtföljdes af ett par väldiga packlass, dragna af de oxar, som der finnas att tillgå, för att framhjelpa resande.
Af dem åter, hvilka föreslagit en ökad beskattning endast å de större brännerierne, har blifvit anfördt, att detta sednare slags brännerier dels åt sine egare inbragte en oskäligt stor vinst och derföre väl kunde tåla vid en högre beskattning, hvilket deremot icke vore förhållandet med de mindre brännerierna, dels ock åstadkomme vida mera ondt än desse, enär de större brännerierna omkring sig, så att säga, bortsopade de allra nödvändigaste lifsmedlen och i stället frambragte en öfverflödig mängd bränvin, allt till mehn för landels fattigare befolkning. Om dessa sist anförda, från nog ensidig uppfattning af lagstiftningen hemtade skäl kunna lemnäs utan afseende, så förtjenar deremot frågan om allmän förhöjning af bränvinstillverknings-skalten desto större uppmärksamhet. Man har väl påstått, att denna skatt redan nu vore så hög, att en ytterligare förhöjning deri med skäl kunde befaras medföra åtskilliga vådor. Samma farhågor yttrades emot den vid sistlidne Riksdag beslutade afgiften. Att farhågorna varit öfverdrifna, anser Utskottet, på grund af vunna upplysningar, vara ådagalagdt. De förutspådda smugglingsoch lönbrännings-företagen hafva visserligen icke uteblifvit, men icke heller, så vidt Utskottet erfarit, varit af någon betänkligare art. Och Utskottet anser sig kunna antaga, att de jemväl hädanefter skola blifva af mindre betydenhet, så vida den inhemska lofgifna tillverkningen icke genom skatt eller andra medel öfver böfvan fördyras eller inskränkes. Derför och enär gällande bränvins—lagstiftning visat sig till sina följder synnerligen välgörande, vore det, enligt Utskottets tanke, lika litet välbetänkt alt afvika från den beträdda banan, som att genom alltför brådstörtade steg blottställa sig för följderna af all öfverdrift. Grundsatsen att, genom en för all bränvins-tillverkning lika, men tid efter annan småningom ökad beskattning, höja priset på sjelfva varan, samt derigenom minska både förbrukning och tillverkning, bör, efter Utskottets mening, strängt vidhållas. Att nu, efter endast två års erfarenhet, Bevilln. m. fl. Utsk. Del.
Dermed gjorde år 1815 hvarken Landshöfdinge-emhetet eller Kammar-kollegi första provins-kontor sig besvär; ty vid deras yttranden finnes hvarken utdrag ur någon af dessa handlingar eller ens något spår af undersökning deri, och att en sådan undersökning då icke heller skett, derom har fullkomlig visshet erhållits genom den granskning af förhållandet, som sedermera egt rum, medelst jemförelse af rusthållsoch augmentsräntornas belopp emellan Kungsöhrs och de tvänne öfriga i Westerås län förlagde kompanierne af lifregementet, enligt hvilken dessa räntor i kronovärdi sammanlagde utgöra för lifkompaniet 3,005 R:dr 12 sk. 6 r:st, för Östra Westmanlands 2,875 R:dr 46 sk. 3 r:st, men för Kungsöhrs kompani endast 2,619 R:dr 3 sk. 5 r:st. Att Kungsöhrs kompani har lägre augmentsräntor, än de öfriga tvänne, är således ådagalagdt, och den motsatta uppgiften förvandlas följaktligen till en fullkomligt origtig, likasom den noggranna skärskådningen år 1815 till en löslig, hvars förment ovederlagda beskaffenhet nu mäste kunna till sitt rätta värde uppskattas.
Då begär Consuelo upplysning af en katolsk prest hvad meningen var och får veta att med de anförda orden åsyftas djefvulen. En närvarande ung flicka anmärker då, att helsningen betyder med andra ord: Drag åt h — el ” 1 sanning en rätt artig komplimang " — tillägger hon —, ” men det är ju dock endast en mycket vanlig svordom ”. Då yttrar presten: ” Nej, detta tilltal är i den förvillade menniskans mun, som nyttjar det, ingen ond önskan, och just den ligger hädelsen ”. Dereffcer har Consuelo-det redan anförda samtalet med Albert af Rudolstadt. Vi vilja nu icke vidare fördjupa oss i de anförda lärorna, genom hvilkas citerande vi blott önskat att väcka våra läsares intresse för en ny sida af Satansbegreppet. Vi skola ytterligare endast återgifva ett egendomligt uttryck af en svensk teolog rörande jusfc den afhandling, genom hvilken han blef antagen till teologie docent i Lund. I ett i k. biblioteket befintligt, hittills otryckt bref till skalden Dahlgren, skrifver Thomander, den blifvande biskopen, angående sin disputation ” De Antichristo primæ Ecclesiæ ” (1826): 0 prest, bort med dina litanior. Satan viker ej för dig, han drager sig ej tillbaka! S: t Mikaels svärd rostar; blixten varder till is i Jehovas hand. Endast Satan lefver. Han herskar i en qvinnas ögonkast, vare sig hon gör motstånd eller utmanar. Han strålar i det vin, som återställer det flyktande lifvet, som hejdar smärtan, som uppeldar till kärlek. Det är endast du, o Satan, som inspirerar min sång, om min sång bryter ut ur mitt hjerta och utmanar de brottslige påfvarnes, de brottslige tyrannernas gud. Dig hafva i alla sekel de anropat som velat resa sig mot dogmen, att menniskans fädernesland endast vore himlen och ej äfven jorden.
Den första principfråga, som dervid förekommer, är ut sträckningen af statens medverkan äfven till andra än de egentliga stambanorna. För min del skulle jag tro att, när staten redan fått sin stora bana från Stockholm lill Göteborg färdig, och när statsbanan ned till Malmö snart blir fullbordad, den stora pulsådern för landets kommunikationer dermed är anlagd, och att de banor, som ytterligare kunna erfordras, böra anläggas af enskilda bolag, med understöd i form af lån af statsmedel. Vi hafva icke ännu vunnit någon erfarenhet, huruvida vår stora stambana bär sig eller ej; det är visst att hoppas, att så mätte blifva förhållandet, men innan man derom får visshet, synes det mig för tidigt att bygga nya stambanor i flera olika rigtningar. Ett enda undantag skulle jag vilja göra från denna regel, nemi. om man af politiska skäl ansåge sig böra bygga en bana genom Wermland till Norska gränsen. En annan principfråga af stor vigt är, om man icke i vårt glest befolkade land, der således trafiken är jemnförelsevis ringa, kunde bygga jernvägarne smalare, då de blifva för ojemförligt bättre pris. Det synes mig tydligen vara en stor fördel, 186 Den 28 November f. m. om man kan mod användande af samma summor bygga större, kariska nära dubbel väglängd. Visserligen är detta en sanning, att det är god hushållning att göra arbetet godt och fullständigt, men det behölver derföre ej vara af de största dimensioner, och vi må komma ihog, att vi både af pligt och behof äro manade till iakttagande af största möjliga sparsamhet. Hvad nu beträffar de särskilda anslagen, så anser jag de begärde 10 millionerna, til! södra banan bifallas. Icke så med den östra, ty det rika Östergöthland synes mig utan svårighet kunna bilda enskilda bolag för utförandet af de i denna provins erforderliga banor, alldeles såsom Skåningarne gjort för byggandet af deras s. k. tvärbana; och då kunde de 4 millionerna användas till låneunderstöd åt sådana associationer, som ville åtaga sig att bygga nödiga bibanor i olika rigtningar.
Angående Stats-UtikoUets Memorial, N:o 295. 9 Angående Götha kanalbolags och Malmö f. d. Diskonters utredning. § 12. Den återstående utredningen af Götha kanalbolags och Malmö f. dDiskonter besörjes, på samma sätt sorn hittills, af fullmäktige i riksgäldskontoret intill slutet af innevarande år, hvarefter denna utredning kommer att upphöra, dock med fullmäktige förbehållen rätt att, i händelse fullmäktige finna sådant med det allmännas fördel öfverensstämmande, äfven efter detta års slut vidtaga ytterligare, af omständigheterne påkallade, indrifningsåtgärder i afseende på en eller annan af nämnde diskonters då ännu utestående fordringar. § 13. Intilldess diskont-utredningen upphör, föras för hvardera diskonten serskilda, med hittills begagnadt bokföringssätt öfverensstämmande, räkenskaper, hvilkas granskning verkställes i riksgäldskontorets revisionskontor. Likaledes böra jemväl hädanefter serskilda protokoller föras öfver de hos fullmäktige förekommande ärender, som röra utredningen af ifrågavarande TI diskonter. § 14. Befattningen med utsökandet och indrifningen af diskonternas ännu återstående fordringar samt utförandet af dessa inrättningar rörande rättegångar bör fortfarande uppdragas åt någon skicklig och pålitlig person, hvilken deremot åtnjuter vissa, af fullmäktige bestämda, procent å de medel, som af honom indrifvas och behörigen redovisas, så att fordringarnes indrifning och rättegångarnes utförande icke komma att för diskontutredningen medföra andra kostnader och utgifter, än nyssberörde indrifningsprocent; börande fullmäktige likväl härvid förbehålla sig att, utan hinder af ombudets rätt till indrifningsprocentens åtnjutande, låta, för längre eller kortare tid, inställa exekutiva åtgärder, samt uppgöra och afsluta ackordsliqvider med vederbörande gäldenärer. § 15. Likasom hittills, ega fullmäktige äfven framgent att till pröfning och slutligt afgörande företaga inkommande ackordsanbud, i afseende å liqvideJtih. lill R. St.
1 afseende på den principfrågan, som för utskottets arbete likasom för Kongl. Maj:ts nådiga proposition ligger till grund, eller borttagandet af alla i nu gällande tulltaxa stadgade införselförbud, kan jag uti majoritetens tillstyrkande icke instämma. Emot sjelfva principens tillämpning skulle jag hafva ingenting att invända, i fall de försigtighetsmått och kontroller hade blifvit bifallne, dem jag, serdeles under öfvergången till ett Friare tullsystem, anser äfven i öfverensstämmelse med mina kommittenters opinion, för oundgängligen nödiga (ill betryggande af de hittills med införselförbud skyddade industrigrenarnes bestånd. Men icke allenast har allt afseende blifvit vägradt åt mina kommilenters hilliga önskan, att införseln af hitintills förbjudna varuartiklar icke måtte medgifvas i andra farkoster än däckade fartyg af minst 20 lästers drägtighet och deröfver, och utan alt å skepparens märkrulla under svensk konsuls behöriga attestation upptages hvarje collys så väl till vigt och dimensioner, som till innehåll och märke; utan utskottets majoritet har jemväl-förkastat den utaf Kongl. Majit förordade högst nödiga kontrollen, att inröiseln af de Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 13. 85 hitintills förbjudna artiklarna måtte inskränkas till vissa hamnar. Under sådana vilkor för 'principens tillämpning, hvarken kan eller bör jag gifva min röst till de nu gällande införselförbudens afskaffande serdeles, för väfnader; och jag anser mig för denna min öfvertygelse hafva så mycket mer giltiga skäl, som, utom det att någon säkerhet hvarken blifvit gifven eller ens föreslagen, att de skyddstullar, som nu kunna varda bestämda, ens skola bestå öfver nästa riksdag, den revolutionära skakning, åtföljd utaf en den mest våldsamma brytning i handeln och lika ytterligt nedtryckta priser å alla fabriksvaror, hvilken nu öfvergår nästan hela vår verldsdel, och hvars slut ingen lärer tilltro sig att kunna bestämma, visst icke heller är en lämplig tidpunkt för en så maktpåliggande, äfven under vanliga förhållanden högst granlaga, att icke säga, vådlig förändring.
R:dr, hvilken, efter hvad uppgifvet blifvit, skall vara alltför otillräcklig; har Utskottet trott att nämnde Låne-kontor bör bibehållas vid omförmälda summa. 48 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34, Jemte anmälan, att för närvarande vid Banko-Diskont-Verket i Stockholm finnes ett odisponeradt belopp uti ifrågavarande lånerörelse af omkring 180,000 R:dr B:ko, tillstyrker Utskottet, 50:o. att af fonden för utlåning med omsältningsrätt Fullmäktige skola årligen, från och med 1855 uti 3 på hvarandra följande år, innehålla ett belopp af 200,000 R:dr, hvilken innehållning verkställes på sätt och i den ordning, Fullmäktige lämpligast anse, dock under förbehåll att någon minskning icke sker af den andel utaf fonden, som, med 100,000 U:dr B:ko, är för Wisby Låne-kontor afsatt. Uti lånetid och afbetalnings-belopp, hvarom 203 §. handlar, är af Riksdagsfullmäktigen Magnus Månsson från Östergöthlands län den förändring ifrågasatt, att den besutna allmogen må i Banko-diskonten och Låne-kontoren erhålla lån på ett års tid och med rätt att desamma, under stadgade vilkor, en gång om året omsätta. Förslag i motsatt syftning, afgifvet af Herr K. A. Almgren, alser »förändrade omsättnings-terminer, så i hänseende till tid, som andel af det ursprungliga lånekapitalet». 1 fråga angående omsättnings-terminens utsträckning till ett år, med bibehållande af 4- afbetalning utaf ursprungliga lånesumman, äro motioner vid de sednare riksda garne väckte och af Rikets Ständer afslagne. Utskottet torde i detta hänseende endast behöfva fästa uppmärksamhet derå, att en så beskaffad förändring skulle för vederbörande Direktioner försvåra möjligheten att pröfva säkerheten och sannolikt afhålla mången auktoritet från utfärdandet af vederhäftighets-betyg.
Kallhafvet blifvit verkställd, och denna nu, i alla hänseenden oangenäma plats, blifvit förvandlad till en mera behaglig, så lärer det ej kunna dragas i tvifvelsmål, det ju denna trakt af hufvudstaden kommer alt blifva genom sitt läge en bland de mest begärliga, och alt således inom fä år, tomter der skola stiga i högt värde. Det är blott denna anmärkning jag önskat alt fä bifoga det af Hr Munck afgifna förklarande och hvaruti jag med honom instämmer, under yrkande tillika, att de för lomternes inköpande erforderliga 30,000 ndr b:co, mätte af StatsUtsk., då målet ånyo underställes dess pröfning, föreslås till beviljande af R. St. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Jag förenar mig till alla delar i hvad de 2:ne föreg:de talarne anfört. Att artillerivapnel, likasom alla andra vapen, har en rätt till Statens omvårdnad, kan ej belvillas eller förnekas, och då del är be - 404 Den 17 Mars f. m. vist, alt truppens tjenstbarhet liöjes genom densammas casernering, vore det orättvist af Staten att neka denna omvårdnad. Dä dessutom den förste talaren, flr Munck, med, som mig synes grundadl skäl, observerat, all inom sjelfva StatsUtsk. begreppen äro skiljaktiga om rätta beloppet af tillgänglige medel och sådane sålunda torde härtill kunna utses, så finner jag skäl uti understödja hvad Hr Munck anfört. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om man med Statens tillgångar menar möjligheten alt bereda medel för ifrågavarande ändamål, så finnas tillgångar; menar man åter med Statens tillgångar sådane medel, som finnas uti Riksg.cont. och som icke till andra ändamål äro disponerade, då finnas icke medel för närvarande, så tillräcklige, att de kunna förslå ali uppbygga en casern, som kostar 350,000 r:dr. Men jag har förnummit, att BancoUtsk. är sinnadt föreslå Ständerne att till Riksg.cont. öfverlåta ett betydligt belopp af bancovinsten.
Utskrs förslag oriktigt, emedan det icke grundats på den af Hr Wann uttalade princip, att, dä man borttagit de till bandteringens skydd lemnade privilegier, den efter desamma beräknade skatten samtidigt äfven bordt försvinna. Gr. Posse, Gust. Mauritz: I anledn. af Hr Bildts reservation har jag begärt ordet, emedan denna reservation, tillika med hvad den värde talaren yttrat, fullkomligt öfvertygat mig om billigheten af Utsk:s förslag, nemi. motsatsen af hvad han sjelf åsyftat, och i följd deraf tillstyrker jag bifall (ill Utskrs förslag. I sin reservation säger Hr Bildt: ”Den opartiske granskaren af de serskilda utgiftsposterna, hvilka sammanräknade utgöra 14 R:dr 16 sk. 8 r:st., skall säkert Hnna, att bland dem, den nu till 7 sk. 2'f-dels r:st. upgående hammarskatten spelar den, snart sagdt, obetydligaste rolen af dem alla”. Enl. min åsigt, kan här icke vara fråga om andra utgifter, än de, som af Staten eller kommunen pålägges handteringen. Ser man på tablåen, som blifvit utdelad, så Anner man, att hammarskatten ingalunda är den minsta, utan tvertom den betydligaste af de skatter, som åligga jernhandleringeu. Vidare säger Hr Bildt, ”att en nedsättning i denna post af 3 sk. 71 r:st. ej kan ega något väsendtligt inbytande på sjelfva näringen, men Statsverket skulle derigenom förlora 44,100 R:dr”. Om man nu jemnför dessa 44,100 R:dr med de 1 1 milhr R:dr, till hvilka StatsUtsk. föreslagit Statens inkomster, så Anner man, att dessa 44,000 R:dr utgöra 21f,-del af Statsinkomsterna, dä deremot den ä jernhandteringen föreslagna minsk - 384 Den 22 Mars e. ra. ningen utgör circa J at alla denna näring åliggande skatter.