Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer ansett de af Kongl. Majit gjorda Regleringar och Riks-Staterna instämmande med hvad Riksens Stander sig utlåtit eller föreskritvit; men i anseende dertill , att Riksens Ständer ej kunnat granska sjelfva utbetalningarnes rigtigliet, i brist af dertill hörande Verificationer, öfverlemnat sädant till deras Revisorers och Kongl. KammarRättens åtgärd; och hafva Riksens Ständer, uti deras, den 16 Augusti nästlidet år, aflåtne un-, derdåniga Skrifvelse, angående förevarande Revision, gjort det förbehåll, att, innan densamma inföll, 1809 och föregående årens Räkenskaper mätte vara afslutade och reviderade, samt Revisorerne således bereddes tillfälle att inhämta den vid 1810 års början varande balance, i skulder, tillgångar och afkorlningar. Då kdiksens Ständer sålunda vid sista Riks* dag öfversett och godkänt förvaltningen för 1810 och iSti till dess hufvudsakkigaste delar, eller så vidt sådant då, i saknad af Räkenskaperna oell Verificationerna till Utgifterna, låtit sig göra, och, i afseende på deri föregångne tiden, endast förbehållit sig, det räkenskaperne till och med år 180g matte varda afslutade, sa alt Balancen till 1810 skulle kunna inhämtas; så hafva Revi. sorerne funnit deras åtgärd vid detta tillfälle icke lämpligen kunna eller böra sträckas utöfver den af Riksens Ständer icke verkställda granskning af sjelfva Räkenskaperna och, Verificationerna dertill för 1810 och 18 ir. På grund häraf hafva Revisorerne först företagit att fullgöra deras uti Instructlonens 4 '§< stad - IS JDen i.
S ta ts-U t sk o ttct-s B ela 11 k an deni. rätt. Ett Co 111 ra c t Iran ju icke upphäfvas utan Begge Contrahente-rnes; samtycke', och ett sådant ömsesidigt samtycke kari O ,/ ju icke ega rum här. •— För min del vågar jag dock tro , att, vid ett närmare sakens ompröfvande, rättsbegreppet örn Contract här hommer att fä en hel annan tillämpning. Jag kan nemligen icke anse Indelningshafvare!! vara den ena Contrahenten, utan Staten. Det är Staten, det är Nationen, som beslutat Miiilise-Boställens bortarrenderande. Det är Sta tens befullmäktigade Auetorileter söm uppgjort, ingått, och .stadfästat Arrende-ConLracten. Indelningshgfvaren bar med ali detta icke baft att skaffa. Om, då Staten, sorn onekligen är den ena Contrahenten, skulle, på samma sätt scm Arrendatorn, finna sin egen fördel vara förenad med en skeende jemnfcning eller nedsättning af Arrendet, så uppstår straxt det ömsesidiga samtycket, ty Staten matte väl icke neka att gå in på sin egen fördel. Men nu frågar jag: Ligger icke denna Statens fördel i Öppen dag? Betr aktom blott de hufvudsakliga olägenheter och förluster, som drabba Staten genom de meranämnde för höga Arrenden, och vi skola lätt leda oss till ett osvikligt svar på frågan.
En aptitlig gröt, nysilad mjölk med bröd eller bär därtill, om tillgång gifves, och så kan man motse färden öfver drömmarnes sjö med en god barlast i det lilla skrofvet. Innan dess samlas de dock, flickor och gossar i brokig krets, till aftonbön i den rymliga salen. Händerna knäppas, den lilla orgeln * tar upp, de späda rösterna förenas i en kort psalm, hvars klara toner ljuda långt ut genom de öppna fönstren i sommarkvällens fridfulla tystnad. Utanför vid logen såg jag den gamle bonden stå, som rår om gården. Andäktigt lyssnade han till tonerna från dessa unga stämmor, och när den sista förklingat och endast björkarnes sakta sus förnams som ett fint genljud, torkade han med den grofva näfven i ögonvrån, när han vände sig om och gick. Mellan ett och tu, vid återkomsten från badet, ätes middagen, och följes därvid samma ordning som vid frukosten. Om vädret är hyggligt, dukas i det fria. Maten är god och kraftig och har naturligtvis strykande åtgång. Färskt kött, köttpudding, fiskpudding, fläsk med bruna bönor, pannkakor, salt kött, sill, någon gång fisk, köttsoppor, mjölksoppor, bär, krämer, fruktsoppor, filmjölk — se där en liten profplockning ur fru Falks diarium, där hon så ordentligt som trots någonsin Idun själf registrerar matordningen » för hvarje dag i veckan ». I taktmessig ifver gå de små gafflarne och skedarne sin jämna gång, och den gifmilda stora slefven uppe på förstubron får mången gång skrapa bra djupt i grytan, innan alla munnar belåtet torkas och händerna dras från bordet. Den långa eftermiddagen användes till lekar och utfärder i det fria: ett skogsparti i dag, i morgon en rond till bärställena för inbringande skörd, en annan gång till » ängen », * * den präktigaste leksal i hela vida världen.
Ridderskapet och ltdeln gilladt. Or snprs. l^x krotoeollc» -4. 6. Silverllolps. Utdrag af Protokollet, hället hos Hög. tvördige Preste-Ständet tvid Urtima Riksdagen uti wrebro den r8 Otto ber rtzro. S. D. anledning äf ifrän Högloft. Ridder» skåpet ory Adeln nu inkolrunit Protocolls Utdrag af denna dag, beflöt Preste. Ständet, att Arfs wodena ät Utskottens Secreterare icke böra till dem utbetalas, förrän genom Riddarhus-Secreterarens qwitto kan intygas, att Utskottens Prvtocoll och Handlingar blifwit till Riddarhuset aflemnade; »nen alt Utskottens Cancellister veremot »nä utbekomma deras arfkvoden, sä fort de genom »vederbörande Seäreterares betyg kunna styrka det de sina skyldigheter fullgjort; gällande sädant likwäl icke om Stats, och BancoBihang. Ut. B. 4Z, 44- Ut - §38 Den 16 Oktober, Utskotten, hwilkas Handlingar ej till Riddarhus. Cancelliet ingä. supra. Lx ?rotoco!Io kO. ^lmgvik. Utdrag af Protokollet, hället hos Hög wördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen i wrebro den 18 October> 1810, S. D. ^ill justering upplästes och godkändes Expeditions. Utskottets förslag till det tillägg uti 5. tz. af Riksdags-Beslutet, om Annuitets.Läne Systemets äterkallande, som Wällofl. Borgare. Ständet enligt nu upplästa Protocolls Utdrag yrkat, äfwensom till den serskillta §. som jem. likt RidderskapetS och Adelns uti Protocolls Ut. drag af nästledne gärdag meddelte befiut, blif. wit uppsatt, angäende sättet huru Riksgälds.
Den, som instämmer i Stats-Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden godkände, förslag, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, ej mindre att Convoy-Ccmmissariatet måtte, så snart sig göra låter, indragas och dess befattning i allo öfverflyttas på Kongl. Commerce-Collegium eller det Verk, som i Commerce-Collegii ställe kan varda inrättadt, än ock alt de bos Convov-Commissariatet nu anställde tjenstemän må, der så i Nåder pröfvas behöfligt, användas till biträde vid bestridande af de åt Collegium sålunda uppdragne ärenden, emot åtnjutande af sina nuvarande löneförmoner; äfvensom alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse af Nådigt bifall till fö renämnde underdåniga hemställan, Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Commerce-Collegium, dels att öfver förvaltningen af Handelsoch Sjöfarts-fonden låta föra serskild hufvudbok, samt efter dess årliga afslutande, till Kongl. Maj:t afgifva underdånig berättelse om fondens ställning, dels att, på sätt af Convoy-Commissarialet hittills iagttagits, tillhandahålla Rikets Ständers Revisorer och Stats-Utskott de öfver fonden upprättade räkenskaper, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, komma Utskottets i förrberörde hänseenden framställde förslag att förfalla. 3:o Vidkommande slutligen frågan om inlefverering till RiksgäldsContoret af Handelsoch Sjöfarts-fondens nuvarande och blifvande tillgångar, så emedan denna fråga rörer Statsoch Riksgälds-Verkens inkomster samt således, i följd af Riks-Ståndens ofvanberörde skiljaktiga beslut, bör utgöra Bih. till R. St.
af bordet, ätit, samt iordningställ efter maten, Det är riktigt rörande att se dem föra sig sätter hon sjelf in öfverlefvorna samt hänger i den ceremoniösa dansen! Och hvad de ha in spiskammarnyckeln på sin bestämda plats, roligt sedan! Det måste vara något inåtvändt, hvarifrån jag eger rätt att vidare praktisera ty icke hör man några glada barnaskratt, icke den ned i min klädningsficka. Om en måltid ser man glädjens strålande blickar. af någon anledning, hvilket sällan händer, Nej, detta är ingen barnbal, det är icke lefskulle försenas och jag befarar, att min lilla nadsfriska barn, som svänga om i munter dans hjelpreda skulle vara hungrig, ger jag henne efter skolans och lexornas besvär och sedan lof att taga nyckeln, eller ger jag henne den slumra lugnt in i barnaverldens drömmar. Det sjelf, så att hon å den ena sidan alls icke är små dresserade dockor, som leka » stort folk », behöfver svälta och å andra sidan min tid som känna sig blaserade, derför att de ständigt alls icke förspilles. hört upprepas regler, » om hvad som passar och På detta ser hon, att det alldeles icke är icke passar », och som slutligen blifvit beröfvade af misstro, som spiskammaren låses. Men tron på barnaålderns lycksalighet och dess oskyljag har den åsigten, att när smeden gjort lås diga fröjder. och nyckel, så skola de väl användas — i Låten barnen vara barn och barnbalen en annat fall kunde man ju hafva s. k. » smälllek — intet annat. Tids nog kommer den tid, lås », som finnas i åtskilliga butiker. då nattvaket bleker ungmöns kind och den unge I min nyckelknippa har jag dessutom — mannen sväDger om i valsen med en min, som som en god vaktarinna egnar och anstår — om han ville säga: » Man är ju tvungen att en extra spiskammarnyckel, i händelse, hvilket släpa med, tills supén kommer. » dock ej inträffar i mitt hus, den ordinarie skulle förkomma. På qvällen, då jag lägger mig, ligga alla mina nycklar på nattduksbordet bredvid mig. Skulle sjukdom, eld eller annan olycka uppI skafferinyckelfrågan.
Återremitterades. 2:o N:o 60, i anledning af Prosten S/Ivans motion om anslag af Statsmedlen till en vid Stora Råby i Skåne inrättad Räddnings-anstalt för vilseförda och moraliskt vårdslösade barn. Bifölls. 3:o N:o 61, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de Hufvud-Titel. Återremitterades. Från Vä Hofi. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stals-Ulskottets Utlåtande, N:o 61, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel. Härvid förekommo: A) Yttrandet öfver Herr Petres motion, i afseende på gruiulerne folden Nionde Hufvud-Titelns reglering. Godkändes. B) Förslaget af serskilda Titlar å denna Hufvud-Titel. Bifölls. C) Yttranden öfver de föreslagna serskilda Titlarne, nemligen: l:o Skiften och Afvittringar. Bifölls. 2:o Utflyttningshjelp efter laga skiften i alla Rikets Län, utom Skaraborgs, Malmöhus och Christianstads Län, samt Öland. Bifölls. 3:o Enskiften i Skåne och Skaraborgs Län samt på Öland. Bifölls. 4:o Vägar och Communicationer. Bifölls. 5:o Undervisnings-anstalter för Jordbruket och Landtmanna-näringarne. Litt. A. anslag till Landtbruks-Instilutet på Degeberg. Bifölls. Litt. B. Fråga om anslag dels till något ytterligare, större Landtbruksinstitut, dels till lägre Landtbruks-skolor. Befrämjande i allmänhet af jordbruk och Landtmanna-näringar. Återremitterades. Prot. Utdr. d. >S Maj 1840. 7:o Hästafvelns förbättrande, Bifölls. 8:0 Undervisnings-anstalter för slöjderne.
Föredrogs ä nyo, Eonstitutions-Utstottets, den 9 dennes, pä bordet laade Memorial, innefattande tillstyrkande ä Riksens Ständers Justitia-Ombudsmans gjorde hemställan, att han mätte anses behörigen kunna ä annan ort än r Hufwudstaden sitt Embete utöfwa, enär Riksdag ä annan ort inträffar; hwilket tillstyrkande, sedan derjemte blifwit uppläst Bonde-Ständets Protocolls-Utdrag af den 10 Augusti, innehällande bifall tillUtstottets Memorial, blefuppä gjord proposition, af Ridderstapet och Adeln godkändt-o Föredrogs ä nyo Herr sernskölllg i sista plenum pä bordet lagde Dictämen, rörande tillökning af hästar för Artilleri-Regementerne. Grefwe Uövven hjelm, L^rt Fxel, yttrade sig, att dä detta mål synbarligen agde närmaste gemenstav med bwad Regeringsformen kallar commando-mäl,. hwilka tillhöra Kongl. Majus egen dicision, trodde han detsamma ur det - Detta stät, wara af beskaffenhet, att ej kunna af Ridderskapet och Adeln upptagas, och ansä. qe Herr Grefwerr sä mycket mindre sr äg an om hästarnos antal bero af Riksens Ständers pröfning, ssm det wore ostridigt, att Kongl. Maj:t ägde rättighet afgöra den bufwudsakliga prellminaire-fräga, öm ett åkande Artilleri wore behöfligt, eller ej. Efter Herr Grefwens tanka wore det altja ej till Riksens Ständer, utan i söreffrifwen Ordning till Konungen, som Herr sernsixöiä borde med denna sin erinran wända sig. Herr Baron ock Lande-Marskalken hemställde i anledning häraf, att denna fräga icke mätte af Ridderffapet och Adeln aftagas, utan Herr fernsköia äga, om bonom godt syntes, att densamma hos Kongl. Majit i underdänighet anmäla. Bifölls.
Om vårt folk menar sig ega den rena evangeliska läran och — likasom Romarne kallade alla andra barbarer, och Judarne alla andra för goijim-hedningar, samt de katolska kristna alla andra för kättare — detta folk skulle anse alla andra trosbekännare vilsefarande; så fruktar jag att mycket kif deraf skall uppstå och mycket olyckligt för alla de utländningar, som komma hit. Yi skulle eljest måhända kunna.skörda vinst af att sådana utländningar, som möjligen kunnat hafva hunnit längre än vi i sannt kristlig kunskap och sannt kristligt tros-lif, komme hit. Derföre skulle jag för min del högeligen önska, att lista §:n blefve återremitterad, för att erhålla en redaktion öfverensstämmande med den kristna lärans fordringar om ödmjukhet. Frih. Creutz: Jag ber R. o. Ad. om ursäkt för det jag åter tager till ordet. Men jag anser mig uppkallad af den siste talaren. Jag har nemi. sagt, att statskyrklig enhet icke vore öfverensstämmande med evangelii lära, och ej heller med kjmkans symboliska böcker. Hr Estenberg åter har sagt, att det står i vår trosbekännelse, att kyrkan är »en”, och på denna grund vill han försvara statskyrkan. Jag vågar bestrida detta. I vår bekännelse betecknas nemi. kyrkan såsom »helig, allmännelig, de heligas samfund.” Det är på samma sätt med vetenskapsmän, — de inregistrera i sina samfund inga andra, än dem, som förstå vetenskapen. Det är blott detta jag velat anmärka. Hr Estenberg har sagt, att en dissenterlag bör vara uttrycket af en allmän folkrätt. Men i begreppet af en sådan rätt ligger rättigheten att tänka fritt och att följa med den allmänna utvecklingen i alla riktningar, vare sig i det materiella, eller det intellektuella, eller det rent spirituella. När således Hr Estenberg talar om folkrätt, så är det icke tänkbart att alla skola kunna innesluta sig i samma form. Gud D eri 22. Maj. 361 är så mångfaldig i sin storhet, att menniskorna måste inrymmas i de mest olikartade former. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Öfva syskon otukt med hvarandra; varde dömde till straffarbete från och med två till och med sex år. 4 §. Otukt emellan ett syskon och det andras afkomling straffes högst med straffarbete i tvä ur. 5 §. Öfva religionseller skolelärare, uppfostrare eller läromästare otukt med ungdom, som de till undervisning eller uppfostran hafva, eller göra det fosterföräldrar med fosterbarn, eller förmyndare med myndling; varde dömde till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år eller fängelse. Öfvar styresman, föreståndare eller annan tjensteman, läkare, uppsyningsman eller vaktbetjent vid straffinrättning, häkte, sjukhus, fattighus, barnhus eller annan sådan inrättning, otukt med qvinsperson, som der intagen är; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader. 6 §. Öfvar man otukt med qvinna, som ej fyllt tolf år; dömes till straffarbete från och med fyra till och med ätta år och, om hon af gerningen fick svår kroppsskada eller död, lill straffarbete frun och med åtta till och med tio är eller på lifstid. Sker det med qvinna, som fyllt tolf, men ej femton år; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader. 7 §. Den, som öfvar otukt med afvita qvinna, dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 8 §. Ogift man, som öfvar otukt med ogift qvinna, utom de fall som förut sagda äro, straffes, för lönskaläge, med böter, högst etthundra Riksdaler. Ej skall dock sådant straff ådömas i annat fall, än då mannen, efter lagsökning af qvinnan eller hennes målsman, ålägges att underhåll gifva till barn, hvarmed qvinnan i lägersmålet rådd blifvit. 9 §. Öfvar någon med annan person otukt, som emot naturen är, eller öfvar någon otukt med djur; varde dömd till straffarbete t högst två år. 38 Lag-Vtskoltets Betänkande M 35. 10 <§.
Skrifvelse, N.-o 222. 559 de, att han erlade bevillning efter 2:dra artikeln till det belopp, som dertill annars kunnat göra honom berättigad, eller till och med icke då, när han, såsom egare eller arrendator af annan fastighet, inom församlingen, obestridligen syntes böra en sådan rättighet åtnjuta. Rikets Ständer hafva dessa frågor i öfvervägande tagit,- och hvad först vidkommer det väckta förslaget, att, för utrönande af hvarje församlingsmedlems rösträtt vid sockenstämma, röstlängd årligen borde af vederbörande tjensteman upprättas och kyrkoherden tillställas; så, ehuru Rikets Ständer föreställa sig, alt antalet af de personer, hvilka för näring, rörelse, handtverk eller lön erlägga bevillning efter 2:dra artikeln till det belopp, att det medför rösträtt i sockenstämma, på landet i allmänhet torde vara ganska ringa, likväl och sorn vid något tillfälle torde inträffa, att yrkande om en dylik rösträtt framställes samt att, vid sådant förhållande, behof af behörig längd, till kontrollerande deraf, uppkommer, få Rikets Ständer, på det tillfälle att, der så nödigt pröfvas, från vederbörande embetsman erhålla de uppgifter, som i ofvanberörde hänseende kunna erfordras, måtte ordförande i sockenstämma beredas, i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes genom utfärdad författning, i nåder stadga, att vederbörande häradsskrifvare, eller, i stad, den embetsman, som skattskrifning förrättat, må vara pligtige, att, der församlingen så önskar, uppå anfordran af församlingens kyrkoherde, eller den hans tjenst förrättar, emot lösen, som af församlingen skall ersättas, aflemna för teckning, upptagande det röstetal, som på grund af bevillning efter 2:dra artikeln, för näring, handtverk eller lön, medlemmar af församlingen tillkommer. Beträffande derefter de anmärkningar, som blifvit framställde emot nu gällande bestämmelser uti 4 och 6 mom. af 5 § uti omförmälda Kongl, förordning, så hafva Rikets Ständer icke kunnat lemna utan uppmärksamhet, hurusom, till följd af den genom nyssberörde stadganden gjorde inskränkning, flere olägenheter kunna uppkomma.
Vesterhimmeln glöder likt en viirld i brand. Ocli alltiuer vi nalkas syn sal siillsamt fager, Och alltiuer jag tycker niig i clrömnkrs land. Ni1 helt nitra staden skhclar jag betagen ilclrig borg, som viildig tecknar sig mot skyn, hadig katedral, som af gotik b&amp; dragen, och en morisk hvalfport invid kullens bryn. Har ryckes liLsaïen med och ser med diktarens ögon. Ocli huru väl förstår ej Alfaro en annan g %ng att ined några rader gifva oss stämningen af en D vårdag i Bordeaux,: Siii giilclglam solen s k h k e r Garonnes besjungna stad. Se, hur i ljuset l~liinker de livita husens rad, och högt i jiibel stanker en springbïnnns glittrande kaskad. Alfaro har - det framgår redan af dessa citat - en frisk och vaken blick för livad som niöter henne. J a, flera vändningar af samma art som den om våren, DA iiiiga Ebglar drömma om kiirlek och unga knoppar om lifvets riitt och unga herrar om Hasselbacken och unga dainer oin vktoilett,. tyda pi, att satiren ar Iingt ifrin frainniande för hennes ' skaplynne och - låta iakttagaren spara en skiftning af Buinor. E n sådan iakttagelse bekraftas genom en blick p % Alfaros samtidigt med diktsamlingen utgifna barnböcker. Den som ' vill. se de omedelbaraste uttrycken af det fina natursinne och den lekande humor, åt hvilka Alfaro gifvit blott alltför liten plats i dikterna, han bör gå till de i all deras enkelhet ofta ypperliga små visorna dar. Den tredje har ofvan nämnda diktsamlingen bar intet okandt namn. Helena Nyblom liar för länge sedan eröfrat sig plats i m h g a hjärtan med makten af en rik och varm skaldenattir, soni o rrckker begge Hxnder Og s k ~ n k e r fiild sin Velkonistskaal Og helt i Bliis sin Fakkel tander.
Under hufvudsakligt aktgifvande å dessa skiljaktiga förhållanden, har Kongl. Maj:t, beträffande frågan om eftergift af ersättnings-skyldigheten för Middendorff' och Winroth, ansett Sig sakna giltig anledning aLt, genom någon från Kongl. Maj.ts sida vidtagande åtgärd, härtill medverka; hvaremot Kongl. Majit, vidkommande Presidenten af Billberghs och Canzli-Rådet Valerii nåde-ansökningar, funnit ofvan åberopade omständigheter, i förening med hvad sökanderne i öfrigt anfört, skäligen påkalla det afseende, att frågan om eftergift och afskrifning af det ersättningsbelopp, hvarföre desse embetsman, enligt Högste Domstolens förrberörde Utslag, kunde komma att häfta, borde till Rikets Ständer hänskjutas, dock att under tiden sådane säkerhetsmått till bevarande af Kronan* rätt vidtoges, som kunde ega rum, utan att sökanderne, i afvaktan af frågans slutliga afgörande, kom me att sakna medel för egen och familjers skäliga utkomst; hvadan Kongl. Majit, som i sistnämnde hänseende förordnat örn fortfarande qvarstad tills vidare å sökandernes fasta och lösa egendom, samt öfriga tillgångar, löner och pensioner undantagne, med billigt afseende i öfrigt å det gagn, som fäderneslandet tillförene hemtat af Presidenten af Billberghs och Canzli-Rådet Valerii långvariga samt af nit och skicklighet utmärkta embetsmanna-verksamhet, genom Nådig Proposition af d. 19 sistI. Augusti, hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskoltet remitterad, till Rikets Ständers pröfning och behjertande öfverlemnat, huruvida icke den ersättnings-skyldighet, som i detta mål blifvit af Billbergh och Valerius ålagd, må dem eftergifvas. Under den discussion, som föregått remitterandet af högstberörde nådiga Proposition, hafva inom Ridderskapet och Adeln flere ledamöter, på de af Kongl.
Kirchmann, Berlin 1870, sid. 10—18. P. a. st. sid. 34. P. a. st. sid. 19. Kritik der praktischen Vernunft, Ed. Kehrbach, sid. 21. Grundlegung, sid. 34; Kritik d. p. V., sid. 22. Grundlegung, sid. 36—42. P. a. st. sid. Kritik d. p. V., sid. 23. Grundlegung, sid. 44—64. P. a. st. sid. 20 not; Kritik der Urtheilskraft, Ed. Kehrbach, sid. 67. Grundlegung, sid. 34, 43, not. P. a. st. sid. 25 — 28. Grundlegung, sid. 51: Kritik d. p. V., sid. P. a. st. sid. P. a. st. sid. 88—89. P. a. st. sid. 92; Grundlegung, sid. 20, not. Kritik d. p. V., sid. 89. Grundlegung p. a. st. »Alles moralische so genannte Interesse besteht lediglich in der Achtung fürs Gesetz»; sid. 35, not. P. a. st. sid. 19. P. a. st. sid. Kritik d. p. V. sid. 56 — 57. Grundlegung, sid. 74 ff. — Något annorlunda sker framställningen i »Kritik der praktischen Vernunft.» Här visas, att hvarje deduktion af det kategoriska imperativets objektiva realitet, förd på det sätt, som användes för härledande af samma realitet i afseende å förståndets transscendentala grundsatser, är omöjlig, emedan det nämda imperativets giltighet icke kan ådagaläggas, därigenom att det bevisas såsom princip för i erfarenheten gifna objekter. Detta imperativ har i själfva verket i sig själf (oberoende af hvarje deduktion) praktisk objektiv realitet i det sedliga medvetandet.