Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit förordnat det utbetalning af sådane arfvoden eller gratifikationer, som för göromål, bestridda å tjenstens vägnar af tjenstemän i Rikets Ständers Bank, blifvit af embetsverken till dessa tjenstemän utgifna och i verkens expensmedelsräkningar afförde, icke finge vidare ega rum; likväl och då efter hvad Revisorerna antagit, berörda föreskrift icke kunde hafva varit grundad derpå, att en dylik ersättning ansetts böra af andra medel än expensmedlen bestridas, utan fastmera måste afsett att Rankens tjenstemän icke borde åtnjuta sådan särskild ersättning för göromål å tjenstens vägnar, så och oaktadt en betydlig tillökning i göromål otvifvelaktigt tillskyndades vissa Rankens tjenstemän i följd af den särskilda beskaffenheten af Manufaktur-diskontens verksamhet, hafva Revisorerna, för att i berörda afseende bereda rättelse för framtiden, funnit sig böra å den omförmälda utbetalningen fästa uppmärksamhet. Med anledning häraf har Kommers-kollegium anmält att förenämnda gratifikation, till hvars utbetalning Kollegium genom Kongl, brefvet af den 11 Januari 1815 erhållit nådigt tillstånd, tillkommit med afseende på de ökade tjensteåligganden som en del af Rankens tjenstemän fått vidkännas i följd af dels de insättningar och assigneringar af medel för Manufaktur-diskont-fondens räkning, som oftast flera gånger om dagen förekomme, dels de kollationeringar af Diskontens vidlyftiga räkningar med Ranken, som, för vidmagthållande af behörig kontroll vore af nöden och för hvilka göromål nämnde tjenstemäns beredvillighet måst tagas i anspråk äfven å tider, då dessa icke kunde anses pligtige alt Diskonten dermed tillhandagå. Den ifrågakomma utgiften hade ock sedan förberörda tid fortgått, utan att någon anmärkning deremot blifvit gjord, och Kollegium hade icke heller af det utaf Revisorerna åberopade Kongl.
12 ort (eller mera, beroende af tygets tjocklek) lim sköljes och sättes med 2 qvarter kallt vatten på elden under jemn omröring. Efter första uppkokningen aflyftes pannan, och, antingen varmt eller kallt, stänkes den torra klädningens eller plaggets afvigsida ganska grundligt med limvattnet. Det stänkta hoprullas en stund, hvarefter det strykes vått. Oorinna. Handarbeten. VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags Mot blomknoppars affallande. För alt hindra blomknoppar, t. ex. på kamelior, granater m. fl., att affalla måste man vid klart väder öfverstrila klasarne på vintern med ljumt vatten, under sommaren med kallt. Detta vatten ersätter den välgörande dagg, som är så oumbärlig för växterna. Eskil. Många husmödrar klaga öfver, att de » få så tunn grädde på mjölken ». Detta afhjelpes, om man värmer den kallnade nysilade mjölken, tills den blir ljum, samt derefter häller upp den. Så behandlad, gifver den både mycket och tjock grädde. Detta gör jag sjelf hvarje dag, hvadan jag vet, att det är tillförlitligt. B. I. af S. Huskurer. Synnerligen godt medel f ö r liktornar. Köp på apoteket för några öre ättiksyra och en bit ympvax. Stjelp litet på flaskan samt tag den fuktiga korken och bestryk liktornen dermed, bred af ympvaxet på en linnelapp och lägg ofvanpå. Vaxet begagnas tvänne dygn, men ättiksyran påstrykes hvarje afton. Hål får ej finnas, och försigtighet måste iakttagas med syran. Det hvitnade skinnet afklippes, och då liktornen höjt sig, afpetas den försigtigt med sax eller knif. Läk sedan såret med litet vaselin. Pålitlig husmoder. Man behöfver endast värma litet stark ättika och hålla den en stund så varm som möjligt på den värkande tanden. Detta säges vara långt bättre än det sedvanliga medlet att hålla bränvin på en tand som värker. Avis. Tvätt.
Äfven för henne afkunnades dödsdomen, af en redlig och upprigtig läkare, som ej med medicinska vettenskapen studerat konsten att bedraga, och som framför allt fruktade att genom fruktlösa botnings-försök, lägga nya plågor till redan obotliga. „Vi äro så unga och ändå måste vi dö!“ sade nu smärtsamt Edward och Ellna. Men detta vi, som återförenade dem, var redan en droppa tröst i den bittra kalken. Tillsammans togo de afsked af vårblommorna, som de för sista gången skulle se, af hvarje dag som så obarmhertigt ryckte med sig en droppa af deras lifskraft. Man såg dem ofta stödjande sig mot hvarandra vanka omkring med matta steg och sorgsna blickar, i skogen, på fälten, i lundarna, der de förr så lyckliga lekt; de togo afsked af allt: af jorden, af sjelfva himmelen, som ännu blott föreföll dem härlig derföre, att den hvälfde sig öfver en jord, som för dem var paradiset. „Farväl allt hvad vi älskat (sade de), vi måste lemna allt, vi måste dö!“ Då man i deras närvaro gjorde planer för framtida nöjen, eller framtida goda gerningar, för att förströ dem, och liksom vidga den utsigt, som annalkande natt allt mera stängde, – sade de med tårfulla ögon: „vi få ej vara med. Vi måste dö!“ „Kom till mig i höst, (sade en af deras grannar), då mina vindrufvor och persikor bli mogna, och en rigtig englaföda skall då gifvas englarne!“ „I höst kunna vi ej komma, svarade de, – i höst äro vi ej mer!“ „I nästa månad,“ sade en munter gubbe, deras vän, „komma till mig mina dotterbarn, Alfred och Sigrid. De äro vackra och goda, ej som Englarne, men tro mina glasögon och mitt hjerta, nära på, rätt nära. Alfred skall bli Ellnas man och lilla Sigrid, min ögonsten, skall Edward få till hustru. Fort och lustigt i hvarann, skall allt gå som chaine i qvadrille, bli kära, förlofning och bröllop! Och ett litet himmelrike på jorden skall man då finna här.“
Hvarifrån den värde ledamoten erhållit dessa upgifter är för Riksg:s-kont:s öfverstyrelse således fullkomligen obekant; och jag anser mig i följd häraf berättigad, alt helt och hållet desavouera dessa upgifter, hvilka samma öfverstyrelse aldrig haft tillfälle alt kontrollera. Hr Sand strömer: J.ig her alt fä fästa den siste talarens upmärksamhet dera, ali det Staisråds-prot., som finnes bifogadt den K. propos., icke innehåller, alt den deri omförmälda kalkylen är uprältad efler officiella upgifler från Riksg:s-kont. Det visar likväl, pä sätt jag yttrat, fullkomligen på hvilka grunder den hvilar, samt alt den är byggd på sådana förhållanden, som man har ganska lätt att känna, utan alt vara hvarken Fullm. eller tjensteman i Kiksg:s-kont. Riksg:s-kont. brukar nemi., som bekant är, offentliggöra sina räkenskaper, och det är således icke konstigt att af dem få veta huru stor behållningen var vid innevar. riksdags början. Riksg:s-kont:s reglemente, jemfördl med räkenskapen, visar för öfrigt både hvad kont. eger att i inkomster påräkna, och hvilka utgifter som på kont. äro anvisade, och sålunda beböfver man icke mycken räkenskapsvana för alt med ledning häraf sammanfatta en sådan kalkyl, som den ifrågavar. och på detta sått är ock densamma tillkommen. Hr Printzensköld: De officiella handlingar, hvilka Hr Sandströmer upgifvit sig hafva begagnat, för upgörandet af de beräkningar öfver Riksg:s-kont:s ställning, som legat lill grund för den nåd. proposm, äro till både innehåll och beskaffenhet mig nogsamt bekanta. Men dessa röra, hvad räkenskapsutdragen beträffar, en förfluten lid, och kunna i högst obetydlig mån tjena till ledning för bedömande af Riksg:s-konl:s ställning för den kommande liden.
Cronhjelms motion, ang:de utfärdande af en författning till förekommande af olyckor med ångfartyg, tager jag mig friheten att härjemte bifoga en ”berättelse *) om ångfartygen Föreningens och Ormen Långes sammanstötning mot hvarandra d. 17 Sept. 1 83o, jemte några i a 111 ed n. häraf föranledda reflexioner om ångfartyg i allmänhet,” införd i tidningsbladet Journalen förd. i5 Wov. samma år, 2:dra sid., hvilken berättelse, såsom stöd för bemälde Hr Gr:s yrkande om nödvändigheten af reglementariska föreskrifter från Statsmagternas sida för ångfartygen, jag anhåller mätte få åtfölja motionen till vederbörligt Utsk., som torde taga de af den timade olyckshändelsen föranledda reflexioner i närmare öfvervägande och å dem fästa det afseende, de kunna förtjena. Remitterades till Oecon.-Utskottet. Företogs till pröfning Stats-Utsk:s d. 17 sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. N:o i45, i anledn. af väckt motion om afskrifning utaf Enkefriherrinnan Eneskjölds skuld till Krigsmanshuscassan, Hr Stuart, Garl Gust.: Det är med den smärtsamma känsla, hvilken man alltid erfar, då man icke får följa sitt hjertås böjelse, som jag uppträder för att tala emot StatsUtsk:s här tillstyrkta afskrifning. Jag skulle gerna önska, att Friherrinnan Eneskjöld kunde få ersättning för sin betydliga förlust; men jag tror icke det tillkomma Representationen att meddela några gracer.
Frågan angår rätteligen rätta förståndet af grundlagen i denna del, och med ali den högaktning, all den uppriktiga tillgifvenhet jag hyser för Flr Frih. o. Landtm., vili jag dock icke för preejudicalets skull tillerkänna Hr Landtm, rätt att förklara grundlagens stadgande. Jag begär således, att Gr. Anckarsvärds motion remitteras till ett Utskott, och grundar denna begäran på 44 § Riksd.Qjdn. Likväl, och på det min mening icke må missförstås, får jag förklara, att i sjelfva saken är äfven jag af den tanka, att då bänkrmsvalet endast är en beredande anstalt till utsk:s-tillsältningen, så är tydligt, att alla dessa ledamöter af Ministeren äro, enligt grundlagen, uteslutne från rättigheten att välja bänkman; men jag återkommer till en erinran derom, att i alla frågor, och visserligen i i:sta rummet de, som angå grundlagen, måste ett Utskott hafva yttrat sig, innan saken till afgörande företages. Gr. Anckarsvärd: Jag hemställer, hvart det skulle gå, om en sådan utväg för hvarje specielt fall skulle vidtagas, som Frih. Boye yrkat, elter att, äfven då man erkänner sig vara öfvertygad om grundlagens tydlighet, frågan om dess iakttagande skulle remitteras till ett Utskott. Det måste bero på Landtm, och Talmannen, att, efter som de fatta grundlagen, följa och tyda den; och det på deras ansvar, om misstydning sker. Men huru fråga här någonsin kan blifva om remiss till Utskott, kan jag icke begripa; aldraminst förstår jag, huru tillämpningen af min åsigt i sådant fall skulle äga rum, ty bänkm:svalet måste föregå utsk:stillsättningen. Frih. Cederström, Jacob: I händelse den väckta frågan skall innefatta en förklaring af stadgandet i grundlagen, så hänvisar jag till 83 § Reg.F., som jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville låta för R. o Ad. uppläsa. Deraf torde blifva klart, att någon förklaring af grundlagen ej kan i annan än der stadgad ordning ske.
Skrifvelse, N:o f 6 3. Ut nått en ålder af 65 år, vid hvilken tidpunkt äfven mer än 40 år från hans anställning i Statens tjenst förflutit, och han tillika styrker att hans helsa är försvagad, må, vid afskedstagande frän den Bataljons-chels-befattning, han vid Kronoarbets-korpsen nu innehar, och intill sin död, få å Rikets Allmänna Indragnings-Stat åtnjuta en oafkortad årlig pension af 1,000 R:dr. På de skäl, som i E. K. M:ts Nådiga Proposition blifvit anförda, hafva Rikets Ständer bifallit, att Majoren Schander, vid uppnådde 65 år, och när han i öfrigt för afskeds erhållande uppfyllt de af E. K. M:t föreslagne vilkor, må å Indragnings-Stat uppföras till åtnjutande för sin återstående lifstid af 1,000 R:dr i årlig pension. 16:o. Uppå underdånig ansökning af Läkaren vid straffoch arbetsfängelset i Malmö, l. f. Bataljons-Läkaren, Christian Henrik Andersson, att, som han vid uppnådd ålder af nära 72 år och såsom besvärad af en ofta återkommande sjuklighet, snart torde blifva nödsakad att från tjensten vid fängelset afgå, sökanden, hvilken icke vore delegare i pensions-inrättning, mätte vid afskedstagande! från samma tjenst varda i Nåder hugnad med förmånen att under sin återstående lifstid få såsom pension uppbära den aflöning, han å Fångvårdens
Den lyder sålunda, hvad det första föreslagna tillägget angår: ”Mig synes, sorn borde endast infödde Svenske män få blifva domare. För att rätteligen utöfva ett sådant kall, erfordras en kännedom af folk och land, sorn blott genom uppvexande och uppfostran derstädes kan förvärfvas. För de fä undantag, som utgöras af personer, födde utrikes, men uppvuxne och uppfostrade i Sverige, torde ej regeln böra vika. Besk rifningen på naturalisations-formalileterne förekommer vidlyftigare än som behöfves”. På de i berörde reservation anförde skäl, får jag vördsammast tillstyrka afslag ä det i denna punkt föreslagna l:sta tillägg. Grefve Lagerbjelke: Hr von Hartmansdorff har emot det nu under handläggning varande förslaget anmärkt, att utlänning icke borde vara kompetent till domareplatser, enär han måste anses sakna nödig kännedom om seder och bruk uti ett land, der lian icke vore född och uppfostrad. Men jag her att fä fästa Herrarnes uppmärksamhet på ett land, som ligger oss nära, och som har samma seder och bruk samt i de flesta fall äfven samma lagar som vi, nemi. Finland; detta land har gifvit oss många af våra utmhrktaste jurister och det skulle vara oss ganska gagnelig! att ännu få tillegna oss en och annan af deras skickligare jurister. En af de utmärktaste utaf vära lefvande jurister är Finne; och det var endast den tillfälligheten att han var född innan Finland skiljdes från Sverige, sorn förskaffade oss den lyckan att grundlagsenlig! kunna tillegna oss honom. Hr Ehrenborg, Richard Michael: Sedan 2:ne föreg:de talare diskuterat frågan ur synpunkten af sjelfva sakens lämplighet, tar jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä ett redaktionsfel, som jag vid förslagets genomläsande tror mig hafva funnit. Utsk. säger mycket riktigt i rubriken, att den framställt 2:ne af hvarandra oberoende förslag lill grundlagsändringar.
Ling här i hufvudstaden grundläde den inrättning, som bär namn af gymnastiska centralinstitutet, hafva mer än 50 år förflutit, och hans till en början af få uppburna, af mängden hånade oeh förlöjligade idéer, ej mindre i afseende på gymnastikens inflytelse på det uppvexande slägtets fysiska styrka och utbildning jemte deraf beroende andliga helsa och kraft, än ock beträffande aktiva och passiva rörelsers verkan till botande af flerfaldiga kroppslidanden dessa idéer hafva rönt ett alltmer utbredt erkännande och tillämpning så inom som utom fäderneslandet. Utan tvifvel är denna sakens framgång i främsta rummet att härledafifrån den lyckliga omständighet, att den man, som med snillets hänförande~magt förmådde för sina idéer elektrisera såväl härföraren på thronen, som hvarje lifligt ynglingahjerta, fick i 26 år qvarstå såsom vårdare af sin skapelse, och dernäst att, när döden slutligen besegrade den viljestarke kämpen, han kunde öfverlemna denna' skapelse till fortsatt utveckling och vård af den mest bepröfvade bland sina lärjungar, samt att denne jemväl i nära ett fjerdedels sekel |§ Bih. till R. St. N:o 308. kunde bibehålla ledningen af såväl den theoretiska undervisningen som de praktiska öfningarne och den medikala sjukbehaudliugen, hvarigenom andans enhet inom denna disciplin i det längsta bevarats. Under tiden hafva samtliga de högre elementarläroverken kommit i åtnjutande af statsanslag för gymnastiklärares aflöning, och de flesta äro jemväl med sådane lärare försedda. För kompetens till dessa platser erfordras att hafva genomgått en fullständig kurs vid gymnastiska centralinstitutet, med i examen ådagalagda kunskaper uti der föredragna ämnen jemte skicklighet i den praktiska tillämpningen; men sedan gymnastiklärare!! blifvit vederbörligen utnämnd till tjensten, finnes i verkligheten ingen kontroll öfver sättet, hvarpå han utöfvar samma tjenst; hvilket ofelbart är en stor brist. Elementarläroverken hafva hvart och ett sin inspektor och stå dessutom under öfverinseende af ephorus i stiftet. Till och med folkskolorna hafva sina “inspektörer* med arfvoden af Staten.
Skulle åter ej piöfvas för ändamålet lämpligt att bevilja Wisby denna dess förut ägda rättighet, återstår för mig på Vestra kusten ingen annan fri Nederlagshamn att föreslå än Klintå, aflägsen från Wisby tre åttondedels mil, hvilken för 4o år tillbaka då redan ansågs tjenlig till Köping. Ehuru försedd med en mera öppen redd, har den doek pålitlig ankarsättning för ganska djupgående fartyg, fastän vid häftiga vindstötar och Vestliga stormar, i Hamnens nu befintliga skick underkastad mycken tidsutdrägt vid lossoch lastningar; ett hinder som likväl till en stor del afhjelptes om dess nu existerande 25oo fots långa brygga, än ytterligare behörigen förlängdes och iståndsåttes. För öfrigt år denna af alla Gottlands Landthamnar häst bebygd; har ett eget Skeppshvarf, samt kunde med föga, ändamålet motsvarande, kostnad, till Nederlagshamn apteras. Beträffande Gottlands förråd af materialier till rnagaziner och andra byggnader, får jag åran nämna att, ehuru Öns skogar, medelst en hittills öfvad oförsvarlig misshushållning vid deras fållande, på åtskilliga ställen i hög grad blifvit medi agne, är dock, dels tillräckligt förråd deraf till detta behof m. m. ännu qvar, dels ock, af erfarenheten nogsamt styrkt dess högst sällsamma productionsförmåga i en dertill, på de flesta ställen tjenlig jordmån, som genom kloka försigtighetsmått och författ - Den 5 Mar t ii, ningars vidtagande, snart skulle ändamålsenligt befrämjas. På använbar åmnesten och en för sin godhet beryktad kalk, finnes för öfrigt så öfverflödiga tillgångar, att säkert ej inom Baltiska Hafvets gränsor, någon ort gifves som, ur dessa synpunkter betraktadt, har så mångfalldiga gynnande, sammanlänkande förmåner. Hvad Gottlands öfriga fördelar vidkommer, får jag nu vidare utveckla i andra hufvudafdelningen, nemligen: Gottlands commerciella förhållanden till det ojriga Sverige och andra Nationer.
Det var verkligen rörande att höra hennes bittra klagan öfver menniskors otacksamhet och dålighet. Skulle nu detta vara belöningen för alla de omsorger och kostnader, hon offrat på den unga flickan, hvilken hon efter sina vilkor i allt behandlat som en nära anhörig! Hon lutade hufvudet i händerna och suckade djupt. Men då hon tänkte på Tegnéhr, rätade hon sig åter hastigt upp, och harmen lyste ur hennes ögon. Den bofven och lymmeln! Redan nästa morgon skulle hon begifva sig till seminarium och anmäla honom hos rektor till vederbörlig näpst. Jag bad henne att ej förhasta sig, utan besinna de möjliga följderna af ett sådant steg: om hon förstörde framtiden för honom, så finge ju den stackars vilseledda Emelie äfven lida derutaf. Men hon ville alls icke lyssna till mina betänkligheter, utan förklarade bestämdt, att de väl gjort sig förtjenta af näpst, båda två – som de bäddat, så fingo de ligga! Så länge mamsell Ringvall stannade qvar, höll jag mig åtminstone skenbart lugn, ty jag ansåg det ej anstå en man att gifva vika för sin rörelse. Äfvenledes aktade jag mig noga för att sjelf tala om Emelie, på det ej mamsell Ringvall möjligen genom något obevakadt uttryck af mig skulle kunna sluta sig till de känslor, jag hyst för den unga flickan och hvilka jag, efter hvad som nu timat, ej ville hafva yppade för någon menniska. Men när hon sent omsider gått in till sig och lemnat mig ensam, då var det totalt slut med min sjelfbeherskning. Jag föll nu i en våldsam gråt öfver alltings fåfänglighet och förgänglighet här i verlden. Hvad vore väl väntrohet och qvinnodygd? Såpbubblor som brista, innan man ens blåser på dem! Ack, jag led de grymmaste qval öfver mina stora missräkningar, och först då jag i en innerlig bön sökte hjelp och tröst hos den ende store Hugsvalaren, först då kände jag mig något lugnad. Men jag fick emellertid ej mera en blund i mina ögon på den natten. Om morgonen gick jag som i en dröm till seminarium. Jag ville knappast tro, att det, som inträffat, hade sin rigtighet.
Den verklige Erik sökte leja lönmördare a t t förskaffa hertig Johan ur världen, och när Karin Månsdotters barndomsvän Maximilian väckte hans misstankar, så lät han utan vidare taga fast mannen och dränka honom i en säck i Norrström. Hvad Karin sade om det, förmäler ej historien — kanske fick hon aldrig veta, hur saken förhöll sig. Kung Erik lekte nog lika vackert på luta för henne efter som före denna händelse — a t t han skulle lägga den synnerligen på sinnet, är föga troligt. Det är Karins förhållande till denne Max, som Edvard Bäckström behandlat i » En krona », men där kastar sig den ädle och själfuppoffrande Max, som träffat Karin för a t t säga henne farväl, själfvilligt i strömmen för a t t ej kompromettera henne och drunknar — hvarpå Erik, för att hon ej skall vara ledsen, lofvar att göra henne till sin drottning. Öfver hufvud taget sträfva skalderna till a t t göra kung Erik så oansvarig som möjligt för de mindre vackra handlingar, historien påbördat honom. Genom sitt lidande försonar han i alla fall sina handlingar och visar sig åtminstone som fånge värdig sin krona. Hos Beskow och äfven hos Börjeson yppar sig för honom ett tillfälle a t t bli fri, men han väljer själfvilligt a t t stanna där han är, därför a t t hans frihet skulle kosta trogna vänners välfärd. Själfviskhet finns ej hos skaldernas fångne kung Erik. Den som i en romantiserad skildring af Erik bäst fått fram tidens anda, är Björlin i » Prokuratorn ». Tidens råhet liksom kungens, hans omgifnings och hans motståndares l i t e n h e t är där skarpt belyst. Däi finnas inga » hjältar », personerna och deras öde väcker också mindre intresse, men tidskaraktären är med styrka gifven, och den förklarar ett och annat i deras handlingssätt. » Föreställningen om den enskildes människorätt och människovärde, » yttrar författaren i sitt förord, » fanns icke hos Göran Perssons s a m t i d a. rädslan för straff af högre makter finner man sällan under denna tid, men väl så mycket oftare tron på ett oundvikligt öde. » Och han tilllägger: » Sedlighetsbegreppen voro äfven i mycket olika våra.
Ständer för nästa slatsreglerings-period må bevilja förhöjning af ifrågavarande kapell-predikanters å stat uppförda aflöning, lör den i Norra och Södra Finnskoga församlingar med 700 R:dr till 1,200 R:dr och för hvardera af predikanterne i Bogens och Lekvattnets församlingar med 400 R:dr lill 1,000 R:dr, men derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes före nästa riksdag låta utreda och Rikets då sammanträdande Ständer meddela, i hvilken mån ofvannämnda församlingar må kunna tdl predikanternes aflönande lemna något bidrag utöfver hvad de nu utgöra samt Statens tillskott för aflö ningeu derigenom till större eller mindre del komma att upphöra. Hvad Stats-Utskottets Utlåtande N:o 448. 9 Hvad vidare angår frågan om ersättning till predikanterne i Bogens och Lekvattnets kapell-församlingar för de enskilda uppoffringar, de uppgifvit sig hafva under sin tjenstetid hittills måst vidkännas, anser sig Utskottet icke kunna härå tillstyrka Rikets Ständers bifall. Beträffande den ene motionärens framställning om löne-förhöjningarnes beräknande från och med innevarande år, vill Utskottet framdeles, i sammanhang med frågan om dylik förmån för Statens embetsoch tjenstemän i allmänhet, meddela yttrande.