Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
It är också en penning, som man icke skall förakta att i smugglingsvåg söka förtjena. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på artikeln saxar, uti sjelfva tulltaxan först förekomme öfverskäraresaxar, med tullvärde af 5 r:dr och införseltull af 12 sk. pr Lff, hvarom betänk, icke innehölle någon framställning, emedan förut varande tullbestämmelser blifvit bibehållne; hvadan Hr Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag i denna del. Härvid anmälde sig och yttrade: Hr von Hartmansdorff: Jag har icke fattat huruvida Bevilln.Utsk. föreslagit samma tullsats, som finnes stadgad i 1845 års tulltaxa, eller icke. Hr Land tm. yttrade, att Utsk. icke föreslagit någon förändring i tullen för öfverskäraresaxar, samt förnyade sedermera sin propos. lill bifall å Utsk:s förslag i denna del. Ropades ja. Dä Hr Landtm, härefter framställde, att i fråga om ”saxar, andra slag” blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s förslag, att införseltullen derå måtte nedsättas från 3 r:dr 16 sk. till 36 sk., dels bibehållande af 1845 års taxa, dels af Hr Lagerbjelke 2 r:drs och dels af Frih. Gyllenhaal 1 r:dr 24 sk. tull pr g1, anmälde sig och yttrade Gr. Lagerbjelke: Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig med Frih. Gyllenhaal. Frih. Cederström: Jag anhåller vördsammast, det Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad. täcktes erinra sig att jag, förden händelse 1845 års tulltaxa icke i denna punkt kunde bifallas, alternativt föreslagit en tull af 2 r:dr LU. Sedan Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf förklarat, att då Frih. Cederström upptagit Gr.
Mitt vördsamma förslag är alltså: att af Bankens nu tillgängliga vinst ett belopp af 600,000 R:dr må, vid slutet afhvartdera året 1854, 55 och 56 från Banken till Statens behof öfveriemnas, med 11. o. Ad. förbehållen rätt att besluta, huruvida återstoden af vinsten må användas för Bankens eller Statsverkets behof: derå anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos. Gr. Posse, Gust. Mauritz: För att riktigt kunna genomgå detta Mern., anhåller jag om ursägt, att jag först yttrar några ord 262 Den 16 Mars. ~ om Bankens organisation. Enl. mitt omdöme måste Banken hafva tvenne ändamål, det ena att uprätthålla myntvärdet eller realisationen, och det andra att reglera kreditförhållanden. Härmed menar jag icke att Banken bör styra kursen utan endast, att Banken skall gifva stadga åt kreditväsendet. Se vi nu tillbaka på den förflutna tiden så kan man säga, att Banken i det förra afseendet upfyllt sitt åliggande, enär lian uprätthållit realisationen. Se vi åter på den andra delen af dess åliggande, så tror jag att vi icke i detta hänseende kunna lemna honom samma vitsord. Mycken skarpsinnighet fordras ej för att se, det något fel måste vidlåda vårt Bankväsende. Jag tror, att hvar och en som varit något med, (min erfarenhet är visserligen icke läng men dock någon) skall finna, att om Banken skall gifva stadga åt kreditväsendet, så måste man undanrödja det vingleri, som i närvande stund förefinnes, och hvars orsak till stor del är att söka i det sätt, hvarpå Banken i detta fall går tillväga, nemi. alt han beständigt användt sin vinst på det sätt Utsk. nu föreslagit. Enl. min upfattning beror en länesökandes kredit af dess förmåga att upfylla sina förbindelser, och denna förmåga aler i mer eller mindre mån dels af soliditeten af det företag, i och för hvars utförande krediten behöfves, dels på ordentligheten hos honom sjelf. Hos långifvaren beror krediten på kännedomen om, huruvida dessa förhållanden finnas eller icke.
Utskottet, sorn ej kan annat än med motionären instämma deruti, att en sådan tillämpning af ifrågavarande §. som den af motionären otnförmälda, är i hög grad obillig, anser dock någon lagförändring till förekommande af en så beskaffad tillämpning icke erforderlig; och om, vid något skifte, inträffat att en delegare blifvit pä otnförmälda sätt lidande, torde sådant fä hufvudsakligen tillskrifva» underlåtenhet hos denne delegare att sin rätt iakttaga och bevaka, der densamma blifvit förbisedd. Utskottet hemställer således att ej heller denna del af motionen må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 18 Kap. Emot 18 kap. Skiftes-stadgan hafva flere motionärer riktat anmärkningar, och påyrkat förändringar, bland hvilka några af en mera genomgripande beskaffenhet. Så har i afseende ä Egodelnings-rättens sammansättning Herr Grefve Anckarsvärd, påyrkat, att Egodelnings-rätten må i sin nuvarande form upphäfvas. och i stället anordnas på något lämpligare sätt. Förslagsvis har motionären härvid antagit att frågorna pröfvades af mätismän, tre till antalet, hvilka valdes på det sätt att, till exempel, dels Landstinget, uti hvilket le kunnigaste, mest upplyste och driftigaste jordegare inom länet mäste antagas blifva ledamöter, ntsäge. bland sådane landtbrukare, tvä till fyra mätismän för hvarje socken, och att dels de tvistande jordegarne utsågo, bland de sålunda inom länet utsedde mätismännen, tre, som ojäfvige voro. eller, om jordegarne ej kunde sig om valet förena, Landshöfdingen, efter förslag af Förste Landtmätaren, utsåge det behöflig» antalet bland de mätismän, sorn vore boende närmast det tvistande skifteslaget.
Af Länets socknar äro flera belägna vid hafvet, ännu flera vid de större floderna och ingen socken saknar insjöar, eller tjernar, af icke ringa vidd, till exempel den 3i mil långa Tåsjön, äfvensom Flåsjön, begge i Tåsjö socken, Fjellsjön i Fjellsjö socken, Betasjön i Junsele socken och Nässjön i Ramsele socken, hvilka dels genomlöpas af någon bland Länets många floder, dels, såsom Betasjön och Nässjön, genom vattenrika och flottbara åar äro med floderna förenade. De största floderna äro Ångerman-, Njurundaoch Indals-elfvarne, hvilkas, så väl som flera af de öfriga elfvarnes, sträckning är beskrifven i min förra underdåniga femårs-berättelse *). För de åtgärder, hvilka tid efter annan blifvit vidtagne för de större vattendragens upprensning, redogöres äfven i samma berättelse**); och må nu allenast nämnas att dessa rensningar nästan årligen, på trädvaruhandlandes bekostnad, fortsättas, äfven i de smärre vattendragen. Således hafva, sedan enskilda bolag bildats för uppköp af skogar i Jemtlands Län, dessa bolag på egen bekostnad verkställt åtskilliga, om ock hittills mindre omfattande, upprensningsoch utgräfningsarbeten i de grenar af Indalsoch Njurunda-elfvarne, hvilka stå i beröring med omförmälde, i gränssocknarne till Medelpad belägna skogar. Deremot har det i min sista femårs-berättelse omnämnda förslag till Njurunda-elfvens upprensning, hvarom undersökning, enligt Kongl, brefvet den 25 November 1846, till en de! ägt rum', ännu icke gått i fullbordan, emedan denna undersökning, som varit uppdragen åt Kaptenen af Bjerkén, afbrutits genom dennes sjukdom och derpå följande död. Uti Ångerman-elfven verkställdes år 1854 undersökningar för upprensning genom Resele och Lidens socknar, till underlättande af timmeroch brädöottningen.
Uti den inledning, hvarmed Konungen utfärdade 1734 års lag, heter det, att ”Konung Carl XI, Vår högtärade Hr Svärfader, nödigt funnit, alt utse och förordna vissa lärda och förståndiga män, som skulle sälta lagen på tydelig och brukelig Svenska, dervid utesluta hvad icke mera var i bruk, eller genom antagen god sedvana blifvit förändradt, och i stället införa, hvad genom laga stadgar och riksdagsbesluter kunnat blifva påbudet.” Man gjorde således icke annat än rensade bort det föråldrade och införde hvad som brast. Derigenom fick man ett lagverk, som genast vann R. Sits bifall, som gjorde heder ät sina författare, och som gör det ännu, då det intill våra dagar bibehållit sig i så mycken aktning. Jag ville önska, att de lagstiftningar, sorn hädanefter komma, måtte få eli lika öde. Sjelfva grundens omstörtning är det första stora felet i lagförslaget. Det är detta fel, som vållar, att man har så svårt 1S2 Den 26 April e. ra. att komma öfverens; ty hade man icke annat att göra, än tillse att det föråldrade uteslötes och det nya bchölliga infördes, så klefve man snarare enig. Men då man vill omskapa det hela, utgå frän nya grunder, införa nya oförsökta systcmer, då rädes en hvar att anställa rön, icke i smått, ulan i stort, på ett helt folk. Det är, på det att detta rön icke måtte blifva riksförderfligt, som jag önskar, att försöken måtte anställas i smått, särdeles som de till förslagets utförande nödiga fängelserna ännu icke äro färdiga, och en betydlig tid åtgår innan de hinna blifva det. Man klagar öfver det godtycke, som skulle uppstå i lagskipningen, derigenom att förslaget endast till en del infördes på försök. I motsats härtill får jag hänvisa på den oformlighet, som skulle uppkomma, om man anloge den nya lagen, utan att ännu hafva de förberedande anstalterna färdiga. Följden måste då blifva densamma här, som den lärer vara i Norrige, att man icke alltid tillämpar den, efter som fängelser, motsvarande det nya systemet, icke finnas.
Iliksdags-Ordningen väckt, motion, föreslagit, att, för den händelse någon förändring i tiden för Krono-Upbördsstämmorna i allmänhet icke funnes behöflig eller lämplig, undantag måtte göras för Gottland, och Rikets Ständer till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att uppbördsmöten derstädes hädanefter icke må hållas före slutet af April, och tiden för summariska redovisningens aflemnande framflyttas till den i Juni hvarje år; grundande motionären delta förslag på de vid återremissen af omförmäldte betänkande utaf honom anförde skäl, nemligen att den vanligen en längre tid af vintern afbrulna communicationen med fasta landet försvårade afsättningen af öns producter, och ofta åstadkomme en penningebrist under denna årstid, som gjorde det för de skattskyldige nästan omöjligt alt erlägga sina utskylder, hvilka åter längre fram på våren, sedan sjöfarten börjat, med lätthet afbördades; af hvilken anledning Kongl. Maj:t ock i Nåder bifallit begärdt uppskof med erläggande af sistlidne års Krono-utskylder till medlet af nästkommande Maj månad, samt för innevarande år framflyttat tiden för summariska redovisningens afgifvande till den i Juli. Då, på sätt det under denna dag, med anledning af omförmälde återremiss, afgifna Utlåtandet N:o iio närmare utvisar, Utskotten ansett sig böra frångå den del af förslaget i Betänkandet N:o 5a, som alser uppbördens framflyttning till April månads slut, och det, i följd deraf, ålegat Utskotten att ingå i hufvudsaklig pröfning af ifrågavarande, för denna händelse väckte motion, 4 Stats-, Bev.- samt Allm.
Jag för min del kan ej komma från den tanka, att sådane små hemman skötas alldrabäst af sådane jordbrukare, som sjelfve lägga hand vid arbetet. Den 19 Februarii e. m. 2i3 ”Alt: unga Officerare skola i städerne begagna tiden till studier, mätte, så länJJge de icke dertill upmanas af gifhe e.xa”mens fordringar eller visshet om befordran "för deras större skicklighet, snarare blif”va en aflägse önskan, än ett verkligt för"hållandeJag vill ej tvista om, huruvida detta förhållande redan blifvit verkligt eller ej; men då den värde Ledamoten tror, alt det nödvändigt fordras tvånget af examina, eller lockandet genom en derifrån härledd befordringsrätt, för att förmå unge militairer att studera, så måtte lian glömma den mägtiga kraften, som drifver att söka kunskaper för dess egen skull; tidsandan som mer och mer nekar agtning åt den okunnige; samt den belöning, som ligger uti kamraters erkännande och eget medvetande af att värdigt kunna upfylla den plats man i samhället innehar, sorn medborgare och som embetsman, och att måhända vara värd en befordran. — Jag skulle tro, att i detta medvetande ligger lika stor belöning, som i sjelfva fullmagten, och att den, som äger det förra, med sinneslugn bör kunna'umbära den sednare, onx den skulle uteblifva. Herr Ribbing tror, att de Officerare, som ej hafva boställen, göra otyckliga mödrar och befolka barnhusen. •— Om sjelfva factum vill jag ej tvista, emedan jag tror, att det i allmänhet måtte vara svårt, att 214 Den ig Februarii e. m. utröna rätta härkomsten af dessa ställens innevånare, men jag hemställer till den värde Ledamoten sjelf, om ej den synd, hvaremot han tyckes ifra, lika väl torde kunna bedrifvas på boställen, som på annan jord.
Remitterades, den första delen deraf til All - DeN 26 Juln. 4§7 Allmänna Beswärs - och Oeeonomiä - Utstottet, och den andra til Stats-Utskottet. Herr Weidenhjelm, Larl, hade inlemnät et Memorial, hwilkct uplästes sä lydande: Lagens föreskrift i 9 Cap. i §. Ä. B. tyckes mara tydelig och klar deruti, atwidcnthera Makans död, den efterlefwande bör til nyteckning och wärdering upgifwa allt, som r Boet finnes, sä i löfi som fast, utan at nägot, hwad hälst det wara mä, derifrän fär undantagas, samt deraf utgä, enligt 17 Cap. 4 §. Handelsbalkcn och Kongl. Förordningen densi Iulii 175S, z dels ProCent af Summa Jnventarii til de fattige och ^dcls dito af behällne Summan til Justitiä - Statens aflöning ; men likwäl förhälles härutinnan olika; och efter upkomne twistigheter, har jag sett at Domstol genom Utslag förklarat, det icke wara fel, at efterlefwande Makans ärfda fastighet ej warit i wärde utförd och säledes at de fattige och Justitiä-Staten gätt i mistning af den ProCent dem bordt tilkomma. Deraf tyckes tämmeligen säkert stola följa, at efterlefwande Makans före ägtenstapet förwärfda Fastighet, eller dest för försäld Arfwejord influtne och emot ränta utlante penningar, eller för lika beskaffade penningar inköpt fast Ägendom icke böra til upteckning och wärdering upgifwas.
O. i ämnet gjord anmälan och sedan Kongl. Majit förklarat, det hinder ej mötte för öppnandet af de hemliga Utskottets protoeoll och handlingar som Ridd. o. Adelns beslut numera omfatta, låtit oppa nämnde Utskotts protoeoll och handlingar vid riksdagen i Stockholm åren 1809—1810 samt vid urtima riksdagarne i Orebro åren 1810 och 1812; och hafva ofvannämnde handlingar derefter blifvit inbundna och uppställda bland öfriga på Riddarhuset befintliga riksdagshandlingar. I sammanhang härmed anmäler Direktionen att, sedan reparationen af embetsrummen å Riddarhuset blifvit fullbordad, arkivets samtlige handlingar blifvit ånyo ordnade och å andra platser uppställda samt en ny katalog öfver arkivets innehåll upprättad, under fortgången af hvilket arbete Direktionens uppmärksamhet blifvit fästad derå, att utom sådana handlingar som ensamt röra Ridd. o. Adeln, finnas å Riddarhuset förvarade icke allenast en mängd Sekreta-Utskottets samt andra Utskotts, kommissioners och deputationers protokoll och handlingar under den s. k. frihetstiden jemte riksdagsbesluten från och med 1710 till och med år 1772 utan äfven åtskilliga urkunder, rörande rikets fordna statsförfattning och historia, hvaribland må nämnas 1719, 1720 ooh 1772 års Regeringsformer och 1789 års Föreningsoch Säkerhetsakt, alla i orginal; och som Direktionen för sin del ansåg, att alla ofvanberörda handlingar äro af den beskaffenhet, att de böra förvaras i riksarkivet och ej uti ett särskildt stånds arkiv, har Direktionen, med jemväl fästadt afseende derå, att med ifrågavarande handlingars bortflyttning ett i framtiden väl behöfligt ökadt utrymme för Ridd. o. Adelns egna handlingar komme att beredas, funnit sig ega anledning till den hemställan, att alla de uti Riddarhusarki - 24 Riddarhus-Utskottetä Utlåtande M 5. vet förvarade handlingar som ej ensamt röra Eidd. o. Adeln måtte få till Riksarkivet öfverlemnas.
Vidare har ock, inom sistnämnde 2:ne Riks-Slånd, del tillstyrkte anslaget blifvit alldeles bestridt, på den grund: att ett Embetsverk lör sådane arbetsföretag, sorn hår voro i fråga, möjligen kunde blifva hinderligt för utvecklingen af den industriella andan; att del dessutom vore högst otjenligt att inråtta en permanent Styrelse för allmänna ai beten, då de tillgångar, hvarmed kostnaderne för arbetenas utförande skulle bestridas, endast vore tillfälliga och icke kunde med säkerhet för framliden påräknas; att aflöningsslaten vore alldeles för hög, vid jemförelse dermed, alt SlorAmirals-Embetets Tredje Afdelning, hvilken förut bestridt samma göromål, endast haft sig anslagne 1,200 R:dr årligen, samt slutligen, alt den serskilde lärostolen vid Mai iseberg vore öfverflödig och allt för vål kunde förenas med den i Fortifications-vetenskapen. Inom Btncle Ståndet hafva ock alla Ledamöter, som sig yttrat rörande denna fråga, bestridt allt anslag lill ailöning för så väl Styrelsen, som den föreslagne Läraren vid Maiiaeberg, medförklarande, att utförandet af Communicationsoell andra allmänna arbeten kunde uppdragas åt Landtmåtarne eller Ingenieur-Corpst n, för hvilken sådant ansågs vara en lämplig sjcsselsåltning under fredstiden, eller ock, enligt en Ledamots yttrande, åt tjenstemånnen i Kongl. Bergscollegium, vid detta Embelsverks förmodade upplösning. Stats-Utskottets Utlåtande IV.-o 435., Litt, C, Då inom de respective Riks-Stånden, i afseende på aflöningen för den af Kongl. Majit föreslagne Styrelse för Allmänna arbeten, förekommit så skiljagtiga meningar, att å ena sidan blifvit yrkadt, det de af Kongl.
På grund af erhållna upplysningar utaf ledamöter inom PresteSt. är jag i tillfälle att meddela, alt konsistorii-notariens inom t. ex. Strengnäs stift inkomster, sportler inberäknade, i medeltal ej uppgå lill 1000 r:dr och inom erkestiftet, som är det största i riket, öfverstiga de aldrig 3000 r:dr r:gds. Under sådana förhållanden, och då konsistorii-notarierne äro öfverhopade af göromål, hemställer jag, huruvida icke billigheten fordrar, att det begärda anslaget hör lemnäs. Hr Gr. o. Landtm :s härefter till bifall å Ulsk:s yttrande i 7 punkten framställda propos., hesvarades med starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 8 och 9 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt. 10 och 11 punkterne. R. o. Ad. fann dessa punkter icke erfordra någon åtgärd. 13, 14, 15, 16 och 17 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat. Den i afseende på denna punkt af Hr professor Lindgren vid Utsk:s utlåt, fogade reservation, upplästes pä begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: Till de af professor Lindgren anförda skäl, anhåller jag alt få lägga ett annat. Utsk. har, såsom stöd för sitt afslyrkande, åberopat alt fråga vore å hane om förslag till universitetens organisation och nya akademiska constitutioner, samt att fråga dervid torde uppstå om ny reglering af akademiernes aflöningsstat. Deremot bör jag erinra, att uti akademiernes constitutioner, finnas inga föreskrifter om några löner, aldraminst om docenternes, emedan desse, såsom e. o. tjenstemän, icke hafva någon lön.
Revisorer i deras berättelse gjord framställning, att enskilda banker icke måtte berättigas utgifva sedlar å lägre valör, än 10 R:dr; men, på de skäl, som i denna vid flera föregående tillfällen afhandladc fråga andragits, hafva Rikets Ständer ansett, hvad nu i detta afseende är medgifvet, äfven hädanefter böra blifva oförändradt. Den ränta, som bör tillkomma innehafvare af banksedel, i händelse inlösen deraf vägras, eller banken råkar i konkurstillstånd, har Finans-komitéen föreslagit att bestämmas till hvad banken under sin verksamhet högst må hafva betingat; men Rikets Ständer anse för sin del, att, på sätt äfven Rikets Ständers förslag vid 1856—1858 årens riksdag innehåller, denna ränta bör bestämmas till sex procent. Till de i Finans-komitéens förslag bankstyrelse ålagda skyldigheter i afseende på allmän myndighets kontroll å och offentliggörande af bankens ställning, hafva Rikets Ständer tillagt stadganden, som afse upplysningar om den ränta och disconto, hvilka hos banker varit gällande såväl vid uppsom utlåning. Finans-komitéen har föreslagit, att, om hela den del af bankbolags grundfond, som af räntebärande obligationer skall utgöras, blifvit föryttrad, eller bolaget gjort sådana förluster, att reservfonden och 10 procent af den grundfond, sorn de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skall banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, så framt ej bankdelegarne, på en utaf någon af dessa anledningar sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklara sig villige att inom 6 månader, genom erforderligt tillskott å sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp. Men då, enligt hvad ofvan blifvit anmärkt, behof att för något tillfälle använda en del af grundfondssäkerheterna kan uppstå, utan att banken hvarken gjort ens någon förlust eller aunat skäl till dess upplösning är för handen, så har en ovilkorlig skyldighet lör bankbolag att ställa sig under utredning ansetts böra åläggas endast i det fall, att resor vfond och 10 procent af grundfonden gått förlorade samt den sistnämnda icke inom någon kort tid återställes till dess behöriga belopp.
Tillverkningsverde R:dr R:mt. B crq p i-i CD i-i pr o o Sr* p & CD bJ o cp öfver 15 års under ålder. Tillverkningsvärde Ii:dr Runt. 2.3 crq ** B g sfei s 21 rt M c » Cp öfver 15 års under ålder. Tillverkningsvärde R:drR:mt. 3 < P. n P fP crq ^ B § V fei W P^ CD & 3 cp öfver 15 års under ålder. Tillverkningsvärde R:dr R:mt. 2. crc *■ B g fe) s f K 5! cp öfver 15 års under ålder. Strumpo. Trikotfabriker Tobaksfabriker i Waxduksfabriker ... Afdelningen för stämpling icke underkastade tillverkningar: 1c) Appretörsfabriker Bensvärtsfabriker Bildhuggerier Chokoladfabriker ... Eau de Colognefabriker. Etuioch Portfölj fabriker Fabriks-redskapstillverkerier Filhuggerier Förgyllarefabriker Gipsgjuterier Glassliperier briker Jernoch Stålfabriker... Jerngjuterier Kemiske fabriker.. fabriker i) Uppgifterna till femårsberättelsen innehålla för 1856: 33 fabrikanter och 567 arbetare, för 1857: 31 fabrikanter och 588 arbetare, för 1858: 35 fabrikanter och 635 arbetare, för 1859: 43 fabrikanter och 639 arbetare, för 1860: 37 fabrikanter och 600 arbetare. k) Uppgifterna till femårsberättelsen äro i afseende på hithörande fabriker föga skiljaktiga från de till Commerce-Collegium årligen ingångna.
Våren var alltid en pröfvande tid för Sonja, den naturens jäsning, oro och tillväxt, som hon själf så mästerligt skildrat, först i Væ Victis, sedan i Vera Vorontzoff, utöfvade alltid ett starkt inflytande på henne, gjorde henne orolig, nervös, full af längtan och otålighet. Särskildt enerverade henne de ljusa nätterna, som jag i stället älskade. Detta eviga solsken, sade hon, det tycks inge så många löften men bedrar dem alla, emedan jorden dock förblifver kall, utvecklingen går tillbaka rätt som den kommit på väg, och sommaren hägrar för en som en gyckelbild, som man aldrig får fatt i. Just detta att de ljusa nätterna komma långt före sommarvärmen är så irriterande, emedan de tyckas lofva en glädje, som de dock icke skänka. Hon kunde icke arbeta, och hon häfdade allt ifrigare den satsen, att arbetet i och för sig, det vetenskapliga skapandet i och för sig, vore intet värdt, kunde hvarken skänka glädje eller föra mänskligheten framåt, det var en dårskap att förspilla sina ungdomsår med arbete, en olycka specielt för en kvinna att vara vetenskapligt begåfvad och därigenom indragas i en sfär, som aldrig någonsin kunde göra henne lycklig. Så fort terminen var slut i Stockholm, skyndade hon som alltid att företaga »den vackra, korta och roliga resan» öfver Malmö till utlandet. Hon for till Paris och skref därifrån ett enda bref till mig. Mot vanligheten är det dateradt: 142 Boulevard d’Enfer. Kära Ann-Charlotte! Jag mottager i detta ögonblick ditt bref. Jag förebrår mig förfärligt att jag icke har skrifvit förr till dig. Jag erkänner villigt att jag å min sida kanske var en smula jalouse och att jag trodde att du icke alls brydde dig om mig. För att mitt bref må kunna afgå med dagens post, hinner jag bara skrifva några rader för att säga dig att du har bra orätt i att förebrå mig att jag glömmer Er när jag är borta. Aldrig har jag kanske så lifligt känt hur mycket jag håller af Er, dig och din bror. Hvarje gång jag har något nöje tänker jag ofrivilligt på Eder. Jag roar mig mycket i Paris, ty alla matematici och många icke matematici göra mycken affär af mig (»font grand cas de moi»).