Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer boide tillvägagå när fråga en gång uppstår om Lagförslagens granskning till hufvudsaklig pröfning. Behofvet af ett förbättradt lagverk är så allmänt erkändt, att något tvifvelsmål om verkligheten af ett sådant behof icke eger rum. Huruvida det fjlles genom de af Lag-Comiléen utarbetad* Lagförslagen, derom äro tankarne delade. Att Civil-Lagförslaget i mångå delar icke af Statsmagterne godkännes, hvarken till innehåll eller uppställning, det hafva Rikets Ständers så väl vid förra som innevarande Riksmöte, »arnt Kongl. Majus vid sistlidne Riksdag meddelade Beslut nogsamt utvisat^ Zag-Ut skottets Utlåtande N.o Si. eftersom åtskillige af Lag-Utskottet föreslagne, utur Ci vil-Lagförslaget hemtade och ordagrannt återgifne Lagförändringar ansetts ej kunna antagas. Det lider alltså icke tvifvel att ju åtminstone Civil-Lagförslaget mäste undergå väsendtlig omarbetning, innan detsamma varder af de bägge Statsmagterne gilladt. Den sorn, med kännedomen om Grundlagarnes föreskrifter rörande ordningen för behandlingen af Lagfrågor,' förenar någon erfarenhet om Riksdagsgöromålens gång, skall svårligen för sig sjelf kunna göra fullkomligt fattligt och begripligt, mindre öfvertyga andra, huruledes pröfningen af ett helt nytt Lagverk, innefattande både Civil» och Criminal-lag, någonsin skall, med våra nuvarande constitutionela former, kunna medhinnas, så vida icke den Riksdag, då fråga derom förekommer, skall fortfara åtminstone fem år. Man besinne blott hvad tid som nu åtgår för behandlingen af det enklaste ärende.
Stellan redan under sin gradpassering ådragit sig, och att döma af vissa symptomer, blefve sannolikt snart en lika summa af nöden. Det är kanske otillbörligt af mig att tala om detta, emedan jag fått veta det i allra största hemlighet, men jag hoppas att ingen missbrukar förtroendet. Vid middagen sparades ej champagne, och när man ätit, gick man ut i trädgården, för att dricka kaffe. Under passagen dit observerade Alexis kyrkvaktaren, som stod på afstånd, och såg så bedjande ut, att någon skulle komma och tala med honom. Alexis gick till honom, och kyrkvaktaren tog honom afsides och lemnade honom ett öppet bref, hvilket han funnit i håfven, då han tömde den för att räkna kollekten. Att det kommit dit af misstag var påtagligt, men som kyrkvaktaren ej kunde läsa skrifvet, så hade han naturligtvis svårt för att säga hvem som rådde om brefvet, och han tog derföre Alexis till hjelp, för att få utredt hvem det var, och på det sättet få misstaget rättadt. Alexis såg på utanskriften; den var skrifven af fruntimmershand, och brefvet var ställdt till baron Stellan Stjernfeldt. Alexis greps af ett oemotståndligt begär att se dess innehåll. Det var visserligen ej så rätt, och jag vill gerna göra läsarn den komplimangen det jag tror att han, om han varit i Alexis’ kläder, utan att kasta en enda blick in i brefvet, helt beskedligt öfverlemnat det till sin ägare, men gunås! så mycken styrka öfver sig sjelf ägde ej Alexis. Och om vi skola vara rätt uppriktiga emot hvarandra, så tror jag att det intresserar oss lite hvar att få se hvad som står deri. Tyst, kom, låt oss ställa oss här bakom cyrenhäcken – låt se – ack, se det är dateradt Stockholm den 2 Maj. Låt oss nu läsa, men bara mycket sakta. «Min sötta sjärnfält, Den revarsen såm du gaf mej på trehundra bancko ä jag innte i Stånd att få någon valutta på om Jag inte hoss Hirschen will ta genom bruttna kamar och parasåler
Bien Norrige har en stor fördel, nemi. den, alt dess dyrbaraste utförsel består i ett födoämne, och en hvar vet att magen är den som lika litet lemnar credit i andra länder sorn hos oss. Den sorn har födoämnen att sälja, gör ock derföre den säkraste marknaden. Kunde man lika väl äta jern som fisk, så skulle Sverige ej vara i den förlägenhet om afsättning, som nu är förhanden. Frih. Cederström, Jacob: Frågan om handelsbalancen liar vid alla riksdagar utgjort ett besynnerligt tvisteämne, det ingen rätteligen velat förstå. Den enkla grunden för handeln har likväl alltid varit och måste vara, alt köpmannen köper varan der hon kostar minst, och säljer henne der hon gäller mest, eller tager i utbyte den vara han får för bästa köp och sorn i hemlandet eller annorstädes kan säljas till högre pris, varan må beslå af silfver, guld eller hvad annan vara som helst; och således, om han tvingas genom förbud af lagstiftningen att icke följa denna grund, så tvingar man honom att göra förluster och bcröfvar honom hans rättighet att vinna det högsta möjliga, till alldeles motsvarande förlust för samhället. Med silfver eller silfvermynt är förhållandet alldeles enahanda. Om det gäller mera i ett land än i ett annat, tager man det der det gäller minst och förer det dit, der det gäller mera, för att sedermera för de penningar jag fått, köpa andra varor och föra deni dit, der de gälla mera. Detta upplyser, enl. Dumboms forna lära, bättre och enklare än all annan bevisning, hvad som skett i Sverige och andra länder i afseende på utförseln af silfver. Jag instämmer för öfrigt med motionären om nödvändigheten af alt i Sverige hafva bättre coutroller mot tullförsnillningar. Ilr Hjerta: Den utsträckning discussionen tagit med af seende på frågan om creditupplag, nödgar mig besvära II. o. Ad. med några få ord. En värd talare har sagt, att creditupplag hufvudsakligen endast leda till öfverspeeulation. Ilan kan visserligen till en viss grad hafva rätt deruti, så till vida, att mången varuimport kan ske i följd af denna rättighet, som i annat fall skulle blifva ogjord.
Brefvet att Lagens berörde stadgande sålunda skall följas, att den Vaktmästare, Vaktkarl eller öfrige Betjening, hvilken Fångars vård på något sått är anförtrodd, och sådan försummelse begår, bör, jemte tjenstens förlust, afstraffas med spö, efter beskaffenheten af försummelsen vid den undkomnes brott. Hår gifvas således inga mildrande gradationer. Den tilltalte skall antingen undergå spöstraff eller befrias, hvilket sednare icke kan ske om allenast den minsta försummelse år begången. Ingen lärer kunna motsäga att försummelse i pligters utöfning i allmänhet år af mångfalldigt olika art, och försummad tillsyn på fånge, måste visserligen betraktas ef. ter de flere förhållanden, hvaruti både väktaren och den fångne sig befinna. Att upprepa detta år icke min afsigt en hvar gör sig derom låtta begrepp. Med spöstraffet förhåller det sig annorlunda; den sorn skall bestraffas, är det snart sogdt likgiltigt om han får flere eller färre spöslag, ty hans medborgerliga anseende år alltid med det första slaget förloradt, och den sålunda straffade Vaktmästaren eller Vaktkarlen från Samhället förskjuten, han blir derigenom försatt i vida olyckligare och sämre be. lågenhet, ån den undkomne fången, hvars förbrytelse ofta nog ksn vara af sådan beskaffenhet, att den derpå förjande bestraffning hvarken skadar hans heder eller medför annan menlig påföljd. Skulle härvid anmärkas, att fånge af sistnämnde slag förmodas sällan eller aldrig försöka att t3ga flygten, så tror jag mig deremot kunna påstå att de åro få, sora ehuru, mer 246 Den 5 Martti, och mindre oskyldige, icke begagna det första tillfälle att återvinna det kåraste menniskan åger jnhet.en.
Enligt de uppgifter jag kunnat mig förskaffa, har Lotteriets behållna vinst utgjort från 1817 till och med 1827 årligen 83,186 R:dr 5 sk.; årligt postporto, härrörande från Inrättningen, 7250: 3o.— samt bevillning af vinster 8833 R:dr i3 sk., allt årligen per medium räknadt, eller 99,270 R:dr om året, och det, sedan följande afdrag af Lotteri-inkomsten förut beräknats nemligen 10,579 R:dr 21 sk. 4 >:st. årlig aflöning lill Lotteri-Inrättningens Embets - 7o Den 3o April f. ra. män; årliga arfvoden 3536 R:dr; pensioner 3oi R:dr; samt till LazarettsDirectionen, enligt Kongl. Brefvet den 20 Februari 1806, såsom ersättning för dess nedlagda Lotteri, 5oo R:dr årligen, efter hvilken uppgift, om Lotteriet upphörde, ett särskilt bevillnings bidrag till statsbehofvens fyllande, sedan gratificationerne afdragits, hvilka jag förmodar borde med Inrättningen upphöra, skulle uppkomma af iio,55o R:dr 21 sk. 4 r:st. Det är lätt att förutse, huru tungt denna summa skulle såsom bevillning falla på folket, och jag tror BevillningsUtskottet blef satt i en brydsam förlägenhet, då fördelningen deraf ifrågakom. Jag betviflar äfven, att de goda afsigterne med Lotteriets indragning skulle vinnas, ty de, för hvilkas väl man nitälskar, skulle snart göra sig oförtjenta den vårdnad man åt dem lemnar, och som så svårt genom bevillning skulle drabba andra, hvilka förnuft och eftertanka ej kallat till deltagare i detta spelnöje. Snart skulle ett annat surrogat sökas, i stället för Lotteriinrättningen.
Dessa skulle verkeligen under eessionstiden komma i tillfälle af en, med den fordna Bankens, lika lönande rörelse. Sedan den föregående 8 §. medgifvit 8 procents ränta, så aidel visserligen sannt, att Bank-Bolag icke gerna skulle vilja komma i concursti 1 lst5nd; men nödigt torde vara (ynn detta, som jag förmodar lättås,) äfven förekomma, att de sjelfve onödigt begära concurs, hvilket kunde vara c-n fördel för solidarisk Banks Lottegare — nemligen för att få lid på sig. Den 9 §. har ej förebyggt detta. Af sista mom. i §. 10 ser det ut, som Utskotten medgifvit någon förmonsrält för visse fordringsegare Meningen är dock icke härmed lika med den, jag uttryckt i min §. 8, mom. 3, eller prioritet för innehafvare af creditsedlar och invisningar, hvilket här upplysningsvis om* näinnes. Ingressen till 12 §. är onödig. Sista mom. af denna §. är en förändring af allmän Lag och har alltså fått ett origtigt rum i slutet af en §. om lånerörelsen. Vid §. i5 anmärkes, att Revisorer äfven böra utses'—att or det öfrige bör utgå. Bih. tid R. St. Prot. i834 och i835. 6 Sami. a A/d. Häftet. 3a 1 20 Hor till Bancooch La "-Utskottens Utlåtande IV. o 4‘ N:o 18. Mot §.17 — alt månadlligen synes vara bättre än 8 dagar efter hvarje ånads slut. Vid 2:dra Capitlet. Vid 18 §. åberopas hvad förut blifvit vid förra Betänkandet sagdt om allt försmå ch derföre veka Banker. I början af ett nytt Banksystems införande borde man synnerligen akta sig för alt få för många. Finnes, efter 5 års förlopp, att Lagen var för sliäng, då den tillexempel föreskref 4 millioner, så kan en ändring deri ske utan svårighet.
En sådan skärpning synes dock ej stå väl tillsammans med den numera allmänt antagna och i 5 § af förslaget uttryckta grundsats, att en ny lag ej bör å förut begångna brott tillämpas, med mindre derigenom bestraffningen blir lindrigare än den, som enligt den äldre lagen bort å brottet följa; och då dessutom den, som blifvit fålld till böter, men derjemte för urbota brott är dömd till fängelse vid vatten och bröd under så lång tid, som högst får i förvandlings väg åläggas, i allmänhet ej, vid bristande tillgång till böterna, kommer att vidkännas någon förhöjning i det urbota straffet, synes ej heller den tillfälliga omständighet, att han eger förmåga att utgifva bötesbeloppet eller är för annat brott saker till fängelse eller straffarbete, billigtvis böra till en sådan strafftillökning föranleda. Det torde fördenskull rättast vara, att, då någon är dömd till fängelse vid vatten och bröd i 20 dagar eller mera, frågan om förvandling eller utgifvande af alla vitén och böter, med undantag af sådana, som i 10 § af förslaget afses, bör förfalla, men att deremot om vatten och brödstraffet är ådömdt på kortare tid, den nya lagens bestämmelser böra tillämpas, så att icke allenast den bötfällde må genom de honom i öfrigt ålagde böternas betalande kunna friköpa sig från tillökning i det urbota straffet, utan äfven, om tillgång till böterna saknas, desammas förvandling skall ske efter de i den nya lagen antagna mildare förvandlingsgrunder. Genom förändring i sådan syftning af det nu föreslagna stadgandet skulle således den äldre och den nyare lagen, hvar i den mån de föranleda lindring i bestraffningen, komma att å densamma ega inflytande och billighetens alla fordringar följaktligen blifva iakttagna.
Jag yrkar icke borttagandet af ifrågavande mening, utan önskar blott, att den måtte blifva förtydligad. Jag liar således ingenting emot Utsk:s hemställan, att den väckta motionen om meningens borttagande måtte lemnäs utan afseende. Skulle emellertid Hr Gr. o. Landtm, tillåta att, när föredragningen af sjelfva förslaget till Bevillms-stadga kommer alt ega rum, det lemnäs öppet för hvar och en, att mot ordalagen i hvarje § göra de anmärkmr, hvartill dessa ordalag kunna föranleda, så anser jag mig icke nu böra yttra de anmärkn:r, hvilka jag tror vara nödvändigt att inför det Höglofi. Ståndet framställa, för att i 10 och 28 §§ af ifrågavar.de stadga vinna sådana ändringar, att icke de af Hr Hård här upgifne förhållanden för framtiden må inträffa. Gr. af Ugglas: Då Bevilln:s-stadgans mening är tydlig, att af all inkomst, af hvad namn den vara må, med undantag för åtskillige personer, för hvilka ett bestämdt bevilln:s-belopp är faststäldt, samt för Statens embetsoch tjenstemän, hvilkas löner äro bestämda, äfvensom med det olyckliga undantag, som i sednare tider blifvit gjordt för Filial-bankerna, — all annan bevilln. skall med 5 proc. erläggas, så anser jag för min del ganska riktigt, att Bevilln.Utsk. vid förra Riksdagen föreslog och R. St:r antogo det stadgande, som här är i fråga Det förundrar mig, att Hr Hård framställt dessa anmärkmr allenast mot 27 §, då samma stadgande, som der förekommer, återfinnes i 10 och 28 §§. Att Pröfnings-Komitéen för Stockholms län, efter min upfattning, förfarit fullkomligt orätt, då den lagt klassberäkningen lill grund för beskattningen af sädane personer, hvilkas inkomst man kände, förefaller mig klart och tydligt af denna författnings ordalag.
Län gjord underdånig framställning, att på Länets spanmålsskulder enl eftergift af omkring ao,000 R:dr skulle beviljas, med vilkor, alt detta belopp användes till förstärkande af Socknetnagasinsförråd, der de redan finnas, eller till inrättande af sådana magasin, der de ännu saknas, hvilket senare vore händelsen på de flesta ställen inom Länet, och kunde, enligt Kongl, Maj:ts Befallningshafvande» Stits-Vtskottéts Utlåtande N:o 29j. tanka, beloppet antingen förtlelas i prasmier, lämpade efter folkmängden, för att tillgodokomma Länets alla socknar, och deribland äfven de fä, som icke begagnat undsättning efter i83o års missväxt, eller ock tillfalla endast de socknar, som upptagit undsättningslån, i nion af deras skuldsummor eller annorledes. Ehuru den med berörde eftergift åsyftade inrättning afSocknemagasin synes för vissa locäler vara af vigt, serdeles som derigenom undsättning utan Statens mellankomst eller uppoffring skulle kunna lemnäs under svårare år, har Utskottet likväl, i betraktande deraf, att Staten, uti Utskottets tanka, icke för sådane inrättningars tillv-ägabringahde bör vidkännas någon utgift vid undra tillfällen, än då locala förhållanden, såsom fallet är i Norroch Westerbotten, göra det omöjligt att i behofvets stund på annat sätt anskaffa erforderlig tillgång å spanmål, — och då i öfrigt en så beskaffad eftergift, sorn den förevarande, skulle föranleda tili likartade anspråk från andre Rikets orter, som häfta för undsätlningsskuider, ansett ,sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att ifrågavarande eftergift bevilja.
Utan att svara, vände han fadren ryggen och gick in i sängkammaren. Modren låg med slutna ögon och sammanpressade läppar, som för att kufva en fysisk smärta. »Mamma, kära mamma, hur är det?» frågade sonen, satte sig vid sängen och lade armen under hennes trötta hufvud. »Jag har någonting att säga dig», sade hon och fäste sina tårlösa ögon på hans ansigte. »Hvad är det mamma vill säga?» frågade han sakta och böjde sig ned emot henne. »Ack, barn, det skall komma öfver er alla som ett tungt, förkrossande slag! – Jag vill skiljas vid er far, och kan icke säga hvarför.» Orden kommo klagande, ångestfullt och ändå beherskadt. »Anledningen är icke någon hemlighet för mig», sade sonen i dämpad ton, som om blygseln hindrat honom från att tala högre, »jag har vetat det länge.» »Länge! – Menar du ett länge fortsatt förhållande? Hon reste sig på armbågen och stirrade förfärad på honom. »Tyvärr», svarade han, utan att se upp. Hon sjönk åter ned på kuddarne, och det uppstod en lång paus. »Du borde ha sagt mig det», sade hon slutligen. »Hvartill skulle det tjenat? Tids nog kom upptäckten.» »Och du kunde hafva hjerta till att låta din mor lefva under samma tak som –!» »Hvad var att göra?» »Jag måste bort härifrån – bort, förstår du – skiljas!» »Skiljas, ja. Och hvad skulle det bli af oss?» »Ni hade ju mig. Jag är alltid er mor.» Der låg en verld af ömhet i den ton, hvarmed hon yttrade dessa ord. Han fattade hennes hand och förde den till sina läppar under en lång tystnad. »Jag vet, att mamma icke skulle vilja göra skandal», återtog han, »och om mamma endast reste sin väg, hade mamma förverkat sin andel i boet. Hvad skulle ni lefva af? Jag kunde väl försörja mig sjelf, men icke på flera år vara något stöd för mamma och syskonen.» »Gud skulle väl visa någon utväg.» »Men vi kunde icke alla följa med mamma; pappa skulle aldrig tillåta det. Hvilka af oss vill mamma uppoffra?
St. dessutom serskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga.” Denna serskilda eller allmänna bevillning bar också, allt sedan Carl XII:s tid, utgått till betäckande af Rikets gäld' och det är således tydligt, alt denna allmänna utgör den serskilda bevillning, som uti 66:te §:n omförmäles. Då denna bevillning, till följe af dess natur, omedelbarligen ingått och ännu ingår till Riksg.-kont. för betäckande af Rikets gäld: är det klart, att det årliga anslag, som, enligt detta morn., skulle afsättas, utgör den del af bevillningen, som för summans anskaffande erfordras, samt alt följaktligen 66:te §:n R. F. blifvit till fullo tillämpad. Hvad beträffar Gr. Lagerbjelkes sednare anmärkn., att K. M. skulle vara förhindrad att, såsom ordalagen nu äro, gifva sin sanktion åt 7:de morn., jemfördt med det 10:de, vill jag derom icke yttra mig, men då R. o. Ad. har den förmånen, att i afton bland sig räkna flera af Konungens rådgifvare, hvilka säkert kunna gifva Ståndet en bättre ledning för dess omdöme i denna fråga än någon annan, så, i fall någon af dessa Hrr anse, att K. M:s sanktion kan vara beroende af de i 7:de morn., jemfördt med det 10:de, begagnade ordalag, vill jag icke motsätta mig en återremiss, men, i motsatt fall, yrkar jag bifall på mom. Den 20 September e. m. lil Hr Hjerta: Äfven jag vågar vördsamt anhålla om ålerremiss, hufvudsakligen i ändamål alt få beloppet af det till ränta och amortering anvisade årliga anslag ändrad!. Utsk. har nemi. föreslagit, att anslaget skulle svara ”emot 5 proc. å det belopp, som enl. R. St:s beslut skall uplånas.” Jag yrkar, att, i st. f. 5, måtte sättas minst 6 proc.
I ^32 Ben 21 Maji e. m. Herr Lefrén, Johan Pehr, förenade sig med Herr Mannerstam. Herr Riben: I anledning af de upplysningar Herr Grefve von Rosen behagat meddela, återkallar jag min anhållan om afslag på Statsutskottets Betänkande, och har för min del nu mera icke något att erinra emot den begärda återremissen, hvarvid jag endast utber mig, att de anmärkningar jag emot Betänkandet framställt, må få till Utskottet medfölja. Herr Rosenblad, Bernhard-. I anledning af den ofta framställda klagan, öfver Svenska jordens olika beskattning, har jag tagit mig friheten göra en motion, angående en undersökning om uppkomsten och råtta naturen af alla utaf hemman och lågenheter till Staten utgående ordinarie utskylder. Ändamålet med detta förslag, var ej så vidsträckt som det, hvilket de nu förevarande motionerne åsyfta, och som, efter hvad jag tror, icke lärer stå att vinna, utan att störa ägande rättens helgd. Deremot var min afsigt, blott att tillvägabringa en analys af de hemman i allmänhet vidlådande räntor, hvilka enligt Lag eller laga afhandling kunna anses såsom en städse vidfåstad ervitud , eller såsom en särskild skatt. Den sednare delen bör visserligen, når undersökningen år fulländad, fördelas på allmänna Bevillningen, och låra i synnerhet gamla skattehemman på detta sått, komma att vinna en rättmätig lindring. Detta år den enda jemkning, som synes mig instämma med t Den 2 i Maji e. m, 433 med rättvisa och billighet; all annan år våldsam Men äfven sedan en slik undersökning år gjord, fordras ganska lång tid innan verkställigheten kan följa. Jag kan således för mindel icke inse någon nytta deraf, och ännu mindre att det vore med ägande-rätten öfverensstämmande, att ålägga innehafvare af Säterier, att återbära till Kronan de med deras egendomar följande förmåner. Och hvad tillkomsten af dessa Säterier beträffar, så enär den grundar sig på Lag och laga stadgar, skulle, i händelse ägande rätten till dem rubbades, man med lika mycket sfcen af rättvisa kunna på enahanda sått behandla alla i sednare tider tillkomne Krono-skatte hemman.
Jag kan således icke inse, att jag gjort mig skyldig till den förebråelse, som ' - . en Deri ii Maj f. m. 665 en värd talare i förberörde hänseende riktat emot mig. jag tror också ur en annan åsigt, att det icke är skäl att oupphörligt öka anslaget till institutet för de döfstumma vid Al arnhem, nemi. derföre, att der böra finnas några platser öfriga, som icke äro ständigt och på förhand upptagna, på det institutets vårdare må hafva någon aggelse att så sköta sitt kall, att dessa platser må sökas af enskilda, hvilket otvifvelaktigt kommer att ske, ifall institutet blifver sådant det bör vara, och skötes såsom det sköttes af afl. ProtocollsSecrettn Borg. StatsUtskts utlåt. N:o 5y återremitterades. Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den i5 och 29 sisth April på hordet lagda utlåt. N:o 58, ang:de riksstatens sjunde hufvudlitel, blef det af Ii. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning StatsUtskrs den 25 och 29 sisth April på bordet lagda utlåt. JN:o 5g, i fråga om utgifternas reglering under riksstatens åttonde hufvudtitel. R. o. Ad. ansåg detta utlåt, böra punktvis discuteras. I anledn. af nedannämnda punkter blefvo yttranden afgifna. itta punkten. Litt. a. Hr Bibbing, Arvid, uppläste följande: I StatsUtsk:s utlåt. N:o 5g upptages, att Utsk. med bekymmer funnit, det de ansenliga utgifterna för fångars värd, underhåll och transporterande m. m., blott under 3:ne år ökat sig från vid pass ^ till ^ million r:dr b:co. Skäl synes således vara för handen att söka minska dessa utgifter.
Banco -U tskuttets Betänkanden. loj Om Discont-Directionen skulle åläggas att Utan rättighet till vidare granskning bifalla XÄn, der den Sökande företedde betyg om sin egen och Cautionisters vederhäftighet, antingen frän vederbörande Ämbetsmän eller andre personer, så vore Directionen , med ett sådant band på sin befattning , egentligen endast verkställare af desses iner eller mindre välvilja mot Låriéökanderne , och med nu gällande Lagar , hvilka ej i någon måtto förbinda dem , som meddela vedejrhäftigliets-betyg , till ansvar för Lånesumman vid Låntagares och Cautionisters inträffade obestånd , egde L> iscont-Verket ej någon utsigt till ersättning för de förluster , som af detta utlåningssätt sannolikt skulle följa , och hvaraf de från Banquen utgående Odlingslån, vid hvilkas meddelande BancoStyrelsen ej fått sig tillaggd någon pröfiaingsrätt , så snart föreskrifqe formaliteter äro iakttagne, lemna, ehuru i en vida mindre scala och omfattning, nog varnande exempel. För öfrigt och då af Discont Styrelsen ej kan fordras kännedom om alla de personers vederhäftighet , sorn från Rikets Provirtcer ingifva ansökningar orm Lane. biträden, och denna styrelse på sådan grund är föranlåten begära upplysningar och betyg angående dem , som för densamma äro obekante , synes väl allt skal vara att anse dessa betyg mest trovärdiga , då de meddelas af Konungens Befallningshafvande i det Ijärt eller Domaren i den ort , der personerne äro boende , eller af Cheferne för de Regementen , hvarunder Lånsökanda JdiUtairer lyda; emedan Kongl. Maj:ts Befallnings, hafvander aro i tillfälle känna dem, som, i arn ]io8 Banco-Utskottets Betänkatiden. seende till oordning i enskilde affairer blottställas för Lagsökningar. Domare, huruvida och till hvad belopp Lönsökandes fasta Egendomar äro graverade med intecknad Gäld , — och Pegements-Chefer vanligen ej kunna förmodas vara okunniga om sine underhafvandes belägenhet»