Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bilder dem sjdens öga ej sett på, flere htionden, barndomsminnen, dyka plötsligt upp med en förvhande klarhet, och der du nu i kvällens ljudlösa tystnad mönstrar dem med den mognade kvinnans kritiska blick, förefalla de dig så besynnerliga, nä- stan otroliga. Om du läste dem i en bok, skulle du kalla dem fantasifoster, och dock, det vet du s&amp; väl, ega de äkta verklighet och sanning. Xen vi gamla glömina lätt hur tankelifvet ter sig i en brtrnasjiil. Vi tro icke att dessa lockiga små hufvuden vi se omkring öss hafva en värld för sig, och att, trots deras frimodighet, der finns en vrå, i deras iiwe, dit vi aldrig intriinga, kanske emedan de instinkt.likt känna att ride storan ej skulle förstå dem. Om barnasinnet inom oss själfva ej blifvit förtorkadt, skulle vi icke beköi3-a st&amp; som främlingar inför barnen och deras cIrömviirld och b&amp;de de och vi skulle blott vinna p$ denna öppenhjärtiga förtroligliet, som vagar gifva sig helt, utan fruktan för ' de storas3 öfverlägsna, medlidsamma småleende, som skrämmer och stinger. Ja, di1 ar nästan rädd an i dag för de storas h h. Ka.nske tro de nu, liksom cle skulle trott om du shsom barn beraittat dina intryck, att det är bara en saga. Nåväl, låt dem tro det! Du vet dodi att den är upplefvad och sann från början till slut. Du har plötsligt blifvit ett litet barn igen, en flicka mellan. Det ar långt fram p&amp; varen och sista lasdagen i terminen. Men du sitter ej på skolbänken bland surrande kamrater, du sitter allena med en ung lararinna i ett stort, krefligt l&amp;srum med öppet fönster, genom hvilke t nyintspruckna syréiier nicka in till dig. Ensam! - ja, ackså der, redan i barndomen ensam, inga syskon, inga skolkamrater.
Jag vet icke, head du efter detta kommer alt tänka om din moder, men kanske skall du, som ålskar den man du har valt, förstå att kärleken är en makt, gent emot hvilken vi, svaga människor, stå maktlösa. Jag har i allt försökt att uppfylla mina plikter mot din fader, mot dig och dina syskon, men hvem kan råda öfver sina drömmar f Drömmarne om dagen och drömmarne om natten? Och jag har syndat i mina drömmar. Snart århela lifvets dröm förbi, men jag vill att du, når jag går bort, skall känna din moder. » Därpå följde en efterskrift: » Jag hade tänkt, att i dina egna händer nedlägga denna min bekännelse, när du satte dig upp i vagnen för att resa bort, men fegheten har hållit mig tillbaka. Ännu en liten tid får jag behålla min hemlighet. Jag ger dig med till ditt nya hem det porträtt af mig, som du alltid önskat äga. Hår i ramen gömmer jag de ord, jag helst i tysthet ville hviska dig. Finner du dem, så är det försynens mening, att du skall veta allt. Finner du dem icke, så tillätes det mig att ännu långe bevara det minne doldt, som för mig har varit lifvets stora innehåll Må himmelen låta dig ha funnit den sanna lyckan! » Till min högtålskade dotter Marie Sophie Louise. Min bikt och testamente. 1 detta ögonblick, då du, min älskade dotter, Det var tydligt, att dottern aldrig hade funnit lämnar mina armar och ditt gamla fädernehem sin moders bikt. Det låg orördt, som då det laför att begifva dig bort som hustru till en man des ned bakom porträttet. af ditt eget hjärtas val, känner jag ett oemot(Forts.) ståndligt behof att en gång tala till dig och intet dölja för dig af det, som i mitt lif har varit afgörande. Många gånger har jag önskat alt lätta mitt Innehållsförteckning. hjärta för en person jag älskade, och på hvars Sofia Gisberg; af Claes Lundin (med porträtt). — Mitt tystnad och tillgifvenhet jag kunde lita, men blygvackra barn. poem af Daniel Fallström. Idun Stockholm, N:r 4 (527)., Kungl. Redaktör och utgifvare: B y r å: kr. A l l m. telef. Rikstelef.
Pehr BENCTSON. A. J. SANDSTEDT. A. Brändström. 1 Bilaga Lit. A. — 10 — Kapitalslut öfver Manufaktur I) c b c t. Balans frän år 184(5. S k u I (1 e r. l:o Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommers-kollegii kreditiv lor Manufaktur-diskonten, emot 3 procents årlig ränta å begag nadt kapital, 1,500,000: obetalda räntor till 1846 års slut 20,882: 12. 9. 520,882: 12 lin riku. 2:o Utelöpande attester öfver insalta medel på räkningen N:o 5 med Bankens Depositions-afdelning 9. 1,252: 12. — 1,522,134 24 Transport | l,522,134j24| 9 — 11 — diskontfonclen för år 1847. Banko. C r c (1 i t. Balans från år 1846. Tillgångar. l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o ;) med Ekenmarks konkursmassa, 1,280: 31. 6. b) Förskott till gamla Ull-diskontfonden, kapital 11,750: upplupna räntor 1,130: 35. Fondens fasta egendom, hvilken, enligt Kongl. Kollegii beslut den 29 December 1843, upptages till sitt brand 14,161: 18. 7. försäkringsvärde, 60,000: Räntor efter förfallo-tiderna 9,90(5: 44. 1. Hyra för en lägenhet uti fondens egendom 133: 16. •— 9. :o Utgifter: Aflöning och pension Taffelpenningar och arfvoden till Kongl. Kollegii President och Leda - möter, samt för extra biträde och revision af fondens räkenskaper m. m. 3:o Extra utgifter i postporto, skrifmaterialier, ljuspenningar m. m. 4:o Reparationer och diverse omkostnader, såsom:
IVIen clä n^ssderörde 3:ne delo^i^ skola ständigt utgä, oell clet således i eke ar med god ordring förenligt, iltt möjligdeten af «1erL8 utdetalning längre är st' ovissa tillgängar deroende, Iiem8täller jag, lilia med 8tgt8-6ontoret, i underdänigllet, att ifrågavarande f^llnadssummors n^^förande ordinarie8tat med tillsammans mä af kikets 8tänder i Mder l>egäras. "Leträlfande äter 8tats-6ontorets enadanda underdäniga liemslällan, i afseende ^ä det nuvarande 11 efällrafvaren för lemtlands Hä8t-1 ägare-Lor^s af 4:de Hufvud-kitelns des^aringar i ljäder tillagda arfvode af 225 H.dr ärligen, 8ä, enär detta arfvode endast deviljats Oll8 vidare, oell, i följd af förändrad föreskrift om delalets utöfvande vid Lorisen, möjligen framdeles Iian komma att uMllöra, torde vid Irvad om arkvodets ut 1 rans^ort 9,383: 16. 606 : 47. 3. 9,990: 15. 8. 1raN8POlt betalande ledan är i ljäder förordnadt än vidare ia förblifva." "?a 4:de IIufvud-1iteln8 be8pariiHar bakva äfven, tid ester annan, i Räder blifvit anvi8ade följande utgifter, inti11cle88 annan ti11«änA för dera8 I>etäc:!vai>de linnde erbälla8, nernliAen: Arfvode för I^älra re vä rden8 bestridande vid 6ri88leliamn .H.dr 150: 35llö!it traetainente för ZränseposterinAS-be fälbakvaren derstädes 366:
Jag erkänner nemi. och är beredd på, att det till en början skall leda till nedsättning i spannmålspriserna och således medföra förluster äfven för andra ån dem, sorn sysselsätta sig med bränvinsbränning; men att motsätta sig vidtagandet af en åtgärd, som likvisst anses allmänt nyttig, derföre att man föreställer sig, att den skulle vålla den jordbrukande delen af befolkningen i Sverige några olägenheter, kan jag icke anse vara riktigt. Jag har icke heller kunnat inse, att uti de föreslagna åtgärderna ligger någon förföljelse mot hränvinsbrännarne och jag tror äfven alt detta uttryck varit något för strängt. Jag tror visserligen att de skola komma att lida stora förluster; men jag åberopar i detta hänseende hvad jag redan förut haft äran yttra; och nöden är så stor, att man har rättighet att begära upoffringar både af den ene och andre, för att kunna komma till något bättre. Jag hyser dessutom den öfvertygelsen att sedan första känslan af missbelåtenheten lugnat sig, så skola de, hvilka f. n. sysselsätta sig med bränvinsbränning, vara de första att erkänna riktigheten af de vidtagna åtgärderna. Här har äfven blifvit yttradt att bättre, än att antaga en månad, vore att antaga ingen. Jag tror icke att man vid lugnare besinnande skall erkänna att deruti ligger någon sanning. Det är visserligen möjligt, att det för de jordbrukare här, som sysselsätta sig med bränvinsbränning, kan vara likgiltigt. Men jag är öfvertygad, att, då här i allmänhet icke finnas representanter för mer än något hundradetal bränvinsbrännare, under det att det finnes circa 36,000, som här icke hafva några förespråkare, så bör man väl äfven göra afseende på deras fördel. Och jag tror derföre att den betydliga del af allmänheten, som idkar denna näring, skulle finna sig mera belåten med att få bränna en månad under hösten, än om all bränvins-tillverk* ning blefve helt och hållet förbjuden. [Den i Maj. 21 Hr Braunerhjelm, Ferdinand: Innan jag går att yttra mig i sjelfva hufvudsaken, ber jag att få nämna, att jag icke är någon vän af rubbningar i den ekonomiska lagstiftningen. De hindra näringarnes fria utveckling och medföra förluster för deras idkare.
Burgen, Örn upphörande af proprie bergen 39 Om verkan af proprie borgen, då borgenären förlorat sin rätt emot gäldenären >9 Om löftesmäns rättighet att uppsäga och betala gäld Brottmål, Om en förbättrad brottmåls-lagstiftning Svar på återremiss. Burds-rutt, Om upphörande af rättighet att börda jord på landet Svar på återremiss » Om upphörande af börds-rätten i stad Böter. Expeditionen» nummer. Civila mål, D Civilla 'o> C. Om urtima ting fur handläggning deraf. Om kompromissarier i sådana mål . Om summa appeliabilis för fullföljd deraf . Svar på återremiss Om antagande af lag-beredningens förslag dertill Svar på återremiss D. Danaarf\ Om ändring af hvad 15 Kap. Arfda-balken derom stadgar Svar på återremiss Dyrk, Om förklaring af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, angående innehafvande af dyrk E. E/lgäng., Om revision af lagarne angående edgång Expropriation, Om ändring i Kongl. Förordningen den 20 November 1845 F. Fastighet, Om lagfart derå. Se: lagfart. Fordringar, Om preskription derför. Se: preskription. Fridlysnings-sladga för allmänna kanal-, jernvägsoch telegraf-anläggningar Fullmäktig, Om rättighet för uppbördsman och landtmätare att dertill brukas Förmånsrätt för de af allmänna medel för odlings-företag beviljade lån Förslag tili sammanjemkning . G. Giflomanna-rält, Om ändring af lagen» stadgande derom Gode män, Se: kompromissarier. Gäckeri med Sakramenten. Hofrätt, Om inrättande deraf i Norrland Espeditioneu nummer. i * 49. 57. 31. 37. 67. I. / Inbrott, Förändrad lagstiftning derom .i i i . , Invisning, Om upphörande af förbudet emot tryckte och graverade in visningar . v J. Jernvägar, Om skyldighet att afstå jord för anläggning deraf • S 19. » „ Fr.idlysnings-stadga derför . 47.
Hon skulle skrifva brefvet nu, men ej skicka af det förr än i morgon, då skulle det komma fram på hans födelsedag, den 14 Mars. Hon skulle ge honom sig själf till födelsedagsgåfva. Hon smålog i det hon gick fram till skrifbordet och började leta i sin portfölj. Det här skulle hon ta! Ett kort af fint velinpapper, som hon köpt i Paris. Några flygande svalor ritade för hand i ena hörnet, — vårfåglar, glädjebud! Hon satte sig ned och skref med sin stora, vackra stil ett »Kom» och så namnet. Det var det hela. Och så adressen på kuvertet. Nu var det gjordt! I afton skulle hon tala om det»för mamma, som nog skulle bli öfverraskad och glad. Att den där lilla papperslappen skulle kunna skänka så mycken glädje. Hvad det var eget att tänka! Hon öppnade portföljen och lade in brefvet tills i morgon. Klockan var sju på aftonen. Edith satt vid pianot och spelade igenom några nya noter, som hon fått till påseende. Så öfvergick hon på en gång till ackompagnementet af »Liebeslied» och slutligen intonerade hon violstämman, spelade den så som Säfve gjort det den där sista gången. Den skulle de spela tillsammans, när han kom. Undrar när han kom, och om det skulle bli svårt att möta honom. Hvad skulle hon säga? Det vore väl omöjligt att säga något, hon skulle bara —! Nåja, det redde sig nog. Hon ville ej mer göra sig onödiga bekymmer. Hon hade ändtligen beslutat sig, det var det viktigaste. Dörren öppnades. Modren kom in med en tidning i handen. — Stör jag dig Edith? frågade hon. — Nej visst inte. Var det något särskildt? I alla fall var det bra att du kom, mamma lilla, jag skulle tala med dig om något. — Spela du stycket till slut! Jag skall läsa min Stockholmstidning, det har jag inte hunnit med idag. — Ja, jag skall vänta tills det är gjordt. Edith fortsatte med sin Liebeslied. Månntro mamma skulle känna igen den, när hon fick höra den nästa gång — med viol! — Nej Edith! Har du sett det här, ljöd det plötsligen från soffan. — Nej, jag har inte läst tidningen i dag.
Det uppehåll de möjligtvis medföra, kan, då det icke är annat än hvad som åtföljer iakttagandet af all Laglig ordning , icke räknas för pågon verklig svårighet, derest utdrägten ej blir längre, än skälet, som den föranledt, oundgängligen fordrar; men om detta vilkor ej uppfylles, utan en Part nödgas förese, att mindsta anledning till uppskof skall flera månader eller hela år fördröja den rättvisa han söker , då kan han ej utan fruktan möta sin vederpart eller af Domaremagien vänta nog kraftigt skydd mot lidande. Olägenheterna af denna, tvärtemot Domaremagtens natur stridande, overksamhet äro så stora, att de för hvarje Lagstiftning måste uppenbara sig. Också finnas i de flesta Länder permanenta - Dtn 5 Maj. 63 senta Domstolar redan Inrättade. Man kunde föreställa sig, att Sveriges mindre Folkmängd, kringspridd öfver ett vidsträckt Land , hade här gjort en sådan inrättning från början mera umbärlig, och sedan allt framgent svårare att utföra ; inen denna föreställning försvinner, om mast går tillbaka till Landets äldre Lagstiftning. Landskapslagen för Upland stadgade i första Flucken af Tingrnåla-Balken, att Länsmadtr skulle Ting hafva å rättum Tingstad hvar sjunde dag. Enahanda föreskrift finnes i WestmannaLagen, Tingmala-Balken, 2:dra Flucken. Söder. manna-Lagen påböd i Tinginala-Balken r:sta Flucken, att Länsmader skulle Ting hafva hvar Sunnudag, samt i 3:dje Flucken , att sju nätter skulle emellan Ting hvart vara; och den år 144S antagne allmänna Landslag innehåller i Tingmala-Balken , 6;te Cap. att Härads - Ting skulle vara ett i hvarje vecka under de i 8 Cap. utsatte Tingstimar , nemligen frän Tjugonde dag Jul till nio vikna Fasto, från Walborgsmässa till Midsommarsdag, och från Michelsmässa till Advent. Under de sedermera förflutna oroliga tider, hade likväl denna inrättning så förfallit , att Domstolarne förlorat sitt anseende, och de i Lagen utstakade Rättegångstider blifvit åsidosatte.
Då emellertid den inhemska porslins-tillverkningen först med nästlidne års början beröfvats det förbuds-skvdd i afseende å måladt eller tryckt, oäkta porslin, sorn den förut åtnjutit samt den sedermera förflutna korta liden, ehuru porslins-tillverkningen derunder gjort ganska betydliga framsteg, icke kan hafva varit tillräcklig för alt lemna tillförlitlig vägledning för bedömandet huruvida och till hvad belopp nedsättning i nu stadgade införsels-afgifter må kunna ega rum, så hemställer Utskottet, all Rikets Ständer måtte vid innevarande riksdag lemna samma tullsatser oförändrade. Arliklarne »Portföljer, Taskböcker, Ridikvler och Nattsäckar» äro i gällande tullPortföljer taxa upptagne under en rubrik med värde-förtullning till 25 procent. m. m. Härvid har Herr Grefve Taube i sin motiön anmärkt, alt nattsäckar borde åtskiljas från de öfrige arliklarne och åsättas 16 sk. införsels-tull pr skålp., samt portföljer, taskböcker och ridikyler åter indelas i »heleller halfsiden» med 2 R.dr och »andra slag» med 24 sk. införsels-tull pr skålp. 46 Bevillnings-Ulshotlets Betänkande, N:o 3. Då taskböcker, likasom den nu i taxan ej förekommande artikeln »Portemonnaier», både till beskaffenhet och värde äro närmast hän förliga till den här förut omförmälde rubriken ”Etuis med eller utan tillbehör äfvensom Penningebörser”, torde Taskböcker och Portemonnaier i noten upplagas med hänvisning till Etuis. Lika med hvad Herr Grefve Taube, i enlighet med Beviilnings-Utskoltets förslag vid nästlidne riksdag, förordat, torde ock Nattsäckar, som till värde och beskaffenhet väsendtligen skilja sig från portföljer och ridikyler, men, i förhållande till värdet, icke skäligen kunna åsättas högre införsels-tull än 12 sk. per skålp., böra under egen rubrik och med nämnde tullsats i taxan upptagas.
Dessutom bör ej lemnäs utan afseende den särskildt för Jönköping ömmande omständighet, att staden tvenne gånger varit utsatt för kolerafarsotens härjningar, och fått vidkännas de ganska dryga kostnader, sorn naturligtvis äro en följd af sådana hemsökelser. Jag förnyar mitt förra yrkande, att Jönköping mätte erhålla 10,000 R:dr såsom lån och en lika stor summa såsom anslag. Den 21 November. 155 Gr. Lagerbjelke: Talaren näst före den siste har ansett det vara med en god hushållning förenligt, att genom en ny tomtreglering jemväl å den del af en stad, som icke nedbrunnit, förekomma eldsvådor. Deruti har han otvifvelakligt rätt, nemi. hvad städernas egna kassor beträffar; men jag hemställer till så väl den värde talaren som Ståndet, huruvida Statskassan skall kunna bära de oerhörda utgifter, som skulle upkomma, om man beträdde den banan, att, så snart <fn stad ville göra en ny reglering af dess tomtplatser, Statsverket genast skulle vara till hands och med lån samt anslag understödja företaget. Om Jönköping nu skulle erhålla både lån och anslag, icke derföre att staden nedbrunnit, utan att för framtiden bevara staden från eldsvådor, genom uptagande af nya gränder m. m., hvilket allt otvifvelaktig! är för Jönköping ganska nyttigt; huru skall Staten kunna säga nej åt Enköping, Westerås, Arboga, eller någon annan af Sveriges 88 städer, hvilken, upmuntrad af Jönköpings föredöme, möjligen framdeles kommer att anhålla om Statens hjelp för anläggande af nya gator och gränder, nedrifvande af förfallna hus m. m. d.? Utan tvifvel är det för alla städer ganska nyttigt att vidtaga sådana förbättringar, men huru Statskassan skall kunna bära dylika utgifter, det öfverlemnar jag till en hvar att bedöma.
Vi tro t. ex., a t t framst&amp;llningen af Jeanne d9Arc hade vunnit pb, om hon tecknats mindre som principmanniska och mera som oberakneligt naturbarn. Hon var icke blott hjaltinnan utan afven bondflickan, hon var ofta radd, ofta vidskeplig, ofta naiv och dessa rörande drag af hvardagslifvet f&amp; vi icke tillrackligt skarpt pilpekade, ehuru historien berattar dem. Det ar deremot i den allmänna teckningen af tiden, fröken Fries har sin styrka. Vi se i Elisabeth ' af Thuringen ett offer för tidsandans asketism. Anna Komnena ar icke mindre betecknande som tidsbild, och ' vi skulle endast vilja anmärka mot den senare, att hon sattes ' af förf. nog högt - i ett allt för idealiscradt ljus. Förunderligt nog tycks denna figur tilldraga sig förf: s sympatier i hóg grad. Hon &amp; r likvll knappast n8got annat &amp; n en ränksmiderska af akta Macchiavellityp, h a r s talang som. historieskrifvare m&amp; vinna billigt erkannande, men hvars värde som karaktar torde vara mycket tvifvel underkastadt. Det är likaledes ganska tvifvelaktigt, om hennes syfte nigonsin ' varit s&amp; kulturvanligt, som förf. vill göra det, och om hon verkligen leddes af n8gra högre politiska mil an vanliga dynastiintressen, Det &amp; r imellertid en latt förklarlig förkärlek, som har förleder förf. till partiskhet, .om hon, säsom vi tro, varit partisk. I dessa tider af rhhet, förtryck .och slafveri blir hvarje upplyst ande ett ljus ' i inörko lande, och nar dertill kommer, att Auna gaf ett bland de första exempleu p&amp; kvinlig begzlfning inom det vetenskapliga arbetets omrzlde, m&amp; denna sympati ' vara annu ursalitligaro. Att förf.
Vill åter den läkfälde icke frivilligt erlägga böterna, utan det måste gå till utmätning, lär kronofogden icke kunna och — om han ledes af tanken på egen förmån — icke böra inkomma med ett sådant vitsord, som förklarade, att den bötfällde saknade tillgång, derest denne verkligen eger tillgång till böterna, utöfver det som blifvit i Utsk:ts förslag till §:n upptaget. Att de saker, som der blifvit nämnde, undantagits, har berott derpå, att Ulsk:t sökt göra för sig klart, huruvida det vore bättre, att böterna komme att utgå i alla möjliga fall, äfven om derigenom den saklaldes och hans familjs vällärd skulle sättas på spel, eller att de endast komme att utgå i de fall, då det kunde ske utan lära för den sakfäldés och hans familjs bergning. Som Utsk:ts Hr Ordförande redan yttrat, är detta ett stadgande, hvilket icke är lätt att formulera, så att man förenar mildhet med bestämdhet. Det förslag till ifrågav:de §, som blifvit af tvenne Hrr ledamöter i Konungens Högsta Domstol afgilvet, tyckes mig icke vara lyckligt sammansatt. Utskit har med ledning af detta förslag uppgjort det nu föredragna, cch det synes mig, som om Lag-Utsk:t på ett lyckligare sätt löst 394 Dea 11 Juli t. a. sin uppgift. Huruvida man nu bör antaga Utsk:ts eller K. M:s förslag, beror i sin yttersta konseqvens på, om man anser det så angeläget att böter i alla händelser komma att utgå, eller om man anser det nödvändigt att de icke få utkräfvas, då det skulle förorsaka den bötfälldes ruin. För min del hyllar jag den sednare grundsatsen och får derföre vördsamligen anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: I mitt förra yttrande tog jag mig friheten att orda om annat än det, som nu är föremål för föredragnin gen, nemi. hvad som för böter icke får i mät tacas. Jag trodde icke att man, då frågan är om hvad som ej får tagas i mät, kunde dermed sammanblanda det fall, då en person sjelfvillig! betalar honom ådömda böter.
Det är dessutom bekant, att inom PresteSt. ingen röst höjde sig emot ett enahanda yrkande, men att, till följd deraf, att vice Talmannen yttrade några betänkligheter i afseende å det formella af nämnde yrkande, talaren återtog sitt yrkande, som således icke kom under omröstning. Hade så icke varit fallet, torde den underd. skrifvelsen redan hafva varit af R. St:r besluten. Det är också all anledning att antaga, att inbjudningen icke skall blifva ovälkommen, och jag får derföre, på de skäl jag haft äran anföra, anhålla, att R. o. Ad. behagade b ifalla in b j udningsförsl åge t. Den 26 Maj e. m. Gr. Sparre, Erik: Äfven jag hyser de största sympatnier för den ifrågav:de kommunikationsleden och är öfvertygad, att den för orten och kanske för hela landet skall blifva af det största gagn. Men ehuru jag ur denna synpunkt lifligt intresserar mig för frågan, måste jag ännu mera vara intresserad för grundlagens hållande i helgd. 75 § R. O. stadgar: »Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStåndens sammanstämmande beslut och Konungens sanktion. För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.-F:ns 66, 69, 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening; men skulle två Stånd stadna emot två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas. Är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är.» 66 § Reg.-F:n angår Riksg.-kontoret, 69 § Statsregleringen oell bevillningen m. m., 70 § Bevilln.-Utsk:ts åligganden, 71 § bevillningen, och 72 § R. St:rs Bank. Nu lärer förslaget om en skrifvelse till K.