Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
bärande 3 procent årlig ränta till 1859 års slut och derefter 5 procent årlig ränta, men med rättighet likväl för staten att dessa obligationer, efter uppsägning, till större eller mindre belopp, när som helst, infria; b) att till 1859 års slut fullborda ombyggnaden af kanaloch slussverket i enlighet med den fastställda planen; och c) att öfvertaga bolagets alla förbindelser och skyldigheter af hvilken beskaffenhet som helst, och således jemväl den gäld, hvaruti bolaget häftar, vid den tidpunkt, då öfverlåtelsen eger rum; eller ock 2:o att bolaget må tillförsäkras, att utom de till och [med år 1856 af Rikets Ständer redan anslagna 50,000 r:dr om året utaf Handelsoch Sjöfartsfonden eller andra allmänna medel, under loppet af åren 1851 till och med 1858 utbekomma en summa af högst 760,000 r:dr banko, deraf |:delar skulle utgöra nytt anslag utan återbetalningsskyldighet och j:del af bolaget återgäldas från och med 1860, medelst erläggande af 6,200 r:dr banko årligen, att användas till två procent i ränta och återstoden till amortering å samma Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 213. 9 Ramma fjerdedel af summan.
För att icke tala om uppbörden af de ordinarie skatterna, måste man taga i betraktande de jorden åliggande natura-prestationer, t. ex. i och för indelnings-verket, eller eljest, såsom krono-, kungs-, posteller hålloch reserv-skjuts, inqvartering m. m., hvilka icke medgifva hemmanens styckning i oändlighet; men äfven detta oafsedt, torde det kunna, minst sagdt, anses ovisst, om, med afseende å det allmännas väl, en obegränsad hemmansklyfning må vara gagnelig. Den af motionärerne uttalade mening, att egandet af större jördbesittningar står tillsammans med tilltagande fattigdom, lärer icke af erfarenheten bekräftas. En välmående jordbrukande befolkning anses i allmänhet utgöra ett lands förnämsta styrka. Och blotta möjligheten af att genom mindre rigtiga lagstiftnings-åtgärder undergräfva denna samhällets rot, torde i detta hänseende alstra betänkligheter. En inträffad missvext eller annan tillfällig olycka skulle tilläfventyrs alltför lätt utarma en sådan befolkning, derest jordbrukaren i allmänhet egde så obetydligt jord, att han icke kunde samla något för framtiden eller uthärda en sådan, med afseende å vårt klimat, icke ovanlig händelse. Det exempel vi hafva af den stora hemmansklyfningen i Dalarne torde i detta afseende få anses varnande; och lagstiftningen torde icke böra befordra en *) Malthus. J. B. Say. Mac Culloch. Rossi. Rau. Sammansatta Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 47 sådan benägenhet att åtnöja sig med en till elände gränsande torftighet, som har sin grund i obenägenhet att på annat sätt söka sin utkomst. Då dessutom lagstiftningen för icke mera än 30 år tillbaka gått så långt som skett genom Kongl. För-' ordningen 1827, ett steg, angående bvars lämplighet, eller hvad ofvan är visadt, meningarne ännu för icke länge sedan varit delade, så torde i detta ämne, der en erfarenhet af mansåldrar erfordras för ett säkert bedömande, tiden åtminstone ännu icke vara inne att belt och hållet borttaga de återhållande banden.
I skolans styrelse voro särskildt de bekanta kvinnliga bildningsvännerna, riksdagsmännen Emil Key och C. J. Svensén intresserade för saken. Erfarenheter inhämtades från andra håll, då man förut på några andra ställen inrättat liknande skolor (först på Hvilan i Skåne 1873), men mycket berodde på att få en för denna undervisning passande lärarinna, och de hade den lyckan att då med sig få associera en, som alldeles särskildt lämpade sig härför, fröken Mathilda von Hartmansdorff. Härstammande från en i vår nyare politiska historia välbekant släkt (fadren var först borgmästare i Eksjö, sedan häradshöfding i Kinda och Ydre domsaga, en frände var den fräjdade statsmannen J. A. Hartmansdorff), hade hon, af naturen rikt utrustad, fått en god uppfostran och hågad för själf ständig verksamhet med framgång bestyrt en flickskola i Vimmerby samt därvid förvärfvat sig undervisningens ingalunda lättlärda konst. Sålunda väl förberedd och varmt intresserad för sin uppgift, skred hon till sitt arbete och hade den sällsporda lyckan att genast vinna sina elevers obetingade förtroende. Det var hufvudsakligen öfver skolans direkt praktiska arbete hon hade ledningen. Själf ovanligt kunnig i olika arter af kvinnlig slöjd, ägde hon därtill förmågan att utvälja och anordna, hvad som kunde vara till nytta och prydnad i ett enklare hem, att aflägsna grannlåtsartiklar, men låta lärjungarne med smak och omsorg utföra hvad de behöfde för sin egen och hemmets räkning. Under följande kurser deltog hon ofta i den teoretiska undervisningen, skildrade för eleverna Sveriges natur och folk samt läste samman med dem våra skalders bästa arbeten. Och hennes arbete inskränkte sig icke till timmarna å skolschemat. Ständigt voro elever i hennes rum för att spörja och få råd om olika ting, än om handarbetet, än om hälsans vård och icke sällan i rent personliga ärenden. Man var viss att städse få ett godt råd, och om hvad hon sagt, fanns ej ringaste tvekan, att det icke var rätt och riktigt.
Men då, allt delta oaktadt, Högloft Stats-Utskottet, pågjord proposition af Herr Ordföranden, utan allt vidare antog Afdelningens förslag, tili Betänkande åt Rikets Högloft Ständer, anhåller jag att detta får, som mitt särskilda yttrande åtfölja.” Hvilken särskilda mening uppå begäran skulle åtfölja det i detta ämne afgående Betänkande till Riksens Höglofi. Ständer. Som ofvan. Ex Protocollo VKarström. Riksens Höglofi. Stånders StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande, rörande väckt fråga om bestämmande af allmänna grunder för ett Statshushållnings-System. Grenom Protocolls-Utdrag af d. 5 Martii, har Höglofi. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottets Betäukanden. 5ri dessa Utskotts gemensamma handläggning remitterat ett Memorial af Friherre Cederström j Jacobf som, med fästad t afseende derå, att, utan System för Statshushållningen, dithörande detailler skola, efter små, ensidiga eller tillfälliga anledningar blifva bestämda, derigenom partiella förluster alstras, och hvilket förhållande, efter Herr Friherrens tanka, må anses hafva till stor tiel, om icke helt och hållet förorsakat närvarande penningeförlägenhet, föreslagit, att StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten må anmodas att, inom fjorton dagar efter delfåendet, uppgöra och för Rikets Ständer framlägga grunderne för det Statshushållnings-System, som hädanefter skall följas.
Underhållstagarne af Nödhjelps-kassan voro samma år 210 och de till dem erlagda belopp 5,670 R:dr 3 sk.; hvarförutan af Stämpelmästaren Assessoren Erik Törneboms Pensions-fond för enkor och barn efter aflidne Tjensteman vid Stockholms Städs Styrelses Juridiska Verk samt efter aflidne Fabriksidkare, som varit Borgare, hvilken sednare fond vid slutet af år 1847 hade ett kapital af 75,036 R:dr 30 sk 11 r:st., utgick understöd till 52 personer med 3,737 R:dr 24 sk. y) Sällskapet de nödlidandes vänner hade nämnde år ett kapital af 70,061 R:dr I sk. 10 r:st, hvaraf 252 personer erhöllo understöd, utgörande 3,506 R:dr 32 sk. z) Sällskapet för uppmuntran till öm och sedlig modersvård. Dess kapitalfond var vid 1847 års utgång 42,031 R:dr 30 sk. 11 rist. Inkomsterna detta år utgjorde 3,235 I understöd utbetaltes i Maj månad till 114 mödrar med 448 barn 1,052 R:dr 16 sk., och i December till 105 mödrar med 300 barn 1,162 R:dr 32 sk., jemte kläder för 125 R:dr hvardera gången. å) Kniper ska Pensions-Inrättningen, stiftad till förmån för lattiga ogifta fruntimmer, företrädesvis af Borgareståndet, hvilka erhålla pensioner hvardera af 33 R:dr 16 sk. Kapital-fonden uppgick vid 1847 års slut till 60,204 R:dr 28 sk. 11 rist.; och under året voro inkomsterna 3,110 Ridr 42 sk. 8 rist., samt utgifterna 2,000 Ridr för understöd till 87 fruntimmer, af hvilka 77 bodde i Sotckholm och uppburo 2,566 Ridr 32 sk. ä) Under Riddarhus-Direktionens vård stående Pensionsoch Understöds-Inrättningar.
Den 9 § innefattar föreskrift om Statsrådens åliggande, när de inför Konungen afgifva sina rådslag, och ehuru någon förändring i sjelfva hufvudsaken icke åstadkommes, så anser jag dock att stadgandet i denna § blir bättre, redigare, fullständigare, blir så att säga ärligare, genom det att de ifrågavar. orden der insättas, ty är det väl fullt ärligt, att i den föreskrift man lemnar en person, uteslutes en skyldighet, för hvars åsidosättande en ganska betänklig ansvarspåföljd finnes stadgad. En värd ledamot Hr Lagerheim har framkommit med en förklaring öfver orden ”rikets sannskyldiga nytta”, som är till den grad ny och besynnerlig, att jag är öfvertygad, att den värde ledamoten vid närmare öfvervägande förkastar densamma. Han sade nemi., att rikets sannskyldiga nytta icke kunde inses förr än efteråt, och derföre vid rådslaget icke kunde komma i fråga, att Const.Utsk. som vore i tillfälle att bedomina hvarje sak efter sedan den gått i verkställighet och haft sina verkningar, deröfver skulle dömma. Jag tror icke, alt det kan vara hvarken grundlagens, eller den värde ledamotens mening, alt någon menniska, vare sig Konungens rådgifvare eller hvilken embetsman som helst, lägre eller högre, skall bedömmas efter den mer eller mindre lyckliga följden af de åtgärder han vidtagit. Såvida han gått till väga med iakttagande af hvad omständigheterne, då han handlade, gåfvo anledn. till, så har han fullgjort sin pligt, saken må sedan sluta lyckligt eller icke. Eller vill man kanske antaga, att om en rådgifvare, t. ex. tillstyrkt afskickandet af ett örlogsskepp till Medelhafvet, men det Den 4 September e. m. 193 detsamma under resan stöter på grund och förolyckas, hans rådslag derföre varit stridande mot rikets sannskyldiga nytta, och att han derföre bör föreslås till entledigande ifrån sin befattning?
Då det således är gifvet alt denna fråga, i händelse att 2 Stånd stanna emot 2, skall i förstärkt StatsUtsk. afgöras, hemställer jag hvilket har mesta chancen för sig i förstärkt Statsölsk., antingen all till konlrapropos. komma med endast nej eller med Frih. Palmstjernas förslag. [Ir Sandströmer, And. Peter: Innan jag öfvergår till sjelfva hufvudfrågan, vill jag upplaga en anmärkn., som lii Printzensköld funnit sig tillständig! all emot mig framställa derföre, alt jag, oaktadt min egenskap af Konungens rådgifvare, likväl vid della tillfälle förordat ett förslag, som icke öfverensstämmer med K. M:s i ämnet afgifna propos. Denna anmärkn. vore visserligen tillräckligt besvarad dermed, all jag härvid endast iakttagit min grundlagsenliga rätt och pligt, ali, då jag yttrade mig, uttala min åsigt, men jag anser mig likväl höra tillägga några ord. Det kan icke vara R. o. Ad. obekant, hurusom K. M. lemnat mig förtroendet att deltaga i den komité, som uppgjort det förslag Utsk. tillstyrkt R. St. alt antaga. Jag har dervid sökt fullgöra detta nådiga uppdrag efter min innerligaste öfvertygelse, och jag har härunder så mycket mera varit i tillfälle att taga i öfvervägande del förslag K. M:s propos. i förevar:de fall innehåller, som jag deltagit i dess framställande såsom ett alternativ, för den händelse, att K. M. och R. St. skulle föredraga skatternes förvandling i persedlar framför deras beräknande i penningar, hvilket komiterade tillstyrkt. Jag har imedlertid dervid öppet framställt mina betänkligheter emot förstnämnde förvandlingssätt. Dessa betänkligheter hafva sedermera icke blifvit håfne, utan fastmera bestyrkta deraf att icke någon röst inom detta Stånd höjt sig för ett sådant förvandlingssätt, emot hvilket tvärtom blifvit anmärkt, att det skulle vara förnärmande för de skattskyldige om de gamla persedlarne i räntan utbyttes emot nya.
Likväl är det Riks-banken, som utan att åtnjuta motsvarande fördelar, måste med sin metalliska valuta, dels medelbarligen och dels omedelbarligen, ensam upprätthålla myntvärdet på alla enskilda associationers kreditsedlar. på 44,000 R:dr och betalte 13: 12. 1. i Ränta eller omkring 3V procent. Likaså hade Filialbanken i Christianstad år 1856 ett Kreditiv på 81,000 R:dr, hvarpå Ränta betaltes med 25: 11, 9. eller också blott procent. Skaraborgs Filialbank, år 1856, Kreditiv 140,000 R:dr: Ränta 594; 32, således något öfven £ procent. Att dessa Kreditiver äro ganska fördelaktiga för Filial-bankerna är lätt att inse, ty dessa Banker kunna jn för hela det Kreditivbelopp, som är för dem afsatt i Riks-banken, utgifva assignationer, hvilka gifva dem ränta antingen såsom cirkulerande i rörelsen eller liggande i enskilda Bankers kassor och der motsvarande Riksmynt. Om t. ex. Christianstads Filial-bank år 1856 på assignationer för 81,000 R:dr fått uppbära endast 4 procents ränta, så uppgår den, efter afdrag af hvad sora blifvit erlagdt till Riksbanken 25: 11. 9, till 3,224 R:dr 36 sk. 3 rst; Och om blott hälften deraf kunnat fruktbargöras, uppgår dock denna vinst till nära 1,600 R:dr. Och nog kunna dessa Assignationer under närvarande tid hållas ute. Jag har från Calmar fått en sådan på 100 R:dr Banko, utgifven af Skaraborgs filialbank den 19 Augusti 1856 under N:o 8,720. De äro ju ganska goda papper, dem de sedelutgifvande bankerna utan tvifvel gerna emottaga till förvar i sina kassakistor.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; men som 1 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 31 Januari 1855 stadgar, att enahanda slag af mått och vigt skall i Riket vara allmänt gällande, samt 5 § i Kongl. Förordningen af samma dag, om hvad vid verkställigheten af den nya stadgan om mått och vigt iakttagas bör, innehåller att efter berörde stadga inrättade målkärl och vigter med tillbehör till kronans förråder skola anskaffas före 1858 års utgång, och skattesäden ifrån början af år 1859, och sedermera framgent med de nya målkärlen inmätas, får Utskottet, med afseende å den korta tid som återstår, innan den nya författningen om mått och vigt kommer att tillämpas och de af motionären anmärkta olägenheter sålunda upphöra, vördsamligen hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Mars 1857. g Allm. Bctv.- och Eicon.-little. Betänkande N:o hl. \:o 59. Ank. till Exp.^Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphiifvande af 84 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den G September 1842, om truppers och persedlars fortskaffande. Olsson från Slängserud i Wermland har uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion anmärkt, att bland de många föreskrifter, som i ofvanberörde Kongl. Förordning funnos upptagne, hufvudsakligen till betryggande af de skjutsskyldiges rätt, syntes 84 § om skjuts-förteckningars upprättande och verificerande vid allmän sockenstämma vara fullkomligt öfverflödig, så vida man kunde antaga att föreskrifterna i 14, 19, 78 och 79 §§ i nämnde författning noggrannt efterlefdes.
Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Upplästes och lades på hordet Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 11 dennes under N:o 69 afgifne Utlåtande öfver de vid Utskottens förut meddeldte Förslag till reglementariska föreskrifter vid den gillade Tariffen för Tull-BevilU ningens beräkning, å inkommande och utgående Varor, gjorde anmärkningar. Upplästes följande från Riddarhus-Utskottet inkomne Memorial: (Se Bilagan N:o 1.) Lades på bordet. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 18 December 1823. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut skottens - Ben 18 December 161 sköttens den 11 dennes under N:o 607 afgifne, samt den i4 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, öfver väckt motion om undersökning af de Civile Läroverkens närvarande beskaffenhet; uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut Supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 5 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Fredagen den 19 December. Plenum klockan § till 7 eftermiddagen, Upplästes till justering och godkändes föl-» jande Expeditions-Utskottets insände Förslag till Riksens Ständets underdånige skrifvelser till Kongl. Maj:tJ N:o/p4- I anledning af Kongl. Majfts Nådiga Proposition örn inrättandet af ett Correctionshus i Hufvudstadeii, i stället för defc i Wadstena varande m. m. Ridd. 0. Ad. Prot. XI. Band. a. Afd. 11 iéa Den 19 December.
Ridder sk. och Adelns Plenum, ef t erm. den 2 z Maj i8iå. S. D. nyo föredrogos följande allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 3 och 9 den - 3*6 Den 2 2 Maj. dennes afgifna och den T i och 16 naslpaföljande pä bordet lagda Memorial och Betänkanden s 1 :o Om skyldighet för alla husägare i Städerna, att lika deltaga i uppbyggande och under-, hållande af derstädes befinteliga Kyrkoherde-, Capellans-, Klockare-, Rectörsoch Seholehus. 2:0 Angående en Fy r baks inrättande på tin Gottlands östra kust. 3:0 Angående till Utskottet remitterade Memorial, innehållande yrkanden, dels orri ändring i åtskilliga omständigheter af hvad författningarne nu stadga , rörande tiden och sättet för Markegångs-Taxornas upprättande . samt .Riksens Ständers Justitias-Ombudsmans befattning med deras granskning, dels ock örn jemnkning uti de Tiondeoch Rentegifvare emot Indelningshaf. vare och Rentetagare åliggande skyldigheter. Och blefvo de af Höglofl. Ridderskapef och Adeln till alla delar bifallna. Ut supra, Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. D. Instämde Ridderskapet och Adeln i Borgare Ständers denna dag fattade beslut, att ät Eag-Utskottet skulle uppdragas, att, genom dess Secreterare, genast låta besörja den beslutna tryckningen af Konungens Nådiga Proposition angående förändring af nu antagna Bestraffningssätt pch inrättande af Allmänna Arbetsoch Corre ctions - Den 2 2 Maj. 317 ctionshus, jemte Lag-Comitéens särskildt utarbetade Betänkande om förändring af Domstolarnes antal och organisation, med alla dertill hörande handlingar. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Följande Lag-Utskottets den 11 dennes på bordet lagda Memorial af. den t nästföregående, föredrogos å hyo och biföllos, nemi. 1:0
Men kung Carl lät genom ett bref till general Gjerta uttrycka för honom och hans bussar sin stora tillfredsställelse. Straxt härefter blefvo kusterna kring Strömstad alldeles befriade från åsynen af den danska flaggan. Men den 1 augusti återkom fienden med förstärkning och bombarderade staden i tre dagar, dock utan att de inkastade bomberna gjorde staden någon betydlig skada. Emellertid rådde hos de befälhafvande i Strömstad en stark oro för den andra transportflottan, som låg vid Grafverna. Dess ankomst var så mycket mer efterlängtad och nödvändig som den sista affären nära nog gjort slut på hela krigsförrådet. General Gjerta insåg likväl att ingenting var att hoppas, sa länge Starö sund, som utgör södra inloppet till Strömstads hamn, ännu var tillspärradt af de fiendtliga fartygen. Om någonting här skulle uträttas, måste det ske genom öfverrumpling. Fördenskull beslöt han sig att om natten till den 15 augusti ditföra åtta artilleripjeser, ett förehafvande, hvilket till en början blef obemärkt af fienden. ”När danskarne om morgonen slogo revelj, helsades de med så lifliga salfvor både från batteriet och handgevären, att innan de väl hunnit i kläderna, voro en mängd dödade och sårade samt en af galererna skjuten i brand. Rådvilla genom det oförmodade besöket, fingo de först efter en halftimmas förlopp sina stycken klara till skott. Men då var striden för dem redan förlorad, och de måste efter en stunds skjutning, illa tilltygade, draga sig ur elden och lemna passagen öppen för svenska transporten. Denna anlände kort derefter och blef efter mycken möda lyckligt bragt till Strömstad. Under vägen frestade väl danskarne ännu en gång på att borttaga den, men ett betäckt batteri öfvertygade dem om fåfängan af detta och alla vidare försök i den vägen. De gingo då till segels och oroade aldrig mer Strömstad, så länge kung Carl lefde.” Den 27 kom konungen sjelf till staden. Hans ankomst inträffade vid samma tillfälle som är omtaladt i föregående skizz, nemligen under det trupperna höllo korum, då konungen steg af hästen och, sjelf knäböjande på torget, deltog i andakten.
Att gå så långt i inskränkning, att K. M:t H. XI. 12 Dan 10 Oktober e. in. skulle nödgas utse Ordf. bland de valde landstingsmannen, tror jag kunde medföra flera olägenheter, då qvalifikationerna för dessa båda updrag äro helt olika. Det kan nemi. lätt hända att den, som är lämpligast att vara Ordf., alls icke blir vald, och då skulle K. M:t ej ega frihet att nämna honom. Hr Hjärne: På Gr. Lagerbjelkes invändning får jagsvara, att den, som är skickligast till Ordf., troligen blir i de aldra flesta fall vald till landstingsman, och äfven om så icke skulle blifva fallet för någon enda gång, torde väl bland 50 å 60 personer linnas någon, som eger tillräcklig erfarenhet och vana, för att K. M:t skall kunna med fullt förtroende vända sig till honom. Hvad Borgareoch BondeStms Talmän beträffar, har K. M:t visserl. fritt val, men de hafva dock alltid blifvit tagna bland dem, sorn redan erhållit sina kommittenters förtroende, hvari torde ligga den icke minst nödvändiga egenskapen för en Ordf'., Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Pir Dalman: I motsats till de föregående talarne anser jag tinget sjelft böra väija ordf:de, och kan icke inse några olägenheter deraf. Om deremot Utsk:ts förslag ginge igenom, komme det att bero på Landshöldiugens förord hvem som blefve ordfule, och detta kan väl icke vara önskvärdt. Hvad åter beträffar Gr. Mörners förslag, så kunde, om det antages, inträffa, att K. M:t utsåge till ordf:de en person, som alls icke vore qvalificerad att deltaga i tingets förhandlingar. Jag föreslår derföre, att tinget må berättigas att sjelft utse sin ordlide. Frih. Tersmeden: Om man skulle antaga den af Gr. Mörner föreslagna ändring i denna g, så måste man äfven i g 36 införa den modifikation, att ordf:den icke må i besluten deltaga, äfvensom någonstädes borde stadgas att, om K.
Att rycka dem från sitt lärarekall för att uteslutande egna sig åt bibelöfversättningsarbeten, tror jag skulle lända till stor skada. Man skall måhända säga att det kan finnas andra prester med tillräcklig specialkunskap att äfven sysselsätta sig med bibelöfversättningsarbeten och som sål. kunde tagas från sitt närvtde kall, men i allmänhet förhåller det sig med alla prester sålunda, att det är rätt olyckligt om de för längre tid ryckas från sina göromål inom församlingarne, ryckas från det embete, som åt dem är updraget. Ii. St:r hafva också uttryckt en sådan åsigt, då de förnyade gånger hos K. M. framställt sin önskan, att alla prebendepastorat måtte försvinna, på det att hvar och en prest, så vidt möjligt är, måtte få egna sig åt den församling han tillhör och som blifvit ät hans vård uppdragen. Det möter sålunda äfven i det hänseendet svårigheter. Skulle man återigen för bibelöfversättniugsarbetet taga personer, som icke hade någon annan presterlig befattning, så vore det också klart, att man måste aflöna dem så att de kunde, oberoende af andra tjenste)', sköta denna befattning, och sedan detta arbete är fullbordadt, i någon måtto vara tryggade. Ett sådant ordnande af arbetet möter följaktligen många hinder, äfven i de med detsamma förknippade kostnader. Bibelkommissionen har visserligen några medel till sitt förfogande, men dock icke tillräckliga för att betacka de utgifter, som af ett bifall till E. St:rs nu föreslagna framställning skulle blifva en följd; och lt. St:r borde sålunda, i sammanhang med denna framställning, åtminstone hafva ställt till K. Mits förfogande de medel, hvarmed arbetet kunde utföras. Under dessa omständigheter, då bibelöfversättningsarbetet är på så god väg, att man i en icke aflägsen framtid kan se det fullbordadt, och då jag anser icke oväsentliga svårigheter möta i fullgörandet af den önskan, som uti Ekon.Utskits nu föredragne Bet. blifvit yttrad, så hemställer jag att Utskits förslag måtte afslås. Hr Cederschiöld, Gustaf: Bibelöfversättningen har nu varit under arbete i mer än 86 år, och ännu är den icke fullbordad.