Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag ej tror, att en återremiss kan äga rum, har jag ej ansett mig böra låta Betänkandet läggas till Handlingarne, utan att uttrycka mitt ogillande af Constitut iöns Utskottets förfarande, och jag tror, att om ett sådant Betänkande finge oanmärkt passera, och det blef brukligt hos Utskottet, att vid sine svar yttra sig om sin åsigt af Grundlagens anda, så skulle det ej blifva mycket qvar mera af Grundlagens bokstaf. Herr Cederf di öld s Herr Hjerta har , för alt undanrödja inkasten emot återremiss, uppläst och förklarat 55 §. Jag får der före till Protocollet yttra; huru jag förstår den. Der står: ”Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot stridigt, derå må Proposition sedan icke vägras. Pröfva» det vara af motsatt beskaffenhet, må den, som Motionen gjort, vända sig, der honom så godt synes, till ConstitutionsUtskottet, på tätt sorn RegeringsFormens 84 §■ föreskrifver”. Stin a 7 Otia lier e. m. Denna §4 §• innehåller åter: ”Da Consultation** Utskottet icke funnit skäl att gilla och till Riksens Ständers p-öfning öfverlemna något förslag till förändring eller förklaring af Gru ndlagarne, som Utskottet af en Riksdagsman emottagir, vare Utskottet skyldigt, om förslagets Författare det yrkar, att meddela honom sitt ”yttrande” deröfver, med tillstånd alt detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndås innehåll sjelf i egenskap af Författare må lagligen ansvara”. Då man jemlör dessa båda Lagrum, synes tillämpningen på närvarande fall ej innefatta annat, än rättighet för den, som yrkat Proposition, att vända sig till ConstitutionsUtsknuet ej blott med begäran att få del afProtocollp', utan ock art besvara de anmärkningar, sorn kunna finnas bifogade, och att sertan genom trycket remittera hela målet till Svenska! Allmänheten.
Utora dessa omständigheter kunna äfven andra inträffa. En RevisionsSecreterare skall vara Ledamot af Allmänna Beredningen. Han åger rått att behålla lönen, Detta år ett verkligt behof, det år medgifvet af Constitufionen, det ligger i Lagarna och kan icke förändras. Hvad MiniBterStaten angår, så har Grefve af Wetterstedt så vål utredt denna sak, att det vore förmåtit af mig att något tillägga, om jag icke ville fästa uppmärksamheten deruppå, att det icke alltid beror af en Regent att indraga en Ministerpost, emedan det ofta kan anses såsom en ohöflighet emot en annan magt.. Om en sådan förklarat sig vilja skicka en Minister, så fordrar convenancen att man äfven skickar en tillbaka. Att diplomatiken icke kan förekomma alla fredsbrott, det har alla tiders historia bevisat^ men som tjensteman i Cabinettet kan jag bevittna, att den Embetsman, som ej kunde förekomma det freds, brott Friherre Ankarsvärd åsyftat, flere gånger förut i diplomatisk väg utmärkt gagnat Riket, Den j Julii /. m. och att genom hans sitt att behandla affairtr, han flere gånger afvåndt de missförstånd, som voro nära att utbryta uti verkligt krig. Jag tror det vara af stor vigt, att det anslag, som beviljas Kongl. Majit för MinisterStaten, ej inskrånkes på ett sått, att det göres overksamt derige» nom att det icke förslår, då ett af två skall hända, antingen att man nödgas öfverskrida an»laget eller att Rikets Ständer för dess fyllande, måste åter sammankallas. Det år af sådan anledning jag anhåller, att SratsUtskottet med alfvar måtte begrunda de anmärkningar, som inom Ridderskapet och Adeln i detta afseende blifvit gjorde. Hans Exellence Herr Grefve af Wetterftedt: Det år blott i anledning af hvad Friherre Ankarsvärd sednast yttrat, sorn jag anhåller att få anföra några ord.
Gellivare blifvande bolag för anläggning af en jernväg mellan Gellivare malmfält och Bottniska viken; tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande; 16:o angående upplåtande af en Halmstads slolt tillhörig jordlott till byggnadstomt för elt nytt tullhus i Halmstad; 17:o angående utbyte af häradsskrifvare-bostället Hagebohl, l mantal, mot A mantal Kålshult i Ostra härad af Jönköpings län; 18:o angående försäljning af sex länsmans-boställslägenheter i Malmöhus län; 19:o angående användandet af de på anslagen för Nockebyoch Drottningholms-broarnes ombyggnad uppkomna öfverskott; 20:o angående upphörande af den s. k. kalkugns-afgiften på Gottland; 21:o angående Leckö kungsgårds användande till ekplantering för Statens räkning; 22;o angående ytterligare anslag för det nya jordeboks-verkets fortgång; 25:o angående förhöjning af den pension å Allmänna Indragnings-staten, som vid 1853 och 1854 årens riksdag blifvit Guvernören öfver Svenska kolonien S:t Barthelemy, Öfversten J. H. Haasum, tillförsäkrad; 24:o angående ersättning till Kronofogden A.
Jag ber att en gång för alla fä förklara, att jag under offentliga förhandlingar aldrig bedömer personers motiver annorledes, än efter deras yttranden; men dä Hr von Hartmansdorff handlat efter en motsatt grundsats, tillåter jag mig att derom fälla det omdöme, att om meningen med Hr von Hartmansdorffs insinuation varit att afskräcka ledamöter af R. o. Ad. att motsätta sig hans förslag, så var delta hans yttrande mera klokt än rättvist. För öfrigt har Ilr von Hartmansdorff yttrat, såsom skäl för upphäfvandet af bänknes-valen, att det skulle vara för R. o. Ad:s ledamöter sårande, alt ej få välja direkte. Jag föreställer mig likväl, att med den ädla anda, som gör sig gällande inom detta hus, skall ingen ledamot finna sig sårad utaf nu gällande förhållanden, och att en möjligen sårad egenkärlek snart skulle gifva vika för ett större och varmare nit för det allmännas och Ståndets väl. Vidare har Hr von Hartmansdorff yttrat, att med mindre svårighet vore förenadt ett val inom Ståndet i massa, än den nuvar. bänkmrs-indelningen, emedan det vore lättare att känna 25 personer, som förtjena förtroendet, hvaremot man nu ser, att personer, som från landet uppkomma till riksdagen, mäste fråga sina vänner på hvilka de skola välja inom bänkm:s-afd:n. Jag tror visserligen, lika med Hr von Hartmansdorff, att det alltid är lätt, att välja på endast 25 personer, men huruvida dessa alltid skola blifva de bästa inom huset, lemnar jag derhän; och råkar någon i sin obekantskap att välja på andra än de 25 ledamöter, hvilka företrädesvis blifvit utaf de öfrige valde, så inträffar det förhållande hvarå Hr von Hartmansdorff nyss anspelat, eller att man på sådant sätt skulle bortkasta sina röster. Skulle deremot den värde talaren grunda detta sitt yttrande på förutsättningen om en bestämd kännedom om personer, sä måste Ben 12 Februari e. m. 489 det alltid vara svårare att känna 500 än 25. Jag yrkar bifall till lJtsk:s betänk. Ropen på propos. förnyades. llr von Hartmansdorff: Det yttrande sorn Frih.
Majit i Nåder inhemtat, ansett, att icke allenast belägenheten gjorde stadens utvidgande och förläggning på den gamla fästningsmarken i högsta grad ändamålsenlig och för innevfinarne önskvärd, utan äfven att för Kronan anledning icke förefuunes att längre bibehålla den gamla borgen, hvars iståndsättande skulle föranleda en kostnad, som af ändamålet icke motsvarades; hvadan Chefen för lngeniör-Korpsen, jemte upplysning derom, att på sjelfva borgen för närvarande funnes, dels Länsfängelset samt boningshus för en Vaktmästare, dels ett stenhus innehållande Landlmäleri-kontor och arkiv, dels ock ett större trädhus, begagnadt till spannmåls magasin, äfvensom att utrymme på f. d. fästnings-området icke saknades för uppförande derstädes af håde Läns-cellfängelse och nytt Landshöfdinge-residenshus Bill. lill R. St. Maj :1a Nåd.
I dag var jag dock icke fullt så uppmärksam som vanligt, ledsamt nog, det var balminnen s o m stövde mig. » » A c k balen, balen, den hav jag j u g l ö m t! Nu får du lof att berätta! » » Nej, jag kan icke beskrifva någonting! Jag vet bara att jag hade roligt, — åh så roligt! Men hvilka s o m v o r o där, hur de v o r o klädda och maten till supéen o c h allt sådant, det får Bojan o c h Eva tala o m för dig. M e n det är sant, ni äta j u tidigare på söndagarne, så det är väl bäst att g å n u direkte. » — Undev middagen beskrefvo Boj o c h Eva balen i detalj, o c h faster Charlotte var en tacksam åhörarinna. Efter måltiden, när kaffet var dukadt, drogo de äldre sig undan för att hvila, o c h u n g d o m e n slogo sig ned i salongen. Samtalet var icke lifligt; flickorna Verhoff hade svårt att att dölja sina gäspningar, Karin satt bredvid E b b a i soffan o c h lutade sig m o t hennes axel och doktorn satt tyst och såg grubblande ut. » H å hå, » sade B o j, » det är allt bra tvöttsamt att gå på bal ändå. » » A h fy, så du pratar! » utbrast Eva. » Jag satt just o c h tänkte på m e d förfäran, att jag icke är bovtbjuden någonstans hela d e n här veckan. Tänk, flickor, o m vi dansade i går för sista gången i vinter! » E b b a smålog. » Mera o c h alltid mera, » sade hon. » Ja, man kan väl aldrig få för mycket af det som är roligt! » » Jo, det kunna vi visst få, o c h därför b o r d e vi vara tacksamma öfver att lycka och glädje alltid utdelas åt oss i små portioner. Vi äro för begränsade, för små, o m jag så får uttrycka mig, för att länge kunna njuta af något stort eller skönt, eller länge kunna glädja oss öfver något, hur roligt det än kan synas i början. Nej, nu filosoferar jag igen, förlåt kära kusinev!
215 snara slut mötes af flen erinran, att de vigtigaste ärenderne dels äro oafgjorde, dels icke inkommit till RiksStåndens första granskning , och då jag af erfarenheten känner, att man stundom med misshag anser erinringar vid Utskottens Betänkandet), de sista dagarne af Riksdagen, såsom föranledande till upp-rhåll, anser jag mig föranlåten att, till vinnande af tiden, begära det Högloflige Bevillningsutskottet ville till RiksStåndens pröfning öfverlemna den del af dess Betänkande rörande allmänna Bevillningen, sora är oberoende af den blifj vande BevillningsSummans större eller mindre belopp , hvarom ett stadgande torde något lärn gre komma att fördröja. Jag anhåller fördenskull, att Bevillnings-* Utskottet serskilt afgifver, ej allenast dess Förslag i afseende på det reglementariska, eller 4. och 5. Art. i BevillningsFörordningen, utan äfven i föregående Articlar, hvad 60m kan föreslås, utan att vara beroende af BevillningsSummans större eller mindre belopp, och får jag, i sammanhang dermed, af Utskottet begå* ra ett yttrande öfver en af mig till Utskottet gjord framställning i frågan om grunderne föc Bevillningen , att nemligen en lägre procent borde för Hemman beräknas, än för annan synbar förmögenhet, till bestämmande af Bevillningen. Så att, när till exempel för den senare 4 procent beräknades, borde det stadna vid 3 procent för Jordbruket. Då erfarenhe.- ten besannar, att jordbruket oftare icke lemnar en behållning af 3 procent efter Hemmansä 216 Den 3 Maji) e. m» värdering; då Jordbrukarens vanmagt, under beständigt ökads Statsbördor, mäste föranleda till ytterligare minskning deri, och då allmänna Penningesiällntngen redan föianledt till nedslitning i Egendomspiis. hvarå Taxeringar i allmänhet likväl icke göra afseende, förmodar jag a t Utskottet lemnar uppmärksamhet åt dessa förhållanden, till bifall al hvad jag yrkat. Jag anhåller att detta anförande må till Bevillningsutskottet remitteras.
Ad. åtskiljdes, enligt före afgången från Riddarhuset faltadt beslut, vid nedgången från Rikssalen, kl. ^ till 2 e. m. In fidem profocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 16 Plenum kl. 6 e. m. Justerades 10 prot.utdr. för denna dag f. m. Föredrogs och lades till handlingarna K. M:s denna dag på Rikssalen upplästa nåd. tal, innehållande svar å en R. St:s und. skrifvelse, angtde en del föreslagna förändringar i grundlagarna. Maj c. m. 29 Ånyo föredrogs LagUtsk:s den 2 Maj e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 32, i anleda, af väckt motion om ändring i 47 caPMissg.-b:n. Frih. Boye, Ludv.: Då jag vördsamt utbeder mig R. o. Ad:s uppmärksamhet för de anmärkntr, jag går att afgifva emot detta betänk, i en af de vigtigaste frågor, som brottmåls-Iagstiflningen innebär, anser jag mig också skyldig att på förhand begära öfverseende för den vidlyftighet, som jag måhända ej kan undgå. Piedan långt innan 1734 års lagbok utgafs, hade opinionen gjort en stor skilnad emellan snatteri och stöld. Snatteri ansågs för hvad det nu äfven anses vara, visserligen ett fel, men så lågt ned i gradalionen af brott, att det ej fläckar med vanära den olycklige, som begått det. Han hade då, och fick äfven genom 1704 års lag, en vidsträckt latitud att kunna återgå till en bättre vandel. Genom 1734 års lag, som ej var annat än en fortsättning af föregående lagar, sådana de tillämpades, stadgades den skilnad emellan snatteri och stöld , alt brottet icke var annat Un snatteri, så snart värdet af det stulna ej öfvergick io daler silfvermynt; det blef ej tjufnad, förr än det öfversteg denna summa. Men 10 daler silfvermynt svarade år 1734 ungefärligen emot 3 t:r råg, och svara nu ej emot en half.
Genom afsättning förlorar den dömde det eller de embeten han innehafver; och vare ovärdig att embete, tjenst eller annan allmän befattning vidare utöfva. Den, som till mistning af embete dömes, håfve förlorat det embete, hvari han sig forbrutit. Afsättning eller mistning af embete medförer förlust af de rättigheter eller förmåner, som med embetet följa. Om rättighet till pension galle hvad särskildt stadgadt är. 17 §. Ar den, som till afsättning eller mistning af embete gjort sig skyldig, ej i besittning af embete; då skall, i stället för förlust af embetet, dömas till fängelse i högst sex månader, om han till afsättning, och till böter, efter ty i 25 Kap. 22 § sägs, om han till mistning af embetet skyldig var. Han vare ock förfallen till hvad i öfrigt af 16 § emot honom tillämpas kan. 18 §. Hvad om embete i 16 och 17 §§ sagdt är, gälle ock om tjenst eller annan allmän befattning, ehvad den af förordnande eller medborgares"val beror. 19 §. Vissa i lagen bestämda brott medföra den påföljd, att den dömde förklaras hafva medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förverkat. Då sådan påföljd för viss tid stadgad är, må den ej under fem och ej öfver tio år ådömas. Den, som till förlust af medborgerligt förtroende dömd är, håfve förverkat embete, tjenst eller annan allmän befattning, som af honom innehafves; vare ock, under den tid påföljden honom ådömd är, såsom vanfrejdad ansedd och förty utestängd från alla sådana rättigheter och förmåner, för hvilkas tillgodonjutande god frejd erfordras. 20 §. I några fall straffas brott med påföljder, utom dem, som nu sagda äro, efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. 21 §. Ar någon utom Riket för brott straffad, och förty, efter 1 Kap. 3 §, från straff här i Riket fri, må dock förlust af embete eller påföljd, som i 19 § sägs, honom här ådömas, der brottet efter denna lag sådan förlust eller påföljd medförer.
Fordringar och förskotter, antecknade inom linien, 2,973: 80. Uppbörd: Räntor Vakansafgifter Balans till år 1863: Skulder, antecknade inom linien, 75: 31. K redi t. Balans från år 1861: Skulder, antecknade inom linien, 86: 93. Utgifter: Reseoch traktamentskostnader 858: 4. Balans till år 1863: Kontant behållning Fordringar och förskottsmedel, antecknade inom linien, 2,505: 85. Debet. Balms från år 1861: Uppbörd: Statsmedel Kantor Diverse inkomster 394,802: 36. Balans till år 1863: Skulder, antecknade inom linien, 1,459: 60. K red i t. Balans från år 1861: Skulder, antecknade inom linien, 4,158: 62 Utgifter: Gratialist-underhåll Arméens pensionskassas andel af inkomsten Amiralitets-krigsmafiskassans dito af dito Gratifikationer, pensioner och understöd Förskjutna räntor å inköpta obligationer Balans till år 1863: Debet. Balans från år 1861: Fordringar och förskott, antecknade inom linien, 14,867: 23. Uppbörd: Ersättning för reservhemmansräntor 23,756: 74. Balans till år 1863: — Dito, antecknad inom linien, 7,968: 84. Kredit. Balans från år 1861: — Dito, antecknad inom linien, 12,019: 75. Balans till år 1863: Fordringar och förskotter, antecknade inom linien, 13,711: 14. Balans från år 1861: Fordringar och förskotter, antecknade inom linien, 26,601: 19. Uppbörd: Statsmedel: Ersättning för hemmansräntor och arrenden 37,710: — Fyllnad i dito 16.424: 66.
Båda hafva blå väggar, och det större är särdeles gladt, med en af Meyer målad antik fris kring taket och taket själft måladt med naturliga blommor och rankor, en trädgårdssalsdekorering, som bildar en vacker öfvergång till det nedersta lilla rummet, hvars glasdörrar leda ut i själfva trädgården. Här var Goethes hvardagsmatsal och hans liksom Schillers älsklingsplats. Där sutto ofta de båda vännerna ett par timmar vid bordet – middagen intogs klockan två – samtalande vid de sötsaker och frukter, Goethes mor och vänner visste vara hans svaghet och därför rikligen försågo honom med, samtal, hvarunder han, Rhenlandets son, drack vin som vatten, utan att någon någonsin såg honom få för mycket. Var vädret vackert, vandrade vännerna sedan omkring i trädgården eller på en längre promenad. Aldrig, huru ofta de än råkades, upphörde den friska tjusningen af deras samvaro, och de hade alltid svårt att skiljas. Sålunda var det, när Goethe, själf sjuk, följt den sjuke Schiller hem, som vännerna sågo hvarandra sista gången vid Schillers dörr den 30 april 1805. I denna trädgård, där Schiller så ofta varit med honom – en idealisk stadsträdgård, med träd, gräsmattor, buskar och gammaldags blommor om hvarandra i rik växtlighet – såg en annan vän efter Schillers död Goethe gå fram och tillbaka med tårarna störtande utför kinderna. I denna trädgårds snår hade längre fram den gamle Goethe glädjen att se sina barnbarn leka, och här inhyste han i lusthuset sina naturhistoriska skatter. Alles geben die Götter ihren Lieblingen ganz: Alle Freuden die unendlichen Alle Leiden die unendlichen, ganz. Goethe. Jag hade för mitt besök i Goethehaus valt den dag, då den högsta inträdesafgiften höll turistströmmen borta och fick därigenom vara alldeles i fred, tills jag kom in i Goethes tre enskilda rum, då kustoden ville raska på förevisningen. Men när han, då jag vände mig om för att gå, fick se ett förgråtet ansikte, utbrast han: »Är ni så intresserad(!) kan ni bli kvar så länge ni vill och se allting».
StatsUtsk. beviljar anslag, och jag tror, sanningen att säga, alt man ej har stort skäl att beklaga sig öfver njugghet lili dess anslag. Elter hvad jag tror mig vela, så lära vi snart halva att foi vänta förslag lill betydliga anslag, uppgående lill millioner riksdaler lör vallen-commiinieal inner, fängelsesystemets ordnande, in. m. Jag är den förste alt erkänna behofvet, mine herrar! den förste att vilja lillst , i ka inedlens anslående; men kan jag med godt samvete tillstyrka utgifter af folkets skattemedel under nafvar, minisleriella förhållanden! Jag uther mig att få vela åt hvilka dessa medel skola anförtros, hvem som skall anordna deras användande. Jag lager mig friheten fråga, om i delta ögonblick, då millioner anslås, då från StalsUlsk. behnfven framställas för R. St., den föregående frågan är afgjord inom R St., 0111 lagsliftarne vilja halva ett förändrad! st raffsy steine, om lagstiftarne bestämdt ändamålet eller villkoren lör dessa anslagsmedel. Jag hemställer, huruvida, under så beskaffade förhållanden. Coust Utsk. handlat orätt, då det framställt såsom anunii kningsvärdt, att den närvar, rådgifvare-personalen icke söker blifva fulltalig, ej inför thronell framställer påminnelser, hvarigenom deras fulltalighet skulle kunna befrämjas. Ändamålet, mine herrar! med ett ansvarigt Statsråd är, att afleda alla oblida omdömen om Regentens personlighet. Wänne ej till följe af Statsrådets nleblifvande completlering; manne ej i brist på Statsrådets sjelfkrafda påminnelser derom; månne ej den allmänna tanken skulle kunna komma att fästa sig vid en sådan tanke, atl just deu största bristen egentligen skulle ligga uti Regentens egen personlighet ? Det är detta, som åligger en ansvarig rådgifvare-personal att afböja och förekomma genom den utväg en sådan rådgifvarepersonal äger, att inför Konungen uti Statsrådet göra folkets röst gällande. Det är uteblifvandet af sådana påminnelser, som gifvit anledn. till missnöjet och missbelåtenheten.
Bi - Den i5 Nast. 2Z7 Bifaller Rjddcrskapet och Adeln att det andra betänkandet frän särskilta Utskottet rörande önsknin» flarna i afseende pä de reglemeinariska sörfattningarne, äterförwisas till Utskottet, för attgilwa betz yttrande ös, wer de i sammanhang med samma ämnen, under denna öfverläggning wäckta frägor och gjorde anmärkningar ? Ropades Likaledes Ja - Friherre Lronllaflt, ^acod Otto, uplästc ett sä lydande dictamen: Wördsamk Memorial.» Dä Ridderskap?! 06) 2ldeln alltid wisat sig sifwadö af den ädla känsla, att främst bland sine medständer wäcka deras upmärksamhet pä allt hwad som befäster fäderneslandets ara och sjelfständighet; har Ridderskapet och Adeln ej eller nägonsin underlåtit alt, om än upoffrinq dertill warit ound wikelig , npfylla billighetens fordringar, dä de grunda sig pä erkänsla och tacksamhet. Dä wi inom märt sköte äge den ädle Furste, pä hrvarö höga egenskaper, Swcrigcs framtida hopp grundar sig, och hwars mödor, stora npoffringar och aldrig hwilande wakfamhet för sitt nya fädernesland, bör med hwarje dag föröka war undcrdäniga tillgifwcnhet; sa synes wär pligt wara, akt i allt hwad pä otz kan ankomma, lätta betz bekymmer , och äkminstone aflägsna de omso.rger som kunna upkomma af ett otillräcklig stat. Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens befattning med en utwidgad armöe» fordrar större kostnader, än i Slaten kunna wara beräknade. De resor i landet, som skola tillfridsställa hwarje in byg - Den l5 Maji.' byggare, som får den lyckan nalkas Setz höga perjon, och gifwa soldaten wid fine öfningar
Vid sisla riksdagen påminner jag mig, att det upgafs såsom plan, att vi vid 1872 års slut skulle ega i fullgodt stånd 8 ångskepp, nemi. 3 af s. k. nyaste och största klassen, 3 af äldre och första samt 2 af äldre och andra klassen, d. v. s., såsom jag och troligen andra utom facket föreställt oss, skulle dessa 8 skepp eller största delen deraf blifva från sitt gamla tillstånd förändrade till ångskepp. Jag får i alside härå göra samma erinran, som jag tog mig friheten framställa, då Grefve von Plåtens organisationsförslag här förevar, nemi. att det syntes mig som om Hr Grin något mycket dagtingade med sjelfva principen, då han blott föreslog nedhuggning af de gamla skeppen, hvilket mötte ett ganska betydligt motstånd. Jag. hade för min del trott, att han gjort bättre, om han rent ut förklarat dem nu för tiden odugliga att bibehålla längre än på sin höjd så vida de kunde förtjena sin underhållskostnad, eller vid tillfälle af behof användas som flytande batterier, men ingalunda ingå såsom någon del i sjöförsvaret, eller i någon plan för flottans organisation. Då sålunda vid 1856 års riksdag den nya planen framlades och fartygens antal deruti uptogs till inalles 31, vet jag icke om den fregatt, hvars nybyggnad nu begäres, är en följd af denna plan 308 L> en 14 April’*, m. eller om elen är en fordran utom densamma. I detta hänseende anser ja<* verkligen, att Ulsk:t hade kunnat och bort för It. St:r fraiiist.ii ras omdöme i Irågan. Detta liar nu icke skett, och utan att, så* sorn andra talare gjort, underkänna det skäl, som Utsk.t hufvudsakligen föreburit för sitt alstyrkande, nemi. brist på medel, hvilket jag anser vara i högsta måtto väsendtligt i en sådan fråga som denna, tror jag dock, att det för sakens skull varit ganska vigtigt, om någon antydan, huruvida den vid förra riksdagen framställda planen vore följd eller frånträdd, hade egt. rum.