Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa skäl hemställer Utskottet lill Presteoch Borgare-Stånden, att de behagade afstå från den beslutade redactions-förändringen, och, lika med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, bibehålla den förra lydelsen; men skulle denna framställning lemnäs utan afseende saint Ridderskapet ecb Adeln icke eller vilja frånträda sitt och instämma i de öfriga Ståndens beslut, angående införsel-förbudet, lärer omröstning blifva nödig, dervid genom preliminär votering först bör utrönas, h vi i ketti era, Presteoch Borgareeller Bonde-Ståndets, beslut bör till contra-proposition antagas. Omröstnings-sättet blifver alltså följande: 320: o. a) Den, som anser, att lill contra-proposition i hufvud-voteringen bör antagas Presteoch Borgare-Ståndens beslut, alt den ifrågavarande artikeln bör lyda sålunda: "Väfnader: Helsiden: alngods: ”alla släta sidentyger , såsom taftj satin, levantin, eller af hvilken annan benämning som helst, enfärgade, skiftande, rutiga eller randiga, hvaruti någon inväfd blomma eller figur icke befinnes”; samt att denna så lydande artikel bör till införsel förbjudas, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, antages till contra-proposition Bande-Slåndels beslut, att redactionen bör blifva den af Utskottet föreslagna och af Ridderskapet och Adelil jemväl gillade, nemligen: Väfnader: Helsiden: alngods: taft, kypert eller levantin, satin eller sidensarge, enfärgade eller skiftande, rutiga eller randiga genom olika färgadt silke, men ej genom väfnadssättet, men att förbud bör mot införsel deraf bestämmas. 54 Forts, af Bevillnings-Utskottels Memorial, JV.-o 4'. Alla andru slag, ej specificerade. Shawlar, Shawletter och andra dukar:
Fordringsposter till ett sammanräknadt belopp as 25,643 Rd. ig st. 7. rst. Specie maga xä uti Räkenskaverne afföras, men parika sätt, som Den i8 November yzs Höglvfl. Hemliga Utflottet wid i8os ärs Riksdag r afseende pä de dä anmälde Riksgälds-Contoirets osäkre Fordringar, förordnat, att neml. desie Fordringar specificeras under Titul: Förlorade Fordringars Conto, och att denna Specificakion bifogaS hwarje ärs HufwudLok. Är 1806 har Discont-Werket med C,edit-sedlar blifwit uplöst, sedan desi Förwaltning och Rakenstapcr af de dertill sörordnade Revisorer blifwit granstadel Detta Werks rillgängar befunnos dä wara sä ansenlige, att 50^ procent ulöfwer Aclie-Capitalet genast kommit att utdelas. H varförutan Disconk Werket hade utestående fordringar till ett belopp af 123,536 Ro. 2. si. Credit-seblar. Jndrifningen af desie fordringar har efter ser« skild träffad öfwerenskommetse blifwit updragen ät förre Ombudsmannen wid Discont-Werket Lagmannen petterson emot ätta proc. provision samt ersättning af ukföknings-kostnaderne. hhppä oswannämnde summa Rd. 123,536: 2 si. Credit-sedlar äro flere inbetalningar gjorde, och hwaraf Riksgälds-Contoiret för desi Adelar till 1803 ärs flut fatt upbära R:dr 18,648: 7 si° 7 rst. Specie. Uti den Berättelse Lagmannen petterson afgift hvit äro ätftillige Difcont-Werkets fordringar till ett > sam - 942 Den 18 November. sammanräknadt belopp 6,694 N:dr 4 st. Credit-fedlar anmälde 'ill afdrifning, och likaledes 19,594 R:dr 20 st.
Om Gabriella vetat hvad detta trogna hjerta, hvilket så varmt älskade henne, hade lidit, skulle hon straxt öfvergifvit sin plan; men nu trodde hon att Erikas obenägenhet för resan härledde sig endast från den motvilja, hon på senare tiden visat Arnman – och den ville Gabriella nödvändigt att hon skulle öfvervinna. ”Det gör mig hjertligt ondt att mitt lilla förslag icke har behagat fru Haraldson!” sade Arve misslynt. ”Jag är ledsen att ha väckt fråga derom.” ”Åh, den ledsnaden ger sig nog!” inföll gubben, som, tvertemot sin förra året visade kloka motvilja, nu lät det gå på sin hals. Det kom vid detta tillfälle, liksom ofta, en ond ande öfver honom att, på bekostnad af allt sundt förnuft, reta och förtreta Erika, helst då dermed förenades hans vekliga svaghet för Gabriella. ”Herr Arnmans vänskapliga förslag,” sade Erika och vände sig till denne, ”kan naturligtvis icke misshaga mig. Men vi få kanske höra hvad Birger säger?” tillade hon och lemnade rummet. Och Birger sade: ”Det är så godt det sker! När gubben slår sig på tvären, vet du nog att han är galnare än Anton. Och du kan lika bra hafva ögonen med dig under resan, som här hemma. För öfrigt skall det väl en gång komma till förklaring. Det gör mig ondt om den hederlige jaktlöjtnanten; men ju förr han friar, desto bättre är det i mitt tycke, för nej får han, så vida far ej blifvit alldeles dårhusmässig.” ”Men om han ändå ger sitt samtycke?” invände Erika. ”Om – nej, det svär jag vid min själ och salighet, skall aldrig hända! Men förrän jaktlöjtnanten friar, kan ingen visa af honom. Hvad det skär mig i hjertat, att vi skola vara tvungna att göra honom en sådan sorg! När jag tänker på någonting sådant, som att jag skulle skiljas från dig, Erika, då vet jag hvad han får lida, och det för vår skull, som sölat oss i fadrens blod. Gud låte ej mig också bli galen; men ofta käns mitt hufvud varmare än det varit – jag önskar att jag slutat vid Pater-Noster-skären!” Birger gick häftigt ut.
Sedan, genom ProtocolIsUtdrag ifrån respective Riks» Stånden under den i3:de, i5:de och 18 de innevarande månad, StatsUtskottet erhållit del af R. St:rs Beslut, ”att, till förberedande åtgärder för fortsättningen af GöthaGanal, ett bidrag af 100,000 R:dr Banco skall af R:g:sContoret genast utlemnas, under vilkor, att CanalDirectionen blifver K. M:t samt R. St:r ansvarig för medlens användande till Canalarbetet och Bolaget för deras återbetalning, om så påfordras, på sätt R. St:r framdeles må förordna;” och samma Beslut blifvit den 19 i denna månad Hrr Fullmägtige i R:g:sContoret från Utskottet meddeladt, med anmodan, alt den beviljade Summan utbetala, emot förbindelse, som innehölle berörde af R. St:r föreskrifne vilkor; så hafva Hrr Fullmägtige, i skrifvelse den 21 April, hos Utskottet anmält, att, då vid pröfning af det förslag till förbindelse som GölhaCanalDirection företedt och som borde, emot anordning å 100,000 R:dr B:co utbytas, den omständighet förekommit, att samma förbindelse endast var Directionens, och Bolagets betalnings-ansvar ej med detsamma erhölls, Hrr Fullmägtige icke tilltrott sig kunna utlemna den beviljade Summan, utan ansett sig böra, jemte öfverlemnande af Förslaget till nämnde förbindelse, anmäla förhållandet till Utskottet, för att af Utskottet inhämta, huruvida Utskottet ansåge Fullmägtige böra utbetala de Götha - Bctänkanden, N:o 107. i35 GSthaCanal beviljade 100,000 R:dr, emot en så beskaffad förbindelse som den barbos bifogade, hvilken, jemte bela frågan, Hrr Fullmägtige underställt Utskottets pröfning.
Dä en så stor tillökning i flottans lästetal (ångfartygens oberäknade, hvilka ökats i än större proportion) äfven måste fordra ett ökadt antal sjöfolk, och det torde vara allmänt bekant, att mer än Indelar deribland utgöres af svenskar, så torde någon grund finnas för det ofvannämnda antagandet att bristen icke är sä betänklig, som en och annan kunnat föreställa sig. Det är visst en sanning, att mycket svenskt sjöfolk äfven går i utländsk tjenst; detta kan föranledas af åtskilliga orsaker, af begäret att se sig om i verlden, af böjelsen för äfventyr, som kanske företrädesvis uppstår under ett sådant lif, som sjömannen är underkastad, eller af hoppet att göra lycka. Ganska många, och sannolikt flertalet, vända likväl efter kortare eller längre tid tillbaka till fäderneslandet, och svårligen skall hoppet om en framtida liten pension qvarhålla dem alla hemma, hvilket ock skulle hafva till följd, att ett ej ringa antal deribland skulle förgäfves söka sysselsättning å Svenska fartyg. Derjemte synes en icke ringa svårighet skola uppstå, att bestämma vilkoren för kompetens till pensions erhållande. Skall hvarje sjöman derifrån vara utesluten, som någon tid varit frånvarande i främmande länder eller på utländska fartyg, äfven om han under en dålig konjunktur icke kunnat få sysselsättning hos Svenska rederier? Och huru kontrollera giltigheten af de betyg öfver tjenstgöring, som en pensionssökande lätt nog kunde förskaffa sig af en eller annan skeppare, helst det icke gerna kunde komma i fråga att fordra betygets utgifvare på ed, eller denne måhända redan aflidit? På grund af dessa skäl, till hvilka ännu mycket mera kunde tilläggas om arbetares inom andra näringar giltiga anspråk att likaväl som sjömännen omhuldas af Rikets Ständer, i händelse man nu tager det första steget in på denna bana, nödgas jag för min del afstyrka bifall till det förevarande förslaget”. 14 Stats-Utskottets Utlåtande JW 173. Af Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson från Östergötlands och Erik Ersson frän Gefleborgs län. JW 1*8. Ank. till Eip-Iltsk. den 13 ökt. 1863, kl. 12 midd.
De år 1822 församlade Revisorer, som ansett Riksens Ständers ofvanberörde underdåniga yttrande och dervid fogade föreskrifter om pide Hufvud-Titulns anslagssumma, utgöra ett närmare bestämmande af den i 1810 års Riksdags-Besluts 10 §. stadgade generelle grund för desse Stals - a3a Stats-Ulskottets Betänkanden* medels disposition, hafva derföre ansett sig böra till Riksens Ständers vidare åtgärd anmäla, hvad sålunda förekommit, och att, i följd af Kongl, Majtts Nådiga förklarande, Besparingarne å gide Hufvud-Tituln, för åren i 8 lf) och 182.0 blifvit från det ena året lill det andra reserverade. Vid det här ofvan anförde förhållande, att Riksens Ständer år 1812. till Kongl. Majlis disposition öfverlemnat alla Öfverskott och Besparingar, och hvilket, hvad Besparingarne beträffar, icke sedermera blifvit återkalladt, anser Stats-Utskottet Kongl. Majit hittills hafva egt en grundad rättighet att förordna om dispositionen af de pä gide riufvud-Tituln uppkomne Besparingar , antingen till föremål inom Tituln eller att dero till ett påföljande år reservera; men enär Utskottet inhämtat, att äfven de sednare åren af gide Hufvud-Titulus anslagssumma, emot egentliga ändamålet med dess bestämmande, en del blifvit använd till Lån åt enskildte emot ränta samt följden häraf varit, att Kongl. Majrt och Kronan, om ock friad från förlust genom vi dt agne försigtighetsmått vid utlåningen, blifvit invecklad i Concourser och dermed åtföljande långvariga Rättegångar, hvilket afviker från de allmänna grunderne för Stats-medlens förvaltning och disposition, anser Utskottel sig böra föreslå, cRt Riksens flöglofl.
Det inses lätteligen, att under nuv:de förhållanden af obestämdhet, som vållar olika tillämpning i olika landsorter, ingenting kan vara mera egnadt att försätta länstyrelserna i en falsk ställning till länsinvånarne än detta osäkerhetstillstånd, då det fordras, att dessa styrelser på samma gång skola vara åklagare, domare och verkställare. Jag anhåller, på grund af det anförda, om återremiss af det nu föredragna Utlåt:t, och enär, såsom jag erfarit, motioner i enahanda ämne, som det förev:de, äro på sammansatta Lagoch Ekon.-Utsk:ts handläggning beroende, af hvilken anledning Utlåt:t ock blifvit af ett annat Stånd återremitteradt, torde i sammanhang dermed de motioner, som äro föremål för detta Utlåt., jemte dessa mina erinringar, komma under öfvervägande. Frih. von Schulzenheim: Med anledning af den vändning, dikussionen tagit, inskränker jag mig dertill, att jag, med afstående från yrkandet på återremiss, förenar mig med ordföranden i Ekon.-Utsk:t för att begära afslag. Frih. Rappe: Afven jag afstår från mitt förra yrkande på återremiss och förenar mig med dem, som yrka afslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels återremiss af och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på densammas återremitterande, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan, då svaren utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Hr von Koch begärde votering. H. II. 20 306 Den 4 Febrnari e. m. Upplästes och godkändes följ:de förslag till voter.-propos.: »Den sorn vill, att R. o. Ad. skall återremittera Allm. Besv.- o.
Stats* och B.anco-Utskottens Sammanträde den 91 Junii, iSsfJj såsom hörande till Utlåtandet *x, öilagdt BtskoUens Betänkande Jhd 20 under Litt. A. Betygar Ex offxcio, 3. ill. Sge n s. Tryckt i Marqunrdska Boktryckeriet. Provisionel! upprättad Jemnförelse-Calcul, rörande Rikets Ständers Banques Tillgångar och Skulder vid slutet af år i823. Tillgångar. Contant inneliggande i Silfver i Koppar Spanske Piastrer af Kongl. Majit lyftade emot deposition i Sedlar att återställas Crcdi tiv-Ford ringar .- Af Allmänna Magazins-Directionen för lyftade medel till Silfverköp Af dess eget Creditiv Commerce-Collegium . Jern-Contoiret « • f. d. Disconternes Utredning S;ats-Contoiret Södertelje Canal-Bolag . Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contoir „ Riksens Ständers Banco-Discont , Riksgälds-Contoirets Creditiv-skuld Lemnade bidrag till: Hjelmare Slussverk „ „ Strömrensningar Lån å Guld och Silfver Jernoch VSgeffecter Fabin Bergslags Sadlar Lane-BancoCapitaler Lån å Fastigheter ä 4 Procent: på Bruks-Egendoinar R:dr 5 9L756. 14, Stads D:o - „ 1,219,229. 38. Landt D:0 D:o D:o å 5 Procent * • Lån till Götheborgs Stad . • • >, „ diverse Städer och Kyrkor m. m. Odlingar Obetaldte Räntor å alla dessa sednare slags eller längre tids Lån Förlag till Tumba Bruk , . R:dr 27,364. 8- 10/ Papper „ 56,831. 32- —) Förskott å Löner , 24,09l. 20. *0 Diverse Fordringar Kongl. Majtts Deposition för uttagne Piastrer .
Innan Utskostet går att till besvarande upptaga de emot utlåtandets serskilda punkter framställde anmärkningar, får Utskottet, hvars i förevarande ämnen afgifne yttranden och förslag hufvudsakligen öfverensstämma med dem, hvilka innelattas uti komiterades oivannämde underdåniga betänkande, — såsom vederläggning af förberörde anmärkningar i allmänhet åberopa den i komiterades betänkande förekommande utförliga motivering. l:sta punkten, deruti Utskottet afstyrkt én allmän jemkning i jordegendomarnas skattebördor, är, i likhet med öfriga delar af betänkandet, från Ridderskapet och Adeln återremitteradl; som emedlertid hvarken inom nämnde Riksstånd eller hos Presteståndet någon anmärkning emot berörde punkt förekommit och densamma är af Borgareoch Bondestånden bifallen, får Utskottet sitt derutinnan afgiIne yttrande vidblifva. Vid 2:dra punkten, angående föreslagne förändrade bestämmelser i fråga om skatterätts erhållande till, under åborätt upplåtna, kronohemman, hvilken punkt återremitterats från Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, är erinradt, att hvad i Kongl. Maj:ts nådiga proposition och Utskottets betänkande blifvit uppgifvet rörande den omgång, hvarmed skatteköps verkställande vore förenadt, icke öfverensstiimde med verkliga förhållandet. Någon skattevärdering egde nemligen numera aldrig rum, utan förfores sålunda, att, sedan ansökning om skatteköp, åtföljd af bevis öfver nedsatt köpeskilling, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkommit och derest klander icke blifvit anmäldt, handlingarna i målet genast insändas till kammar-kollegium som, i händelse sökandens besittningsrätt befinnes lagligen befästad, genast utfärdar skattebref, hvilket vanligen till Kongl. Maj:ts befallningshafvande öfversändes för att vederbörande tillställas.
Nej, hon gaf bara Martha och mig tillsägelse att 81 EMILIE. Men frun måtte väl komma snart ANNA (hoppar ned från stolen). half sex och herrskapet skulle inte äta förrän sju, sade frun. EMILIE Ja, men det är god tid ännu. Klockan är knappt (tager en tidning på bordet). säkerhet veta, hur valet utfallit. Anna skall inte bry sig om att jag kommit så tidigt, jag ville bara så gärna träffa frun. Jag kan kanske hjälpa till att arrangera bordet eller något annat så länge? ANNA. Nej förr kan man väl inte här i staden med Jag väntar bara på några blommor, som löjtnant Bruun skulle skicka upp. EMILIE. Tack, fröken! Men alltsammans är i ordning. Ja, han brukar ju det... ANNA. skickar in stora askar... Frun får ibland ett par i Han får dem från sin egendom. Trädgårdsmästaren veckan... (Leonora öppnar tamburdörren utifrån och kommer brådskande in utan att först se Emilie. Hon är ansiktet.) Se där är frun! i mörk promenaddräkt med ett mycket tätt, svart flor för (Går med trappstolen.) Fru Leonora. 82 Andra scenen. EMILIE. LEONORA. LEONORA (får syn på Emilie). Redan Emilie?. .. Vi äta inte förrän sju. EMILIE. hela eftermiddagen, Leonora? Nej, jag vet det. (Plötsligt.) Hvar har du varit LEONORA (kallt, i det hon tager af hatt och flor, som hon lägger på bordet). Ute. (Går bort till elden och värmer sina fötter.) EMILIE (med ett forceradt skratt). impertinent af mig att fråga. Det ser ut, som om du tyckte, det var högst LEONORA. vara rätt uttrycksfullt. Det tycks, som om mitt utseende ibland kunde EMILIE (obehärskadt, ångestfullt). har länge varit hemlighetsfull, ojämn och nervös, men de allra sista dagarna har du till och med varit borta flera timmar å rad, utan att någon har vetat, hvar du Men Leonora hvad vill du vi skola tro? Du har hållit hus, och när du kommit hem, har du alltid haft det där tjocka floret för ansiktet, som nästan gör dig oigenkännlig.
Men ingen annan kunde heller uppskatta den yttring af samlad viljekraft, som representerades af hvarje småsak, hvilken nu fanns på sin plats i hans nötta koffert, där den låg vidöppen och gapande midt i rummet. Med händerna i kors om nacken lutar sig Klercken bakut i sin länstol och känner sig som segrare i sina stora, tysta strider, en dubbelt ädel segrare, emedan inga triumferande fanfarer förkunna hans triumf för den stojande hopen i gator och gränder. Men han kan i alla fall icke rätt njuta sin seger, han är för trött, för tillintetgjord af den. En sådan seger till, och det är ute med honom! Pyrrhus! Pyrrhus! Det knackar bullersamt på hans dörr, och han far skrämd upp. »Stig in!» Ingen kommer. »Stig in!» ropar han högre. Ingen kommer. »Hvem är det? Hvad vill man mig?» Intet svar. Klercken blir ett ögonblick hemsk till mods, och det far genom hans öfverretade hjärna en otydlig fruktan för andeknackningar och spökerier. »Hvarför stiger man inte in?» ropar han. »För att vi skola få er ut!» svarar fru d’Ottange’s röst. Alltså hon! – Pyrrhus! Pyrrhus! Klercken reser sig med möda ur sin stol, går fram till dörren och öppnar den. Ute i den upplysta korridoren står fru d’Ottange, vackrare än någonsin, med ett själfmedvetet drag af beslutsamhet och med ögonen strålande af lefnadslust och ungdom. Det slår Klercken att uttrycket i hennes ansikte är mycket forceradt och att hennes nerver arbeta att hålla det uppe. »Jo, jag har hört,» säger hon onaturligt gladt, »att ni verkligen skall resa i morgon, men det är ändå för starkt att ni inte ens ämnar taga farväl af edra vänner och bekanta, tycker jag.» »Förlåt! Det har varit min afsikt att komma ned och göra det, men jag är ännu inte riktigt färdig, och dessutom träffar jag ju allihop i morgon vid frukostbordet, eller huru?» »Det kan ni alls inte vara viss på. Och så är det ju förfärligt oartigt mot oss ...»
För anläggande af denna jernväg, om 31 mils längd, samt, i sammanhang dermed, för upprensning och fördjupning af Byelfvens segelled, har, på de i Koinmitterades underdåniga Betänkande anförde skäl, Riksdags-fullmägtigen Per Persson från Wermlands län, med hvilken Riksdags-fullmägtigen Olof Olsson från Olebyn af samma län sig förenat, inom Bonde-Ståndet föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja en summa af 4,406,304 R:dr R:mt, hvartill kostnaden för detta företag blifvit beräknad, eller ock, om tillräckliga medel nu saknades, att Rikets Ständer ville anvisa 1,000,000 R:dr till arbetets påbörjande, såsom med hamnbyggnad, planering och bangård m. m. g) Från Borås, eller någon annan plats i den skogrikare delen af Elfsborgs län: till Warberg. Uppå dertill af Magistraten, stadens äldste samt Handelsoch Handtverks-föreningen i Warberg meddelad anmodan, har representanten för nämnde stad, Herr Alfred Grenander, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion föreslagit, att bland de statsjernbanor, som under innevarande riksdag komme Bih. till B. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 31 Häft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. att beslutas, jemväl måtte upptagas en bana emellan Borås, eller någon annan plats i den skogrikare delen af Elfsborgs län, och Warberg samt att erforderlige medel måtte anvisas för denna jernbana, rörande hvilken undersökning vore verkställd, förslag upprättadt samt Utlåtande år 1852 afgifvet af Grefve A. E. von Rosen, och hvars anläggning, vid sammanträde inför Konungens Befallningshafvande i Halmstad den 7 September 1858, blifvit af länets tillstädeskomne innevånare enhälligt förordad. 7() Från Landskrona till stationen Eslöf vid södra stambanan.
Nödiga och fullständiga upo'ysningar har härwid felat mig, sa att jag ej för Riksens Ständer karr uppge bestämdt alla desta Summor, som torde mara större än mängen kan kärn a eller weta Min tillika med fleres onsson är och sörblifwer, att Riksens Höolofl. Ständer wille soga nägon anstalt, atr otta dctze Summor genom trycket blefwe kungjorde för Allmänheten De betalande synes hajma någon rätt akt se bu-u deras sammanssukne Medel blifwit anwända ; O'rä>se Ständer, synes hajma en dubbel ratt häkftl!, som hwarken sielfwa eller genom sina Fullwägrige kan eller lär göra nagra asssrifningar. De äro r den belägenhet, akt betala hwad dem älägges. Dr kunna b'okt laga: Jag tror, Du tror, Wi tro, att hela Bewillningen biiswit anwänd lill Rikets beder och nytta Harwid sär jag anmärka, art de lika mb ost en^ldiga pä Landet, ej annat förut wetat och trodt, än, att när den BewillningsSumma, som Riksens Ständer bewiliat, utaält till större be'oop, än den warit bestämd, borde ö'werssot'et wara och törb!i'wa t sörwar, för att minss.i Bewillningen wid nasta Riksdag. Friherre I^'IIjecr3N'2 hir j den delen upplyst ost, att ej fi >s sä mycken behällni g i Statens Castor, att de kunnat till Rikets Löntagare utbetala 4-de qwar ta - I84 Pett 15 Januarii. talek as 1809 ärs Löner. Ingen twtflar pä att Rik^ sens Ständer, säsom maktägande, behöfwa mer än blott, förestriswa wederbörande huru och pä hwad sätt redo och räkning bör ärligen göras för Allma, cheten, sä mäste ju sädant sedermera werkstäl» las.
Men för att staten sålunda skall kunna lösa sin uppgift att vara ett värn mot yttre och inre fiender, måste den enskilde lemna honom de dertill erforderliga medlen i händerna.Mellan staten och den enskilde består en tyst öfverenskommelse, enligt hvilken den förre lofvar att sörja för den senares säkerhet; den enskilde å sin sida förbinder sig att bidraga till de kostnader, som äro nödvändiga för att » svärdet » må hållas i godt skick. Dessa bidrag till » svärdets » underhåll har staten rätt att, om det så behöfves, med våld utkräfva. Den har rätt dertill, men blott så länge den inskränker sig till ofvannämda uppgift. Den öfverskrider sin befogenhet, när den åtager sig fysiska eller moraliska förpligtelser, som medborgaren ej fordrar af den; när den gör sig till moralpredikant, uppfostrare eller filantrop, när den verkar för spridandet af religiösa eller filosofiska läror och politiska eller sociala åsigter. Ty gör staten det, så fogar den en ny punkt till det ursprungliga fördraget, och det är mycket osäkert, att denna punkt vinner samma enhälliga bifall som sjelfva fördraget. Hvarje person har sin individualitet, som han ej får afyttra; heder och samvete förbjuda honom det. Staten har en gång lofvat den enskilde att skydda hans heder och samvete. Gör nu staten det oaktadt anspråk på att taga denna den enskildes heligaste egendom i sin vård, så blir han ej längre beskyddare utan förtryckare. Han blir det, afven om majoriteten af medborgarne gillar hans obefogade inblandning; ja, om minoriteten består af blott en enda medborgare, så sker det ändå denne ende orätt. Och den orättvisa, som vederfares den ensamstående, är dubbel, ty å ena sidan behöfver staten för att kunna uppfylla de nya förpligtelser, den åtagit sig, ökade skatter — staten låter nämligen alltid betala sig för sina tjenster — å andra sidan användas dessa utpressade skatter till att pålägga den stackars ensamstående ett nytt tvång.