Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en inom Hedervärda Bondeståndet väckt till Utskottet remitterad motion) har Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåt mule N:o 22. 3 Kiksdagsfullmäktigen från Skaraborgs län Gusaf Berg föreslagit, dels att en marknad i Slättäng ytterligare måtte få hållas omkring den 20:de Januari hvarje år, på det aft af sättning af skogsbygdens produkter, som vore af stor vigt för orten, då måtte kunna ega rum, och derigenom penninge-tillgångar beredas till den då förestående kron uppbörden, dels att terminen för den vårmarknad, som å nämnde ställe hålles j f,ör-. af April månad, måtte, i anseende till då vanligen varande svåra väglag, framflyttas f|j slutet af samma månad. Utskottet får, i anledning af berörde motion, förklara, att, då Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 7 Juli 1841 föreskrifvit, att de frågor, som derefter kunde väckas om tillåtelse till marknaders hållande och om indragning af sådane, som redan beviljats, skulle anhomma på Kommers-Kollegii pröfning och afgörande, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och öfrige vederbörande blifvit hörde, och sålunda den väg redan är bestämd på hvilken de af motionären framställda förslag kunna, derest omständigheterna dertill föranleda, vinna framgång, Utskottet, som dessutom saknar den för bedömmandet af de föregfagna åtgärderne nödiga kännedom om lokalförhållanderne, anser sig böra vördsamt hemställa, att motionen icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda, Stockholm den 24 Januari 1851. Ank. till Exp.-Wtsk. d. 25 Jan, 1851 kl. 12 midd, Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående föreskrift vandet af Kontroller, till förekommande af missbruk vid försäljning af kläde.
Endast några få bref från furst Bismarck till hans gemål ha kommit inför profana ögon, men de äro alla öfversvallande af godt humör, kvicka infall och den innerligaste tillgifvenhet. På samma sätt som med sin syster Malwine öfverhopar han äfven sin gemål med en mängd skämtsamma och hjärtliga smeknamn och i bref till sina släktingar och förtrogna vänner talar Bismarck oupphörligt i den kärleksfullaste ton om sin fru. Midt under tysk-österrikiska kriget, då de tyngsta bekymmer af alla slag bestorma honom, tänker han på henne med rörande kärlek och plockar alprosor åt henne, hvarvid humorn, denna hans trognaste ledsagare genom lifvet, aldrig lämnar honom. I denna anda skref lian t. ex. från Hohenmauth den 9 juli 1 8 6 6: » O m ni inte har någon underrättelse från någon, kan ni obetingadt antaga, att han lefver och är frisk, ty så snart en känd person sårats, får man veta det inom minst 24 timmar. » Om än icke så ofta, underlåter Otto von Bismarck likväl ej att då och då i bref till sin syster och sin hustru fälla omdömen öfver damvärlden i allmänhet och särskildt öfver en och annan af dess representanter, med hvilka han kommit i beröring. Vanligtvis sker detta på hans godmodigt skämtande sätt. Bland stjärnor inom teatervärlden har Pauline Lucca varit en af Bismarcks favoriter. Farna, som gärna uppdiktar något om berömde statsmän såväl som om berömda sångerskor, kunde ingenting berätta om den store statsmannens intimare förhållanden till främmande damer och gjorde därför en mygga till en elefant. A r 1865 hade den österrikiska badorten Ischl två intressanta gäster i den preussiske ministerpresidenten Otto von Bismarck och den preussiska kammarsångerskan Pauline Lucca. En förmiddag uppehöll sig sångerskan utanför hotell Elisabeth, där furst Bismarck och dåvarande kung Wilhelm brukade taga in. Plötsligt kom den förstnämnde ut från hotellet. Ministerpresidenten uppmärksammade genast sångerskan, gick fram till henne och skakade hjärtligt hennes hand.
Enligt min åsigt är § 1 bättre upställd i K. M:s Propos. än i Utsk:s förslag, och mina skäl härför hafva föreg:de talare framställt nemi. att den som utgår ur Svenska kyrkan, skall öfvergå till annat religionssamfund. Att skilja någon från Svenska kyrkan utan att denne öfvergår till annat religionssamfund, är en handling, som enligt min åsigt blifvit rigtigt karakteriserad af Prof. Bring, den mest framstående representanten af prelaturen och af de symboliska böckernes papism. Hr Bring har nemi. sagt i sin reservation: »Men icke allenast den nära öfverensstämmelse, som i det hela eger rum mellan LagUtsk:s nu D eri 3 Fe b rn ari e. m. 185 framställda förslag och den af Ständerna redan förkastade K. Propos:n, utan ock vissa enskiltheter, sorn för det förra äro egendomliga, föranleda, i min tanke, deremot ganska vigtiga anmiirkn:r. Bland dessa är isynnerhet en, som jag anser mig förpligtad altför min del framställa. Den angår det af Ulsk. i första S af dess förslag intagna och på det följande i icke ringa mån inverkande stadgandet, alt afFä11ingar, då de ej låta sig rättas, böra af den kyrkliga myndigheten genom en offentlig akt ur kyrkans gemenskap formligen uteslutas. Blifver detta stadgande och hvad dermed sammanhänger af Konung och Ständer godkändt, så är med detsamma bland oss infördt ett begrepp oro uteslutandet ur kyrkans gemenskap — om exkommunikationen — som hittills varit för vår kyrka främmande och som svårligen låter förena sig med hennes grundsatser. Hittills har man ej vetat af någon annan exkommunikation, än den, som utgör den högsta graden af kyrklig tuktan, och hvilken har för ändamål, icke att proklamera en absolut skiljsmessa mellan kyrkan och den fallne individen, utan tvärtom alt med kärlekens allvar låta denne känna sin skuld och sålunda, genom att tills vidare undandraga honom vissa kyrkans förmåner, söka återföra honom till ett rätt bruk af dessa förmåner och honom dermedelst så mycket närmare omsider med kyrkan införlifva.
Denna omständighet har förorsakat mycken svårighet vid öfversigten af det hela, samt ett ganska drygt afskrifnlngsarbete; ty alltsammans måste afskrifvas och derefter korrigeras, innan det kunde lemnas till tryckeriet. Handskriftens beredning till tryck erfordrar derföre sin runda tid, och ehuru utgifvarens afsigt är att så mycket som möjligt påskynda tryckningen, kan likväl ingen viss tidpunkt för verkets fulländning utsättas. I Wallinska dagboken råder mycken ojemnhet och inconseqvens beträffande Arabiska ords och benämningars ortografi, emedan författaren tid efter annan ombytt skrifsätt och i allmänhet gått mycket sjelfständigt tillväga. Samma inconseqvens har utgifvaren ansett sig böra bibehålla, emedan den i sjelfva verket är upplysande i frågan om benämningarnes rätta uttal, och emedan den ofta nog tyckes bero af dialektolikhet på de orter der författaren vistades. På de allraflesta ställen äro Arabiska ord och fraser införda efter Wallins egen transscription till Latinsk skrift; endast under sin vistelse i Alexandria och någongång eljest på spridda ställen begagnade resanden i dagboken Arabisk skrift, hvilken blifvit transscriberad med prof. Geitlins benägna hjelp. I detta afseende råder mycken olikhet emellan olika författare, ty hvar och en uttalar orden på sitt egna vis; och det system "zur Umschreibung der arabischen Buchstaben", som Tyska orientaliska sällskapet försökt införa bland filologer, kunde Wallin icke följa, emedan det då ännu icke var uppfunnet. Genom löfte att ur universitetets fonder i förskott utbetala tryckningskostnaden, har consistorium academicum velat betrygga mig för möjliga förluster på detta omfångsrika verk, med förelagdt vilkor att sagda förskott återbetalas så snart den erforderliga summan influtit genom böckernas försäljning. Denna garanti gör att jag utan tvekan och afbrott kan fortsätta utgifvandet af dessa evärdeliga reseminnen. Helsingfors i april 1864. S.G. Elmgren. Georg Aug. Wallins lefnad. Dessa reseanteckningars författare förunnades icke någon lång lifstid och hans korta bana erbjuder ej heller något annat af synnerligt intresse, än just denna resa och hans ovanligt goda förberedelse till den.
Vid jemförelse med den summa, hvartill beväringens vapenöfning skulle uppgå, i händelse allt approberadt manskap af de tvenne första åldersklasserna exercerades, och hvilken summa, enligt hvad af det föregående synes, skulle utgöra 610,997; 91. visar det sig, då det belopp derifrån afräknas, som erfordras till exercerande af 10,000 man utaf hvardera af ifrågavarande tvenne klasser, samt till mönstring och redovisning af hela beväringsstyrkan, utgörande 333,482: 12. att en skilnad i utgift uppkommer af 277,515: 79. hvilken skilnad utvisar den besparing, som vinnes genom inskränkning af vapenöfningen till endast 10,000 man af hvardera åldersklassen. Emellertid är denna besparing icke den enda, som erhålles genom en sådan inskränkning af vapenöfningen. En annan minskning i utgifter af icke ringa betydenhet uppkommer nemligen derigenom, att de för beväringsmanskapet afsedda beklädnadsoch öfriga under vapenöfningen erforderliga persedlar begagnas af endast 20,000 man årligen, i stället för att samma persedlar skulle användas af 40,944 man, som utgör medeltalet af tvenne åldersklasser, i händelse hela antalet af dessa tvenne klasser årligen exercerades. Det är klart att slitningen i sednare fallet skulle blifva minst dubbelt så stor, som i det förra. Kommiterade hafva sökt förskaffa sig upplysningar, såväl rörande värdet af beväringsmanskapets beklädnads-, gevärs-, utrednings-, m. fl. persedlar, som ock huru slitningstiden för dessa effekter, samt deras underhållskostnad Transport 277,515: 79. 15 Transport 277,515: 79. lionie beräknas, och hafva äfven från Kongl, lvrigs-kollegii Intendentsoch Artilleri-afdelningar erhållit uppgifter, som i dessa afseenden tjena till mycken ledning.
Trippista Köpegodsen i Halland; StatsUtskottets betäri. kande, om, bif. af Borgareståndet, s. 60. af Presteståndet, s. 70. af Adeln» s. 76. af Bondeståndet, * Trollhätte Slussverks uppdämning om ersätining för förluster genom. StatsUtskottets betänkande, bif, af Presteståndet, s. 582. af Borgareståndet, s. 608. af Adeln, s. 662. Trollhätte Slussverk, om understöd med lån af allmänna medel för. Statsoch Banco U tskottens betänkande bif. af Presteståndet, s. 651. af Adeln, s. 664. återrem. af Borgareståndet, s. 667. Ytterligare Utlåtande bif. af Borgareståndet, s. 1127, af Bondeståndet, s» Ii34* lagdt till Handlingarne af Adeln, s. 1139. af Presteståndet, s. ii43. Trupper, om förhöjning i det, underhåll som lemnäs tågande; Statsoch Ekonomiutskottens betänkan» bif. af Adeln, s. 166. af Borgareståndet, s. 174. af Pre*teståndet, 184. Ytterligare Utlåtande bif. af Bondeståndet, lil. s. ^ 168. Trupper, om ersättning för underhåll och fourage åt tågande; Ekonomiutskottets betänkande, bif. af xAdeln, s. 383. af Presteståndet, 385. af Bondeståndet, s. 39'2. af Borgareståndet, s. 4i5. i7i Tryckfrihetsförordningen fri ed förslag till rättelse af Inled, ningen till. Constit. Memorial gill. afBondest.s. 394. af Presteståndet, s. 4o7. af Borgareståndet, g. 423. om. förändrad redaction af 4 Morn. 1 §. Corn stitutionsUtskottets Memorial bif. af Adeln, s. 196.
Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 263 — 267, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, tx s ii44> af BondeStåndet, IX s 1 i5i , bif. af Adeln, IX s 1155. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 24. -— i Upland, om nya grunders bestämmande för; Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1289. Utskottens Utlåtande, IV 4- s 171 —• 173, bif. af PresteStåndet, rx s 8o5 , af BondeStåndet, IX s 8x6, af BorgareStåndet, IX s 83o. — om Soldat-, efter hemmanens uppskattningsvärde; Motion, remitt. till Ekon. Utskollet, II s 1254. Utskottets Utlåtande, VIII s 3a4—• 326, bif. af Adeln, IX s 198, afPresteStåndet, IX s 200, af BondeStåndet, IX s 209. , 2 54 Roteringen, om jemnkning af extra, Konungens Nådiga Proposition, I i. s 702 — 705, tillika med flere enskilde Motioner, remitt. till Ekon. Utskottets Utlåtande, VIII s 841 *—* pop, återrem. af PresteStåndet , ix s 525, af BorgareStåndet, IX s 586. Ytterligare Utlåtande, Vill s 1826 — 134^> till endel bif., till en del förkast, och deröfver fattadt särskildt beslut, af Adeln, ix s 1078, bif. af BorgareStåndet, IX s io83, af BondeStåndet, iX s 112I.
Motionären vill härmed icke neka, att handeln båtar landet och särdeles dess idkare; men den profit dessa sednare hafva af handeln, måste andra, producerande jordbrukare såsom konsumenter hufvudsakligast betala. Om man emellertid nu icke ens vill medgifva att deficit i förestående handelskonto har måst betäckas med ädla metaller; så måtte man ändå val medge att det inproduktiva jordbruket betydligt höjt exportsiffran och betäckt mycket af importen, då under perioden 1834—1862 fyra millioner tunnor spannmål öfver importen blifvit exporterade. Om nu häraf framgår, att handel och produktion ömsesidigt betinga hvarandra; men att den förra beror af den sednare, hör man ändå icke sällan försäkras, att först då jordbrukarens produktion ingår i marknaden och presenteras en bank under formen af ett handelseller affärspapper är det godt eller fint, emedan det då representerar en verklig valuta. Månne ett sådant påstående är alldeles riktigt? Månne en vexel, dragen för t. ex. på försålde 100 centner mjöl eller 100 tunnor spannmål, representerar mera värde än 100 tunnor spannmål på landtmannens magasin? Låt nu vara att förstnämnda 100 tunnor omsättas för att konsumeras af fabriksarbetare, hvilka åter förse marknaden med t. ex. bomullstyger; men de sistnämnda använder landtbrukaren till sina egna arbetares behof, lemnar icke de sednares arbete äfven en produkt? Jovisst. För att emellertid än mer skingra det irriga i anförda föreställning, lånar jag en känd statsekonoms ord då jag säger: det må anses besynnerligt, att man ej vill medge jordbrukarens varor hafva något värde att man härutinnan ofta går så långt, att man till och med anser det öfverskott jordbrukaren har på sin tillverkning utöfver konsumtionen vara någonting, som tillkommit utan hans åtgärd. Men när så ej är, utan det verkligen är en produkt af arbete, så fordrar äfven denna produktion sitt förlagskapital. Har jag af anförda förmått visa att jordbruket är produktivt, att det är det mera än andra näringar, som alla hvila på denna grundval och att det således för att kunna bedrifvas är berättigadt till och har behof af rörelsekapital; så har det ock rätt fordra sin del af Statens fonder.
Georg, vi ha icke rättighet att spilla bort något alls. Minns du den romerske kejsaren — Titus var det visst — som sade, att han ansåg hvarje dag af hans lif förspilld, på hvilken han ej gjort någon god gärning. Huru många dagar ha icke vi förspillt enligt denna måttstock! » » Min lilla tös, det var fasligt, hvad du är högtidlig i dag. Tror du icke, att du gör en god gärning, när du förljufvar min tillvaro med. — 3 — » Med smekningar och ömma ord, som du hört tusen gånger förr? Du antyder ju själf, att allt detta nu icke betyder detsamma för dig som förr, att du blifvit öfvermätt därpå. Var icke ledsen på mig, Georg, men jag ville så gärna, att vi skulle komma på det klara med denna sak. Nu måste du höra, hvad det egentligen var, som öppnade mina ögon. Du känner väl inte Malin, vår gamla hjälpgumma, som vi haft i så många år? Hon har en enda dotter, Ellen, som jag ibland har lekt med, då jag var liten. Jag har nog någon gång hört, att hon låg i sitt hem, angripen af någon obotlig sjukdom, men jag hade aldrig närmare tänkt på det. För några dagar sedan lade jag märke till, att gumman kom till sitt arbete med förgråtna ögon, och då jag frågade efter anledningen därtill, svarade hon: » Ack, fröken lilla, Malin därhemma är så sjuk. Jag tror aldrig hon kommer upp igen, men doktorn säger, ett det kan dröja i månader ännu, och det är så svårt för mig att tänka, hur ensam och öf vergifven hon ligger där; jag är ju tvungen att vara ute och förtjäna, och så tycker hon tiden blir så lång. — Fröken skulle väl inte vilja se till henne någon gång? » bifogade hon plötsligt, liksom af en ingifvelse och ett skimmer af hopp lyste upp hennes bekymrade ansikte — » hon skulle bli så glad. » Naturligtvis gick jag dit dagen därpå, och sedan har jag varit där många gånger. Du kan icke tänka dig så glad hon blef; jag riktigt skämdes vid tanken, att jag ej gjort det förr.
Flere ledamöter yttrade sig lemligen varmt och fördomsfritt för utvidgade rättigheter åt deras Svenska landsmän af Mos. trosbekännelse, samt en, riksdagsfullmäkligeu för Ingelstads och Jerrestads härader inom Christianstads län, samt för Ljusnits och Herrestads härader i Malmöhus län, förre riksdagsmannen Ola Månsson i Gårdlösa, reserverade sig emot beslutet. Hade uti denna fråga, såsom någon gång tillförene egt rum s Den 19 Mars f. m vid vigtiga frågors diskuterande, RiksSt:n sammanträde på ettrum till öfverläggning, och det Hederv. BondeSfis aktade medlemmar, genom att dervid inhemta MedSuns önskningar och uplysande framställningar, (såsom af de utaf alla fraktioner allmänneligen högaktade Hrr, Grefve Henning Hamilton, Gillis Edenhielm och Biskop Hallström), kommit till den visshet, att man härutinnan, såsom vid andra dylika fall, ingalunda vill påtvinga, vare sig enskilde personer, än mindre ett RiksSt, hvad icke med öfvertyg gande skäl kan utvecklas; samt att, hvad specielt denna fråga beträffar, de 3:ne andra RiksSlin troligen ej komma att stanna uti ett beslut, de vid allmänhetens på landet föregifna, mera än vérktigä anlipathie eller fördom emot ”Juden”, icke trädes för nära; hade så skett, och det Hederv. Ståndets aktade medlemmar kunnat blifva öfvertygade om, alt allmogens chrisleliga sinne och djupt inpreglade sanna tillit och vördnad för vår Lutherskt Evangeliskt Christna Statskyrka samt helgden deraf, ingalunda störes elter något vedervågas, ulan fast heldre vinner uti styrka, enl. min tanka, genom kärleksfullt uptagande ibland oss, såsom verklige bröder i politiskt och medborgerligt hänseende, utaf äfven fremmande trosbekännare, födde och bosatte inom det gemensamma fäderneslandet; så tror jag för visst, att, med den förändrade opinion, som vi finna inom alla samhällsklasser f. n. hafva utbildat sig, resultatet skulle hafva blifvit hell annorlunda. Ja, äfven med den utgång, frågan inom det Hederv.
Hans Excellence Herr Grefve De Ja Gardiej Jacob: Den mening, som den siste värde Talaren uttryckt, eller alt Eken icke får värde för Jordegaren förr än han äger dispositionsrätt deröfver, delar äfven jag, och önskar derföre, att den föreslagne frilösningen måtte beviljas, men jag är långt ifrån att dela de åsigter, som han och de tvänne föregående Talarne yttrat om den inkräktning å andras rätt de velat finna i Utskottens Utlåtande. En tjugoårig erfarenhet af Skogsplantering är detsamma, som ingen. Utskottens förslag om BispMotala Kungsgårds öfverlemnande, så framt, hvil* ket jag ej känner, denna ort är så fördelaktig till Ekeväxt, som i yttrandet säges, måste i sin helhet antagas, om deraf skall Den i5 Junii e. m. väntas något nöjaktigt resultat, och följaktligen (le föreslagne 25,ooo R:dr äfven tillhandahållas i mån af behofvet. Jag vet ganska väl, att det säges, att man får utländskt Ekevirke för bättre köp än det inländska, men om äfven så är, kan ju under krigstider inträffa, att vi icke kunna erhålla något utländskt Ekevirke utan måste skaffa oss inom Landet. Derföre tror jag, att Ekeplanteringen bör uppmuntras, synnerligen i de södra orterne såsom Skåne och Blekinge, hvilka, så till sin jordmån som närbelägenhet till Flottans hufvudstalion Carlskrona, dertill äro särdeles tjenliga. Den föreslagne 24-sk:s-afgiften finner jag i jemnförelse till den större frihet, som derigenom vinnes, så obetydelig, att den ingalunda bör kunna anses hinderlig för planens utförande. Af dessa skäl önskar jag proposition till bifall på Utlåtandet. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm.* Jag kan ej neka mig att yttra några ord i ett så vigtigt ämne som detta. Den, som är bekant med värdet af Ekskog, skall säkert villigt medgifva, att Ekeplantering, der den lyckas, medförer stora ocb nyttiga resultater.
Ja, visst äro vi narrar, som låta en liten flicksnärta förvirra hjernan på tvenne allvarsamma, förnuftiga män och hindra dem en hel lång höstafton från att sysselsätta sig med något klokt, såsom till exempel från att taga notis om, hvad som sker i verlden utom deras egen kammare, eller hvad andra vettiga hjernor tänka än de, som dväljas under deras egna peruker, belamrade med idel kärleksgnabb och äktenskapsgräl – afbröt honom farbrodren, i det han grep till ett nummer af Argus för år 1830. Men Magnus fortsatte sin vandring. Efter en stunds tystnad såg gubben upp från tidningsbladet och sade: Den Julirevolutionen var dock en vacker bragd, och den nya kungen synes verkligen vara en medborgarekonung. »Åhja: Det är att hoppas, att revolutioner skola blifva allt mera menskliga, så att man i stället för att barrikadera med gatstenar släpar fram stora lastvagnar med politiska brochyrer, karikatyrer o. s. v., bakom dessa bombarderar hvarandra med kraftfraser i stället för kanonkulor och i stället för gevärssalfvor låter skrattsalfvor hagla öfver hvarandra. Ja, man har ju redan här och der bragt ett helt tryckeri på fyra hjul; och det lider intet tvifvel, att man icke snart inrättar hela regimenten sådant åkande tryckartilleri, så att man kan slå hvarandra ur fältet med splitternya och oväntadt förvånande teorier. Och hvad sådana der små motioner göra folken lyckliga! Det är verkligen förunderligt. Vore en menniska än ett stycke visare än Solon och skrefve en statsrätt så förnuftig, att Rousseaus deremot vore bara barnarbete, så skulle den väl tryckas i tusendetal exemplar och säljas och läsas; men förrän hvar och en menniska i en sådan författares fädernesland visste ens hundradedelen af bokens innehåll, skulle väl hundrade år åtgå, äfven om man beräknar den otroliga fart, hvarmed menniskor nu för tiden blifva upplysta, visa och lyckliga.
Han beslöt att i alla händelser icke tillbringa natten här ibland dessa skälmar. Det rann honom i sinnet att den lilla ladan, som låg bredvid gården erbjöd ett fredligare herbärge. Han sade det åt Bolla, och hon gick genast dit förut. Thorsten tackade Apothekaren artigt för hans gästfrihet, räckte honom enligt landets sed ett handslag och aflägsnade sig med sin bössa och skjutväska. I den lilla ladan, som hade en dörr vänd åt stugan och en glugg på den motsatta väggen, befann sig ett temligt höförråd, som tjente till en ganska beqväm bädd. Bolla yttrade sin fruktan för Sjaggos konster, och tillstängde derföre dörren ganska väl innanföre, samt lade sig på en höbundt nära densamma. Thorsten sökte sitt läger vid gluggen, som han ställde öppen. Han hade derifrån en utsigt öfver den vilda fjellnaturen, som här var förfärligt ödslig. Ingen enda åkerteg framskymtade i sommarnattens halfdunkel: endast nakna berghällar, emellan hvilka mörka skogsdungar uppsköto. En lång stund öfverlemnade han sig åt sina fantasier. Det var slutligen en besynnerlig känsla af matthet, som intog Thorsten. Han spratt flere gånger till ur en orolig och oredig slummer. Hastigt föll honom då den tanken in, att det måste varit någon sömndryck i Apothekarns sista jamaicaglas, ty den tyngd, han kände i sitt hufvud, var högst onaturlig. Han hade i sin skjutväska ett par flaskor, hvaraf den ena innehöll ett Caffe-extract, hvilket någon gång varit honom nyttigt, såsom medicin på resan. Äfven nu framtog han detsamma och intog något deraf. Det gjorde sin verkan, så att han kände sig fullkomligt vaken och styrkt. Han började då att öfverlägga, huru han skulle kunna belöna den goda kolarflickan, som varit hans vägvisare. Penningar hade han icke mycket att umbära. Men han tänkte på att skänka henne en guldring af temligt värde, som han ärft af sina föräldrar och nu burit allt ifrån sin ungdom. Hastigt hördes på dörren några ryckningar, liksom någon velat öppna den. Då den var väl tillstängd, begynte man våldsamt stöta på densamma. Thorsten skyndade dit.