Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sänkt i dvala häst och man Vid blott en vink af Jakobs Gud. Petros’ ansigte uttryckte den största spänning vid den upptäckt, han trodde sig hafva gjort i helgonets ord om den nattliga gudstjensten. Men som han visste, att det skulle båta till intet att äska vidare upplysningar härom af Simon, och då han dessutom kände, att denne, såsnart han fördjupat sig i sina älsklingspsalmer, icke ville blifva störd, så beslöt han att i tysthet aflägsna sig, så mycket mer som Clemens väntade honom vid stadsporten och natten var långt framskriden. Han vandrade med långsamma steg öfver slätten, på hvilken hans gestalt, höljd i den vida kåpan, kastade en fantastisk jetteskugga. Det gick i Athen ett rykte, att någon hade sett en skugga på marken, såsom af en menniska – men utan att en sådan eller något annat rörligt föremål kunde upptäckas – långsamt öfver fälten närma sig Dubbelporten, och der, höjande sig öfver marken till en dimgestalt, försvinna. Måhända hade berättarens inbillning skapat denna syn af ingenting annat än skuggan från ett förbi månen seglande moln; eller kanske hade den dofva, obestämda, tryckande fruktan, som lik en tung luft hvilade på befolkningen, gifvit sig uttryck i denna sägen. Men hvar och en, som i detta ögonblick sett den enslige vandraren, hvilken skred öfver det skydda pelarfältet, kunde blifvit gripen af en liknande aning och känt, att en olycksande, förkroppsligad i detta väsen, närmade sig den slumrande staden. Och i sanning, denne man behöfde endast lyfta handen, för att öfver densamma nedkalla förödelser, rysligare än pestens. Sången, cittraspelet och det muntra sorl, som nyss förnummits, hade, öfverröstade af Simons starka och andaktsfulla sång, plötsligt tystnat, och endast de jemna årslagen hördes derifrån, medan båten gled framåt på sin ljusa, lugna och slingrande bana mellan pilar och cypresser. Det glada sällskap, som var samladt i densamme, hade för några ögonblick upphört att skratta och sjunga samt lyssnade nu för omvexlings skull till pelarmannens sång.
Bondeståndet, återremitterat memorialet, med förklarande från hvartdera ståndet, att de ”ansågo de föreslagne grundlagsförändringarne vara hvarken nödvändiga eller nyttiga”; och högloft. Ridderskapet och Adeln likaledes återremitterat memoifiaiet, med anmärkningar, hvilka, utgörande Ståndets gemensamma tankar, innehålla: l:o) att den föreslagna redaktionen af 1 mom. 49 § Riksdags-ordningen ”borde förtydligas till sin syftning, upptaga den nuvarande föreskriften om en motions skrifteliga afiattande, och derjemte så rättas, att ett Riks-stånds lätt att vägra remiss på en der väckt motion icke blir afsk uren”; och 2:o) att ”i afseende på det föreslagna l:sta momentet af 51 § Riksdags-ordningen, rättigheten till motioners väckande mundtligen borde bibehållas, ehuruväl de, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, borde skriftligen utarbetas, innan remiss finge beviljas.’ Vid i anledning häraf företagen ytterligare granskning af det föreslagna förändrade innehållet af 1 niora 49 § Riksdags-ordningen, har Konstitutions-utskottetj vidkommande anmärkningen om ”en motions skriftliga afiattande”, ansett sig uppfylla Ridderskapets och Adelns önskan, genom alt uti det föreslagna 1 mom. af 51 § Riksdags-ordningen intaga uttrycklig föreskrift derom; och som det ej heller står i strid mot den princip, på hvilken Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 26. 9 ken tilläggen uti 1 morn. 49 § äro grundade, att ett Stånd må ega rätt att vägra remiss på en inom detsamma af riksdagsman yäckt motion, har Utskottet ock i afseende å denna punkt efterkommit, hvad Ridderskapets och Adelns anmärkning derom innehåller. Deremot, och hvad angår frågan om rättigheten alt väcka motioner mundtligen , skulle bibehållandet af en sådan i hvarje afseende strida mot den grund , från hvilken Utskottet utgått vid affatta lid et af sitt förslag.
Och deras sista handtryckning var så krampaktigt lång, deras ömma inbördes förmaningar och smekord så lustigt öfverdrifna af den nyfödda kärlekens naivitet, att den allvarsamme fadern, som satt ett stumt, tålmodigt vittne till allt detta invid Sonjas sida i vagnen, trots sina bekymmer, trots allt, måste le i hemlighet, då gamla, längst förgätna minnen väcktes. Men nu, ute på perrongen, där alla de helsande, afskedstagande och beklagande gästerna trängdes omkring dem, fingo de iakttaga det försiktiga, likgiltiga lugn, som konvenansen fordrade. Ännu var j u deras förlofning blott de allra närmastes hemlighet. Tåget norrut gick först ut från stationen, o c h girigt uppsnappade Kurt från sitt kupéfönster den stumma helsning, som sändes h o n o m i en glimt ur Sonjas ögon. Så försvann den rasslande keden af vagnar bortom kurvan i natten. Och påmanad af faderns, af konduktörens rop steg hon med sin kammarjungfru upp i den första klassens sofvaggon, som reserverats för hennes räkning. Hon kände en stor tomhet i sitt hjärta, som hade hon med ens förlorat större delen af hvad lifvet för henne egde kärt och af värde. Och där hon tryckte sin brännande panna mot kupeens kylande ruta och stirrade, tankfull, ut i mörkret, vaknade med ens den gamla gumman Bergs ord för hennes minne, och hon upprepade halfhögt för sig själf: » En strid en stor s t r i d. » Den regndigra majkvällen var redan skum, när den lilla perrongen nere vid järnvägsstationen, som blott en dag tidigare i strålande sol vimlat af de ankommande gästernas brokiga skaror, nu åter fylldes af en mindre uppsluppen hop. Recept. Brynt hachis. Kött af någon kall stek hackas fint, blandas med rifvet bröd, persilja, salt, peppar, och hackad, brynt lök. Något buljong med en sked ättika uppkokas, köttblandningen tillsättes, och alltsammans upplägges högt på en karott; smör, deladt i små bitar, lägges ofvanpå. Rifvet bröd strös däröfver, litet mera smör lägges öfverst, insattes därpå i ugn och brynas. Serveras varmt.
Den förmyndarevård, som varit en naturlig följd af ett samhälles barndomsskick, måste upphöra och låta den menskliga verksamheten obunden framträda i bredd med en stigande upplysning. Frihetens princip, ehuru till begrepp och benämning ofta missförstådd, qvarstår alltid lika verklig till anspråk, som till väsende; oell deraf föijer, att en öfvergångsperiod alltid skall inträffa. Lagstiftaren tvingas då af samhällsförhållanden att öfvergå från ett fjettradt till ett fritt, från ett konstladt till ett naturligt statshusbållningssysteme. Huruvida en sådan öfvergångsperiod nu är för handen i Sverige skall denna riksdag bevittna. Svenska folket tror och förväntar det. Länge nog hafva våra näringar suckat under de oräkneliga konstgrepp och biträden, dem fordna regeringar, i sin välmening, pålade landet till börda. Länge nog hafva vi, genom skråordningarnas bibehållande, motsatt oss industriens naturliga utveckling i landet. Riksdag efter riksdag hafva våra näringar hållits i jemn skakning medelst experimenter, än att göra oss oberoende af utländningen, än åter att styckevis hylla nutidens åsigter. Nationens industriella kraft har härigenom blifvit förlamad, och dess verksamhet omsluten med ett chaos af oreda och förvillelser. Huru mången svensk har ej i främmande land fått rodna för våra restrictiva författningar, då någon, som besökt Sverige, berättar, huruledes en bruksägare i jernlandet ej tillåtes smida så mycket han vill oell kan! Det är omöjligt att i England för någon göra begripligt, att ett Collini skall bättre förstå, än bruksägaren sjelf, huru mycket vid ett jernbruk bör smidas. Man frågar ironiskt, om ej ett annat Collini här inskränker qvantiteten af åkerbrukarens utsäde och föreskrifter ett visst circulationsbruk tili förekommande af öfver-production och tili förebyggande af jordens utsugande.
En öfvertygelse, tillkommen på sådant sätt, vore icke öfvertygelse; och då man talade om usurpation, hvarmed mentes en inkräktning på andras rättigheter, så synes man jemväl icke vilja medgifva, att den handling, man sålunda benämnt, är en följd af verklig öfvertygelse, Hos mig är denna likvisst gifven, då jag betraktar författningarna angrde utrikes vexlar. Jag kan icke ett ögonblick tveka att anse dem af ceconomisk beskaffenhet. Dels bestå de af stadgar, uppgjorda ensamt af den ena Statsmagten, utan att något klander derför från den andra ägt rum, och dels ligger det i sjelfva sakens natur, att dessa författningar icke kunna hänföras till annat än begreppet af ceconomiska. En annan ledamot har närmare utvecklat detta, och visat dessa lagars föränderliga beskaffenhet, deras beroende af förhållanden i andra länder och sålunda otjenligheten af en sådan ordning för deras tillkomst, att förändringar deri endast hvart 5:te år skulle kunna åstadkommas. Manga svårigheter och förluster skulle deraf ovilkorligen följa. 1748 års vexelstadga har uppkommit af och rättats efter tillfälliga omständigheter; likaledes den af 18(6. Hvari består väl d’et onda häraf? Kan man väl från den mångåri - D c n 18 Maj. >97 ga erfarenheten uppgifva grunden för sin farliäga i framtiden? — Hvad vidkommer den omtalade retligheten, så måste jag erkänna, att jag icke funnit många sinnen uppretade i detta ämne. Möjligen finnas de, som deri velat se sådana bevekelsegrunder; men för min del förklarar jag, att jag med fullkomlig kallblodighet tillstyrkt Konungen att anse frågan om inrikes vexlar såsom civillag, men den om utrikes af oeconomisk beskaffenhet. Vidkommande den begärda återremissen, så är jag i allmänhet icke bland dem, som motsätta sig en sådan åtgärd, emedan jag anser det billigt, att dem, hvilka icke finna ämnet nöjaktigt utredt och besvaradt, lemnäs tillfälle alt få skälen för deras tanke pröfvade; men Utsk:s svar har gjort mig tveksam, huruvida LagUtsk. är behörigt att deri vidare utlåta sig; ty det kan icke nekas, att frågan är:
Det vill synas som om Utskottet önskat, att kunna helt och hållet afstyrka regleringen, och i följd deraf upprättat ett förslag, som, efter min tanka, är nästan overkställbart, och i stället för att reglera lönerna, förorsakar en större oreda än närvarande förhållande. Ett rent afstyrkande hade i min tanka varit bättre, än ett project sådant som det nu framställda. Då, i anseende till ett vacklande och ostadigt mynt, må hända tiden icke är inne för Staten att återtaga dess till lönetagarne öfverlåtna uppbördsrätt af räntorna, och således i detta afseende Utskottet icke trott sig böra tillstyrka Kongl. Maj:ts Nå - Den 11 Maji f. m. diga förslag, hade jag likväl icke trott alt Utskottet bordt föreslå nedsättande af de utaf Kongl. Maj:t föreslagne löner, för Cavalleriet, för förste Majoren, och CompagnieStaten vid Infanteriet; detta förslag var öfverlämnadt lill Utskottet mera för att visa grunderna för den föreslagna anslagssumman än alt Utskottet skulle ingå i jemkning af de mindre detaljerne. De i Kongl. Ma j;ts Nådiga förslag här ofvan nämnde löner anser jag vara de minsta möjliga, öfverensstämmande med tjänstebefattningarna och proportionerade efter 1696 års Stat och närvarande penningeförhållande. Utskottet har framställt såsom en hufvudorsak till ojemnlieten uti Armeens lönevilkor, att BeväringsBefälets löner till större delen utgå på den stående Armeens bekostnad, i ett sådant förhållande, och då StatsUtskottet icke trott sig böra belt och hållet tillstyrka Konungens förslag, hade det varit lättast att afhjelpa denna olägenhet, om Utskottet föreslagit löner för 3:dje BataljonsBefälet. Efter Utskottets förslag till denna aflöning skulle dertill fordras en summa af 112,000 R:dr. Häraf har Armeen redan till aflöning omkring 28,000 R:dr; skulle således återstå 84,000.
Den afgäld, utöfver ordinarie hemmans-räntan, hemmanen nu till kyrkorna och presterskapet, på grund af afhandlingar, utgöra, skall uti samma hemmans jordeboks-ränla inlagas till framtida ovilkorlig efterrättelse så för hemmans-åboerne, som för kyrkorna och presterskapet; 5:o Vid beräknande af skatte-köpeskillingen, som till Kongl. Maj:t och Kronan bör erläggas, kommer endast den äldre räntan att läggas till grund, men icke den nya ränta, som, till följd af afhandlingar, för det närvarande utgöres och äfven allt framgent skall utgöras. Stats-Ulskottet, till hvars handläggning Högstberörde Nådiga Proposition blifvit af samtlige Riks-Stånden remitterad, har jemväl fått emottaga ej mindre de till Kongl. Maj:t ingifne, ärendet rörande, handlingar, än ock utdrag af Riks-Ståndens protocoll, innefattande de, vid den Nådiga Propositionens föredragning till remiss, afgifne serskilda yttranden. Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 182. 3 Af sistnämnde handlingar inhemtas, att hos Ridderskapet och Adeln flera ledamöter tillstyrkt bifall till det af Kongl. Maj:t i Nåder framställda ofvanberörde förslag, andra åter yrkat förnyande af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga anhållan, att frågan om jordegandeoch dispositions-rätten till nämnde kyrkohemman malte varda i domstols-väg pröfvad samt slutligen andre förklarat sig kunna biträda hvarken den af Kongl. Majit i Nåder föreslagne, eller den af Rikets Ständer ifrågaslällda utväg för målets slutliga afgörande.
Och i följd häraf har den så vigtiga angelägenheten af qvinnaiis uppfostran för hemmet och det husliga lifvet, tvingats att snarare träda i skuggan än tvärtom. Bjärtare än någonsin har under senaste bekymmerfulla år den stora och känbara bristen på detta område trädt i dagen; starkare än någonsin manas ock tänkande människor att se till hvad bäst och klokast kan göras för dess snara afhjälpande. Fredrika-Bremer-Förbundet har härvid, som så ofta aiinars, tagit ett godt initiativ, hvaraf man må hoppas, att efterhand goda frukter skola visa sig i ett vaknadt medvetande om, och ett stegradt intresse för den goda saken. På hvad sätt nu denna brist bäst ska€l kunna aflijälpas, se det är frågaii som väntar på ett svar. €€va ?., hur och n d r skall den så behöfliga kunskapen meddelas? " 1 hemmeii och af mödrarna själf ' va, sedan döttrarna slutat sin skolgång ", så höres från många håll, ej minst från mödrarna själfva, det obetingade svaret ljuda; ridet vore j u ett det tydligaste fattigdomsbevis detta, att vi ej själfva skulle kunna undervisa våra döttrar i de göromål, hvilka just tillhöra våra dagliga pligter, och hvarmed vi under åratal syssel@tt oss. Vi skulle nödgas öfverlemna detta åt andra, och bortsända våra döttrar för en sådan småsak! " o. s. v. ljuder det i korus från ömnia mödrar. Nå ja, det må nu erkännas, ett fattigdomsbevis är det, detta tal om behofvet af ordnade hushållsskolor, ett bevis på en verkligt förefintlig nöd och brist, på en fattigdom som existerar i verkligheten, ej blott i föreställningen och just derför måste afhjälpas. Mödrarna förmå, de må själfva aldrig så mycket försäkra motsatsen, i de flesta fall intet vidgöra för att afhjälpa bristen, och de rå ej häller derför. De sakna i allmänhet de vigtigaste förutsättningarna derför; särskildt hafva de i de flesta fall icke själfva fått åt 97 njuta någon planmässig uppfostran i dessa styckeii, och huru kunna meddela andra det man icke själf fått lära? Eller när fick väl flertalet bland nu lefvande mödrar någon insigt i livad en god, sund, ekonomisk matlagning tillhörer?
Ett annat syfte med min motion har varit att påpeka, att vi, ehuru vi hafva många utmärkte och praktiska lagar och författningar, likväl hafva några, hvilka icke kunna åtlydas, och —- hvad ännu värre är — sådane, hvilka af militärer och andre, som ega full kännedom af dessa förhållanden, anses icke böra åtlydas. Man har derföre ständigt måst tillgripa utvägen att kringgå sådane författningar, såsom jag har mig bekant specielt uti bägge dessa fall, hvilka min vördsamma framställning omfattar, — men icke kan det bidraga att höja aktningen för lagens bud, då förordningar få qvarstå, hvilka t. o. m. ej kunna efterlefvas. Jag förenar mig med Frih. Greutz i yrkandet om återremiss. Efter härmed slutad öfverläggning upptog Hr Gr. o. Landtm, de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevide hemställan och dels återremiss deraf; hvarefter och sedan propos. på bifall till samma hemställan blifvit framställd och besvarad med många ja jemte ett eller annat nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig bafva funnit ja öfvervägande. Utskits hemställan bifölls. 48:de punkten. Mom. a. Bifölls. Den 3 Mars f, m. 51 Mom. b. Hr Reuterskiöld: Vid ett sjukhus bör man icke fästa afseende endast på rummens antal och huru många sängar der kunna uppställas, utan äfven huruvida rummen äro så beskaffade, att de uppfylla sitt ändamål. Erfarenheten har visat — och R. St:rs revisorer hafva vid besök å Carlberg år 1861 funnit detsamma — att det der befintliga sjukhuset icke tillfredsställer de fordringar, man har rätt att ställa på ett sådant etablissement. Stats-Utslut anser vissell, att detta sjukhus kan ännu någon tid utan synnerlig olägenhet användas, men, i betraktande deraf att snart alla, som önska blifva officerare, skola genomgå Carlbergs läroverk, torde föräldrar och målsmän med skäl kunna fordra, att deras barn och myndlingar, om de derstädes behöfva åtnjuta sjukvård, icke må förspilla alltför lång tid på sjukhuset.
Då förändring med delegarne i Bolaget inträffar, skall uppgift derom, efter hvarje Bolagstämma, aflemnas till Rudstufvu-Rätten, för att i dess Intecknings-protocoll intagas samt i allmänna tidningarne införas; äfvensom enär någon förändring sker med de personel-, som underskrifva Bankens creditsedlar, sådan genast skall hos Konungens Befallningshafvande anmälas och genom allmänna tidningarne kungöras. ' 8 §. Utom invisningar på Rikets Ständers Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än Credit-sedlar, ställde till innehafvaren att vid anfordran, utan ränta, inlösas, och hvilka Bifallen med den förändring, att framför ordet: "mlösa$“, skulfe tilläggas orden: “med Rikets mynt", samt i stället för orden: 6 R:dr 32 sk. Ändrad tili följande lydelse: ”Ej må af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än invisningar på Pukets Stttuders Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, Rör till Baneoch Lag-Utskottens Memorial, IV.-o 3. Borgare-Ståndet. Bonde-S.åndet. riga delen af grundfonden, blifvit till banken inlemnadt och af Bolaget, jemte Konungens Befallningshafvande, i föreskrifven ordning godkändt och nedlagdt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll y Innehållande de Handlingar, hvilka till Riks-Stånden blilvit allemnade, såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänk anden och Förklaringar. samt Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag vid Lagtima Riksdagen i Stockholm iS2 3. Nionde Samlingen. Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, innefattande Beslut. 2;dra Bandet. STOCKHOLM, Tryckt Ixos Elmén och Granberg, J. P. Lindks Eulia F, B, Nestius, Z, Haggström, A. E, Ortman, samt a.
Till fyllnad i saintelige tillgångarne för den af Stals-kontoret på nådig befallning utarbetade nya Aflönings-staten, hvarpå de nu föreslagna tillöknings-summorna äro beräknade, erfordras ett belopp af - Transport U:mt. R:mt. R:dr ö. Transport 340,474 11 13:o ål följande ivänne Landshöfdingar årligen: Ersättning åt Landshöfdingen i Nerikes län för lönings-jord, sorn blifvit afträdd i och för jernvägs-anläggningen mellan Örebro och Skebäck 204: — Dito åt Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län för till Kronan indragna dagsverken, hvilka förr utgjorts vid den åt Landshöfdingen på lön anslagna krono-ängen Hushagen 410: 79 614 79 Summa Runi R:dr 341,088 90 Hör lill StatsUtsk., år 1857, Utlåtande. Jordbruket, Handeln och Näring arne. Uli nedannämnde anslag, upptagne å Riks-statens Sjette Hufvudtilel nnder ofvanberörde gemensamma rubrik, tillstyrker Stats-Utskotlet förhöjning sålunda, nemligen: l:o. Undervisnings~atislaIler för Jordbruk och Landtmanna nuringar. Tillökning i nuvarande anslagen för 16 st lägre Landtbruks skolor, å 1,000 R:dr 10,000 Anslag för 3:ne nya dylika skolor, å 4,000 Rör 12,000 Dito för 2:ne Mejeri-skolor, å 3,000 R:dr 6,000: Dito lill arfvode och resekostnads-ersättning åt en resande undervisare i boskaps-skötseln ' 3,000: Dito till reseunderstöd åt personer, som egna sig åt landt brukels vetenskapliga eller praktiska studium 3,000: Dito för det blifvande Landtbruks-institutet å Alnarp 18,000: — 2:o. st grönö mer och deras elever.
Emedlertid har, genom orsaker hvilkas utredande icke höra till denna fråga, Banken ännu icke uppnått liela den af Rikets Ständer anbefallte Silfver-Fond, och Coursens stegring har fört Fullmägtige derhän, att ej mer än en enda utväg synts dem numera vara att taga, för att ännu kunna rädda räckla en möjlighet af hufvndsakens fullbordan. Men denna utväg korsar en detalj-fvåga, hvaröfver Rikets Ständer uti deras speciela Instruction yttrat sig, oell Fulimägtige hafva bordt förelägga Revisorerne en tafla af sakens belägenhet och inhemta deras råd, innan de galt alt fullfölja deras yttrade afsigt att befordra hufvudfrågan, med åsidosättande af en detalj, hvars iakttagande skulle tillintetgöra allt hvad de båda Stats-magterne genom Myntbestämnings-Lagen åsyftat. Jag anser, att Revisorerne vid denna sakens beskaffenhet ej böra afskära Herrav Fulimägtige den enda väg, hvarpå Realisationens fullbordan synes dem kunna sökas. Jag anser, att Revisorerne borde fästa Herrar Fullmägtiges uppmärksamhet uppå det nära samband som är emellan den åsyf-' tade hufvudsaken och den ifrågavarande hinderlige omständigheten, men likväl tillstyrka ett förbigående deraf, i den händelse det efter noggrannaste pröfning befinnes att hufvudgrunderne icke härigenom i ringaste mohn rubbas. Jag anser att Revisorerne borde varna Herrar Fulimägtige för vådorne af en missräkning uti detta afseende, men hänskjuta anställandet af denna beräkning Lill deras egen omtanka, på Hvilkas verksamhet ansvaret hvilar för försummelse äfvenså väl som för öfverträdelse. Det tillhör icke Revisorerne att bedomina huruvida de uti Banken befinlelige Depositioner äro af den beskaffenhet att de troligen blott genom närvarande omständigheters tvång stigit till ett så mycket högre belopp, än hvad sednast församlade Rikets Ständer funnit de föregående årens medeltal hafva utgjort; eller om de troligen såsom följd af ökad rörelse komma att fortfarande för längre tid äga rum till ungefärligen lika belopp.
Utom den i förklaringen framlagde bevisning, att allmänna Lagen genom desse anmärkte Stadganden icke undergått någon förändring, i afseende på hvad den bjuder i 8 § 20 Kap. Ärfdabalken och 7 § 17 Kap. Rättegångsbalken, torde böra erinras: att detta sistnämnde lagbud handlar om personer, både af utländsk härkomst med annan trosbekännelse än den Evangeliska, och af inhemsk härkomst och Evangelisk trosbekännelse: att samma lagbud bestämmer de undantag vid edgång, som för desse personer, enär de befinnas sakna vanligen dertill erforderlige qvalifikationer, böra iakltagas, och att edgång efter Domarens pröfning varit Mosaiske trosbekännare medgifven, ifrån deras första bosättning i landet. Uttrycket ”enligt Svensk lag,” som i Förordningen af den 30 Juni 1838 rörande Mosaiske trosbekännare förekommer, Rosenblad. Åkerhjelm. Löwenhielm, von Schulzenheim. R o senblad. von Schulzenheim. Löwenhielm. Skogman. och 285 och hvars betydelse, att låta lagen vara gällande, Hr Justitieombudsmannen söker underkänna, utmärker dock klarligen åsyftningen att handla med lag, icke mot lag, och det klandrade tillägget: ”utan andra inskränkningar än Grundlagarne bestämma och sjelfva Förordningen stadgar,” borttager ingalunda, såsom Hr Justitieombudsmannen förmenar, den föregående meningen, då det icke lärer kunna visas, hvarken i Grundlagarne eller i Förordningen något ord, som befriar slike Svenske undersåtare som de ifrågavarande från skyldigheten att, i hvarje på dem tillämpligt fall, underkasta sig hvad Sveriges lag förmår.