Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5 Sami, 1 Afd. a Bandet, 4-de Häftet. 1 2 Bevillnings-TJi skottets Utlåtande No 5i. iraen inom Pr este-Ståndet är anmärkt, att uppgiften pä ålder borde upptaga födelseår och dag; och har inom Bonde-Ståndet blifvit yrkadt, att lästetalet borde förändras ifrån 5 till io, enär med fem lästers fartyg icke kunde fraktas annat än egen afvel, äfvensom den mening sökt göra sig gällande, att nämnde fartyg icke borde påföras Bevillning, emedan de i vissa orter endast begagnas till fiske. Då erfarenheten visat, att födelseår och dag icke alltid kunnat uppgifvas, har Utskottet, enär dessutom upplysning derom i de flesta fall kan vinnas af Husförhörs-Längderne, trott, att något bestämdt stadgande i förstnämnde afseende icke vore lämpligt, och, hvad angår uppgiften å fartyg om 5 lästers drägtighet och derutöfver, det icke lärer kunna bestridas, att sådane fartyg med betydlig förmon för fartygs-egare befraktas, så finner Utskottet sig icke eller kunna frångå hvad Utskottet vid berörde moment föreslagit, Pag. 46. 46 §. 1 mom. Utskottets förslag har blifvit bifallet af Borgare-Ståndet, hvaremot bos Ridderskapet och Adeln Herr af Billbergh yrkat, att Utskottet måtte frångå det gjorda tillägget, enär detsamma icke komme att öfverensstämma med 1812 års Författning om Mantalsoch Skattskrifningarne, samt inom Preste-Ståndet Herr Prosten Stenhammar föreslagit den förändring i redactionen, att efter orden: ”Mantals-Längden’f skulle införas: ”När större eller mindre del af en Sockens invånare i annat district mantalsoch skattskrifves, och vederbörande Pastor eller den hans ställe företräder, icke vidförrättnings-tillfället närvarande, utur Husförhörs-boken lemnar nödig upplysning, skall ett med hans underskrift styrkt Utdrag deraf vid förrättningen företes m. m.;” men som Utskottet ansett föreskrifterne i 1812 års
Jag medger, att de äro nära beslägtade, men icke alldeles desamma. Jag anser skillnaden häremellan vara den, att myntbestämningen är ett depositum i Banken, der allmänheten kan uppbära ett visst qvantum silfver emot ett visst qvantum sedlar; deremot är Realisationen en art tvungen åtgärd, hvarigenom sedlarna försvinna ur rörelsen, och blott silfver återstår. Detta har hvarken varit Utskottens eller allmänna lankan. En värd Talare, som yttrat de flesta farhågorna mot Realisationen, har äfven sagt, att capitalisterne derigenom skulle förmås utföra penningen ur landet. Af en hland våra störste köpmän, en snart sagdt Europeisk handlande, hvars vidsträckta speculationer omfatta flere verldsdelar, har jag icke väntat en farhåga af denna beskaffenhet, som säkert icke hyses afEnglands och Frankrikes större handlande. Penningen vandrar icke ulan skäl ur landet. Varor måste vara införskrifna derför, och så länge vexlar och varor finnas att exportera, . lärer ingen med håde kostnad och förlust utskeppa silfver. Är åter en sådan fara å färde, att landets osäkra förhållanden för* Den 6 Julii e. m. må rika capitalister att emigrera, hvilket den värde talaren synts befrukta, så är det snarare förundransvärdt, att sådant icke skett långt för detta, ty större än osäkerheten nu varit i myntväsendet, kan den väl aldrig blifva. En annan värd Talare har anat, det Utskotten skulle hafva för afsigt, att minska rörelsecapitalet i landet, genom de 4 Millioner, som anvisas Banken till återbetalning af StatsVerket. Jag har tvärtom trott, att dessa 4 Millioner, som nu ligga ofruktbara, då skulle i verkligheten kunna öka rörelsecapitalet, om de blefvo representerade af effecter, som kunde utbytas mot verklig valuta. Jag slutar med förklarande af min tacksamhet för Utskottens bemödanden, och hoppas, att man vid denna Piiksdag åtminstone skall lägga grundell till en bättre tid, och emotse glädje Och tröst för den osäkerhet man hittills lidit. Herr Tharrij, Wolrath:
Men Ileiiim. \ rar battre förberedd, än man kunde tiininla sig, genom den sunda riktriing, i hvilkeii lagstiftiii11 gen oin bviiiiiaiis i q d i g h e tsålder ~itvecldat sig. Efter det kviiina 1.858 fatt r ä t t a t t blifya myndig ejfel. cimö7rcm vicl 23 k s &amp; Mer, föiol&amp;wades 1563 alla 1i.viii11or mgncliga, (l&amp; de uppii8tt 25 Ar, ocli. 1.884 nedsalttes iiij~1icl.ig11ets8ldern till 21 kr, i lilihet med hvnd ftdlet a r i de Hesta kult~~rsaniliälleii. Meiiiiigen inom riksdageii befrniils mogen för liöj ande af äktenslrapshldern, visserligen icke till mynclighets&amp;lden, men till oni' för en h.ofsaiiiliet, soin iiii~: inad.e si.g till iiiiclfdlei~liet, ocli deii. ~iiotkering, hvarmed ntskottet bd.ecl.sfi,gnde. nfstj7xl; aii de, vihr i d l o: ~I&lt;tniiigsfullt. Det v m deli. lagiitskottets bet&amp;iikniide ffirekom till behmclling i k m n r n e, och frarnhllade clär, i synnerhet i cteii första, langa och. intressaiita debatter. Det oväiitarle iii t~: affaile, a tt e tt yrka11 de oni htwi: e.rni.ss för fr6igaii.a ntredliiiig kldersg.äiis, a t t det stod klart för reforiiieiis vänner, a t t ett öfverg&amp;iigsförsle,g i detta syfte borde ha god utsikt a t t g&amp; igenom.
Sedan Konungens Befallningshafvandes kungörelse om årets beväringsmönstringar blifvit från predikstolen i församlingens kyrka uppläst, må icke hvarken prestbevis eller pass utlemnas för någon beväringsskyldig, som är pligtig bevista årets mönstring eller vapenöfning, förr än desamma äro afslutade. Såsom annan innehafvare af pass bör äfven legokarl och annan beväringsskyldig följa den i passet utsatta väg, vid den påföljd allmänna passförfattningarne stadga, såvida han ej hos Konungens Befallningshafvande i residensstad eller Borgmästare i annan stad försett sig med påskrift, som berättigar honom, att begifva sig till annan, än den i passet eller prestbeviset utsatta ort. Ämnar med pass eller prestbevis för vandring försedd beväringsskyldig blott begifva sig till annan ort inom samma län, ege å landet äfven Länsman, att å passet eller prestbeviset anteckna den förändrade bestämmelseorten; åliggande dock Länsmannen för sådant fall, att tillika derom underrätta den Länsman, inom hvars distrikt den nya bestämmelseorten är belägen. I stad bör om sådana påskrifter underrättelse ofördröjligen meddelas vederbörande till anteckning i beväringsdagboken. Vid ankomsten till sin bestämmelseort bör den beväringsskyldige ofördröjligen anmäla sig, i stad hos Borgmästaren, som derom genast bör underrätta vederbörande dagboksförare, och å landet hos Länsmannen i distriktet; samt derom Iaea antecknina å sitt > O KJ medhafvande pass eller prestbevis. För hvarje qvartal och inom den 5 i påföljande månad insände vederbörande Magistratstjensteman i stad och Länsman å landet utdrag af dagboken, för de beväringsskyldige, som begifvit sig till annat distrikt inom fögderiet, till Länsmannen derstädes, och för de till annat fögderi, stad eller län afgångne, till Konungens Befallningshafvande, som inom den 15 i månaden har att meddela utdraget till vederbörande Kronofogde eller Magistrat mom länet eller Konungens Befallningshafvande i annat län till den åtgärd, som erfordras, på det att förändnngarne må blifva behörigen antecknade.
Utskottet får alltså, enligt 2 momentet 56 §. Regerings Forrnen, berörde ”oförenliga skiljaktighet” härmed anmäla, under hemställan, huruvida Hedervärda Ronde-Ståndet behagade i detta mål ”efter de öfriga Stånden sig foga.” Stockholm den 2g April j845. Meservationer: Herr von Hartmansdorff, Herrar Biskopar Holmström och Hallström, samt Herrar Brinck, Grape, Petre' och Ekholm, hafva åberopat sina vid Memorialet N:o 37 anförda serskildta yttranden. N:o 42, Ank. till Exp.-Utsk. den 3o April, kl. 12 midd. Utlåtande till Riksens Ständer> i anledning af z:ne Stånds åter rernisser ä Memorialet N:o 35. Det förslag, Constitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 35 afgifvit om tillägg i 87 §. Regerings-Forrnen och 33 §. Riksdags-Ordningen, syftande dertill, att Riksens Ständer må kunna åt Förstärkt Lag-Utskott uppdraga deras granskningsoch beslutande-rätt i lagfrågor, som blifvit af Konungen väckta, är af Borgare-Ståndet under den g, och af Bonde-Ståndet den 7 innevarande April, antaget att för grundlagsenlig behandling blifva hvilan - Conslilutions-Utskottets Utlåtandej N.o 4~. '7 de lill nästa Riksdag. Deremot är af Ridder skåpet och Adeln, såsom dess gemensamma tanka, under den 18 i nämnde månad till Utskottet hänvisad den anmärkning, att berörde förslag är hvarken nyttigt, nödigt eller antagligt;” äfvensom Preste-Ståndet, den i5 i samma månad, återremitterat memorialet, med förklarande af den gemensamma tanka, ”att det framställda förslaget till grundlags-ändring i sin närvarande form icke vore antagligt.” Enär de tvänne
Personer komma och Deri 12 September f. m. 119 begära län, men hafva icke alla handlingar i komplett skick; då kan naturligtvis något lån icke beviljas; men deremot kan man utan vidare omständigheter lemna ett så kalladt förskottslån. I Smålands hypotbeksförening har det ofta tillgått på detta sätt. 1 öfrigt synes mig välbetänkt, att man föreskrifver, det lånen i främsta rummet skola gifvas på egendomar och sedan på obligationer. Hr Åkermans förslag tror jag icke skulle vara förmånligt, emedan lånedirektionerna derigenom finge alltför fria händer. Hr Hjärne: För min del röstar jag för återremiss af denna §. Det lärer vara tydligt, att då 10:de §:n blifvit återremitterad, böra äfven de §§, som dermed stå i omedelbart sammanhang, erhålla enahanda behandling. Det är naturligt att reglorna för en lånerörelse måste rälta sig efter dennas beskaffenhet. Blefve 10:de §:n bifallen, skulle otvifvelaktigt en lånerörelse i denna bank upstå, som blefve ganska vidsträckt; men detta har H. o. Ad. icke velat medgifva, och vid sådant förhållande kan någon annan utlåning från hypotheksbanken icke ifrågakomma, än då låntagare anmält sig till erhållande af lån från hypotheksföreningarne, men dervid icke försett sig med fullständiga handlingar. Sådant kan inträffa under en tidrymd af en eller annan månad, hvarunder naturligtvis penningarne icke böra ligga oförräntade i kassan. Då således hypotheksbanken icke kan uptaga några utländska lån, utan att tillfälle förefinnes för penningarnes användande, så tror jag, alt det icke bebölves så stränga föreskrifter, som i lfiide §:n stadgas, utan instämmer jag med Hr Åkerman i afseende å ordet »företrädesvis», emedan det ju är tydligt, att ingen tager ett sådant lån, utan att vilja hafva det på längre tid. På denna grund instämmer jag verkligen i den redaktion, som Hr Åkerman föreslagit, anseende lika med honom nödvändigt, att §:n återremitteras, på det att den må komma att blifva fullt öfverensstämmande med 1 ö:de §:n. Hr Bildt:
Småland, och dels skulle visiter föga hjelpa upp och svägerska skulle säga, om Gertrud kom och helt oförmodadt presenterade sin fästman? De skulle aldrig förlåta oss den öfverraskningen. sjelf. Farmor kommer jag naturligtvis att underrätta PROFESSORN. vare sig att den meddelas enskildt eller allmänneligen. HILMA. Men öfverraskningen blir de facto den samma, Ingalunda. Om du gillar mitt förslag, sam manbjuda vi slägtingarne en stund före de andra gästerna, och meddela dem sålunda, som i ett ju inte komma i fråga, dertill är tiden allt för slägtråd, nyheten. Någon egentlig bjudning kan knapp, och dessutom fins det ju inte något folk i staden ännu. Vi räkna ju bara medio af Sepden är dig motbjudande. tember. Men naturligtvis förfaller frågan, om PROFESSORN. Nå, som du vill, som du vill. (Stiger upp). I så fall anse vi saken vara afgjord. Men HILMA (mjukt). hur befinner du dig i dag? Jag tycker att du ser litet blek ut. PROFESSORN. Förflyttandet från den ena orten till den andra tioner, åtminstone för den vid resor ovane. HILMA. Väl. Känner mig endast litet yr och trött. medför alltid en viss nedsättning i kroppens funk öfver din fullkomligt oväntade ankomst, ehuru mycket angenämt öfverraskad, förstås. PROFESSORN. Jag medger, att jag blef i hög grad förvånad jag höll på att glömma något och pligt är pligt. Och du blef belåten? HILMA. Ja, jag reste... Det föreföll mig, som om hans lof i chorus; Gertrud sade, att hon valt utan all påtryckning . Ja ha, visserligen. Slägtingarne sjöngo ju PROFESSORN. Påtryckning, min vän! HILMA (mildt förebrående). PROFESSORN. Jag hade ingen orsak att opponera, ehuru jag Ja ja, jag menar, att hon valt sjelf . fruktar, att hans kunskap i humaniora är mycliga, i sanning förderfliga, naturalismen. Men visserligen inte. ket ytlig, och att han starkt lutar åt den förderfnär Gertrud älskar honom, kan det inte hjelpas, HILMA.
109 da stadgande, angående ekavs afbarkande, måtte upphäfvas; och hafva Rikets Ständer, som anse ifrågavarande föreskrift endast kunna ega tillämpning i afseende å de ekar, hvilka efter föregången utsyning blif\it till landtman upplåtna, men ingalunda tjena till efterrättelse i de fall, då, på grund af ofvanåberopade Kongl, förordning, egandeoch oinskränkt dispositions-rätt öfver ekskogen är vorden förvärfvad, i betraktande deraf, att, efter hvad hos Rikets Ständer uppgifvits, en sådan tydning åt gällande författningar i ämnet, likväl icke i allmänhet vid domstol lärer gifvas, samt då de i öfrigt, enligt Rikets Ständers tanka, åt den enskilda omsorgen bör öfverlemnas, att fritt förfoga om barken jemväl å de ekar, som annorlunda än efter skedd inlösen blifvit till disponerande upplåtna, och ett stadgande i strid dermed alltså synes olämpligt, likasom detsamma icke af skyldig omtanka för garfveriernas behof påkallas, sedan, till följd af de under sednare tider i denna handtering gjorda förbättringar och framsteg, barken af andra trätlslag än ek med fördel kan vid garf vin g användas, funnit sig böra i underdånighet anhålla, att E. K. M. täcktes i nåder förklara Kommers-kollegii förrberörda kungörelse af den 5 Juni 1820, äfvensom öfrige, angående skyldighet för landtmän att afskala och samla barken å till dem upplåtna ekar, utfärdade författningar böra till all kraft och verkan upphöra. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 April 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ig April 1S48. Presle-ståndet den ig Borgare-ståndet den ig Bonde-ståndet den ig Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j angående val af z:ne ledamöter i Hemliga Utskottet. S. A. K. Sedan E. K. M. behagat till Stats-minister för utrikes ärendena i nåder utnämna f. d.
Ridderskapet och Adeln och Ilederv. Bondeståndet den 29 i nyssnämnde månad, med godkännande af Utskottets åsigt, förklarat, att ifrågavarande motion tillhör Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets behandling, samt de flesta Ståndens mening i förevarande hänseende, likmätigt riksBih. till R. St. Prot. 1847 och 18 f8, 7 Sami. 1 /tfd. 7 Ilajt. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 20. dagsordningens 44 §, länder till efterrättelse, får Utskottet, med anmälan härom, till Högv. Presteståndet den remitterade motionen ytterligare återlemna, Stockholm den 7 Februari 1848. Ånk. till Exp. Utsk. den 14 Febr. kl. 11 f. ib. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, med förslag till förordning ang ende handelsboks vitsord. Sedan Rikets senast församlade Ständer, för befordran af ordning och säkerhet i handel och köpenskap beslutat dels att, genom ett tillägg till 2 § 2 morn. af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798, gifva kraft åt den i samma moment meddelade föreskrift i afseende på försäljning af varor partivis med betalningsanslånd, dels ock att, med upphäfvande af 17 kapitlet 2 § rättegångsbalken samt Kongl, förklaringen den 15 Oktober 1810, utfärda en författning, innefattande förändrade bestämmelser om den bevisning, som tillkommer handlandes och varuförädlares böcker, men Kongl. Majit, på grund af anmärkta brister uti Ständernas i nyssberörde hänseende uppgjorda förslag, funnit Sig ej kunna desamma i nåder antaga; så och då Kongl.
En annan ångsåg, anlagd vid Lycksta i Romfartuna socken, är endast beräknad för ortens behof och således af ingen våda för skogarnes bestånd i orten. 19 Bergsoch Bruksrörelsen. Vid Sala silfververk anmärkas följande förhållanden: a) Om Grufvebrytningen. Den hufvudsakligaste grufvebrytningen inom Sala distrikt har, såsom vanligt, skett å silfverhaltig blyglans uti stora silfvergrufvan vid Sala, för Sala silfververks och Bergslags räkning, och har denna brytning i medeltal för ifrågavarande fem år utgjort 90,388 tunnor, å 6f kubik-fots innehåll, per år, eller 9,528 tunnor mera än under föregående qvinqvennium. Denna brytning har i skrädning lemnat i medeltal 33,782 lass vaskmalm, eller 5,018 tunnor mera än under föregående qvinqvennium, med alldeles lika medelhalt i silfver, samt af bättre, eller så kallad stuffmalm, i medeltal 15,780 centner eller 3,190 centner årligen mera än under förra qvinqvennium. Denna brytning har dock på långt när ej kunnat genom bokning och vaskning tillgodogöras, i anseende till den vattenbrist, som under de tre sista åren i mer och mindre mån hindrat verkens jemna gång, så att ett oafverkadt inventarium af 31,201 lass vaskmalm uppkommit under detta qvinqvennium. Utom denna Sala Bergslags malmbrytning i stora silfvergrufvan hafva under de tvänne sista åren en mängd inmutningar af enskilda skett utom nämnde grufvas område, dels å nyfunna anledningar, dels å gamla ödelagda grufvor och skärpningar, för det mesta å silfverhaltig blyglans, men äfven några å kopparoch jernmalm samt svafvelkis under åren 1854 och 1855. Ur de få bland dessa, der någon ordentlig brytning under år 1855 kommit i gång, har vunnits 1,996 lass vaskmalm och 321 centner stuflfmalm ur silfvergrufvorna, samt 138 skeppund 18 lispund jernmalm.
Så vidt jag kunnat uppfatta majoritetens mening med anordningen för ExpeditionsUtskottet att tills vidare förhålla de 5 första titlarna, var den, att öfverläggningarna inom Stånden icke skulle ega rum, innan Utskottet blefve i tillfälle att framlägga en beräkning öfver inkomster och föreslagna utgifter, hvarigenom Ståndens ledamöter kunde inse och bedömma beloppet af den brist, som genom bevillning skulle fyllas, i händelse Stånden antoge Utskottets förslag. Men då jag yrkade den 11 Mars på utdelning af de 5 första titlarne, utan afvaktan på de följande, kunde jag beräkna, att, om äfven utdelning skett i vanlig ordning, sjelfva öfverläggningen inom Stånden dock icke hade förekommit, innan Utskottet genomgått alla titlarne, så att statsregleringens total-resultat kunnat af Utskottets ledamöter meddelas inom Stånden. Genom en sådan åtgärd bade Utskottet, i öfverensstämmelse med 37 § 1 mom. Riksdags-ordningen, kunnat låta sin välmening komma Stånden till godo, utan att sjelfmant åtaga sig den befattning med föredragningen inom Riksstånden, hvilken, enligt 47 § Riksdags-ordningen, synes tillkomma Talmännen, Talmans-konferensen och Stånden sjelfve. Den 11 Mars 1818 diskuterades 4:de Hufvudtiteln på Riddarhuset. Nu torde den der icke kunna afgöras förr än efter Påsk. Om riksdagen härigenom fördröjes, så får jag ett tredje skäl att reservera mig.” Häruti instämde Grefve Mörner, C. £., och Friherre Stjernstedt, A. W. N:o 92. Ank. till Exp. Utsk. den 11 April 1851, kl. 10 f. m. Memorial. Till Stats-Utskottet har Vällofl.
En sådan upskattning synes icke vara behöflig mera än hvart 5:te år; men äfven om, med afseende derå, att Riksdagarne återkomma hvart 3:dje år, då ny BevillmsFörordn. utfärdas, det blefve stadgadt, att ifrågavrde upskattning skall ske det år, då sådan Förordn. första gången tillämpas och de då fastställde värden blifva gällande för lika lång tid, som Förordnm, vore dermed mycket vunnet. En annan omständighet, som, i fråga om egendoms-taxeringsvärdet, förtjenar synnerlig upmärksamhet, är ojemnheten uti upskattningen. Det är nemi. väl bekant, att förhållandet emellan nämnde värde och det verkliga är betydligt skiljaktigt, icke blott för egendomarne inom hvarje län, utan ock de särskilda länen sins emellan jemförda. Origtigheten deraf lärer dock icke kunna bestridas, då derigenom upstår olikhet uti en beskattning, som likväl, efter derför antagne grunder, borde drabba alla fastighetsegare uti samma proportion. En af de förnämsta grunderne för hvarje beskattning är emedlertid dess rättvisa fördelning och ensamt ur denna synpunkt är således lillvägabringandet af en rigtig egendoms upskattning af behofvet påkallad. Men det vore derjemte af oneklig vigt, att taxeringsvärdena, hvarpå, bland annat, belåningsåtgärder måste grundas, kunde lemna en någorlunda tillförlitlig ledning vid bedömandet af egendomars värde, äfvensom sådant vore i statistiskt hänseende af intresse. Af alla dessa skäl anser jag det uti BevillmsFörordn. böra bestämdt föreskrifvas, att hvarje egendom skall upskattas till det värde, som densamma, efter dess beskaffenhet och med hänsigt till förhållanderna i orten, skäligen kan anses ega. Endast på detta sätt blir det ock möjligt, att åstadkomma någon jemlikhet uti dylik upskattning, ty det är lätt funnet, att så länge man anser sig kunna och böra verkställa densamma vida under verkliga värdet, skall en dylik nedsättning blifva olika, snart sagdt inom hvarje distrikt.
Men den bestreds af Smålänningar sjelfve, c-cli ansåg jag mig derföre böra dervid låta bero. Det är således i synnerhet emot ett instämmande med Borgareoch Bonde-Stånden i afseende på lörsta punden, som jag nödgas protestera ; ty deraf skulle för de norra Länen en ny upplaga af Allmänna Magazins-Directionen blifva en ofelbar följd. lag anser för säkert, , att ansökningar, att få begagna undsättningsspannemåieu, der aldrig kornmer att tryta. Det enda ralia medlet alt der förekomma hungersnöd anser jag vara Utskottens förslag; och'jag förn var derföre mitt tillstyrkande, att Uidderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt i ämnet redan fattade beslut. Då jag nu hört sättas i fråga, huru Grundlagen i t leila fall. skal! förstås, och ytterligare, alt I vidder skåpet och Adeln skulle frångå ett beslut, sorn genom votering blifvit faltadt; anser jag saken fordra ett närmare .skärskådande, hvarföre jag Iros Herr Grefven och Landtmarskalken anhåller, att förslaget ytterligare snå få hvila på bordet. Herr von H ohe n ha u s.e 11, Michael, och Herr Printzensköld, Axel, förenade sig jpied Herr yon Hartmansdorff Den i § November e. m - Herr Grefven o c Ii Landt -Mar., svalken förklarade, att dä flere Ledamöter begärt, att Utskottens förevarand. icmk. nings-fÖrslag mätte ytterligare bviia på bordet, komme detsamma ock , att, jemlikt 49 Riksdågs-Ordningen, derstädes förblifva livilande lill nästa Plenum. Företogs lill pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskottcns den i5 dennes under K:o 202 afgifne, samt den 57 derpäföljde e. m. pä bardet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelfe Betänkande, angående yrkad frihet till svedjande å ' Skatte - hemmans ägor, samt begagnande af Masteträd och Ekar.
Ilvad sålunda förekommit, bar Utskottet i öfvervägande tagit; och vidkommande först motionärens framställning om inskränkning i gårdfarihandel!! med Eskilstuna smides-fabrikater; så bar Utskottet trott, att, med tillämpning af ännu gällande författningar om näringsfrihet i dess llerfaldiga afdelningar, en alltför vidsträckt frihet synes vara mästare och manufacturister i Eskilstuna m ed gifven derigenom, att desse ega antaga och åt alia landsorter utsända ett obegränsadt antal ombud eller försäljare af deras tillverkningar och hvaraf flera oordningar kommit att ega rum; och »således finner Utskottet sig böra, på grund så väl häraf som de af motionärerne i öfrigt andragne skäl, vördsamt hemställa: det Rikets Högloflige Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, det ingen, vid confiscations-äfventyr, må vara tillåtet att, under kringvandring i städerna eller på landet, utbjuda Eskilstuna smides-arbelen, utan att vara hos manufacturist eller mästare derstädes mantalsoch skattskrifves samt dessutom försedd med vederbörande Magistrats eller Laridshöfditiges pass, hvaruti uttryckligen hör uppgifvas pass-innehafvarens rätt till en sådan handels idkande samt dea manufacturists eller mästares namn, för hvars räkning.kringresande! verkställes; manufacturistseller mästares rätt att sjeifve, försedde med pass, kringresa i ändamål att afyttra egna tillverkningar härunder icke inbegripen; och får Utskottet jemväl, på de af Herr Contracts-Prosten Nibelius upptagne grunder, vördsamt tillstyrka, att Rikets Högloflige Ständer må, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl.