Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken kan sjelf besörja en sådan åtgärd, utan att behöfva taga Riksg.cont. lill sin commissionär. Det skulle icke leda till någon slags ordning och skick, alt Ban - Den 12 April e. m. 373 kens och Riksg.conl:s göromål skulle sammanblandas, emedan de icke hafva något att med hvarandra skaffa. Sedan medlen äro öfverlemnade till Riksg.cont., är räkningen emellan detsamma och Banken uppgjord; men icke kan man till Riksg.cont. öfverlemna medel, för att detta verk skulle uppköpa räntebärande papper för Bankens räkning. Deraf skulle följden kunna blifva, att tvister uppkomme emellan Fullmäktige i ofvannämnde begge verk huruvida de räntebärande papperen vore af beskaffenhet, att med Bankens säkerhet kunde förenas att uppköpa dem. Jag mäste helt och hållet afstyrka ifrägavar. förslag; må då hellre Banken sjelf uppköpa de papper den kan behöfva. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Om jag fattat Frih. Raabs förslag rätt, så hvilar Frih. Cederströms, Jacob, yttrande pä ett misstag. Frih, Raab har icke föreslagit, att Riksg.cont. skulle uppköpa obligationer, utan att Banken sjelf borde för sådant ändamål använda de vinstmedel, som de ämnade framdeles öfverlemna till Riksg.- cont. Jag afstyrker denna åtgärd, emedan det beslut, som R. o. Ad. vid punkten N:o 5 fattade, förutsätter att bancovinsten skal! komma att öfverlemuas i sedlar eller i silfver till Riksg.cont. Jag anser dessutom, att detta öfverlemnande af räntebärande papper till nyssnämnde contor, endast skulle föranleda till tvister emellan Bankens och Riksg.cont:s respective Fullmäktige, huruvida det sednare verket bör åtnöja sig med sådane räntebärande papper, som Banken för sina tillgångar uppköpt. Jag tillstyrker bifall till hvad Utsk. föreslagit. Frih. Raab: Frill. Cederström, Jacob, har verkligen misstagit sig om min mening med ifrågavarande förslag.
Utsktns afsigt vara, alt i hänseende till dessa oumbärliga föreskrifter göra särskild anmälan, i sammanhang med förslaget lill reglementariska stadganden om brännvinsförsäljning och utminutering, fastän sådant ej blifvit uttryckligen antydt i Utsktns förevar, betänk. Emedlertid får jag vördsamt erinra, att så val i Utsktns redan algifna förslag till förändrade föreskrifter angtde grunder och villkor för brännvinsbränningens utöfning, samt afgiflen derför, som än mer uti ofvanförmälda tillämnade förslag till reglementariska stadganden, ingå flera bestämmelser, sorn öro af natur att antingen utgöra civil-lagslif tning eller tillhöra Konungens ekonomiska lagstiftningsrätt; och synes mig fördenskull angeläget, alt H. Utsktn, med urskiljande af allt hvad som finnes vara af sådan egenskap, derå fästa R. 11. Sits uppmärksamhet, till grundlagsenlig behandling. D c 11 27 Juni f. m. 3 99 Slutligen, och på det H. Utsk:n måtte kunna taga detta mitt anförande i behörigt öfvervägande, anhåller jag nu vördsammast om återremiss af föredragna betänkandet. Hr von Röök, Gust., anförde skriftligen: Det finnes icke något så förstörande för ett land, som att ofta förändra ekonomiska författningar oell bland dessa hufvudsakligen de förordningar, som angå eller äro ingripande uti och beroende af landlbrukets välstånd. Våra nästan vid hvarje riksdag förändrade författningar om brännvinsafverkningen bevisa uppenbart denna sats. Alt Svenska jordbruket stått och slår i ett slags oskiljaktigt samband med brännvins-afverkningen, lärer icke kunna bestridas. Denna handtering, förståndigt begag nad, är ovillkorligt nyttig för jordbruket. Den lemna»- landtmannen tillfälle att förädla spanmål och potates samt anskaffa för vissa kreatur ett gödningsoch födoämne af dranken, hvars värde theorier ännu ej hafva kunnat fullkomligt vederlägga.
Jag skulle visserligen vara benägen att medgifva en förändring i stadgandet om Adelns särskilda forum i brottmål, men då jag tror och hoppas, att det skall blifva ett sällsynt undantagsfall att en adelig person står tilltalad för gröfre brott, ligger mindre vigt på att sådan förändring nu sker, och jag tror således det vara klokast att nu, såsom vid föreg:de tillfällen, af slå hela förslaget; i hvilket yrkande jag anhåller att äfven de H:rr, som vilja medgifva nyssnämnda förändring, måtte instämma. Hr Ramsay: Jag erkänner riktigheten af den anmärkning, som af Hr von Gegerfelt och Frih. Gederström blifvit framställd derom, att det icke vore lämpligt, att, om R. o. Ad. bibehölle sitt forum privilegiatum i afseende å vissa ärenden och tvister, upphäfva likställigheten i berörda fall för utländska adelsmän samt Svenska akademiens ledamöter; men jag får derjemte erinra, att jag i det anförande, hvarmed jag motiverade mitt förslag, särskildt framhållit, att R. o. Ad. endast för bevarandet af Den 7 Mars f. m. 157 Adelsinslitutionen, så länge den qvarstår, borde bibehålla de stadganrien, sorn kunna medverka till institutionens upprätthållande. Emellertid vill jag, i öfverensstämmelse med ofvannämnde anmärkning, sålunda förändra mitt förslag, att den delen deraf, som börjar med orden: »kommande derjemte» och slutar med orden »till all kraft och verkan upphöra» må utgå. Beträffande den af Gr. Liljencrants uttalade önskan, måste jag tillkännagifva, att det är mig omöjligt att derpå ingå, enär det är en oeftergiflig grundsats, att alla böra vara lika inlör lagen, hvilket icke vore händelsen, om frälsemans särskilda forum i brottmål skulle qvarstå, i denna del kan jag således icke ändra mitt förslag. Frih, Leuhusen:
Föröfvar den, som till straffarbete på lifstid dömd är, brott, som dödsstraff ej medförer; varde straffet skärpt genom hans inneslutande i mörkt enrum på högst tjuguen dagar; och må denna skärpning, i svårare fall, verkställas tre gånger, dock med minst tre månaders uppehåll emellan hvar gång. 5 Kap. öm särskilda grunder, som utesluta, minska eller upphäfva straffbarhet. 1 §. Gerning, som eljest straffbar är, vare, utom i det fall, som i 2 § sägs, strafflös, om den begås af barn, innan det fyllt femton år; dock ege dom stolen efter omständigheterna förordna, att barnet af föräldrar eller annan, under hvars vård och lydnad det står, med aga hemma i huset rättas skall, eller i allmän uppfostringsanstalt insättas, om tillgång dertill finnes. 2 §. Har gerning, som i allmänhet är belagd med dödsstraff eller straffarbete öfver två år, blifvit begången af den, som fyllt fjorton, men ej femton år; och pröfvas han hafva egt nog urskilning att gerningens brottslighet inse; varde då straffad, högst, med straffarbete i fyra år, om dödsstraff å gerningen följa kunnat, och med straffarbete i två år, om sådant arbete på längre tid derför stadgadt är. Ej må sådan påföljd, som i 2 Kap. 19 § utsattes, ådömas brottsling af den ålder nu sagd är. Ej heller skall brott, som någon i den ålder begått, honom tillräknas till förhöjning af straff för återfall i brottet, der sådan förhöjning sär skildt i lagen utsatt finnes, efter ty i 4 Kap. 11 § sägs. 5 §. Begår den brott, som fyllt femton, men ej aderton år; då skall dödsstraff eller straffarbete på lifstid till sådant arbete från och med sex till och med tio är nedsättas. 4 Gerning, som begås af den, som är afvita, eller hvilken förståndets bruk, genom sjukdom eller ålderdomssvaghet, är beröfvadt, vare strafflös. 5 §. Har någon, utan egen skuld, råkat i sådan sinnesförvirring, att han ej till sig visste; vare gerning, den han i det medvetslösa tillstånd föröfvar, strafflös. 6 §.
Hvad beträffade Kongl. Maj:ts nådiga tillkännagifvande att, i fall postskjutslegan komme att blifva lika med den i allmänhet gällande legan för entreprenadskjuts, en ökad årlig kostnad af 53,301 R:dr 80 öre, utöfver den dåvarande komme att drabba Postverket för postens förskaffande, och att en deremot svarande årlig summa således borde, om förslaget bifölles, af statsmedel anslås och ställas till General-Poststyrelsens disposition för betäckande af den förlust, som i berörda afseende kunde förPostverket uppstå; så hade Utskottet ej kunnat undgå inse att de beräkningar, hvilka legat till grund för uppgiften om den sålunda erforderliga summa, i viss mån måste blifva rubbade genom den af Utskottet uti ifrågavarande utlåtande föreslagna rättighet för Konungens Befallningshafvande att, der så erfordrades, i viss mån höja skjutslegan. Derest, till undvikande af möjligen eljest uppstående brist i berörda ersättningsbelopp, detsamma bestämdes till en rund summa af 70,000 R:dr R:mt, så kunde, i händelse nämnda summa ej fullt åtginge till betäckande af ifrågakomne kostnader, det uppstående öfverskottet vinna en gagnande användning, vid bestridande dermed af försök till sådan befordran af post och resande, som för postvägarne var af komiterade föreslagen; och skulle ett medgifvande af Rikets Ständer, att ifrågakomna öfverskott finge på sådant sätt användas, således möjligen kunna småningom medföra berörda så önskliga förbättring i sättet för postens och resandes befordran, helst erfarenheten i andra länder, der post och resande befordras gemensamt, städse skulle ådagalagt att en sådan inrättning ej blott läte sig ordna utan förlust, utan jemväl medförde en ganska betydlig behållning; och jemte det Utskottet härvid tillika erinrat om det i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse gjorda tillkännagifvande, att den till Statsverket ingående rotevakans-afgift af dittills roteringsfria posthemman komnie att uppgå till 18,800 R:dr, så att
Me di k ok i r ur giska Institutet. 46;o. Jemte det Kongl. Maj:t ansett löneförhöjning böra tilldelas nämnde instituts Professorer, en del af dess tjenstemän samt vaktbetjente till belopp, som finnas upptagne i Departements-chefens betänkande, sidan 45, har Kongl. Maj-.t (öreslagit, dels att 2:ne nya arfvoden, det ena å 900 R:dr för den af Professorerne, som innehar befattningen af institutets Inspektor, det andra å 600 R:dr lill aflönande af en Amanuens lill biträde vid kliniken för barnsjukdomar, mätte af Rikets Ständer beviljas, dels ock all de arfvoden, som för nu gällande statsreglerings-period äro på institutets stat uppförde och anslagne till en Professor i klinik för barnsjukdomar, en Professor i palhologisk anatomi och lill en kirurgie Adjunkt, måtte på ordinarie stat upplagas, lör de 2:ne förstnämnde till enahanda förhöjd t belopp, sorn för de öfrige Professorerne blifvit föreslaget; och skulle, i händelse af bifall härtill samt med iakttagande deraf, att för de tjenstemän, för hvilka någon löneförhöjning nu icke blifvit ifrågasatt, de hittills utgående ljuspenningarne tillädes lönerna, en tillökning erfordras af 7,192 R:dr 8 öre R:mt, hvilket belopp Kongl. Maj-.t jemväl af Rikets Ständer äskat. Vid behandlingen af denna fråga har Utskottet äfven förehaft lil! pröfning följande hos Presteoch Borgare-stånden väckta motioner, nemligen af Professoren Selander och Herr A. M.
Men vid det hon gick från den ena skaran till den andra, sökande sin son, då trädde till henne åter korsets man, densamme, som hotat henne i hemmets stuga, och han sade: "qvinna, böj ditt hjerta i ödmjukhet; din gård är bränd, dina tre söner hafva fallit alla vid dess försvar, och af hela din ätt återstår ingen mera än din son, som tjenar i Konungens hof, och som ödmjukat sitt hjerta inför korset". "De hafva stupat alla? Den yngste ock? Dock smält icke ännu, hjerta, veknen icke senor, ännu måste lifvet lefva. En står kanske ännu att rädda". Och bort hastade hon. På ett slagfält mellan döda och döende återfann, Ylpytar sin son. Hennes vård väckte den döende till sansning. "Min mor, du här?" sade han. "Haf tack, se jag dör ung, men min död är skön, jag dör ju för fosterlandet!" och hans blick slöts och han dog; men Ylpytar sjönk tillsamman. "Ha, arme bedragne! du dog i din villa, du dog fången i lögnen. Hade du fallit i ädel kamp mot dessa, med hvilka du nu framgick, då hade din död varit skön. Dö Ylpytar, ditt lif är slut!" Men än en gång nalkades korsets man, och han såg den i stoftet nedfallna, och han sade: "Nu, Ylpytar, är du krossad, kom att af min hand mottaga upprättelse!" Men Ylpytar sade: "Vik hädan onde trollkarl, och kom ej vid den åt döden vigda". Men öfver de dödas fält sväfvade sagta fram en späd gestalt. Det var en ung flicka i hvit drägt med svart kors på bröstet. Hon hade i sitt hjerta varit ynglingens brud, men var af sin moders löfte helgad åt korset. Hon gick fram till den döde ynglingen, knäböjde vid hans sida och bad med sagta röst, men af hjertats djup. Och innerligare och innerligare ljöd hennes bön, hela hennes själ syntes i den uppgå till Gud i försakelse.
Justerades ett prot.-utdr. för denna dag. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh , uppläste följande: Sverige har sedan 24 år varit befriadt från ett regeringssystem, hvilket var odrägligt och olyckligt derföre, att godtycket hade i många fall satt sig i lagens ställe. Den personliga och egendomssäkerheten förnärmades efter den Styrandes och hans favoriters misstankar eller godtfinnande, och tankans frihet hölls fjettrad under skuggrädslans och inysteriens tvång. Missnöjet härmed hos ett om sin frihet ömtåligt folk kunde icke vara obekant för Regeringen, och fruktan för ett utbrott samt nödvändigheten att förekomma detsamma frambragte alltså, fastän af andra föregifna orsaker, vissa mer eller mindre våldsamma och orättvisa ordonnancer, såsom t. ex. 4>^e punkten af K. Brefvet d. 22 Mars l8o3, ronde för groft brott anklagade inenniskors insättande på fästning eller i annat fängelse på behaglig tid, för att förmå eller tvinga dem till bekännelse. Omformälde punkt har följande redaetion: ”4:o Att då skäl förekommer alt straffet utöfver lagen "skärpa, eller att en för groft brott anklagad, som, ehuru "i det närmaste öfvertygad, likväl nekar till brottet, och "derföre ej kan anses fulleligen förvunnen, men hvars ond"ska och vanart göra hans vistande på fri fot för allmänna "säkerheten vådligt, borde på längre eller kortare tid till "bekännelse hållas i fängelse eller till allmänt arbete på fästning, tukthus eller spinnhus; jemväl ock, när på gernin"gen ej någon beskrifven lag finnes, må Öfverdomaren i slina mål Oss i und. referera, och Vårt Nåd. yttrande afvakta." Det tillhör icke ett upplyst tidehvarf, en constitutionel Regering eller ett i lagbunden frihet lefvande folk att tillåta dylika våldets och godtyckets redskap längre fortfara; och jag föreslår derföre vördsamt, att denna punkt i K. Brefvet af d. 22 Mars i8o3 må till all kraft och verkan upphöra. Jag anhåller vördsamt, att denna min motion må varda till LagUtsk. remitterad.
Ehuru ConstitutionsUtskottet af sjelfva Lagens esprit, af de förklaringar, hvilka vid sistlidne Riksdag blifvit afgifne, samt af det stadgande i TryckfrihetsLagens 5 §, att uppgifvandet af Författarens namn ej kan af Hof-Rätten anbefallas, derest icke målet befinnes vara af urbota beskaffenhet eller Boktryckaren pröfvas äga den ringa förmögenhet, att böterne, då de öfverstiga 16 R:dr 32 Skill., måste i fängelse-straff förvandlas, funnit, att denna part till en börjanTnaturligen ingenfinnes i Boktryckaren, såsom Författarens eller Utgifvarens representant, har dock Utskottet trott 58 Riksdagen 1810. sig böra uppgifva förslag att sådant tydligare bestämma; och Utskottet har deraf, så väl som af många andra anledningar, hvilka öfvertygat Utskottet om omöjligheten att efter föreskrifter, som vid den vanliga rättegångs-ordningen äro användbara, pröfva, dels brottslighet i allmänhet, dels brottslighets-grader i afseende på Tryckfrihets-Lagen, ansett sig förbundet att utfinna medel till afhjelpande af de häraf härflytande olägenheter. Under de i detta ändamål anstälde öfverläggningar, har Utskottet äfven, efter inhemtad upplysning af de dylika förslag, som hos Constitutions-l tskottet vid förra Riksdagen varit i fråga, blifvit ledt till föreslående af ett i Sverige helt nytt rättegångssätt nemligen: brottslighets afdöminande af en Jury eller Nämnd, af Edsvurne personer. Anledningarne till ett sådant förslag hade det förra Constitutions-Utskottet, då det ej vågade följa sin önskan att genast föreslå detsamma, gifvit i de befattningar, som redan förut åt Tryckfrihets-Committéen varit uppdragne. Utskottet, som deraf sett, att, redan vid våra Grundlagars första stadgande, de mötande svårigheterne varit kände och insedde, har, då de nu genom erfarenheten blifvit ytterligare röjde och bevisade, med dess uppgifna förslagtill detta nya rättegångssätt nu endast trott sig hafva följt och tillfredsställt det allmänna tänkesättets fordringar.
Oaktadt riktigheten af Utsk:s åsigt om de nu på landet befintliga beskattnings-instansernas förminskande, torde likväl, såsom ett villkor härför och till beredande af större enhet i beskattningsåtgärderna, böra föreslås någon utvidgning i den första instansens eller Beredn comite'ens hitintills bestämda beskatlningsdistrict. I en tidpunkt, du man lika all7 H. 6i Den 3o Maj e. m. mänt som välgrundad! yrkar Regeringens ökade verksamhet och omsorger för egentliga och mera omfattande styrelseåtgärder, borde man val icke kunnat föreställa sig, att en ej obetydlig fraction af Representationen skulle framkomma med ett förslag, åsyftande, att, i afseende på beloppet af den bevillningsafgift hvarje enskild medborgare bär utgöra, ålägga Regeringen, att, utan biträde af underlydande embetsverks förberedande behandling, företaga en ytterligare tidsödande granskning af en mängd för densamma nästan belt och hållet främmande förhållanden. Med någon kännedom om de beslut, som under Pröfn comiteernas nuvar. sammansättning understundom kunna derstädes genomdrifvas, hyser jag i sanning verkliga betänkligheter emot den otto ilrågaställda rättigheten för dessa comiteer att, utan någon sorts appell, afgöra frågor, sorn möjligtvis kunna vara af en för mången samhällsmedlems välstånd förstörande vigt. Jag anser således, för min del, den skatlskyIdige afven framgent böra vara berättigad att, på nu föreskrifvet sätt, söka ändring i Pröfn.comite'ens, honom rörande, beslut. Deremot torde någon så beskaffad rättighet, å Kronans vägnar, i öfverensstämmelse med Svenska folkets urgamla beskattningsrätt, böra och utan någon egentlig olägenhet kunna Kronans ombud frånkännas; såvida icke hela bevillningssumman för något län finnes understiga det derföre bestämda minimibelopp. Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med Utsk:s återremitterade betänk.
Såsom följd af hvad Utskottet sålunda föreslagit Rikets Ständer att besluta i fråga 0111 punkten a., kan Utskottet ej längre vidblifva sin hemställan i anledning af punkten d. i den Kongl. Propositionen, att nemligen ”berörde punkt må anses förfallen och ej af Rikets Ständer antagas såsom grund för skjutsnings-bestyrets ordnande. Mot oförändradt antagande af den lydelse Kongl. Maj:t för berörde punkt föreslagit, talar dock nödvändigheten att, för verkställande af den plan Utskottet kommer att för skjuts-regleringen angifva, bibehålla hemmanens indelning i skjutslag, hvadan Utskottet anser hvad Kongl. Majit, föreslagit om upphäfvånde af en sådan indelning böra ur ordalydelsen utgå. Med nyssberörde plan öfverensstäinmer ej heller att lemna de skjuts-skyldige öppet att in natura bestrida skjutsningen: och hemställer Utskottet således, det må Rikets Ständer, i anledning af punkten b. i Kongl. Majits nådiga Skrifvelse, besluta: 4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. att gästgifveri-, hålloch reserv-skjutsen icke vidare böra vara en jorden åliggande natura-prestation, utan såväl skyldighet, som rättighet för de skjuts-skyldige att bestrida sådan skjutsning, upphöra. Jemväl i fråga om punkten c. i Kongl. Maj.s nådiga Skrifvelse har, genom den af Utskottet föreslagna hufvudgrund för skjutsnings-besvärets fullgörande, ett förändradt förhållande inträdt. sä att hvad Utskottet i sitt förra Betänkande föreslagit, angående denna punkt, ej längre är tillämpligt.
PresteStåndec blifvit bifallet. Stock; holm den 4 Junii 1823. Utlåtande, i anledning af återre?niss af Utskottets Betänkande, N:o a, 07/1 tiden, ino?n hvilken hinder för lysning och Ägtenskap böra anmalas och styrkas. Genom ProtocoIlsUtdrag af den 21 och 25 sisth Martii hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet till Lagutskottet, i anledning af gjorde 473 Lagutskottets Betdnkandin, anmärkningar, återremitterat det af Utskottet under den 13 föregående Februarii afgifne Belänkande , i anledning af Herr Prosten Jacob Hagbergs Memorial om närmare bestämmande af den tid, inora hvilken hinder för lysning och ägtenskap böra anmilas och styrkas; hvarigenom Utskottet tillstyrkt den rättelse uti Kongl. Brefvet den flö October 1791: att man eller qvinna, som ägtenskap bygga vill, och icke utom Riket vistatt, man ej, i enlighet med 15 Cap. 19 §. KyrkoLagen, formår sin hinderslöshet styrka, må anses hafva ett sådant åliggande fullgjort, då Sökanden uti Inrikes TidEingarne 3:ne gånger kungjort sitt förehafvande med alla dertill hörande omständigheter, och anvisning hos hvilken Prest, med uppgift af adressen till honom, den sig anmäla bör, som det tilltänkta ägienskapet hindra vili, samt gjne månader, hvilken tid uti kungörelsen alltid borde bestämdt uppgifvas, derefter förflutit från den dag kungörandet första gången blifvit i Tidningen infördt, utan att jäf emot det tilltänkta ägtenskapet blifvit behörigen anmäldt. Emot delta tillstyrkande har bl.fvit anmärkt, inom Höglofl.
Icke är det, enligt min tanka, med grannlagenhetens fordringar, — för att ej rent af säga rätts-princip, — öfverensstämmande, alt vilja åt sig sjelf bibehålla en rättighet, som man anser sig icke böra tillerkänna sina barn och efterkommande. Nu mera torde ett sådant bibehållande af den fordna giftorätten för vissa medlemmar af samhället icke eller rältsenligt kunna, utan andras förnärmande, beviljas. Har genom den förändring, som d. 14 Sept. 1845 infördes, det blifvit lag att man och hustru skola hafva hälften hvardera i bo, så äro också derigenom de rättigheter upphäfda, som före stiftandet af ifrågavar. lag funnos, och vid sådant förhållande skulle icke heller numera de makar, sorn ingått äktenskap före nämnde dag, kunna hafva andra rättigheter eller större anspråk att återfå den rätt sorn en gång gått förlorad, än de, hvilka sedermera knutit äktenskap. Nu säger den nya lagen uttryckligen i 2 § af det nya 10 cap. Gifterm.-balken, att man och hustru hafva giftorätt till ,J hvardera i boet, och begagnar ej, såsom i gamla lagen, uttrycket att de giftas till så eller så stor del af boet. Och häraf måste, enligt min tanka, följa att lagen skall gälla utan inskränkning vid alla bodelningar, som ifrågakomma efter densammas inträdande i verksamhet, utan afseende på makarnes olika stånd eller hvad rättigheter, som eljest enligt gamla lagen skulle hafva dem tillkommit. Om äfven, såsom LagUtsk. antyder och åtskilliga motionärer skola hafva uppgifvit, olika lagtillämpning i detta hänseende gjort sig i olika landsorter gällande, sä är detta något sorn ofta inträffar vid nya lagars sättande i utöfning och afhjelpes oftast af sig sjelf sedan, genom lagens fortsatta tillämpning, vid domstolarne en gifven lagtolkning hunnit stadga sig. De omnämnde stridiga äsigterne utgöra derföre icke någon tillräcklig grund för nödvändigheten af ett sådant stadgande, sorn det nu föreslagna. Ifrågavar. förslag, sådant det blifvit af Utsk. framstäldt, skulle äfven, enligt mitt förmenande, komma att föranleda oreda och trassel af mångfaldigt slag.