Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndets beslut äro af enahanda innehåll, och, i följd häraf det, enligt 73 § Riksdags-ordningen, åligger Utskotten, att de skiljaktiga meningarne sammanjemka, få Utskotten vördsamt inbjuda Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, att de begge öfrige Riks-Ståndens ifrågavarande beslut oförändradt godkänna. För den händelse likväl, aLt såväl Högv. Preste-Ståndet, som Hederv. Bonde-Slåndet vidhålla sina ofvannämnde beslut, få Utskotten tillika till votering uti Förstärkt Ekonomi-Utskott föreslå följande proposition: Den som vill, ’att en ny egofrids-lag må utfärdas, byggd på den grundsats, alt hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra, dock med förbehåll, att angränsande egare, eller delegare i samma byalag, må, om de fleste, hvilka ega mera än hälften af de ifrågavarande hemmanen eller byalaget, deb önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nejj är beslutadt, att Rikets Ständer skola hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en ny egofrids-lag, hvilande på Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial, N:o 8t. 3 den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sine kreatur eller gälda den skada, som de å andras egor göra, dock med förbehåll, att angränsande egare eller delegare i samma byalag må, om hälften eller flere än hälften det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens utgörande. Andra, tredje, fjerde, femte och sjette punkterna af omförmälde Betänkande, som Hederv.
Och de fejade den och putsade den på alla kanter, och till sist kom en målare och strök öfver den gamla pålen med ljusgrön oljefärg. Men det är inte alla som kunna bära lyckan. Det märktes snart att medgången började stiga den gamla pålen åt hufvudet, i synnerhet nu sedan han så att säga hade fått ett slags hufvud. »Lefver du verkligen än, ditt gamla struntplank?» skrek han så mycket han orkade. »Men vänta bara; nu får du nog se hvad upplysning vill säga! Och för resten kan du gärna gå och lägga dig nu när som helst; jag är en gammal vän till dig, och jag vill uppriktigt säga dig, att det är tämligen smaklöst af dig att stå här och skräpa nu, när du inte längre passar till din omgifning. Du behöfver inte bli ond, för jag menar bara väl.» Det var mycket illa sagdt; det kan inte nekas; man vill nästan inte tro att det är sant. Men min mormor satt just vid sitt öppna fönster och läste i en stor postilla, som hon läser i än i dag; och hon hörde hvartenda ord. Och hon såg med egna ögon hur det gamla planket skälfde af förtrytelse; det är ju inte heller trefligt att på gamla dar bli så där offentligt förklarad öfverflödig. För resten var det onekligen tämligen fallfärdigt och det hade visst själf ingen högre önskan än att på anständigt sätt få skiljas hädan, och det fick det också; ja, det skedde till och med på ett ganska ståtligt sätt. Just då lykttändaren syntes uppe i backen, kände planket marken gunga under sig, och genom trädgårdstäppan kom hela flocken af barnungar rusande, klängde öfver planket och försvann i portgången midt öfver gatan. Och efter dem kom den tjocka Karl Johan; han var nu ännu tjockare än förut, fast inte så tjock som hans pappa. Ja, nu skulle Karl Johan öfver planket; men planket ramlade framstupa rakt på lyktstolpen, och stolpen gick midt af, och gaslyktan gick i tusen bitar. Där lågo de nu, och så var det slut med dem. Karl Johan gick också sönder, men han skall senare ha blifvit lagad. Och mycket folk strömmade till från alla håll, och bland dem var också min mormor och hennes katt.
Seraphimer-Ordens-Gillets till Kgl, May.t den 3 Dec. 1822 inkomne Berättelse angående Läns-Lazaretterne i Riket samt den sä kallade Tre-skillingsafgiften. Sedan Riksens Ständer, vid sist haline Riksdagj beslutit att, i stället för de förUt åtagne frivillige afgifter till veneriska smittans hämmande, jLazaretters anläggande och curanstalternes utvidgande, hvarje mantalsskrifven person skulle, intill nästa Riksdag, årligen erlägga Lre skillingar Banco, under följande vilkor, nemligen: 1:0. Att desse medel finge uppbäras tillika med de öfrige utskylderne. Sio. Att medlen borde förValtas på sätt Kongl. Majits Nådiga lnstruction den 17 December 1817 för Diiectionerne öfver Läns-Lazaretterne i Riket och curanstalterne till veneriska smittans hämmande föreskrifver, samt de inom hvarje Län möjeligeti uppkommande öfverskott användas till öfrige helsovården derstädes. 3:0. Att de från Seraphimer Ordens-Gillet till Läns-Lazaretten utgående anslag komma att fortfara, i mon af de sjukes antal inom hvarje Län och 4'U att åt Riksens Ständers til! StatsBancooch Riksgälds verkens öfverseende valde Revisorer uppdroges granskningen af OrdensGillets Räkenskaper med tillhörande verificationer i hvad de röra förvaltningen Och redovisningen af ifrågavarande allmänna medel; så har Eder Kongl, Majit, genom Nådigt Bref den Bihang till Riks-St, Prat. lista Sami. I82J. 242 Berättelse om Tre-skillings-afgiften. 8 Julii 1818 anbefallt Seraphimer-Ordens-Gillet att tillse, det Räkenskaperne öfver berörde Treskillings-afgift blefve så förde och stälde, att de samma kunde af Riksens Ständer undergå granskning.
Nödvändigheten berodde derpå, huruvida de ärender, som nu handläggas af Sjöförvaltningen, äro så många och af så vidsträckt omfattning , att de icke kunna af ett Departement medhinnas: riktigheten åter derpå, huruvida förslaget till fördelningen på det sätt blifvit framstäidt, att hvardera Departementet hnge något när lika sysselsättning, så att icke göromålen för ett Departement blefve få och inskränkte, samt för ett annat flera, än som kunde medhinnas; och som nöjaktiga upplysningar i dessa omständigheter saknades, och Herr Borgmästaren i öfrigt icke egde sakkännedom i denna förvaltningsgren, hvars särskilda delar syntes ega ett nära sammanhang ; så ville Herr Borgmästaren så mycket hellre reservera sig mot det tagna beslutet , som fördelningen i Departementer torde, likasom i Krigs-Coilegium , föranleda dertill , att hvarje Departement komme att Behöfva Militaireoch Civil-Contoir, med dertill hörande Cancelliet och betjening, hvarigenom tjenstemännens antal, i stället för att minskas, tilläfventyrs kunde komma att betydligt ökas, samt förvaltningskostnaden, som redan r,u anses dryg , borttaga de tillgångar, 2Ö7 hvilka tili flottans iståndsättande nyttigare kunde användas. Med denna reservation förenade sig Herr Commerce-Rådet Egge, Herr Borgmästaren Hagander och Banco Fullmägtigen A. Danielsson. Ex Protocollo P. N. Poignant, Utdrag af de hos R. H. S, Särskildta Utskott haline Protocoll vid Lagtima Riksdagen i Stockholm år 1823. Då, vid granskning af de tili organisation af Ecclesiastik-förvalmingen afgifna förslag , Utskottets pluralitet ansäg dertill höra, i sammanhang med befordringsärender, besvär öfver förslag till Ecclesiasfike beställningar, reserverade sig deremot Herr Grosshandlanen Bagge, under förmenande, att desse mål borde såsom rättsfrågor anses, emedan författningar, som röra särskilde personers ratt, dervid måste tillämpas. Herr Cancelli - Rådet v. Hartmansdorff åberopade , i afseende på organisationen af 268 denna förvaltning, sitt förslag sid.
MÖLLER Ä SERAFIROERLASARETTETS KIRURGISKA AFDELNING MEDELS ETT AF HONOM UPPFUNNET MEDEL HASTIGT OCH UTAN SMÄRTA BORTTAGIT LIKTORNAR Å FLERE DÄR VÅRDADE PATIENTER, VARDER HÄRMEDELST PÅ BEGÄRAN INTYGADT. N. J. Sehlberg, D. V. UNDCRKIRURG VID SERAFIMERLASARETTET. UNDERTECKNAD, SOM AF HERR A. W. MÖLLER BLIFVIT BEHANDLAD FÖR LIKTORNAR, FÅR HÄRMED VITSORDA, ATT HANS METOD ÄR SÄRDELES GOD, I DET ATT LIKTORNEN INOM KORT TID BORTTAGES UTAN SMÄRTA OCH OLÄGENHET. J. Levertin, MED. I OFVANSTÅENDE INSTÄMMER TILL ALLA DELAR J. F. G. Keyser, MED. DOKTOR. Sv. Panoptikon Stockholm. - PRAKTISKA, GENERA EJ, ILULUTIJ ULLQL UJ OMÖJLIGGÖR SLITNING AF STRUMPAN PÅ HÄLEN. PRIS M. PORTO 65 ÖRE, SÄND FRIEL. SPARMÄRKEN. FRANSK-ENG. MAGASIN. BIBLIOTEKSG. TESTAMENTEN, GÅFVOBREF OCH DYLIKA HANDLINGAR EMOTTAGAS TILL FÖRVARING; ÄFVENLEDES EMOTTAGAS VÄRDEPAPPER I ÖPPET FÖRVAR. (S. T. A. 55185) Museets Lotteri 1 Maj utlottas 540,000 kr. Nordiska Museets Lotteri i Nordiska Museets Lotteri 50,000,10,000,5,000,1,000, vinster, däraf å Museets Lotteri 5 0 0 kr. Pris för Nordiska Museets Lotteri lott 1 0 kr., bestäiin.
Stockholm den 12 Februari 1863. Reservation: af Kyrkoherden Ternström: »Också med fara att blifva ansedd såsom en för åtlöjet mer eller mindre åtkomlig entusiast, kan jag icke annat än reservera mig emot Utskottets betänkande. Den homöopathiska kurmethoden har en gång gjort mig en alltför stor tjenst, för att den icke i mig skulle finna en varm förespråkare. Jag står hos densamma i en större förbindelse, än att jag, på gifven^anledning, icke skulle taga dess parti. Min medicinska trosbekännelse är, att sagde method i verkningskraft och hastighet att medföra lyckliga resuitater vida öfverträffar allt hvad allopathien förmår. Framför den sistnämnda har den det obestridliga företrädet att ej allenast förkorta patientens lidande, utan ock att, i det den botar det lokalonda, icke tillika, såsom de vanliga läkemedlen, angripa de friska delarne i menniskokroppen. Den homöopathiska läkemethoden har icke ännu vunnit tillbörligt erkännande i vårt land. De flesta torde kanske icke ens veta, hvaruti den består; och de vetande betrakta den med ett slags förnämt förakt, rycka på axlarne, då man talar derom, och göra åtlöje deraf — allt under det man låtsar den ömmaste menniskokärlek. Detta Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83. 3 är lätt förklarligt. Homöopathien träder upp emot de mägtigaste intressen — hela korpsers intressen, som se sig hotade, om läkemedlen skulle reduceras till T(?ö(1:del mot hvad de nu äro, och läkarnes antal till lika proportion. Sjelfbevarelse—instinkten är en stor magt, och man ser, att när den är i fara, filantropien, som är en annan stormagt i vära dagar, mäste vika för den förra. Utskottet liar afstyrkt bifall till motionen, bland annat af det skäl, att »det synes svårt för Rikets Ständer att tillförlitligen bedöma en fråga af denna beskaffenhet, deri hvarken framställning blifvit gjord af Kongl. Maj:t, eller vederbörande myndighet haft tillfälle att sig yttra.»
Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts pä StatsRådets enhälliga tillstyrkande förut lättade beslut, uppsatta förslag till nådiga Propositioner till liikets Ständer, nemligen: 2:o Angående pension å allmänna indragningsstaten vid alskedstagandet för 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 62. Styresmanwon lid afvittringsverkel i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m., Anders Tunell; Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådels underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla ofvanberörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. — - B. vid detta protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo fp. J. Modigh jV.o 62. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 1‘2 midd lisngl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändringar i gällande förordning om vilkoren flir bränvinstillverkning; Gifven Stockholms Slott den 29 December 1865. Sadan bränvinstiilverkningsafgiflen, i sammanhang med införandet af den nuvarande lagstiftningen i ämnet, genom Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för tillverkning al bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, blifvit bestämd tili 50 öre per kanna af sex graders eller 49 procents styrka vid + 15® Celsius och genom Kongl. Förordningen den 27 November 1857 förhöjts lill 60 öre per kanna af 50 procents styrka vid nämnda temperatur, löreslog Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets Ständers den 27 Oktober 1859 alt, till inskränkning i bränvinskonsumtionen och förminskning af Kongl. May.ls Nåd. Proposition Nio 62.
Omsider nalkades dock äfven för henne den tid, då det icke mer gäller att verka, utan att lida. Tillsammans med en syster, och efter dennas död m e d en äldre vän, redde hon sig nu för sina sista lefnadsår ett eget litet h e m i hufvudstaden, för att mera ostörd få hängifva sig åt hvilan. I detta hem, där trefnaden var bofast, satt hon omgifven af en hel rad porträtt af äldre och yngre vänner, som stått henne nära, o c h kring hvilka hennes glada minnen alltjämt kretsade. Många af dessa vänner hade redan före henne gått till ett land af ostörd glädje, men hon lefde ännu med dem — 2 — IDUN 1899. och gladdes åt ett återseende utan skilsmässa. Hösten 1897 träffades hon helt oväntadt af ett slaganfall, som nedlade henne på sjuksängen, där hon måste tillbringa många och långa månader. Då plågor och svaghet likväl för en och annan stund lämnade henne, lyssnade hon med aldrig slappnadt intresse till hvarje underrättelse från de kära, från hvilka hon väl till det yttre var skild, men med hvilka hon dock alltjämt lefde i samma innerliga gemenskap som under sin krafts dagar. Efter långsamma vaknätter grydde omsider äfven för henne den morgon hon i stilla tro förbidat, tills hon den 22 januari innevarande år slöt sina ögon i döden, i det med henne en rik lifsgärning, om än obemärkt och förbisedd på lifvets höjder, afslöts. Den åttioåriga ensamma kvinnan hade därvid lämnat mera förblifvande spår efter sig i sanden än många i världen högt prisade namn och många af konstens berömda divor. S. I FINLANDS VÅR. N U SAFVEN RÖRS i Finlands björkelid, Och drifvan smälter uppå furumo. I: tusen sjöars land » för vårsol blid Blåögda sippor uti mullen gro. Från palmers kust en sångarskara glad Till Kumos strand den snabba vingen lyft, Och bäcken sorlar fram i skog och mad, Och gråtstänkt tronar ärrig bergaklyft. Snart blomma fält, där kampen stod en gång, Snart blickar sjö likt barnaögat opp. Imatra sjunger högt sin frihetssång, Af vårbäcks flöde mäktig i sitt lopp.
D:o Sardinien ** Slöra Britannien **) D:o D:o Kejsaredöinet Österrike Inberäknadt icke mobile trupper PVurtemberg *) Fredsförhållanden. Lika litet medför min i armeen inneliafvande tjenstebefattning en sådan pligt; men jag har ansett det ej vara onyttigt att just genom mitt exempel visa, alt åtminstone försök till vederläggning af Utsk:s skäl för projecterad omorganisation af försvarsverket kan, under temmeligen gynnande auspicier, åstadkommas äfven af dem, hvilkas militära insigter höra till medelmåttans calhegori — ja till och med af icke militärer, hvarpå flera bevis lemnäs i de betänk, åtföljande reservationer. Ingressen till StatsUtsk:s utlåt, uttrycker den, såsom för afslagen verkande grundsatsen, i följande ord: ”1 betraktande så väl af Rikets tillgångar, som af försvarsverkets ändamål, att med minsta möjliga uppoffring, ”med högsta verkan befordra Rikets säkerhet, har Utsk. antagit den mening: att Rikets försvarsverk, för att motsvara sin bestämmelse, påkallar flera betydliga förändringar, ”och alt dessa icke befordras genom städse beviljade nya ”anslag, för att användas i en riktning, om hvars ändamålsenlighet R. St. icke varit i tillfälle att förvissa sig, då de, ”oaktadt de ganska nöjaktiga utredningar, som blifvit med”delade, rör:de särskilda delar af krigs-administrationen, ”likväl på det hela saknat den vägledning, som en omfattande ”plan för försvarsverkets organisation hade kunnat lemna.” Om jag rätt uppfattat Utsk:s mening med nu citerade Utdrag af betänk., så innebär den ett slags indirect klander deröfver, att Regeringen ej till StatsUtsk., jemte den K. propos:n, aflemnat en omfattande plan till försvarsverkets organisation, emedan Utsk. derigenom blifvit beröfvadt ett önskadt tillfälle att pröfva och bedömma planens ändamålsenlighet, samt anslagens behöflighet, och derefter bestämma de flera betydliga förändringar, som Utsk. förmenar vara påkallade i försvarsverkets nuvar. skick, för alt motsvara sin bestämmelse.
Det ligger i en stor, grön trädgård, där undrande fram de gingo i natten sin tysta led, där själfva jorden är fuktigt grön som vät mossa, och dammarne och kanalerna, öfver blott rJd och villa de sågo, blott lidande, hat och hvilka gå svängda broar af öfvergrodd, ve — svartnad marmor, äro fulla af ljusa, gröna Var det väl en julnatt detta? så hviskande sporde de. vattenväxter, som blanka och saftiga frodas i det grunda, stillastående vattnet. Och Där lågo de båda härar. — / tvänne månaders tid hela trädgården är full med äppelträd — låga och knotiga, böjda till jorden af den belägringen räckt under häftig, ihärdig, oafgjord strid. eviga sydvästvinden, m e d lummiga grenar, — Nu hade i nattlig timma därhän öfver snö- tyngda af skära blommor och grön kart. täckt hed Öfver dem reser sig det grå slottet, för vittradt och fallfärdigt, men stolt likväl — de preussiska förposter hunnit helt nära de franska ledja, jag talar j u o m det, som det var år 1 8 2 0! — m e d sina höga spiror, fram Ett dämpadt » wer da »? där hördes, ett sakta » qui springande karnapper och smala, hvälfda fönster, halft dolda af murgröna. vive? » också, Och öfver slottet och den gröna trädoch skott mellan bägge linierna växlades då och då — gården skiner en tidig majmorgons klara Mot midnatt led det, ur fjärran en kyrkoklocka där solsken. D e t flyter in genom den öppna förstugudörren i en bred ström och kastar ljöd, högtidligt klang hon och stilla, till midnattsmässa glans af guld och silfver öfver de slitna, ljusgula halmmattorna på det röda tegel hon bjöd. stensgolfvet. När ljudet dött bort, det följde en tystnad så unMen längst borta i hallen, där solen icke kan nä henne, sitter fröken Mariana. Medan dersam. — den ena bara armen slappt hänger ned Då trädde från franska lägret mot fienden hastigt öfver ekstolens mörka karm, stöder hon den fram andra armbågen mot knäet, och hakan en högrest gestalt — han böjde sitt hufvud till bön hvilar i hennes hand.
Men olyckligtvis var hon endast laddad med hagel, så att hela svärmen väl träffade björninnan i ansigtet, dödade den ungen hon bar i gapet och sargade henne sjelf, men utan att dödligt eller ens farligt såra henne. Så snart hon kände sig sårad, röt hon förfärligt, nedlade sina ungar på spången och kastade några gnistrande blickar omkring sig. Men det tycktes som hennes raseri hastigt upplöste sig i bedjande. Hon uppgaf ett genomträngande läte, så fullt af ångest, att Thorsten, som var henne närmast, kände sitt blod isas. Derefter begynte hon slicka den döda ungen, och lukta på honom. Thorsten simmade emellertid ut ifrån spången, så att björninnan åtminstone icke med ett språng kunde räcka honom. Då han märkte att Bolla på sin häst icke ville aflägsna sig ifrån honom, grep han tyglarna och drog hästen simmande efter sig, emot landet. Men Änders, som var för gammal björnmördare för att låta beveka sig af björnhonans jemmer, grep sin yxa och gaf sig ut på den smala stigen öfver vattnet. Hans bror följde honom. Björnhonan som nu började ana sina fienders obeveklighet, men icke kunde simmande föra mer än en unge i sender, tycktes först vilja försvara dem på stället. Hon reste sig, skakade sin pels med raseri och häftade sina gnistrande ögon på de båda motståndarne, som långsamt och försigtigt nalkades henne med upplyftade yxor. Mellanåt såg hon ängsligt utåt vattnet och luktade, doft brummande på sina små. Slutligen tog hon den ena ungen och kastade sig med honom i vattnet. Anders grep de andra båda ungarna och gaf dem åt sin bror. De voro ännu utan ögon och den lefvande af dem gnällde jemmerligt. Vid detta läte vände björnhonan om till spången. Hon ville just hoppa upp på den, då ett yxhugg klöf hennes hufvud. Den sista ungen föll ur hennes käftar och blef tillika med den gnällande mördad. Segrarne drogo derefter med förnöjelse sitt ypperliga byte till lands. Thorsten och Bolla hade emellertid också kommit till lands. Lyckligtvis hade den förre förut under arbetet afkastat sin väska på landet, så att han kunde förse sig med torra kläder.
Skulle Gesäll och Mästare af enahanda yrke annorlunda sig emellan öfverenskomma, än som denna Författning föreskrifver , äfven hvad angår sådant arbetes förrättande af Gesäller, som icke egentligen tillhör deras befattning, vare en sådan öfverenskommelse dock ej gällande, enär Gesällen af Mästaren eger laga försvar och under tjensletiden på intet sätt Allmänheten besvärar, dock bör likväl Contract i sådant fall dem emellan uppgöras. Gesäll må icke under den tid han är uti Mästarens tjenst, utan dennes vetande och medgifvande, något arbete åt andra förfärdiga, Detta Förslag skulle, efter BorgareStåndets önskan, utgöra 3 §. af 3 Artikeln Nya Handtverks Ordningen. Att helt införa det uti rjenstehjons-Stadgan torde vara öfverflödigt, utan lärer det, likt andra Författningar, deruti endast behöfva åberopas. 6a Bil.t.Lag-t.Allm.Besv.o.Oec.Utik.Bet.Nw 54. Härmed förenade sig Herr Weinblad och Nils Mansson från Malmöhus Län. Af Nils Mansson från Malmöhus Län: De skäl, som blifvit lagda till grund för serskilde Motioni r om förändring i flyttningstiden för Tjenstehjon, vill och bör jag göra all möjlig rättvisa. Men de hafva dock, dessa skäl, en relativ bevisnings-kraft, och ett ombyte af flyttningstid, som vore fördelaktigt för några af Rikets Provincer, skulle medföra desto större och hufvudsakligare olägenheter för andra. Flere Motionairer hafva yrkat, att denna flyttningstid måtte till Midsommaren utställas.
Staden och dess område hafva en areal af 0,209 qvadratmil; 2) Stapelstaden Westervik, belägen vid början af Gamleby viken saint omsluten på ena sidan af Lofta socken i Norra Tjusts och på den andra af Gladhammars och Törnsfalla socknar i Södra Tjusts härad. Staden har ett område af 0,317 qvadratmil; 3) Uppstaden Wimmerby, belägen nära södra ändan af sjön Krön i Sefvedes härad och omfattande med sin jord en areal af 0,135 qvadratmil; och 4) Sjöstaden Borgholm vid vestra kusten af öland inom Köpings socken. Arealen endast 0,006 qvadratrnil. Under år 1856 har likväl tillkommit en ny stad, derigenom att dåvarande köpingen Döderhultsvik erhållit nådiga privi'egier såsom stapelstad under namn af Oskarshamn. Således upptages här 5) Stapelstaden Oskarshamn, belägen vid en liten, men djup hafsvik i Döderhults socken af Stranda härad. Stadens område utgör allenast 0,ooi qvadratmil. Antalet socknar, hvilka antingen till hela sin vidd tillhöra detta län eller åtminstone hafva sina kyrkor inom Calmar län, utgör, städerne oberäknade, 97, nemligen: i första fögderiet 18, i andra » 17, i tredje » 16, i fjerde fögderiet 13, i femte » 15, i sjette » 18. Dock torde böra bemärkas, att uti detta antal inberäknats för andra fögderiet Gårdsveda eller såsom den också kallas Gottfridsdals socken, som, utgörande annex till Målilla, numera icke har egen, utan med Målilla sammanbyggd kyrka, men likväl i administrativt och kommunalt hänseende fortfar att betraktas såsom ett särskildt sockenområde, samt i fjerde fögderiet S:t Sigfrids socken, som förut varit ett till Ljungby socken hörande kapell-lag, men enligt Kongl. Brefvet den 25 September 1856 blifvit egen socken.