Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Knappt hade han och munken kommit in i lönngången och stenarne återtagit sin fordna plats, förrän dörren till gamle Odowalskys hemliga arbetsrum rycktes upp. Det lilla rummet upplystes af skenet från tvenne facklor. "Jag tyckte bestämdt att jag hörde en mensklig röst här inne", sade ryttmästaren och såg sig nyfiket omkring. "Ja, så tyckte äfven jag", inföll korporal Styf. Hvar och en af de fyra ryttare, som medföljde, påstod också att han med säkerhet hört en människoröst. Det lilla rummet underkastades derefter en grundlig undersökning. Resultatet deraf blef, såsom vi veta, att ingen mensklig varelse påträffades. "Nå, då ska' vi väl se efter hur den fromme munken har det", utbrast ryttmästaren. "Visa vägen du, Styf." Att söka beskrifva Fredrik Dahlspets' harm och förbittring då han fann munkens fängelse tomt skulle vara fåfängt. Han spillde likväl ej nu många ord utan befallde i stället korporalen att vid dagens inbrott företaga en rekognoscering omkring Miltnitz för att söka få tag i flyktingen. Under nattens lopp skulle dock hela slottet noga undersökas. Äfven denna undersökning gaf samma resultat som den i det lilla rummet. "Jag kan inte förstå det på annat sätt än att här måtte finnas en massa lönngångar", mumlade då ryttmästaren för sig sjelf. "Sådana nästen som detta äro ej bygda till annat än karnaljeri." "Nu måste vi skynda om lifvet är oss kärt", utbrast slottsfogden då gången väl blifvit stängd efter dem. "Utan tvifvel kommer slottet att undersökas, och vi måste vara utanför dess murar innan undersökningen slutar. Mod nu, fromme fader!" Denna uppmaning behöfde slottsfogden ej gifva en gång till. Farans närhet och tanken på att han genom sin otillständiga rädsla nära nog gjort flykten om intet, uträttade mera än alla förmaningar. "Gå du bara framåt, min son, och låt mig få hålla i din ena hand, så lofvar jag dig att ej låta dig höra ett enda ljud." Och pater Clemens höll ord oaktadt han flere gånger snafvade och stötte sig rätt kännbart.
att, der inga laga hinder möta, kolhandeln må, så inom som utom Bergslag, så fort ske kan, förklaras fri, så att det för hvar och en må varå öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och till hvilken inrikes ort och till hvilket belopp, som helst, samt att, der en sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, vederbörande måtte anbefallas, att, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de beslående contracten och möjlighet för skogsegarne att erhålla sina produeter betalda med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarade deras värde. Utskottet, som fullkomligt instämmer uti hvad Rikets sednast församlade Ständer, i afseende å kolhandelns frigifvande, sålunda yttrat, tror likväl, alt, då frågan, med anledning af den vid sista Riksdag aflåtna un - 14 Allm, Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande , N:o 116. derdåniga skrifvelsen, blifvit, efter föregångne undersökningar och infordrade underdåniga utlåtanden från vederbörande Embetsmyndigheter, Kongl. Maj:t i underdånighet föredragen och numera lärer bero på Dess Nådiga afgörande, det vid sådant förhållande icke är lämpligt att, innan det Nådiga beslutet blifvit fattadt och bekantgjordt, till Kongl. Maj:t med förnyad skrifvelse i ämnet inkomma; hvadan Utskottet hemställer, att Anders Ericssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 December 1S44- N:o i!6. Ank. till Exp.Utsk. dea 3o Dec., kl. half 5 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om utvidgad Smidesrätt inom Bergslagen.
SälcdcS om de senare haft en lika brukning, borde de än hafwa ett lika förhällande i godhet; härwid medgifwes likwäl, att Statsjorden pä de fleste ställen dlifwit mycket förbättrad, dels genom en kostsammare och bättre odlingSmethod, och dels genom en ymnigare tilgäng af göd, ningS-ämnen, dock olika efter Städernas beskaffenhet. De större Städerne hafwa altid en större och lättare tilgäng pä tjenliga ämnen till Jordbrukets förbättring, än de smärre; uti de förra är en större folkmängd inom en trängre krets, och en större frequence af främmande folk 944 Den SZ September. folks som bidraga dertill, och dessutom hafwa bkfle Staber merendels icke mera jord, än wänga äf de mindre och behöfva derföre upköpa mycket fourage till underhällande af kreatur till sina hushälls-förnödenhcter, samt hästar till sina körslor och bcqvä».lighcrer, detta ökar. sä tilgängen af gödsel, att deras jord deraf kan fä den styrka, som erfordras till den ymnigaste produktion, men i de mindre Städer, där folkmängden icke är sä stor emot dest jord, saknas dessa förmäncr, och derföre undcrhälla de sällan flere hästar och andra kreatur, än som af ägornas afkastning födas; säledcs blifva deras , utwägar att odla föga förmänligare än i Landsorten deromkring.
Men hon måste genom denna ogenomträngliga vägg — hon hör icke de andras skrikande röster, känner icke Eriks skälfvande tag om henne, hon vacklar omkring i de flikar af moln, som i fräsande raseri piska utmed jorden — det är ju blott några steg! Hon gör sig fri — kämpar ensam som en vansinnig i den tjocka luften, når om hörnet, ser en hög trasor, något ofattligt, omöjligt. Hon faller till marken utan att akta på syndaflodens skvalande, skrämmande forsar, som braka mot huset och i ett ögonblick blöta henne inpå kroppen. Genom hela sin varelse förnimmer hon söndersplittring, förintelse — död — död — död. Allt har tagit blott några sekunder. Så med ens upphör rägnet. Tornadens afgrundsmörka segel höja sig och draga bort öfver den oroligt bidande slätten. Lika hvit, lika stickande het skiner åter solen, den speglar sig i vattenflöden på sandgången, på gräsplanen, på verandan, på trätrottoaren, den glittrar på plåttaken, sa att dessa se ut som voro de öfverdragna med silfverskållor — mellan örter och gräs hvälfva sig tusentals små rägnbågar. I trädens våta, glimmande kronor sjunga foglarne jublande lätt. Långt fjärran är ännu allt dödsbringande kaos men nära simmar hela ängden, gnistrande af färg ... Och natten inbröt ... I den svala bottenvåningen, nära de öppna fönstren låg lille Atle. Ute triumferade stjärnorna vidunderligt stora på det höga dunkla fästet och eldflugorna skuro som gnistrande svärdshugg genom mörkret och grodorna kraxade — det lät som ett belåtet skratt — och locusinsekten hvisslade gällt förnöjdt. Matilda kom ut. Hon sträckte sina armar mot stjärnorna, och hennes synd och sorg bröt öfver henne som en våg. — Jag är full af synd! Men fru Linde, som icke velat lämna henne, smög sin arm om hennes lif och sade mildt: — Det äro vi alla. — Men jag har trotsat min väg fram, jag har tyckt, att jag varit en undantagsmänniska — ser ni icke, att just i den smala gången därnere, bara där skulle tornaden gå fram — så har icke ens den minsta af dem straffats.
♦ 2,570,000, ocf) anjlå berutöfmer cit mittforlig fwnmia af 3?:br 25o,000. bmilfa fanlmanlagbe 2,620,000. öfmcrfFjuta ben font ounbgängeligt erforberlig uppgifna fumuta, meb . 3t:br 70,000. XXX ® t Cl t 3 ; U t f f 0 t1 e t 3 SRcn bet är ej blott uti benna bel, etter för betta öfroerffjutanbe »ti totala anftagSbeloppet för benna 30113, forn ja3 ffiljer »»3 från lltffottet, utan lifa mptfet, etter fnarare mera, »ti be omftänbigljetcr: Sitt ja3 anfer, ()i»ab forn bemitjaö, böra anftåS bes ftäinbt, ort) ej, på fatt Utffottet tiftftprft, för en ftörre bcl beftämbt, ort) en minbrc obeftämbt; font är båbe o(äm 28ib benna fördelning anfer ja3 orf af färffilb wigt, att ben göres på alla fcp åren, intitt orf) meb bet år, bå näfta lagtima SfifSbag påftår, font efter ali anledning blir år tt) bet är angeläget, att atta fåbana arbe* ten, font ftola åftabfonmiaS »»ber en längre tib af år, ej afbrptaö, forn fallet more, 01» anftaget irfe rärfte äfmcit för bet år font näfta StifSbag fomnter att t)åltaS, unber l)t»il Crf) ändteligen, anfer jag eytra ®tat3*anftagen ej mera än be orbinarie »tgiftS
Likaledes får jag i underdånighet hemställa, att, af samma skäl som utförselstull ansetts böra qvarstår, ej blott för de nyssnämnda trävaruslagen, utan äfven för mindre sparrar och årträd, den nu gällande utförselstullen å läkter, huggna eller täljda, utgörande med lilläggsafgifter 10 sk. 3 r:st b:ko pr tolft, måtte tillsvidare bibehållas vid ungefärligen samma belopp, som hittills, eller bestämmas till 30 öre pr tolft. Slutligen utbeder jag mig ått få fästa Eders Maj:ts nådiga uppmärksamhet på den förut omförmälda framställningen af åtskilliga sämskmakare i Stockholm, angående förbud mot utförsel af råa oberedda Rehnshudar, samt om nedsättning af införselstullen derå; men då, hvad först beträffar det äskade utförsels-förbudet, ett sådant stadgande Kongl. Muj.is Måd. Prop. JH SI. 73 Stadgande icke allenast skalle siå i fullkomlig strid med de grundsatser, som för tullagstiftningen i allmänhet blifvit godkända, utan-'äfven, enligt, min tanke, vore i hög grad obilligt mot Lappmarkens fattiga befolkning, och då, vidkommande för öfrigt den begärda nedsältningen i inföi selstulli n å Rehnsbudar, densamma, hvilken för närvarande utgör 15 sk. 5 r:st, enligt kommilterades förslag skulle komma att uppgå till endast 3 sk. 2,40 rist; så anser jag förevarande underdåniga framställning, så i ena sorn andra fallet, ej förtjena nådigt afseende. I förslaget till tulltaxe-underrättelser hafva kommilterade, bland annat, tillstyrkt1:
Fem lärare, nemligen: professoren i musikens theori R:dr 4oo: , läraren i orgelspelningen 4oo: „ i sången „ 4oo: „ i violinspelning „ 4oo: och en föreslagen i fortepianospelning ,„ 4oo: 2,000: Akademiens sekreterare 6oo: Kamereraren „ 3oo: Vaktmästaren • . „ 200: 1,100: till böckers och musikaliers inköpande samt prenumeration å utländska musikaliska journaler och tidningar „ 200: — —• till ljus och skrifmaterialier „ 66: 32. till ved „ 66: 32. 133: 16.— till sammanträdesoch belöningsjetoner, instrumenters stämning och underhåll, stipendier åt obemedlade elever, sorn utmärka sig för musikalisk fallenhet, men ej kunna erforderlig tid sig i huf vudstaden uppehålla, med mera 900: Summa R:dr J3:ko 5,000: 55 Då det till musikaliska akademien hittills utgående anslag af 1700 R:dr uppenbart är alldeles för inskränkt, i synnerhet som akademien måhända snart nog torde mot hyra få anskaffa lokal för sig och sitt undervisningsverk, och detta derjemte bör erhålla utvidgad verksamhet, anser jag visserligen någon tillökning i berörde anslag af verkligt behof påkallad, men tror mig icke för närvarande böra i underdånighet tillstyrka, att den af Eders Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer äskas till större belopp, än i,3oo R:dr, hvarigenom hela anslaget för musikaliska akademien skulle blifva 3,000 R:dr. Hvad Departementschefen sålunda i underdånighet föreslagit och deruti Statsrådets öfrige ledamöter instämde, täcktes Kongl. Majit i nåder gilla. 36:o Sedan Eders Kongl. Majit, under den 25 Maj innevarande år, låtit utfärda nådig förordning angående fattigvården i riket, deruti, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer uti deras underdåniga förslag i ämnet framställt, Kongl.
Jag ansåg det vara min pligt att till Styrelsen hemställa, om ett sådant förfarande öfverensstämde med allmänt väl; och jag fick derigenom Styrelsens tillstånd att uppskjuta försäljningen till den 16 eller 18 Februarii, jag minnes ej säkert dagen. Då jag sedermera utlyste Auction å spannmålen, erhöll jag från UtredningsStyrelsen förebråelse, dels för det jag i Kungörelsen omnämnt, att Spannmålen var maskstungen, hvilket var förhållandet, och Styrelsen äfven sjelf i sin skrifvelse omtält, dels ock för det jag utsatte försäljningen sex dagar sednare än Styrelsen bestämt; jag svarade härpå, att i annat fall skulle endast Bruksägare och SpannIl. 3g 4* 5a Den 19 Augusti. målshandlande slagit under sig säden för vanpris. Hvad man nu hufvudsakligen fäster sig vid i afseende på Spannmålsförsäljningen ur Westmanlands Magaziner, är förmodeligen, att Styrelsen sålde en tredjedel af lagret utom Auction till Grosshandlaren Johansson för 36 sk. mindre per tunna, än jag vid Auctionen förskaffade. Men detta vann jag derigenom, att jag vågade öfverträda förbudet att sälja i mindre poster. Jag förde sjelf klubban och uppbjöd 3, 4 a 5 tunnor i slaget. Sålunda tror jag mig hafva uppfyllt min pligt i allt hvad rörer denna Spannmålsförsäljning. Grefve Adelswärd> Eric Remhold: Äfven jag har icke begärt ordet för att bestrida återremiss af detta Utlåtande, ehuru jag anser StatsUtskottet hafva vid ärendets behandling gått så grundligt tillväga, att Utlåtandet kunde bifallas. Men då en värd Ledamot härstädes gjort anmärkning i afseende på f. d. Magazinslnrättningens utredning äfven för den tid StatsContoret dermed haft befattning, så anser jag mig i anledning deraf böra meddela några upplysningar. Den senfärdighet i liquiden för 1826 års undsättnings-anstalt, som blifvit tadlad, härrörer icke från StatsContoret, som ej med Creditivmedlen haft annan befattning, än att från RiksgäldsContoret emottaga och sedan remittera dem till Landshöfdingarne.
Det kan icke undfalla någon, hvilken betydlig skillnad skulle vara emellan den ransakning, som t. ex. angående en föregifven lönlig mordgerning blefve hållen af behörig domstol i orten, med anlitande af alla tillgängliga utvägar 38 i lokalbesigtning, allmänna kännedomen af händelser och personliga förhållanden, som med den ifrågaställa saken kunna äga samband, möjligen sådant, som, för den tilltalade sjelf okändt, kan lända till hans värjande mot en skenbart grundad anklagelse, — och, å andra sidan, förhandlingarne hos en främmande domstol, som blott afhör hvad parterna och långväga komna okända vittnen orda. Mången handling, i sig sjelf ren och oskyldig, kan vara af beskaffenhet att, då den sålunda af en i bestämdt fientlig syftning inledd undersökning ofullständigt belyses, få utseende af brottslighet; en sådan ståndpunkt i den ofullständiga och uppsåtligt ensidiga undersökningen kan möjligen angifvaren upphinna med ringa besvär, men deremot den fortsatta ransakning, som för den angifne då är nödvändig för sanningens rätta utredande, kan på den för ifrågavarande handling främmande orten blifva förenad med stor svårighet och betydlig kostnad, såsom derest vid Domstol invid Rikets nordligaste gräns skulle ransakas om det brottsliga i en vid sydligaste gränsen bosatt persons erskilda gerningar i hans hemort, då denne angifne person måste, möjligen vid flera särskilda tillfällen, på olika tider sjelf inställa sig vid Domstolen och hans vittnen från hembygden göra den långa resan. Kan lagsbestämmelsen i denna fråga om bevisningssättet uti injuriemål icke så ställas, att den erbjuder lika beqvämlighet åt bägge parterna, så finner jag icke i det förhållande, som för sedlighetens synpunkt framstår i deras ställning till hvarandra, så länge tillmålets sanning ej är slutligen uppdagad, någon öfvervägande anledning att låta beqvämligheten falla angriparen till godo på den till sin heder angripnes bekostnad genom förlusten af en rättegångsform ån, som utan tvifvel måste räknas till de vigtigaste.
» Hvad honom angår, » tänkte hon med en viss bitterhet, » behöfver jag ej oroa mig, ty lika het som han varit, lika fort svalnar han. » H a d e hon k u n n a t se upp till honom, därför att han var större och bättre än hon, med fasthet i karaktären, renhet i sinnet, stål i viljan — då hade ett helt annat bref skrifvits. Kanske fordrade hon för mycket, därför att hon en gång fått så litet? Kanske var hennes ideal — m a n n e n hos hvilken allvaret parades med mildhet, kraften med fördragsamhet, ömheten med finkänslighet — endast ett fantasifoster? Men om hon mött en sådan man, då skulle intet — ej ens hennes barn — hindrat henne att häfda sin människorätt genom att lefva lifvet efter sitt eget sinne till rikare utveckling. För h e n n e var det för sent — men för dottern? Om en sådan man funnes? Då hade hon som mor en uppgift att fylla, som borde taga alla hennes krafter i anspråk — den att göra sitt barn honom värdig. Vårsolen sken in i rummet, och n ä r hon såg sig omkring, var det som om hon först i denna stund kommit hem. Där stodo hennes växter med yfviga blad, knoppar och blommor — långt vackrare än då hon for — och Elin, som skött dem, hade ej ens fått ett tack. Där stod pianot — försummadt och igenslaget — där böckerna, planschverken, de gamla kära möblerna och dessa otaliga småting, som ordnade till ett harmoniskt helt gifva liksom själ och doft åt ett hem. Och allt var h e n n e s! Hon kunde göra därmed h u r hon ville. F r i h e t uppvägde mycket! Verksamhetsbegäret trängde sig inpå henne, starkare än någonsin, liksom på en människa som efter en sjukdom vill taga igen den förlorade tiden. I ett nu hade hon h a t t och kofta på sig och stod ute på trappan. Solen sken v a r m och luften låg klar och tindrande öfver backar och hult, där löfskogen skiftade mellan b r u n t och grönt. Hon stod med händerna i kors och bara såg, medan vinden smekte h e n n e s tinningar. Det var vår, härlig, välsignad vår — nu först såg hon det!
Majit behagade i Nåder förklara, att då det vore af stor angelägenhet, att till den inhemska näringsflitens underhållande och tillväxt, med sorgfällighet undanrödja allt sådant tvång, hvarigenom allmänhetens håg för en nyttig Industrie möjligen skulle kunna försvagas, Kongl. Majit fann godt förordna, att så kallade husväfnader, som å landet eller i Städerne åstadkommas, borde vara från stämpling irikallade samt Commerce-Collegii i detta ämne utfärdade Kungörelse således till dess kraft och verkan förfalla; hvarjemte Kongl. Majit, då det å ena sidan instämde med allmänna ändamålet, att en sträng tillsyn handhades emot förbudne varors försäljning, fann det å den andra billigt, att den sorn lofligen tillhandlat sig någon sådan del af ett större stycke, hvarå stämpel ej kunde följa , borde kunna varan med sig föra eller från en till annan ort försända, utan att dervid vara bunden vid föreskrifter, genom hvilkas underlåtande han blottställdes för olägenheter och äfven, tyr; i följd hvaraf Kongl. Majit ansåg lämpli. gast, att stadgandet härom uti ofvannämnde §. borj de uteslutas. Under tillämpning af hvad emot lurendrejeri och tullförsnillning blifvit stadgadt, fann Kongl. 758 Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning'. Maj t böter, i afseende pä försäljning af inländske sninpelbare roen med stämpel ej försedde Fabrikstillverkningar, ehuru enligt Hall ordningen utan undantag stadgade, ehvad varan i värde utgjotde mer eller mindre, ej böra i andra fall ega rum, än då varuvärdet uppgår till 50 Rid eller deröfver, hvarefter 2 §. af 18 Art. så. lunda skulle rättas; äfvensom Kongl. Maj:t hvad 4 §. angick, ansåg det göra tillfyllest, att b Cap. j §. Missgernings-Kalken åberopades, utan att de der stadgade straff behöfde särskildt utsättas.
I anledning häraf bör Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, jemlikt föreskrifterna i nu gällande Banko-reglemente, eriJ låntagare kan på en gäng häfta Bill. till II. St. Prol. 18ö6 8j I8S7. 6 Sami. 1 Åfd. 22 Haft. 2 10 llanko-Ulskottels Utlåtande N:o 48. i fonden till diskontering oell utlåning för handel och näringar för B:ko 80,000: — —• i fonden till utlåning mot hypothek af aktier och publika papper » # 50,000: i fonden till utlåning med omsättningsrätt » » 6,000: tillsammans B:ko R:dr 166,000: eller 204,000 R:dr Riksmynt; att, enligt Utskottets, af samtlige Riks-Stånden redan gillade förslag, förstnämnda 2:ne fonder skola tillika med fonden för belåning af vågförde effekter, der något maximum för lån hvarken hittills varit eller hädanefter skulle blifva stadgadt, sammanföras till en fond, samt att, enär, vid beräkning af det utaf Utskottet tillstyrkta högsta skuldsättnings-belopp, något undantag eller afdrag icke, såsom hittills, skulle ske för lån från fonden till utlåning med omsättningsrätt, utan beloppet af sådana lån jemväl uti maximisumman inberäknas, ifrågavarande maximum, 200,000 R:dr Runt, följaktligen något understiger det belopp, som, under närvarande förhållanden, kan på en hand från ofvan uppgifna 3:ne särskilda fonder i låneväg erhållas. Den utsträckning af gällande föreskrifter, Utskottet tillstyrkt medelst förslaget att låntagares och acceptants särskilda förbindelser såsom trassent, hypotheks-utgifvare eller löftesman ej skola, i likhet med hvad för närvarande är föreskrifvet, uti maxim isumman inberäknas, synes åter fullkomligt öfverensstämma med Utskottets, af RiksStånden enhälligt gillade, åsigt, att största möjliga frihet må vederbörande
U Ulellmans och Rädniannens derstädes Uebr Uantlisns ansökning, att frän den, genom Kongl. Kamyrar-Rattcns Utslag den n Nswember igor och 24 Nowcmber igoz deni älagde answarighet förden i Wastcräs Stats uppbörd 179g och föregående ären af Stats-Casseuren Lvllell äsamkade balance, njuta Den 17 April. 728 Njuta eftergift , äfwen i anseende till den del af balancen, som består af Riksgälds-Contoirets medel, hwilken eftergift Ukssottet af anförde ssal tillstyrkt. Dch klef, efter uplälandet häraf, Stats-UtffottctS hemställan af Borgare-Standct bifallen; hwilket de Respective Mcd-Stan-en wördfamt och wanligen ssulle härigenom tillkännagifwas. llt »uplk,. SD. Efter upläsandet af Rikfens Högloft. Ständers Stat^-Utssotts förnyade utlåtande af den 06 i denna mänad, angäe, de S-l > Grufwa, desi närwarande bcssaffcnhct och möjligheten af en ny reglering, bttf, efter den af Utssottet i detta utlätande afgifne tö klaring och med de derutinnan föreflagne rättelser, desi förra betänkande af den 22 sisilidne December af Bergare-Ständct gilladt; Hwilket wordsamt och wänligen ssulle de Respective Med-Ständen tillkännagifwas. Or suxr».
Den ene af dem ärnar sig till Sverige (incognito, förstås) på någon korrt tid. Det sker probablement under min frånvaro, men jag hoppas, att han likväl på allt sätt accommoderas. Dock önskar jag, att detta stadnar oss emellan. Min far har en oöfvervinnerlig aversion för Jesuiterne, och det vore illa att inquietera honom onödigtvis. Ni kan ej imaginera er, min bästa grefve, hvilka magnifiqua fêter, man gifvit mig öfverallt. Jag är lika förtjust, som reconnaissant för dessa superba attentioner. Man minnes er här ganska väl, och det kan ej annat, än fägna mig, då det är till er avantage. Ni har många vänner här i landet. Detsamma hade riksrådet Tessin och hans grefvinna, dem man ännu erinrar sig med regrêt i hofkretsen, särdeles huset Rohan. Grefvens dödsfall i fjol vintras och hans hustrus för ett par år sedan åstadkommo verklig sorg både i Versailles och Paris. Jag har bevistat ett par af franska akademiens sessioner. Det är något, som vi ännu sakna i Sverige, och som man framdeles måste vara betänkt på att tillegna oss; ty den af drottningen, min fru mor, stiftade Vitterhets-akademien är icke att jemföra med den franska. Utom den lustre, en dylik inrättning sprider omkring sig, och den relief, den ger åt genier, som eljest förblefvo obscura, medför en sådan institution den nyttan, att man har talangerna till hands och i sin hand. Le grand homme Richelieu visste nog hvad han gjorde. Pariser-teatrarne äro i bästa skick. Det är en riktig charme att här se piècer uppföras. Operan har i synnerhet behagat mig. Hvad vi stackars nordboer stå långt efter det öfriga Europas framsteg! Vi få väl framdeles försöka att hinna upp dem. Äfven är Stockholm, när jag undantager slottet och några få byggnader, ett miserabelt näste, vid sidan af Paris.