Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De i denna fråga af Utskottet förut anförda skäl, synas i Utskottets tanka, vederlägga dessa anmärkningar, men det torde böra såsom verkande emot den retroactiva beräkningen anföras, att vid den af Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag beviljade Löne-tillökning för Penninge-Löntagande Civile Ämbetsoch Tjenste-män 1811 års AflöningsStater dervid togos till grund, och de tillökningar, som från 1811 tillkommit, upphörde, samt Lönerne återfördes till deras primitiva förhållanden, hvadan en del af Kongl. Götha Hof-Rätts Betjening, sorn till 1812 års utgång haft mindre Löner än deras vederlikar, vid 1815 års Löne-reglering återgingo Lill detta äldre förhållande, och således icke kunna sägas hafva någon af Riksens Ständer bestämd Betänkanden. 533 rättighet till lika Löner med vederlikar, ehu ru billigheten synes fordra, att när sådant nu blifvit satt i fråga, det för den kommande tiden beviljas. 6:0. Utskottets hemställan uti 17 puncten, om Löne-tillökning för Secreteraren och Cancellisten vid Öfver-Intendents-Ämbetet, har föranledt till den anmärkning inom Ridderskapet och Adeln, att under det den stora Regleringen med Ämbets-Verken ännu är oafgjord, några särskilda Löne-förbättringar icke borde ega rum; men häremot får Utskottet åberopa de skäl förra Betänkandet innehåller, att, nemligen: dessa Tjenster under de sednare åren undergått en väsendtlig förändring, och erhållit betydlig tillökning i deras göromål, hvilket särskildta förhållande, som icke lärer undergå någon förändring genom den förestående Regleringen med Styrelse-Verken, synes påkalla den föreslagna Löne-tillökningen, som redan blifvit bifallen af Presteoch Borgare-Stånden, men icke är afgjord hos Bonde-Ståndet, ehuru anmärkning deremot ej blifvit gjord. 7:0.
R:dr till Vexei-Kontrollören i Götheborg, 400 R:dr lill skrifvarehjelp och expenser för den, som i Hufvudstaden bestrider VexelKontrollörs-göromålen, 1,200 R:dr för tillökadt arbete vid Riks-Bokslutet, samt 400 R:dr åt tillförordnade Sekreteraren i Stats-Kontoret, får Stats-Kontoret åberopa dess derom afgifna underdåniga yttrande den 28 Februari 1842, i anledning af enahanda anmälan uti de år 1841 församlade Revisorers Berättelse om granskningen af 1838 och 1839 årens räkenskaper. d) Innan ännu frågan om fortfarande aflöning åt f. d. Stats-Sekreterarue Grip och von Hartmansdorff hos Rikets Ständer förevar, täcktes Eders Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref af den 19 Maj 1840, förordna, att desse Embetsman, hvilka, såsom följd af Stats-Rådets förändrade organisation, blefvo indragne, voro, på grund af Eders Kongl. Majrts nådiga fullmakter, berättigade att bibehålla sina löner, intill dess de blefvo till andra embeten, med motsvarande eller högre lön på Rikets Stat, i nåder utnämnde. Sedan Eders Kongl. Maj:t aflåtit nådig skrifvelse i ämnet till Rikets Ständer, men Rikets Ständer, det oaktadt, hvarken å Allmänna Indragningsstaten uppfört löne-ersättningar åt bemälte Stats-Sekreterare, eller meddelat yttrande af hvilka statsmedel dessa löne-ersättningar borde, från den nya Stats-regleringens början, utgå, täcktes Eders Kongl. Maj:t, i anledning af Stats-Kontorets underdåniga förfrågan, huru med utbetalningen af omförmälda löne-ersättningar borde för framtiden förhållas, genom nådigt Bref den 30 Juni 1841, förklara, att Rikets Ständers vägran att berörde ersättningar å Allmänna Indragningsstaten uppföra, destomindre kunde verka till rubbning af f. d.
N:o 19, till Högloflige Ridderskapet och Adeln, angående yrkad, men vägrad proposition på återremiss af Utskottets Memorial,' N:o 8;; Nro 20, lill Hedervärda Bonde-Ståndet, angående yrkade, men vägra* de propositioner på återremiss af Utskottets Memorial, JN:ris 8 et 12; och N:o 2E, till Högloflige Ridderskapet och Adeln, angående yrkad, nten vägrad proposition på 0° illande af Utskottets Memorial, N:o i 2. S. D. Föredrogs ånyo Banco* Utskottets Utlåtande N:o16, till svar S de inom samtlige RiksStånden framställde, till. Utskottet remitterade, anmärkningar vid dess, under N:o C, afgifne Betänkande, med förslag till liufvudgruuder för Bankens rörelse, o eliförvaltning.. Ibland’ de af Utskottet, uti Utlåtandet. N:o 16, föreslagna bufvudgrurv der eller punkter, biföllos den 1, 2, 3, 4» 5, 7 och 8:de, och beslöts, att den 6‘te bnfvudgrunden skall undfå denna ordalydelse ”att, då cursen står vid eller under pari, sådane köp m>å Banco-Styrelsen tillåtas, under förbehåll, alt priset ej mer får öfverstiga växlingsgrunden, enligt myntbej6tämnmgslagen, än medi h vad, sorn motsvarar -transporten ifrån uppköpsorten till Bänken, samt att för öfrigt af Bånco-Styrelsen noggrann t tillses, att transporten skett från: utländsk ort; dock må Svenskt Silfvermynt ej smottagas annorledes, än genom vexling i Banken.” (Prot. Fortsattes föredragning af Banco-Ul sko t tels Utlåtande Kl» 16: till svar å de inom samtliga Riks-Ståndcn framställde, till Utskottet remitterade anmärkningar vid dess sunder N;o 6 afgifne betänkande, med förslag till hufvudgrunder för Bankens .rörelse -och förvaltning» Nionde punkten bifölls.
Såvidt jag kunnat upfatta diskussionen, hafva de flesta talare medgifvit att det icke vore lämpligt, om hypoteksbanken gåfve sig in på dylika lotterilån, men man säger att förbudet är så sväfvande, ty man vet icke hvad som menas med premielån. Man medgifver dock att förbudet i lag att uptaga premielån är ett ganska nyttigt förbud; om nu så förhåller sig att i vårt land sådana lotterilån kallas premielån och andra lån amorteringslån, så är väl bäst att bibehålla den för tillfället brukliga benämningen; och om man i framtiden med premielån skulle förstå något annat, så är väl icke vår lagstiftning så kinesisk, att man icke under förändrade förhållanden kan få förändrade föreskrifter, och om benämningen i allmänna banker ändras, att den icke äfven kan förändras i lagen. Gr. Liljencrants: I ämnet är så mycket taladt att jag endast, lika med den siste talaren, tror, att om hvarje financiel lånetransaktion innebär möjligheten af någon större vinst för den ene än den andre, kan deraf likväl icke dragas den slutsats att alla lån kunna benämnas premielån. Hvar och en sak har sitt namn och vid detta namn är fästadt ett begrepp, och, såvidt jag förstår, kan ingen vid begreppet »premielån» fästa den tanke att härmed menas alla slags amorteringslån. Jag bestrider således att genom den ifrågav:de föreskriften någon otydlighet kan upstå, och anhåller att 11. o. Ad. måtte instämma i BorgareSt:ts beslut. Hr von Koch: Jag är af samma tanke med den siste ta laren i afs:de å meningen med denna term »premielån». För Öfrigt vill jag visserligen medgifva, hvad Frih. Tersmeden anmärkt, att äfven amorteringslånen, om de uptagas mot låg ränta och stor rabatt eller på kort tid, mycket närma sig lotterilånen. Jag tror för min del att i framtiden, synnerligen om spelsjukan blir något hämmad på kontinenten, skall man mera närma sig det Engelska systemet eller att icke taga upp lånen mot amortering, utan återköpa dem. Jag fortfar i mitt yrkande. Hr Bildt: I allmänhet bör man väl med särdeles lugn och varsamhet fatta sina beslut.
Uti denna reservation hafva instämt: Herr 'Grefve Frölich ,lfll alla delar, och Herr Professor Bolméer i hufvudsaken, ehuru Herr Professoren ansett det åsyftade ändamålet icke kunna vinnas efter den inskränkning i rim gällande föreskrift, bemälde Commissarie föreslagit. ^ Banco-Viskottets Utlåtande, N:o 168. 9 Af Herr Prosten Berlin: ”Den rättighet, som, åtminstone under senast förflutne 25 åren, alltid varit Banco-Fullmägtige i Reglementet medgifven , och hvilken Banco-Utskottet uti § 5. mom. i. af dess, under N:o 14^ aflåtne, Betänkande jemväl upptagit, men uti ofvanstående uteslutit, nemligen att i visst uppgifvet fall kunna förflytta en tjensteman på Pensions-stat , oagtadt han sig ej om afsked anmält, anser jag för göromålens säkra och skyndsamma gång samt Verkets säkerhet destoheldre fortfarande böra bibehållas, som tjenstemännens både göromål och ansvar blifvit genom den nyss tillvägabragta organisationen ökade. Denna rättighet, så förändrad, som Herr Baron Stjernstedt, uti en vid Utskottets åberopade Betänkande N:o fogad reservation, tillstyrkt, synes innefatta en obillighet emot tjenstemännen, och sådan den nu är af Herr Stuart föreslagen, medför icke den dermed åsyftade fördelen för Verket. För min del får jag' alltså, jemte anmälan af min reservation emot Utskottets beslut att borttaga nämnde stadgande, motsvarande 63 §. uti nu gällande Banco-Reglemente, yrka bifall å Utskottets, i Betänkandet N:o 14^, § 5, mom. 1. upptagne, förslag.” Bill. till R. St. Bancto-TJukoltcts Utlåtande , N.-o t6§. i N:o 169. Ant. till Exp. XJtsk, den $4 April 184*, kl. 3 e, m.
Någre talare hafva yttrat den förmodan, att Reg.F:s 78 § skulle lägga hinder i vägen för öns försäljning. Det är visserligen sant, alt § lyder: ”Ej må någon del af Riket kuuna derifrån söndras, genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt;” men dermed menas icke sådane colonier, som denna ö. Icke långt efter det nu gällande grundlag stiftades, försålde nemi. Svenska Kronan den vida betydligare besittningen Guadeloupe, och detta ansågs då icke vara stridande emot grundlagen. En talare har yttrat och en annan har upprepat, att denna ö icke låter sig försäljas. Om detta är faktiskt, hvilket jag har allt skäl att tro, då det blifvit sagdt af en person, sorn säkert bland oss är den, som närmast känner dylika 648 Den 19 April e. m. förhållanden, så är ju risken ganska obetydlig, att åt K. M. öfverlåta att i denna sak förfoga efter behag. Låter det sig icke göra att försälja öd, så ldifver naturligtvis Konungariket Sverige fortfarande ägare deraf, och de Hrr, som anse det vara af vigt, alt ön bibehälles, få således sin vilja fram; men att detta skäl skulle hindra R. o. Ad. att bifalla den K. propos. i denna del, det kan jag icke tinna. Frih. Cederström, Jacob: Jag tinner för min del i uppställningen af Utslcs utlåt, den strid, som Hr Mannerskantz rätteligen anmärkt emellan den sista raden af första mom. och det tillstyrkande, sorn finnes uti det 2 mom. Jag skall i öfrigt i sjelfva hufvudsaken hafva äran yttra, alf. min mening är, attén försäljning af ön icke vore lämplig, utan tverlom skadlig; mea att jag deremot anser, att lill K. M. bör öfverlemnas att, i händelse tillfälle dertill skulla sig yppa, lill annan makt afträda ön St. Barthelemy emot en coloni, som för Sverige kan vara lämpligare och ändamålsenligare. Politiska förhållanden kunna nemi. uppstå, då det såväl för Sverige, som för annan sjömakt kan vara önskvärd! alt få göra et t sådant utbyte.
Det är möjligt att denna bevakning kan göras ayftes-enligare» men det är skillnad mellan att förbättra och att tillintetgöra något. Jag tillstyrker således återremiss. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag bär före delta tagit mig friheten nämna icke alleiiast, att min grundsats är, utan afvtn att jag tror den borde vara gällande för alla, att sedaR ett beslut om liufvudfrågorue är fattadt, minoriteten ej bör försöka alt inskjuta sin mening vid detaillernes afgörande. Jag har derföre icke nu uppstått, för att försvara prohibitif-syste, niet, hvilket jag annars hade gjort, utan för att visa, alt det systeme, som vid denna Riksdag blifvit antagit, så vidt de£ på Ständerne beror, ej står tillsammans med förevarande Betänkande. Bevillnings - Utskottet har, som mig synes, begått en bestämd inconseqvens, då det sagt, att intraderne skola komma Staten lill godo, men likväl Den 37 November f. m. likväl föreslår afskaffandet af medlen lill deras indrifvande. Om Utskottet hade föreslagit och Sländeme antagit ett absolut fritt sysleme, då hade nu föreslagne steg varit conseqvent, men då det genoradrifvit ett sysleme, som fordrar tullbevakning, så afstyrker jag della. Jag tillstyrker ålerreremiss, i synnerhet på de grunder Ilen' von Hartmansdorff framställt. Herr Uggla: Det är endast i anledning ef ett ord, hvilket, mångfaldiga gånger förut sagdt och omsagdt, nu åter undfallit den siste värde Talaren, som jag en gång för alla, vill hafva förklaradt, att det icke är Bevillnings-Utskotlef, som genomdri fvit frågan, ulan det är Rikets Ständer som i cönstitutionel ordning den samma pröfvat och afgjort. Herr Hjerta, Guslaf: Här hafva blifvit yttrade några grundsatser, som äro sä stridande emöt föregående Ständers, att jag anser det vara min pligt, att yttra mig.
Hr Ribbing: För att, i hvad på mig ankommer, befria R. o. Ad. från en vidlyftig disskussion öfver hvart remitteras skall, så tager jag mig friheten proponera remiss till Lagoch Ekon.- Utsk:n. Sådana frågor som denna hafva förut der blifvit gemensamt behandlade. Gr. Sparre: Jag anser motionen hufvudsakligen afse förändringar i faltigvårds-förordningen och såsom sådan anser jag den angå ett kommunalt ärende och böra remitteras till Ekon.Utsk. Om Ekon.Utsk. bifallit syftningen af motionen, och det sålunda blifvit fråga om inteckning till säkerhet för fattigvården, och att de stadganden, som skulle komma att innehållas i en förordning af den syftning motionen afsett, skulle garantera efterlefnaden deraf, då skulle det blifva fråga om inteckning af jord, och då bör motionen komma lill LagUtsk. Men att en fråga som egentligen rörer fattigvården skall remitteras till LagUtsk. det kan jag icke fatta. Motionärens anhållan om remiss till Lagoch Ekon. Utsk:n, vill jag icke motsätta mig. Jag tror likväl att vid sednare riksdagar praxis varit att man endast remitterat till ett Utsk. Hr Rosenblad: Så vida det icke skulle anses lämpligt, såsom i gamla tider, att frågor af denna art remitteras till 2:ne Utsk., så tror jag att Lag-Utsk. vore det mest behöriga. Denna fråga är så vidt omfattande, att om någon åtgärd till förändring af nuvarande förhållanden skulle beslutas, sådant icke kan ske utan att lagstiftningen förändras, och i sådant fall torde LagUtsk. vara mest behörigt. Frih. Cederström: För min del har jag visst icke något emot, att motionen remitteras till begge Utsk:n. Det kan visserligen vara en sanning, att de fleste frågor vid denna riksdag blifvit hänvisade, hvardera, blott till ett Utsk.; likväl hafva vi i dag haft ett exempel af motsatt art, då ett ärende blifvit både till Bankooch Stals-Utsk:n försändt.
Beträffande derefter kontrollen i afseende å ersättningens beräknande och utbe . .. talande, hade följande bestämmelser blifvit af Kollegierna föreslagna: att skjutsersättningen borde beräknas ifrån det boställe eller den ort, der embetseller tjenstemannen är stationerad och har sin tjenstgöring; dock att officer och underofficer, hvilka icke äro med boställen försedde, skulle, i det fall att de äro boende inom kompaniets, eller för staben inom regementets stånd, ega att från sina hemvist beräkna ersättningen, men, för den händelse åter att de äro boende utom kompaniets, eller för staben utom regementets stånd, ersättningen utgå endast för den del af vägen, som ligger inom gränsen för kompaniets eller regementets stånd; att vid Hallands infanteribataljon och Wester-Norrlands beväringsbataljon anställde officerare och underofficerare, hvilka ega att emellan mötestiderna vara boende utom bataljonernas stånd, måtte, om deras hemvist vöre så belägna, få, vid de tillfällen då de emellan mötestiderna kommenderas till förrådsbesigtning, beräkna skjutsersättning för den del af vägen, som är belägen inom gränsen af bataljonens stånd; att, då samma person är beordrad till flera på hvarandra följande förrättningar, ersättningen skulle utgå för en resa, men icke för särskilda resor från hemvistet till hvarje förrättning och åter till hemorten; att, såvidt lämpligen och utan olägenhet ske kunde, förrättningarne borde så ordnas, att de efter hvarannan egde rum, och att samma person biefve förordnad att såsom ombud öfvervara flera på hvarandra följande förrättningar inom samma distrikt, till exempel syner och besigtningar å boställen; 6 Stats-Ulskottets Utlåtande J\s 194. att gällande resereglementes bestämmelser och föreskrifter borde tillämpas; att ersältningsräkningen alltid borde åtföljas af förordnande från vederbörande embetsmyndighet, och verificeras, om personen varit förrättningsman, med utdrag af protokoll eller instrument öfver förrättningen, samt, derest ersättmngstagaren varit ombud, med förrättnmgsmannens intyg derom, att ombudet förrättningen öfvervarit; att, sedan räkningen, hvilken borde ingifvas till Kongl. Majits
Vi få med anledning af ett besök vid den Theodosiska muren en särskildt liflig skildring af det vackra historiska minne, som är förbundet med Top Kapu eller Kanonporten därstädes, den siste Östromerske kejsarens hjältemodiga kamp mot de turkiska inkräktarne och hans frivilliga död, då kampen blef fruktlös. Vidare blifva vi vittne till den furstliga middag, hvartill sultanen inbjöd beskickningen (utan att emellertid hedra, den och dem med sin närvaro, men där i stället hjälten från Plevna, Osman Pascha, presiderade såsom värd) samt sedan till den korta audiensen hos turkarnes herrskare. Så få vi göra bekantskap med den oerhörda lyxen i sultanens många palatser och de häpnadsväckande rikedomar, som förvaras i hans skattkammare. Till det därom handlande kapitlet har för kontrastens skull användts såsom titelvignett gatuparti från en bulgarisk by: de ursprunglige innebyggarnes armod såsom bakgrund för inkräktarens öfverflöd! Till sist skildras färden öfver Svarta hafvet, och historikenliterära notiser. afbrytes först, när beskickningen står färdig att framtränga genom Kolchis ' skogar. Förf. är redan genom sina föregående reseskildringar känd såsom en god iakttagare och trogen skildrare. Dessa egenskaper bekräftas ytterligare i hans nya arbete, där han dessutom röjer ej obetydliga stilistiska framsteg. Han målar väl ej med en skalds fantasimättade pensel och han gör heller icke några människostudier med en gammal världskännares psykologiska skarpblick. Men han ser sig omkring med en intelligent, okonstlad ung mans vakna och för allt intresserade blick, och sedan återgifver han det iakttagna enkelt och rättfram, men med en behaglig säkerhet och ledighet i stilen, som stundom höjer sig till en viss » schwung ». Utstyrseln är i högsta grad smakfull och elegant, for att icke säga praktfull. Hvarje kapitel prydes af en titelvignett och dessutom är här och där ett porträtt inströdt i texten, men de egentliga illustrationerna äro i ypperligt ljustryck utförda på särskilda blad. Yåra tidskrifter. Det senast utkomna häftet af Historisk tidskrift innehåller bl. a. en recension Öfver August Strindberg ' s nyaste arbete, » Les relations de la France avec la Suède jusqu ' à nos jours ».
Vtdr. d. 5 October. 1825. 1:0 Att Kongl. Förordningen den 7 December 17875 angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Majjt vidtagne Författningar, icke till sine grunder och innehåll öfverensstämde med nu varande Grund* lagar, underdånig anmälan borde af Riksens Ständer göras hos Kongl. Maj;t derom, att berörde Förordning icke vidare må af vederbörande Domare åberopas eller tillämpas. 2:0 Att Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, utur 2 §. i Kongl. KammarRätten nu varande Instruction, måtte utgå och upphäfvas den inskränkning i berörde Werks befattning med granskningen af Allmänna Medels förvaltning, hvilken innehåiles uti följande stadgande: ”Hvarvid likväl bör iakttagas, att i händelse frågan skulls angå något Kongl. Maj:ts och Rikets Collegium eiler annat publikt Werk med lika värdighet, eller någondera? Ledamot, eller ock sådan högre Ämbetsman, som för sin befattning är endast Kongl. Maj:t redo skyldig, KammarRättens åtgärd icke må sträcka sig längre än att, sedan vederbörande fått del af anmärkningen och deröfver sig yttrat, samt för öfrigt nödige upplysningar blifvit inhämtade, till Kongl. Maj:t i underdånighet insända handlingarne, jemte eget Utlåtande i målet. Uti hvilka tvänne sistnämnde Beslut de Fröt. Utdr: d. 5 October. 1823. io,£i öfrige RiksStånden skalle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Stats samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens den 15 sist!. September under N:o 495 aflåtne, samt den 27 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, om utgörande af Stora Barnhuset i Stockholm anslagne, Kronotionde. S. D. e. m.
ABILGARD. Jag vet det. INGRID. Och likväl ABILGARD. Min far hatar Svenskarna; våra fäder hafva stupat för deras svärd. Jag skall ärfva 11 hans namn och hans vapensköld; hans hat kan och vill jag inte ärfva. Redan från yngre år gladde jag mig åt de tre Nordiska rikenas förening. Jag hoppades så mycket deraf. Denna glädje och detta hopp äro min förvärfvade egendom. Med blödande hjerta skall jag skiljas från densamma. Min fars namn är en förbannelse i dessa bygder. Om jag flyr denna hemska skugga, för att söka det ljus, som edra milda, landtliga dygder sprida omkring sig, bör jag klandras derför? Bör jag kanske hjelpa min far att sammanfläta det blodiga gissel, han svänger öfver ett ädelt folk? Jag har pligter som son, men jag har också pligter som menniska. INGRID. Och derföre hålla vi alla så hjertligt af dig; men det finns en lag, för hvilken många ädla känslor, många glada förhoppningar dukat under det är den hårda nödvändighetens lag. Ingen vet när den stiftades, ingen kan framvisa det pergament, hvarpå den står skriften; men den gäller med urminnes häfd och helgas af den dagliga erfarenheten. Yngling, glöm inte, att Ingeborg är Engelbrekts barn och att du är sonen till hans värsta fiende! Sök ej uti det oerfarna, barndomsglada hjertat utså ett frö, som endast kan gå opp i törnen. Du tänker som en ädel man, jag vet det (lägger sin hand på Abilgards skuldra). Du skall äfven handla såsom sådan. (går in i sidorummet.) SJUNDE SCENEN. ABILGARD (allena). Och för att handla så, hvad måste jag göra? Jag kan inte lefva på min faders borg; jag får inte 12 lefva bland dem jag älskar. Jag kan inte ställa mig i bödlarnes leder och får inte strida för den sak jag af hela min själ vördar. Jag måste bort bort dit icke en gång Nordens namn hinner. Men hvar finnes det land, der minnet minnet af det förflutna slocknar? På jorden? Nej nej! (försjunker i betraktelser.)
Dal/Simts lön till hjelp vid executionerna , lika med Slotts-Cancellie-Betjenterna , hvilket allt gör tillsammans Sexhundrade tjugu Dal. Sunt för hvar och en af dessa Uppbörds-Commissarier, men för Tvänne i Staden och Tvänne på hvarf* a af Maltnarné, tillhopa sex personer och lika antal Executions-Betjpnte belöper sig årligen en Summa af Fyra Tusende Trehundrade Fyratio Dal. Sunt, så att tillökningen uppå de nu för tiden bestådda Sexton hundrade Dal. S:mt blifva Två Tusende Sjuhundrade Fyratio Dal. S:mt. Till så mycket bättre upplysnings erhållande uti denna af Magistraten gjorda ansökning för dessa Stockholms Stads Uppbörds-Comtnissarier, berätta Biksens Ständer sig hafva för nödigt ansett, att, häröfver infordra Vårt Karnmar-Collegii och Stats Contoirs Utlåtande, derutinnan de vid handen gifvit, på hvad sätt Kronans medel och contributioner blifvit här i Staden och på Mat* marne Den 11 Juli. marne i förra och sednare lider Indrifna samt hvad ändringar härutinnan tid efter annan sig tilldragit och huru dessa medel, intill är 17x6 blifvit uppburna af Stadsens trenne Ordinarie Uppbördsman, hvilka, ifrån gamla tider, blifvit af Stadsens enskilla medel aflönta, enligt1 1682 ars Ordinarie Stat för Stockholms Stad, och efter Stadsens Extra Ordinarie Stat af är t 700, skola samma Uppbördsman, hvilka jemte Stadsens medel, äfven uppbära Krono - Utskylderna , njutit lön af Borgerskapets Samrnanskotts-medel, Men är 3716 den 3 Januari har Högstsalig Hanj Kongl, Maj:t Konung Carl den XIX. i Nåder bifallit, att några särskilta personer skulle emot 1,200 J)al.