Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga skrifvelse, angående öfverfytt ning å Allmänna Indragnings-Staten af de å Nummer-Lotteriets Stat uppförde löner och ständiga arfvoden. (I. A.) Sedan Rikets Sländer, uti skrifvelse af den 29 sisllidne Augusti, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält deras beslut om Nummer-LotteriInrättningens upphörande med innevarande års utgång, samt att Rikets Ständer till denna åtgärd afvaktade Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, för att derefter fatta beslut, i fråga om förflyttande å Allmänna IndragningsStaten af de utaf Lotteri-medlen nu utgående löner, anslag till Kongl. Seraphimer-Lazarettet af 5oo R:dr, utgörande ersättning för öfverlålelsen af dess Lotteri-privilegium samt dispositionen af Lotteri verkets hus och öfriga tillgångar; så har Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse af den 17 nästlidne October, intagen under N:o 89 i första samlingen af Bihanget till Riks-Slåndens protocoll, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t är sinnad att åt ofvannämnde beslut lemna Dess Nådiga sanction, men önskar, att Rikets Ständer dessförinnan till pröfning och afgörande företaga frågan om öfverflyltning å Indragnings-Stat af de på NummerLolleriets Stat nu uppförda löner och ständiga arfvoden samt resultatet af deras öfverläggningar i berörde afseende hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. Då högslberörde Nådiga Skrifvelse blifvit till Stats-Utskoltet remitterad, har Utskottet, för att kunna dess yttrande afgifva, i stadgad ordning äskat upplysning om Nummer-Lotteriets nuvarande Embets-och Tjenstemän samt Betjening, jemte deras enligt Stat egande löneförmoner; och har Utskottet derefter fått emottaga en så beskaffad af Inrättningens
Jag delar med Friherre al Wetterstedt samma öfvertygelse om billigheten och rättvisan af den föreslagna tdokningen i RiddarhusBetjeningens löner, i lika proportion med hvad Riksens Ständer, i anledning af StatsUtskottets förslag, bifallit för Civila Tjenstemän och löntagare: heldst den tillökning, som Ridderskapet och Adeln vid 1809 års Riksdag anslog dessa personer, var calculerad på RiddarhusCassans knappa tillgångar, och endast kunde anses såsom ea Den 21 Juli. e. m. billig tillökning, ^varande mot hvad Kongl. M. j:ts öfrige Tj n steni än redan år 1778 erhöllo. Men då jag äger den kännedom af Ridd si hu C u sans till-tand, att, i dess närvarande skick, t j mera än 2 ä 300 Rd. årligt öfverskott kan påräknas, utom de tillfälliga extra och osäkra inkomster genom Introductioner m. m. och Ridderskapet och Adeln redan nödgats åtaga sig en förlängd Capitationcafgift, till bestridande af kostnaden för Riddarhusets högst nödvändiga C? c? reparation, utan att ändå kunna påräkna snar verkställighet af Höglofl. Ridderskapets och Adelns redan vid 1809 års Riksdag fattade 2:ne beslut, nämligen utgifvandet af en ny HandMatrikel, samt Jetton efter framlidne Lagmannen Gyllencreutz, så tror jag också att Cassan, hvarken nu eller i en framtid, kan komma i tillfälle uppfylla Ridderskapets och Adelns välgörande och billiga afsigt, så vida <j Ridderskapet och Adeln skulle finna fcr godt, genom förökade Capitationsafgifter eller andra utvägar, i en framtid skaffa Cassan tillgångar. En sådan utväg vågar jag förmoda skulle kunna påräknas, i händelse Ridderskapet och Adeln med mig delade öfvertygelsen, att vid näst instundande Riksdag, då nya RiddarhusDirecteurer, enligt Riddarhus* 1019 Ben 21 Juli <?. ra. Ordningens 50 §. komma att; väljas, så val de rr vedan vid detta Riksmöte valde
Uti den nådiga Propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof har Kongl. Maj:t vidare gjort åtskilliga framställningar om anvisande af medel dels för vissa år, dels för en gång till föremål tillhörande Civil-departementet, dervid i ordningen först förekomma frågor om anslag eller lån för hamnbyggnader m. m.; för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar; för understödjande af mindre hamnbyggnader och årensningar samt för befrämjande medelst anslag af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odling s-företag. Utskottet skall, i anledning af dessa framställningar äfvensom i samma ämnen väckta motioner, afgifva särskildt utlåtande och öfvergår nu till behandlingen af de följande. 53:6) Till fond för undersökningar, inspektionskostna.der och expenser för allmänna arbeten har Kongl. Maj:t äskat enahanda årliga anslag som vid sistlidne riksdag anvisades eller 25,000
Jag bifaller således, för min del, motionen och yrkar vördsamt, till en början, på återremiss af StatsUtskrs utlåt. N:o 41- Hr Bogeman, Carl, uppläste följande: Långt ifrån att tillhöra deras antal, som, utan afseende på landets tillgångar och de skattdragandes förmåga, ifrigt och oafbrutet predika om sarnhälls-utvecklingens förvånande framsteg, och derifrån vilja härleda en oafvislig nödvändighet af, riksdag från riksdag, ökade löner, skatter och statsbidrag, samt påyrka vår redan alltför stora embelsmannapersonals än vidare förökning; anser jag mig likväl icke böra stillatigande lemna StatsUtsk:s ifrågavar. under JN':o 4* anmärkta betänk, å sido. Med afslag på motionärens framställning om ersättning till fyra sedan år 1837 uti K. Götha Hofrätt adjungerade ledamöter, har Utsk. sig utlåtit, att särskildta anslag för sådant ändamål, hvarom nu vore fråga, icke borde af R. St. i stat anvisas, utan att dylika utgifter lämpligast utgjorde föremål för anvisning å de till K. M:s disposition ställda besparingar å andra hufvudtiteln etc. etc. Denna princip är, efter min tanke, riktig, endast så vidt det angår framtiden; men deremot olämplig och obillig i hänseende till det förflutna och det närvar., ilhy att total brist på besparingar lärer för ögonblicket förefinnasj och då besparingar således n u icke uro att, sorn man säger, taga på hyllan, och Statens redan iråkade förbindelse att ersätta lönlösa embetsman för det arbete och den möda, de flera år måst vidkännas, följaktligen dermed icke kan infrias: anser jag Utsk. varit af rättvisa, billighet och allmän rättsgrund förp! i glad t att bifalla och tillstädja, att vedergällning tilldelats ifrågavar. fyra adjungerade ledamöter, hvilka samtlige, efter hvad jag, som i elfva år varit deras kamrat, speciel! känner, ärq utmärkt skicklige jurister och embetsman, och hafva under liela tiden ulöfval deras vigtiga kall med sällsynt flit och nit, både till det allmännas båtnad och enskilde rättsökandes gagn och nytta.
Allah lär vara stor, men hennes kyla är på min heder större! Det glittrar i vestalens ögon, och hennes skratt klingar eggande bakom sidenmaskens frans. Hon lyfter sin arm, kokett, och håller lampan fram mot sin tillbedjare. – Svarta Falken är ute för sent – säger araben. – Vestalen har låtit den heliga elden slockna. Rundt omkring dem brusar och böljar människohafvet; men nu sker ett under. Vattnet delar sig i två väggar, som vördsamt nigande och bugande draga sig tillbaka, och mellan dem skrider Diana fram, följd af sina nymfer. Också araben hälsar höfviskt. – Gif mig din arm – säger Diana. – Och låt oss dansa. Det spelar snart upp. – Hon afskedar sina nymfer med en gudomlig gest. Vågorna slå åter samman, människohafvet brusar och böljar, araben och gudinnan drunkna för en stund däri. – Hvad är ditt namn, höfding? – Jag heter Youssouf. Från Lyckliga Arabien. – Lyckliga Arabien! Det klingar skönt. Tag mig med till ditt land, Youssouf. Nu spelar det upp, och nu dansa vi dit! Han lägger sin arm omkring Dianas lif, och gudinnan lutar, lycksaligt leende, sitt hufvud mot hans bröst. Fötterna bära dem båda mekaniskt i musikens rytm. Han ser tusen stjärnor och solar gnistra från diamanterna i halfmånen, som smyckar hennes änne. – Se! – säger en fetlagd riddare från 1500- talet till en grand af Spanien, som står lutad mot en marmorkolonn. – Se hur Diana hänger i den där arabens armar! Hon liknar icke en kyskhetens gudinna! – Hm. Han är en kavaljer, som redan förut lär ha skaffat sig ett försvarligt harem vid hofvet. – En tjufskytt är han, som jagar på kungens mark – det straffas med lifvets förlust efter lagen! Hela salen med alla människorna svänger rundt för arabens ögon, när han slutat dansa. Men han känner gudinnans arm under sin och hör hennes flämtande röst: – Berätta mig någonting om din tro, Youssouf! Är Mohammed din Gud?
Efter att derföre hafva inhämtat kännedom om alla mål af omförmälda beskaffenhet, så vidt de blifvit afgjorda åren 1844 och 1845, bör jag icke underlåta att särskildt bemärka dem, hvilka, vare sig för åtalade embetsförbrylelsens svårare egenskap, eller för målets utgång, förete mindre vanliga förhållanden. Af sådan art förekommer egentligen blott tvanne mål, hos Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge gjorda anhängiga, och hvilka således här nedan kortligen uppfattas. Hos Listers Häradsrätt, under ordförande af häradshöfdingen Hr hofrättsrådet och riddaren S. E. Trägårdh, hade bönderne Jon Nilsson i Ivimlstorp, Måns Olsson i Melby, Mattis Jönsson i Kulla, Lars Mattisson i Mörrum och Nils Håkansson i Kullarp dea 7 Maj 1822, vid utförande af deras till häradsrätten instämda talan att få i börd lösa ett sextondedels mantal N:o 53 Hosaby, såsom bördeskilling nedsatt 1444 R:dr 21 sk. 4 rst. banko. Då, efter bordet vistens slut, bördemännen anmälte sig, for att återfå bördeskillingen, blefvo de, under hvarjehanda förevändningar, i många års tid uppehållna i deras lagliga rätt. Inseende omsider, att de icke i godo kunde komma i åtnjutande af denna rätt, sökte de att göra den lagligen gällande emot Hr hofrättsrådet Trädgårdh, som, efter hvad bekant blifvit, hade uttagit bördeskillingen; men okunnige om laga rättegångsordning, vände de sig för sådant ändamål till Häradsrätten och yrkade der, efter stämning, att af Hr hofrättsrådet utbekomma det belopp, bördeskillingen utgjort, jemte ränta och kostnadsersättning.
På det all den vid Upsala Universitet nybildade zoologiska institutionen må kunna utvecklas lill lull verksamhet, är ulan tvifvel nödvändigt all en särskild tjensteman a rist äIles, hvilken, med bade theoretiska och praktiska studier och insigter i ämnet, uteslutande egnar sig åt samlingarnes ordnande, beredande och förvarande, hvarföre Rikets Ständer beviljat, den äskade Konservalors-lönen, 1.500 R:dr R:ml årligen, c) Till lön för en Konservator vid Botaniska Museum, 750 R:dr. Rikets Ständer hafva, med bifall härtill, för ifrågavarande Konservator anvisat årlig lön med det begärda beloppet, 750 R:dr R:mt. rf) Till arfvode» för 6 Amanuenser, deraf 4 vid Kemiska Laboratorium, t vid Fysiska Kabinettet och l vid Astronomiska Observatorium, 350 R:dr lör hvardera, eller tillhopa 2,100 H:dr. Af dessa Amanuenser äro de förstnämnde 4 afsedde til! biträde vid de kemiska laborationsöfningarne och de experimental» föreläsningarne, nemligen 2:ne vid del Ihenretiska och agrikullar-kemiska laboratoriet, samt 1 för den fvsiologisk-kemiska och 1 för den mineralogiskt-geologiska läroanstalten. De öfrige Amanuenserna, nemligen den vid Fysiska Kabinettet oell vid Observatorium, skola likaledes med biträde tillhandagå, den förre dels vid anställandet af de experimentet', som vid föreläsningarne i fysiken anställas, dels vid de studerandes öfningar i fysiska laboralinner, samt den sednare vid de dagligen, året om, pågående meteorologiska och magnetiska observationerna, äfvensom vid den praktiska undervisningen i astronomien; varande alla dessa befallningar icke ämnade alt utgöra ständiga tjenstår, ulan alt betrakta såsom platser, der yngre vetenskapsidkare under några år skulle ega tillfälle lill vetenskaplig utbildning.
Af tillhörande sjökort synes att ett större område mellan Svenska och Åländska skärgårdarne här förefinnes dit skenet från någon fyr ej räcker, men hvarigenom det ofta kan hända att fartyg, uppehållna af motvind, bli nödgade att kryssa. Tager man då tillika i betraktande en mörkare årstid och den här, under ombytliga och våldsamma vindar alltid rådande, starka strömsättning, omöjlig att med någon säkerhet beräkna, så må man mera förundra sig öfver, det ej fråga blifvit väckt om att här uppföra fyr förr, än på månget annat ställe der så väl antalet passerande fartyg varit betydligt mindre, som svårigheterna för navigermgen mindre påfallande. Fartyg, kommande söder ifrån med destination till någon af Bottniska hamnarne, söka oftast alt komma i sigte af fyrarne vid Sandhamn för att korrigera sin beräkning innan de våga angöra Svenska Högarne, men, oberäknadt de vådliga följder som kunna uppstå för den, som med jelakligl bestick derunder i stället påträffar de omgifvande obelysta delarne af denna öfverallt så farliga kuststräcka, så kan, under lånande ostliga vindar och strömsättning, härigenom möjligen uppstå svårighet att ligga ut långt nog från land, för att sedan utan på annat sätt än medelst kryssning gå fri för alla utskjutande undervattensklippor, och sålunda anledningar till faror och tidsutdrägt framkallas, som sällan borde komma i fråga, om på t. ex. Svenska Högarnes största skär, eller der nuvarande känningsbåk af trä står, uppfördes en fyrbyggnad med lentille-apparat af första ordningen, eller dylik med den som finnes vid Häradskärs fyrinrättning En sådan fyr, och med lysvidd af omkring 28 Engelska mil, vore derföre i denna trakt af ovärderlig nytta för fartyg, synnerligast kommande från Östersjön, hvilka derigenom erhålla en utmärkt och tidigt synlig angöringspunkt för inseglingen till Ålands haf, och möjligen utgör äfven denna punkt för närvarande den, som skulle på vår kust kunna anses såsom den för sjöfarten vigti^aste att blifva med fyr försedd. För de flesta äro naturligtvis många maritima förhållanden svåra att bedöma.
För kanaler, slussar, hamnbyggnader och elfrensningar föreslår Kongl. Maj:t, att följande belopp såsom statsbidrag må företrädesvis anslås a) till fullbordande af hamnbyggnaden vid Wisby medelst Vågbrytarens förstärkning hufvudtiteln 32,960: 32. 60 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. förstärkning och landtarmarnes grundläggning rdr 84,625: —• — b) till iståndsättande af öfverbyggnaden å ena hamnarmen vid Cimbritshamn 14,930: c) till förbättring af hamnen vid Landskrona 34,736: 32. — d) till hamnanläggning vid Engelholm, samt upprensning af Rönne å . 22,533: 16.— ef) för öppnande af kanal genom Kalfvesund i Röhus Läns skärgård . 14,452: 16. — f) till kanaloch sluss-anläggningar emellan Philipstad och sjöändans lastningsplats 65,000: g) till hamnbyggnad vid Calmar, i förening hvarmed en ny inkörsväg bör till staden anläggas 39,486: h) till hamnbyggnad vid Grenna 8,000: i) den för åren 1851, 1852 och 1853 belöpande summa af 1,080 Rdr årligen, hvarmed Staten, enligt Kongl. Brefvet den 14 April 1837, bör linder 19 års tid bidraga till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptaget lån 3,240: k) för muddring och Tätning af Stångån till förbättrande af segelleden mellan Roxen och Linköpings hamn 16,666: 32. — 1) till hamnbyggnad vid Mariestad 34,890: m) lill hamnbyggnad vid Hjo 50,000: n) till kanals öppnande genom Tjufholmssundet i farleden till Luleå . 8,000: o) till rensningar af Rörå-elfvens forssar i Norrbottens län 2.400: 2:o}
R:dr, fastän bevillnings-taxeringsvärdet å Stadens samtliga hus och gårdar sistnämnde år endast uppgick lill ett sammanräknadt belopp af 33,314 R:dr 24 sk., och den Staden tillhöriga åkerjord allenast medgaf omkring 14 tunnors årligt utsäde; anhållande Herr Gezelius , att Rikets Ständer, med behjertande af dessa, jemte flera andra, till ådagaläggande af detta samhälles betryckta tillstånd, anförda förhållanden, måtte bevilja afskrifning och eftergift af ifrågavarande låne-understöd, eller åtminstone, lill förekommande af Stadens fullkomliga upplösning, medgifva den förlängning af de föreskrifna återbetalnings-terminerne, att, i stället för den stadgade årliga afbetalningen med 10 procent, densamma finge verkställas med 5 procent å det primitiva capilalet, hvarigenom hela lånet skulle, inom 1859 års slut, vara till fullo inbelaldt. Hvad sålunda blifvit anfördt oell föreslaget, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; men ehuruväl den torftiga och utblottade belägenhet, deri Öregrunds Stads invånare, med högst fa undantag, för närvarande sig befinna, är allmänt känd, anser Utskottet sig dock, sådant oaktadt, icke kunna, vid delta tillfälle, mera än eljest, frånträda den vigtiga grundsats, att de af Rikets Ständer, vid låne-bilrädens beviljande, meddelade föreskrifter och fästade villkor böra hållas i orubbad' helgd, helst medgifvande af serskildta undantag och eftergifter olvifvelakligt skulle framkalla ytterligare anspråk i enahanda hänseende, för hvilka någon gräns icke vore att motse.
Häri instämde Friherre Alströmer, Grefve von Rosen, Herr af Klint och Herr Törnebladh, Biskop Hultman, Doktor Thyselius och Kyrkoherden Ternström samt Herr Bohmansson. af Herr Börjeson. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollels Betänkande M 34. 1 JU: O 3#. Anli. till Exp.-Utsk. den 14 Jan. 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion (N:o 121) om upphörande af expeditionslösen för kontrakt eller protokollsutdrag rörande leveranser för Kronans rakning. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Ditzinger vackt motion, hvari motionären föreslagit, att Rikets Stander mätte hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan derom, att all expeditionslö en för kontrakt eller protokollsutdrag om leveranser för Kronans räkning må upphöra, eller åtminstone lösen för sådana handlingar icke vidare utgå i de fall, då densamma, enligt gällande föreskrifter, skall lill Kongl. Majit och Kronan redovisas. Motionären har uppgifvit, att nämnda lösen numera i de flesta lall ingår ti'l Kronan, som således, i egenskap af deu ena kontrahenten, betungar den andre, eller leverantören, med erläggande af en viss afgift för erhållande af bevis om hvad dem emellan aflalats, utan att Kronan derför åtnjuter någon pekunier fördel, enär hvarje leverantör, med kännedom om detta förhållande, naturligtvis beräknar högre pris å de prestationer, hvilka utgöra kontraktets föremål; hvarjemte motionären ansett, att uppbörd och redovisning af ifrågavarande lösen föranledde onödigt besvär för vederbörande tjenstemän.
Raab har sagt, att det icke vore rådlig! alt medgifva landsliaie alt flytta gästgifverirörelsen ifrån eli gästgifvarehemman till ett annat, der entreprenad inrättas, oell Hr von Rosen har troll, att om del af Utsk. föreslagna tillägg ”såvida det, utan förnärmande af laglig rättighet later sig göra,” anlages, sä skulle sådana flyttningar aldrig komma i fråga. Härom är jag af alldeles motsatt tanka. Jag kan nemi. icke finna, oell kan icke enligt någon rättsgrund förklara, att ett onus, sorn gästgifveriet är, någonsin kan blifva ett privilegium. Frih. Raab har med mycken uppriktighet sagt, att den höga köpeskilling, som blifvit erlagd för ett gästgifveri i hans grannskap, vore orsakad af rättigheten att utminutera spirituosa. Jag tager mig friheten fråga Er, mine Hrr! om en sådan rättighet kan anses såsom ett privilegium, då vår bränvinsförfattning medgifver åt landshme att indraga krogar när sä anses nödigt, och utan alt något afseende behöfver fästas derpå att de under en längre lid varit etablerade. Jag önskar således för min del, att nyssnämde tillägg, att gästgifverier må kunna förflyttas, endast så vida det kan ske ulan förnärmande af laglig rätt, måtte helt och hållet borttagas, emedan det otvifvelaktigt skulle komma alt leda tilt missförstånd. Det kan naturligtvis lätt inträffa att landshm i följtl af förändra 20 ’ 30S Den 1S Mars. <Je förhållanden är nödsakad alt förflytta gästgifveriet från ett ställe lill ett annat, och för mig har det åtminstone icke kunnat blifva klart, att gäslgifverirörelsen är något privilegium, eller att något, sorn för tillfället kan vara förmånligt alt hafva, derföre skall anses såsom en rättighet, pä hvilken man måste fästa afseende. Dä det i anseende till de manga anmärkmr, som nu blifvit gjorda emot detta förslag, är svårt att genast framställa ett förslag till ändring, så hemställer jag för min del, att betäuk. måtte blifva återremitterad!. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel:
Han har beredt åt menniskorna ett icke dessförinnan ägdt tillfälle, att genom tro och lefverne från det Onda befrias; och en möjlighet åt Gud, att kufva detta Onda utan att tillintetgöra de fallna varelsernas slägte. Det kan således inses, att så långt, som hvarje menniska upprigtigt bemödar sig att i sin vandel undfly alla ondskor och hålla sitt sinnelag öppet för alla godheters inflytelser från Honom, äro hennes synder, hennes fel både större och smärre, af Honom, inför den Gudomliga Lagens rättfärdighet, borttagna och försonade. Af allt det anförda är klart, för det första, att Herren Christus är i fullkomligaste mening Gud; och för det andra, att efter denna i Christus skedda uppenbarelse har Guds gemenskap med både Menniskorna och Englarne blifvit en förtroligare, än den någonsin var förut; (vi säga, äfven med Englarne; ty jemväl de hafva, på menskligt vis, börjat sin tillvarelse från ett naturligt lif). Derföre har ock Guds styrelse af den jordiska Menniskoverlden, som är alla verldskretsarnes yttersta eller lägsta, derefter blifvit en ej mindre omedelbart personlig, än hans styrelse af den himmelska Englaverlden, som är alla verldskretsarnes innersta eller högsta; i stället för att hans inverkningar tillförne gingo till Jordens menniskor endast medelbart, genom Englaverldens sphärer. Korteligen: Gud har, genom menniskoblifningen i Christus, kommit oss i alla afseenden närmare. Slutligen må tilläggas, att det rörande betraktandet af Herrens lidanden är tillåtligt endast så länge, som det icke utgör våra betraktelsers öfvervägande beståndsdel. Liksom han sjelf har besegrat qvalen, bundit Mörkrets andar, brutit Grafvens stängsel och nu ”sitter på Faderns högra hand:” så bör han ock nu hufvudsakligen tänkas i sin upphöjelse, i sin triumf. Vi böra, såsom han uttryckligen sagt, ”icke gråta öfver honom, utan öfver oss sjelfva.” Han är för vår dyrkan ett lika gladt, som heligt, ett lika upplyftande, som majestätligt föremål.
Ridderskapet och Adeln, som äfven inom Utskottet, med några förändringar, tillkommer mig, att lill närmare granskning taga under skärskådning, såväl de motiver, som legat till grund för 14 Banko-Utskottets Utlåtande, M 63. Utskottets afgifne förslag, som äfven sjelfva förslaget, till den del, jag fiuner det anmärkningsvärdt, och dervid göra jemförelser med de fördelar, jag trott mig finna af Riksbankens delaktighet i Lånerörelsen. Motiverne återfinnas hufvudsakligast uti Betänkandet JV2 43, hvadan jag måste återföra uppmärksamheten till detta, pag. 3—14, äfvensom jag, till undvikande af vidlyftigt upprepande och omskrifningar af skillnads-benämningar emellan de båda förslagen, upptager Utskottets förslag under M I och mitt under M 2. Uti Betänkandet M 43, sid. 3, yttrar Utskottet, såsom skäl, hvarföre Lånerörelsen borde öfverlåtas till enskilde, »att Filial-afdelningar af Riksbanken, äfven »förutsatt, att sådane äro på ett ändamålsenligare sätt organiserade, än nuvarande »Låne-kontoren, icke kunna åt allmänna rörelsen gifva det lif och den utveckling, »som enskilde Bolag, hvilka bedrifva Lånerörelser, alltid måste lemna, enär, utom »annat, dessa sednare icke i sina operationer behöfva att bindas genom ett detal»jeradt reglemente, utan kunna verka i det interesse, hvilket för tillfället närmast »anses befrämja både allmän och enskild fördel, hvartill ytterligare kommer, att »anspråket på låneunderstöd från enskild Låneinrättning aldrig kan blifva så »ovilkorlig, som från afdelning utaf Riksbanken, hvarest alla anse sig fullt berät»tigade till undfående af lån, äfven om desse äro afsedde till improduktiva föremål.»