Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner; Genom det förslag, som nu är i fråga, skulle man komma att införa en sorts köp om krono-nybyggen. Jag kao 42 Den L A ugust! e. ni. icke fatta, huru man kan falla på den tanken, att föreslå att köpeafhandlingar skola kunna upgöras om possessioner, till hvilka man ej eger full eganderätt. Utsk:t har i detta hänseende, enligt mitt förmenande, ganska riktigt afstyrkt bifall till motionärernas framställning så vidt den rörde kronohemmanen, dervid Utskit hufvudsakligen stödt sig på det skälet att sådant hemman kunde utan stora kostnader skalteköpas, och att genom detta stadgande de af motionärerna åberopade olägenheter redan voro för kronohemmansåboer i det väsentligaste afhjelpta. Deremot har LJtsk:t tillstyrkt motionärernas hemställan om rättighet för åbo å krononybygge att försälja eller afstå sin lägenhet till hvem han vill. Det är ett sådant stadgande jag ej kan gilla och anhåller jag derföre äfven, att R. o. Ad. måtte afslå Utslcls i denna punkt gjorda hemställan. Hr Nordenfelt: Når denna fråga inom Ulskrt först be handlades, uplystes af åtskilliga ledamöter, särdeles från de norra orterna, att, i synnerhet inom dessa delar af riket, de s. k. kronohemmanen voro tillkomne på så olika sätt och för så länge sedan, att någon historik om deras tillkomst för Utslct var omöjlig att erhålla, linder sådane förhuden föreföll det Utslct hårdt, att en nybyggare, som på sitt hemman nedlagt mycket arbete, ej skulle ega disponera öfver värdet af detsamma, som ej blott genom hans egen omsorg och möda, utan äfven genom hans förfäders medverkan, så småningom kommit på den ståndpunkt, att det möjligen skulle kunna bereda dess innehafvare tillfälle, att, mot den säkerhet den upodlade jorden kan erbjuda, erhålla medel till arbetenas och odlingarnes alltjemt fortgående utveckling.
Maj:t blifvit i början af detta år af Länets Hushållnings-Sällskap gjord, och, efter det nästan samtidigt dermed Eders Kongl. Majrts Landtbruks-Akademi, med lifligt intresse för näringens upphjelpande, fästat Eders Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten af åtskillige åtgärders vidtagande för sådant ändamål, har Eders Kongl. Maj:t under loppet af delta år täckts i Nåder förordna, icke alle nast att utrikes godkände spinnstolar och häcklingsmaschiner skulle för allmänna medel inköpas, utan äfven uppfinnaren af en ny fördelaktig spinnmelhod på allmän bekostnad inkallas, för att i utöfningen deraf samt andre delar af näringen lemna undervisning. Allmogen emotser nu med tack sam förtröstan resultaterna af dessa Eders Kongl. Maj:ts landsfader liga tillgöranden. För bedrifvande! af Tjärubränning och Pottasketillverkning lemna Länets skogar rika tillgångar, och dessa binäringar, med uppmuntran hvaraf början gjordes af härvarande Läns-Styrelse för omkäing 10 år sedan, och för hvilket ändamål Eders Kongl. Maj;t, uppå i underdånighet gjord hemställan, år 1840 beviljat 1,000 R:dr Banko och år 1842 lika summa, att af Hushållnings-Sällskapet såsom premier utdelas, äro således för orten naturliga. Såsom erfordrande ringa förlag äro de dessutom tillgänglige för utöfning äfven af den fattigare klassen och skola säkert, sedan kunskapen om deras utöfning blifvit allmännare spridd och då, hvad tjärubränningen angår, materialerne för tillverkningen, stubbar och rötter, vanligen utan all ersättning slå till verkarne till buds, betydligt öka sig, då svagare skördar inträffa och man blifver mera i behof än nu att genom binäringar förskaffa sig uppehälle.
Jag för min del är öfvertygad, att framgången af detta förslag skall komma att lägga grundvalen till den byggnad af fäderneslandets sjelfständighet och anseende, till hvars upförande hvarje Svensk medborgare bör med alla sina krafter bidraga. Med detta stora mål för mina ögon och upmanad af min varma fosterlandskänsla, går jag nu att framlägga ett förslag af vida mer omfattande art än Frih. Sprengtporten. Skulle detta förslag i en framtid vinna fullbordan, så vore, enl. min innerliga öfvertygelse, tinnarne satta på den stolta sjelfständighetsbyggnad, sorn länge hägrat för min syn. Men, som jag redan haft äran antyda, detta förslag är af så vidt omfattande beskaffenhet, att det skulle vittna om både förmätenhet och inbilskhet, om jag uttalade den förhoppning, att detsamma f. n. skulle vinna bifall. Min afsigt är således blott att söka rikta tankarne på medlen för Nordens sjelfbestånd åt det håll, dit de, enl. min tro, böra riktas, att, så vidt mina krafter förmå, söka vinna mark för en idé, med hvilken Nordens innebyggare, icke allenast i Sverige, utan äfven i Norige och Danmark, böra göra sig allt mer och mer förtroliga. För att rätt kunna motivera mitt förslag, nödgas jag kasta en blick på Sveriges nuvar:de politiska ställning, och jag gör det gerna, ty jag anser det vara en skyldighet för hvarje Svensk medborgare, och framför allt för hvarje Svenska folkets representant, att söka göra sig reda för fäderneslandets förhållande till andra Stater och i synnerhet till grannstaterna. Yår östra granne har småningom fråntagit oss alla våra Östersjöländer, förmurarne för det egentliga Sverige, hvars vinnande är och måste vara dess politiska slutmål i Norden för att kunna blifva sjömakt och derigenom verldsmakt. Han är nu sysselsatt att anlägga ett vidsträckt jernvägsnät inom sitt omätliga rike för att derigenom på kort tid kunna koncentrera sina krafter, samla och uplägga fleråriga krigsoch munförråd äfven vid Östersjöns stränder. Efter Finlands förlust hade han emot oss från Aland en beherrskande ställning, efter ångkraftens användande på krigsfartyg inne - 316 Den 22 November. bäfver han denna beherrskande ställning nästan öfverallt från sina hamnar.
Och då frågas, 0111 de förmögne faslighets-egare, de driftige närings-idkare, de kloke penningemännerna skola känna sig synnerligen frestade att, först med stort besvär inteckna sina fastigheter eller ock fästa sina disponibla papper, och derefter successivt inbetala 3 millioner contant på terminer, som icke säkert kunna bestämmas, derjemte vara underkastade en mängd bestyr och besvär med Bolagsstämmor, revisioner, resor, Dit ecteursval, creditivs-accorder, allmänna opinions flucLuationer, till och med solidarisk ansvarighet roed en stor massa okända delegare, m. m., endast för en inkomst af netto 6 procent på sina penningar, och detta äfven i lyckligaste fall och med vilkor af inga inträffande förluster: då de deremot alla kunde sitta i stillhet vid sina pulpeter och förtjena måhända i o å 12? Skola de icke med åtlöje betrakta en Lag, som till utseendet viii hjelpa näringarna och tygla procenteriet, men i sjelfva verket bevisar omöjligheten deraf, genom sin oan vändbarhet? Vill man Bolags-Banker, så mäste man medgifva dem credit. Garantierna emot denna eredils missbruk måste vara stränga och väl beräknade, sådana, som i öfrigt detta Lagförslag, i min öfvertygelse, uppställt, men icke orimliga, som utesluta allt bruk af credilen. Man har anfört exempel ifrån 18(7 af Gölha-Ganal-Discont. Onekligen är effecten af denna jemförelse väl beräknad. Mången torde ock hafva vid den framställda skräckbilden bäfvat tillbaka. Den, som djupare ser in i förhållandet, låter dock ej skrämma sig afen jemförelse, sora saknar ali grund och rimlighet. Eller i hvad del hade nämnde Discont likhet med dehär föreslagna Banker? Den summa, som Bolagsmännen tecknat, var den väl bestämd för Disconten, eller tillhörde den icke canalbyggnaden? Likaså alla insatserna af grundfonden? Yar icke canalbyggnaden Disconfens förnämsta och största låntagare, som ock slutligen stannade i nära 1,100 tusende R:dr skuld, som måste afskrifvas?
Människorna som, förkomna af brist på tillsyn och omvårdnad, vandra på villstråt där ute i världen, och som hon genom att offra något af sig själf kanhända kunde bistå, hvad komma de henne egentligen vid och med hvad rätt fordra de hjälp af henne? De kunna taga vara på sig själfva liksom hon gjort, gå fika korrekt genom lifvet som hon. Hon har gudi nog att tänka på för egen del, har en våning att se om, en hund eller katt att älska, små fina handarbeten att sysselsätta sig med. Ansvaret, ansvaret — det skjuter hon ifrån sig, vill ej veta af. Det är för andra, icke för henne, svaga kvinna. Och vaknar samvetet någon gång och visar henne den nedslående bilden af ett flackt, fult lif, utan lifsverk, ett lif som förrinner i sanden till intet gagn och utan att lämna spår efter sig, känner hon kanske ett ögonblicks obehag, men hon tröstar sig snart på äkta fruntimmersvis — använder hon icke det pund, som anförtrotts henne, bättre, ' så dock ej heller sämre än så många andra kvinnor, och de tyckas vara fullkomligt nöjda och tillfreds med sig själfva och sitt lif. Inge. Drottninggatan 53, Stockholm, är husmors bästa h j ä l p - reda. Helt år 3 kr. För det blödande Grekland! Vi hänvisa ännu engång till den » vädjan från Greklands till Sveriges kvinnor », hvilken var införd i Idun n:r 15. Snar hjälp är här, om någonsin, af nöden, och den minsta skärf, i kristlig kärlek gifven, är lika varmt välkommen. Bidrag kunna insändas dels till red:n af tidningen Idun, dels direkt till kassaförvaltaren i Svenska kvinnornas nationalförbund, fröken Hulda Lundin, Stockholm, Brunkebergstorg 2 (adress: Augusta Lundin). Vi fortsätta här nedan redovisningen för hittills influtna m e d e l: Till redaktionen af Idun: Julia F., Stockholm Fru Gerda Ericsson, Ystad .. Fröken Frida Björkman, Stockholm ... Viola Ranin, Kuopio - En grenadiersänka, Västerås Anna W, Stockholm Fröken Hedvig Eländer, Stockholm ._. T. G., Stockholm ... - Anna Hedlund, Tjpsala O. Roth, Sunnansjö Sofi Larsson, Jönköping, (jämte ett pak.
Följande Bankens fordringar hos Staten, nemligen: a) för af lliksgälds-kontoret begagnade kreditiv mot ränta till 1823 års slut, Banko R:dr 4,0i4,852: 16, 3, eller Riksmynt 6,022,278: 51. b) för inlösen af Riksgälds-kontorets kreditsedlar och kopparskiljemyntspoletter, efter afdrag af de sednares metalliska värde, Banko R:dr 3,693,165: 25, 2, eller Riksmynt 5,539,747: 29. c) för den af f. d. allmänna magusins-inrättningen begagnade invisnin<:srätt mot ränta, åren 1812 till och med 1823, Banko R:dr 800,000, eller Riksmynt 1,200,000: — d) för lyftadt kreditiv af f. d. allmänna magasins-inrättningen, till det belopp denna fordran efter sista bokslutet utgjorde, komma fortfarande att uti Bankens räkenskaper, inom linien, balanseras, och skola emellertid i Bankens vård förblifva följande, till densamma utfärdade skuldförbindelser, nemligen: Riksgälds-kontorets af den 17 Mars 1792 å B:koR:dr 600,000: — Stats-kontorets af den 7 September 1812 å „ „ 400,000: — och Riksgälds kontorets af den 28 September 1815 å „ 1,000,000: — hvilka förbindelsers belopp är inbegripet uti Riksgälds-kontorets här ofvan, under Litt. a, upptagna kreditivskuld.
Jag hemställer, huruvida, för att få en excercis plats inom hufvudstaden, det kan vara skäl att, som en talare föreslagit, undantaga de tre sista orden i Utsk:s hemställan. En sådan plats har garnisonen redan strnxt utom stadens ena tull, och då så är förhållandet, samt genom en park-anläggning utsigten från Kongl. Slottet ovilkorligen skall blifva vackrare, än om platsen bibehålies i dess nuvide sandiga och ödsliga skick, torde R. o. Ad. icke draga i betänkande att bifalla Utsl(:s förslag, hvarom jag anhåller. Sedan Hr Frih. o. Ordfulen härefter framställt, att i afs:de på Utsk:s ifrågav:de hemställan blifvit yrkädt, dels bifall och dels afslag, samt att derjemte Frih. Cederström föreslagit, att R. o. Ad. ville medgifva, det norra delen af Carl XlII:s torg finge åt enskild person till bebyggande uplåtas, å tid som af K. M. bestämmes, emot högsta tomtöres afgift som kunde betingas, och under vilkor, bland annat, att den blifvande byggnaden upförts i öfverensstämmelse med dea ritning, som af K. M. i nåder kunde blifva godkänd och fastställd, biet' propos. till bifall å Utsk:s hemställan framställd och be - 711 Den 24 November e. m. svarnd med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Frill. o. Ordf:den förklarade, det lian funnit Ja öfvervägande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ på 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Tisdagen den 24 November 1857. Plenum kl. 6 e. m. Erih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att, i Hr Gr. o. Landtims stil lie lora ordet. Fortsattes pröfningen af StatsUtskis Utlåt. N:o 148, angide regleringen af utgifterna under Eiksstatens 8:de Hufvudtitel.
Ad. att påföljande dagen bevista Gudstjenstén i Storkyrkan och derefter infinna sig å RiksSalen; samt att 50 ledamöter af R. o. Ad., jemte Riddarh.-Sekretm, äro inbjudne att, efter slutad ceremoni på Rikssalen, intaga middag å Kongl. Slottet vid den för Ståndet serverade taffel i Blå Salongen af Kongl. Gästvåningen, 2 trappor upp från Vestra Slotts-hvalfvet; hvarjemte till disposition af R. o. Ad:s Hrr ledamöter blifvit öfversända 50 inträdesbiljetter till Rikssalen och Storkyrkan; och anmodade Ilr Gr. o. Landtm, dem af R. o. Ad:s ledamöter, som önskade deltaga i middagsmåltiden, att dertill anteckna sig hos Riddarhus-Fiskalen, hos hvilken också förenämnde inträdesbiljetter funnos att tillgå. Föredrogs Vällofl. BorgareSt:s den 2 dennes på bordet lagda prot.-utdrag N:o 634, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att instämma i BorgareSt:s, vid föredragning af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 381, i anledn. af föreslagen förhöjning i arfvodena för Riksdagskostnadernes utbetalning och granskningen af räkningarne och reqvisitionerne å dessa kostnader, fattade beslut, att i så måtto bifalla nämnde Utlåt., att ifrågavaride arfvoden bestämdes för den Riksg:sKont:s tjensteman, som fått sig updraget att verkställa utbetalningarne för innevande Riksdag och uprätta redogörelsen för Riksdagskostnads-medlen, till 400 R:dr, samt för den tjensteman vid nämnde verk, hvilken har sig ålagdt att granska reqvisitioner och räkningar i afseende å utgifter af Riksdagskostnads-medlen, till 200 R:dr, allt B:ko. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag hade ämnat anhålla om bifall till inbjudningen. Men sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att han icke anser sig kunna framställa propos. å det beslut, jag ämnade påyrka, kan R. o. Ad. icke antaga inbjudningen.
Jag har sett huru hvar man ryckte och rappade till sig af den heligas egodelar, och sjelfva allmogen nekade att betala skatten till klostret, och huru öfver hundrade hemman, som tillhörde sancta Anna och sancta Brigitta, borttogos, så att vår fromma moder, Abedissan, måste sälja klostrets dyrbarheter, än en präktig kredentz, än sjelfva kalkarne, för att betala de dryga, klostret pålagda skatterna.” ”Så gingo systrarna bort, många tog vår heliga moder opp till sig, men andra gingo ut och bröto sina heliga löften. Endast en till mig fanns qvar, då konung Johan, högtsalig i herranom, åter ville upprätta klostret. Han vredgades öfver sådant oskick, ty han var icke lik sin broder, hertig Magnus, som öfver sig kallade Guds straff, då han ville ur Wadstena utdrifva de fromma systrarna, hvarföre ock den heliga slog honom med vansinne. Snart var dock denna skymt af en dagning för den heliga tron åter borta. Mig arma, ensamma, har man dock tillåtit att få sitta qvar här och vårda, så vidt jag kunnat, de heliga qvarlefvorna; fastän man med våld utdrifvit de helige fäderne Franciskanerne från Raumo, redan för öfver fyratio år sedan. Och dock hade som ett järtecken, två år förut, staden brunnit opp, och året derpå den kätterske prestens boning. Så utdrefvos ock ur sanct Olofs kloster i Åbo de vördige fäderne Dominicanerne. Men järtecken och straff trotsas af detta syndiga slägte! Liksom för att håna det heliga, nedrefvos klostren i Wiborg, för att – o styggelse! – för att dermed upphjelpa fästningsverken! Se, mitt barn, här i detta hus har jag lefvat öfver sextio år, här hoppas jag vår fru och helgonen låta mina gamla ögon slutas, och mina gamla öron domna. De hafva så många år nödgats se och höra omtalas all den styggelse, som bedrifvits.
Höga, ljusa, rymliga salar med ymnig tillgång på frisk luft och solljus samt väggarna riktigt dekorerade med all upptänkbar åskådningsmateriel — voila fin du siécle i skolväg. En viss feststämning rådde äfverallt på gator och torg. Man märkte så väl, att skolan eller läroverket intog en dominerande ställning i samhället, och att dess alumner voro kära vänner på platsen. Hvad under då, om hela den lilla staden ville hafva sin andel af högtidligheten och vara med på ett hörn. Ty, som sagdt, i dag skulle examen hållas. Tidigt på morgonen se vi grupper af högtidsklädda människor från stad och landsbygd tåga fram mot skolgården. Där en klunga skolgossar, som synas tänka på ingenting mindre än examensfeber, endast jubla åt sommaren och hemresan. Där några präster, lärdomens representanter från landet, som ansågo sig böra hedra examen med sin närvaro, dels i egenskap af särskildt intresserade fäder, dels såsom utsedda » vittnen » (testes), att allt skulle gå riktigt och ordentligt till. Slutligen äfven en stor mängd landtbor, män och kvinnor, föräldrar och systrar, hvilka tydligen kommit för att hämta sina piltar, göra upp » inackorderingen » och en stund lyssna på och fägna sig åt sina gossars » lärdom », antingen de förstodo den eller icke, i senare fallet med så mycket större beundran. Efter en stunds trafvande genom de särskilda klasserna och med hufvudet fullt med algebra, historia samt latinska, grekiska och franska vokabler, därvid åtskilliga reminiscenser från forna dagar vaknade, hörde jag plötsligt signalen eller rättare skolklockan ljuda till tecken att allt var slut. Men nej, det var endast förhöret, som var slut. Det bästa återstod, det som utgjorde skolfestens piéce de resistance, den högtidliga afslutningen på » samlingsplatsen », dit stora skaror tå- gade upp, och där snart hvarje plats var till trängsel fylld. En examensafslutning är sig väsentligen lik i alla tider med sina uppflytlningar. premieoch stipendieutdelningar m. m., sina för hvarje år upprepade artigheter mot rektor och lärare, hvilka minst två gånger om året få offentligt beröm för sitt nit och sin faderliga vård om skolan eller med andra ord därför att de uppfyllt sin plikt.
537 sysselsätta sig med Bomullsspånad, skulle, under en fortfarande införsel af samma vara från England, sakna tillfälle till arbetsförtjenst och således lifsuppehälle, har Utskottet icke velat lemna oupplyst: att, utom det samma följd ofelbart skall med tiden inträffa genom Svenska mechaniska Spinneriernas utvidgande, hvilkas product nödvändigt skulle säljas till bättre pris än hand-spunnet garn, så kunna dessa personer, med mera förmon för det allmänna, och lika stor för sig sjelfva, med deras redan ägande skicklighet, företaga spånad af Ull och Lin, hvilka äro Svenska rudimaterier o:h i Utskottets tanfea förtjente af den största uppmuntran inom Fäderneslandet, då de kunna erhålla en ganska betydlig utsträckning, och slutligen blifva ett föremål för Export. Till följe af dessa åsigter hav väl Utskottet icke funnit några skäl förekomma, som kunnat föranleda Utskottet att ändra dess yttrade tanka om nyttan af fortfarande tillåtelse för Engelska Bomullsgarnets införsel, men får likväl, i afseende på Svenska BomullsSpiflneriemas billiga anspråk till säkrare skyddande af den förmon, desamma genom tullen på utländskt garn erhållit, vördsamligen föreslå, såsom tillägg i det redan afgifna Betankandet, att Riksens Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla hos Kongl. Maj:t om tillåtelse för Svenska Bomulls-spånadsFabricanterne, att till bevakande af sin rätt och förekommande af underslef, hafva, ont de så för godt finna, ett ombud närvarande, £33 Besv. och Ekon. Utsk. Betankandcn» derinkommande Bomullsgarn-varor borde till förtullning värderas. Stockholm den 16 Aprill ,18x8. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts utlåtande angående väckt motion om en friare Taekjernshandel. Vai o fl. BorgareStåndet har rinder den 7de i sistlidne månad behagat återremittera Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets under den 18 sistlidne
v § 154- För upprätthållande af den Flottans gemenskap förunnade förbättrade pensionering för år 1867 hafva Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ett kreditiv af Fyratio tusen R:dr, med Direktionen öfver Amiralitets-krigsmanskassan lemnad rättighet att å berörda kreditiv under loppet af nämnda år lyfta hvad för omförmälda ändamål finnes vara behöfligt, sedan styrkt blifvit i hvad mån det för innevarande statsregleringsperiod beviljade kreditiv åtgått, dock att hvad under samma period icke för ändamålet erfordrats, må för 1867 års pensionering i mån af behof användas. § 155. Jemte de särskilda, efter anslagens och låneunderstödens föremål och beskaffenhet lämpade föreskrifter, som i föregående §§ af detta reglemente finnas införda, böra äfven nedanstående allmänna sladganden i afseende på samma ans lag soch lönesummors utbetalning iakttagas: l:o) hvad som af ett anslaget belopp under ett år icke blifvit från Riksgäldskontoret uttaget eller behöft användas, må, der ej annorlunda blifvit särskildt föreskrifvet, under ett följande år disponeras och utbekommas; och 2:o) de besparingar, som å anslagen för hvarje särskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, till andra behof disponeras, utan böra oafkortade till kommande Riksdags disposition reserveras. 30 Stats-Utskottets Memorial N:o 135, L) Angående de vid innevarande riksdag för jernvägsbyggnader och jernvägsmateriel beviljade anslag. § 156. Till utförande af jernväg sarbeten för Stålens räkning samt anskaffande af jernvägsmateriel hafva Rikets Ständer anvisat följande anslagssummor att från Riksgälds-kontoret utbetalas, nemligen: l:o) för fortsättning och afslutande af de å Nordvestra stambanan från Ai-vika till riksgränsen mot Norge återstående arbeten, Två millioner niohundra tusen (2,900,000) R:dr, att med
Hvad den förra af dessa anmärkmr beträffar, eller den tid som borde tagas till grund för prisernes bestämmande, så synes visserligen vid första påseendet som egde Hr Printzensköld skäl för sitt yrkande att årets alla 12 månader och icke blott halfva antalet deraf, borde dervid tagas i beräkning; men jag ber att få fästa upmärksamhelen derå, att Utsk. velat, så litet som möjligt, göra ändring i nu bestående förhållanden, ty enär ränlegifvarne äro skyldige att, inom d. 24 Febr. hvarje år, lefverera sin spannmål och upbördsstämmorne äfven företagas under denna tid på vintern, så äro de under höstoch vintermånaderne gällande priser, de, som nu de facto ligga till grund för sjelfva upbörden. Hade man utsträckt denna tid till årets öfriga 6 månader, hade det förhållande kunnat inträffa, att, i synnerhet då större export af spanmål inträffat, priset derå kunnat något stiga, medelpriset alltså blifva högre än hvad det vore vintertiden och räntetagaren följaktligen göra sig vinst på räntegifvarens bekostnad. De förre hafva ingen rätt dertill; om de t. ex. speku - 334 Den 5 Juli f. m. lera på spannmåls-försäljding, i hopp om stigande pris, sa måste de emottaga, magasinera och ansa säden: detta sker icke utan kostnad, och vinsten, på det stora hela taget kan derföre ej blifva serdeles betydlig, om ens någon. Deremot är det gifvet, att om priset under alla årets 12 månader inginge i beräkningen och detta på våren stigit, skulle derigenom för räntegifvaren medföra ökad utgift, till hvilkens erläggande denne, enl. nu gällande författning ingalunda är förbunden; och på denna grund samt för att så litet som möjligt afvika ifrån och göra rubbning i det nu bestående, har Utsk. trott sig böra vidblifva det förslag som Konungen i nåd. framställt.