Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda nnfördt blifvit samt i öfrigt förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; hvarvid, i betraktande af silfvertillverkningens aftagande samt nära upphörande vid Löfås under de sislförflutna åren, hvarigenom alla sannolika anledningar till någon förändring eller till vinnande af ett fördelaktigt resultat för E. K. M. och Kronan, medelst samma tillverknings vidare bedrifvande, allt mer och mer aflägsnats, Rikets Ständer väl funnit sig böra instämma uti de af Bergscollegium och Stats-Contoret yttrade åsigter i ämnet; dock som Kammar-Collegium deruti varit af annan tanka och Rikets Ständer dessutom redan förut hos E. K. M. i underd. anhållit om uppgörande med innehafvarne af Löfås Silfververk af någon så beskaffad öfverenskommelse, alt, emot det de befrias ifrån skyldigheten att detsamma vidare bedrifva, och erhålla ersättning, antingen genom förläningarnes bibehållande under någon viss tid efter arbetets nedläggning, eller på annat sätt, de till Verkets bedrifvande upplåtna förläningar och förmoner må till Kronan indragas; få hos E. K. M. Rikets Ständer nu endast i underd. anhålla, det E. K. M., efter Nådig pröfning så väl af Bergs-Collegii och Stals-Contorets i hufvudsaken sammanstämmande förslag, som af Kammar-Collegii derifrån skiljaktiga tanka, i Nåder täcktes i frågan om Löfås Silfververk fatta det beslut, hvartill, med afseende å Statens fördel och båtnad, målet i dess numera utredda skick kan finnas föranleda. Hvilket Rikets Ständer, till svar å E. K, M;s högstberörde Nådiga Piemiss, få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &e. Slockholm den 17 September 1834- N:o Expeditions-UtskoKets Förslag till und. Skrifvelse Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Sept. 1834.
Platen alldeles riktigt uppfattat ändamålet med vår sjökrigsmateriel, då han i första punkten säger, watt detta bör vara landets försvar, genom krigsföretag på närliggande öppna haf eller genom anfall emot fiendtliga kuster och förflyttning af trupper»; ty vill man gå defensivt till väga, så kommer man icke långt, om man icke, när så behöfs, kan öfvergå på offensiven. Hr Dep:ts-Chefen har på flere ställen i sitt yttrande till Stats-Råds-Prot:t ganska bestämdt tillkännagifvit sin åsigt, att man borde bevilja ett tillräckligt stort anslag Den 18 April f. m. för en ny flottas byggande; så säger han t. ex på ett ställe, att raan med alla krafter bör söka att afhjelpa det utblottningstillstånd, hvari vår sjömateriel för närvarande befinner sig; och på ett annat ställe: »Att något mindre, än här blifvit uppgifvet, icke kan för Sverige ifrågakomma, så framt det vill bibehålla sin sjelfständighet och andra nationers aktning, är emellertid lika tydligt, som att de uppoffringar, landet måste underkasta sig, blifva ganska ansträngande.» Detta är bestämda ord, hvarvid jag har sökt att trygga mig; men nu har Dep:ts-Chefen förklarat att det icke vore så noga, om man öfvergick på Utsk:ts förslag, d. v. s. prutade af 400,000 rdr utaf den begärda anslagssumman. Stats-Utsk:t anför såsom skäl till denna nedsättning af anslaget, att Sjöförsvars-komitéens beräkningar till följd af förändrade förhållanden icke kunde läggas till grund för sjöförsvarets ordnande, likasom om Dep:ts-Cliefen godkänt dessa beräkningar, hvilket han alldeles icke gjort, utan han har tvärtom mot dem nedlagt sin reservation, då han på sid. 2 och 3 af sitt yttrande säger, att under det bemälda komité var tillsammans och sedan dess arbete blifvit slutadt, så hade sådane förhållanden inträffat, att man icke kunde grunda något bestämdt förslag på dess beräkningar. — Utsk:t har icke föreslagit denna nedsättning på grund af några beräkningar, som det sjelf uppgjort, utan det säger blott att den summa, som det föreslår, i det närmaste bör motsvara behofven.
Riddarhusets deputerade hade däremot intet att invända och afträdde under ett hemligt löje. Det var mig obekant, i hvad ordning min befordran blifvit fullföljd, och jag var äfven okunnig om den syssla, mitt ombud funnit lämpligast att för mig utse, när listan på de befordrade upplästes, och bland åtta extra ordinarie kammarråder jag hörde mig nämnas. Ständernas föreskrift till konungen om min befordran expedierades efter riksdagens slut, i följe hvaraf jag erhöll konungens nådiga fullmakt vid slutet af juni månad. I denna fullmakt äro alla mina förtjänster upptagne, mina förvärfvade kunska(pe)r, den rektorssyssla, jag bestridt under mitt vistande vid akademien, och sluteligen min trägna och långvariga uppvaktning hos kronprinsen; men förutan de tri tusend daler, dem jag måst uppoffra i stånden, hade alla mina utbredde förtjänster tjänt mig till intet. Man försäkrade mig, att jag erhållit min befordran för det bästa pris, och att den kostat andra mångdubbelt mera. En ledamot i presteståndet var bland de billigaste af dem, som skulle mutas. Han nöjde sig med hundra plåtar för hvar syssla, som bortgafs, men dessa voro indispensable att till honom erläggas, och han tillät ej därvid ett halföres afdrag. Ehuru missnöjd jag var med mig själf i anseende till sättet, genom hvilket min befordran blifvit erhållen, och äfven med en syssla, den jag ej förstod att sköta, tröstade jag mig likväl med den ledighet, jag vunnit att filosofera och äfven att sofva, när jag det åstundade, utan fruktan att uppväckas. Gref Creutz utnämdes vid samma tid till minister vid spanska hofvet. Jag glädde mig åt en befordran, som med hans snille instämde, och hans erhållna frihet att under besökandet af främmande länder utvidga kretsen af sin inbillningsgåfva. Men kunde jag därvid glömma mig själf, icke på det ömmaste röras af den saknad, jag måste vidkännas af min älsta och trognaste vän? Till fyllnad i mina saknader miste jag äfven fru Nordenflychts sällskap.
Det är med dcsie tänkesätt som Ridderffapet och Adeln innesluter sig i det HLgwördige Ståndets hugkomst och wänffap. Högädle Herr Taleman och Commerce-Råd, sä ock Samtel. Ledam. af de t Walloch Borgare-Ståndet! Med en ljuf kansta af öswerwundna swarigheter, af ater upplifwade förhoppningar, frambär i dag Nidderffapet och Adeln till det Wälle stiga Borgare-Ständer sin sista hälsning wid Den iZ November. wid detta Riksmöte. Dä nu mera minnet af det framfarna hos ost endast bör förwaras för att stödja och uppmuntra wara bemödanden för det tillkommande, ffattar sig Ridderffapet och Adeln lycklig , att med sina Med-Ständer kunna dela glädjen öfwer framtida utsigter, att gemensamt med dem hafwa med lika enhällighet bidragit till det wal som nu utgör grunden för wärt och Fäderneslandets framtida hopp. Wid ätankan af Staters undergäng, af enffiltes lidanden, hwaraf detta tidehwarfuppwisat sä märkwärdiga och sä talrika efterdöme», är med en tröstande hugkomst af Fäderneslandets särskilta läge och kanske med någon pä dest Lagstiftares bemödanden, som Ridderffapet och Adeln kastar ögat tillbaka, pä de faror detsam, ma hotat, pä den lott som nu synes blifwa Swerige tilldelad. o Länqt ifrän att dölja för sig, att ännu swärigheter äterstä, att ännu möjligtwis bemödanden och uppoffringar af alla stag skola erfordras, är Ridderffapet och Adeln beredd att häruti med oegennyttigt mod gä den Furste till mötes, under hwars ledning deste uppoffringar ej skola wara förgäfwes, under hwars anförande Sweriges urgamla ära och anseende skall winna ny stadga och förökad styrka.
Småland~, kallas konunga-sonen Flod, och konunga-dottern Flodina. De hafva begge blifvit bortröfvade af Sjö-frun, och rådslå att fly tillsammans. Under flykten förföljas de af sin matmoder; men omskapa sig först till en törn-buske med en fogel i, så till en kyrka med en prest, och slutligen till tvänne ankor. När nu Sjö-frun får se de begge ankorna, lägger hon sig ned för att dricka ut vattnet i sjön; men dricker för mycket, så hon spricker midt i tu. När Flod firar sitt bröllopp med den främmande jungfrun, kommer den öfvergifna Flodina till kungs-gården, och sätter sig på slotts-trappan. Hon har med sig en korg med dufvor i. Vid nu duf-hanen gör sina krumbugter, än för den ena och än för den andra honan, säger prinsessan: »Tvy dig! du är trogen emot din maka, på samma sätt som Flod var trogen emot Flodina.» Då kommer prinsen ihåg sin fordna kärlek, och igenkänner sin rätta fästemö. Men Flodina kastar af sina gamla kläder, och står der inför alla som en fager konunga-dotter, hvarefter brölloppet firas med allsköns glädje. En öfverlemning ifrån ~Östergötland~ förtäljer, att det var en drottning, som råkade ut för en häftig storm på hafvet, och blef tvungen att bortlofva hvad hon bar under bältet. Kort derefter födde hon en son, som hette Tobe. Men när pilten var nyfödd, antog Sjö-frun örne-hamn, flög in i drottningens kammare, och bortröfvade barnet. Tobe växte nu upp i Sjö-fruns gård, och träffade der en fager tärna, vid namn Sara. Barnen fattade kärlek för hvarandra, och rådslogo att fly tillsammans. Då spottade Sara vid spiseln, vid ved-trafven, och vid källaren, och bad dem svara för henne. Derefter tog hon med sig en sten, en borste och ett häst-täcke, och flydde så bort med sin fästeman. När de nu kommit ett långt stycke, blef Sjö-frun varse deras flykt, och for efter dem i ett stort moln.
Hvad är det för nya konster du nu hittat på? frågade han argt så snart han fått klart för sig hvarom det var fråga. Här blir förb dt roligt, om kvinfolk ska' börja föra kommando kan hon inte själf söka rätt på hvad hon behöfver så Jo, det kan hon och det ämnar hon också göra, afbröt Lenas röst. Hon stod i dörren till trappuppgången, barfotad och i lintygsärmarna, alldeles som hemma. Väntan hade redan blifvit henne för lång. Wehkalainen fick med ens lif och rörelseförmåga och Lena följde med honom åt köket till, medan Tuominen slog i åt sig och tömde en stor sup. Det var som om en aning sagt honom att den pufätsiken kanske ändå inte, när alt gick omkring, skulle bli så alldeles lätt att regera som han förestält sig. Till en början lät han henne dock hållas, och följden däraf var att hela hotellet inom några få dagar undergick en otrolig förvandling. Fönstren voro så klara att man rent af kunde urskilja anletsdragen hos folk som passerade förbi, den gamla krogdisken sken af snygghet och petroleum och till och med glasen miste alla spår af att ha varit i bruk mångfaldiga gånger sedan de sist tvättades. Ja, själfva golfvet i krogsalen blef skuradt och beströdt med sand, sedan Lena till sin bedröfvelse fått veta att enris inte stod att få i New-York. Inte ens Tuominen kunde dölja för sig att hans hotell började se helt prydligt ut och därför tystade han ned alla invändningar af Wehkalainen, som kände sig husvill och borttappad i det stora städningsstöket, med att han ingenting begrep och kunde gå sin väg ifall han inte var nöjd. Ända ned i köksregionerna sträckte sig rengöringsifvern och kocken förständigades en gång för alla att framdeles hålla allting i snygt skick. Det såg nästan ut som om regeringstyglarna helt och hållet öfvergått i Lenas händer. Men det var något, som hennes husbonde als inte ämnade tolerera i längden. Han var klok nog att inse huru förmånlig förändringen var för affären, men för sin personliga del ansåg han snygghetsbegäret vara en af dessa mänskliga dygder, hvilka mycket lätt urarta till farlig öfverdrift.
Prot. 1856 $ 1857. 9 Sami. 11 82 Prot.-Utdrag den 3 December i856. 6:0 David Andersson från Hallands län, om upphörande af s. k. offersamt kollekt-medels insamlande i kyrkorna och ersättning i viss mån af stats-medel; 7:o P. F. Mengel från Upsala län, om åtgärder till befordrande af vägoeh segelfartens förbättrande vid Almare-stäk; 8:0 Samuel Ödman från Uplands län, om fastställelse af kronotionde-sättningen i länet; 9:o Olof Lagergren från Gottlands län, om ändring i 6 § 1 mom. af 1846 års Handels-ordning; 10:o Jöns Pehrsson från Blekinge län, om förändrade föreskrifter i afseende å laxfiske i hafvet utanför Listers härad i samma län, jemte muntligt tillägg af motionären och ett skriftligt anförande af Sven Haraldsson från samma län; 14:o Nils Hansson från Christianstads län, örn förändradt löningssält för presterskapet; 12:o Samuel Ödman från Upsala län, om rättighet för frälse-räntegilvare att, i likhet med kronotionde-gifvare, få lösa ränte-spanmål efter medel-markegångspris, samt vid diskussionen deröfver algifne yttranden; 15:o J. M. Lundahl från Skaraborgs län, angående reglering af prester skapets löner; 14:o Anders Jansson från Wermlands län, angående kruttillverkningens Ingifvande; 15:o J. E. Rutström från Norrbottens län, om ändring i sättet för uppbörden af till officers-löner anslagne indelningar inom Norrbottens län; samt 16:o Pehr Nilsson i Espö från Malmöhus län, om ändring i presterskapets aöönings-sätt. Den 3 December. Frän Högloft.
De minsta prydnader voro äfven här i stenen huggna med samma flit, som man använder på en miniaturbild. Jag såg nere i kyrkan en mängd grafvårdar efter Biskoppar och Prester utan all ända. Upp i tornet voro pelarne höljda med resandes inristade namn. – Byggmästaren har gått sin väg utan att säga sitt eget. De, som uppfattade och utförde denna undransvärda byggnad, man vet ej hvad de hetat. Men de ha lemnat ett ”Skaldebref till dem, som söka ett odödligt namn”, – hvilket dessa må läsa i deras verk, och gå för tusan. Sulpiz Boisserée utgifver nu ett praktverk i gravurer ensamt egnadt åt Domkyrkan i Cöln. Jag har här sett blott några blad deraf och önskade ha råd att äga det dyra, men förträffliga arbetet. Man får der först begrepp om hvilken verld af detaljer, hvilken vegetation af gestalter, som genomblomstrar det förvånande hela. – Hur vinner ej denna omätliga rikedom på löfverk och prydnader att ses på nära håll –! de mest främmande Asiatiska, Afrikanska vexter deribland, afbildade med nästan naturhistorisk noggrannhet! I allmänhet om den oorganiska, krystalliniskt regelmässiga massan, om stenrikets former ha varit förebilden till den antika architekturen, hvars total-effect är: hvila på sig sjelf; så har den göthiskt-christeliga under medeltiden sökt imitera organismen, liksom i besegrande af massans tyngdskraft. – Deraf det uppsträfvande, det lätta i dessa ofantliga massor! – Skog, träd, vegetation synes ha varit förebilden. Man ser det ock på den oändliga bladrika articulationen i former och prydnader. En hög allée med sina flätade grenar är ju det tydliga originalet till gothiska pelaregångar och hvalf? Hvilket redan föreföll mig, då jag betraktade den vackra alléen i Plöen. – Subjectift uttrycker denna rigtning en sinnets vändning inåt, ett själens upplyftande. Dessa tempel sträfva uppåt, som en bön – de äro en bön – det yttre en bild af det inre. – Och det är trons resignation, som uttrycker sig i denna oändliga, kärleksfulla flit. Man har arbetat för sin Gud.
Så blundade han med ögonen och slöt sitt unga lif, under det de sjöngo en psalm. "Gud den allrahögste anamme hans herradömes själ!" Hans herredömes halfbroder, Olof Klasson, skyndade fram för att få blanda sin blod med sin käre broders, men de skjöto honom undan. När ordningen sedan kom till honom ropade han högt: "Gud skall utkräfva den oskyldige Johan Flemings blod af hertig Carl, den blodige mördarn." Men knektarne höjde åter sorl och skri, och derunder slöts äfven hans lif." Ofta hade Sigrids läsning afbrutits med gråt, nu när hon slutade öfvergafs hon alldeles af den mödosamt tillkämpade fattningen, och hennes tårar strömmade utan hejd. Dystert sade herr Erik: "Han var mig den käraste, de andre voro alla mina vänner, o, att jag hade varit med dem. Dock, otacksam är jag icke, du min milda, fromma och dock så raska flicka. Gud välsigne dig barn! Har du vågat lifvet, har du trottsat alla faror för att rädda din far, så skall han ock icke af otålighet önska sig döden." Följande morgon sade herr Erik till sin dotter: "Nu, min flicka, böra vi ju med jemförelsevis större trygghet kunna bege oss hädan, då man torde tro mig död. Icke skola vi då länge dröja i detta gömmet, som dock just icke är behageligt", och så snart aftonskymningen började inbryta, begåfvo de sig å väg. För att bäst förkläda sin far, band Sigrid öfver hans ansigte en duk och uppgaf, att han var blind och af en kula sönderskjuten i ansigtet, på hvilket hon vid första lägenhet fästade en stor lapp som ett plåster. Sigrid ledde nu den såkallade blinde fadren, men hade dock bundit klädet så, att han kunde nödtorfteligen se. Någon väg, som skulle fört dem genast längre från det farliga grannskapet af Åbo fanns icke, hvilken de kunnat taga, utan måste de följa en som förde dem nästan i en halfcirkel deromkring. Af denna anledning voro de ännu följande dag på förmiddagen icke mera än två mil aflägsnade från staden.
Matinrättningar, Garnisonsregementenas, angående årligt understöd till. Se Garnisonsregementen. Matton, C., f. d. Kamererare, angående hans ansökning om restitution af lön, samt erhållande af pension. XIII. B. 625, 661. A. 702. Maule, Kammarherren F., angående eftergift för. Se Eftergift. Menigheter, angående låneunderstöd för. Se Låneunderstöd. Mentzer, Johan Liborius von, yttrande. I. 286. Meteorologiska observationer, om inköp af instrumenter till. Se Instrumenter. Metodister, om inskränkning i utöfningen afderas gudstjenst i Sverige. III. 213. Meunier, Jean Antoine, om rättighet för, att återfå förlorad lön. III. 341 • Se vidare Hufvud ti tiar ne, Indragningsstaten. Mditär-person uti uniform med sidogevär, om ansvar för anfall å. Se Påbudet den 7 October i8o5. Minister-staten, angående revision af de dertill anslagna medel. Se Revision. Missgernings-balken, angående de i dess i4 cap. 3 § omnämnde förbrytelsers emot föräldrar, stjufoch svärföräldrar, åtalande. II. i5t. R. 211. XII. B. 146, 3g4- XIII. A. 68. E. 611. — om förändring i 5 cap. II. IV. R. 347-XII. B. 327. XIII. A. 58. — om förändring i 47 cap. III. 388. IV. R. 4'1 • VI. B. 134- VII. Å. 38. X. U. 426 XI. A. 25. XIII. A. 227. — 24 cap. 8 §, angående föiändring i. Se Straff för den, som oträngd etc. Missvextår, angående undsättningsålgärder under. Se Undsätt ni ngsåtg årder. Moltzer, Anders Johan Fredrik von, yttranden. I. 286. III. 106, 317, 372.
Herr Landl Marskalken förmälle, att emot lydelsen af 5k> tz. as Regerrngs formen kunde icke ett betänkande törsta gängen inkommit, med tillsatser anragas, hwarefrer och sedan den asHerr LandtMarfkalkcn »u gjorde sräga, om den gjorde anmärkningen anfägö hindra delän ande 6 amag ande blifmik med Ja beswarmd, detsamma blef af Ridderikapet o Aoetn lill Stais U kottet förustsadt, dä Grefwe ve la 6arstie8 yiuaave ftu lie detsamma äifölia. Gro we bkamilton, och afwen mitt. Grefwe I-övvonkselm, 6ustak: Jag förenar mig Mcl Gcrsae ^amilton, r desi nu gjorde yrkande. Delunde ju blinva af de mäst beran keliga följder för staren och för allmänna opinionen om någon enda lamre af wära prolocoller möjligen kunde a> G eswe Oe la 6ar6ie5 yttrande förledas lill den förbarsweliga wilfarelien all 7 Härader r Skä - Den 18 Iulii - 32Z Skäne hyst w stwilja-för Högstsalig Konung ^restric Glorwyrdigst i åminnelse Företogs tilt afgörande SlatS-Utstotte's för-' ledne gärdag pä bordet lagde blänkande öflver Grefwe stövvenl^elms memorial att antingen de reoucerade offidrrarne wkd Lif Gardel ti l Häst och stid. Swensta Gardes Regementet mätte, lika med Officerarne wid s. d. Östgötha Cavallerie Regemente och Adelsfanan, fä bibehålla sina lönings förMänes pä lifstid, eller ock desse sednare inom någon wist tid indragas, i li het med hwad för de före ra blifwit bestämdt.
St., riksdag efter riksdag, blifvit förledde till anslag, högre än som varit behöfliga för de ändamål man öppet kunnat för Ständerna ådagalägga; alt utrikes ärendenas minister måst hålla öppen skuldräkning med utländska bankirer, med mycket mera, som i sednare dagar yppats; nog af, att dessa transactioner, Gudilof! för Sverige, såsom ett constitutionelt land, icke medfört den ringaste nedsättning i dess värdighet, emedan de hittills varit främmande för Svenska folket och dess Representation. Att man icke tilltrott sig under så lång 656 Den 27 Februari f. m. tid yppa behofven för R. St., utgör ett starkt bevis, att man på förhand — och jag tror ganska riktigt — beräknat, det R. St. aldrig, äfven under de menlösa dagarna, skulle vågat inför nationen samtycka till de utgifter, sorn vållat nämnda behof. Den stora massans omdöme är, efter hvad jag tror, ännu detsamma som fordom: att icke sätta värde på ett, landels klena tillgångar medtagande flärd ful 11 prål, då en hvar, huru en fa i Id ig han än är, lätt begriper att främmande makter icke deraf låta dåra sig. Än mindre kan detta lilla, men om sin heder ömtåliga folk någonsin föreställa sig behofvet af hemliga utgifter för att skydda sina gränser eller sina Konungar och deras ätter. Med lif oell blod hafva vi ofta varit färdige — och jag tror vi äre det ännu — att försvara så väl de sednare som de förre. Ja, historien vittnar med eller emot oss — allt som man anser det — att vi oftast varit alltför slösaktige med både blod och medel, när man med enkel anspråkslöshet uppriktigt behandlat oss. Lätt hänförde för hvad vi ansett nationel nytta eller nationel ära af oss fordra, är det icke från oss, som man någonsin hört påyrkas grundsatsen: ”fred, fred till hvad pris som helst.” Tvertom — och ehuru utländska penningar, ty värr! mången gång på våra statsangelägenheter haft ett starkt inflytande, hafva vi aldrig trott det ens kunna komma i fråga, att Svenska penningar skulle med’ära och fördel för Riket eller dess Konung kunna användas på utrikes potentater eller deras rådgifvare.
Skaftö nåDiga ffiemip å f. D. ^ronofogDen ^ellbergs anföfan om eftergift af ^ronané anDel i Ijonom åDömDa anmärfningömeDel; 117:o af Den 2 jlu'å, angåenDe anjlag till beflriDanDe af reftitutioner åt SKoteljållartte wiD UplanDO Regemente för orätt erlagDa PläDpenningar; ll8:o af famina Dag, angåenDe besättningen å ©tångjernsHillwerfnmgen i EKifet; H9:o af Den 5 jluni, angåenDe föränDraD fördelning af £Kifö*@taten$ #ufwuD»§itlar; 6i 120:o of femma bag, angåenDe §ij?erienö upljjelpanbe tuebelfi: ©tatösanjlag; 121 :o af famina bag, angåenDe anjlag för cn förbättrat) §ångn)årb; l22;o af famma bag, tnet> öfwcrlemnanDe af De uprättabe 9tt£é*©taterna; 123:o af beit 7 ^jTuni/ angåenDe åtjfilliga af Kongl. SDtojit åjfaDe lietta ©tatö anjlag för ^örftraröroerfet till lanDö; 124:o af famma bag, angåenDe ifrågaflällDa €):tra ©tatéanjlag för Sörfroaröroerfet till fjöö; 125:o af famma Dag, angåenDe ifrågaftällDa anjlag till planering af Poltige*gårDen roiD @pmnafti|Ta Central^nflitutet; 126:o af Den 9 jfuiri, angåenDe ifrågafiållDa €j:tra ©tatöanjlag för bpgganDe od) reparation af fprfor m. m.; 127:o af famma