Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid har blifvit anfördt, inom Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln, af Herr Danckwardt., under bestridande af Utskottens framställning, att de äldre Lagarne antydde en gemensam delaktighet för samtlige Härads - i o Lagsamt Allm. Besv. o. 0ec. Utah litl. IV:o 4.9. boerne, då de nyare beslå nit nylljamlcrätten endast till skoglöse; att 1647 års Skogsordning, hvarmed den af år 16O4 instämde, inuehölle i 4 §•' Ländernes jIUmenningar, såsom de till Landzens inbyggjares tarf}' och godo, liro fordom af vittrade och förordnade; alltså stånds de till Landzens innebyggjares, af högre och lägre sländz huustarj}, till att nyttja med fääbeti, fiskjande, timber och vedbrand, men icke till att förderfva och utödha ; med/i samme rätt tillstå lierads Allmenjiingarne sijne Heradsboer och Sockne-All. menningarne sijne interesserade Sockneinbyggjare att nyttja och njuta till /musta rf ven, men icke att förödha och förderfva för androm eller efterkommande. Nyttjande-rätten vore således bestämd af inbyggarnes liuslarf; alt härmed instämde 16 § af Adliga Privilegierna, deri det heter, alt Adeln egde att nyttja A11- inänningarne till deras nödtorft efter 1G64 års Skogsordning; alt års Skogsord ning innefattade samma ord, sorn de nyss citerade Förfaltn ingarne, med tillägg, att alla, som i Allmänningai-nes nyttjande delaktige äro, måga hafva deras fä gängande klöf om klöf, och i 7lde punkten, all begärd utsyning ej bör beviljas, om tillgång finnes på sökandens hemmans-egor, och att. Lagsamt. Allm. Bcsv. o. O re. Vtsk. Uti.
Den, som ej är belåten med sända varor, får retournera dem. Profver sändas endast, då 20 öre bifogas. (1375) Sparsamma Fru Astrid. u Johanna Brunsson. [1654] Hofteverantör, Finsk husmoder. Mary. Order fr, landsorten exjeåieras pr mg. B r e f l å d a. skola, meddelar undervisning uti alla sorters konstväfnader och enklare väfnader. Elever, som önska deltaga i undervisningen, torde anmäla sig i skolans lokal. Väfstolar med tillbehör anskaffas. Beställningar af alla sorters Konstväfnader emottagas och utföras noggrannt till billigt pris. Diverse Konstväfnader, såsom Portierer o. Gardiner af ylle o. bomull, Borddukar, Serveringsdukar, Parado. Badhanddukar, Kuddar, Förkläden, Flossa o. Kiddermönster samt enklare Mattor jämte ' Gardiner m. m., passande för sommarnöjen, finnas till salu. Fruar. Härmed tillkännagifves, att jag efter min moder Fru Bi Sundemans frånfålleöfvertagit den Ylleaftar, hon bedref i nir 11 Artillerigatan. Ull och gammalt ylle mottages hä- danefter till spanad. Väfning af tyger, schalar, filtar m. m, hvarje dag i Klara Norra Kyrkogata 12, 1 tr. Hvar och en får sitt ylle tillbaka i form af garn. OBS. Blott ett hälft kilo ull till hvarje kilo gammalt ylle I Jfildur Andersson, född Sundeman K OBS. Fotografisk Atelier 52 A Klarabergsgatan 52 A. RllollolfclMlolloirolleirolMtollonolloncl^Iollolloir OBS. Ombud för Liljeholmens Persiennefabrik (Engelskt patent). [1407] MARSCHER FÖR PIANO till salu i bokoch musikhandeln Young, Gen. Lees ' Quick marsch 0,75 Zikoff, Turnier marsch 0,50 Heintze, Bröllopsmarsch 0,50 Marsch till hemmet 0,50 [1608] S U A J AW OiSOCLOXl, svenska och välgjorda lör herrar, damer och barn.
Rån rf 100 till 1000 R:dr, och af f procents provision för Rån af 1000 R:dr och derutöfver skulle meddelas ä Utländske rudimaterie! och inhvuttke såkallade Manufactur-Till verkningar. 2:ne år derefter eller vid Revisionen år 1805 förordnades, att den såkallade fölfallo-procenten, hvarmed alla till Auction förfaline Rån, ter voro belagde, skulle försvinner och provisionen ytterligare nedsättas, så att, efter nu gällande Författningar, xnnéhålles, vid Råns beviljande, med undantag af de här ofvhn ornförmäldte Rån, mot underpant af Utländske rudimaterier och Inhemske Manufaetur-Tillverk* ringar, Sex procents ränta, beräknad efter Rånetiden, och uti provision, ritingen Rånet meddelas på längre aller kortare tid. För Rån af 40 sk. till och ined a R:dr •— 1 proc. a R.dr 4 sk. — 5 RtdraSsk. — a dito. Stats-Utsiottfls Betänkt anderi. 1/41 5 R:dr 32 sk. — 27 Hulr 3 2 sk. — 2 d:o •—. 28 Rtdr 185 R;dr —•. -—2 dito. 170 Ruis*" —jjoSidr—• —d:o • 560 R:d’r 980 R:dr 2 dito. För Rån af 1000 å 2000 B:dr innehålles i ett för allt Sju oell Ivi ha'f procent' efter Råntiden och för Rån af 2000'Rhlr och deröfver likaledet Sju procent. Under tiden och allt intill år 1816, då Rönförbättrjngen tog sin början, har Vérket drifvits, örn icke med någon betydlig vinst, åtminstone utan förlust; Men för åren igi6och 1817 hafva Utgifterne öfverstiga inkornstemo sålunda, att förlusten varit:
Då detta Betänkande förevar, anmärkte jag bland annat olämplighelen deraf, att kalla lagförklaring, hvad som i sjelfva verket är en lagförändring; men Utskottet har likväl i sitt sednare Utlåtande med. några förändringar bibehållit de nya §§:ne, som utesluta de gamla och etablera en alldeles ny Lag, nemligen att ali inteckning skall fördelas i samma stund den gifves. Jag fruktar likväl, att en så väsendtlig rubbning skall åstadkomma mycken osäker - i 33o Den 6 No ve in ber e, U), het, och ve vict menligt på krediten, då hvar och en, sorn gifver lån på flere Hemman, mäste undersöka hvarje serskildt Hemmans tillräcklighet, enligt Taxeringsvärdet. Jag hemställer ock, hvad oro denna rubbning skall åstadkomma hos alla publika Cassör, som mäste undersöka sina gamla lån, och granska hvarje serskildt Hemmans tillräcklighet såsom pant; jag befarar, att mångå omkostnader härigenom skola åstadkommas, och många lån blifva uppsagde, Utskottets förslag är dessutom alldeles origtigt i principen, ty då fördelning af en i flere fastigheter meddelad inteckning skall äga rum, kan ingen annan grund derföre antagas, än fastigheternas köpeskillingar, enär, om man äfven vill antaga, att fastigheterne i sjelfva verket ära mera värde än hvad på auction derföre erhålles, det likväl måste medgifyas, att Inteckningshafvaren icke erhåller mera än försäljningsbeloppet, och att förlusten mäste drabba fastighetsägaren. Jag vill till upplysning anföra ett exempel; örn tvänne Hemman, sorn hvardera i Taxeringsvärde äro uppskattade till 5ooo R:dr, blifvit gemensamt intecknade fur 8000
Genom mottagande af depositioner mot 3 proc. ränta och lyflbara ä vista, är äfven ett fördelaktigt tillfälle åt hvar och en beredt att göra sina minsta besparingar fruktbara. Jag kan icke härvid undgå alt uttrycka min förundran deröfver, att jag hört många instämma i det omdöme öfver det Skotlska banksystemet, hvilket en reservant emot BancoUlsk:s betänk. N:o 29 så högeligen prisat, såsom vehiklet lill Skott - 440 Den 25 Januari f. m. lands hushållning och inre välstånd, utan att besinna alt våra privatbanker äro bildade efter dessa miinster, men under starkare controller; och att de erbjuda enahanda form för sin rörelse, ehuru Svenska allmänheten icke förstår att fullt så begagna dem. Men, säger man, alla dessa fördelar kunna ju lika väl och under bättre garantier vinnas om andra provinscontor inrättas, utan att allmänheten besväras med så mångfärgade sedlar. Så är likväl icke förhållandet. Denna rörelsens karakter är helt och hållet en följd af bankernas rättighet att utgifva egna sedlar, och skyldighet att sjelfve invexla dem. För bolagen sjelfva vore det mera vinstgifvande, och för direclionen och tjenstemän vida beqvämare att få återgå till Riksbankens disconlform, och uti landsorterna finnas starka låntagande intressen, äfven bland actieägare sjelfva, som önska förlängda lånelerminer. Det är endast vexlingsomsorgen, bekymret om cassans bestånd, som tvingat bolagen att antaga dessa rörliga former, och 0111 man befriar deni frän della tvång, derigenom att ansvaret kastas på Riksbanken, så är det min fullkomligaste öfvertygelse att rörelsen skall ifrån samma stund urarta. Vinglérisystemet skall vinna ohejdad fart, och illa blir då bestäldt med enskild och allmän hushållning och Sveriges myntvärde.
Under åberopande af, alt erforderliga bestämmelser för närvarande saknades, angående de rättsförhållanden, som kunna uppkomma emellan inbyggarne i de förenade rikena Sverige och Norrige, oell med erinran om de ömsesidiga olägenheter, hvilka af denna brist äro en följd, bar Riksdagsfullmäktigen A. hylander från Wermlands län, uti en af Riksdagsmännen Per Hansson, Nils Andersson och Per Persson från Wermlands län, Lars Rasmusson från Röhus län, Lars Gezelius frän stora Kopparbergs län, Nils Strindlund från Westernorrlands län samt Efraim Larsson, Anders Eriksson och Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, biträdd, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att till Kongl. Majit mätte från Rikets Ständer allåtas underdånig skrifvelse, ”med begäran om vidtagande, så skyndsamt som möjligt, och bos nu pågående Storthing af sådane åtgärder, hvarigenom frågorna, så väl om skyldigheten för det ena rikets innebyggare att hörsamma af auktoritelerne i det andra utfärdade kallelser, som angående den exekutiva kraften af ömsesidiga domar och utslag, tillhörande den enskilda och allmänna rättens område i tvisteoch brottmålsväg, må blifva genom bestämda öfverenskommelse!- rikena emellan ändamålsenligt reglerade;” varande, lill närmare utveckling af skälen för detta förslag, åberopad!, Konslitutions-Utskottets, uti dess memorial N:o 6, angående verkställd granskning af de uti Statsrådet förde protokoll, under litt. A. punkten II, afgifne yttrande. Bih. litt R. St. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 123.
Vore det ■val nu mindre olämpligt , att ensidigt upphäfva de emellan 1786 och 1809, utan Stän. elemes hörande och bifall, utkomne Författningar , som under sex Riksdagar blifvit lemnade utan anmärkning , är. att afskaffa Carl Ben Tolftes lagar eller lagförändringar , sorn under en lång frihetstid passerat magtegande Ständers revision! Utskottet tillstyrker, att Herr Cederschjolds ifrågavarande Motion må utan afseende lemnäs; hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers ompröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den aoJanuarii 1829. STOCKHOLM, Elmén» och Granberg* Tryckeri, 1839. LagUfskottets Betänkande N.-o 35. i Ankom till Exp. Utskottet den 4 Mars 1829, N:o 35. Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Herr Jan Lambergs Motion om ändring i Kongl. Förordningen elen 12 Junii 1816, angående vissa delar af Vexelhandelh. Tin TagUtskottet tiar | Vällofl. Borgareståndet den 12 sistlidne December remitterat ett, af Riksdagsfullmägtigen Herr Jan Lamberg afgifvet, så lydande Memorial : ”Bland de Författningar, som nu mera påkalla en förnyelse, eller snarare en fullkomlig omarbetning, är visserligen Kongl, Förordningen om vissa delar afVexelhandeln af den 12 Junii 1816, helst deruti förekomma ålägganden för Trassenter och Remittenter, hvilka, som af dagliga erfarenheten styrkes, icke slå i förening med de flere förändringar uti Posternas ogång, som tid efter annan,' nied och utan Angbåtsfarten , egt rum , och den innefattar dessutom allt för hårda föreskrifter, hvilka, i samband med de vid Bih, lill Rikt, St. Prot. IS2S och 1S29, 7 Sani. 1 ey.de 2 LcgTJlsholttts SttTlntandt N:o 35. flere fall stadgade grofva och högst olämp-" liga böter och straff , göra, att Författningen ingalunda uppfyller sitt ändamål.
Hon hade ingen jämnårig lekkamrat, och ensamma barn få underliga infall. Hvar är Hagar? upprepade tullnären med högre röst, ty jungfru Lisbet var lomhörd. Svaret lydde: Ute i backarna. Jag har ej sett henne, sedan hon var med Ulla i ladugården. Lydik Larsson hade hittills haft föga tid att tänka på guddottern. Nu stod han upp, tog sin käpp och gick ut att uppsöka henne. Det var redan halfmörkt. Han letade vid det stora djupa kalkbrottet, där ett barn kan falla och slå ihjäl sig i mörkret. Ingen Hagar. Han gick utåt körvägen och ropade flickan. Förgäfves. Slutligen, när han befann sig vid gränsen af sina utmarker, hörde han hennes röst och fann henne sjungande på det höga berg, som i sydväst reser sig på Turholmens mark mot Hållviken. Han igenkände en välbekant psalm: I himmelen, i himmelen, där är klarhet fin, så att den klara solen hon ej så klara skin, som den klarhet i himmelen är, som den klarhet i himmelen är, när Herran Zebaot! Utaf den klarhet i himmelen, människan skina skall, allt som den klara solen vidt öfver stjärnor all, änglomen fast mycket lik, änglomen fast mycket lik, för Herran Zebaot. Af Turholmens nu med stor kostnad anlagda promenadvägar sågs vid denna tid och länge därefter intet spår. Tullnären klef pustande uppför en oländig gångstig till toppen af berget och fann Hagar på dess högsta klint, betraktande stjärnhimmelen, som skådade i det första höstmörkret ned öfver det oroliga hafvet. Kvällen var klar, men stormig. By efter by från den mörka Finska viken i söder kastade sig öfver de grå klippor, som sedan skulle bära det stolta namnet Sveaborg, fann dem vara oböjliga, öfverstänkte dem med skum, hvirflade öfver Kronbergs fjärd och trasslade in sig vid stränderna i furornas tofviga hår. Flickans gestalt aftecknade sig tydligt mot himmelen. Hennes kjol fladdrade för vinden; hennes långa svarta flätor hade befriat sig från sina band och blifvit en lek för stormen; sitt högra pekfinger hade hon utsträckt mot en stor okänd stjärna, som tycktes betrakta henne och kvarlämna i hennes ögon en sällsam återglans.
Hr Gr. o. Landtm, bade föreställt sig att då en Suppleant valdes att i st f. permitterad ledamot inträda i Utskott, hans förra befattning uphört, men att denna fråga berodde pä Ståndets afgörande samt Hr Gr. o. Landtm, nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade besluta, att den ena af de Suppleanter i Serskildta Utskottet, som nu skola väljas, borde utses endast för Den 11 Januari. 101 den tiel Frih. De Geer komme att tjenstgöra i st. f. Frih. von Kraemer. Härvid anmälde sig och anförde Gr. Liljecrakts: Innan det Högh Ståndet fattar sitt beslut i anledn. af flr Gr. o. Landtnäs framställning, anhåller jag att få fästa H:nes upmärksamhcl på den ställning, hvari Elektorerne genom bifall till samma framställning försättas. Skola Elektorerne förfara på det sätt, att när ledighet inom Utsk. yppas, och utsedde Suppleanterne ingått som ledamöter, men förhinder för desse eller Utsk:s öfrige ledamöter upsla, Elektorerne vid hvarje sådant tillfälligt förhinder skola utse ytterligare Suppleanter, så skulle följden blifva, att ingen ledamot af detta Stånd åtager sig att vara Suppleant eller, såsom en af dessa Hrr sjelf kallar sig, springsuppleant. Det synes mig således oeftergiflig!, att, då förhinder för en ledamot under en längre tid inträffar, Elektorerne invälja Suppleanten i st. f. den frånvande ledamoten, men jag kan icke föreställa mig, att derföre, att en Suppleant inträdt såsom ledamot i Utsk. efter en förhindrad ordinarie ledamot, egenskapen af Suppleant skall hafva uphört, när den frånvarde ledamoten återinträder i Utsk. Jag tror alltså lika med Gr. Lagerbjelke, att egenskapen af Suppleant icke uphör, då frånvande ledamot återtager sm befattning inom Utskottet. Hr Gr. o. Ländt m. yttrade, att om han rätt upfattat den sista talarens anförande, detsamma endast innefattat ett instämmande i Gr.
Men jag tror också, att afgifne rådslag inom StatsRådet i allmänna mått och steg, uti sådane ämnen, der den Rådgifvande förut varit Domare eller Part kunna unn tvifvel vara stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, i hvilket fall roj §:s första del är för an* märkning deruppå tillämplig. Då nu vid detta tillfälle icke så inträffat, är det ett skäl, att ej gifva den gjorde anmärkningen annan påföljd , än förvarande vid Ståndets Handlingar Herr Munck af Rosenchöld'. Flere af Rid» derskspets och Adelns Ledamöter torde icke hafva i minnet, att 106 §. RegeringsFormen har afseende derå, då någon StatsRåds Ledamot uppenbarligen handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andr3 Rikets gällande [.agar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverrrä del«er, eller dem vållat och befräraj t genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning. Men ic7 §. åter har afseende på de händel er, då en StatsRåds Ledamot uti Rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta? eller någon StatsSecreterare icke Dm 27 Maji. med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende Embete utöfvat. Nu hemställer jag, om Friherre Cederströms underlåtenhet att jäfva sig varit ett rådslag mot Rikets sann,' skyldiga nytta? Jag kan gerna lemna derhän, 0111 jäts skyldigheten är lika vidsträckt lör Ledaniöterne i StatsRådet, som lör Domare, men i alseende på den lorm anmäikningen fått i Betänkandet, förnyar jag nrn anhållan, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition, att anmärkningen mot Friherre Cederström må förfalla ovik korligen och utan tillägg, men deremot att anmärkningarne mot StatsSeCreterari n Quiding och ExpeditionsSecreteraren Bergström må förfalla endast af det skäl, att Rikets väl ej kräfver någon vidare åtgärd.
De särskilda communerna kunde nemi. tro sig äga att besluta i särskilda fall och ingripa i den allmänna polisen. Jag anser derföre nödvändigt, att skrifvelse n omredigeras, så att den innehåller en bestämdt uttryckt tanke. Frih. Boye: Till den siste värde talaren tager jag mig friheten ställa den erinran, att om BondeSt ingått i modilicationer, afvikande från den bestämdhet, som i R. o. Ad:s beslut är rådände, har likväl Expcd.Utsk. samma skyldighet Pen i3 Septemfcer. att lemna afseende at BondeStls framställning sorn ät E. o. Ad:s, och jag förstår icke, luiru, då ett Ständ begärt rnodificationer, Exped.Utsk. skulle kunna tillåta sig ait icke iakttaga dem, såvida de kunna lämpa sig lill de andra Ståndens beslut. Om en stridighet finnes emellan Ii. o. Adis och BondeStls beslut, gå vi för långt, om vi yrka, att endast vår mening skall framställas. En särnmanjemnkning mäste således äga rum; och jag vidblifver det yttrande, jag förut afgifvit, att jag icke förstår, luiru Utsk. kunnat bättre verkställa den. Emot de anmärkningar, sorn blifvit gjorda vid phraserna, har jag dock ingenting att påminna; men d.e kunna taga ut sin rätt, utan att den grundprincip, jag yrkat, derigenom rubbas. Gr. Frölich: Till svar å hvad Ilr Silfverhjelm yttrat om den tidsutdrägt, som en ändring i Exped.Utskls förslag skulle medföra, får jag nämna, alt jag icke anser någon återremiss i följd deraf vara nödvändig, ty det måtte gå au, att detta Stånd låter genom prot.utdr. meddela, de öfriga Stånden sin önskan eller sitt beslut, att en så beskaffad rättelse i redactionen må äga rum, hvarefter de öfriga Stånden äga tillfälle att, om de så för godt finna, instämma i’ en sådan redactionsförändricg.
Huru de förre sedermera böra stallas, öfverlemna!' jag till Bevilln.- Utsk., eller det lärer få bestämmas när vi komma att fastställa beloppen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskts förslag under bokstafven B, med den förändring, Hr von Hartmansdorff föreslagit. Gr. Hamilton: Jag tror i allmänhet det vore bäst, om Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Utskts betänk., på det man kunde höra, huruvida en sådan propos. besvarades med ja eller nej. Jag har visserligen hört åtskilliga ledamöter yttra sig öfver obilligheten i Utskts förslag; men alla öfrige torde, genom den tystnad de iakttagit, åtminstone icke bestämdt hafva visat sig dela denna åsigt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåg Hr von Hartmansdorffs förslag böra förfalla. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag, att orden ”bokhandlare, lika med handlande, § 10,” böra ur förslaget utgå. Ropades ja. I öfrigt biföll R. o. Ad. Utsk:s förslag under bokstafven B. Bokstafven G. Hvad Utsk. under denna bokstaf föreslagit, blef äfven af R. o. Ad. bifallet. Bok - D*n 3 Octo b er £ m. 49 Bokstafven D. Gr. Hamilton: Till hvad jag förut anfört, till svar på t rili. NauckhofFs anförande i detta ämne, får jag tillägga i afseende derå, att det ej vore rätt alt intaga utländingar i en Svensk bevilln.förordn., att å pag. 19 finnes en rubrik, sorn upptager utländingar, hvilka resa omkring i landet. Då denna rubrik förut varit antagen och godkänd så väl här sorn i de öfriga Stånden, så torde derför ej heller nu något hinder uppslå. Frih. Nauckhoff:
Cederström i hemställan om att Hr Frill. o. Landtm, ville framställa propos. på afslag å betänk. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde vidare, att flere talare yrkat afslag å Utsk:s betänk.; alt andra åter yrkat ålerremiss deraf; att vidare några ledamöter yrkat bifall till ötsk:s betänk, med förändring enl. ett dertill af Hr Rosensvärd aflemnadt förslag, samt att för öfrigt Frih. Hamilton yrkat ålerremiss med en dervid af R. o. Ad. uttryckt gemensam tanke. Härvid anmälde sig och yttrade: Frih. Hamilton: I yrkandet om ålerremiss hafva ganska många talare här instämt. Deremot har uti det förslag till gemensam tanka, som jag tog mig friheten framlägga, blott en af mina vänner här midt emot underslödl mig. För att förenkla svaren på propos:rne, ber jag att få återtaga delta förslag, så vida Frill. Raab medgifver det, så att jag i det fallet endast instämmer med dem, som begärt ålerremiss på betänk. Frih. Raab förklarade det han medgaf återtagandet af Frih. Hamiltons förslag och instämde i anhållan om ålerremiss. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan Frih. Hamilton och Frih. Raab afstått från yrkandet, att propos. måtte framställas till ålerremiss med en dervid uttryckt gemensam tanke, frågan derom komme att förfalla, samt förklarade sedermera, att de ifrågastälde proposme skulle blifva framstälde uti den i 49 § Riksd.Ordn., föreskrifne ordning, hvarpå H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. bifölle Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk:s ifrågavar. betänk. Ropades nej.
Länsmän, som hafva ordentlig Postgång till och ifrån Landshöfdinge-residencet, en gång i veckan, på bestämd dag, aflemna bref till hvad ort som helst, hvilka, dä ordinaire Posten till Landshöfdingen afgår, borde till PostContoiret i staden öfversälldas, som borde besörja deras afsändande, äfvensom de till LandshöfdingeErnbetet adresserade borde dit öfverlämnäs, börandes äfven ankommande bref, till hvarje Krono* betjentes district eller boställe adresserade bref, äfven en gång i veckan med Kronobrefbärare ifrån stadens PostContoir afskic-] kas. Jemte postporto kunde till Kronobetjenten erlägges två sk. B:co för hvarje bref, lika för större och mindre, och för recom^ mendation, då den äskas, särskildt betalas. Kronobetjeningens besvär af denna anledning skulle förmodligen ej blifva betydligt, men kunde, när nödigt pröfvades, utom förenämnde betalning, belönas med något arfvode af Postmedlen. Då på landet mångå bo 6 å 8 mil från närmaste stad, och sakna rätt att annorstädes ingifva och emottaga ankommande bref, men bekvämligheten af postgång, beredd genom allmänna medel, och genom inrättningar på allmän bekostnad, bör komma alla Medborgare så mycket mera lika till godo, som Tidningar, el. ler sa kallade Avisor, i flera fall, jemlikt författningar, bestämma förbindelser, sorn *8* Den 5 Maj. e, m. förutsätta en rättighet att sådana Tidningar säkert bekomma, så synes det vara Medborgares rätt på landet, att, om ock med medgifven större kostnad, till godo njuta en föreslagen säker Postgång, hvilken inrättning, ehuru af Ståndspersoner, i anseende till en långsammare gång, mindre ofta begagnad, skulle likväl skäligen nedsätta Postmästares i några smärre städer pretentioner af de på landet boende, då de nu finna, att den aflägsne Landtmannens Postgång helt och hållet af Postmästarens godtfinnande och föreskrift beror.