Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dlsöknings-balken) gsgifne ^ttrgiille, säl^dands: ''btiuru ms», 3 eng siblon, mäste tillse, gtt besättning, såsom ett tvsngsmedel, 3tt förms gäldenären gtt till belglning använda sing lillgsnggr oell ej j bemligbet undgnbälla nsgot deraf, mg b!ifvg esten sannolikg beräkningar tillräckligen verkande son ändamälet, lion dock äfven, 3 sodra sidgn, öfvervgggs, git gäldenärs belägenliet, (Ig l>gn, i följd gf verklig aförinägg gtt betsla, blikvit b^sstt ocli un ler en längre följd gf är, ellen tilläfventyrs liela lifstiden, ^varballes i besättnings!,akte, kgn vgng svärgre, än fön grofva missgerningsr tdl tängelse-strgff pä vizzg gr (iömde brottslingars, ocb gtt en sä bard beliandling icke Öfverensstämmer med de mildgns grundsatser, som unden en fonlfgngnde civilisgtion gjort si§ gällande i lagstiftningen. Dögste
December f. m. 3oi Jag hade visserligen ej tänkt att förr än frågan förekom i Ekonomiutskottet närmare utveckla mina skäl lill den gjorde Motionen; men sedan detta ämne tycks lia ådragit sig någon uppmärksamhet och troligen några talare kanske uppstå för att ifra mot mitt förslag, anser jag mig, dels för att på förhand upplysa dem, som ej dela min opinion, dels för att bli rättvisad af allmänna omdömet, böra göra följande tillägg. Det är ej nog, minn Herrar! att, vid frågan om indragning af de i mitt anförande omnämnde Helgedagar, endast såsom vinst beräkna värdet af sjelfva dagsverkarens handarbete; vi måste äfven taga i betragtande den tillökning i production, som eger rum genom detta arbete; uti en enda näringsgren, andra att förliga, till exempel Stångjernssmidet, skulle den, om nämnde Helgedagar upphörde, ökas med 17 å 20,000 Skeppunds årlig tillverkning, hvilket åter ökade exporten med en summa af 35o till 3^5,000 R:dr Banco. Med detta exempel tror jag det vara tillräckligt ådagalagdt, att frågan i ekonomiskt hänseende verkligen är magtpåliggande. Troligen invänder man mot min Motion, att det är orätt, alt ej vilja tillåta den arbetande classen dessa hvilodagar; men jag frågar: är det ej värre att betaga 302 D.-n 19 December f. m. dea rättigheten att för sig 0M1 de sina förtjena på dessa dagar till skatter och bergning? Tjenstefolket, hvilket likväl ej utgör största delen af de arbetande, medger jag, är den dass som mäst förlorar, om min Motion bifalles; icke dess mindre tror jag, att tjenstefolket, som i allmänhet i alla fall ej njuter fullkomlig frihet någon Helgedag, gerna ingår på denna uppoffring af lediglietstid, för att sedan sjelf en gång, bosatt, ega rättighet arbeta på dessa dagar. Afskaffandet i förra tider af midt i veckan infallande Helgedagar, äfvensom våra Böndagar, hvilka nu med mycken andagt och högtid firas på Söndagar, har säkerligen äfven mött mycket motstånd. Vidskepelsens pensel har troligen med mörka färger målat följderne deraf; men tiden som jämnar allt, har rättvisat åtgärden.
Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående utbyte af indragna Militie-Roslållena JVs t Steglinge och JYs 8 Plöninge vid Skånska Hussar-Regemenlet mot Högands Stenkolsverks egande andelar i Krono-Skattehemmanen J\a 1 Vestra Klappe och J\S 1 Ostra Klappe i Malmöhus Lån; Gifven Stockholms Slolt den 21 November 1856. Till Kongl. Maj:t har Chefen för Skånska Hussar-regementet insändt och med sin tillstyrkan beledsagat en af Styrelsen för Höganäs Stenkolsverk ingifven underdånig skrift, deruti bemälde Styrelse anhållit, att Stenkolsverket, som under arrende intill Midfastan år 1876 innehar indragna Trumpetare-bostället % mantal M 1 Steglinge och indragna Korporals-bostället Vi mantal JVs 8 Plöninge, begge vid nämnda regemente och med en sammanräknad areal af 110 tunne9 kappeland, belägna i Wäsby socken, Luggude härad och Malmöhus län, måtte få tillbyta sig eganderätten till dessa, intill stenkolsgrufvan närbelägna boställen emot stenkolsverkets egande kronoskattehemman 3/s mantal JV° 1 Vestra Klappe i samma socken och Vl6 mantal M 1 Östra Klappe i Allerums socken och nämnde härad, hvilka hemmansdelar tillsammans innehölle 116 tunneland 24 kappeland, och således 6 tunne15 kappeland mera, än de båda boställena, och dessutom uppgåfvos hafva bättre jord och utmärkt vacker skog; och hade Stenkolsverkets styrelse såsom vilkor för bytet föreslagit: att de onera, roteringsoch arbets-skyldigheter, som ålåge Klappehemmanen, skulle öfverflyttas på boställena, hvaremot Styrelsens arrenderätt till dessa sednare borde öfver fly ttas på Klappehemmanen med skyldighet för Styrelsen att dels förse dem med sådana byggnader, som Boställsordningen föreskrefve, dels ock under återstående arrende-åren öka arrende-afgiften med 30 tunnor korn årligen.
Den sorn då stannar ' för första anbudet, kan möjligen hafva misstagit sig och får således vidkännas förlust, men detta misstag sträcker åtminstone icke sina verkningar till de kommande innehafvarne af jorden, hvilken icke är betungad med högre skatt, än den förmår bära. Då ( som sagdt är, Statsmakterna inledt enskildla personer i en sådan J spekulation, som den, hvilken egde rum vid försäljningen af ifra. gavande kronopark, och det nu öfverklagade missförhållandet derigenom uppenbarligen förorsakats, anser åtminstone jag för min del det vara Statsmakternas skyldighet, att rätta detsamma, på det att de olyckliga följderna af det begångna misstaget måtte uphöra. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: När Statsmakterna Den 25 Januari. 195 bygga sina beslut och deras följande författningar på falska Statsekouoiska grunder, får eflerverlden derför plikta. Sä liar äfven inträffat i denna fråga. Vid 1817 och 1818 årens Riksdag beslöto Ständerna, att ifrågavande kronopark skulle i lotter försäljas och att köpeskillingen skulle bestämmas efter det högsta pris, hvartill den årligen frän hvarje tunnland skog eller jord utgående räntan kunde updrifvas. Naturliga följden häraf blef, att de lotter, hvarå skog fanns, betalades högre än de, a hvilka skogen i mer eller mindre män var afverkad. Jag hemställer nu till Eder, Mine Hrr, om detta kan anses vara en rättvis grund för jords skattläggning? oriktigheten af den begagnade methoden dröjde ej att visa sig, ty sedan skogen af lotternas första egare blifvit nedhuggen, lemhade lägenheterna ej vidare den afkastning, att de följande innehafvarne kunde betala den dryga skatten. Lika med föreg:de talare anser jag det vara Statens skyldighet att rätta ett sådant missförhållande emellan jordens beskaffenhet och den derå lagde beskattning, och kan således på intet vis instämma i det afstyrkande af K. M:s i ämnet aflåtna Nåd. Propos., SlatsUtsk, , förunderligt nog, afgifvit.
Jag ville så gerna se ett slut på den gamla melhoden, att endast utväga kunskap mot ökade offer åt den stora massan af folket; och jag tycker, alt alla mina medborgare måtte önska den dag, då vi kunde skåda våra barn med sådane verldsliga kunskaper, som betrygga deras närmaste framtid; men hvilka bevisligen blott kunna åstadkommas af practiskt bildade och i folkets lif lefvande män; vid ynglingaårens början framvandra till det altare, hvarifrån den sannt andliga rösten opartiskt pröfvar deras kunskap, i den heliga lära, som skall betrygga deras eviga. Så föreställer jag, och många nied mig, oss denna sak, såsom rättast och klokast ordnad; och jag anser mig derföre böra vördsamt fästa samtlige Riks-Ståndens synnerliga uppmärksamhet derpå. — Mätte ej detta stora, vigtiga ämne lemnäs åt glömskan, eller röna en oförtjent likgiltighet i Stånds-Representantens hjerta. Det utgör, verldshändeiserne utvisa det, alltid ett ibland de första föremålen för Folk-Representant emes beslut, då nationerne befria sig ur de gamla herrsknings-sjstemerne och grunda den lagliga frihetens nya välden. Måtte Svenska män icke visa sig mindre nitiske, mindre kraftfulla. Det gäller, snart sagd t, hvarje år tusende sinom tusendes väl. Hvarje fördröjd timma gifver millioner frön åt okunnigheten; detta ogräs, sorn med sin hastiga växt förqväfver så mångå, för nationerne nyttiga växter. Låtom oss derföre med alfvar upptaga denna allmänna fråga; och då vi i medbrodren Anders
Föredrogos ånjro och biföllos Banco-Ulskottets Utlåtanden: lV:o i5g, i fråga om belåningen af adier oell publika papper; N:o 160, Öfver Captainen C. F. von Hennigs ansökning om eftergift af öfverränla å Discontlån; och Nro 161, i anledning af väckt motion om nedläggande af all vidare ersättningstalan mot förre Directörerne vid Malmö Låne-Contor, Contracts-Proslen Doctor Gullander samt Borgmästaren Kjellander, för den, genom Kamereraren Lindstedts bedrägliga förfarande i tjensten, Låne-Contoret tillskyndade förlust. S. D. Ånyo föredrogos Bancooch Lag-Utskottens Memorial, N:o 8, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottens i Utlåtandet, !N:o 5, afgifna förnyade förslag till Lag för enskilda Banker. Härvid fattade Ståndet följande beslut: 1:0 Ståndet godkände Memorialet N:'o 8, i afseende på Lag-förslagets 1 §. 3 §. aldra momentet, 4 §• 7 §• momentet lit. d, 8: le och i7:de §§. samt den vid slutet gjorda hemställan, att Rikets Ständer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det den af Utskotten tillstyrkta förklaring, rörande Kongl.
Dessa äro de allmänna principer, som dS de å ena sidan ådaga aggi huru långt M.gazinsInrättningens upphandlingar möjeligen kunna utsträckas, och å den andia på hvad sätt de lämpeligast synes böra verkställas, innefatta efter Stats*Uiskottets tanka, grunderne för Ma* gazins-lnrättningens åliggande i denna del, af dess befattning såsom Nationel Handels anstallt betracktad. Om undsättnings Lagers anskaffande och tillhandahållande så till föda som utsäde. Vidkommande åter Magazins-Inrättningens förnämligaste skyldighet, att af inhemsk Spannmål anskaffa och tillhandahålla erfordelige Lager så till undsättningar som andre angelägne behof, så utom det att Magazins Inrättningen för att kunna uppfylla dess vigtiga bestämmelse i detta afseende, bör i hvarje Län hafva ett sa kalladt stående undsättnings Lager, lämpadt efter hvar och en Orts olika behof och öfrige förhållanden, synes det blifva allde‘es oundvikligt att Inrättningen isynnerhet i de Noria Pio - 1536 Förslag till Allmänna Magazini - vincerne äger förråd af riad Spannmål tjenlig till utsäde, och anskaffad af OrterneS egen Sädesproduction, emedan erfarenheten beklageligen visat, att dessa Orter, ofta blottställde för missväxt och andre olyckor såsom en följd af Climatets hårdhet, understundom icke ens producera så mycken Spannmål, att besparing der-* af till utsäde är möjlig , och enär ymnigare afkastning sådant medgifver det ej sällan handt att Säden af inträffad frost förloradt dess fröbarhet, hvarigenom Inbyggarne se sig nödsakade, att med stor kostnad från aflägse sydligare Landskap anskaffa frösäd, som, växt i ett blidare luftstreck; icke är tjenlig för en källare jordmån, och ibland så oanvändbar, att Säden innan köld påkommer, ej hinner mogna, af hvilka beklagansvärda händelser Landtmannens obestånd gemenligen är en säker följd. Om nödvändigheten af TorrkInrättningars anläggande.
Då cn menniskas lifstid likväl blott utgör en secund i tiden, så hyser jag icke den minsta tvifvel i afseende å förslagets framtid; ty jag är säker, att ur dess aska skall uppstiga något, jag hoppas ännu fullkomligare och bättre. 1840 års Const.Ulsk. har redan ägt den tillfredsställelsen att se förslaget hyllad t af åtminstone tvä RiksSt., utaf hvilka det ena är sä till sågandes ett privilegieradt RiksSt.; ty jag kan icke annat än kalla för privilegier den rättighet våra städers obetydliga population äger, att lemna en fjerdedel lill representationen. Alt hela den stora massan af BondeSt. godkändt förslaget, deruti finner jag ingenting underligt, dä förslaget helt och hållet är till BondeSlts fördel, och lemnar det en, måhända alltför stor öfvervigt. Jag vill för ingen del neka, att förslaget är så släldt, att möjlighet finnes för BondeSt. att tillsätta ett vida större antal representanter, än som vore nyttigt både för dem och för det allmänna; men jag befarar ingalunda något vådligt resultat af ett sådant förhållande. Jag förtänker likväl ingen annan alt klandra det. Jag har bjudit lill, jag medgifver det, allt för svagt, att förklara grunderna för de öfverklagade punkterna i Utsk:s betänk, och häruti vore oändligt mycket mera att tillägga och yttra; men då det utan tvifvel blott vore att förnöta tiden ulan allt ändamål, och då man dessutom kan förutse utgången af denna strid; så kan det väl icke begäras, alt man skulle söka försvara förslaget med den ifver, som man, i händelse man hade hoppet alt vinna ett annat resultat, tvifvelsutan bort försöka. Jag röstar för förslaget, på den grund, att, sedan en hoppgifvande Regering omsider inträdt, från hvilken jag väntar mig ett allvarligt deltagande uti samhällsställningens förbättring, inga betänkligheter böra uppstå, att, om detta förslag äfven med sina brister skulle antagas, Regeringsmaktens och folkombudens gemensamma bemödanden snart skola afhjelpa brislerne. Jag lyckönskar nuvar.
Då vid sistförflutna riksdag Banko-Utskottet hos Rikets Ständer hemställde om ifrågavarande krediti vs förnyande, anförde Utskottet såsom skäl derför det nogsamt kända förhållande, att detta kreditiv numera »utgör den enda fördel, som från det all »männas sida är jernhandteringen förunnad, under det att andra landets näringar af »Staten åtnjuta understöd af flerahanda slag.» Beloppet af den ränte-inkomst, som genom kreditivets utlåning uppkommer, efter afdrag af den ränta, som för detsamma till Banken erlägges, uppgår till omkring 15,000 R:dr årligen, hvilket således, förutom ett obetydligt bidrag till Bergsskolan i Falun, hvars unnderhåll i öfrigt af Jernkontorets egna medel bekostas, utgör hela det understöd, som för det närvarande är för den ena af landets hufvudnäringar anvisadt. Detta förhållande synes, åtminstone så länge statsverket icke genom erforderliga anslag understödjer och medverkar till den inhemska jernhandteringens utveckling, innefatta tillfyllestgörande skäl för fortsatt beviljande af den jemförelsevis ringa förmån, som nämnda handtering genom kreditivet på Banken hittills åtnjutit, och jag hemställer derför vördsamt: att Jernkontoret måtte äfven vid denna riksdag bibehållas vid ifrågavarande kreditivrätt å Banken, under nu stadgade vilkor. Stockholm den 14 November 1865. Th. af Wirsén. Af Herr Weidenhielm, Ernat August, om beviljande af eli anslag å 7,600 R:dr för en väganläggning från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön lill allmänna landsvägen åt Sundsvall. Vid sistlidne riksmöte framlades för Rikets Ständer en plan, i sammanhang hvarmed anslag jemväl äskades, för fortsättning från Bräcke till Sundsvall af den stora Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 70. 143 kommunikationsleden emellan Westerhafvet och Bottniska viken, hvilken plan innefattade dels Ljunga elfs kanalisering, dels anläggning af åtskilliga chausséer och omlastningsställen, och dels slutligen byggandet af en jernväg från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön till Sundsvalls stad.
Jag hade begärt ordet innan den siste värde talaren yttrat sig, och som jag är af honom helt och hållet förekommen, skulle jag gerna hafva afstått från något vidare yttrande, såvida jag ej ansett mig ännu en gång böra påpeka det högst besynnerliga uti det påståendet, att E. o. Ad., sedan Ståndet beslutat icke antaga något jernvägssystem, sedermera skulle ingå i pröfning af just samma system. Och ännu besynnerligare förefaller det mig, att sedan man å motsatta sidan uttryckligen förklarat, att man vill lemna frågan om vestra stambanans dragande söder eller norr om Mälaren oafgjord, man dock vill framtvinga ett beslut, hvarigenom den södra sträckningen af denna bana skulle ogillas. Hr Cederschiöld: Jag för min del kan ej af E. o. Ad-.ns föreg-.de beslut draga samma slutsats som Hrr von Troil och Bildt. Och om än denna slutledning kan synas dessa Hrr riktig, så torde det finnas andra, som ej gilla detta sätt att resonnera. Det säkra är, att frågan komme på ett mycket renare fält, om vi rent uttryckte vår förkastelse af denna punkt, enär derigenom 2 Stånd fattat enahanda beslut, så att StatsUtsk. i sitt sammanjemkningsförslag endast hade att förklara, att då 2 Stånd förkastat punkten, hade frågan förfallit, då deremot, om E. o. Ad. hade lagt punkten till handlingarne, PresteSt,. bifallit densamma, BorgareSt. fattat ett tredje och BoudeSt. ett fjerde beslut, Utsk. skulle få icke mindre än i särskilta beslut att sammanjemka. Sedan sättet för denna sammanjemkning blifvit af StatsUtsk., förmodligen efter heta strider, afgjord, skulle vi återfå frågan, ehuru jag tror att alla äro med mig ense derom, att vi alldeles tillräckligt discuterat densamma. Hr Bildt:
Hon lefde inte mer och var inte der i rummet, och likväl visste hon, att hon lefde, visste att hon var just der, hvarest hon befann sig; visste att den der var hennes man och att de der barnen voro hennes barn. Hon förstod dessutom ännu det, att mannen oroligt betraktade henne och sörjde, att hon inte var som förut. Allt var dunkelt för hennes ögon, och likväl såg hon; det susade i hennes öron och likväl urskiljde hon deras röster. Hon önskade ingenting och längtade inte efter något. Om alla verldens skatter hade varit der framför henne, skulle hon sett på dem med likgiltighet. Men när hon kom ihog de nattliga synerna, vaknade likväl hos henne en önskan, den sista i detta lif. Hon skulle önskat att blifva sänkt i jordens sköte, djupt under mullen till den eviga hvilan. Och hon bekymrade sig inte ens öfver hvad det var, som skulle möta henne der på andra sidan grafven, ty det kunde inte vara värre, än den der nattens lidanden. Äfven detta tillstånd, att lefva så här utan själ, att vara som i sömn eller yrsel, var mycket plågsamt; gerna skulle hon utbytt äfven det mot hvilket annat som helst, men ändå inte mot de förskräckliga synerna. Om hon visste att de skulle komma, skulle hon hellre kasta sig i en vak. Hellu stackare såg allt efter litet på henne; hon förundrade sig säkert öfver att hon ingenting sade. Hvad hade hon att säga? Ingenting, alls ingenting. Om hon hade kunnat koka kaffe; i pannan fans ännu sump, men det var redan två gånger kokadt på den, hvad för smak skulle den nu mer kunna ge? Det var bäst att Hellu gick och tiggde och skaffade hem brödbitar och sillhufvuden och kalla potäter; underligt att inte Holpainen kom ihåg att säga till derom. Hon sjelf kunde inte göra det, då munnen hade torkat fast och själen var borta. Men Hellu förstod det af sig sjelf. Mamma, skall jag igen gå ut i sta'n och begära bröd? Mari nickade. Stackars barn, om du för eviga tider skulle gå bort och slippa att se det här eländet, tänkte hon, men kunde inte få fram det.
Soiii Ni siikert känner, förin51idc mr Gladstone för trlnne Sr sedan 104 af sitt parti, som hade rnrit vara viinner, att rösta emot oss, och omintetgjorde derigenom vart srkra hopp om att blifva inbegripna i reforml) illen. Sainnia tryck iitöfkvle lian till en risu grad under den sista parlanientssessionen. Vid ett tillfille vet jag, att v81 fraga skulle bringas under diskussion, d5 en af ministrarne skickade efter nigra af Pariiellisterna, som p i den tiden voro firdiga att göra Gladstone sig förI) uii&lt;lcn p i hvad sXtt som helst, och kom öfmeiis med dem, att de skulle fortsCtta att tala s i Iiinge efver det iinine, som iiiist fömt föreIig (och som eljest skulle hafva blifvit erpi: dierndt p5 ett par iiiiniiter), att kl. skulle hinna s19 1 2, p ~ i ~ natten och vSr fragga i l e d e s ej kunna koinnia före den gSngen. Enligt den SS kallade hnlf-ett regeln, kan intet förslag, som ar &gt;blockeds, d. ä. som nigoii medlem af huset furklarat sig vilja inotarliet?, komma under diskussion senare iin kl. iz,. $ i natten. VSrt förslag sI&gt;lockades~ naturligtvis och SSIiinda förlorade det a11 iitsigt att koiiiina före. Det var för oss klart, att om mr Gladstones regering qvarblif \, it viol styret, skulle Sterigen en del ~&gt;arlanieiitsledamöter förmatts rösta emot oss.
I likhet med hvad som är fSreskrifvit angående revision af Statsoch Riksgäldssamt Allmänna MagazinsVerken, åligger det StatsUtskottet att äfven granska, huruvida de under K. M:ts och Rikets Commerce" Collegium ställde Fonder och Medel blifvit i behörig ordning förvaltade och redoviste; Och Utskottet får nu, sedan denna granskning blifvit verkställd, om förloppet deraf, tili R. H. St:r afgifva vördsam Berättelse. Berörde Fonder och medel, hvilka dels ännu äro dels varit ställde under K. Comm. Collegium, utgöras af ManufacturDiscontoch UllDiscontFonderne, ArbetshusMedlen samt de till Manufacturernes befrämjande anslagne Medel; och då R. St:rs år 1827 församlade Revisorer öfversel! Förvaltningen af ManufacturDiscont-och UllDiscontFonderne till och med år 1826 samt af Allmänna Arbetshusoch Manufactur-medlen till och med år 1825, har Utskottets Revision omfattat, i afseende på ManufacturDiscontoch UllDiscontFonderne, året 1827, i afseende på Manufacturmedlen åren 1826 och 1827, samt i afseende på Allmänna Arbetshusmedlen år 1826 samt första hälften af år 1827, vid hvars förlopp behållningen af sistnämnde medel blifvit, till följd af K. Brefvet den 25 Maji 1827 öfverlemnad till ÖfverStyrelsen för Fängelserne och Arbetslnrättningarne i Riket. Litt. A. Capital-Slut öfver Manufactur-Discont-Fonden År 1827. Debet. Balance från År 1826. Skuld till Banken på Räkningen N:o 8 ; 89*101: 5. 4- „ — Balance till År 1828. Credit. Balance från År 1826. Fordringar hos säkra Låntagare 1,482,860: 19. 5. ..
TJtsk:t har derföre, lika med Komiterade i Bevilln:sKomitén, ansett att den lindring i bevilln. som förefunnits för särskilda landsorter, borde borttagas. Hvad nu ifrågav;dc förslag vidkommer, så skulle allmogen i Dalarne, ifall Utsk:s förslag antages, komma i samma belägenhet, som, enl. den till K. M. afgifna berättelsen af Landsh. Hans Järta, före 1840, Vid 1840 års Itiksdag nedsattes personella skyddsafgiften till hälften mot hvad den förut varit, och 1844 åter till halfva beloppet; dock så att återstående hälften skulle begagnas till folkskoleafgiftens utgörande. För öfrigt lärer väl ej kunna bestridas, att tillfälle till arbetsförtjenst är nu mycket lättare än förr, och att, till följd deraf, det är mindre tryckande .för en man att nu betala 40 och en qvinna 20 öre i bevillning. I ani. deraf, anser jag icke att man bör frångå principen om lika skatt, och anhåller derföre om bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Tersmeden: Den af Hr Geijerstam gjorda anmärkningen vid diskussionen af denna § visar bäst, huru svårt det är att behandla hvarje § för sig, utan att på en gång afhandla åe §§, Den 9 Maj £ ra. 17 de §§, som med hvarandra ega sammanhang. Jag för min del hyser samma åsigt, som Hr Geijerstam, i hvad han föreslagit. Gr. Lagerbjelke har talat om, att man bör söka göra sådana jemkningar, att skatten blir lika fördelad på alla. Detta kan af ingen bestridas vara till principen fullkomligt rikligt, men jag tror ingalunda derföre att det är skäl att öka skatten i de orter, der lindring sedan långliga tidor tillbaka varit medgifven. Jag förenar mig således med Hr Geijerstam i anhållan om återremiss af denna punkt. Hr Reutersvärd, Patrik: För min del kan jag ej instämma med Frih. Tersmeden och Hr af Geijerstam i deras yrkande om lindring i beskattning för hela Vestra Dalarne.