Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S Samt. 1 Afd. 10 Haft. 16 lis Bevillnings-UtskoUels Betänkande J!J 10. För öfrigt kan jag mycket mindre gä ifrån den tanken, att varsamhet är nödvändig vid de tullnedsättningar, som beslutas, då man ser huru silfret vandrar utur riket och man väl icke bör påskynda denna fara genom ytterligare uppmuntran åt en redan förut uppdrifven import, samt dessutom konjunkturerna under nu varande penningebrist och förlägenhet äro så beskaffade, att man med största skonsamhet bör gå tillväga och till lyckligare tider af mera vunnen erfarenhet dertill uppskjuta hvarje annan förändring, som kan medföra en svårare rubbning uti deras ställning.» Häruti instämde: J. Holm från Stockholms Län, D. Danielsson frän Jönköpings Län, Nils Olsson från Malmöhus Län, E Christensson från Bohus Län, And. Pehrsson frftn Östergöthlands Län. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN 1857. Medium Inkommande Tull. Utgående Tull. Summa. Inkommande Tull, Utgående Tull. Summa. Inkommande Tull. Efter förordnande Hör lill Bevilln.-UUkoll. Bclänk. 1857, .11 10. E. G. Leyonmarck. Sammandrag öfver de lill Kongl. Kommers-kollegium inkomna uppgifter angående i Rikets Stapelstäder uppburen Tolag under nedanstående dr. T 0 a g. Med uteslutande Medium häraf af Fattigvårdsoch Ordinarie Stads och Allmän. Inqvarterings. Faltigvårdsoch Öfverflöds-afgift. Summa. Ordinarie Stads och Allmän. Inqvarterings. Fattigvardsoch Öfverflöds-afgift. Summa. Ordinarie Stads och Allmän. Inqvarterings. Fattigvårdsoch Öfverflöds-afgift. Summa. utgör. Öfverflödsafgiften, utgör medium. Häruti inbegripes Inqvarterings-tolag, hvilken, ehuru utgående efter särskild beräkningsgrund, likväl finnes i de inkomna uppgifterne med ordinarie tolagen sammanförd. Stockholm af Kongl. Kommers-kollegii Statistiska Kontor den 5 November 1856. Efter förordnande E. G. Leyonmarck.
Enligt den grundsats för administrationen, som hittills varit följd, har hvarje räntebärande fond, i förhållande till sina ägande tillgångar, bordt bära kostnaden för desammas förvaltande, och som denna kostnad vanligen af ränteyinsten blifvit bestridd, har densamma ock i allmänhet kunnat utgå, utan att förringa fondens förmåga att uppfylla sitt afsedda hufvudsakliga ändamål. Sålunda har Krigsjnansfiiis-Kassan, efter att hafva bestridt så väl pensioneringen till afskedadt manskap som förvaltningskostnaden, under alla år upplagt mer eller mindre öfverskott till kapitalfondens förökande; hvadan Krigs-Kollegium, för sin del, icke anser behöfligt alt — 351 — betunga Stals-Verket med särskildt anslag till denna Kassas förvaltning; och får Kollegium, beträffande den under Kollegii Underhålls-Afdelnings förvaltning ställda indelta Armeens Nya Mötesfond, i underdånighet åberopa det Utlåtande som af nämnde Afdelning i underdånighet är vordet afgifvet. Hvad åter beträffar Militie-Boställs-Kassan, emellan hvars årliga inkomster och utgifter ett missförhållande under de sednast förflutna Tretton åren uppkommit, vågar Krigs-Kollegium i underdånighet begära Eders Kongl. Majrts nådiga uppmärksamhet förden särskilda utredning och derå grundade hemställan, som i Kollegii Indelningsoch Boställs-Afdelnings underdåniga Utlåtande i anledning af Revisorernes anmärkningar innefattas.
Skillnaden emellan det, vid sista Stats-Reglering, utförde pris å Stats-Verkets behållne Spannemål 77,695 T:r 7 k:pr å 4£Rd.349*628:23.3. ‘2,488 — 2-§- — å 8£— 21,148:29.9. ' ~z ' ' och a samma 80,180 iirgikjpr nu upptaget pris a 54- Il.dr 4‘2 7,644:3[o«§- Stats-Utskottets Betänkanden. 637 3:0. Tillgång till Contante utgifter afStats-medlen, som förut enligt anordningar utom Stat utgått 620,989: 3-8. 4:0. Cours-förhöjning å de under Sjo-Tulls-medlen beräknade 150,000 R:dr Hamburger Banco 225,000: 5:o.AfSjo-T ulls-medlen till Riksgålds-Contoiret ingående ersättning får Ordinarie Licenten, och Bevillningen för Socker och Alun . 75,000: 6:0. Verkligen okad tillgång för Riks-Staten . 21,595:14.9. till hvilken sistnämnde Summa ytterligare bor läggas Inkomsten af Nummer-Lot, teriets,så vida Riksens Högh Ständer besluta att denna Inrättning vidare skall fortfara Summa R:dr 2,537,949: 3.8. Bårandes härvid jemväl anmärkas, att uti de Summor, hvartill Stats-Verkets Intrader, under loppet af åren 1S17, 1818, 1819, 1820 och 1821, uppgifvits 638 Stats-Utskottets Betänkanden. hafva uppgått, endast år innebegripet hvad, under Uppbårdsåret, influtit, men icke utestående Restantier, sorn, enar de åro underkastade afkortningar, ansetts icke kunna påråknas, och hvilka emedlertid, i den män, de inflyta, komma Riks-Staten tillgodo under Ofverskottsmedlen.
35 fall förmonsrätt i densamma vinnes, dels, om varan icke kommit försträcknings-gifvaren tillhanda, skulle helt och hållet sakna stöd af de grunder, hvarpå panträtt i lös egendom i allmänhet hvilar, samt lemna varu-egare tillfälle alt af flere personer för samma vara förskott sig tillnarra, hvarigenom osäkerhet och förluster vållades; så finnér Utskottet sig icke kunna understödja motionen, utan hemställer vördsamt, alt densamma mätte lemnäs utan afseende. Stockholm den 18 September 1840. Ank. till Exp. Betänkande, i anledning aj väckt motion om ändring af prcescriptionstiden för klander ä fast egendom. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets handläggning remitterat ett af Herr Friherre Cederström, Anders, afgifvet memorial samt dervid fogadt serskildt anförande, hvaruti yttras, att det i ett lagbundet samhälle vore företrädesvis angeläget för lagstiftaren att befordra stadga och säkerhet, i fråga om besittning af fast egendom, emedan landels förkofran i flere hänseenden hufvudsakligen derpå berodde. En köpare af fastighet kunde nemligen, så framt han ej vore saker i besittningen, icke till densammas förbättrande använda penningar eller eget arbete, enär han äfvenlyrade att förlora de förra och att hafva gjort det senare förgäfves eller åt en annan utan ersättning, hvaraf åter följde, att egendomen blefve illa häfdad. Genom Kongl.
att så kalladeKyrkohemman jemteandre Kronohemman blifvit af Kronan emot frälse utbytte, hvilket ej kunnat ske, om Kyrkornes eller Presternes rättigheter derigenom blifvit kränkte; att, i anledning afde Skånska Prestoch Annex-Böndernes klagan, att de, efter den Kyrkoherdens afgång, till hvilken de betalt sine städselpenningar, blefvo af den succederande för ny penningestädja krafde, fastän de i städjobrefvet voro betryggade att hela sin lifstid sitta orubbade, när de allenast sin pligt och skyldighet årligen fullgjorde, hade Kongl. Maj:t i 54 §• af Resolutionen på Allmogens besvär 1720 yttrat, ”att Presterskapet icke ens är befogadt till att fordra någon städsla af dem, ty de äro pure Kronohemman, som intet böra städjas,” hvilket äfven kunde lämpas på de Halländska så kallade Kyrkohemmanen, i anseende till dessas egande likhet med de förra hemmanen; att den andel af grundräntan, som blifvit Kyrkor och Presterskap anslagen, vore vid de fleste af hemmanen mindre, än Kronans andel af samma ränta, hvilket syntes bevisa, att städjorälten ej kunde vara Kyrkan medgifven; att den, under tiden emellan åren 1720 och 1756, genom mer eller mindre bestämda uttryck i offentliga handlingar, medgifne slädjorätt till desse hemman syntes härflyta af den oreda, hvari Konung Garl XII:s krig försatt Halland och flere provincer, enär Presterne då förmodligen sök(; att tillsätta åboer på ifrågavarande, till större delen ödelagde hemman, för att åt sig och Kyrkorne betrygga deras lagliga rätt till ränta; att 28 §. i Kongl.
Ännu återstår för Svenska jernhandteringen den, under föga gynsamma förhållanden, länge förda striden med lyckligare lottade länders fabrieationer, för hvilkas uppdrifvande dessa länders större capital-tillgångar och mera utvecklade industriella förmåga uppbjudas med en ständigt ökad ansträngning; och hysa Rikets Ständer den öfvertygelse!!, att jernhandteringen inom vårt fädernesland icke kan bestå i denna strid, om den icke tilierkännes samma frihet, som den utländska fabricationen åtnjuter, nemligen alt, utan band af ett skadligt, om också Expcditions-Utskottets Förslag till und, Skrifvelse, N.o 35 r. välment, förmyndare-syslem, få använda alla de tillgångar, som landet i ym« nigt mått erbjuder åt densamma', blott de rätt oell efter vetenskapliga grunder anlitas och behandlas. Endast under en sådan frihet anse Rikets Ständer denna handtering kunna uppnå en fullkomlig utveckling och för framtiden blifva mägtig af en, eljest med hvarje dag allt svårare, tällan med den Engelska industrien. Samma grundsatts erkändes af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, ehuru, vid tillämpningen deraf, den oinskränkta friheten endast medgafs för sådane verkstäder, som kunde uppvisa en bestämd koltillgång för hvarje härd, hvaremot andra, som ej egde en sådan tillgång, borde qvarhållas vid de gamla banden. Denna inskränkning var utan tvifvel i sig sjelf orättvis, då den mindre fabricanten har samma behof och naturliga lätt, som den större, att efter förmåga fritt få använda de tillgångar, han eger för bedrifvande af sin näring; men den kunde då försvaras or den synpunkt, att raan, vid öfvergången till ett nytt system, icke vågade sig längre, utan att förut inhemta ei farenhet om de verkningar, det lemnade medgifvandet till en början skulle medföra; hvaremot, efter den erfarenhet, som sedermera vunnits, och den vida större utsträckning af friheten, som under tiden genom E. K. M;s Nådiga Bref den 7 Maj 1836 samt den 5 Maj och 11 September 1837 erhållits, Rikets Ständer numera anse denna öfvergångsåtgärd icke svara mot det för handen varande hehofvet.
Erfarenheten visar det allestädes. Jag vill här icke citera Ryssland, som konstituerat 4 bataljoner på hvarje Reg:te, och hvaraf jag hört att man rönt olägenhet; men jag är öfvertygad, att, om man icke vårdar Reg:tsChefs-befattningen ur denna synpunkt, utan vill organisera Arméen 132 Den 7 Juli e. m. på krigsfot, så afsäger man sig sjelf, utan skäl, de fördelar, som ligga i sjelfva krigs-organisationen. Vi liro här, mine Hrr, åtskilige medlemmar af krigsbefälet; vi sirö djupt införlifvade med den tanken, som kallas Reg:tets heder, Reg:tets ära, och jag tror icke att man gör rätt, om man försvagar denna sammanhåilnings-princip. Jag anser den vara sjelfva kärnan till utbildandet af det befäl, som, mine Hrr, ehuru fåtaligt, likväl måste anses tillräckligt, emedan man icke har mer att ställa framför den trupp, sorn blir förökad genom Beväringsmanskapets införlifvande dermed. Jag fruktar således på det allra högsta, att man rör vid den pelare inom hvarje Reg:te, sorn heter Reg:tsChefs befattningen. Beg:tsChefen är pére de famille; så kallas han i Frankrike, och han är Reg:tets fader efter de begrepp, som vi inom vårt fosterland alltid haft, och hvilka jag hoppas måtte fortfara. Jag afstyrker således, utan att i öfrigt misskänna den värde talarens åsigter, på det högsta det af honom föreslagna-tillägget. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det förslag, som StatsUtsk. här framställt, är hufvudsakligen öfverensstämmande med Utsk:s tillstyrkande i afseende på de civila tjenstemännen. De stadganden, sorn finnas angifna i Utsk:s Utlåt. N:o il, eller de der upställda egentliga vilkoren, äro redan af R. St:r godkända. Några punkter äro visserligen af ett eller flera Stånd återremitterade, men dessa punkter innefattade i det hela sådana bestämmelser, som icke äro på Arméen tillgängliga.
S. D. Constilutions-Utskotfets följande, på bordet hvilande, Memorial blefvo nu ytterligare livart efter annat föredragne, dervid Ståndet fattade nedanstående beslut: N:o 69, i anledning af återremisser å Memorialet N:o 45. Ståndet fann skäligt att, med afslag å den i Memorialet gjorda inbjudning, godkänna de framställde voterings-propositionerne. N:o 70, i anledning af Iva Stånds återremiss på Memorialet N:o 55, och med förslag till delning af 25 §. Regerings-formen samt ändrad ordningsnummer af 22, 23, 24 §. §. och 25 §. Usta perioden Regerings-formen. N:o 72, med förslag till ändring uti 1 §. 9 mom. Tryckfrihets-lagen. N:o 73, med föreslående af ett tillägg i 1 §. 9 mom. Tryckfrihets-lagen. N:o 74, med förslag till ändring i 2 §. 4 mom. Tryckfrihets-lagen. De uti berörde fyra Memorial af Constitutions-Utskottet föreslagne grund lags-förändringar blefvo af Ståndet godkände till behandling vid nästa Riksdag, enligt 56 §. Regerings-formen. N:>o 71, angående förloppet af voteringarne inom Förstärkta ConstitutionsUtskoltet. Lades till handlingarne. S. D. Stats-Ulskottets följande på bordet hvilande Utlåtanden blefvo nu ytterligare föredragne: 5 Trot. Utclr. d. i3 Jan. 18^1. N:o 403, i anledning af Friherre von KrcemerSj R.j molion om elt årligt anslag af 1,000 R:dr B:co till Upsala Domkyrkas underhåll. Bifölls. N:o 404, i anledning af väckte motioner, att Stats-Ulskollet måtte företaga revision af Statsoch Riksgäldsverkens räkenskaper för år 1838. Bifölls.
M. täcktes låta utarbeta och utfärda den författning i detta ämne, som K. M. finnér godt besluta; 2:0 att dervid iakttages, det K. kungör, d. i4 Jan. 1824 förblifver till alla delar gällande såväl för sådana enskilda banker eller disconter, sorn hafva till föremål att utlåna penningar utan att utfärda egna tryckta eller graverade creditsedlar, som äfven för sådana redan ingångna eller framdeles ingående bankbolag, hvilka, under åtagen personlig ansvarighet af bolagsmännen, en för alla och alla för en, för bolagets skulder, erhålla K. M:s nåd. tillstånd att utgifva tryckta eller graverade creditsedlar, under de vilkor här nedanföre utstakas; 3:o att tillstånd jemväl må meddelas till inrättande af bankbolag, sorn utgifva egna eller tryckta creditsedlar, utan annan skyldighet för delägarne i allmänhet, än att med det af dem tillskjutna actiecapital ansvara för bolagets skulder, så att actiebrefven må kunna ställas på innehafvaren; 4:o att likväl för tillåtelsen till sådana creditsedlars utgifvande följande vilkor måste iakttagas: 1) Derest actiecapitalet ej till hela dess belopp trilsk jutes uti reda penningar, utan detsamma kommer att bestå af säkerhetshandlingar eller skuldförbindelser, böra dessa granskas af personer, som K. M. dertill förordnar, och fullständig berättelse derom till K. M. afgifvas, innan tillståndsbref för bankens öppnande af K. M. utfärdas. 2) Directrs ledamöter vare med deras personer och egendom, en för alla och alla för en, ansvariga för betalningen af alla bankens skulder. Afgår ledamot utur direcCn, fortfare dess ansvarighet för de vid dess afgång utfärdade creditsedlar eller åsamkade skulder under ett års tid derefter. 3) Beträdes någon directrs ledamot eller delägare i banken att hafva genom svek eller bedrägeri eller uppenbar vårdslöshet vållat bankens obestånd, vare underkastad det ansvar, lagen för bedräglig eller vårdslös gäldenär utsätter samt ansvare för alla bankens skulder. 4) Vid årlig anställd granskning öfver bankens förvaltning skola af K.
»Ve er visdom!» hade han ropat gång på gång till sina män. »Jag vill bli fri. Hvi prisar man er visdom?» Men medan kungen så hade väsnats och skrikit och då ingen hade vetat något att svara honom, steg Astrid fram ur tärnornas krets och framlade ett förslag. Men hon hade endast uttalat det, Hjalte måste tro och veta detta, därför att det förefallit henne lustigt och legat likasom kittlande på tungan, alls ej därför att hon funnit det möjligt och utförbart. »Hvarför sänder du ej mig?» sade hon. »Jag är också din dotter. Hvarför sänder du ej mig till den norske konungen?» Men så snart Astrid sagt detta, hade Ingegerd blifvit helt blek. »Tig stilla och gå hädan,» sade hon vredgad. »Gå hädan, du sladdertunga, du lömska, onda ting, som föreslår min fader en sådan nesa.» Men kungen hade ej tillåtit Astrid att gå. Tvärtom, tvärtom! Han hade sträckt ut handen och dragit henne till sitt bröst. Han hade skrattat och gråtit och varit yr af glädje som ett lekfullt barn. »Å,» hade han ropat. »Hvad påhitt! Hvad hedniskt streck! Vi skola kalla Astrid Ingegerd. Vi skola locka Norges kung att äkta henne. Och då det sedan blir kunnigt kring landen, att hon är af trälabörd, så skola många glädjas. Öfverallt skall man sedan drifva spe med den där digre mannen.» Men då hade Ingegerd gått fram till kungen och bedt: »O fader, o fader, gör ej detta! Jag har kung Olaf af hjärtat kär, det gör mig stor smärta, att du vill bedraga honom.» Och hon sade, att hon i tålamod ville lyda storkonungens bud och afstå från giftermålet med Olaf Haraldson. Han skulle blott lofva att ej göra honom detta, ej detta. Men Sveakungen hade ej alls lyssnat till hennes böner. Han hade allenast vändt sig till Astrid, som han smekte, som om hon varit ljuf som hämnden själf. »Du skall få fara, du skall få fara snart, i morgon re’n,» hade han sagt till henne. »Vi måtte väl äga något skepp, som håller sjön.
»Det kan du väl få.» »Ja, men jag vill att det skall vara nu.» »Hur snart?» Nu kom det värsta. Hon log, men läpparne darrade nervöst, då hon böjde sig fram och lade armen kring hans nacke. »I morgon», hviskade hon. Han studsade och lät tidningen falla till golfvet. »Men, mitt kära barn, du kan väl tänka att ...» »Åh Pål, det är ingen konst alls. Jag ställer om allting, men jag kan inte vänta, jag har fått sådan ryslig längtan. Du får göra det.» Hon skrattade ännu mera nervöst, försökte se uppsluppen ut och skakade honom i axlarne. »Ja, men ...» »Nej, inte men, utan ja!» ropade hon. »Men du kan ju tänka ...» »Att du inte kan säga annat än ja!» Hon storskrattade och slog båda armarne om hans hals för ett ögonblick. Så glad och uppspelt hade han icke sett henne den dag han kunde mins, tyckte han. »Ja», sade han och såg upp i hennes ansigte med en förälskad blick. Följande dag reste de med snälltåget. Det var med en viss högtidlighet Selma för första gången vandrade uppför de breda trapporna till Nationalmuseum. Hon dyrkade konsten med en viss kritiklös beundran och detta föreföll henne som ett tempel. Som skåning var hon naturligtvis väl bevandrad i Köpenhamns alla muséer, der allt föreföll så hemvandt, men här var det någonting helt nytt. Det förvånade henne, att patronen kunde gå der så oberörd och trampa lika trankilt som vanligt med sina stora breda landtjunkarfötter, hvilka alltid satte hälen i först och med en rullning af foten lät tårna komma efter. Icke ett spår af spänstighet, endast tyngden af ett mammuthdjur. »Ah du, se Loke och Sigyn!» utropade hon och drog honom i armen, och hon kände sig så grundligt besviken, när han stirrade på taflan så frågande själlöst; det mesta här kände hon genom fotografier, det var som att återse gamla bekanta och hon behöfde knappt katalogen. Hon drog handen till sig, ty det såg ut som om han inte ens visste hvad det var fråga om, och så gingo de in i nästa sal.
Kapellmästaren A. Hallen anförde. Som föreställningens slutnummer gafs en balett af Glasemann, kallad » Orientaliska bilder », med musik ur Bubinsteins opera » Ferramor ». Det hela var vackert och intagande. — Humperdincks opera » Hans och Greta » har nu åter kommit upp på repertoaren, och torde denna repris komma att väcka allmän tillfredsställelse. Vi återkomma till densamma. Abonncmentsaftnar komma äfven under innevarande spelar att inrättas vid k. operan, dock under förutsättning att ett tillräckligt antal abonnenter antecknar sig före den 28 dennes. Abonnementet skulle i sådant fall omfatta 25 föreställningar med början någon af de första dagarne i november. Abonnent åtnjuter 10 k 20 proc. rabatt å de ordinarie biljettprisen samt har därjämte den förmånen att hafva sin plats gifven samt slippa erlägga förköpspris. Första symfonikonserten gifves i morgon lördag efter ett väl valdt program. En allmän önskan torde vara, att dessa symfonikonserter återkomma litet oftare än under förra spelåret. K. Dramatiska teatern gaf i lördags för fullsatt salong sitt andra nya program för säsongen. Det inleddes med en liten elegant fransysk förpjäs kallad » Fastighet till salu », i hvilken det egent ligen var fru Soving, som genom sitt spel förmådde fängsla publikens uppmärksamhet i någon nämnvärd grad. Aftonens intresse knöt sig emellertid kring Jonas Lies treaktskomedi » Glada fruar ». Det är andra gången som den friskaste och sundaste af alla norska författare försöker sig som dramaturg — utan att lyckas. » Glada fruar » af handlar — naturligtvis höllo vi på att säga — ett äktenskap som blir olyckligt på grund af mannens otrohet och förf. låter oss skymta en hel rad af andra äktenskap i samma » större norska sjöstad », där handlingen tilldrager sig, hvilka äro olyckliga af samma skäl. Att motivet börjar blifva till leda utslitet finge väl så vara, om en enda ny synpunkt gåfves, ett nytt uppslag funnes. Men » Glada fruar » saknar just detta. Därtill är stycket dramatiskt omöjligt såsom saknande hvarje IDUN spår af handling, af lif, af rörelse.
M:s förbud af den 10 Dec. 1812 emot all gemenskap med f. d. Konung Gustaf Adolph, f. d. Dr ottil i n - Den 17 Octobcr e. m. 433 ningen och deras barn, få afgifva några anmärkningar. Något oförväntadt torde det få anses, att ettR. St:s LagUtsk. förklai ar, det ingen gilltig grund för yrkandet af en författnings upphafvande kan heinlas ifrån sättet för dess tillkomst. Något mera direct underkännande af de constitutionella lagslif111 i ngsgrunderna inom vårt land lärer näppeligen kunna uttänkas; och denna företeelse är så mycket betänkligare, som den utgått just ifrån den R. St:s delegation, som har sig uppdraget att utreda förhållandena, då fråga uppslår om stiftandet af nya lagar, eller om afskaffandet af gamla, Utsk. medgifver sig hafva ingått i pröfning, huruvida, i ''hänsigt till påbudets innehåll, skäl och omständigheter är o för handen att tillstyrka ändring eller upphafvande af denna, sedan 28 år till efterlefnad gällande, författning; men U tsk. har icke funnit någon anledn. till betänklighet, att anse såsom gällande lag en författning, hvilken icke tillkommit under de för lagars stiftande uti grundlagen bestämda former. Det skall utan tvifvel väcka snart sagdt hvarje Svensk mans förundran, att ett R. St:s LagUtsk. år 1840 kunnat visa sig så litet bekymradt om lagligheten, som man måste vara det, för att kunna afgifva ett sådant hetänk., som det ifrågavar., hvilket nödvändigt måste väcka samtidens förtrytelse, och eflervei Idens åtlöje och medömkan. — Jag protesterar högeligen emot den af Utsk. uttalade grundsats, att en lag, lagförklaring eller författning, som tillkommit utan iakttagande af de, för lags stiftande eller förklaring, i grundlag bestämda former, vinner laga kraft derigenom, att R. St. under en längre tid förbisett förhållandet. Det är lätt att finna hvilka de för friheten vådliga följderna kunde blifva, om sådana grundsatser kunde lyckas att göra sig gällande.
I den händelse Aa. §. omtalar, at Konungen efter företagen resa Utöfwer Tolf mannder nr Riket blifwer sammankalle Stats-Rädet, genom öppet Päbud, Riksens Ständer til allmän Riksda" läte Kallelsen inom femton dagar Z. gr. efter 4i3 Den 2 Junst. efter berörde tids förlopp uti HufwudstadenS Kyrkor samt skyndsamligen i de öfrige delar af Riket kungöra. Sedan Konungen derom underrättad blifwit, men Han ändock icke til Riket äterkommit, tage Riksens Ständer den författning om Rikets Styrelse, hwilken de nyttigast finna. §. 92. Lag samma ware, om en Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, at Han längre tid än Tolf mänader med Regerings-Ärenderns Sig icke befattat. §. 93- Dä Konung dör och Thronföljaren ännuömyndig är, utfärde Stats-Rädet Kallelse ä Riksens Ständer, hwilken Kallelse inom Femton Dagar efter Konungens död stall i HufwudstaDens Kyrkor och widare i Riket kungöras. Riksens Ständer äge, utan afseende pä nägot den aflidne Konungens Testamente, angäende RiksStyrelsen, at förordna en eller flere Förmyndare, som intil des Konungen myndig blifwer, Regeringen i Desi namn efter denna Grundlag mä rttöfwa. Sedan Konungen Aderton är fyllt äge Han at uti Stats-Rädet, Högsta Domstolen, Hof-Rätter och ^oiieZier inträda, dock utan at i nägra beslut deltaga. 94. Skulle den olyckliga händelse inträffa, ak den Konunga-Ätt, hwilken Arfsrätten til Riket ripdragen wore> pä manliga sidan utginge, kalle Stats - Den s Iun!k. 41g Stats-Rädet, inom den r föregäendex. stadgade tid efter den siste Konungens död, til allman Riksdag. Riksens