Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Indelnings-verk innehåller dessutom så väl om dagsverkena, sorn angående vinterkörslen och det åtskilliga hemman i Kungs-Barkarö socken beviljade vederlag af en tunna spanmål på hemmanet, följande anteckning, hvilken icke torde böia alldeles förbises: ”såsom allmogen i Ulfsunds län utgöra så väl deras ordinarie som exlra-ordinarie dagsverken till Kungsgården, alltså är beinältc dagsverken i denna rulla uteslutna af alla hemman i delta län, så väl på officerarnes ”bästoch fördels-, som de gemenes hemman. Jemväl vinterkörseln af de hemman, ”sorn dem på förde] äro anslagne, item hälften af 19^ hemman norra och södra ”Ladugårds-bönder i Kungs-Barkarö och Torpa socknar belägne, hvaremot be”mälte 19-1 hemman åtnjute refusion, som nästföljande räkning utvisar.” För Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 13 För ådagaläggande deraf, att 1680 års löfte skulle vara ouppfylldt, har man hufvudsakligen åberopat det förhållande, att vid anställd jemförelse af rusthållsoch augmentsräntornas belopp emellan Kungsöhrs och de 2:ne öfrige i Westerås län förlagda kompanierna af lif-regementet, dessa räntor i kronovärdi sammanlagde utgjorde för lif-kompaniet 3,005 R:dr 12 sk. 6 r:st, för Östra Westmanlands 2,875 födr 46 sk. 3 r:st, men för Kungsöhrs kompani endast 2,619 födr 3 sk. 5 r:st, så att Kungsöhrs kompani skulle hafva lägre augments-räntor, än de öfriga, eller lida af, såsom man uttryckt sig, en indelning sbris t..
Det är således denna organisationsfråga ensam som qvarstår, men som icke kan blifva föremål för votering i förstärkt StatsUlsk., utan måste enl. grundlagen för fa Ila. Jag anhåller således om propos. till afslag å ifrågavar. vqter:s-proposition. R. o. Ad. afslog den föreslagna voterts-propositionen, 3o:de punkten. Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. 3 itsta punkten. Frih. Cederström: I denna punkt hafva R. o. Ad. samt PresteSt. anslagit 696,000 r:dr. Deremot har BondeSt. anslagit 666,666 r:dr 32 sk. och BorgareSt. 644>|66r:dr 32 sk., men tillagt rotefrihets-afgifterna 22,5oo r:dr, hvarigenom detta Stånd jemväl kommit lill summan 666,666 r:dr 3r sk. Jag ber att få fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att då BondeSt. beslutat 666,666 r:dr 32 sk., och R. o. Ad. samt PresteSt. 696,000 r:dr, så är naturligtvis minimisumman bestämd till 666,666 r:dr 32 sk., och måste således voterls-proposln ovillkorligen blifva 666,666 r:dr 32 sk. i ena alternativet och 696,000 r:dr i det andra. Derefter förekommer fråga, huruvida af rotefrihets-afgifterna 22,5oo r:dr böra anvisas till titeln, efter R. o. Ad:s samt PresleSt:s beslut, eller efter BondeStis beslut ingå till Riksg.contoret.
I afseende åter på sjelfva frågan, sorn är grund för Adelns beslut, eller att den person, som af Generaltullstyrelsen förordnas, skall hafva något särskildt alt förlora, d. v. s. sin på stat innehafvande tjenst, om han missbrukar det förtroende lian fått, så är jag, lika med de talare som yttrat sig, öfverlygad derom, att Generaltullstyrelsen i detta hänseende endast väljer personer, pä hvilka den kan lila och till hvilka fullt förtroende hyses; men huru, hvar och när kan man påstå, alt icke ett förtroende, lemnadt af en styrelse, kan missbrukas af subjectet, som fått emottaga detta förtroende. Om detta subject ingenting har att förlora, i händelse af missbrukadt förtroende, så hafva dock Svenske medborgare i sådant fall blifvit våldförde, och det strafflöst till pä köpet, ty den der herrn, som orätt förfarit, han har ingen ting att betala med, han har ingen tjenst, ingenting att förlora. Det är detta, som B. o. Ad. afsett skulle förekoinmas, derigenom alt Tullstyrelsen icke skulle kunna förordna andra än tjenstemän på stat. Jag yrkar, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt beslut. 342 Den 29 April. Gr. Cronhjelm: Jag kan icke med tystnad eftergifva Frih. Cederströms förmodan, sorn skulle jag icke känna huruvida Bevilln.Utsk. kan förstärkas eller icke. Jag får då upplysa Hr Frih. först och främst, att sådant icke saknar prejudicat, och i öfrigt hemställa, för den händelse t. ex. att ] § i bevilln.förordn., som icke kunde förfalla, hade utgjort föremål för olika heslut, huru då med densamma bort förhållas, enär nämnde § hvarken rörer bevillningens belopp eller densammas fördelning, i hvilket fall omröstning skolat ske i förstärkt StatsUlsk. och om ej i den förutsatta händelsen Bevilln. Utsk. måst förstärkas. Beträffande hvad Frih:n i öfrigt anfört, tror jag det vara öfverflödigt alt ingå i granskning af hvilka tjenstemän Generaltullstyrelsen begagnar sig.
I anledning häraf sar Utstoilct giftva tillkänna, att Banque» redan, emot RikögäldSlContoiretS depositions attester pä något öfwer 1,020 R:d nar, Mbewlt den summa, som Banque» ätagit sig utgöra, till Riksgäldssedtarnes realisation. Endast NiksgäldsCoiuolretS FUOmägkige kunna således göra redo för orsaken, hwanöre Rcksgäldöjedlar ännu finnas i om» lopp. Men denna.upgist lärer ock wara tillräckelig, alt öfwer vga Riksens Ständer, det Banque» i afseende pä RikSgäldSsedlarne, Upfylt sine förbindelser, och ej widare kan anses stridig ark sig nied deras realisation befatta. Da Riksens Ständer, sedan deste sedlar en gäng ännu finnas utelöpande, troligen mindre lära göra afseende pä del olyckliga och osörwäntade sätt, hwarpä de tillkommit, an pä Veu stada en myckenhet Swenstr Medborgare, som dem pä god tro emot.- tagit, skulle lida, om Le ej realiserades, en stada hwi!« 764 Den iz
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet deremot hafva , med antagande af punkten i sin Sielhet, beslutat ett sei skildt förbehåll och tillägg, så lydande: ”Räntan å Lån, mot hypothek af Actier eller Documenter, må hädanefter såsom hittills, förblifva 5 procent årligen; Banco-Fullmäglige likväl förbehållet, alt, om så nönödigt skulle anses, kunna höja Räntan till 6 procent.” Derest förenämnda punkter, angående Banco-Utskotlats Memorial N.-o 110. serskild behandling af Lånen på Actier och Documenter, blifva bestående , torde Högvördiga Preste-Slåndet medgifva, att också den nu ifrågavarande punkten, jemlikt de båda Ståndens beslut, derefter lämpas. I annat fall, och derest Vallöf!. Borgare-Ståndet icke numera skulle finna för godt att, genom sitt biträde', afgöra frågan, lärer böra röstas öfver följande proposition : Den som vill att Räntan för lån i Upplånings-Disconten, utan undantag, bestämmes till G procent, samt afdrages vid Lånets meddelande, under förbehåll för Banco - Styrelsen att, på förekornman - de anledningar, framdeles kunna nedsätta densamma lill 5 procent, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, så är beslutadt: att Räntan för Lån i IIpplåuings-Disconten ,' ulan undantag besLtimmes till 6, minst 5 procent, samt .afdrages vid lånets meddelande. 26 Banco-Utskottets Memorial N.o 1io\. Till Rikets Ständers kännedom , pröfning och afgörande, anmäles allt detta vördsandigen. Stockholm den 12 Februarii i83o. N:o 120^, Ankoni till Exp.-Utsk, den ij Febr, i83o.
Dock, mina iiT, di: rättigheten ..tt •«. kor* iines eli ti $ ..f 1Ö12 års bcväri/igsförorön. tydligen uc-cLiiVcn, synes mig klart, att i.e nådigst foreskrifna vilkorea för rättigheten att lega äga lika verkan såvd viii mönstringstil Ifailct som under loppet af be vä ringssky I dighe tens fortfarande; oell förenar jag mig för öfrigt till alla delar i ivad en ädel Grofve i lietta afseende nyss yttrade, neni!, att i.ot bero: ju af tians Majit -.tt nådigst gillo eller förkast': de vid sedana serskilda tillfällen i underd.• anmälda förhållanden. För mia del anser jag åtminstone den åberopade $. tydlig ock således icke behöfva hvarken någon ändring eller utsträckning, samt yttrade genast denna min öfvertygelse vid lets beredning uti Utsk:safdelningen, ehuru j. icke förmådde görn mn gällande, utan förblef bland minoritetens antal. Jag bestrider ingalunda efsing å det ifråga var. betänk. Hr ‘1 'ben: Sedan en ledamot af Utsk., Gr. florn,sjelf har begärt afslag ä betänk., baster jag ali instämma i en önskan, so; 1 jag af grannlagenhet icke vågaue genast uttrycka. Dä jag sednast begärde ordet, skedde det hufvudsakligen för att besvara ett yttrande af llr af Dalström; men jag är förekommen af Hr Peyron och vill derföre, för att icke onödigtvis borttaga tiden, inskränka mig till blott en en enda erinran. Då nemi.
Handlingarne. yt SiPFa - SD. yid fprnyad föredragning af Statsoch KagUtskottens den 4 dennes afgifne, samt dep 11 i samma månad pa bordet lagde, Utlåtande, \ anledning af gjorde anmärkningar vid Utskotfens den 17 $istljdne April ineddeldte Betan* bände öfver väckte motioner, oiq nödvändigKefen att förekomma afgörande emellan Rik^ gggame utaf sådane t^tåT, hvilka tillhöra Rifei ja*. Den 16 Junti f. m. 25 sens Ständers pröfning, samt om förbuds utfärdande, att, utan Riksens Ständers föregångne beslut, proponera någon allmänhet utgifter; fapn Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Beränkancje redan blifvit af de Irenne öfrige Respective RiksStånden bi falJit, lör sin dej dervid nu mera låta bero. Ut supia. JJpplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial pch Utlåtanden: Från SiafsUlskottet: Af den 10 denne t: 1) Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående Recognjtionssko^ parne. 2} Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Krono-skogarJ nc6 användande. 3) Öfver gjorde anmärkningar i fråga om gn förbättrad hushållning med Ekaskogarue. Från Statssanit Allmänna Besvärsoch fLketlopiie-Utskott en: 1) Af den 8 dennes, I anledning af gjorde äPtnärKpingar yid UlsKottens Betänkande, an-i 26 Den x 6 Junti f. m: gående väckt fråga om inrättande af en BergJ verks Skola.
Under den tidrymd af nära ett halft århundrade, som förflutit, sedan föreningen stiftades emellan den Skandinaviska halföns tvänne folk, och under det, genom denna för - Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 49. 89 förening och den deraf uppkomna fastheten i deras yttre politiska ställning, tillfälle blifvit dem beredt, att, i ostördt lugn hvart för sig, fullfölja arbetet för sin inre utveckling, har tillika ett närmare bestämmande af de förhållanden, hvilka äro för de begge rikena gemensamma, visat sig allt mera nödvändigt för uppnåendet af det med föreningen afsedda ändamål: alt åt tvänne slambeslägtade, af naturen genom ländernas läge förenade folk, de der ega så mycket gemensamt i religion, seder, språk och andra förhållanden, gifva trygghet mot yttre faror, under det de, med bevarad full rätt att sjelfständigt hvart för sig besluta öfver egna angelägenheter, i inbördes endrägt och förtroende verka för befordrande af gemensam styrka och förkofran. De politiska förvecklingar, som under den sednasle liden inträffat i Europa, bland hvilka några temligen nära berört Hallon, samt de framställningar, hvilka så väl i sammanhang med dessa händelser, som eljest blifvit gjorda af främmande makter, hafva ytterligare ådagalagt nödvändigheten af de unionela förhållandenas ordnande på ett sätt, som fullt betryggar de begge Skandinaviska rikenas ställning. Oaktadt de försök, som tid efter annan blifvit gjorda lill vinnande af detta mål, dels genom den för mera än tjugu är tillbaka nedsalta Unions-kommittéens för E. K. Maj:t framlagda förslag lill ett nytt fullständigt Föreningsfördrag, dels genom de sedermera af särskilda Kommittéer utarbetade förslag till reglering af de angelägenheter, som äro eller kunna vara för de båda rikena gemensamma, har likväl ordnandet af dessa angelägenheter hittills icke vunnit den utveckling, som man kunnat önska och vänta.
Då nu likväl för nämnde förskott af 1,1110,000 R:d fjunés, dels byggd Carial, dels Fastigheter, Inventarier öch Effeäer af alla slag) jämte Fordringar, desse Tillgångar, Utom Canalen upskattade tili nära 900,000 R:d i värde efter Bokslut; så är det efter min tanka ej allenast obilligt, Utan äfvenledes icke rättvist, att låta detina tillgång för Fodringsägarne förfalla, helst vilkoten, hvarunder Bankens försträckning, till sjelfva Canalarbetet blifvit gjord, äro af Riksens Ständer år 1815 så tydeligen bestämde, att DiscontFordringsägarnes lägliga rätt till ersättnings-andel för Förskottet uti Canalens ailä Tillgångar af någon prioritet från Bankens sida ingalunda förnärmas; öch af enahanda skäl kan jag sålunda än fast mindre medgifva den för Bankens credit menliga Upställningen af dess förlust på denna Utredning, enär tvärtom, utom sjelfva utslaget i Ziffran, Banken genom disposition öfver denna DisConts Öcfroij blir i tillfälle att antingen draga en omedelbar Räntevinst å utlån, eller åtminstone utan hinder deraf kunna reglera Uåttoperationerne, på sätt Riksens Högloft. Ständer finna lämpeligast. Efte^- dét begrepp jäg örn' Götha CarialDis - Staisneli ilanko-Utskbttens ll c tänk anden. 383 cönts närvarande tillstånd fattät, blifva resulta, ten aldeles motsätta, nemligen att Hanken gör pä denna Discont ingen nu bestämd förlust: Och hvad ärigår frågan dm framdeles förlust på osäkre Dån, hvilket! är otvifvelaktig, sa upkommer likväl genom Räntorne under Utredningstiden tillgång att såsom Assurance-premie lill betäckande af sådane brister afsätta ungefärligen i o Procent af hela Massan, hvarutöfver denna brist skäligen icke bor kunna förmodas upgå, derest den gerierela FinänceReglering* Riksens Höglofl.
Skrifvelse F.O 44- fattigvård, vanna tillökning i inkomster, hvilken, i händelse den varit behöflig, synes hafva bort på annat sätt beredas; alltså och då härtill äfven kommer, att, till följd af dén verkställda indragningen utaf Carlstads Hospital, det, genom högstberörde Nådiga Rescript, Hospitalet tillagde privilegium å meranämnde afgifts uppbärande synes hafva upphört, få Rikets Ständer förnya deras vid sistlidne Riksdag hos E, K. M. gjorda underd. anhållan, att f:dels procenten af Bouppteckningar inom Wermland måtte användas till underhållande af de inom hvarje församling befintliga fattige. Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ta Juni! 1834. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 — Bonde-Ståndet den 17 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afskrifning af den summa, som af Lilla Creditivet blifvit lyft ad, i anledning af återgången handel om några försålda Krigsskepp. £Stats-Utsk. N:o 91.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sista Riksdag beslutit, att den af Lilla Creditivet, lill liqvidation af förlusten å den år 1825 verkställda skeppshandei, lyftade och uti Rikshufvudboken ännu balancerade summa af a 11,515 Rrdr 2 sk. skulle afskrifvas, men beslutet härom icke kommit att expedieras, så få Rikets Ständer nu i underdånighet anmäla detta beslut, med anhållan, att ifrågavarande belopp måtte i vederbörlig ordning i Rikshufvudboken afföras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 Junii 1834- N:o Expediti oris-Utskottets Förslag till tind. Uppläst rell gadkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Juni! i834.
Rotfrukter begagnas i mindre skala och allenast till husbehof och kryddgårdsväxter endast af ståndspersoner för eget behof, men dock vidsträcktare än tillförene. Hampoch linodlingen deremot synes icke vilja framskrida, ehuru den visserligen kunde vara lönande och bespara mycket af de kapitaler, som för dessa varor nu utgifvas till Finland och äfven till Ångermanland. Till inskränkningen af denna odling torde dock i väsentlig mån bidraga de goda priser å bomullsgarn, som de sednare åren ägt rum. Enligt denna underdåniga berättelse vidfogade tabeller Litt. A & B utgör medelafkastningen af råg och korn 86,430 tunnor och är således 27,328 tunnor större än under det quinquennium, som föregick det ifrågavarande. Deraf skulle således visa sig att skördarne under den sednare perioden med s;stnämnde spannmålsbelopp öfverskjutit den förra periodens. Undersöker man åter de källor, hvarifrån dessa uppgifter ärohemtade, är det gifvet att någon tillförlitlig beräkning af ortens spannmålsprodukt deraf icke kan göras. Uppgilterne äro nämligen tagne från kronofogdarnes och magistraternes till mig afgifna berättelser, hvilka, enär man af den enskilde icke skäligen, om ock för ett allmänt äudamål, kan påräkna offentliggörande af dess hushållning, tillkommit på grund af den kännedom om hvar och en lägenhets afkastning, de och under dem sorterande länsmän ägt. Då någon import af spannmål under samma tid icke ägt rum, eller om spannmål blifvit införd, beloppet deraf icke kan öfverskjuta den export af några tusen tunnor, som till angränsande Westerbottens län blifvit utförda, föreställer jag mig, att en långt tillförlitligare kän - 15 nedom om spannmålsproduktionen skall erhållas, om man beräknar behofvet deraf för länet. Det är så väl här, som inom flera andra orter af riket, vanligt att beräkna 3:ne tunnor spannmål på hvarje person årligen. Tredubblas derföre folkmängden 52,430, så tror jag att det derigenom uppkommande belopp 157,290 skall mera närma sig den rätta produktionen. Ty det är icke heller tänkbart att berörde folkmängd skulle hafva tillräcklig brödföda af 86,450 tunnor spannmål.
Statsrådet trodde -ej den lid vara aflägsen, då det administratious-distrikt, som i Sverige kallas län, tillika måste betraktas såsom ett större kommunal-distrikt eller arrondissement af förenade smärre kommuner, för hvilken större kommunalkrets många behof voro till sin art gemensamma, såsom vissa delar af fångvård, undsättnings-åtgärder, fattigvård och arbets-inrättningar, jemte åtskilliga andra angelägenheter af ekonomisk natur, till hvilket allt «n gemensam kassa eller penningetillgång snart nog visade sig oumbärlig. Bränvinsbeskattningen lämpade sig i flera delar till bidrag för sådant ändamål, Den kunde utan obillighet göras så hög, att staten vore beläte» Kongl. Majlis Nåd.- Proposition, N.o 2ff. med trefjerdedelar af inkomsten och kunde åt kommunen öfverlåta den öfriga fjerd ed elen-, hvarigenom tillika kunde vinnas fördelen af en mångsidig uppsigt oell kontroll på skattebeloppets behöriga utgående, och hvilken kontroll borde antagas blifva säkert verksam derigenom, att kommunens och dess delegares privat-intresse voro dervid fästade. På denna väg trodde ock Statsrådet möjligheten böra sökas att närma sig elen enkla och rättvisa beskaltningsgrund, som ensam kunde ega utsigt till ett långvarigare bestånd, den nemligen, att skatten för all bränvinslillverkning utginge efter effektivt tillverkade kannelalct. Då emedlertid Statsrådet alltförväl insåg de svårigheter, hvilka för tillfället framstodo mot inträdet på denna bana, ville Statsrådet härmed blott hafva i underdånighet antydt, i hvad riktning han föreställde sig den rättvisaste beskaltningsgrnnden vara alt finna; men ansåg sig för det närvarande, och med afseende pä förhanden varande förhållanden, icke böra tillstyrka annat, än det förslag, föredragande Departements-ehefen framställt. Statsrådet Friherre Stael von Holstein anförde:
Konsistorium har redan, under den 26 Februari 1842, med anledning af anmärkningar i samma syfte från nyss åberopade 1841 års Revision, och, under den 27:de April samma år, i följd af 2:ne Kongl. Kammar - — 181 — Rättens enskilda Resolutioner, haft tillfälle att utförligen framlägga siria åsigter i detta grannlaga ämne, och bör således nu inskränka sig inom åberopandet af dessa sina tvenne i underdånighet afgifna yttranden. Revisorerne hafva för det andra fästat uppmärksamhet dervid, att Räkenskapsförvaltarne flerestädes innehafva en större kontant behållning, än som för bestridande af löpande utgifter kail erfordras; men då denna anmärkning icke drabbar detta Konsistor» kassaförvaltare, äger Konsistorium icke att härvid något genmäla. Det anmärkes för det tredje, att från flera Domkapitel saknats redogörelse för de af Rikets Ständer till svagt lönte Skollärare utgående löneanslag. Och ehuru Revisorerne icke tvifla, att dessa anslag i Kongl. Stats-Kontoret, genom Domkapitlen, lyftas och till vederbörande utdelas, anse de likväl med god ordning öfverensstämmande, att årlig redovisning för dessa medel aflemnas till Kongl. Kammar-Rätten af så väl den ena Stifts-Styrelsen som den andra. Denna anmärkning lärer grunda sig på ett misstag om dessa löneanslags uppkomst och natur, enär med samma skäl en fullständig redovisning lör alla af Staten åt Skolverken anslagna löner borde till Kongl. Kammar-Rätten årligen inlemnas; något, som Eders Kongl. Majit lärer pröfva hvarken af behofvet vara påkalladt eller till någon bättre ordning ledande. Interimsstaten är en gång för alla, ehuru blott tills vidare, uppgjord. Stats-Kontoret utassignerar dessa, så väl som andra statsmedel. Konsistorierna, löntagarnes rätta kommissionärer, qvittera dem och äro dessutom skyldiga för alla möjliga besparingar särskilt redovisa. Den fjerde anmärkningen rörer de så kallade Stipendia Collectanea.
Famillens uti Riket innestående enskilda förmögenhet förblefve, skulle Kongl. Majit ega den tillfredstållelsen, att, oaktadt ofvan uppgifna oförvåntade afkortningar på beräknade fonder, full tillgång likväl funnes qvar, att den liqvidera, med öfverskott derutöfver att betacka en betydlig del af den lifränta utaf 30,497 R:dr 45 sk. 6 rist., som Rikets Ständer, utöfver interesset på den i Riket qvarblifne förmögenheten vid samma tillfälle anslogo, till fyllnad uti en årlig underhålls Summa af 66,666 Ridr 32 sk., Stats-Utskottets Betänkandcn. u5 men enligt hvad på förekommen fråga i detta ämne, hos K:gl. Majit blifvit tillkånnagifvet, äskas nu Iiqvidationen af desse 681,419: 13. il» efter ett Cours-förhållande af 60 skillingar Svenskt för 1 R:dr H. Banco med .• 545,135: 20. och dessutom fordras 4Q,ooo Sv. B:co efter samma Cours-förhållande med H. Banco 32,000. utgörande f. d. Drottningens morgongåfva och brudskatt, hvarom Rikets Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag förklarade följande. ”Fråga har äfvén uppstått, huruvida f. d. Drottningens morgongåfva 32,000 R:dr och brudskatt Booo R:dr, f<5r hvilken sednare f. d. Konungen, enligt det före förmålningen upprättade Heirats-Contract, förbundit sig att lemna Hennes Majit vederlag, borde ibland Räntegifvande Capitaler upptagas; men som, hvad morgongåfvan angår, det efter lag år f. d. Konungens förbindelse, att den af sin enskilda lott i boet gälda och, i anseende till brudskatten, den icke eller bör belasta Stats-Verket, då dessa Summor icke dit influtit, utan Stats-Verket, genom K:gl.
De anförda fakta visa dock, att frågan om kvinnans rösträtt saknar hvarken målsmän eller anhängare inom svenska riksdagen. Ett gifvet resultat. Skiss för Idun af Dolly Roon. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Hon blef afbruten uti sina funderingar utaf Werenius, som uti sin ordning också anställt själfbetraktelser och härigenom kommit till det resultat, att som det i allmänhet ej hände sig hvarje dag, att man satt bredvid en ung dam uti en hög jaktvagn, så var det bäst att taga tillfället i akt; härmed uppeldade han sitt mod, tills det kom under högtryck. » Fröken Bella », sade han sakta, » jag har något, om hvilket jag skulle vilja fråga, och Bella såg på honom och förstod, hvad som komma skulle. Nu hade hon visserligen ögonblicket förut tänkt på möjligheten att gifta sig med honom så där uti en obestämd, aflägsen framtid, men detta kom för brådstört, och när därtill hennes ögon föllo på Claes ' rygg, var det förbi med hennes kallblodiga beslutsamhet; alltså sade hon med ett misslyckadt försök till skämt: » häradshöfding, man bör alldrig vara frågvis. » » Ja, men det är något af högsta vikt » fortfor han med otydlig stämma, » och jag fruktar, att rj i, min fröken • » » Häradshöfding, jag ber er, fortsätt ej, det vore förgäfves. Jag skulle ej gifva er det svar, som ni synes önska. » Hon lade sin hand på hans arm och såg bedjande på honom. Var det månen, som just frambröt ur några moln, eller hvad var det, som gjorde honom så blek? Han böjde sig ned och kysste vördnadsfullt hennes hand och sade med skälfvande röst: » gifves ej något hopp för mig således? » Hvad var det, som dref henne till att svara nej i stället för ja? I detsamma stannade vagnen framför trappan, och man åtskiljdes i förstugan. » Godnatt fröken Järnfält », sade Werenius ceremoniöst, tilläggande sakta: » må Gud välsigna er, Bella ». Därpå förklarade han, att han i följd af erhållna bref måste återvända till hufvudstaden tidigt påföljande morgon samt tackade för den angenäma tid, som han tillbringat på Vårnäs.