Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverraskning! – det for som ett stygn genom bröstet. Samma ångest hvarje dag! »Godt.» Han nickade gladt och såg upp i professorns välmenta ansigte. Krona till pojke! Professorn gick och ronden drog vidare. Men efter de bortgående spejade ett par svarta illmariga ögon och sköterskans dörr hölls på glänt. När alla lemnat lazarettet och det åter var tyst, kom den hopkrympta gestalten fram ur sitt gömställe och smög sig fram åt gången, ljudlöst som en katt. De giriga ögonen sökte omkring och munnen log sitt stereotypa fångrin. Den första dörr hon öppnade var den unge mannens. »Stig in, om ni har lust», ropade han och tittade nyfiket på sin gäst. Hon klippte med ögonen mot hans blick som mot dagsljuset, stängde hastigt dörren och smög sig vidare framåt korridoren. Der gläntade hon på en annan dörr och kikade förstulet in. »Stig in, mor lilla, var så god!» ropade en falsk gammal qvinnoröst. Den fåniga skuttade snabbt in i rummet och tillslöt dörren efter sig. Hon hade hört steg nere i trappan och gissade att det var Fina. Denna märkte ingenting, utan gick förbi. »Det blef inte någon operation i dag», sade hon då hon kom in till sin favoritpatient. »Så blir det väl en annan dag», svarade han liknöjdt; »men säg mig, Fina, hvad fann ni på med den stackarn som jemrade sig så bedröfligt?» »När?» »Strax innan professorn kom in.» »Åh – det var bara ungen härinne.» »Hvad är det med honom?» »Han är opererad, och såret skall sköljas; det är han så förskräckligt rädd för.» » Sköljas – liksom mitt?» »Visst. Vi få ta upp sömmen för att komma till, och så gapar han och skriker, som om det vore en hel olycka.» »Gör det då inte mer ondt än på mig?» »Inte en smul, men han är så fasligt rädd för professorn, för han blir arg när han skriker.» Sjuklingen skrattade. Han tänkte på de gräsliga saker han förestält sig. »Kan han bli bra?» frågade han. »Javisst. Det är den vackraste operation man vill se.
Och g e n o m fru M:s ypperliga föredrag kom allt till sin fulla rätt, den nästan hemska stämningen i tiggarhustruns vaggvisa lika väl s o m det brutalt-humoristiska i den därpå följande » Ein W e i b », det poetiska i » L ö v » o c h det mystiska i » Ravnen » ej mindre än det österländskt d r ö m m a n d e i » Seraillets have » samt det friska Och burtiga i » En hjertenskjär ». A f Griegs romanser tillhörde de flesta hans senare tondiktning. IPand dem, s o m slogo mest an, må nämnas den sprittande » Killingdans » o c h den p o m p ö s t anlagda » Vär hilset, I damer » samt den utom programmet föredragna » Blakken ». Den fulltaliga publiken, bland hvilken märktes prins Eugen, var hela tiden i den lifligaste stämning o c h ägnade soarégifverskan en välförtjänt hyllning. A c k o m p a n j e m a n g e t sköttes helt enkelt mästerligt af hr Stenhammar, hvilken o c k utfyllde programmet med trenne kortare stycken af Sinding. K Y (Fonder k r. Apparaten kostar komplett med 8 flaskor och kokkärl kr. 6: — Dito utan kokkärl &gt; 3: 50 Med hvarje apparat följer » Kortfattade regler för späda barns uppfödande med komjölk » af professor O. Medin. Apparaten, som redan vunnit särdeles stor spridning äfven i grannländerna, är, utom af professor Medin och d:r Carl Flensburg i Idun för den 2 mars 1892, förordad af e. o. professor W. Pipping i Helsingfors och d:r Ghr. Doderlein i Kristiania m. fl. Säljes i parti hos hrr Q. ^bramson Ch. ma C:o, Stockholm och I minut hos hrr Alb. Stille, O. Werner, Josephsson &amp; Ågren, Sandgrens bosättningsmagasin, Kuntze &amp; G:o, NuPeterson, Akerholmska bosättningsmagasinet samt alla apotek i Stockholm. o I Göteborg i Ch. O. Werners filial.
Genom vidtagande af en dylik åtgärd skulle, efter motionärens förmenande, dessa boställen, hvilka till ea 42 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 251. del utgjorde provinsens bästa jord, komma i förmögna personers rgo, hvilka, säkra om en orubbad besittningsrätt, komme att för boställenas vård och skötsel hafva omsorger och kostnader osparda, hvilket åter icke vore händelsen med arrendatorer, som måste använda all sin omtanka på att kunna utgöra det dryga arrendet, samt efter arrendeårens slut nödgades afträda bostället, saknande både förmåga och vilja att åt egendomarna egna den omsorg de förtjenade. Hvad motionären sålunda föreslagit har Utskottet tagit i öfvervägande, och sorn boställens försäljning till skatte är i gällande författningar förbjudet, emedan dylika försäljningar skulle leda till rubbning i indelningsverket, samt det af motionären åsyftade ändamål, eller boställenas bättre bruk och skötsel, tvifvelsutan vinnes derigenom, att, på sätt Stats-utskottet uti sitt af 3:ne Riks-stånd godkända utlåtande N:o 113 tillstyrkt, enahanda företrädesrätt till arrendets bibehållande, som, enligt Kongl, kungörelsen af den 17 Juli 1847, blifvit i allmänhet tillagd arrendatorer af sådana kronolägenheter, af hvilka arrendeafgifterna ingå omedelbarligen till statsverket, jemväl tillgodokommer arrendatorer af de under boställsdirektioners vård ställda militiehemman och boställen, tillstyrker Utskottet, att motionärens framställning om militär-boställenas i Jemtlands län försäljning till skatte må lemnäs utan afseende. Stockholm den 10 Juli 184». STOCKHOLM. Ösman» & Bkrusg, 1848. Stals-Utsk:s Utlåtande, iY:o 252. 1 jv? «s*. Auk. lill Exp.-Ufsk. den II Juli, kl. ö e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående Lax-’axans upphörande för Pastorerne i Norroch Westerbottens län. d. A.)
Förtörnar det dig broder Segerman, om en fader från en aflägsen trakt närmar sig sina barn, för att göra anspråk på en egendom, som för tjugufyra år sedan tillhört er gemensamt? Månne ej hans dagar varit långa och glädjelösa sedan han blifvit en främling öfverallt, tänkande på de förflutna ljufva och bättre tider, som han fordom framlefde i den kära fosterbygden? Häpen, blek och mållös åhörde Axel Segerman underrättelsen om en faders återkomst, som beredt hans älskade moder så bittra stunder och orsakat hennes förtidiga död. Med hvilken känsla skulle han betrakta en så afskyvärd faders ankomst; huru kunna tillerkänna honom den heliga rätt, en far eger öfver sina barn? Med tanken på modrens lidna oförrätter, missnöjd med hela verlden, ödet, skickelserna, öfverlemnade Axel sig åt betraktelser, och valde, efter något öfvervägande, det beslut, som var det enklaste och värdigaste en son, nemligen att öfverlemna all rätt öfver egendomen åt den samvetslöse fadren. Han ville äfven öfvertala sin svåger till samma beslut, för att ej behöfva anlita lagen till skiljedomare imellan far och barn. Jag rådde dessutom Axel att sjelf fara till Robert och Johanna med underrättelsen om förhållanderna, samt att låta Snabbstedt uppgöra med fadren och, om möjligt, försona och förena dem alla. Med denna önskan skiljdes jag vid Axel och Snabbstedt. När jag kom hem till mitt quarter, låg ett försegladt bref mig till mötes och jag såg af sigillet att det var ifrån collegium medicum. Jag bröt brefvet, som innehöll ordres för mig att förestå provincial-läkaretjensten i Uleåborgs distrikt under det ordinarie läkaren företog en utrikes resa. Jag måste således i hast göra mig resfärdig, visst icke utan bekymmer om mitt hjertas vigtigaste angelägenhet: att få lära känna den fattiga intagande flickan. Men alla efterforskningar härutinan måste nu uppskjutas till bättre tider, eller till återkomsten. Kanske jag också aldrig mera skall återse den förtrollande varelsen. Femtonde Kapitlet. Klappa du brinnande hjerta, förgängliga hjerta, Så länge glädje och vänskap och sång Blomma på jorden för dig!
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att StatsUtsk:t uti förev:de punkt afstyrkt bifall till en af Gr. v. Rosen, Adolf Eugéne, väckt motion, deruti yrkats antingen beviljande af ett årligt anslag utaf 30,000 rdr för inrättande af ett fullständigt homöopathiskt sjukhus, eller ock anvisande af 10,000 rdr årligen för en s. k. poliklinik; och hade, under öfverläggningen härom, följande yrkanden blifvit framställda, nemi.: att Utsk:ts hemställan i dess helhet måtte bifallas; att R. o. Ad., med bifall till Utsk:ts yttrande, för så vidt det rörde frågan om inrättande af ett homöopathiskt sjukhus, måtte afslå hvad Utsk:t hemställt rör:de medels anvisande för en s. k. poliklinik och bevilja det dertill äskade anslag, 10,000 rdr; samt dels slutH. VIII. 21 322 !> e n 25 Juli f. m. ligen att, i enlighet med D:r Schraim reservation, en summa af 8,000 rdr måtte för hvartdera af nästkommande 3 år ställas till K. M:s disposition för att användas till inrättande i hufvudstaden af en poliklinisk anstalt för homöopathisk sjukvård; med ani. af hvilka yrkanden de båda i motionen förekommande frågorna skulle göras till föremål för särskilda proposir. Härefter hemställde H. Exc., huruvida K. o. Ad. bifölle Utskits framställning ronde ifrågasatt inrättande af ett homöopathiskt sjukhus; och sedan härtill svarats ja, gjordes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i fråga om medels anvisande för en s. k. poliklinik, dervid svaren utföllo med starka ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 1 i3:de punkten. Frih. Creutz:
» Inspektoren P. Norbäck, å 1,005 R:dr, för aftappning af 4 myrer vid hemmanet Trangärdstorp i Grafva socken 643: 12. 577: 10. » strandeqarne vid Hänsjön inom Fryksände socken, å 12,600 R;dr 12,600: — 12,600: — » deltagarne i sänkningen af sjöarne Wadljungen och Björklången samt rensningen af elfven Rinnan inom Nordmarks härad, å 16,800 R:dr 16,800: — 16,800: — » dito i sänkningen af Säfsjön i Arvika socken å 8,000 R:dr 4,000: — 8,000: — » dito i utdikningen af Nolby och Skane mossar inom Näs härad, å 11,600 R:dr — 5,000: — inom Westerås lån: till förre Ryttmästaren C. W. Hammarsköld, å 15,385 R:dr 50 öre, för utdikning af Hägervalls och Skarfstads mossar samt aftappning af Mosjön inom Skultuna socken 9,231: 31. 8,000: 47. » bemälte Ryttmästare, å 1,300 R:dr, för sänkningen af Frövi-sjön inom samma socken 883: 98. 779: 98.
Mars månad det andra året, samt sättet för dessa prisuppgifters upprättande och granskning m. m., i hufvudsaklig måtto lemna säkerhet derför, att markegångspriserna varda satta i närmaste öfverensstämmelse med persedlarnes allmänna värden. Så länge en del löntagare, på grund af innehafvande fullmagter och konstitutorialer, fortforo att efter nu gällande stadganden uppbära indelda räntor och tionde, samt vissa stater, äfven efter uppsägnings-rättens upphörande, bibehölles vid förmånen att för dylika räntor och tionden uppbära lösen efter medelmarkegång, trodde Kongl. Maj:t skäl vara för handen, att, till ytterligare betryggande mot förlust å ena eller andra sidan, genom serskilda intressens inverkan på markegångs-sättuingen, dels, i öfverenstäramelse med hvad nu vore föreskrifvet, forordna, att deputerade för markegångs-sättningen borde, så vidt ske kunde, utgöras till ena hälften af räntegifvare och till den andra af räntetagare eller sådana tjenste-innehafvare, på beloppet af hvilkas löner markegångs-sättningen egde inflytande, dels medgifva och stadga, att serskilda ombud så väl förde förra som för de sednare måtte vid markegångs-sättningarne tillkallas, för att höras, med rättighet att å egna och öfrigas vägnar emot förrättningen fullfölja klagan; hvarförutan Kongl. M-j:t täck's till Rikets Ständer öfverlemna kommitterades merbesagde förslag till förnyad förordning, angående markegångs-sättningen, för alt, med ofvan omförmälda förändringar och tillägg, varda, i sammanhang med den i öfrigt nu föreslagna reglering, af Rikets Ständer gillädt och antaget. Hvad sålunda förekommit i detta magtpåliggande ämne, har Utskottet noga öfvervägt, och beträffande först tiden för markegångs-sättningen, anser Utskottet, lika med Kongl. Majtt och komruitterade, det vara serdeles olämpligt, att denna förrättning verkställes, såsom nu sker, vid en årstid, då af flera här ofvan anförde orsaker varupriserna icke hunnit blifva bestämda och stadgade.
Antalet brukbara fartyg, äfvensom verkstäder, der Under-officerare måst anställas, hafva betydligen tilltagit sedan 1824, och så väl vid de större rustningarne 1848 —1849, som synnerligen delta år, har man fått erfara otillräckligheten af Under-officers-korpserna; endast vid Carlskrona station voro före den 1 sistlidne April Nilliotre (93) matroser konstituerade till Under-officerare. Rustningen kan dock icke kallas allmän. Ett uppskof med den klandrade förbättringen af löner hade troligen just nu visat sig mindre välberäknadt, då tillfälle till stora förtjenster bjudes dugligt sjöfolk från alla håll, och erfarenheten visat, att många Under-officerare tagit afsked ifrån deras små lönevilkor, för alt taga tjenst hos private, och olägenheterna hade icke i tillräckligt god tid kunnat blifva afhulpne, om man väntat, för att i denna, i afseende på statsregleringen i dess helhet underordnade detalj-fråga, af fruktan för anmärkning, vädja lill nu församlade Ständer. Uti andra flottor, der man oupphörligen har en mängd fartyg under öfning och rekryterar sina besättningar ifrån en stor handels-flotla, är behofvet af Under-officerare jemförelsevis ringa, emedan man der alltid har tillgång på tjenliga ämnen lill konstituerade Under-oflicerare, hvilka endast hafva en högre aflöning under den pågående resan; — men i Sverige utgöres större delen af besättningarne utaf oöfvadt folk och Under-officerarne måste, att börja med, vid alla arbeten vara förhandskarlar, äro således omistliga, synnerligen som de duglige matroser, hvilka icke snarligen blifva till Under-officerare befordrade, sällan vilja stadna qvar vid deras ringa aflöning, utan söka sig en bättre, lätt erhållen plats annorstädes. Den lägsta årliga Under-officers-lönen är 180 R:dr och den dernäst 220 R:dr, motsvarande ungefär 2:ne månaders hyra på ett amerikanskt skepp; endast • £ih. till Jt. St.
Det egentligen reglementariska för sättet af denna beskattnings utgörande och, enligt min tanka, ändamålsenligaste fördelning, skall jag, så fort sig göra låter, föreslå och till vederbörliga Utskotts vägledning aflemna. Jag har nu emedlertid blott velat fästa Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet på ett af de vigtigaste ämnen för menskligheten, säker derpå att åtminstone inom denna upplysta samling, finna varma deltagare för allt som rör Svenska Medborgares väl, ära, sjelfständighet och sedlighet; tillfredsställd att deraf hafva framburit, om också förgäfves, min skärf på Fäderneslandets altare, slutligen anhållande att denna min vördsamma Motion måtte med de Respektive MedStånden kommuniceras och till ve - Den 28 November e. m. derbörligt Utskotts handläggning, remitteras. Lades på bordet. Herr Hjerta, Gustafa uppläste följande: Då jag vid sista Riksdag emottog det * förtroende, soin Ridderskapet och Adeln lemnade mig, att vara en af Ståndets fullmäglige i Rikets Ständers Bank, trodde jag mig böra deri finna en uppmaning, att söka utbilda och utveckla de Ideer om ett bättre orduadt myntväsende och en kraftfullare, näringslifvet underhjelpande, Bankförvaltning, som jag vid samma Riksdag framställt. Jag gjorde mig dervid till en pligt, att först söka fullkomligt öfvertyga mig, om mina sattser voro öfverensstämmande med de sanningar, hvilka i de rikaste och lyckligaste Länder visat sig befordra Folkets trefnad och välmåga. Jag gjorde mig derefter till en annan, att undersöka, huruvida de åtgärder, som i Fäderneslandet blifvit vidtagne, under och efter 1815 års Riksdag, varit enliga dermed. Och jag fann, med glädje, att de åsigter, hvilka jag framställt under deltagandet i Statsoch BancoUtskottens arbeten år 1823, voro i hufvudsaken sanne och tillämplige, samt 55a Den 28 November e. m. att mitt öde ingalunda skulle blifva, att behöfva anse den reservation jag då framlade för Rikets Ständer, såsom ett framtida vedermäle, att jag afgifvit
Enligl nu gällande Konkurslag af den 18 September 18G2 skall i hvarje konkurs Rätten eller domaren utse en så kallad Rättens ombudsman, som tillika jemte gode män och syssloman skall öfvertaga konkursboets förvaltning och realisering; denne Rättens ombudsman, der ej Rätten annorlunda bestämmer, tager en tredjedel af arfvodet för konkursboets förvaltning samt dessutom reseersättning efter en eller två hästar och dagtraktamente; jemväl måste betalas lösen för afskrifter på alla konkursboet tillhörande handlingar och de beslut, Rätten, eller dess ordförande, kommer att göra derför under konkurstiden, som Rättens ombudsman till upplysning nödvändigt måste hos sig hafva tillgängliga. — Således kommer att till Rättens ombudsman af konkursboet betalas ett ganska stort penningebelopp, som borde kunna undvikas, om detta Rättens ombudsman åliggande votum i vissa fall uppdrages åt Rättens ordförande; och det öfriga angående förvaltningen anförtros åt gode män och syssloman i konkursen; ty mindre kunnige gode män och syssloman lärer ej borgenärerne välja, utan att desse jemväl kunna förrätta det, som nu i konkursen är uppdraget åt Rättens ombudsman; och vågar jag derföre vördsamt föreslå, l:o) att stadgandet, det Rätten, eller domaren, skall utse så kallad Rättens ombudsman i konkurs måtte upphäfvas; 2:o) att det för
Ilr I Den 16 Mars f. m. 3o5 Hr Stråle: Anledningen till ifrågavar. stadgande är, att man kan föreställa sig möjligheten deraf, att då fråga skulle uppstå att emot delägare i solidarisk hank göra betalni ngsskyldigliet gällande, kunde den, som söktes, invända, alt lian ej vore delägare i banken. Då bör den, som söker honom, kunna förete ett document, hvarigenom han kail öfverlygas derom. Finnes icke ett sådant document i hufvudskrift, så kari han icke öfvertygas örn att vara delägare i hanken derigenom, att hans namn stått på en handling, sorn varit företedd, då han icke sjelf erkänt, att han underskrifvit denna handling. Det är derföre jag tror, att om säkerhet skall vinnas derom, att ingen skall kunna undandraga sig betalning, då han sökes, så bör originalhandlingen inlemnas till domstolen, eller den anmälan, som der göres, vara af samtliga delägarne underskrifven och hos rätten förvaras. Gr. Frölich: Jag skulle först och främst tro, att i afseende på en sådan ledamot, som ville förneka sitt namn, bolaget ägde största interesset att genom originalhandlingens företeende bevisa namnteckningens riktighet, och såsom skäl för att öfverbevisa honom derom tror jag ej, att det behöfdes mer, an att i bankens böcker tillse, att han insatt första andelen af grundfonden och någon tid efter bankens öppnande varit antecknad såsom delägare. Jag tror, alt hvilken domstol som helst skulle finna det vara tillräckliga skäl för att tillintetgöra en invändning om, att namnteckningen vore falsk. Jag anser således originalhandlingens förvarande hos rätten icke vara nödigt och instämmer med Frih. Boye deri, att den bör qvarstadua i bolagets vård. Hr Stråle: Jag tvillar mycket derpå, att en banks böcker kunde för ifrågavar. bevisning inför domstol åberopas. De kunde endast bevisa, att banken antecknat honom såsom delägare; men huruvida sådant skett med hans samtycke eller han sjelf gjort insättningen, kunde blifva föremål för en vidlyftig rättegång. Fråga om denna bevisning kan icke uppstå, förrän banken gått öfver ända och någon af dess creditorer utsöker sin fordran hos en af delägarne.
Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara för handen, att vårdnaden af förmynderskap öfverflyttas å den Rätt, hvarunder den omyndige har sitt hemvist; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: behålle dock, tilldess det skett, den vårdnad, som sagd är. Ar fader okänd, eller häfver han ej stadigt hemvist; värdes förmynderskapet af den Rätt, inom hvars domvärjo den omyndige bor, då behof af förmyndare för honom yppas, eller, om han ej stadigt hemvist häfver, der dylikt behof först anmäles. % §. Rätten i stad och domaren å landet hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndiges födelseår samt förmyndares nfmn och hemvist. 3 §. Stad välje gode män, en eller flere, att hafva tillsyn å förmynderskap inom staden; och åligger Magistraten att om valet besörja. A landet ege socken, eiler flera socknar gemensamt, att gode män, som sagdt är, för tillsynen å förmynderskap utse: sker det ej, höre sådan tillsyn kommunalnämnden till. Då god man vald är, varde det Rätten eller domaren tillkännagifvet. Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt, hvad han har om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte äro, och mgifve vid början af följande år till gode männen eller kommunalnämnden den räkning i två exemplar, af hvilka det ena förvaras af gode männen eller kommunalnämnden och det andra, försedt med bevis om uppvisandet, till förmyndaren återställes. Gode män eller kommunalnämnd skola årligen upprätta förteckning öfver de till dem inkomna förmyndareräkningar, upptagande jemte förmyndarnes namn och hemvist, de omyndiges namn och födelseår samt behållning i löst och fast, och ingifve den, i stad till Rättens ordförande eller den, som ä Rättens vägnar handlingar emottaga bör, före den 1 September, och å landet till domhafvanden före eller sednast å första rättegångsdagen af sista tinget året näst efter det då räkningen afslutas bordt, eller, der allenast ett ting om året hålles, före slutet af samma ting.
Jag bekänner likväl uppriktigt, alt alla de förslag, sorn äro uppgifna, i min tanke icke skulle leda till ändamålet. Jag har någon gång förut yttrat, att det vöre Ståndets egen moraliska kraft, sorn bort frambringa här en sådan verkan, som man åstundade, och att alla andra medel, som vidtagas, skulle vara förgäfves. Uti den publicitetsstadga, som jag förmodar nu finnes till efterlefnad, hvarom jag väl erkänner att jag ej har full kännedom, men hvars tillvaro jag likväl anlager, böra de tidningsredactioner, som här hafva platser sig tilldelade på vår läktare för refereringen af R. o. Ad:s öfvcrldggningar, åiläggas att sanningsenligt upptaga hvad som här passerar. Om så icke sker, så har jag trott, att Ståndet äger grundad anleda, att förklara sitt missnöje öfver en sådan tilldragelse, med fullkomlig rättighet för detsamma att fråntaga dessa personer en förmån, hvilken icke varit rätt begag - Den i Augusti. 39 nåd; oell för det andra tror jag, att det vore Ståndet tillåtet att lemna allmänheten en fullständig protest mot det sätt, hvarpå våra förhandlingar blifvit meddelade. Den sednare åtgärden tror jag lämpligast hunna ske genom Ridd.- Ulskotlet. Här är ett förslag afgifvet af en reservant inom Ulst., Gr. Sandels. Jag finnér visserligen att det vore ganska än damålsenligt alt hafva en sådan referent, som han föreslagit, om en sådan person skulle stå att ernå, men det bet vi fia ijag högligen. Jag vet knappast, huru Ridd.directtn skulle kunna åstadkomma verkställigheten af ett sådant beslut, om det fattas af R. o. Ad., att 2.-ne referenter skulle tillhandahålla tidningarna en resumé' af våra discussioner. Dertill kommer, att hvarken R. o. Ali. eller Ridd.direcbn kunna vara i tillfälle att tillförbinda tidningsredactionen att emottaga dessa resumeer, i händelse de skulle vara något vidlyftiga och då det måhända icke ingår i dessa tidningsredacteurers åsigt att fullständigt upplysa allmänheten om Riddarhusets och specielt dess medlemmars verkliga och sanna karakterer.