Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid barnens strof: Nous entrerons dans la carriére Quand nos ainés n ' y seront plus, föllo de alla på knä, den sjöngs solo af en af de minsta. Och både barnen och lärarinnan fingo oftast tårar i ögonen. Inspärrad i fängelse här i Paris, gjorde hon godt, vårdade de sjuka och tröstade de bedröfvade — och de utverkade hennes befriande. Louise Michel är de fattigas afgud, och hennes legend skola de länge bevara. Hon hade vunnit, om icke min öfvertygelse, så mitt hjerta, den gamla. Hemkommen, tog jag ned porträttet af la vierge rouge och kastade det på elden. Alvar Min lilla Arfwidsson. bofink. Ett barndomsminne. N e j, v i s s t! IDUN I dun, erhållet eit gra ti » exemplar for hela den tid, under hvilken abonn t men tet räcker. Man bör välja en rund hatt med ej för litet brätte af lätt filt och sätta en slöja på den. Gunlög. På resande fot. ) u är restiden inne; den sköna sommarluften lockar ut från det trånga hemmet, ut att se en liten kant af verlden, ut att låta nya vindar blåsa en till mötes. Nu när kappsäckarne på så många håll packas för lusttripp eller långtur, kunde det j u vara på sin plats, att Idun sprakade litet med sina läsarinnor, om huru en dam lämpligast bör utrusta sig för en resa. Ju mindre omsorg man behöfver ha för sin drägt, dess mera ostörd kan man hänge sig åt sina reseintryck. För 4 å 5 veckor kan man mycket väl reda sig med en handkoffert. Hufvudsaken är, att de plagg man tar med sig äro nya och af godt tyg. Kofferten kfin gerna vara en lätt pappkoffert, klädd med starkt lädereller tygöfverdrag, hvarpå egarinnans namn och bostad böra stå med stora bokstäfver. En plädpåse af ylletyg, juteväf eller dylikt är ett praktiskt ting. Härtill tages ett lagom stycke tyg, omkring 70 centimeter långt, som rynkas samman i ändarne (med hufvud).
Ad. har återremitterat 5S:te §:n i Ulsk:s första förslag, hufvudsakligen med anledn. deraf, att man fann föreskriften i 2:dra morn., ang:de böckernas förande och tillgänglighet för kontrollörerne, öfverflödig och olämplig. Jag delade denna åsigt, men Utsi;, har icke funnit för godt att förändra §:n, hufvudsakligen derföre, att Utsk. ansåg anmärkn:n afse något mindre väsendtligt.. Sedan nu 2:ne Stånd bifallit Utsk:s förslag med den obetydliga förändring detsamma undergått, så anser jag mig med skäl kunna tillstyrka R. o. Ad. att godkänna §:n, så att de 2:iie MedSt:ns beslut i frågan genom R. o. Ad:s medverkan mätte blifva R. St:rs. Att i en så obetydlig sak som denna vidblifva det förra beslutet, anser jag icke löna mödan, utan tillstyrker bifall lill den 5S:te §:n. Hr Braunerhjelm: Ehuru äfven jag anser det vara öfverflödigt, att vid större bränneri föres en serskild anteckningsbok, så och då §:n redan är af 2:ne Stånd bifallen och ingen skada genom stadgandet förorsakas, torde intet hinder möta §:ns godkännande. Enahanda är förhållandet med den 59:de §:n, som äfven derföre bör bifallas. Uppå härefter framställde propos:r biföll R. o. Ad. förevar:de hemställan och förändrade förslag lill 58:de och 59:de §§:na. Vidare förekom Utsk:s yttrande ang:de den återremitterade ö7:de §:n och uplästes derjemte den deremot svarande nu föreslagna 75:te §:n. Hr Braunerhjelm: R. o. Ad. behagade finna, att denna 75:te § bör bifallas, endast med uteslutande af orden: ”eller öfverträdes förbud, som i 23:dje §:n gifvet är”, enär denna sistnämnde §, till följd af Ståndets föreg:de beslut, från författmn utgått.
Grefve Oxenstjerna, Axel: V. 582. — i Kommunal-Styrelse, i anledning af väckt motion i fråga om tilldelande åt honom af ett exemplar utaf Svensk Författnings - — o — 131 Samling m. m.: B. II. 556, 558, 591, A. 598; B. III. 201, 476, 510, A. 512; E. IV. 192. Ordinarie räntor, angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N o 22, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Ordnings-Stadga för städerna i riket, i anledning al vackt motion om utfärdrande af en sådan: B. II. 599, 611, 613, A. 613; E. lil. 239. —, för Ridderskapets och Adelns sammankomster, dess uppläsande: I. Organist, i anledning af väckta motioner om förändradt röstberäknings-sätt vid tillsättande af: B. IV. 210, 360; V. 33, A. 33, B. 541, 545, A. 545, E 665. Organister och klockare, i anledning af väckt motion om reglering af deras löne-inkomster: B. IV. 96, 191, 313, A. 314. Oskarshamn, i anledning af väckt motion om statsbidrag till nämnde stad för utlösen af tomtöre-afgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt: B. V. 463, 536, A. 536. Otter, Friherre Fredrik Wilhelm von, dess yttrande: 1. 35. Oxehufvud, Tönnes, dess yttrande: I. 426. Oxenstjerna, Friherre Axel Gabriel, dess yttrande: I. 433. Oxenstjerna, Friherre Axel Gabriel Bengtsson, dess yttrande: I. 432. Oxenstjerna, Friherre Carl Gustaf, dess yttrande: I. 432. Oäkta harn, i anledning af dels Kongl.
Naturen, den goda modern, sörjer lika för sina barn och sänder med sträng opartiskhet förstärkningar till begge lägren. Hon fyller lika gerna jesuiternas seminarier med lärjungar som hon skänker kämpar åt barrikaderna. Individerna af den orientaliska typen känna sig naturligt dragna till det reaktionära lägret, den tillbakaskådande verldsåsigten, hvars paradis blomstrade vid menniskoslägtets vagga; de af den helleniskt-vesterländska typen välja lika ovilkorligt det progressistiska lägret, den framåtskådande verldsåsigten, hvars paradis är ett tillkommande Guds rike, för hvilket civilisationen skall rödja rent. En neutral massa af obestämd pregel ställer sig slutligen på den plats, till hvilken de sinnliga intressena inbjuda henne – vanligen i grannskapet af de gyllne thronerna och de glittrande tiarerna, ty idéerna äro nakna, hafva icke guld till att köpa en klädning och än mindre att köpa anhängare. Grunddraget i den orientaliska typen är den fromma undergifvenheten under de yttre magterna. Subjektet bildar sig efter den verld, det förefinner utom sig, hvilken det uppfattar som det oföränderliga uttrycket af den gudomliga viljan. Stöpta i samma form vandra slägtena i en ändlös rad mot grafven och hafva uppfyllt sin bestämmelse, „fullgjort lagen“, när de under vägen offrat i templet och knäböjt för Herrans smorda. Uttröttad af ett så enformigt skådespel, nedlade Hindostans Clio för mer än tre tusen år sedan för alltid sin diamantgriffel. Men Orientaler födas icke blott vid Ganges, utan äfven vid Seine och Mälaren. Den helleniskvesterländska andan har deremot upptäckt, att religionen och rätten och sanningen och skönheten strömma genom subjektet in i det objektiva, att de yttre magter, som i statens, kyrkans, vetenskapens, konstens gestalter träda menniskan till möte, äro kött af hennes kött och anda af hennes anda, äro formade efter de oklara, men klarnande mönsterbilder, som äro nedlagda i subjektet sjelft och utgöra dess idéer, att således dessa yttre magter äro behäftade med ofullkomlighet, hemfallna under subjektets dom och ämne för dess omgestaltningsförmåga.
N:o 74, ang-.de regleringen af utgifterne under riksstatens 5:te huf vudtitel; N:o 151, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 90, ang:de utgifterne under riksstatens 6:te hufvudtitel. N:o 152, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 91, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 7:de hufvudtitel. Lagsamt Allm. Besv.- o. E kon.Utsko 11 en : N:o 1, i anledn. af väckt motion, om rättighet för komministrar i annex-församlingar att utfärda s. k. begrafnings-bevis; N:o 2, i anledn. af särskilde motioner, i fråga om upphäf vande af stadgandet i 14 cap. 5 § Handels-b:n samt 2 Art. 5 § af K. M:s förnyade nåd. lego-stadga d. 23 Nov. 1833, om rättighet för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga; N:o 3, i anledn. af väckte motioner om förändring i nu gällande stadganden, rör:de legostämmooch flyttningstid för tjenstefolk ; N:o 4, i anledn. af väckt motion, i fråga om förändradt sätt för utöfvande af församlingarnes granskningsrält öfver pastorernes redovisning för kyrkornes medel; N:o 5, i anledn. af väckt motion om tillägg till 2 mom. 6 § af K. förordnm d. 17 April 1828, om forntida minnesmärkens fredande och bevarande; N:o (i, i anledn. af väckt motion om förändring af 8 § i K.
Beträffande åter frågan om uppbördslermin på Gottland är, efter vederbörandes hörande, särskildt beslut fattad t under den 2 Februaii 1842, innefattande afslag å Rikets Ständers hemställan, på grund af de upplysningar vederbörande auktoriteter härvid afgifvit. 30S*:o i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition om ökade tillgångar för ManufakturDiskontens utlåningar (224). Aflemnad till CivilDepartemenlsExpcdilionen. 308:o angående ändring uti mantalspenningarnes beräknande (250). Kungörelse härom är under den 7 April 1841 i nåder utfärdad. 309:o angående drängdagsverkens utgörande af åtskilliga hemman å Wisingsö, i stället för hemmantalsränta (252). Med bifall tili Rikets Ständers härvid gjorda hemställan har Kongl. Majit under den 18 Juni 1842 låtit nådiga bref i ämnet till vederbörande afgå. Bil. till Ii. St. Just. Om budsm . Em b.-Berättelse den lt Juli 1844. 55 angående stärnplingen af spelkort samt afgiflen derför (255). Härom liar Kongl. Maj:t under den 23 Februari 1842 allmän nådig Kungörelse utfärdat. SÄJdo angående extra anslag lill befrämjande af göromålens gång inom KammarKollegium (264). Om hvad Piikets Ständer härvid beslutit, har Kongl. Maj:t uti nådigt bref af den 20 April 1841 underrättat KammarKollegium, med befallning alt inkomma med underdånigt förslag i afseende på det beviljade anslagets användande, i mån af behofvet, lill aflöning åt adjungerade ledamöter eller vikarierande tjenstemän inom bennjlda Kollegium. :o om öfverseende och granskning af författningarna rörande myntoch kontrollverken (270).
Margareta gick äfven derur, så fort hon kunde göra det utan att väcka uppseende, och fann i sitt rum en svartklädd karl, som, sägande sig vara ilbud från Sjöborg, lemnade henne ett bref, hvarpå hon igenkände Häradshöfding Malungs hand. Hon hastade att bryta det – deri låg ett annat, stäldt till Grefve C. jemte några rader till henne sjelf ifrån Häradshöfdingen, i hvilka han sade sig af Margaretas bortgångna Vän, Grefvinnan Emilie fått befallning, att i alla efter hennes död inträffande brydsamma förhandlingar inom familjen vända sig till Margareta, hvarföre han bad henne läsa innelyckta skrifvelse, och på hvad sätt hon bäst pröfvade, framföra dess innehåll för Carls Föräldrar. Margareta öppnade skyndsamt det andra oförseglade brefvet, och hade just genomögnat det, när ljudet af steg tvang henne att dölja alla papperen. Augusta syntes snart och bad henne begifva sig in till Fadren, den der oroligt frågade efter henne. Margareta skyndade, föregången af Augusta in till Gubben, som vid hennes åsyn, med sönderslitande uttryck ropade „Carl lefver! Han lefver ju!“ Grefvinnan och Augusta brusto i högljudt gråt vid denna fråga. Margareta försäkrade att den älskade sonen lefde. „Men hvad är det då?“ frågade den gamle, af ångest ännu oroligt talande Fadren. „Jag såg bestämdt att Ström vinkade på Bonne Amie. Någonting har händt – Tala – säg allt – jag vill veta allt.“ Med få ord underrättade Margareta honom om hvad hon sjelf visste, och framräckte slutligen Häradshöfdingens bref åt honom. „Jag kan icke läsa“ sade den darrande Grefven – „Läs sjelf.“ Margareta läste : Högvälborne Herr Grefve. Derpå förkunnades att Emilies yngsta dotter, som blifvit döpt på Moderns begrafningsdag, aflidit några timmar efter Dopet. – „Detta sista slag har alldeles“ hette det vidare „lagt råga på min olycklige väns sorg och det har blifvit tydligt för mig, att, om han ej skall duka under för den, måste någon förändring inträffa i hans nuvarande läge.
Då derjemte, dels genom redan vidtaga ne försvars anstalter, dels genom deli förening, Kongl. Maj:t ärofullt verkställt med ett tappert folk, Sveriges trygghet blifvit så väsenteligen försäkrad och elt kraftigt understöd, i händelse af krig, Riket beredt , anse Utskotten Riksens Ständer, i sammanhang med nyssnämde underdåniga anhållan, nu böra, med tillförsigt om Kådigt afseende , yttra den lifliga önskan, att Kongl. Maj:t, vid Armeens organisation, måtte vara Öfvertygad , att Svenska folket, för fattigt att täfla med rikare Nationer i Underhållandet af en stor stående Annee, vill och skall genom en allman beväpning bidraga till försvaret af sina Landamären; samt, vid Flottans åter, taga i Nådigt betraktande de fördelar våra kuster erbjuda, så i afseende på mindre Fartygs hastiga uppbyggande, sorn på deras bemannande med sjövandt folk. Detta är hvad Utskotten, med utelämnande af alla detailler, såsom ensamt tillhörande verkställande Magten, trott sig böra anföra och tillstyrka, i anledning af Herr Lagerhjelms i frågavarande motion, och få Utskotten blott tillägga, det Utskotten ärofullt öfvertygade, att Riksens Ständers härom tillgörande underdåniga framställning, skall med Nådigt välbehag anses utaf en Konung, som sjelf säkrast och bäst känner medlen, att så ordna Rikets stridskrafter, att de pä en .11 el änkan deli. /\ r 7 gång bidraga till landets försvar och folkets trefnad. Detta underställes vördsamt Rikets Höglofl. Ständers bepröfvande. Några Ledamöters häremot anmälda reservationer bifogas. Stockholm den a3 Julii i8a3. Utdrag af Protocollet, hållet i Riksens Höglofl.
Deri föreslås, att "Herrar af Wetterstedt och Adlerbrandt skulle för sina Skatterälts-fordringar erhålla ersättning i de af dem dertill uppgifne hemman under Ädelforss efter "Jordeboks värde,” och vidare ”till sä stor del, som efter i allmänhet stadgade grunder mot fordringarne belöpaMed de orden efter Jordeboks värde kan icke menas annat, än Daler mot Daler efter Jordeboken, hvilket åter strider emot de allmänna grunderne för Skatterälts-fordringars godtgörande, enligt hvilka de hemmanen åsatte Räntedaler skola efter hvarje öres förvandling uträknas, och liqviden derefter ske, äfvensom en undersökning skall föregå för att utröna, om icke räntan å det hemman, hvari ersättningen skall ges, kan förhöjas. Då med ifrågavarande ersättnings meddelande lärer böra förhållas, som i alla andra dylika fall skett, och de allmänt stadgade grunderne dervid tillämpas, så böra derföre orden efter jordeboksvärde ur beslutet utgå, emedan annars tvetydighet för KammarCollegium uppkommer vid beslutets verkställighet. Herr Bråkenhielm, Pehr Reinhold: Då j * i5o Den 7 Januari i c. m. det synes som SlatsUtskotlet lemnat utan afseende min motion om försäljning af Ädelforss, och då jag af egen erfarenhet känner till hvilken hög grad denna egendom vanskötes, kan jag ej annat än önska att den skrifvelse, sorn till Kongl. Maj:t i detta afseende aflåtes, måtte blifva så stäld, att Regeringen icke råkar på någon tvetydighet.
Man torde ej gjort sig nog reda förde extra depencer, som åtfölja den indeldta Officeraren. Endast dess resor, alt förtiga allt annat i och för tjensten, medtager månget år CompagnieOfficerarens halfva lön. Resten torde medtagas, och mången gång ej vara tillräcklig, för accordsräntans utgörande. Jag inskränker mig till dessa anmärkningar, och yrkar återremiss af Utlåtandet, samt önskar, att Utskottet måtte finna anledning, antingen att i hela dess vidd tillstyrka Konungens Proposition, eller också helt enkelt återgå till Indelningsverket för Befälet af gamla stammen, samt föreslå nya anslag för 3:dje Bataljonens Befäl, äfvensom Den 2a Maj!. för den Generalspersonal, som Konungen Nådigst uppgifvit behöflig för Armeen, hvarefter-Kongl. Maj:t blir iståndsatt, att Regexnents-vis låta förrätta löneregleringen. Friherre RidderstolpeFredrid: Jag anhåller, att få instämma i Friherre von Dubens nu uppläste Anförande. Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, remitterades Friherre von Dubens Anförande, jemte Friherre Ridderstolpes, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, till StatsUtskoltet. Justerades 4 ProtocolIsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 2j dennes föroch eftermiddagen fattade beslut. Upplästes och lades på bordet ConstitutionsUtskottets den 18 dennes under N:o 28 afgifne Memorial, angående Herr F. L. Rosenqvists af Åkerhult anmärkningsanledning, i afseende på grunden för en sökandes uteslutande från förslaget lill ett Pastorat. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den a5 Maji. Måndagen den 25 Maji 1829. Plenum klockan 9 Förmiddagen.
Vetenskaps-Akademien. 67:o Sedan, på sätt Statsråds-protokollet gifver vid handen, Vetenskaps-akademien uti underdånig skrifvelse anhållit att, som flera antingen förhöjda eller nya utgifter påkallades dels för vidsträcktare tillsyn, inre och yttre renhållning, städning af offentliga lokaler, ökade transporter m. m., som blifva en följd af riksmusei-byggnadens betydliga utvidgning; dels för aflöning åt den talrikare betjening, som, efter det samlingarne hunnit fullständigt uppställas, komme att erfordras för uppsigten vid deras offentliga förevisning, hvilken, enligt Akademiens tanke, då borde ega rum tre, i stället för såsom hittills två gånger i veckan; dels för brännmateriel vid värmeledningen samt tillsyn vid densammas uppeldning, äfvensom för gasoch vattenledningarnes begagnande; beloppet af samtliga dessa utgifter, som i ett bifogadt förslag af Akademiens Förvaltnings-utskott beräknats till 4,750 R:dr R:mt årligen, måtte beviljas och under benämningen expensmedel till Akademiens disposition på ordinarie stat uppföras; så har E. K. Maj:t nu härom gjort nådig framställning; och då, i betraktande af hvad Akademien anfört, det begärda anslaget synes vara af verkligt behof påkalladt, hafva Rikets Ständer funnit skäligt bifalla, att äskade beloppet 4,750 R:dr må i Riks-staten uppföras. 68:o Hos Rikets Ständer är vordet bland annat anfördt, hurusom af de Svenska universiteternas belägenhet i småstäder blefve följden att de studerande, efter afslutad examen och inträde i det praktiska lifvet, afbröto de vid Universitet började studierna, men att ett sådant afbrott af studierna ej kunde annat än utöfva en högst ofördelaktig inflytelse på vår embetsmanna-bildning och hela vårt statslif, samt att det skulle för landet vara af synnerlig vigt, om den från universiteterna afgångna ungdomen i hufvudstaden under skicklige lärares ledning vunne tillfälle att fullfölja sina studier och hemta näring för det vetenskapliga intresse, som under den knappa examens-kursen knappt hunnit vakna, än mindre utvecklas och tillfredsställas; äfvensom att för den stora allmänheten en vetenskaplig inrättning i Stockholm skulle medföra rikt S;agn.
Vendela Linnea Andersson, sedan några år gift med tandläkaren i Köpenhamn Sophus Sö- rensen, är född i Halmstad den 19 november 1860. Då hennes fader, som var musikus, tidigt afled, efterlämnande sin familj i små omständigheter, åtog sig en i Helsingborg bosatt väninna till modern att taga den lilla Vendela till sig och bekosta hennes uppfostran. Det dröjde ej länge, förrän hennes musikaliska anlag upptäcktes, och kort tid därefter hade de erhållit så pass stor utveckling, att Vendela fick uppträda som » underbarn », hvilket inträffade då hon endast var nio år. H o n hade drifvits att inöfva en konsertrepertoar och sändes så ut på » konstresor » i sällskap med en dansk violinist, som ej var äldre än hon. På denna tourré kom den lilla flickan äfven till Stockholm. Här hade hon tillfälle att sjunga inför ett sällskap, som var församladt hos en af våra mest kända fabriksidkare, och följden af detta uppträdande vardt, att några af de därvid närvarande familjerna beslöto att åtaga sig den lilla sångerskans uppfostran, ett erbjudande, som hennes moder med glädje och tacksamhet antog. Det beslöts nu, att Vendela skulle sättas i skola för att förvärfva sig nödiga kunskaper äfven å andra områden än det musikaliska. Däremot skulle hon upphöra med all sång, till dess stämman vunnit stadga, men samtidigt med skolstudierna åtnjuta undervisning i pianospelning. Under 8 år varade dessa, dels i Stockholm, dels i Kalmar bedrifna förstudier till hennes egentliga lifsuppgift. Vid 17 års ålder återvände Vendela Andersson efter afslutade skol 58 IDUN 1893 Lagen är vanmäktig, där seden är död. y. studier till Stockholm, och här hade hon den lyckan att till sånglärare erhålla den i detta fack framstående tonsättaren Isidor Dannström, som hört henne i hennes barndom och redan då insett hennes musikaliska begåfning. Efter något mer än ett års sångstudier för hr D. hade den unga sångerskan hunnit förvärfva sig tillräcklig förmåga i det tekniska för att våga beträda scenen. Detta skedde å senhösten 1878, då hon debuterade å Stora teatern i Göteborg i en liten af hennes sånglärare skrifven operett ' » Crispinos giftermål ».
Deri behållna vinst, sorn å Bankrörelsen uppkommer, sedan alla omkostnader och förluster blifvit afdragne, disponeras af Rikets Ständer, derest enskilde icke i Banken ega del, men i motsatt fall skall 5 procent ränta k det tillskjutna aktiekapitalet delegarne godtgöras, saint, af återstoden till reservfond afsättas minst 10 procent intill dess reservfonden uppgått till en tiondedel af aktiekapitalet. Det öfriga må deremot fördelas mellan akticegarne i mån af deras egande lotter. De till reservfond afsatte medel skola användas till inköp af räntebärande, lätt säljbara obligationer. § 40. Bankens oktroj meddelas för en tid af 30 år och kan sedermera af Kongl. Majit och Rikets Ständer förnyas, hvarje gång för en viss bestämd tid. Förslag till förordning angåenda Enskilda Banker § i. Enskilde, som vilja törena sig uti bolag i ändamål att genom en vakfstyrelse drifva bankrörelse, skola hos Kongl. Majit om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget uppgjorda bolagsreglor samt reglemente för bankens förvaltning. Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio är, räknade från bankens öppnande. Önskar bankbolaget förlängning af oktrojen erhålla, gore derom i den ordning, som nu är sagd, ansökan aderton månader, innan den löpande oktrojen tilländagår. Enskilda Banker, som afse, att med ellmänna Svenska Bankens sedlar drifva sin rörelse, på sätt i § 14 stadgas, må dock icke ega ovilkorlig rätt till oktroj, förr än de nu utelöpande Rikets Ständers Banks sedlar blifvit indragne, så att återstoden motsvaras af metallisk valuta.
Fullt oberoende af sin nations och sin omgifnings fördomar – vare sig känslans eller konventionalismens – älskade hon med hvarje år allt mer den franska litteraturen, framför allt George Sand och Balzac, på hvilkas »i England högst opassande men odödliga oanständigheter jag lefvat», skrifver hon; senare tjusar Stendahl henne. Hon skänkte Harriet Martineau sin mogna ålders djupa sympati och bevarade för Byron sin barndoms stora entusiasm; hon beundrade i hög grad Shelley och Landor och ägnade sitt stora hat åt den engelska »rättrogna och sedliga» själfrättfärdighet, som bland annat hade Byrons blod på sitt hufvud. Hon ansåg sina landsmän som »sociala barbarer» och drogs allt mer af sina sympatier till kontinenten, »där lifvet har tunnare hud och lifligare safter». Denna hennes utveckling möjliggjorde en ögonblicklig förståelse af Brownings diktning, och hon samstämde med dess lifsåskådning som med ingen annan samtidas. Då han mötte oförstående af kritiken, plågades hon å hans vägnar, men gladdes att dock veta honom läst och högt skattad i en liten utvald krets, till hvilken Kenyon hörde. Af denne gemensamme vän fick hon veta att »Browning var stor i allt», hvilket ingaf henne en ökad sympati för »the king of the mystics», poeten och profeten, som hon »kände danad att nå de högsta höjder». Hon »knäböjde i andäktigt lyssnande vördnad för Pippa Passes» och medgaf visserligen »att man lätt kunde finna en mer felfri författare men ej lätt ett större geni Svårigheten i hans språk hindrade tyvärr människorna att tillägna sig det djup, den makt, ordgåtorna inneslöto; han måste studeras och därtill ge människor sig ej tid numera Men hans odödlighet är viss, ty han har lifsprincipen i sig» Hvad hon därmed menar har hon flerestädes, i bref, i dikter och essayer uttalat. Hon skref under denna tid några litterära studier öfver grekiska och engelska författare7 hvilka ej blott visa vidden i hennes synpunkt och friheten i hennes uppskattning utan äfven hennes ypperliga, innehållsmättade och sammanslutna, klara och kraftiga prosastil.