Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa mångfaldiga detaljbestämmelser äro af verklig nödvändighef inom den militära organisationen, samt böra med insigt upfattas och tillämpas, ej allenast under sjelfva tjensteförrättningarne af deri deltagande, utan också, vid förekommande klagomål, af de deröfver dömande; ty i annat fall måste lagbuden blifva vanmäktiga och föraktade, hvilket vore än värre, än om de icke funnos. Kan man väl tro, att våra allmänna Domstolar, så aktningsvärda, så utmärkta för kunskaper och rättrådighet de än äro, skola med något lefvande intresse omfatta studier af krigslagfarenheten, genomtränga dess anda och ur den synpunkt, som militärväsendets alldeles egna detaljbestämmelser kräfva, bringa dem i sträng tillämpning? Kan man tro, att dessa detaljbestämmelser och klagan öfver deras underlåtande eller öfverträdande skulle tillvinna sig all tillbörlig upmärksamhet af Domstolar, som måste egna sin bufvudsakliga verksamhet åt bedömandet af de allmänna medborgerliga rättsfrågorna? Jag tviflar derpå, och huru skola de militära ärenderne i sådan händelse blifva vårdade. Utsk. har i sitt Betänk, förutsatt, att KrigsRrr, såsom första instans för militära måls behandling, fortfarande kunde vara bohöflige; och Utsk. har grundat denna förutsättning på ganska goda skäl. Men KrigsHofR:ns egenskap är också af första instans i alla mål som röra befälet; och detta synes Utsk. hafva förgätit att anföra, en underlåtenhet, så mycket mer anmärkningsvärd, ^om i Utsk. finnes flere militärer, hvilka om förhållandet bordt utlysa, då säkerligen motionen fått en helt annan tydning; emedaji det är denna KrigsHofR:ns egenskap, som, efter mitt förmenande, är af aldrastörsta vigt att ihågkomma. I de mångfaldiga, ej sällan ömtåliga disciplinära frågor, som hos KrigsHofR:n förekomma till omedelbar handläggning, både för undersökning och dom, tages visserligen i anspråk ett mångfaldigare studium af krigslagfarenheten och en skarpsinnigare utredning af tjenstepligternas inbördes förhållande, än hvad möjligen vid KrigsR:ne gemenligen ifrågakomma.
Herrskapet och Staden Wismar sämre Amkrrne Pock och Neukloster blejws icke desi mindre är r 80 Z afrrädde pä 100 ars tid till Hertigen af Meklenburg Schwerin emot en summa as 1,250,022 Rckr Hamburger Banco. Att f. d. Konungen innan delia steg togs radfrägat deni, som manligen Utgjorde Desi Aonscille, är en lika sä känd sak, som att en witz Ledamot deremot gjort föreställning. Man skulle wäl lycka del wara wäl att Veste medel kommo in i Riket eftersom rljeft förenämnde Länder i den ställning Luker sig nu befinner Utan ersättning likasom Pommern warit förlorade, men fräganswärdt kan likwa! wara, om icke just dckma Panteffilling lämnat cn tillgäng til! hwar, jehanda stridigheters öpnande med andra magrer och f. d. Konungens Utländska resa, som lade första grunden till skiljaktigheten med Kejsaren af Frankrike och hwar» .isrän Rikets hela olycka härleder sig. Det ma wara härmed huru det will, sä tyckes likwäl Riksens Högloft. Ständer böra infordra Conseille Protokollet, för att fä uplysning om de orsaker, som föranlätir e» sadan söndring frän Rikets vmräde, och hwilket bade inom och utom Riket mangen funnit besynnerligt. — Huru medlen blifwit anwände, det lämnas till dem, som af Riksens Högloft. Ständer utses att granska det hela. Redan tvid Riksdagens början har fräga warit wäckt vm redogörelse för Rikets medel ifrån och med itzoo ärr början, man att ännu någor wihl beslut biiswir 9ro Den 16 December. fattadt. — Att derom ester Riksdagens flut anställa en dylik revision, som skedde as cn hop tillförordnade Revisorer under wista Ledamöters inseende frän Kongl. Kammar Rätten, sör de till 1788 ars krig anordnade medel, torde wara soga ändamål — All högst betydliga summor efter s. d. Konungens bref till Kongl.
Antagandet af detta voterings-sätt hafva, för sin del, Utskotten, ej ansett sig kunna tillstyrka, hufvudsakligen af det skäl, alt det ändamål, som dermed välment åsyftas, förekommande af obehörig inflytelse på mindre kunnige eller mindre sjelfständige röstande, derigenom, enligt Utskottens öfvertygelse, alldeles icke skulle vinnas. En förslagen röstvärfvare skall aldrig sakna utvägar, att i allt fall, genom oberäkneliga, för hvarje tillfälle uppfunna ränker, inverka på den afhonom beroende klenmodige röstgifvaren, och lätt förskaffa sig underrättelse, huru denne voterat. Ett nytt fält för missbruk och intriger skulle sålunda endast härigenom öppnas. Den invändning torde ock förtjena något afseende , att detta förslag synes hvila på den förutsättning, att ett gifvet löfte borde få ryggas, endast det sker i hemlighet_, samt att, i stället för öppenhet och ärlighet, Svenska folkets urgamla berömelse, en slug förbehållsamhets-, att ej B it t. till R. St. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N:o 35. säga, falskhets-vana härigenom tillstyrkes och skyddas, — grundsatser, hvilka väl aldraminst vid valet af Religions-Lärare, det öppna oförställda förtroendets föremål, böra hyllas. Då härtill kommer att i verkställigheten af en sådan sluten omröstning mångfalldiga svårigheter, i synnerhet för controllen å frånvarandes röste-utöfning skulle möta, anse Utskotten, utan att ingå i pröfning af de utaf Motionairerne föreslagna serskilda reglementariska föreskrifter härutinnan, äfvensom utan afseende på den åberopade likstämmigheten med den i RiksStånden antagna omröstning, hvars föremål äro af helt annan beskaffenhet, sig böra vördsamt tillstyrka, att Motionerne i delta ämne icke må bifallas. y Art. 46 § C7 § ^ Morn.). Hvad slutmeningen i denna § föreslår, har äfven någorstädes tillförene varit verkställda Undandrager sig en hel menighet att rösta, så synes den väl derigenom hafva för den gången förlorat sin valrätt.
Jemte det Riksens Ständer funnit, såsom en ovilkorlig fordran, böra föreskrifvas, att hvarje anmäld uppbringning, så vida ersättning för densamma skall kunna beviljas, bör vara styrkt, örn möjligt, med protest, men alltid med Gondemnations-dorn, sjöförklaring eller annat giltigt bevis , sorn autentikt styrker, att egendomeu blifvit egaren med våld och emot dess vilja afhänd och fråndömd; hafva Riksens Ständer funnit äfven den omständighet böra ådagaläggas, att den uppgifne förlusten drabbat svenske medborgare och icke uilanske män; Ivqnnandes likväl, då Svensk egendom varit inlastad i främmande pations fartyg, och jemte det blifvit uppbragt af sådan Nations kapare, hvars Régering v*>rit i fiendskap med den Magt, hvarunder samma fartyg lyder, för sidan egendom icke påräknas ersättning af Svenska Staten, emedan Last anses alltid böra åtfölja skepp. I lika måtto och då fartyg elier deruti inlastadt gods, ehuru Svensk egendom, blifvit med list eller våld uttaget utur convoy af fartyg, Underdåniga Skrif velser. a 31 tillhörige sådan Nation, som varit i krig och ovänskap med den uppbringande delens Regering, må egaren skylla sig sjelf för den förlust, som sålunda kunnat honom tillfogas af fiender till den Magt, under hvars beskydd han sig stalt. H os Committerade har fråga uppstått, huru en Reclament skulle betraktas, som, utrikes född, inkommit och vunnit burskap i Sverige, samt • derunder åtnjutit samma frioch rättigheter för sine uppbragte skepp, som andre svenske medborgare, men sedermera och innan E. K. M:ts Nådiga befallning, Om utredning af anmälde förluster genom uppbringningar, utfärdades, återflyttat ur Riket; och, ehuru, uppå Committerades underdåniga förfrågan i denna del, E. K.
Antalet af stadsfullmägtige hafva Commilterade ansett böra rättas efter folknummern, och i sådant afseende uppgjort en tariff, som likväl inom vissa gränser lemnar åt hvarje kommun sjelf att bestämma den definitiva siffran (§ 25). I fråga om valbarheten, som i allmänhet förutsätter rösträttighet inom kommunen, hafva, utom de disqualificatiouer, som äro af personlig natur (§ 28), åtskilliga tjensteförhållanden ansetts böra upphäfva valbarheten, och torde dessa i § 29 uppgifna förhållanden befinnas sjelfva förklara anledningen dertill. Hvad motionsrätten angår, föreslås en sådan att tillkomma, utom hvarje öfver kommunen stående högre myndighet, så väl Magistraten och stadsnämnden, som hvarje stadsfullmägtig (§§ 36, 37): Magistraten såsom vårdare och förvaltare af kommunens rätt och bästa och verkställare af dess beslut; stadsnämnden, hvilken, enligt hvad längre fram skall visas, skulle blifva ett stående fullmägtigs-utskott, verksamt i samråd med Magistraten; och hvarje stadsfullmägtig till följd af sin ställning 9åsom sådan. En hvar af dessa har sig särskildt uppdraget, att egna sin XLI omsorg oell uppmärksamhet åt kommunens angelägenheter, och initiativet till frågor och förslag derom bör ock derföre tillkomma dem alla. Om någon annan medlem af kommunen önskade att i sådant afseende göra framställningar, står honom någon af dessa vägar dertill öppen. De stadsfullmägtiges sammanträden, som i förslaget kallas ordinarie och tre gånger om året skulle inträffa, (§ 33 jfrd med § 16), ega sammanhang med kommunens drätselförvaltning samt dithörande revision och måste fördenskull vara periodiska; men då, utom Ordföranden, äfven Magistraten och Stadsnämnden bemyndigas att deremellan, så ofta omständigheterna det fordra, äska stadsfullmägtiges sammankallande (§ 34), så är detta en följd af det initiativ, dem är tillagdt, och om nödvändigheten af hvars begagnande ingen bättre än de måste anses kunna döma.
Sä mycken vigt borde emedlertid den värde talaren sjelf hafva lågt på ett sådant argument, att han icke låtit detsamma framkomma till R. St. såsom ett kardinalskäl för hela sin mening, utan all ledsaga detsamma med bevisning, ty på annat vilkor kunde man ju icke antaga dess giltighet. Det linnes ett serskildt skäl, mine Hrr, som, om man är uppmärksam derpå, måste bevisa att med delta argument, som skulle vara så vigligt, icke kan förhålla sig alldeles så, som här slår, och det är, att om raffinaderi i Hamburg jemförelsevis med den s. k. Havanna och krossade lumpen skulle stå vida lägre än hvad den nu gör, så skulle också Holländska regeringen uppoffra mänga millioner för att gynna socker-raffineringen; och det vore ett statshushållningssätt, som man icke kan tilltro någon regering att vidtaga. Serskildt känner man, att i början af detta år kullbyterade ett hus som hade en af de största sockerfabrikationer i Amsterdam. Om nu denna fabrikation vore omättligt gynnad, som det vill visa sig af Hr Almgrens ziffror, så skulle det väl svårligen kunnat inträffa. Således lärer det väl icke vara sant alt de varit så gynnade, som man uppgifvit. .. Afven säger Hr Almgren, för att bevisa att det blefve omöjligt vid en lägre tull att täfla med de Holländska fabrikerne, att på Engelska marknaden Belgiskt och Holländskt socker såldes ända lill 12 proc. billigare än del pris, hvartill det Engelska noterades. Jag har här i det sednast ankomna numret af ett Engelskt veckoblad som kallas ”the economist”, och som innehåller nästan de fullständigaste underrättelser i afseende på handeln, bland alla tidningar som utgifvas i England. Deruti kunna Hrrme finna en utförlig och specificerad pris-nota pä alla slag af socker, men der linner raan också att pris-notorne pä Holländskt socker ganska mycket variera och att det endast är det allrafinaste Engelska sockret, som står något högre än det Holländska.
Nio 39.4. °m ändring i stadgandet anglde creditupplaget; Nio 325. anglde en friare assigneringsrätt emellan ensi; i Ida, Den 27 A piil f. ra. 201 Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda §§ i riksd.beslutet: 1:0 i anledn. af verkställd granskning af Convojeommissariatets förvaltn. och räkenskaper för åren i83i ocdi i83a; 2:0 ang:de förändrade stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att uttaga fribref och Turkiska pass; 3:o ang:de porto-afgiften för inrikes brefvexlingen. Justerades pleniprotln för d. 2 sisth Fehr. f. och e. in. Då nu justering skulle företagas af pleniprqt. för d. 3 sisth Fehr. f. in., yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt då åtskilliga mål i nämnde prot. förekomme, hvilka enskildt rörde R. o. Ad., H. Ex. anmodade Pudd.fisealen tillsäga de på läktaren varande åhörare att afträda samt att läktaren är stängd, tills prot. är justerad t. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Sorn jag har för afsigt att begära, att den af Hr Gr. o. Landtm, föredragna fråga ytterligare ina få hvila på bordet, torde jäktarens afJägsnande blifva öfverflödigt. Hr Stuart, Carl Gust. förenade sig med Hr Dalman. Gr. Posse, Arv.! För närvar, är ingen annan fråga å bane än prot.-justering, och den kan ej läggas på bordet. Jag bestrider det åtminstone. Hr Crusenstolpe, Magn, Jac., förenade sig med Hr Dalman. Hr Stuart: Justeringen af det ifrågavar. prot. kan vis-r serligen icke läggas på bordet; men det mål, som står i samband med denna prot.justering, mäste, i likhet med andra föredragna mål, kunna begäras på bordet, och det är om en sådan bordläggning jag anhåller.
Man ger vål deremot alltid anvisning på vår Nationalbeväring, men det torde tillika considereras att det fordras tid att den organisera, och nödigt år, hafva den ständige Arméen så stor som kan erfordras att emotstå första anfallet af ett fientligt tillgrepp, tills ReservCorpsens organisation medhunnits, äfvensom ett tillräckligt antal exercerade och discipline rade trupper att sätta emellan dessa recruter och nyläringar i metieen, emedan jag beklagar det befäl som har nyss skapade Batailloner att föra emot fienden, äfvensom otyckligt det land, hvars försvar icke båttre vid ett sådant tillfälle år ordnadt. Denna min motion vågar jag vördig 204 Den 3 Martil* samt anhålla måtte blifva remitterad till Statsutskottet. Herr Gripenstedt, Jacob'. Då så många kunnige och vältalande vårda Ledamöter redan yttrat sig rörande våra fi. nancer, så borde jag med för litet upplysning uti detta vigtiga ämne ej vågat begära ordet, men den varma patriotiska känsla jag alltid närt, och hvilken för ingen orsak kan hos mig ändras, drifver mig att, ehuru enfaldigt, besvara Herr Grefve von Plåtens anmärkning rörande en realisation: ja, om den ock skuile gå med bekostnad af utländskt lån, tror jag var yttrandet; mitt blifver __ Gud må bevara oss för bägge delarne. Når en realisation vore besluten, år Följden gifven, nemligen att hvar och en uppsäger sina fordringar och att, innan nya utlånings. anstalter, med alla dess alltid många förknippa, de svårigheter komme till undsättning, så blef hvarje skuldenär ruinerad, eljer måste ingå på Ackrarns vilkor, att gifva nya förbindelser uti det rya, och kanske för en liten tid säkra myntet, alltså dessas undergång afgjord, och troli - gen inom ett års tid, vore vårt guld och silfver Jäekadt ur Banken, och mot öfverllödsvaror uti Utlänningens händer bortbytt då vi blott behålla qvar våra sköna Bankbyggnader med Den 5 Marlii, 205 »II dess betjening, att sköta våra omkringoch Vilsefarande sedlar, som saknade ali säkerhet.
Men dä nu Ridderstapet och Adeln förehafwa den expedition som till Kongl. Maj:t i underdånighet stall afgifwas rörande - ^i4 Den 2 s November. rande den Skak, som Riksens Ständer Honom öermljat, torde ock nu icke bära uragtlätas, att hos Konungen underdänigst anhälla. att nu genast försal, ning af de öfwerflödige Hästarne mätte sä werkstallas? En och hwar sinner l it eligen att uti Rikets nu »varande fattiga belägenhet, ali möjlig hushållning är af högsta nöden, och att, ben af mig ofta v'' de försäljning af Konungens öfwerflödige Hastar, medsöre» icke sa ringa besparing för hwarje dag och hade blifwit ganska be ydelig, om genast dä denna S'ar bewiljades, den nu upläste expevi ion blifwik författad och antagen, samt min ödmjuka oftanämnde hemställan af Ridderjkaper och Adeln och samteliga R ksens Ständer hlifwit gillad, och om rverkställigheren dä hos Konungen underdänig anhäl» lan stedt. Jag anhäller derföre nu flnteligen att detta ingen dag mer uragtläres; samt kunde ju denna underdäniga anmälan ste genom Herr Grefwe» och Landtmarstal en; om Ridderstapet och Adeln täcktes honom derom anmoda. Grefwe vokna. Icke i afseende pä den sist talande, ruan pä den näst förur talande, och hwilken sade, att det more Kongl. Maj:t förbehällir art pröfrva indragningarna wid Dest Hof, får jag den aran inför Högloft. Ridderstapet och Adeln förklara, att sädant efter min tanke är en rättighet, som jag icke annat kan rrv och anse, än akt den bör tillkomma Riksens Stander. Grefwe ve la 6arZie. Jag tror ej att ämnet nu kan wara a,t ingä frägor som skulle leva till . ändring
Krigsdelegationen kan även, om statsministern och minst två tredjedelar av talmanskonferensens ledamöter äro ense därom, träda i riksdagens ställe, om riket hotas av omedelbar krigsfara. Konungen och krigsdelegationen äger var för sig besluta att riksdagen skall återtaga sina befogenheter. Krigsdelegationen beslutar själv om formerna för sin verksamhet. Kan till följd av krig, vari riket befinner sig, rikets styrelse icke föras efter vad i denna regeringsform stadgas, äger riksdagen eller dess krigsdelegation, där denna trätt i riksdagens ställe, till rikets skydd och krigets slutförande förordna, huru riksstyrelsen skall förestås. Skulle till följd av krig, vari riket befinner sig, varken riksdagen eller dess krigsdelegation kunna fullgöra sina uppgifter, skola till rikets skydd och krigets slutförande de uppgifter, som ankomma på Konungen och riksdagen samfällt eller på riksdagen allena, handhavas i den ordning, som stadgas för regeringsärenden. Landtmarskalk och Talmän för Borgareoch Bonde-Stånden utnämne Konungen. Ärke-Biskop ware alltid Talman för Preste-Ståndet. Dessutom böra, för oförsedda händelser, tvenne särskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksgäldskontoret anvisas; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Statsrådet in pleno hört och Riksdagen sammankallat.
Sän, Jre fKifsbaler ©dofva ffiaingar, aQt efter helt Sltamtal od; i lifa förhddanbe för minbre ©emmanébelar. gör Sd od; Körs famt infoFne Remman, erläggeS hälften emot bet, forn för utfofne flabgabt dr; böranbe, i hdnbelfe af Stufiningen# upp. fättanbe, ej minbre för &d och EKör#, dn infoFne Remman, famma af. brag äga rum, font för grdlfehemman dr fajifiälbf; od; iafttage# för öfrigt, att förefläenbe ofgifter, efter förmeblabt hemmantal, berdfnan §. 24. gör be g>off. och SofSbemntan, forn dro frifaffabe från dotering od) kronoffjuts, betala# fdrffilbt efter hemmantalet, Jvå EKifébaler för hvarje helt SRantal od; t lifa förhddanbe för be minbre; men för bent, hvil Fa enbaft njuta frihet från kronofljuts, förfvinner afgiften. §. 25* SDd ad annan i EKiFet bejfntelig
Riksdagar förehafda fråga om behof af lindring uti den Hemmansegarne i Provincen Jemtland åliggande roteringsoch rustningsskyldighet, och i sammanhang dermed ändring yrkad i de åtgärder, som i sådant ändamål blifvit dels redan vidtagna, dels till framtida verkställighet föreskrifna. I anledning häraf hafva R. St. förskaffat sig kännedom om ' dessa redan meddelade föreskrifter, hvilka, i afseende jaå Roteringsverket i Jemtland, hufvudsakligen bestå deruti; att, sedan R. St. vid 1818 års biksdag inhemtat, det roteringen i Jemtland vöre i allmänhet mera betungande, än i öfrige orter, i anseende hvartill redan den 2 October 1806 blifvit i Nåder förordnadt, att en ny rotering., efter lika grunder, som i det öfriga Sverige, borde i Jemtland företagas) samt, i följd häraf, uti Skrifvelse, den 27 Maji förstnämnde år, i underdånighet auhållit om en undersökning, till utrönande, ej mindre huruvida‘de i landet befintlige oroterade Hemman och Nybyggen kunde användas till understöd åt de drygt roterade, än ock till föreslående af jemkning i Landskapets roteringsskyldighet i det hela; så har E. Bihang t. R.S:s fröt. tolde Sami. .2, Band. 3, Höjt. 2? iy4 Exp. Utslt. Förslag till and. SArifv. N:o 38d. K. M.*t, då en rotejemkning på fullkomligt tillförlitliga grunder och med den säkerhet, som till rotejemkningens bestämmande i en framtid erfordrades, befanns icke kunna företagas förr, än afvitlringen öfver Provincen föregått, i Nåder behagat, under den i5 December 1820, anbefalla Dess Befallningshafvande i Länet att afgifva förslag lill ny rotejemkning, hvarvid den allmänna grund borde iakttagas, "ätt Regementets styrka icke finge nedsättas under 800 man, ”hvilka sedermera, i den mon den skeende af”vittringen dertill gåfve anledning, å nyo kom”me att ökas”.
En lag, sorn leder till dylika konseqvenser, har jag, för min del, icke kunnat tillstyrka i ali synnerhet som derjemte l:o, den kan föranleda betänkliga politiska förvecklingar, derest råttskrånkningen skett mot t. ex. en stormagts undersåter och den Svenska regeringen skulle vilja, såsom hitintills, iakttaga den i sig sjelf rigtiga regel att ej utlemna sina egna undersåter, för att i annat land dömas och straffas. 2:o. ■ Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 97 2:o, den kan i motsatt fall, eller då ett utlemnande finnes af nöden, verka derhån, att den brottslige kommer att undergå ett vida svårare straff, ån vår lag erkänner såsom råttvist, eller ett sådant, som vi längesedan utdömt såsom barbariskt, t. ex. hängning, i stället för straffarbete, och spöslitning i stället för några månaders fängelse; och .iotöIä 3:o, den motverkar civilisationens framsteg, hvilka åro i hög grad beroende deraf, att allestädes rättstillståndet uppehälles och straffet följer brottet i spåren. På grund häraf hemställer jag vördsamt att Rikets Ständer, med ogillande af Utskottets förslag, antaga ifrågavarande §, sådan den — utarbetad af Lagkomitéen, upptagen af Lagberedningen och godkänd af Högsta Domstolen — blifvit af Kongl. Maj:t föreslagen. 12 Kap. 21 §. De goda skål, som tala för den föreslagna förändringen i 8 Kap. 30 §, hvarigenom till domaren öfverlemnats att efter omständigheterna ådöma vanfrejds-påföljden för alltid eller för viss tid, åro utan tvifyel tillämpliga äfven hår. Bestämmelsen att ett förfalskningsbrott, som icke anses svårare ån att det kan försonas med sex månaders straffarbete, ovilkorligen skall medföra lifstidsvanfrejd, synes dess mindre antaglig, som icke något enda af de dermed fullt jemförliga, understundom vida svårare, bedrägeri-brotten ansetts böra ovilkorligen medföra slik påföljd.
»Man blir trött på det här förbannade kroglifvet», sade dåvarande gardeslöjtnanten till sina vänner. »Någon gång måste man dock ha rasat ut.» Kamraterna skrattade. »Skratta ni», sade löjtnanten, i det han vred sina vårdade mustascher, »flickan är vacker, det kan då icke nekas.» Men skrattet tystnade icke. Ty ingen kunde tänka sig löjtnanten som äkta man. När en man, som lefvat högt, drager sig tillbaka och lämnar ungdomens dårskaper bakom sig, är det eget att se, hur hastigt den gamla människan i honom förkväfves och dödas, och hur den nya alldeles synes hafva sagt upp bekantskapen med den gamla. I sällskap är han aldrig frivol. Han skämtar, men han skämtar belefvadt. Och hans intressen vända sig endast omkring de mest aktningsvärda föremål. Det är blott i rökrummet, detta den gamla människans Eldorado, som det forna lynnet tar ut sin rätt. Det gör godt att friska upp sig en stund. Det är så skönt att hvila ut vid sin ungdoms minnen. Löjtnanten var närmare trettitalet, när han råkade sin nuvarande hustru för första gången. Hon var då aderton år, vacker som en dag, glad som ett barn och oskyldig, som en ung flicka är, när vårdande föräldrahänder hindrat det stygga i verlden att komma till hennes öron. Det skedde en märkvärdig förändring med löjtnanten. Han undvek bullrande dryckeslag, afbröt så småningom vissa inklinationer och gjorde med ett ord allvarliga försök att något odla den bättre delen af sitt eget jag, hvilken hittils kanske varit nog vanvårdad. Han öfverhopade sin utkorade med uppmärksamhet, ehuru aldrig så att hon kunde känna sig generad däraf. Tvärtom höll han sig alltid på ett slags lagom afstånd. Han dansade med henne ett passande antal danser, närmade sig henne tillräckligt ofta under aftonen för att göra sig ihågkommen och visste att skaffa sig reda på när hon for till spektakel eller koncerter.