Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då uti Hr Gripenstedts re dactionsförslag det heter, att vitén må föreläggas till högst 3 r;dr 16 sk. belopp, så är derigenom latitud leornad för mindre viletis föreläggande. Hr von Hartmansdorff torde erinra sig, att i Norrska skolförfattningen utgör vitet \ för hvarje gång t specie-r:dr eller 4 >:dr r:gs; men då, enl. denna författning, varningsgrader skola föregå hvarje särskildt vite, torde det vara mindre behöfligt att hafva vitén öfver normen af 3 r:dr 16 sk. b:co; emedan jag är öfvertygad att ingen förmögen man skall helt och hållet öfver - Den 17 Februari e. m. 34g lemna sina barn till skolstyrelsens omsorg, synnerligast som lian är förbunden att i tby fall ersätta kostnaden för barnens vård och underhåll. Hvad åter angår den fattigare classen, sorn skulle finna med sitt intresse förenligt alt tredskas i fullgörandet af sina åligganden, för att derigenom befrias från desamma, så torde bot deremot finnas uti sättet af böters förvandling, jemlikt förslaget till författning rörtde communalstyrelse, i händelse detsamma varder anlaget. Jag tillstyrker således antagande af Hr Gripenstedts förslag, helst preslerskapet, enl. gällande kyrkolag, äger skyldighet alt tillse att barn erhålla christlig uppfostran, och jag lika med Hr von Rosen tror, att man ej bör gå för långt i stränghet, om ändamålet med skolundervisningen ej skall förfelas. Hr von Hartmansdorff: Norrska skollagens 4 §:s 3 mom. innehåller icke att en Norrsk speciedaier är minsta bolen, utan att föräldrar eller de, som besörja uppfostran af barn, hvilka utan gilllig anledn. uteblifva från examensförhör, skola vara förfallne till en efter deras förmögenhet och andra omständigheter af skolcommissionen afpassad bot, som icke får öfverstiga en speciedaier för hvarje gång. En speciedaier är således den högsta boten, som får åläggas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsktns förslag. Ropades nej.
Då så bestämda åsigter förut gjort sig härutinnan gällande, frågar man sig med skäl hvilka förhållanden kunnat föranleda en så tvär omkastning i tänkesättet, som den hos senaste riksdag? En minskning i antalet hos dem, som gjort anspåk på expropriationsrätt och deraf följande större trygghet? Tvärtom, dessa Den 17 Januari. 97 dessa anspråk ha aldrig varit större. Alltför stora kostnader vid allmänna företags utförande? Nog ha vi nedlagt stora summor på dylika företag, men de belopp, lör hvilka eXpropriationskostnaderne ingått i desamma, äro jemförelsevis högst ringa. Emellertid är det detta skäl Lag-Utsk:t åberopat i sitt vid förra riksdagen afgifna förslag, som i denna del ligger till grund för K. Jag vet ej huruvida Utsk:t har någon auktoritet att stödja sig vid för det påstående att jordegarne i allmänhet blifvit tillerkända oskäliga ersättningar. Afven jag har väl sett i några tidningar och hört af enskilta personer uppgifvas, att nämnden på åtskilliga orter skattat jordegarens förlust nog högt; m<pn på sådana grunder torde ingen förändring i lagen böra byggas, och dessutom vet jag att på några ställen jord afhändts egaren, utan att han derför lått mer än skäligt. Men äfven antaget att jordegaren i allmänhet blifvit något för högt betald i förhållande till det gångbara värde hans jord egt, så är dock att märka, alt detta har mer berott derpå att nämnden skattat jorden för högt, än det kan anses såsom ett resultat af förhöjningsprocenten. Denna benägenhet hos nämnden att vid sjelfva värderingen skatta för högt är på sidan om lagen och kan lätt slå öfver till en benägenhet i motsatt rigtning. I allt fall bör för rättelse härutinnan nämndens sammansättning ändras, så att den ger större garanti för möjligaste största opartiskhet. Detta har äfven skett, på sätt af 13:de §:n inhemtas, hvilken ändring i och för sig enligt mitt förmenande är särdeles välbetänkt; men att, på samma gång nämndens sammansättning förändras derhän, att man har anledning antaga att den icke kommer att skatta jorden så högt sorn lörut, helt och hållet borttaga förhöjningsprocenten, det tror jag kan leda till stora vådor.
Horn: Den omständighet, att man från andra håll velat sätta i fråga den rättvisa, som borde göras Frih. Berzelii förtjenster, är för mig en ytterligare anledn. önska, att åtminstone från detta Stånd en sådan opinions-yttring malte utgå. Jag tror således, att om verkligen från det håll, som den siste talaren trott, rättvisa skulle uteblifva, det blefve desto angelägnare för att komma till en medelväg, att den af Hr Lagerhjelm framställda begäran finge komma StatsUtsk. tillhanda. Skulle i afseende på formen någon betänklighet hos Hr Frih. o. Landtm, uppstå, att göra en hemställan, huruvida R. o. Ad. förenade sig med Hr Lagerhjelm, så ser jag i sanning icke, huru det kan vara Ståndets pluralitet, lika litet som hvar och en enskild ledamot, förmenadt att sig med Hr Lagerhjelm förena. Jag har förenat mig med honom och skulle uppriktigt önska, att R. o. Ad. samfäldt gjorde detsamma. Frih. Cederström, Jacob: Det var i anledn. af Hr Hjertås yttrande jag begärde ordet. Jag kan icke föreställa mig, att Hr Hjerta ej skulle hafva inhemtat tydliga ordalydelsen af 56 §:n i Reg.F:n, som så många gånger här blifvit åberopad och uppläst, för att finna, det Hr Lagerhjelms framställning, i hvilken jag visserligen för min person instämmer, innefattar ett förut icke till Utsk. remitteradt förslag, och måste alltså naturligtvis anses som en, i anledn. af händelser, väckt ny fråga, som kommer att åtfölja återremissen till Utsk., för att i sammanhang med densamma derstädes behandlas. Hr Lagerhjelm: Jag har icke önskat eller begärt, att någon särskild propos. skulle följa på min framställning.
Och hvad det beträffar att förstå sig på, så vill jag hålla vad om att inte en svensk bland hundra skulle misstänkt, att inte allt stod rätt till med henne. Den genren känna vi inte till hemma. Lika väl kunde jag tro — att tant Eva ... — Ja. Det hela kom sig af att hon var så lik henne. Åh, det är gräsligt! — Nå, Maja lilla, det är ju ingen skada skedd — du är inte sämre för det. — Det är alls inte det, snyftade Maja, alls inte — det bryr jag mig inte om. — Och hon kan ju vara en bra menniska i alla fall, tillade han, i det han försökte sätta sig in i Majas tankegång och känslor. Det var således därför monsieur ogillade bekantskapen. Och de otacksamma barnen! Maja lilla, lugna dig! Hvarför tar du det så? — Att du inte kan förstå det! Därför att jag talat med henne om mamma och dig och ... Maja rodnade häftigt. Att hon ville locka mig att tala om det! — Att hon hade hjärta att bedra mig! — Det känns, som om orena händer rört vid mitt allra heligaste. — Nå, Maja lilla! Robert försökte tala förstånd med Maja. Hon, han sade ej längre tant Eva, behöfde ju inte vara ett dåligt fruntimmer. Det var en mycket stor skillnad också därvidlag — mycket stor — de hade ju alls inte reda på förhållandena — de kunde inte döma. Jo, det kunde Maja. Hon visste, att en kvinna, som lefver tillsammans med en man, som hon inte är gift med, är en dålig kvinna, och hon hade talat om sin mamma med en dålig kvinna. Om hon bara inte talat om sin mamma! Robert skakade på hufvudet. Han visste ej hvad han skulle säga. Han kunde inte begära, att hans hustru med de nitton årens absoluta lifsåskådning och fullständiga brist på tolerans skulle se på saken lika fördomsfritt som han, den mogne mannen. Maja snyftade fortfarande. Stackars liten, det var hennes första bittra erfarenhet af lifvet, och det gjorde honom ondt om henne, som det skulle gjort honom ondt om ett barn, som en äldre person narrat och bedragit. När vagnen stannade utanför hotellet, föreslog han emellertid skämtsamt, att de för att förströ sig skulle fara till Bon Marché eller Louvren och göra sina uppköp.
Om vi vilja vara rättvisa, så måste vi erkänna, att ingen Just.-Ombudsm. utöfvat sitt embete i så vidsträckt omfattning sorn den nuvande. Man säger, att han underlåtit öfverlemna mindre betydliga förseelser till Just.-Kanshs åtgärd. Men det är icke Just.-Ombudsm. ålagdt att besvära Just.-Kanslern, om han sjelf vill utföra dylika saker. Det bör väl icke rimligtvis kunna läggas en embetsman till last, om han, utan att öfverskrida gränsen för sin befogenhet, sjelf uträttar hvad han kunnat till annans åtgärd öfverlemna. Man har sagt, att flere af honom anställda åtal blifvit af domstolarne ogillade. Men hvilken åklagare är väl så ofelbar, att icke han kan fela och få orätt vid domstolen? Jag bör dessutom erinra, att vissa åtal af betydande art blifvit af Högsta Domstolen ogillade, ehuru de, såsom jag tror, af allmänheten ansetts riktiga. Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, om det i allmänhet är ett godt eller elakt tecken, att en upsyningsman är illa omtyckt af dem, som stå under hans upsigt, men väl ansedd af andra. Utsk:s andra skäl att ogilla Just.-Ombudsm:s förfarande är det, att han klandrat åtskilliga från Högsta Domstolen utgångna beslut. Hvilka kunna orsakerna vara till Utsk:s ogillande? De äro måhända 3:ne, verkande hvar för sig, eller alla tillsammans. Den ena är, att domaremakten allestädes har ett bemödande, eller åtminstone ett medvetslöst sträfvande att vexa alla andra myndigheter öfver hufvudet. Det andra skälet torde vara att vi sakna en tryckfrihetslag, som stäfjer smädelsen, och det tredje, att vi hafva en opinions-nämnd. Hvarföre skola Högsta Domstolens ledamöter, mera än andra embetsmän och domare, mera 304 Den 4 Februari f. m. än Konungens rådgifvare, vara fritagna från granskning eller klander af deras åtgärder? Aro de förnämare och oantastligare personer än Stats-Råden? Just.-Rådens beslut fattas efter flesta rösterna, hvadan flera äro för domsluten ansvarige.
Då Öfver-Styrelsen tror sig hafva ådagalagt, att en sammandragen redovisning af alla medel, som användas till hästafvelns förbättrande och Stuteriernas underhåll hvarken bör kunna äskas eller blifva tillförlitlig förrän Stuteriernas Räkenskaper äro behörigen granskade och hvad deruti befunnits felaktigt blifvit rättadt, delar Öfver-Slyrelsen icke desto mindre Rikets Ständers Revisorers mening att genom ett så beskaffad t sammandrag en hastig och klar öfversigt af nu ifrågavarande del utaf administrationen kan vinnas, hvarföre Stuteri-Öfver-Styrelsen i underdånighet hemställer om ej lämpligt vore att ett sådant sammandrag uppgöres i Kongl. Kammar-Rätten, sedan Stuteri-Räkenskaperna derstädes blifvit granskade samt anmärkningarne af vederbörande förklarade. Vid Strömsholms Stuteris Räkenskaper hafva Rikets Ständers Revisorer anmärkt, att de till Inrättningen anslagne dagsverksmedel från Westmanlands och Örebro Län icke äro nöjaktigt bokförde, enär dessa — 19 — medel dels debiteras tvenne gånger såsom för år 1833 från Örebro Län, dels alldeles icke äro debiterade hvarken såsom uppbörd eller fordran, på sätt från sistnämnde Län för åren i834 och i835 ägt rum, samt dels vid Stuteriet finnas bokförde efter en helt olika grund med den hvarefter de vid Lands-Contoret upptagas, såsom händelsen är med de från Vestmanlands
Egen tillverkning. Billiga priser. [2273 J H H: fr P. H. BERGSTRÖM J 1 K G! HOF-LEVERANTÖR I 1 " Seeure the shadow ere the substance fade, Let nature copy that which nature made. » Omdömen: » Innehållet i dessa predikningar ur alltigenom evangeliskt, fullt af stora och härliga sanningar, framställda i ett språk, som stundom är hänförande skönt. Predikningarna äro lättlästa, fulla af lärdomar och rika på tröst och hugsvalelse för hjärtan, som längta efter ro. » SVENSKA SÄNDEBUDET. » Det är lif och fart i framställningen, bild aflöser bild i snabba målningar, genombrutna al textens grundfärger. Läsaren ryekes med och fängslas. Anden som genomgår föredragen är god och varm. » SANNINGSVITTNET. » Predikningarna äro korta och lättlästa, de tilltala hjärfat och känslan, utan att dock vara öfverspända eller krystade. » REFORMATORN. » För de många, som med stor uppbyggelse hört de muntliga föredragen, utgör säkerligen den nu utkomna predikosamlingen en kär erinran om mången oförgätlig stund vid ordets lefvande brunnar. Predikningarna äro korta, pa sak gående, uppbyggande ocli värmande. Språ- ket är högstämdt. » HCMLANDSVÄNNEN. » Innehållet är evangeliskt och godt. Språket är högstämdt och klingande, bildrikt och lättläst. Det är tidens kraf och smak att predikanter skola predika kort och innehållsrikt och dessa predikningar fylla ganska bra detta behof, » SVENSKA HÄROLDEN. NÄR NI SÅ ÖNSKAR FOTOGRAFERA ER, GÅ TILL W o l f e n s t e i n!
Utom den äsatte Stämpelens wärde, erlägges till Försäljningsmännen Ett Runstycke ä hwarie Skillingtal af Charta pä To'., Skillingar eller mindre, men Ett Tredied-'§ Runstycke för hwarje Skilling deröswer riil En Riksdaler och ytterligare för hwarje r..., Den 18 Augusti. 2915 Embetsman att till godo njuta Försäljnings - Procent och lika med andra Redogörare, ballancera hwad de wid Inventeringen kunna hafwa i behåll af det Stam, plade Papper de efter requisilioner undfätt. Lands-Contoiren i Riket stall det äligga, att öfwer wcrkstätlighcten af hwad i denna tz. fö^ordnadt är, halla noga och uppmärksammaste tillsyn, samt till den andan söra ordentelig Antecknings-Bok, ej mindre öfwer inläggningar och uttagningar af Stämpladt Papper i Landt, Ränteriet, der Papperet sä bör förwaras att del pä intet sätt skadas, än med Räntmästare och hwarje Försäljningsman i Länet öfwer hwad de undfätt och betalr, samt emottaga och i Ränteriet förwara de Förbindelser som Domarne i Orten kunna komma ark afgifwa för erhällne förskott af Stäm, pladt Papper. Och stall Lands-Kammereraren niliwara för det lidande Kongl. Majtt och Kronan tillskyndas kunde, derest han wid WederbörandeS efterlåtenhet att Penningarne i rällan tid astefwerera, icke genast HoS Kongl. MajttS Befallningshafwande skrift »ellgen sökt handräknjng till deras urbekommande, eller försummat att om Jnvcnleringarnes tillbörliga förrättande och redogörelsernas iufordrande i rällan lid draga försorg. 26. Utom den äsatte Stämpelns wärde. erlägges till Försäljningsmännen Ett Runstycke ä hwarje Skillingtal af Charta pä Tolf Skillingar, eller mindre.
Har man icke något stort öfverflöd af blommor, är detta en anordning, hvartill man kan hjälpa sig med litet, och som dock alltid tar sig bra ut. Visset löf, medan det ännu bär de många olika färgskiftningarna, är också en vacker bordsprydnad och lätt för alla att skaffa. Långa, afskurna grenar kunna användas till stora vaser på hörnskåp o. s. v. Vid en middag en sommar har jag sett fönsterna prydda och ljuset dämpadt genom en stor lindgren, fästad med ett par stift i midten af fönstret. Lindbladen, som alltid ligga flata i horisontal riktning, bildade som en enda grön solfjäder, och genom denna naturliga fönsterskärm blef det ett angenämt, dämpadt ljus i rummet. En egendomlighet för modet nu för tiden är, att damerna så litet använda blommor till hårprydnad. Det vore dock den naturligaste sak i världen, om unga flickor prydde håret med lefvande blommor. Bland de sydländska folken är det den vanligaste prydnad af alla. I Spanien och Italien sticka alla fattiga flickor en ros eller en nejlika i håret, ja, till och med de. unga männen af folket sätta en blomma bakom örat, då deras hår ju icke är tillräckligt långt att bära blommor. Att icke använda blommor till hufvudprydnad är en tillfällig nyck af modet. Intet klär ett ungt ansigte och ett vackert hufvud så bra som en krans. Man vet, huru det i den antika tiden hörde till seden, att också männen buro blomsterkransar under måltiden. Värden skänkte hvar och en af sina gäster en krans att pryda sig med vid bordet, för att dess doft och friskhet skulle vara ett plus i måltidens behaglighet. Men om det nu skulle se allt för oharmoniskt ut, om våra herrar uppträdde i svart frack och med en blomsterkrans på hufvudet, — en blomma i knapphålet borde de aldrig försmå, — så borde däremot de unga damerna icke underlåta att pryda sig med den naturligaste och vackraste afi alla prydnader — en krans af lefvande blommor. I min ungdom, när en bal eller fest förestod, var det en riktig ängslan bland oss flickor, hvarifrän vi skulle få blommor till våra kransar.
Jag har likväl medtagit dessa protocoll, för att hafva dem till hands, ifall deras uppläsande ansåges erforderligt. Skulle Hr Frih. o. Landtm, samt H. Ståndet, såsom jag alltför val inser, finna obehöfligt att ifrågavar. prot. komma till II. R. o. Ad:s kännedom, får jag dock vördsamt anhålla, det mig åtminstone matte tillåtas uppläsa mitt anförande till prot, den dag då dessa frågor inom Utsk. först blefvo upptagna. Detta endast för all derigenom befria mig ifrån den möjliga förebråelsen att hafva gifvit anleda, till, eller genom grundlösa framställningar hafva försvårat biläggandet af de inom Utsk. till sina restlltaler ganska menliga, fastän i sig sjelfva alltför obetydliga tvistefrågor, Detta anförande är helt kort och uppläsningen deraf skall .således ej förorsaka någon särdeles tidsutdrägt. Jag afstår dock äfven derifrån, ifall sådant af H. Ståndet äskas. Detta anförande lyder sålunda: ”Ehuru jag visserligen ingenstädes finner stadgadt, att ordför. äger alt tiden till utsk.sammanträden ensam bestämma och utsätta, kan jag dock icke undgå att vidblifva den af mig vid Utsk:s senaste sammanträde, uti Hr Grefvens och ordförandens frånvaro, yttrade mening, eller att denna rättighet må vara ordföranden medgilven. Ordförandens pligt är att främst tillse ärendenas gång inom Utsk. och hafva uppsigt öfver, att arbetet med drift och ordning fortgår.
Slutligen hvad tull å export beträffar, har jag endast att anmärka den fortfarande höga tullen på kreatursben, hvilken förorsakar att man nu mera icke kan exportera denna vara, som fordom utgjort icke så obetydlig export-artikel, och då den, sådant oaktadt, nu icke mera än tillförene begagnas inom landet, har härigenom den fattigaste folkklassen och sådana personer, som endast kunde sysselsätta sig med dylika göromål, som samlande af ben, gått miste om en inkomst, en fattigförsörjningshjelp från utlandet.” Af Herr P. E. Winge: ”Då artikeln böcker i tull-taxan förekom och Herr Prytz yrkade deras tullfria införsel från Finland, fann jag mig föranlåten, att erinra, det ett förbehåll eller undantag dervid skulle göras, i anseende till införsel af Svenska Psalmböcker och Catecheser m. IL, emedan förlagsrätten dertill icke är någon enskildts, utan en allmän tillhörighet; denna invändning gjordes under nästan säkert hopp, att den skulle få något stöd, emedan i Norrköping finnas tvenne boktryckerier och uti det ena fabriceras en stor mängd Psalmböcker och Catecheser; det är visst sannt att Boktryckerier icke lyda under Skrå-Embetena eller Hall-Rätten, men deras innehafvare skatta likväl ganska betydligt till Staten, således borde ock deraf följa, att deras tillverkningar skulle hägnas och beskyddas för allt intrång och alla medtäflare; ty, efter den i detta Högloft. Utskott gällande åsigt, lärer 84 Bevillnings-UlskoUets Betänkande, N.o 12. ingen näring i Sverige kunna hafva framgång, sorn icke njuter skydd af förbud eller hög tull; obegripligt synes det således vara, om förestående satts är sann, att något enda boktryckeri finnes i vårt land, hvarest dess anläggare icke varit gynnade härmed, ej heller haft allmänna lån emot låg ränta, hvarken på rudimaterie!' eller de färdiga producterne, hvilka sednare tverlom varit utsatta för de häftigaste förföljelser, började under vissa tidpunkter redan innan produeten var färdig, såsom af censur och boktryckeri • fiscal, ■sedermera hafva de understundom haft svårt att undgå actioner och indragningsmagt.
De ty det föll henne in att hvad den andra Då man får veta, hvartill geväret skall stackars flickorna fingo lära sig att det sade kanske skulle komma att ske, och då vore det j u lika godt att redan nu bära användas, så finns endast ett svar, ett beej är utan skäl, som diktaren utropar: skammen för det. Hon teg. » Att bröd skall vara så dyrt, stämdt: » Nej, mitt lilla barn. Då du blir och så billigt kött och b l o d! » stor och kan handtera skjutvapen, då skall Den andra log ett litet elakt leende och du få ett, men icke nu. Tänk om du skjuDe fingo erfarenhet af det billiga köttet sade i en försmädlig t o n: ter ett ben eller en vinge af en fågel eller och blodets konkurrens, de mångas kapp» Ja, sextio kronor äro ju goda att ha — på annat sätt gör den illa, så att den får löpning om » det dyra brödet ». som nålpenningar! » ligga och plågas, frysa och svälta ihjäl! Sedan gick hon utan en hälsning och Kom så bolagets dråpslag mot de strejHvilken synd och hvilket djurplågeri! I n - kande, förklaringen att de, hvilka ej inom viss utan att afvakta en invändning. tet djur är skapadt för att misshandlas, tid inställt sig till arbete, skulle anses skilda Ä n n u en lång stund efter det Anna €n sirejkbryterska. IDUN 1897 Klint gått, satt Elin orörlig kvar i soffhörnet; den andras orättvisa ord hade gjort henne på en gång ond och ledsen och samtidigt kommit henne att fatta ett beslut i frågan. Nästa dag bragte två händelser; den ena var att Elin Löman återtog sin tjänstgöring och på byrån mottogs med öppna armar af såväl kamraterna, som de öfverordnade. Den andra händelsen var att en af huf vudstadens större tidningar innehöll en skarp artikel mot det segrande bolaget, och hvari uttalades en hård dom öfver alla » strejkbryterskor ». Under artikeln stod namnet på Elins gode vän, den unge ingeniören. Doktor t Hagdahl. Detta slag kom så plötsligt, så förfärligt oväntadt för Elin.
Men då jag hört att man för sin öfvertygelse i detta ämne velat hämta skäl från annat än från begreppet om sanning och rätt, då man Velat åberopa hvad som för Riddei^skapets och Adelns så kallade enskilda interesse skulle vara mer eller mindre formonligt, då kan jag icke återhålla yttrandet af min öfvertygelse, det man härvid lenmat utur sigte Ridderskapets och Adelns sanna fördel. Om Ja vunnit och detta rum blifvit öppnadt för allmänheten är jag säker att den funnit huru Ridderskapets och Adelns bemödanden i allmänhet äro riktade till Fäderneslandets sanna väl och det föra troende som Ridderskapets och Adelns beslut i ännu högre mån än nu tillvunnit sig, skujle 5a6 Den 19 Marlit. > säkerligen hafva återgifvit elem den vigt och - < det värde de fordom agde och det skulle sedermera icke hafva handt, att då ett vigtigt mål till afgörande förékomme, man svarade oss att de 5 andre Stånden redan afgjordt detsamma och att vår röst ingenting betyder. Friherre Boije: Jag begagnar min Riksdagsmannarätt, då jag förklarar, att Herr Lefren missförstått mig; men att Friherre Anckarsvärd och Herr Hammarskjöld gått ännu längre. De hafva förvrängt mina ord; och till bevis derpå behöfver jag icke mera ån åberopa hela Riddarhuset till vittne på både ordalagen och meningen af mitt yttrande. Jag har sagt, att verlden tröttnade vid det missbruk, sorn den magiska kraften gjorde af orden frihet och jemnlikhet; men derföre har jag icke sagt hvarken att verlden, eller att jag, tröttnade vid friheten, som vore något helt annat. Af min kärlek för friheten tror jag mig hafva gifvit ett förnyadt prof då jag följdt min öfvertygelse , utan afseende på en förvillad opinions-makt. För min del befarar jag ingalunda, att Ridderskapets och Adelns värdighet skulle förminskas i någon följd af pluralitetens beslut; utan bekänner mig till en alldeles motsatt tro för framtiden.