Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna räkenskap, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad niiigar, utvisar följande förhållande i afseende på inkomster och utgifter: Debet. Halans från år 1660: Tillgångar: Uppbörd: Borås dito 10,195:42. Balans till år 1862: Skulder: Konsistorium : Byggnadskassan 7,200: — Mariestads elementarläroverk: Balans från år 1860: Skulder: Balans till år 1882: Kontant Utlånta behållning medel Fordringar. Summa. Tillgångar: Stipendia collectanea 38. 38. Skara elementarläroverk: Mariestads elementarläroverk: Uti ån ta behållningmedel. Fordringar. Borås elementarläroverk: Alingsås elementarläroverk: Lidköpings elementarläroverk: Premieoch fattigkassan •••• 18: 18: — Läroverkets donationsmedel 13. 13. Vid 1860 års räkning öfver lärarnes aflöningsmedel vid Alingsås elementarläroverk utbalanserades såsom läroverkets skuld vid nämnda års slut 75 R:dr, hvilka, i stället att uti årets räkenskap inbalanseras, blifvit såsom utgift afförde. Likaledes har vid granskning af de till Lidköpings elementärläroverk hörande kassor och fonder förekommit, att, då 1860 års räkenskap utvisar, att egna kassan vid samma års slut till terminsafgifts-kassan egde en skuld af 100 R:dr, har denna skuld uti årets redogörelse •öfver förstnämnda, kassa blifvit helt och hållet, såväl från insom utgående balansen, utesluten. — 220 — Genom dessa båda oriktigheter i bokföringsväg förklaras visserligen anledningen dertill, att, ehuru uti nästlidet års revisionsberättelse såsom skulder utbalanserats 11,258 R:dr 98 öre. ofvanstående tabell endast inbalanserar 11,083: 98.
Directionen uti dess till Kgh Maj:t den 7 November 1821, rörande Spannmålsskeppningen till England, aflåtna underdåniga Skrifvelse, ansett i verkligheten höra till en motsatt beskaffenhet hänföras och ej endast efter ziflrans resultat bedömas, emedan ej allenast Spannmålsprisens hastiga fall inom landet, efter 1820 års förmånliga skörd, genom ifrågavarande export hindrades, utan ock Kgl. Directionen sattes i tillfälle, att utom Riket för Allmänna Magazins-Inrättningens räkning afyttra någon del af Inrättningens öfverflödiga Spannmålslager till ett belopp i penningar, hvarméd dubbel qvantitet af samma sädesslag 6o4 Riksens Sänclers kunnat inom landet upphandlas, hvaraf således vill synas, att ifrågavarande försäljning vore förmånligare, än om Direetionen varit föranlåten att den inom landet vid samma tid verkställa, så vida man förutsätter försäljningen såsom nödvändig. Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den i3 sisth September kommer ofvannämnde räkenskapsforlust 3i,5oo R:dr 44 s^* att ytterligare ökas med 3,68a R:dr i4 sk. 2 r:st., i så måtto, som nyss åberopade Kongl. Bref förordnat, det ersättningen för de Spanska Piastrar och Silfvertackor, som af Kongl. Allmänna Magazins-Direetionen blifvit till Höglofl. Riksens Ständers Bank inlevererade, och hvilka uti vigt motsvarar 28,142 R:dr 3i sk. 1 r:st. Svenskt Specie, ej får i liqvid med Banken beräknas högre än lill i3o§ sk. för Riksdalern, då samma Silfver, efter gängse curs på London vid anskaffningstiden, i förening med bestridde kostnader för transporten från England hit till Stockholm, enligt gjord uträkning stigit till i38| sk. för hvarje Specie Riksdaler. Ett företag af ännu större omfattning och vigtigare inflytande är den Spannmålsutskeppniug' till Italienska hamnar, som sistförlidne år från Allmänna Magazins-Inrättningens förråd egde rum.
Utskotten likväl den påräknade nyttan deraf vara så stor, att den fullkomligt synes uppväga denna tillökning, hvarjemte förekommer, att i dessa slags kostnader en motsvarande minskning torde blifva att påräkna, så snart Författningssamlingen, i öfverensstämmelse med de åtgärder, hvilka till Rikets Ständers antagande redan blifvit serskildt liemstälde, blifver bragt till den 6 Stafs-, Lag.», Allm. Bésv.o.Oee.- L'tsk. Utl.N.o 56. fullkomlighet, att Författningarne kunna genom nämnde Samling utfärdas och utgiften för ärstrycket derigenom upphöra. På dessa skäl få Utskotten vördsamt tillstyrka Rikets HögloflStänder att hos Kongl. Majit, medelst underdånig Skrif velse, frambär a den anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder lill vederbörande» efterrättelse förordna: att, då en Lag eller Författning till större eller mindre del undergår rättelse eller förändring, densam. ma bör, sådan den i följd af skedd ändring kommer att blifva gällande, i hela dess vidd omtryckas oell till allmän efterlefnad utfärdas. Stockholm den 7 Julli 1829. Ank. till Exp.-Utsk, d. 31 Julli 1829- Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring öfver Kongl. Brefvet af den 22 Maj 1819, röran - Stats ,Lag-s. Allm. Besv o.Oec..ZJtsk Bet.N-o 56. 7 de Åbooch Besittning s-rätten till Kyrkohemmanen i Halland. Uti ett till det Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens handläggning remitteradt Memorial, hafva Riksdagsfullmägtige från Hallands .Län, Anders Svensson, Petter Andersson och Börje Börjesson påkallat Rikets Höglofl, Ständers uppmärksamhet å den fara, som med förstörelse af framtida välfärd hotar Aboer a de så kallade Kyrkohemmanen i Halland.
Caf en visserligen till sin grund mycket för vida sträckt Credit-rörelse), som af 3.ne Disconters inställande uppkommer, och om Den 17 Martil, t. m. 179 nödvändigheten icke påkallar att för BancoDiscontens räkning, DiscontContoir blifva in. rättade i Götheborg och Malmö, samt BancoDiscontens rörelse i så måtto utsträckt, att någon del af de utaf Götha Canal och Malmö Disconter begagnade Creditiver finge öka BancoDiscontens Rörelse-rättighet, dock ingen annan åtgärd förunnad åt FilialContoirens Styrelse, än att hvar isin ort emottaga Låne-ansök* ningar, samt under ansvarighet tillstyrka dem, med underställan till HutvudContoirets beviljande; och att expediera omsättningarne. Ett i det Reglementariska för Disconten bestämdt proportioneradt Credit-belopp för hvarje ort skulle äfven minska den skätliga klagan , att alla tördelar blott tillskapades med afseende å Stockholm och närmast deromkring vatande nejd. Utaf de med Utskottens Betankanden bifogade Calculer har jag troligen icke fattat rätta begreppet, då 6 Procents Räntan å de utestående Fordringarne är beräknad i den emot Skulderne uppsatta tillgången , hvadan jag ej fattar huru de redan befintelige brisferne och öfrige , Utredningen åtföljande kostnader skola betäckas af den vid slutet af sid. 7. synliga förmodan, att deri Capital-för lust, som vid jernriförelsen af nuvarande förhållandet emellan Skulder och 1 ilig angar , visar sig, skall till en betydlig del förminskas igenom de Intressen d Discont Dan, hvilka emellan hvarje afbetalning Banquen tillfalla; så framt Den 17 Martil, e. m. med dessa Intressen ej menas BancoDisconten3 egen Intresse-vinst. Hvad stäl!»'ngen med Götha Canal Discont vidkommer, kan jag ej dölja en må hända af bristande kännedom i ämnet uppkommen förundran, att ingen Anmärkning emot denna Förvaltning blifvit gjord.
Det utvecklar sig ett fullkomligt kotteriväsen; pojkarne vilja endast dansa med de vackraste eller bäst klädda bland flickorna, och dessa å sin sida äro lika tyck-myckna i valet af kavaljerer. Detta leder hos flickorna till behagsjuka, begär att kläda sig, och hos pojkarne till snobberi och ett allt mer forceradt koketteri. Dessa unga, förhoppningsfulla kavaljerer söka så » kugga », som termen lyder, af » farsan eller » morsan » några » krisen » och bjuda sedan » fästmön » och andra » flicks » in på » kondis ». » Rivalen » konkurrerar naturligtvis och söker bjuda öfver den andre. Det händer mer än en gång, att de unga slynglarne sätta sig i skuld af dylika orsaker. Denna kurtis, som börjar i dansskolan, fort I DU N 12 går sedan träget under årens lopp, på barnbaler och skridskobanor samt framför allt på gatorna. Hvad de äro fördärfbriogande, dessa baler, där allt är anlagdt på att efterlikna de fullvuxna! Hvarje frisk fläkt af enkelhet och naturlighet har drunknat i den flärd och förkonstling, som oftast med mammornas medgifvande sträfvar att göra sig härskande. All doft af omedelbarhet, af sund och glad bardom slocknar i allmänandan af behagsjuka och kurtis. Där utspelas mången flirtation på dessa tillställningar, livarom de vuxne naturligtvis förblifva i djupaste okunnighet. Och så springet på gatorna! Pojken, som måste ut och hämta frisk luft mellan läxor och lektioner, och flickan, som klipsk hittar på tusen förevändningar i afsikt att för några timmar lämna hemmet, hitta hvarandra (händelsevis, förstås) ute och vandra sedan i timtal af och an. Skockvis gå flickorna ut i afsikt att råka på kavaljerer för att konvoyera dem; pojkarne strömma likaledes ut vid » promenadtimmen » för att, som det heter på yrkesspräket, » drifva upp » några trefliga flickor. Att denna kurtis skall hämma arbetet, säger sig ju själft. Och hvad värre är, den tar bort arbetsförmågan.
Herr von Stahl:- Med alf sigtning för hvad Herr Ehrenborg anfört, hemställer jag dock 9> Otti det är möjfigt för en AdvocatFiscal , att kunna bestämdt beräkna och uppgifva, buiU mycket han har i sportler, enär det till någon, del beror af de Kskfällde, att aftjena böferne med spö, vatten och bröd eller fängelse. Der - Den i September f. mi 45 Timot k»n en LandsSecreterare ganska väl uppgifva sina spoitelinkömster. Om jag ej under motionstiden varit sjuk, skulle jag ingifvit ett memorial med förslag* att alla sportler i Embetsmanna våg måtte upphöra, samt ätt alla Embetsoch Tjenstemän i Stället blefve aflönäde å Stat, då detta aflöningssätt, genom ChartaeSigillatae-medel, till Stafett borde ersättas. Herr von Hartmansdorff-. Om förhållandet ar sådant som Grefve Löwenhjelm anfört, att, antingen Ridderskapet och Adeln afslår eller bifaller Statsötskottets Betänkande* bekommer Herr Hedenstjerna lika mycket , så anser jag mig bort tillstyrka det Ridderskapet och Adsln måtte ifrågavarande Betänkande sfslå. Jag har yttrat mig i ämnet, derföre, att jag velat* å ena sidan, att Riksens Ständers rätt skulle iagttagas och, å den andra, att den Embetsman* som riu är i ftåga* icke måtte blifva utsatt föt att förlora hvad honom rätteligen tillkommer.
Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet godkänt Utskottets föreslagna ofvanberörde skrifvelse, efter det de erhållit del af den utaf förstnämnde arne Riks-Slånd gjorda uteslutning; så finnér jag det vara mindre lämpligt inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden, att med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet sig förena, utan anser jag deremot hemställan böra göras till de senare att frånträda uteslutningen; men för den häudelse, alt icke båda eller något af desse Riks-Stånd derpå ingå, bör, i min tanka, framställas voterings-proposition för de olika meningarnes afgörande genom Förstärkt Expeditions-Utskott.” Med Herr Borgmästaren Bagge förenade sig Herr Borgmästaren Gezelius. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Post-Inspector en C, F. Lindstedts ansökning om förhöjning uti ett honom vid sistlidne Riksdag tillagdt arf vode.
Man må förstå oss ritt; Scipio är en alldeles afgjord fiende till dessa bägge Her-ranom ljufliga blommor i den svenska kulturens örtagård, och tvekar icke att sjunga ut sin hjärtans mening om de &gt; frireligiösa » helgonen — dr Vretlind får t. ex. sina fiskar varma så att det är en lust och glädje däråt — men olyckan är — att b&amp;n oftast icke märker deml Den som läst igenom hans bok ftr knappast det intryck, att hr Waldenström är en mäktig partihöfding i vår andra kammare, och att åtskilliga bland dessa, tom röstat rätt i de stora frågorna och därför rekommenderas på det bästa till återval, på sina lediga stunder göra tjänst » om kolportörer och verka som dragningskrafter på missionshusens idiotiserade publik. Vi taga ett enda exempel: gestriken Halvar Erikson i Elgered, hvilken betecknas som &gt;en upp-lyst och frisinnad man »; » förtjänar att återvälja« ». Han har dock verkat i åtskilliga år som waldenströmsk kolportör och nian tvifvel förpassat lika många g&amp;nger alla otrogna till de heta regionerna som någonsin den med all rätt grundligt nedsablade kolportören Odell. För anm. är det omöjligt att i likhet med Scipio se dessa bägge i sd olika dager, att den sist-nåmda, protektionisten » är en af reaktionens svartaste, medan den andre, hvars uppblåsta och själfkära uppträdande aadaa det verkar i högsta grad frånstötande, berömmes som o frän anförts. Intet ord är för mycket om Odell; men i Halvar Erik * son fins efter vår tanke materialet färdigt till en lika god kål * aupare, om nämligen hans kyrkliga riktning skulle komma till makt och myndighet. Låt oss icke längre från upplyst och frisinnadt håll ge näring åt det kanske en dag ödesdigra misstaget, att anse de » fri » religiösa som pdUtiiga frihetsvänner. Begagnom oss af dem, där så ske kan, gärna; men vakna ögon mot deras intriger för egen räkning, och front mot vidskepelsen utan hänsyn till om den skrifvit ordet » fri » på sin svarta kåpa!
Kommerse-kollegii till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse angående Manufakturoch Ull-diskont-fondernas förvaltning år 1863 samt den berättelse, särskilde, af Kongl. Maj.t i nåder förordnade, Revisorer aflemnat rörande dessa fonders förvaltning och räkenskaper för samma år. sora ock af Kongl. Maj:ts under loppet af året till bemälda Kongl. Kollegium aflåtna nådiga, bref i ämnen, som med förvaltningen af ifrågavarande medel ega gemenskap, På sätt i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse omförmäles, egde Manufaktur-diskont-fonden vid 1862 års utgång en behållning af Runt R:dr 1,712,060: 50. deruti likväl äro inbegripne osäkra fordringar af tillsammans 209,623 R:dr 79 öre. Fondens inkomster genom räntor å utlånte kapital utgjorde år 1863 R:dr 132,588: 86. Ränta till Rikets Ständers Bank för de af kreditivet begagnade medel R:dr 55,728: 72. Förvaltningskostnader och pension 28,683: 34. Omkostnader för fondens fasta egendom 205: 61. Extra utgifter, såsom postporto, skrifmaterialier m. m., 1,235: 25 Inbetalning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, i ersättning för det å riksstaten öfverflyttade, tillförene af Manufaktur-diskontens vinstmedel omedelbarligen bestridda, årliga anslag till Teknologiska Institutet 21,000: Pensioner och gratifikationer till f. d. tjenstemän och betjente vid numera indragna Stämplingskontoren i Stockholm, Göteborg och Norrköping samt till f. d. stämplingsförrättaren i Nyköping, enligt Kongl, brefvet den 13 Juni 1862’ 11,575: 8& R*|r 118,428: 75. utgörande således fondens vinst under år 1863
Hvar och en som vill anställa densamma – och dertill fordras en lätt öfversigt af längesedan gjorda rön 2 – skall finna: att ålderdomen är en lifvets epok, som naturen, ostörd i sin gång, snarare söker aflägsna än påskynda; att den är ett krafternas aftagande, icke deras förstörande; ett med möda vårdadt och underhållit, icke ett öfvergifvit och förtvifladt tillstånd. Betraktar man dess följder, så är ingen naturligare, än en viss benägenhet för hvila, ett misshag till allt starkare bemödande, sinnets eller kroppskrafternas. Det förra uppmanas dertill så mycket mindre, som intrycken af objekterna på dess yttre organer blifva allt svagare. Om derföre minnet behåller dem, hvilket det gerna underlåter, framställas de likväl icke nog klart, för att verka ett lifligt deltagande i hjertat eller förståndet. Deremot uppträda i förnyad dag bilderne af fordna intryck, och utgöra ett skådespel för själen, mycket lifligare och mycket mera intressant, än det för sinnena sväfvande, som, ehuru närmare, är allenast ett skuggverk i jemförelse. Själens öga, liksom det sinnliga, ser i ålderdomen bättre på afstånd. Fråge man nu: hvad kan förljufva en ålder, utan hopp, utan bländning, utan håglifvande syfte? hon behöfver dem ej; hennes sällhetsmedel äro fundna: hvilan i systerligt förbund med en förnöjande hågkomst. Fråge man: om detta är njutningar, om de äga bestånd? det är naturens behof, njutna med desto mer välbehag, ju mer krafterne och det sinnliga nöjet aftaga. Med detta hopp smickrade i ungdomen en ännu lefvande vis sin saknade vän: I ålderns enslighet den sälla tröst skall finnas, Att intet vi begått det vi ej ville minnas 3; och röner nu sjelf, hvilande i skuggan af sin förtjenta lager, dess lyckliga fullbordan. Jag ville beskrifva denna sällhet, och äfven med exempel söka understödja min sats; men har uppträder fördomen, ej mäktig att längre återhålla sin harm, och säker att öfverrösta mig.
Äro sålunda, hvilket mäste erkännas, kroppsliga bestraffningar i allmänhet ändamålslösa, ovärdiga och förkastliga; sä måste de, såsom innebärande det grofsta miss örstånd af menniskans väsende och värde, isynnerhet vara det vid ungdomens uppfostran. Det torde vara lika öfverflödigt, som det vöre förnärmande mot allmänna omdömets aktning för detta menniskovärde och hängifvenhet för den yngsta generationens kroppsliga och moraliska väl, att här söka utförligare framställa alla humanistiska, moraliska, physiska och psychiska skäl för denna mildare uppfostringsåsigt: den liar redan vunnit tillämpning i så mänga läroverk, särdeles de privata, och hunnit visa sig ega sä stora företräden framför hndstrykningsmethoden, att den numera fullkomligen rättfärdigar sig sjelf Deremot forde böra anmärkas, att den kroppsliga agan i de flesta läll och äfven med största besinning utdelad efter och enligt skol-kollegiets dom snarare föibittrar, än förbättrar det unga sinnet: gör barnet och ynglingen skygg eller trotsig, krypande och hycklande eller hånande och förhärdad: oftare undertrycker, än utvecklar hederskänslan och karak - 116 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 62. teren, samt förslafvar den blödigare och finkänsligare och lägger gemenligen för ali framtid grunden till skrymteri eller inre bitterhet och råhet, parade med benägenhet för väld och väld, hvilka sedan i mängfaldiga former följa mannen pä hvarje bildningsgrad och i hvarje samhällsställning.
Revisorerne hafva uti 2 §. af deras Berättelse yttrat, det de, i betraktande deraf, att de flera ångfartyg, Post-Verket för närvarande äger, icke alla, äro för post-kommunikationerna behöfliga, anse med en god hushållning mera förenligt, att ångfartygen Motala och Sverige, hvilka skulle vara för Verket umbärliga och hvarken kunna användas till reservfartyg för upprätthållande af post-kommunikationerna, der sådana nu finnas, eller tilläfventyrs för Flottans behof, blefvo, då antagligt anbud gjordes, försålda; äfvensom att ångfartyget Nordstjernan, derest detsamma icke vöre för möjligen innan kort blifvande postgångar emellan Sverige och utrikes orter af nöden, att för Post-Verkets räk - — 33G — ning bibehållas, blefve, i anseende till behofvet för Eders Kongl. Majit och Kronan att äga ett disponibelt ångfartyg af sådan beskaffenhet, sorn detta, öfVerlemnadt till Eders Kongl. Maj:ts Flotta; hvarigenom ej mindre Post-Verkets årliga kostnad för vård och underhåll m. ra. af berörde fartyg koraine att upphöra och i stället öfverbyttas på anslaget till flottans nybyggnad och underhåll, än äfven onödig omgång i räkenskaperna härutinnan uudvekes. Hvad nu först angår post-ångfartyget Motala, så har, vid en förliden sommar derå anställd behörig besigtning, blifvit utrönt, att detsamma, med någon mindre betydlig reparation, kunde i 2:ne år ännu vara tjenstbar!.
Då dertill kommer att jernbanan emellan Christinehamn och Arvika, i den södra sträckningen öfver Carlstad, kostar 1.150.000 rdr mindre att bygga, är nära 8,000 fot kortare, Ilar mindre lutningar och kurver, och kan anläggas på 1 till 2 års kortare tid, än den norra banan öfver Norum, så, om man ock vill sätta större värde på bergslagens fördelar af den sednare, än jag anser dem ega, kunna de dock icke i någon mån uppväga eller motsvara de stora uppoffringar, som staten genom antagandet af denna norra bana skulle göra. För att icke längre uppehålla R. o. Ad. med besvarande af Hr Nordenfelts anförande, får jag i detta afseende åberopa de skäl, hvarpå den Nåd. Proposm i frågan är grundad, och tillåter jag mig äfven nämna, att närmare kännedom om hvad som blifvit tillgjordt och förekommit rörande nordvestra stambanans fortsättning genom Wermland kan inhemtas af en, i dag mig tillställd Den 9 December. 455 tryckt skrift med titel »Försök till utredning af fördelarna och olägenheterna af nordvestra stambanans dragande från Christinehamn, södra linien öfver Carlstad och Harsäter, eller norra linien öfver Norum och Nilsby till Frykerud,» hvilken skrift lärer komma att i Riks-Stånden utdelas. Slutligen anhåller jag att detta mitt yttrande måtte få åtfölja den Kongl. Proposm till vederbörligt Utsk. Hr Uggla, Carl Gustaf: Då jag deltagit i alla de för handlingar, som i och för ifrågavarande bansträckning förevarit i Wermlands landsting och således eger någon kännedom om förhållandena, ber jag att med några ord få bemöta de af Hr Nordenfelt gjorda framställningar. De skäl Hr Nordenfelt anfört för stambanans dragande i nordlig rigtning, synas mig vara hemtade ur en skrifvelse, som af en för ändamålet tillsatt komité ingafs till Wermlands landsting. Komiterades uppgifter äro dock icke fullt tillförlitliga; alla äro de nemligen personligen intresserade af frågans utgång och således jäfvige.
Jag har trott lagstiftningen böra numera finna nödvändigheten att åter taga saken under sin hand; och jag har lemnat ett utkast till hufvudmomenterna af de stadganden, hvarigenom hemmansskogarna skulle kunna bevaras eller återställas eller irån nyo upplredas. 1 det skick, saken kommit, har jag funnit det vara ett vidt utseende företag att ens uttänka en lag, som skulle kunna bota det onda, jin mer att bereda framgång och efterlefnad åt en sådan lag; och de grunddrag dertill, jag försökt att tänka mig, liar jag fått sådana, att deras framläggande vore hopplöst, så länge man ej har att påräkna en fast och enhällig öfvertygelse, att en lag i denna rigtning är för allmän välfärd oundgänglig. Imedlertid har jag kallat lagens gamla förmynderskap helsosamt. Jag mente att det var så till sin grund och väsende, icke att det så var i sin utöfning eller sjelfva sina stadganden. Hvad Jagen innehöll, blef vanmäktigt, efter mångas tanka derföre, att det var för mycket — elter min tanka derföre, att det var leir litet, alldeles ofullständigt, för ingen del sådant, som det numera skulle kunna blifva, med begagnande af den upplv sning, erfarenheten och skoghushållningens vetenskapliga framsteg åstadkommit. Under afbidande af tiden för framläggande af ett icke alldeles hopplöst lagförslag i ämnets hela vidd, skulle dock, i en särskild fråga, nemligen om skifteslagarnes tillämpning på enskilda hemmansskogar, ett förslag, såsom mindre genomgripande, möjligen kunna hafva en utsigt för sig. Det skulle handla om den förändring, att hvarje ännu oskiftad skog eller utmark finge, der alle delägarne ej annorlunda åsämdes förblifva oskiftad, och hvarje delägare i en sådan lemnäs frihet att fordra antagande af det skogshushållningssätt, hvarom fråga var. Och jag har trott det vara önskligt, om härtill kunde lemnäs ej allenast vitsord åt den delägare, som sådant begärde, utan ock den nödiga indelningens verkställande på allmän bekostnad. Uti 1850 årsberättelse (sid.