Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Muj:t tillkännagifva!, att, sedan Kongl. Maj:t, under den 1 Oktober I8ö9, till vägföibättringar ä allmänna landsvägen mellan städerna Christianstad och Ystad, nemligen vid Maglehem, Brösarp och Bondrum i Christianstads län, beviljat ett anslag utan åleibetalnings-skyldighet, stort 12,‘J00 R:dr Runt, att utgå från de till vägförbiiltringar af Rikets Ständer vid sistförllutna riksdag anvisade medel, under vilkor, bland annat, att arbetet blefve påbörjadt under samma års höst, samt tillika anbefallt Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader, att med kontrakt, angående arbetets utförande Stnts-Ulshottets Ulla (ande N:o 136. 15 enligt den i nåder fastställda planen, äfvensom säkcrhetsförhindelse för detsammas fullgörande, till Kongl. Majit ofördröjligen inkomma; sa hade hemälde Styrelse, uti memorial af den ‘28 Januari innevarande är till Kongl. Majit öfverlenmat de, för ornlörmiilda anslags-summas utbekommande, genom Kongl. Majits Belallningshnfvandes i Christianstads län skrifvelse af den 18 sistnämnde månad, tili Styrelsen insända handlingar, af hvilka, äfvensom af Styrelsens underdåniga memorial, inhemlades att Styrelsen, efter erhållen del af Kongl. Majits berörda nådiga Beslut, genom skrifvelse af den 17 Oktober sistlidet år till Kongl. Majlis Befallningshafvande i Christianstads län öfversiindt den af Kongl. Majit laslställda arbetsplanen oell tillika, enär, jemlikt de af Rikets Ständer för anslags utgående från den vid 1856—1858 års riksdag afsalia viigförbättringslönd stadgade \ilkor, de arbeten, som erhölle understöd af dessa medel, borde sednast under loppet af år 1859 påbörjas, fästat Kongl. Majits
Jag tror att man skall finna det Utsk:n besvarat den af Hr Lagerhjelm åberopade anmärktun på ett ganska tillfyllestgörande sätt, om man läser pag. 6 och 7 af betänk,; de hafva der redogjort för skälen, hvarför icke ett visst hemmans värde kunnat antagas till norm för besuttenheten, och jag får derföre taga mig friheten att yrka bifall til! första mom. af 6 §:n. Hr Råfeltt Orsaken hvarför Utsktn icke tagit taxeringsvärdet till norm för besnttenheten var, att Utsk:n icke ansågo det vara någon fast beräkningsgrund, utan ganska föränderligt, och det torde vara lämpligt att Utskms framställning i denna del varder uppläst. Hr Frih. o. Landtm, lät uppläsa det åberopade stället i Utsktns betänk, eller det stycke, som börjar sid. 6 och slutar sid. 7. Hr Lagerhjelm: Jag har läst hvad som nu blifvit uppläst och funnit att Utsk:n sjelfva ej velat göra afseende på hemmantalet vid klyfningen. Men i förevar, mom. är ju alldeles bestämdt, att hemman skola få klyfvas till en viss del. Utskrn anmärka, att om taxeringsvärdet antages til! norm, så skulle denna norm, genom olikheten af taxeringsvärdet i olika orter, medföra en stor olikhet; men skilnaden emellan taxeringsvärdet, der jag supponerar samma godhet af jord, står visst icke i del förhållande, som 1 till 10, ehuru ett sådant förhållande inträffar i afseende på vidden af hemmans ägor. Ulsk:n hafva således, då de velat undvika en olikhet, beredt en ännu större olikhet, hvarföre jag får vördsamt hemställa tili de värde talarnes uppmärksamhet, om icke det rätta vore att öfvergå till taxeringsvärdet.
En gammal borgare, hvars mun teg, men hvars hjerta kanske ropade: lefve Julianus! blef af en fanatisk soldat nedstucken. Den gamle mannen hade gått ut, för att anskaffa läkarehjelp åt en plötsligt insjuknad dotter. Han hann, förrän han dog, att anförtro Krysanteus ej blott sitt ärende, utan ock sin brödlösa familj; denne ilade bort att skaffa hjelp. Derefter blef ediktet uppspikadt på tempeldörren, krigsgudens bild och altare omstörtade och utkastade, målningarne sönderskurna, tempelskatten tagen i beslag, arkivet med dess historiska årskrönikor uppbrändt, samt det heliga korset, fridens och försoningens symbol, planteradt framför ingången, just i blodpölen bredvid den mördade. Detta skedde vid skenet af de lampor och facklor, som voro tända i portikerna och kring torgets bildstoder. Deruppe på Akropolis aftecknade sig vishetsgudinnans jettestod mot den stjernbeströdda natthimmelen. Kanske häfde sig i detta ögonblick hennes kopparbarm. ELFTE KAPITLET. Rakel. Athen med sin lifliga hamnstad Piræeos hade lockat ett ansenligt antal af de civilisationens nomader, de handelns Beduiner, som kalla sig Israels barn. De hade redan längesedan förlorat sitt lilla fädernesland och redan hunnit i all fred och ro förvärfva sitt stora, det af astronomerna Tellus, det af vanligt folk jordklotet kallade. Bland Hebreerna i Athen var Baruk en mycket ansedd man, ty han vandrade ostraffligt efter fädernes stadgar, var barmhertig mot sitt folks fattige och icke sällan äfven mot Gojims arma barn, och framför allt: han var rik, mycket rik. Han egde skepp, hvilkas master voro cedrar från Libanon, hvilkas roder voro af ek från Basan eller nejden deromkring, och han skulle gerna, för att i allo rätta sig efter profeten Ezikiel, gifvit dem segel af egyptiskt linne och soltält, färgade med purpur från Elisaöarne, om ej han funnit detta vara ett alltför långt drifvet slöseri.
Den 5 Februari f. m. bekomma, så skall deras skuldsättning i ungdomen, oftare än hittills, hindra både deras offentliga verksamhet och deras enskilda bosättning. Majorat eller fideicommiss, som i andra länder uppehålla Adeln, äro i Sverige fåtaliga och jemförelsevis små. Beståndet af de redan befintliga försvagas dessutom genom tillåtelser till deras belåning, och upprättandet af nya är, medelst författningarne, så inskränkt, att det ej mera inträffar. Genom deltagande ej mindre i allmän tjenst än i Rikets lagstiftning föranlåtes R. o. Ad. till kostnader, öfverstigande hvad Ståndets medlemmar af allmänna medel uppbära. Skillnaden måste genom Adelns enskilda förmögenhet bestridas, och tillgången derå skulle minskas om den lika arfsrätten infördes. Emedlertid har K. M. i 24 § af Ståndets privilegier i nåder förklarat Sig ”alldeles benägen att handhafva, skydda och bibehålla R. o. Ad. vid deras fasta egendom såsom Ståndets vältrefnad och styrka.” Om R. o. Ad. kunde inse, att Riket gagnades genom Ståndets undergång; så skulle det möta sitt öde med samma sjelfuppoffring, som i krig och statshvälfningar kostat så många af dess medlemmar lif och gods. Men R. o. Ad. vädjar till häfdernas vittnesbörd, om ej under de sednaste, likasom de föregående tiderne, fäderneslandets uppi ätthållande och ära varit på det närmaste förknippade med Adelns tillvaro och verksamhet. Det synes ock, som skulle ett af de urgamla stöden för det monarkiska regeringssätt, hvilket i Sverige härleder sig både från häfd och lag, ej kunna undergräfvas, utan att oberäkneliga förändringar derigenom förberedas och äfventyras.
Jag instämmer såvida i den siste välde talarens yttrande, som en propos. att lägga Exped.Utsk:s nu föredragna memor. till handlingarna kunde med nej besvaras och således ett beslut, stridande mot Hr Gr. o. Landtmrs tillkännagifna uppfattning af grundlagen, möjligen tillvägabringas. Jag skulle derföre vilja föreslå, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes, i följd af målets beskaffenhet, förklara, alt som denna fråga innebär uttryckandet af ett beslut, sora ännu icke af It. o. Ad. är fattadt, Hr Gr. o. Landtm, anser målet böra hvila och icke kunna till afgörande upptagas, innan R. o. Ad. fattat sitt beslut i sjelfva saken. Sedan uppstår den frågan, huru den förbigångna punkten i J3ancoUtsk:s betänk. N:o i4 skall komma till föredragning, då den egentligen icke hör till dagens färed ra gningsämnen. För min del skulle jag tro, att denna punkt kan upptagas, då BaneoUtskts sednare betänk, förekommer, ty dä kan Hr Gr. o. Landtm, framställa sin åsigt i ämnet, eller grunden, hvarför den förbigångna punkten äfven kan discuteras, helst jag tror, att Hr Gr. o. Landtm:s på förband gjorda förklarande icke kan för R. o. Ad. lägga hinder för yttrandet af dess opinion i frågan; ty först sedan den är till fullo discuterad, inträder Hr Gr. o. Landtmts grundlngsenliga rätt att vägra den slutliga pröfningen eller fattandet af ett beslut, som Hr Gr. o. Landtm, ej anser grundlagsenlig!. Gr. von Fersen: I anseende till Hr v.'Hartmansdorff!: yttrande, får jag till honom hemställa, hvad contrapropos. i anledn. af det nu föredragna betänk, kunde yrkas, i fall propos. om dess läggande till handlingarna blefve framställd. För mig synes, såsom jag förut yttrat, saken vara ganska enkel. Exped.Utsk. har funnit, att det från R. o.
Ofver förutnämnde priskuranter upprätte LandsContoret, att för Deputerade framläggas, serskilde sammandrag, med utsatt medelpris för hela Länet eller hvarje MarkegångsDistrict, då mer än ett sådant inom Länet förekommer; börande vid bestämmande deraf iakttagas, att i de fall, då Kronofogden för något district uppgifvit annat pris, än i Sockenstämma eller af fullmägtige blifvit utsatt, medeltalet deraf bör tagas i beräkning; Och skola dessa Sammandrag i en kolumn ytterst till venster upptaga förra årets faststälda markegångspris och näst efter det uträknade medelpriset innehålla en kolumn för införande af de pris, Deputerade bestämma. 5 Morn. De år, då nytt, för 5 år gällande lösningspris för Kronans räntor och tionde bör bestämmas, skall, till rättelse för utsättande af detta pris, sammandrag af de nästföregående 10 årens faststälda markegångspris och medeltalet deraf af LandsContoret upprättas och Deputerade tillhandahållas. 3- §• 1 Morn. Deputerades åligganden äro: a) Att bestämma värdet å de persedlar, hvilka ingå uti sådana hemmansräntor och tionde, som till Kronan böra erläggas, hvilket lämpas efter de pris, som Litt. R. varit derå allmännast gängse under de trenne sista månaderne af det föregående och de trenne första af det löpande året; Och skola de derjemte uti Markegångstaxan utsätta ej mindre det, vid erläggande af lösen för nämnde persedlar, för året gällande medelpris, än ock det deraf beroende belopp, hvarmed hvarje skatteriksdaler bör godtgöras. b) Att utsätta värdet å alla öfriga persedlar och tjenstbarheter, som, enligt gällande stadganden, skola i Markegångstaxan intagas, hvarvid de i 2 §. 2 mom. omförmälde priskuranler skola i öfvervägande komma. Vid ofvan omförmälde prisbestämmelser må ej lägre myntbenämning än skilling begagnas.
Skuldsedlar ställde på innehafvare!!, om upphörande af rättigheten att utgifva. III. 84. R. 285. B. 4^, »84* IX. A. 436. — att de ej må ställas på innehafvaren, eller till viss man eller ordrfes. IV. R. 28. IX. A. 43o. Skuld väsende, angående en Lag för Rikets. III. i35. IV. R. 26. XVI. B. 141. A. 233. Skådepenning, om präglande af en till minne af realisationen. XV. B. 417. XVI. A. 96. Skådespelare i landsorterne, om afskaffande af de dem pålagde afgifter till Kongl. Theaterns och HofCapellets PensionsCassa. III. 162. IV. R. 28. VII. B. 107. VIII. 80. A. 144. XIII. Skåne, om skogsplanteringar i. Se Skogsplahtéringar. Smålands IIussarRegementes afsittande, angående. XIII. B. 126. A. 185. Småländska jernbruken, om ny hammarskattstaxering af. Se Hammarskattstaxering. SmåSedlar, om inskränkning i Bankens utgifning af, samt inlösen af provincialoch actiebankers smärre sedlar. XIX. B. 3o6. A. 318. — om lättadt utbyte af förslitna. XIII. Snoilsky, Grefve Fredrik, yttrande. XIII. 181. Snoilsky, Grefve Nils, yttranden. II. 157, i59. SockenChartor, om anslag till upprättande af. III. 26. R. 271. VII. B. 36i. VIII. Sockenstämmor och KyrkoRåd, angående ändring i Författningen om. III. i5g. XVIII. B. 117, 273. XIX. A. 47- E. 13g. Soldaters dagsverksskyldighet till Församlingarnes Pastorer, angående.
Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet, att obehindradt få uppföra Väder-Tullqvarnar. Uti ett från Hederv. BondeStåndet remitteradt Memorial, har Pher Knutsson från Malmöhus Län, med fästadt afseende å Skånska slättbygdens i sednare tider förökade cultur, Folkmängd och Spannemåls-consumtion, hvaraf ofta skall, i anseende till de gamla odal Tullqramarnes otillräcklighet uppkomma mäldetrång, föreslagit, att en Väder-Tullqvarn må få uppföras i hvarje Socken, der någon sådan förut icke finnes, och belägenheten så utsökas, att qvarnen i möjligaste måtto bygges nära landseller annan farväg, på det den alla tider om året kan för en hvar blifva tillgänglig, hvarefter skattläggning skulle verkställas och intet klander, på sätt hittils varit öfligt, ega rum; och hafva Göran gönsson från Christianstads samt Petter Pehrsson från Calmars Län deruti instämt. 12 LagUtskotttts Betänknndcn. Utskotten hafva tagit detta ämne i öfvervägsnde; mén, utom iiet, att fri anlagning af Tullqvarnar i hvarje socken skulle medföra en af behofvet icke påkallad rubning ut» gällande författningar; så hafva genom redan afgifne B^tänkanden, Ekonomi» Utskottet serskildt tillstyrkt rättighet för egare af Yattecqvarnar, hvilkas drift genom Vattenminskning upphört, att i stället få anlägga Vederqvarnar, samt StatsLagsamt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotten gemensamt föreslagit frihet för en hvar, att obehindradt få anlägga Husbehobqvarnar, genom hvilka åtgärder alla farhågor för brist på utvägar till Spannemåls förmälning Synas undanröjde; och på dessa förenade skål kunna Utskotten alltså icke tillstyrka bifall till Pehr Knuttsons ifrågavarande motion ; hvilket dock allt till Riksens Håglöf!. Ständers pröfning vördsamt hemställes. Stockholm den 18 öct. 1825.
Besvärsoch Ekonomiutskottet : N:o 53, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändrad organisation af Sveriges landtoch sjöförsvar; Sammansatta Statsoch BankoUlskollel: N:o 56, i anledn. af särskilda förslag till åtgärder för att underlätta penninge-ställningen och rörelsen inom landet; N:o 57, i anledn. af väckt motion om åtskilliga ad pios usus stiftade kassors förvaltande af R. Stirs Bank eller RiksgisKont.; BankoVlskollel: N:o 81, öfver väckte motioner om beviljande af kreditiv-rätt i Banker för HypotheksFöreningarne i Riket; N:o 82, med hemställan om vissa tillägg till Reglements föreskrifterne, angide Bankens metalliska kassa; N:o 83, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i BankoReglementet; N:o 84, ang:de Instruktion för Ii. Strrs BankoUtsk. vid nästa Riksdag; Lagutskottet: N:o 78, i anledn. af väckt motion om förändring af hvad lagen stadgar om Härads-nämnds röst-rätt; N:o 79, i anledn. af väckte motioner, angide förändring dels af 23 Kap. 1 § RättegångsBalken, dels ock af sättet för val af Nämndemän: N:o 80, i anledn. af väckt motion, angide jäf emot Häradsnämnd; Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Ulskoltet: N:0 52, i anledn. af återremiss af Utskis Betänk. N:o 42, rörande väckte motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego stadga den 23 Nov. 1833, samt deremot svarande §§ i allmänna lagen. Föredrogos från Vällofl. BorgareSt. medelst protis-utdrag N:o 601 och från Ilederv. BondeSt. genom protis-utdrag N:0 586, meddelade inbjudningar till instämmande i de beslut, som vid föredragningen af LagUtskis Betänk.
Proposm åsyftade ändamål slär att vinna på den väg, som nu är föreslagen, har Utsk. emellan denna mening och slutorden: ”på grund af hvad sålunda är vordet anfördt” etc. inflickat en mening, som innebär sådana satser att jag anser dem icke höra genom Ståndets stillatigande legaliseras. Jag tackar Gr. Mörner för de betänkligheter han hyser mot det eorecliv Utsk. förordat, att Konungen skulle återställa de fordna skyddsförbuden i serskilda fall der det icke skulle möta något hinder. Jag tror att det möter ganska stora hinder och jag är derom öfvertygad, att om än icke hinder efter lagens bokstaf skulle förefinnas, torde de likväl möta uti den allmänna upfattning om olämplighcten af detta correctiv, som af Gr. Mörner och andra talare blifvit framställdt. För öfrigt hemställer jag huruvida det är lämpligt att utsätta förbud, då man icke har rättighet att för - Den 1 Februari f. m. 239 iiöja den fastställda tullsatsen. Dessutom vill jag påminna derom alt 16 § Reg,F. uttryckligen stadgar attr privilegier för enskilte oell korporationer icke må beviljas, och jag hemställer huruvida icke, då näringar finnas, som drifvas af endast 2 eller 3 personer, i fall förbud till deras förmån af Regeringen stadgades, ett sådant förhållande, om det än icke kunde tolkas som ett privilegium, likväl af allmänheten skulle anses såsom ett privilegium för dessa personer? Jag skulle hafva önskat att Const.Utsk. i sitt Betänk, icke hade begagnat ofvannämnde motiv, och jag anser denna fråga böra val begrundas och afhandlas, men dä detta ämne nu redan så länge blifvit discuteradt och jag hufvudsakligen instämmer med den siste talaren, vill jag icke längre uptaga R. o. Ad. tid, utan anhåller om bifall till Betänk. llr Bråkenhjelm:
Domhafvanden för utgifterna i och för Bankens för1 sent anhängiggjorda klagan öfver samma dom och de i sammanhang dermed vidtagna åtgärder. Ofver detta utslag hafva underdåniga besvär blifvit anförda såväl af tillförordnade domhafvanden, som af Sparbankens Styrelse och äfven af mig; hvarvid jag i underdånighet anmärkt, det jag icke insåge huru utslaget kunde låta förena sig med lagens ovilkorliga föreskrift i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, att domare, som fällt orätt dom af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd, skall fylla allan skada, jemte det han efter omständigheterna straffas. Skulle nemligen denna föreskrift om skadestånd tillämpas endast då, när ingen utväg till ändrings vinnande i den orätta domen funnits, och parten således icke försummat att sådan utväg begagna; då syntes mig samma föreskrift knappast någonsin användbar och hade säkerligen icke blifvit såsom allmän och alldeles ovillkorlig i' lagen införd. Onekligen kunde lagen häruti synas ganska sträng, då domaren genom en vårdslös parts försummelse försättes i äfventyr att nödgas gällda skadestånd, hvilka ej kommit i fråga, om (lomen blifvit i laga ordning öfverklagad och ändrad; men jag trodde det icke vara mindre luirdt, om en part, som alltid vid en doms öfverklagande löper äfventyret att genom oförvållad försummelse för - — 43 — lora sin talan, skulle lida obotlig skada af sin domares vårdslöshet, oskicklighet eller onda uppsått; och det vore lika hårdt, om sådant inträffade derigenom, att under ändringssökandet de tillgångar hos en motpart försvunne, hvilka kunnat till godtgörande af den förorättades anspråk användas, i fall rättvisa honom vederfarits, utan behof af högre rätts anlitande. Jag förmodade således, att lagstiftaren noga betänkt den ifrågavarande föreskriften, och heldre velat genom en någon gång hård stränghet tillhålla domaren att med vaksamhet och nit för' rätt sköta sitt kall, än låta oskyldiga rättsökande lida skada genom en oförsvarlig förvaltning af domareembetet; och med detta begrepp om lagens grund och rätta mening trodde jag mig böra i underdånighet hemställa, huruvida den tillförordnade
Utsk. går åtminstone långt i den pligt, det tyckes anse sig äga, att försvara Regeringens åtgärder, och om detta å ena sidan finnes orätt, kan man å andra sidan ej annat än värdera den utmärkta välvillighet för Konungens rådgifvare, som Constit.Utsk. ådagalagt. Äfven i dessa memor. saknas all upplysning om hvilka af Konungens rådgifvarepersonal tillstyrkt åtgärden och hvilka afstyrkt den. Det är detta sätt att gå tillväga, som tillintetgör den constitutionella ansvarigheten och som lemnar ingen tillfredsställeelse åt den eller dem af rådgifvarne, som veta sig vid förhandlingarna inom Konungens rådkammare hafva fullgjort sin pligt och talat för Representationens och Folkets rätt. Det är således sqvallervägen från Constit.Utsk., som man nödgas inhemta, huru rådgifvarne fullgjort sina åliggauden. Det är väl bekant för hela Svenska allmänheten, och det är mig sagdt af Constit.Utskts egna ledamöter, att liela Konungens rådkammare, med undantag af Justitie-Statsministern och Statssecret. för krigsärenderna, afstyrkt ifrågavar. åtgärd. I detta fall är Representationen skyldig tacksamhet och erkänsla för de rådgifvare, som sålunda följt sin pligt och talat i öfverensstämmelse med de beslut, R. St. vid sista riksdag fattade. Det är besynnerligt nog, att den enda af Konungens rådgifvare, som utom Statssecret. tillstyrkt åtgärden, haft den lyckan att ensam stå skyddad för en anmälan enligt 107 § RegF., enär han ej utan ransakning och dom kan afsättas. Det är dock Representationens pligt att uppdaga sådana förhållanden. Det är dessutom väl bekant och representantens pligt att tillkännagifva 3(j8 Den 3o Juni e. m. det, att Statssecret. Nordenfalk nedlade sitt embete derföre, att han ej ville expediera detta mål. Det skarpaste klander synes böra drabba den nuvar.
Voteringen börjades kl. ett qvart till 3 e. jn.; och befunnos, vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, sorn föijer: Ja — 134. Nej — 67. I följd hvaraf, och sedan det öfver vote* ringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln bifallit Nionde Punkten af StatsUti skottets Betänkande. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan half till 4 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 74 Den 28 September e. m. Måndagen den 28 Sept. 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Föredrogs å nyo och bifölls RiddarliusUtskottets den 23 dennes aflåtne, och samma dag e. m. på hordet lagde, Memorial, angående Organisten N. Möllers anhållan, att få uppföra en Concert i Rid-_ darhusSalen, Fortsattes pröfningen af StatsUtskot». tels ej mindre den io sistlidne April under N:o 128 afgifne, och den 7 derpå följde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra HufvudTitel; än ock under N:o 23^ meddeldle, och den 29 sistlidne Augusti f. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorn de anmärkningar. io:Je Punkten. TullVerkets Stat. Herr Hjertaj Gustaf: Jag vill icke upptaga den besynnerliga del af Utskottets Utlåtande, hvari det säges, att öfverskridna anslag icke föranleda till anmärkning hos ConstitutionsUtskottet. Jag öfverlemnar denna fråga åt sitt öde, men hoppas, att ett kommande Statsutskott visar större omtanka för hushållningen med Statens medel. Den 28 September e. m. 75 På Kongl.
Lagsökningarnes antal har således betydligt minskats under de sednare åren, hvilket föranledis till någon elei af ökad välmåga och penningetillgång, men mest af Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 13 Juni 184-5, iivari blifvit stadgadt, att underdomstols utslag i fordringsmål må gå i verkställighet på samma sätt som Eders Kongl. Maj:ts Befaliningshafvandes eller utan afseende på ändrings sökande, i följd hvaraf en större del af skuldfordringsmålen nu mera anhängiggöras hos underdomslolarne, der de kunna med mindre kostnad och af fordringsägarne sjelfve utföras. Gagneligheten af berörde nådiga stadgande är ostridig; men då lands-sekreterarne derigenom mistat en ganska betydlig del af deras förut påräknade sportler och de göromål vid landskanslierne, hvarför ingen särskild ersättning erhålles, ökats till den grad, att t. ex. brefmimerären vid Skaraborgs lands-kansli, hvilken år 1800, då lands-sekreterare-lönen likasom 1111 var 7 å 800 R:dr, uppgick till blott 1,594, år 1847 besteg sig lill 4,620, så synes det vara billigt alt lands-sekreterarne åtminstone slippa vidare aflöna iäns-notarierne, hvilka icke, såsom de dem motsvarige länsbokhåliarne på kontors-sidan, hafva lön på stat, ehuru de äro lika oumbärliga. 37 § 6. Städer. Mariestad, belägen vid Tidaelfvens utlopp i en af vackra stränder omgifven vik af Wenern, hvilken dock är så grund, att blott små fartyg kunna inlöpa till staden, när vattenhöjden ej är ovanligt stor, bar 1,791 invånare, 19 handlande med 20 biträden samt 60 handtverkare med 53 gesäller och 40 lärlingar, 118 tomter, 605 tunnland åker och äng samt 1,069 tunnland skog.