Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SGilja flere ^aftorat förena ftg om en Sarcrtngä 8fulle g-örfamftitgcit utan otitröfhtiug ej tunna förena ftg om Sebamöter, auftåflcö af be itårmaraube orbcntltgt mai, bmarmib röftcrne bcråfitaS efter fatmtta grttttb, font toib focfenftåtnma t allmänhet år föreffrtfmett, och jorbegarett fjelf röftar, om batt ej genom ferfftlb öfmerctiöfommelfe fin rätt till åboen uftylåttt. §• S6. epmarje Sarertngö Utan laga förfall fantt anmälan beröm, ina beit, font till Sebantot t Sa,re Sier bet Itlmål, marc ben utebltfmaube förfallen till ett otte af Src Stiföbalcr 16 fl. 33atteo till Socfncnå fattige, odj tillfälle (Soinmttteeu genaft annan Sebantot af fantnta elaf] font beit ittcbltfitc, ^millen erfätter beit tiflfalfabcS refefoftitab och tractameutc, betta febttare beråfnabt till Små 9l:br Söattco om bågen. Sarertngä Sefallutngéifafmaubc ttbigt anntälaS bör, eger ÄemtngcuS SefallitiugSfafmanbe, efter eparaböffrtfioareitb förffag, en fftcfftg titan t bans ftäffc förorbita. Itnber 2:o ®å mål epäraboffrtfmaren, font Ärouofogbcn åligger, mtb påföljb, font för aitbre fet i tjeuftcit, att, när antingen mtb märbcrtttg af fernman ecb lägett TapcrtttgäsKotntnitté må tele fatnmattträba utom Ta rer t tt go Tarerutgo
Slottets underhåll påtagligen ej försloge för en så vidt omfattande reparation, sorn nu erfordrades, begärt, att Rikets Ständer måtte anvisa de för detta ändamål, enligt upprälladt kostnadsförslag, behöfliga medel, 75,000 R:dr: Och halva Rikets Ständer, som erhållit del af omförmälda, utaf Öfver-intendentsembetet ulan anmärkning granskade, kostnadsförslag och öfriga härtill hörande handlingar, hvaraf inhemtas, bland annat, att den äskade summan beräknats för rummens restaurering till väggar, tak, förgyllningar, fenster, dörrar, golf och eldstäder, samt att den ifrågaställa reparationen icke kan utan olägenhet längre uppskjutas, funnit sig jemväl höra till denna nådiga framställning lemna bifall. 10:o E. K. Maj:t har derjemte begärt, att, för anbringande af vattenledning i Kongl. Slottet samt för utvidgning af' dervarande gasledning, Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag för en gång af 24,075 R:dr. Enligt den af sakkunnig person uppgjorda plan för ifrågavarande arbeten vill det synas som skulle Stockholms Slott, denna för nationen dyrbara byggnad, genom införande derstädes af en fullständig vattenledning, kunna, utom andra förmåner, äfven erhålla fördelen af en i alla afseenden mot eldfara fullt betryggande eldsläckningsanstalt. Ensamt denna omständighet har, vid granskningen af förslaget, synts Rikets Ständer vara af den vigt, att deraf bör anses följa tillräckligt skäl för Rikets Ständer att bifalla E. K. Maj:ls härutinnan gjorda nådiga framställning; Och då Rikets Ständer icke eller vid det framställda förslaget beträffande utvidgningen af gasbelysningen vid Kongl. Slottet funnit något att erinra, hafva Rikets Ständer, på grund häraf och med afseende å hvad i denna fråga i öfrigt förekommit, funnit sig böra bevilja det begärda anslaget, 24,075 R:dr. ll:o Vidare har E. K. Maj:t föreslagit, alt Rikets Ständer måtte bevilja ett särskildt anslag af 23,000 R:dr / Ur ig en fy tionde af kanalerna vid Haga lustslott m. m.
Alt uppskjuta ögonblicket för beslut till dess man nog besinnat sig, är lika sä förnuftigt som alt skrida till beslut då, när man tillräckligen besinnat sig. Att besluta blott en gång och dervid sedan blifva, var också af ålder en kär rättighet och grundsats hos Sveriges folk och dess yppersta Konungar; men nu har R. St:s åtgärder vid grundlagsändringar, när beredningen antager form och karakter af beslut vid första riksdagen, och emedan den afklippes under flera påföljande år, blifvit förvandladt till ovärdigt och ändamålslöst gyckel, hvars utplånande Och undanrödjande ur grundlag vore hvad en hvar länkande medborgare borde önska och eftersträfva, hvilka politiska grundsatser han än för öfrigt må hysa. Sedan R. o. Ad. sålunda uttryckt sin tanka om hufvudgrunderne för hvarje förslag rör.de föreskrifter att iakttaga vid grundlagsändringar, fogas härtill såsom ytterligare anmärkn. rör:de sättet att ernå ändamålet, att det exempel vid riksdagarne 1812 och 1815, då sednare mom. i 56 § Reg.F. tillkom — helt fristående från den oförändrade lydelsen i 81 § samt i 29 § Riksd.Ordn. — antyder på den möjligtvis enda tjenliga utvägen under nuvar., ofvanbeskrifne förhållanden, då deremot det är påtagligt, att hvad Const.Utsk. föreslagit alls icke kan leda till hvarken slut på dessa tvister, eller lill rätta ändamålet. Ett nytt moment till 56 § behöfver icke ställas i direct strid med någon af de nu gällande grundlags-§§ i någon af dess grundsatser, utan endast såsom ett supplement och ytterligare alternativ framstå vid sidan af de förra §§, och den skiljaktighet, som är nödvändig i afseende på beredningssättet och dess fortfarande intill sednare riksdag, då beslut skall fattas, har enahanda grund som skiljaktigheten emellan 56 § och den 81.
Jag skulle tro, att de politiska, om än icke i allmänhet uttryckta, skäl, som ligga till grund för det beslut, hvaremot jag nu reserverar mig, icke äro riktiga; hvaremot jag finner ett annat vida vigtigare, nemi. att det beslut R. o. Ad. i dag i en formfråga fattat, kan lägga hinder i vägen för verkställigheten af hufvudsaken Frih. Cederström, Jacob: I afseende på formen för den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s discussion, hemtaij.ig anledn. att för min del reservera mig mot beslutet, såsom stridande mot det beslut, som, på grund af Frih. Boyes framställning, H. Ex. Hr Gr. Posses till Frih. Den t5 Augusti f m. Boye ställda förfrågan oell dennes derpå gifna förklaring, af R. o. Ad. i sista plenum fattades. Frih. Hamilton, Hugo: Genom den fullständiga deduetion Hr Bråkenhjelm meddelat, har det hos mig öfvergått till öfvertygelse, att denna fråga blifvit olika behandlad (vänne gånger förut, och att således R. o. Ad. nu för tredje gången ändrat sitt beslut. Jag kunde deraf visserligen hemta anledn. och ett praejudicat att framställa en ny propos., att R. o. Ad., med frångående af sitt sednasle beslut, förklarade sig skola företaga frågan i nästa plenum ; men som deraf följden icke blef den jag önskade, får jag blott förena mig i Frih. Cederslröms reservation och förklara, alt det förefaller mig förunderligt, att Ståndet kunnat upprifva sitt förra beslut, som var att målet i dag skulle förekomma. Gr. Horn: Det är tydligt, att R. o. Ad. har att välja mellan tvänne beslut i en och samma sak. Den siste värde talaren gjorde ett misstag att tro, det R. o. Ad. beslutat att detta mål skulle i dag förekomma: så är icke förhållandet, utan att passevolancen skulle företagas och afgöras, sedan R. o. Ad. pröfva t utgifts-titlarna, — icke definitivt afgjort, men pröfvat dem.
Ej må frågor derom uli Ståndens Plena väckas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda Konstilulions-Utskott. Detta Utskott, hvars pligt det vara skall att Grundlagarne granska, eger rätt att hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa. Tillstyrker Konstitulions-Utskottef, antingen sjelfmant eller uppå derom af Riksdagsman vackt fråga, ändring i Grundlag, varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverletnnadl tili Riksens Stander. Göras i deras Plena icke några anmärkningar emot Konstitutinns-Ulskollets yttrande, hvile detsamma såsom ett Riksens Ständers utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas, och galle dä föreskriften i 75 § Riksdags-Ordningen. Besluta åter samtlige Riks-Slånden, att förslaget skall förkastas, vare det genast förfallet. Aro Riks-Stånden i sådant hänseende sins emellan af skiljaktiga meningar, eller göras i Riks-Slåndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar, som åsyfta förändring i förslaget, hillve de, hvilka hvarje Riks-Stånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Konstitutionsutskottet hänvisade. Utskottet åligge då, att samtlige Riks-Slåndens tankar lill ett helt utlåtande i möjligaste målto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga Riks-Ståndens behandlande anmäla. Förena sig derefter samtliga Riks-Stånden om ett enahanda utlåtande, hvile detsamma till slutligt antagande eller förkastande vid nästa Riksdag, på sätt ofvan föreskrifvet är, derest icke samma utlåtande innehåller, att förslaget bör förkastas, i hvilken händelse det genast förf u/le. Blifva åter något
Äfven vaktmästare vid konstsamlingar och bibliotek, poliser, brefbärare etc. skulle kunna befrias från söndagsarbete, om en del eljes ganska lättjefulla samhällemedlemmar kunde ryckas upp ur sin försörjning och lära sig inse, att de kunde använda sin söndag bättre än att » gå i torget », som de ju hafva 6 andra dagar till. D e t är tydligt, att genom utsträckning af denna tanke det blefve möjligt att befria från söndagsarbete hvar och en, som har 6 arbetsdagar i veckan. Svårast anser j a g järnvägsoch spårvagnsbetjäningens och droskkuskarnes ersättande af frivillige, men utväg torde väl kunna finnas. trott att Iduns läsarinnor med intresse skulle mottaga bilden af den unga kvinna, som kanske inom få veckor är det mäktiga världsrikets härskarinna. Prinsessan Alix ' trolofning med ryske tsarens äldste son firades den 21 sistlidne april i Koburg i samband med hennes broders, storhertig Ernst Ludvig af Hessen, förmalning med prisessan Victoria af Sachsen-Koburg Gotba. Prisessan Alix såg dagens ljus den 6 juni 1 8 7 2 i Darmstadt, och hon är fjärde dotter af prins Ludvig, sedermera storhertig Ludvig IV af Hessen, och hans gemål Alice, född prinsessa af Storbritanien och Irland. Hennes fullständiga dopnamn är Alix Victoria Helena Luise Beatrix. Prinsessan växte upp, frisk och kraftig, och utvecklade sig lyckligt, så väl kroppsligen som andligen. Kännetecknande för det intryck, hon gjorde redan som barn, är det binamn, som gafs h e n n e: » solskenet ». Hon var sex år gammal, då hon lifsfarligt insjuknade i difteri; samtidigt sjuknade ock hennes föräldrar och syskon. I november 1 8 7 7 dog hennes yngsta lilla syster och strax före jul hennes egen kära moder, storhertiginnan Alice, som vid vården af sina sjuka barn och sin allvarsamt hotade make själf drabbats af smittan. Prinsessan Alix tillfrisknade emellertid jämte de öfriga och bildade de följande åren efter sin konfirmation medelpunkten i det furstliga familjelifvet, sedan hennes tre äldre systrar gift sig. Efter faderns död blef hon den bästa rådgifvarinna för sin unge bror, den nuvarande storhertig Ernst Ludvig.
Förut, ocb innan dels 3oo,ooo R:dr utaf denna fond, blefvo af Rikets senast församlade Ständer till andra behof afsatte, dels det från Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titel utgående anslag af 58,ooo R:dr årligen, med år i8a3 indrogs, dels ock E. K. M. med Rikets Ständers bifall, genom utfärdad Nådig Kungörelse af den p September i8,*3, nedsatte den årliga Salpetergärden ifrån Tio till Fem marker på hemmanet, hvarigenom den, i stället för vid pass 33,ooo, numera endast utgör hälften, eller omkring i6,5oo Lispund, var förhållandet motsatt: till och med ett årligt öfverskott gaf fonden med hvarje år ökad styrka. Nu åter företer sig en brist af 73,000 R:dr årligen, hvilken naturligtvis skall om några få år alldeles borttaga fonden, hvarefter för den, så i militairiskt som oeconomiskt hänseende, lika angelägna och vigtiga Salpeter-handteringens upprätthållande, ett serskildt betydligare årligt anslag blifver oundgängligt. Till förekommande så väl häraf, som till den ofvananförde bristens afhjelpande, och på del ifrågavarande handtering må kun - so Bil. till K. M. Nådiga. Pfopos, N.o S. lia i orubbadt skick fortgå till elen större utveckling, sorn på de flesta orter icke mera är tvifvelaktig, i hvilket hänseende en fortfarande inlösen af ali inrikes tillverkad Salpeter till i Nåder fastställda, nu gällande pris, är lika oumbärligt, som kraftigt verkande, gifves efter Comiterades underdåniga tanka, endast arne utvägar: den ena att återföra Salpeter-gärden till dess förra belopp af Tio, eller höja den till minst Åtta marker af hemmanet; men denna utväg torde E. K.
Naturligtvis hördes tydligt, hvad grannarne spelade och sjöngo, hvilket var både löjligt och nervretande på samma gång. En stor gymnastiksal fanns i särskild byggnad, sammanhängande med skolrummen. Här brukade vi komma in från våra promenader för att byta om skodon; vi gingo aldrig med galoscher, men aldrig heller med samma skodon ute som inne. I gymnastiksalen brukade vi leka och dansa, då vädret var för dåligt att gå ut. I sofrummen fingo vi aldrig vistas om dagarne, de voro alla ljusa och luftiga, med hvita gardiner, hvita täcken, mattor på golfven och prydliga toaletter. I båda våningarne funnos badrum, så att hvarje flicka badade en gång i veckan. V i blandade själfva baden, varma eller kalla efter behag. I badrummen funnos äfven tvättställningar med kallt och varmt vatten och äfvenså i kapprummet. Om morgnarne knackades på våra dörrar, hvarpå man hade 3 kvart att kläda sig, innan klockan ringde till morgonbönen. Denna förrättades af föreståndarinnans man mr B. i skolsalen. V i flickor sutto ordnade efter åldrar midt emot mr B., lärarinnorna sutto bredvid oss, och vid långsidan af salen sutto de 5 pigorna anförda af &gt;; cook », en mycket betydande person. Mr B. läste först ett stycke ur bibeln, därpå stego vi alla upp för att falla på knä, hvar och en framför sin stol, medan mr B. läste en lång bön, som slutades med » Fader vår ». Nu samlades de större flickorna omkring den parisiska lärarinnan för att hafva en stunds talöfning före frukosten. Denna bestod af kaffe eller te, bredda smörgåsar och skinka, om söndagarne kunde vi äfven få choklad. De båda engelska lärarinnorna, som sutto vid de öfre bordändarne, serverade oss alla, och pigorna buro omkring koppar och tallrikar. Huru lärarinnorna kunde hålla reda på, hvilka af oss, som drucko te eller kaffe, togo socker och icke grädde eller tvärtom eller båda delarne, var riktigt underbart. Efter frukosten börjades lektionerna. Ett verkligt Herkulesarbete måtte det varit att göra upp schemat. Hvar flicka hade sitt.
Just derföre vore det väl, om alla blefve tvungna att egna tillbörlig uppmärksamhet åt denna del' af operationen; och det blefve de, om ingen ändring deruti kunde ske efter sjelfva skiftesläggningen. Jag kan derföre ej annat finna, än att billighet och rättvisa fordra, att förhållandet blir sådant, som Hr Gyllenhaal föreslagit. Om, såsom den värde talaren yttrat, ett dylikt stadgande finnes i allm. lagen rör:de arfskiften, så blir detta likväl intet skäl att inlöra denna orimlighet äfven i skiftesstadgan. Bättre är atl derefter framdeles rätta allm. lagen. Frih. Cederström, Jac.: Utsk:n hafva, för att undvika yttra sig om landtmäteritaxans mer eller mindre ändamålsenlighet, inkommit med uppgift, att en ny taxa vore att förvänta, utarbetad af en committé'. Jag hade trott, att det ålegat Utsk:n, på grund af de uppgifter Ulsk:n erhållit om nuvar. taxas missförhållanden och menliga verkningar, dels på Kronans rätt, då fråga är om boställen och sadana lägenheter, dels på enskilda jordägares i allmänhet, att skaffa sig underrättelser, för att i ett sammanhang kunna pröfva frågan. Den är af för stor vigt för att ej behöfva behandlas derföre, att en committé' kommer att deröfver yttra sig. Svenska jordbrukare skulle, om det förslag till taxa, som *36 Den a\ November. omtalas, tilläfventyrs icke är mycket bättre än det förra, mahanda komma att äfventyra för mycket, i händelse man skulle linna, att afgifterna äro utsatta högre, än som vederbör, och att de hufvudsakligen äro beräknade med afseende på landtmätarnes fördel, då jordbrukaren likväl är den, som i första rummet bör afses. Väl bör landtmätaren blifva betalad så, att han får, livad han kan förtjena, men ej så, att jordbrukaren kommer på obestånd derföre, att han blifvit inledd i ett skifte, hvartill han ej samtyckt. Så länge tvångslagar finnas, mäste lagstiftaren tillse, att ingen jordbrukare genom deni kommer på obestånd.
Allmogen frihet at efter bästa förstånd yttra ost i detta ämne, sä har jag funnit för godt at härmedelst förklara Allmogens tankar i min hemort, och öfwerlemnar gerna ät nägot af Le öfriga Ständen at emot lika förmäner smutsen sig ätaga, men förmodar, om besia wälmenta projeÄer för Bohus Lin blefwo antagna, Hallstjntsen, fom sä mycket plägar Landet och hindrar Jordbrukets upkomst, derigenom stall förswinna. ^näers läleljeskon. April. Wid genomläsande af Le förliden gärdag förestagna §. §. til den förbättrade Gä-rgifware-Ordmngen, anmälte Herr Osiverste-b.iLutsnaiiten 6/11enLölä, at större magnar, som efter U stot:s - Afrclningens tanka böra, i sivarare waglag och dä flere än syra personer äka dera, bespännas med 6 hästar, kunna äfwen sä latt köras nied 5, dä gure hästar spännas närmast magnen; i anledning hwaraf, genom pluraliteten.8 tankar stadgades, at uti Utstötts-Afvelningens krojeÄ skulle anmärkas, dek 5 ä 6 hästar singö för sadana magnar nyttjas; hwilken omständighet Bonde-Ståndets Fallin ig'ige deremot bestridde, med pästäende, at 6 hlchrar böra i omförmälta händelser owiltvrligen tagas. April. . Härefter anmälte Ledamöterne utaf det Hederwärda Bonde-Ständet, at de läftt strifteligen författa sin mening uti förevarande änrne, fom wid LesLons-limmans stut sramgafs, af sädan lydelse: 102 Z;8 -Ä Innan Höglofl.
Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och ”att icke i annat fall kunna derföre straffas, ”än om detta innehåll strider emot tydlig lag, ”gifven att bevara allmänt lugn, ulan att åter - Den 25 Januari! e. m. ”hålla allmän upplysning; alla handlingar ”och protocoll, i hvad mål som helst, de pro”tocoll undantagne, sorn uti Stats-Rådet ”och hos Konungen uti Ministerielle ärenden och Commando-mål, föras, må ovilkorligen genom trycket kunna utgifvas;” och jag dervid besinnar tidpunkten den 6 Juni 1809, samt mitt fäderneslands dåvarande ställning, väckas på en gång hos mig de lifligaste önskningar, att man ej, genom förhastade beslut, må öfverändakasta dessa lagbud, eller, genom obestämda och motsägande detalj-föreskrifter, förvränga den Tryokfrihets-lag, hvars blott tjugo-åriga bestånd ännu icke kunnat visa oss de goda följder, den kan medföra. Tjugo år äro en ringa tid, då det är fråga om nationers öden; och då lagarne hafva uppfattat den friare anda och de vigtigaste rättigheter, för hvilkas framgång folken uppoffrat, och ännu måste uppoffra så mycket, bör man icke med otålighet, och må hända utan annan erfarenhet, än ögonblickets outvecklade resultater, lägga en osäker och darrande hand på desamma. Vi böra derjemte erinra oss sedernas inflytande på dessa lagar, sora i alla tider skola blifva ofullkomliga för nationens framtid, och den sköna pligt Regeringen eger, att, genom dessa seders utbildande, genom upplysningens befrämjande, och genom ordningens och förtro *ndets bibehållande, fullkomna de brister, sorn uti lagens, på papperet uppfattade, före - 342 Den 25 Ja n 11 ar i i e. ra. skrifter aldrig kunna förekommas.
Arf kommit i Svensk mans ego, och sedan öfvergått från den ena till den andra, dermed således enahanda förhållande inträffar, som förekommit för de Schiege/ske Godsen, och iOo Stats-Utskottets Betänkandeti. hvilkas innehafvare följaktligen höra vid deras egande och besittningsrätt framgent bibehållas, samt allt Lösningsanspråk på dessa Hemman förfalla. Kronans lösningsrätt till de öfrige Hemmanen är i följd häraf ostridig. De olägenheter, sorn beslutet om inlösen af de Schlegelske Godsen skulle medföra, åtfölja icke alla en sådan Lösen af dessa Hemman; och det återstår således endast att undersöka, huruvida begagnandet af denna lösningsrätt kunde blifva för Staten förmånlig. Skulle Löseskillingen få erläggas i Banco-sedlar till samma numeraire, som Köpe-Brefvet utsätter och i proportion till de Hemman, som ännu äro i Arfvingarnes ego, synes den utan tvifvel blifva fördelaktig; men kom me den att bestämmas i samma myntsort, som Köpeskillingen, och till lika belopp, lärer intet tvifvel uppstå, att Lösningsrättighetens begagnande medförde förlust för Staten. Af de Hemman, Trippiske Arfvingarne innehafva, äro 68^ Mantal Skatte-Frälse, hvilka, i händelse af återlösen, kommo att ikläda sig naturen af Krono-Skatte, och Staten skulle af dem icke hämta annan fördel, än den andel af årliga Jordeboks-Räntan, som nu af Trippiske Arfvingarne uppbäres, emedan Skatte-Bönderne derå innehafva egande rätt och således ej kunna drifvas derifrån. De i5 Mantal, som kallas K yr - Stats-Utskottcts Betänkande,iu 161 Ky rko-Hcmman, betala för närvai’ande en större eller mindre del af J ordeboks-Räntan till vissa Kyrkor i Halland, hvilkas rätt dertill beror på särskild pröfning.
Dessutom ha vi under denna oförgätliga tid samlat så mycket i ladorna, att vi ha själaspis för hela vårt återstående lif. Skrik inte, barn, jag kommer ju strax! (Det är åt de mina!) I förhoppning att herrskapet godhetsfullt ursäktar möjligen varande skavanker och brister och ser till den goda viljan, har jag den utsökta äran att teckna mig som herrskapets allra mest ödmjuka och tacksamma tjänarinna Lovisa Petterkvist. P. S. Två dagar senare. Jag hade inte på villkor tänkt skrifva något P. S. den här gången men när man är till den grad upplöst af harm och förargelse så hvar ska man utgjuta sig o m inte i siu egen publiks sympatiska sköte!! Hvem fick jag se i dag ligga i bokhandelsfönstret, skinande och ny, om inte Buckholtskan!! Hon tycks ha öppnat något slags hotell nu på gammeldagarna, och därifrån har hon, bara för att göra mig harm — det kan jag svära på — skrifvit » bref från Utställningen », hon m e d! Ruffen säger att hennes Utställning är i Berlin! Men hvad hjälper det! Om hon så skrifver utställningsbref från Japan, så säger nog folk att jag apar efter henne ändå. Ska då det där gamla spöket aldrig d ö! Ruffen ville köpa henne. » Fattas bara det, » sa jag. » Nej aldrig får hon sätta sina pärmar inom mina dörrar vidare, ty om också jag i början, af blyghet, sköt henne framför mig, såbehöfver hon väl inte hålla på att alltjämt stjäla af mig min författareära för det! » Jag får verkligen be om ursäkt för det här » utbrottet » — hvilket nog var mycket opassande, efter jag verkligen tagit adjö, men jag är så van vid att gå till herr och fru publik med både sorg och glädje att Emellertid är jag bra lycklig, att det här brefvet är det sista, ty efter detta skulle jag inte ens kunna skrifva en enda rad till! Apor är söta — som apor betraktade — men som människor? Allra helst som en människa så nära släkt som man är till sig själf! Hu, då! S. * Förståelse. 1807 git dig till en annan, till någon, som du mötte därute på vandringsleden.