Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öns rika naturliga tillgångar hade antagligen just till följd af ifrågavarande förening i en persons hand af den civila och den militära myndigheten med sina olikartade skyldigheter blifvit försummade och på långt när icke så utvecklade, som de kunnat, vara, om under det sistförflutna halfva seklet Landshöfdingar med juridiska, administrativa och statsekonomiska insigter fått odeladt egna sig åt jordbrukets och näringarnes angelägenheter, i stället, för att offra en dyrbar tid ät de militäriska anordningarna och öfningarna, för hvilka sednare Landshöfdingarne, enär till dem alltid tagits militärer, hvilka bibehållit sin ställning såsom sådana, hyst en naturlig förkärlek; varande skriften i öfrigt uppfylld med klagomål öfver förmenta magtmissbruk och olagligheter, åt hvilka, såsom ej ens beledsagade af någon utredning, Utskottet ej kan egna någon uppmärksamhet och för hvilkas innehåll Utskottet alltså ej anser nödigt redogöra. Genom motionärens framställning anser Utskottet för ingen del vara vederJagdt hvad af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag i förevarande ämne blifvit yttradt och vunnit Rikets Ständers godkännande. Motionären. ifrån början stödjande sig allenast derpå, att 40 § Regeringsformen skulle innehålla ett stadgande, med hvilket uppdragandet åt en person af både den 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-ltskotlels Belänkande N:o 58. administrativa och den militära myndigheten inom ett län skulle stå i uppenbar strid, har slutligen jemväl sökt gifva skäl för sin åsigt om <le praktiska olägenheterna af en sådan förening af tvänne olikartade embeten. Att emellertid något General-guvernörs-embete icke finnes på Gottland inrättadt, hvarken i den mening denna benämning i andra länder innebär, eller i den betydelse densamma i vår Grundlag eger, derom torde den, som i detta hänseende är böjd för tvifvel, kunna öfvertyga sig allenast genom en blick på den för den siste General-guvernören i vårt land, nemligen den i Skåne år 1801 tillsatte, utfärdade instruktion, af den 9 Februari nämnda år.
Maj;ts Nådiga Proposition, blifvit uppmanade i och det var derföre som jag föreslog, då fråga uppstod att tiil Bancooch Stats Utskotten remittera Propositionen om Finance-Regleringen, att dessa Utskott måite anmodas att först öfver Hnfvudfrågan yttra sig, Ridderskapet och Adela behagad* ej göra af - Den 3 7 December. S23 *eende på min framställda önskan. Jag förut, såg hvad som nu inträffat, att nemligen FilialDisconternas intresse skulle framställas såsom Hufvudsak och att sjelfva Banquen , Rikets Finanser och Nationens framtida vällärd skulle stå tillbaka såsom bisak. I England hafva sedan Pariser-Freden 300 Disconter ramlat; men jag har ej hört att någon Parlamc-nfs-Ledamot, långt mindre Ministern sjelf, föreslagit att Engelska Banquen måtte öfvertaga de Banqueroutterade Disconternas outredda affairer. Man hörer från somliga håll sägas, ate det är för att bota det onda, som Filial-Disconternas fall vållat, som Riksens Ständer blifvit sammankallade. Men annorlunda yttrade sig Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen uti sitt Svar på TacksägelseAdressen förledne Tisdag. ”Det ärsade Hans Kongl. Höghet, ”för att bota bristerna i Nationens Finance-Systeme, som dess Representanter äro sammankallade.’* ”Tåflen, mine Herrar! tilläde Hans Kongl. Höghet, att under Edra öfver» läggningar ådagalägga Patriotisms och insigt; Konungens blick skall följa Eder”, Jag har den öfvertygelsen att öfverflyttandet af Filial Disconternas affairer uppå Banquen, innan grundvalen för Bankens framtida verknings-krets blifvit lagd, är ett högst äfventyrligt företag och rakt motarbetande den säkerhet för Myntvärdet, som man säger sig vilja bereda. Väl säges nu att fråga icke är om mera än att inlösa Ass%nationerna, en åtgärd som medlidandet öfver de fattigare Folk-Classernas iråkade svåra belägenhet på - 524 Den 27 December'. kallar.
JfnltegångsBallcen , om ansvar å den , som ljuger inför Rätta , icke egentligen afser ifrågavarande händelse , samt för öfrigt den deri stadgade ansvarspåföljden , bestående i sådane pénrtihgeböter, hvilka , i brist af tillgång, ej iå förvandlas till annat än fängelse, icke syntes svarande mot förbrytelsens art. — Af dessa anledningar bar Motionairen föreslagit, att bestämd lag mätte stadgas, söm utsätter ett efter förbrytelsens beskaffenhet läirnpadt urbota straff' för den, sorn falskligen på sig bekänner missgerning, äfven af mindre svar art, än att gerningcn hade förtjent döden, Utskottet har tagit detta ämne i öfver-, .vägande; och som det är allmänt bekant, huruledes, enligt hvad Motionairen anfört, ej sällan händer , att dels sådane för brott tilltalade och häcktade personer, sora ännu ej blifvit slutligen dömde, och dels fästningseller arbetsfångar, falskligen å sig bekänna hvarjehanda förbrytelser, serdeles tjufnad3- brott , hvilket sker än i afsigt att fördröja ransakningars afslutande och såmedelst aflägsna den väntade bestraffningen, och än, i hopp att under forslandet till eller från de orter , der de erkände förbrytelserne uppgifvas hafva blifvit begångne , kunna bereda ?ig tillfälle till flygt; sa enär erfarenheten Lag Utskottets Betänkande N:o 30. n ådagalagt, att de försigtighets-åtgärder, som ära föreskrifne i Kongl. Brefvet den 29 Julii 1812 , angående Förklaring öfver 10 Cap, 21 /. 2 Moni. Rättegångs Balken, samt i Kongl.
På samma sätt förfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad o. s. v. till dess det föreskrifna antalet af förmyndare blifvit uppfyldt; kunnande ej Nämnden åtskiljas förr, än valet fulländadt är; och gäller detta val såsom Riksförsamlingens beslut. Om så händer, att Kamrarne ej inom tre dagar, sedan riksdagen blifvit å rikssalen öppnad, om förmyndarnes antal åsämjas, förordnas på enahanda sätt och lill lika antal, som angående Nämnden bär ofvan sagdt är, ett serskildt Utskott, att medelst omröstning per capita, denna fråga, med samma kraft och verkan som Riksförsamlingens beslut, inom två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedda Nämnden, likaledes inom två dagar, hafva valet förrättat, så att, i alla händelser, 36 koristitutions-Utskottets Memorial, $f:o 12, förmyndarevalet inom sju dagars förlopp från riksdagens Öppnande å rikssalen må vara verkstäldt. § 122. Till följd åf Regeringsformens <§', skall Riksförsamlingett-, å hvarje lagtima riksdag, förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man att, såsom Riksförsamlingens ombud, hafva tillsyn öfver fagarneS efterlefnad af domare och embetsman, samt alt inför den riksrätt, sorn i bemälde Grundlags § till dess inråttttlég och göromål beskrifves, eller vid andra Vederbörliga domstolar i laga ördnihg tilltala dem, sorn i sina embetens utöfning anseS, af väld, mannartiån eller årtnan orsak, hafva någon olaglighet begått, eller underlåtit ått sina ernbetSpligter behörigen fullgöra. Denne Riksförsamlingens Justitice-omludsman, hvats rättigheter oell åligganden ytterligare, så val i Regeringsformen som genom serskild instruktion utstakaS, väljes åf fyratioåtta för tillfället nämnde valmän, af hvilka hvarderå Kammaren inom sig utser tjugufyra.
Yi tro icke att någon Svensk varuegare försökt begagna en lika utväg, som den från Norska sidan anlitade, att undgå tullens erläggande, likasom vi betvifla att om ett sådant försök gjordes, det skulle lyckas, emedan de Norska myndigheterna vanligen aro vaksamma, då det angår deras egna intressen; hvad vi veta är, att, då stadgandet uti 5 § af 1825 års Kongl. Förordning, att ”i Sverige eller Norge alstrade eller tillverkade varor skola, vid införseln landvågen från ena till andra riket, vara från tullafgifter fria”, i Sverige respekteras och efterlefves, göres detsamma i Norge fullkomligt kraftoch betydelselöst genom en af dervarande Tulldepartement till tullkamrarne utfärdad föreskrift, att ”varer maae ikke uden tolds erleggelse föres sövserts i Norge (herfra stang-, boltog bandjern samt af bräkstenger, liaer, spader, söm og spiger, 3 tommer och derover, undtagne)”; hvarvid dock uti instruktionen för tullkammaren i Fredrikshall det tillägg blifvit gjordt, att det ”ikke betragtes som sövsertsförsel, om varerne her i riget bringes över fjorde, hvor disse afbryde den almindelige landevei, som for ex fra Moss till Horten.” Det lärer vara från 1838, som det första förbud härleder sig för landvågen införda Svenska varors vidare fortskaffning utan tull. Före denna tid, lika som före den politiska föreningens tillkomst, kunde Svenska, öfver land förda varor i Norge passera fritt hvar som helst, och i mer än 20 år efter unionens ingående fortgick denna praxis. Men sedan Norska Regeringen gifvit ofvannämnda tolkning af mellanrikslagens stadgande om tullfrihet, har afsättningen af Svenska varor i hög grad försvårats i Norge, jemte det icke så litet obehag och trassel uppstått för trafiken äfven med rent Norska varor, hvilkas ursprung icke alltid kan styrkas. Detta erkännes inom Norge sjelft.
Redskap och machinerier voro då i sjelfva taxan upptagne med 25 procent införsels-tull af värdet, men i underrättelserna lill taxan var föreskrifvel, att för nya fabriks-anläggningar erforderliga machinerier fingo med Kommers-kollegii särskildta tillstånd tullfritt införas i de fall, då sädane alldeles icke eller ej till full godhet vid inhemska macbin-fabriker tillverkades eller ock från dem icke kunde inom lämplig tid erhållas, samt att, likaledes med Kommers-kollegii särskildta tillstånd, redskap, machinerier och verktyg, som i öfrigt för inhemska näringar erfordrades, fingo af vederbörande slöjdidkare införas mot 5 procent tull af värdet. Enligt import-tabelierne för åren 1852, 1853 och 1854 infördes dessa år machinerier och redskap till ett värde af sainmanlagdt omkring 1,241,000 R:dr, deraf mot 25 procents lull för 55,000 Hulr, mot 5 procent för 457,000 R:dr och utan lull för 729,000 R:dr, i sistnämnda summa likväl inbegripet värdet å tullfritt införda prof och modeller, sora tabellerne under samma rubrik upptaga, hvilket dock, helst modellerne till stor tiel utgjordes af machiner, icke ,kan i någon betydligare mån inverka på beloppet. Häraf synes, alt den vida öfvervägande delen af redskap och machinerier, som under nämnde tidrymd infördes, inkomrno utan tull och att den sedan stadgade afgiften af 5 procent å alla dylika varor i sjelfva verket innebar en lullförhöjnirjg å artikeln i siri helhet.
Sedermera stadgas i nu gällande författning: ”Enahanda förhållande ege rum i afseende ä gesäl! eller arbetare, som 3:ne veckor före mantalsskrifningen från mästare af - Don lii Maj. 511 ilytlat, ulan alt sedermera låta sig sbattskrifvas, då i slikt fall betalningsskyldigheten drabbar den mästare, hos hvilken han sednast under skalteåret arbetat.” Motsvarande stadgande i den föreslagna författningen lyder sålunda: ”Enahanda förhållande ege rum i afseende å handelsbetjent, gesäll eller andra arbetare, som trenne veckor före mantalsskrifning frän handlande, mästare, fabrikseller annan näringsidkare afflyttal, utan att sedermera låta sig skattskrifvas, då i slikt betalningsskyldigheten drabbar den, hos hvilken han sednast under skatteåret varit anställd eller arbetat”. Således är här presist samma grundsats följd som förut varit gällanda allt sedan sisla riksdag, och antagen i alla Bevilln.-förfallningar. Frågan är, om icke en handlande bör, likaväl som en mästare ansvara för sin gesälls, ansvara för sin handelsbetjenls kronoutskylder, och det är alldeles icke fråga om alt mästaren skall ansvara för mer än för hvad han förut ansvarat; hvarföre jag tror att R. o. Ad. på goda skäl kan bifalla §:n sådan som den nu är föreslagen. Gr. Mörner: Mig vill det synas, som uti den föreslagna § förefunnes ännu en högst betänklig olägenhet. Der förekommer att handlande, mästare, fabriksoch annan näringsidkare ansvara för de, i och för hans rörelse, hos honom vid skattskrifningstillfället sysselsatte betjentes, gesällers eller andra arbetares, jemte deras hustrurs och barns utskylder. I den nu gällande författningen står; att mästaren ansvarar för hos honom mantalsskrifven gesälls eller arbetares, jemte deras hustrurs och barns utskylder. I den nya författningen ålägges man sålunda ansvarighet för alla deras utskylder, åt hvilka man lemnar sysselsättning, om äfven dessa vilja vara sina egna personer, fastän de låta en annan för någon måhända ganska kort lid använda deras arbetsförmåga. Detta är att införa försvarssystemet på ett annat sätt än det förut varit brukligt.
Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, det Herr Uggla, Carl, i anseende till dess förestående afresa från Riksdagen, afsagt sig den honom uppdragne befattning, att vara Ledamot i BeviHningsUtskottet; i anledning ' hvaraf Herr Grejven och Landt Marskalken anmodade Herrar Electorer att med första sammanträda, för att utse en annan Ledamot i BevillningsUtskottet e£- tei Herr Uggla. Upplästes och lades på bordet följande från redanrtämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Ridd. o. Ad, Pvot. IX Bandlista Afd. n. Den 7 ö< taber J. m. från Stats Ut&koitet' Af den 6 dennes: N:o 5 I <• Angående RiksStåndens olika beslut i fråga om Itskillige anslag för FörsvarsVerket. Från Statsoch BancoUtakotten-. Af den 6 dennes : N;o 6t. I anledning af de beslut RiksStanden fattat till sammanjemkning af deras förut yttrade skiljaktiga meningar, i frågorne röran, de Rikets penningeväsende och de med detsamma gemenskap ägande ämnen» Af den 2 dennes*. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga proposition, angsende ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal. Af den t dennes: N Dtn 7 October f. m. 165 Från Staffsamt Allmänna Be tvärsoch OsconomieUtskotten: Af den 20 sistledne September; N:o 5 I I. I anledning af Kongl. Majtts Nådiga proposition, rörande Kronoskogsrne, samt öfver åtskilige dermed gemenskap ägande Motioner. Från Allmänna Befvårsoch Oeconomie Ut foot te t; Af den 20 sistledne September: N:o 189. t anledning af väckt Motion om ökadt antal besigtningsman a Ekeakogarne i Riket. Af den 6 dennes: N:o 190. Angående anslag af ett Ordinarie Camelis!arfvode lil* fördelning-emellan 2:ne Extra Car.zlister.
Banko-Utskottets Memorial M 16. 13 Då jag så val i afdelningen, som inom Höglofl. Utskottet påyrkat att af nuvarande upplupna bankovinst icke något borde för Statsverkets allmänna behof från Banken aflemnas, utan hela beloppet åtminstone denna riksdag reserveras, har jag som skäl derför, bland annat, anfört, att då den Kongl, propositionen öfver Statsverkets tillgångar och behof visar att, oaktadt de betydligt ökade anslag, som blifvit begärda, tillgångar fullt ut finnas, utan att härvid blifvit beräknadt något tillskott från Rikets Ständers Bank, det vöre så mycket mera angeläget att icke nu onödigtvis afhända Banken en tillgång, som vida fördelaktigare kunde användas, l:o att, till upprätthållande af dess realisations-förmåga, förstärka grundfonden, och 2:o att genom de olika lånefondernes förstärkning och understöd till fdialbanker befordra handelns och näringarnes utveckling och förkofran. Det har å andra sidan blifvit sagdt, att om en del öfverlåtes till Statsverket, medlen i alla händelser komma rörelsen till godo, men det torde ligga i öppen dag, att detta icke blir förhållandet, synnerligast om de komma att användas till inproduktiva företag. Ett ytterligare skäl för min åsigt är den, att i händelse af en nu längre fortfarande eller framdeles ytterligare inträffande kris kan Banko-styrelsen genom medlens användande på det sätt jag föreslagit och genom småningom skeende indragningar å de olika lånerörelse-grenarne minska den utelöpande sedelstocken, men detta blir icke förhållandet om de öfverlemnas till Statsverket, emedan Banken då måste vara beredd att samma belopp med silfver inlösa, hvilket åter kunde hafva till följd ett strvpningssystem, i högsta grad störande för affärernas oafbrutna gång, och hvilket jag för min del ingalunda vill eller kan understödja.» Af Herr Wallenberg: «Då den vigtiga frågan om «räntans frigifvande« beklagligen för denna riksdag fallit, är räddning från hotande penningekriser endast att söka uti många bankinrättningar och dessas största möjliga spridning öfver hela landet. Så länge
Areschoug, S., fröken, Stockholm. Arfwedson, Adela, fru, Arfwedson, Ellen, fru, ~ i n k k s t Hållsta. ~, Arfwedson, Hedvig, fru, Stockholm. Arwedson, Ada, fröken, Linköping. Arwidsson, Mathilda, fru, Stockholm. Arnell, Alma, fröken, Hernösand. Aspelin, Mauritz, med. doktor, Stockholm. Asplund, Charlotte, fru, Stockholm. Aspman, hl., fröken, Stockholm. Aurell, Alma, fru, Stockholm. Aurell, Augusta, fröken, Mariestad. A u r h, Erica, fru, Söderköping. Aurivillius, Agnee, fru, Stockholm. Avén, S. L., fru, Stockholm. Axell, Malin, fru, Sundsvall. Axelson, Severin, grosshandlare, Malmo. ' Backlund, A. R., med. doktor, Göteborg. Backlund, Viktor, läroverksadjunkt, Jön köping. Backman, Hedvig, fröken, Kramfors, Frånö. Baerer, Amalia,. fru, - Malmö. ~ a g ~ Axelie, e, fru, Torshag, b y. Bahr, von, Alfhiid, fru, Stockholm. Bahr, von, Elisabeth, fru, Upsala. Bandelin, Ch., froken, Stockholm. Bayoud, C., fru, Stockholm. Bayoud, C., fröken, Beckman, Albertina, f&amp;, Skara. Beckman, Elin, fröken, Stockholm. Beckman, Ernst, litteratör,, Béen, Andrea, fru, Karlskrona. BBgat, E., grosshandlare, Stockholm. Behm, Hanna, fröken, Sickelsjö, Arboga. Beijer, Anna, fru, Malmö. Beijer, Malin, fru, Stockholm. Belfrage, Hildur, fru, Göteborg. Benedicks, Emma, frii, Stockholm. Benedicka, Ida, fru, Stockholm. Benedicks, S. E., fru, Bengtson, Caroline, fru, Norra Wram. Bennet, Anna, friherrinna, Stockholm. Bennet, Caroline, friherrinna, Hammenhög. Bennich, Antigoiie, fröken, Stockholm.
Den innesluter i sina torra sifferkolumner dess utsikter och ekonomiska möjligheter för den närmaste framtiden, den utgör ett betyg för den tid som gått, ett intyg på de större eller mindre sympatier tidningen i fråga vetat förvärfva sig hos sin läsekrets — och med större spänning kan sannerligen icke en scholaris på examensdagen motse sitt terminsbetyg än en tidningschef sin första postbok. Till och med de gamla och vana, som varit många, många år i elden och hafva » inarbetade » och » stadgade » upplagor, känna en obetvinglig nervositet gripa sig, när de dagarna nalkas. Hvad skall då icke en nybegynnare erfara, en nybegynnare som satt allt på ett kort, hvars första postbokkan betyda hela hans framtid, hans » vara eller icke vara »? Just så ställde sig nu också saken för Iduns utgifvare. Det var en bister januaridag, han på centralpostkontoret vid Rödbodtorget i sällskap med sin » hjälp i nöd och lust » afhämtade sin bok och med densamma hårdt tryckt under armen skyndsamt vandrade den långa vä- gen mot hemmet, den lilla gårdsvåningen vid Humlegårdsgatan, som då för tiden med sina tre dockrum fick vara Idun allt: redaktörens privata bostad, byrå, kontor och expedition. Ty ej förrän de kommo hem skulle de, vågade de öppna den ödesdigra boken! Hvem undrar på, att han skälfde en smula på handen, när ändtligen det afgörande ögonblicket var inne, A. U. Bååth. Vilhelm Bäckman. Fanny Chrysander. Hjalmar Cassel. och Där han med sin hustrus ansikte öfver skuldran slog upp den gröna tygpärmen? Hur hade de icke gissat tillsammans förut, i dagar och veckor! De hade drömt om det om nätterna — siffror, bara postbokssiffror 1 De hade ömsom hoppats och ömsom misströ- stat, de hade ökat på hvarandras resultat för att höja stämningen och prutat ned dem för att icke skapa öfverdrifna förväntningar, som sedan dess smärtsammare skulle krossas. Till sist hade de kommit till en sorts medelproportional, som de enats om att officielt antaga.
I afseende på det ändamålsenligaste sättet att tilldela understöd , har äfven blifvit föreslaget, alt, vid tillfällen af större missväxter, förteckningar vid allmänna sockenstämmor måtte upprättas å de låne-behöfvande och det erforderliga penningebeloppet, utfördt i serskilda columner för dem , som kunde eller icke kunde återbetala, samt dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande i hvarje Län, hvilken, då beloppet för hela Länet vore kändt och för de insolvenles behof möjligen öfverstege proportionen af Rikets Ständers anslag till gratis-utdelning , egde att förständiga Socknarne alt antingen nedsätta det begärda lånbeloppet eller ock för öfverskotta ingå i gemensam ansvarighet, m. m. Slutligen har derjemte blifvit anmärkt, att Utskotten bordt öfverväga fördelarne af så inrättade socken-magaziner, som, vid tillfällen af missväxt, kunde ega tillgängliga spanmålsförlag, samt, för tillvägabringande af sådana, föreslå, att de företrädesvis skulle komma i åtnjutande af det understöd. Staten lemnar. Om dessa båda undsättnings-anstalter tagits uti gemensamt betragtande och förbundits inbördes, så att de understödt hvarandra, har det blifvit ansedt, alt planen för meddelande af sådan hjelp skulle hafva blifvit i betydlig mon förbättrad. Då Utskotten, vid afgifvandet af ifrågavarande Utlåtande, utgått från den synpunkt, att Staten, vid meddelande af understöd åt bria orter, hvilka, genom missväxter eller andra allmänna olyckor, kommit i nöd, icke bör belragtas såsom en fattigförsörjnings-anstalt, utan endast såsom skyldig att bereda den enskilda om tank an och kraften utvägar att genom egen ansträngning kunna arbeta sig till en bättre belägenhet, så hafva äfven Utskotten ansett sig icke böra göra något undantag härifrån, ej ens för de bärförut serskildt nämnde, för nöd mest blottställde, personer, hvilka, under sådana omständigheter, äro föremål för fattigvård, som åter bör besörjas af hvarje församling för sig.
Kronobrefbäringsskyidigheten, om upphörande af, eller ersättning för samma onus. X. B. 3g5. XI. 111. A. igo. E. 367. XIII. U. 17g. A. 196. KronoFordringar, om rättighet för Banken att erhålla liqvid' för 2tne äldre. Se Bankens liqviderande. Kronofogdetjenster, Expeditions-, om upphörande af, och om villkoren för dylike tjensters tillsättande. KronoIIemman, att de må kunna försäljas och gå till gälds utmätning, samt att äldste sonens företrädesrätt framför andra syskon lill besittning derå måtte afskaffas. V. B. 125. A. 181. KronoIIemmans afvittring, att handtlangning dervid må af Kronan bekostas. Se Nybyggen. KronoLägenheters försäljning till skatte, angående. Se Kungsgårdar. Kronoskjutsen, om afskafifande af. X. B. 3g5. XI. A. m. Kronoskogar, 0111 skyndsam handläggning af mål som röra. Se Skogar. KronoTionden, om förändradt sätt för utgörande af. Se Grundräntorne. « Krono-utskylder af fastighet, som agaren till utskyldernas godtgörande afstår, om befrielse från vidare ansvar för. VII. B. 65, 72. IX. Å. 349. XV. U. 417. XVI. A. 98. Krut, om nedsättning i priset å det, som för Bergspräng ningsarbeten utlemnas från Kronans förråd, m. m. VII. B. 310. VIII. 96. Krutmeijer, H. H., Kamererare, om dess ansökning angående befrielse från arrendet af KronoHemmanet Rinkeby i Stockholms Län. II. B. i63. III. V. E. 6. Kungsgårdars och Kronolägenheters försäljning till skatte, angående. II. 190. III. Kungsholmen vid Carlskrona, om medel till dervarande ArbetsCompaniers sysselsättande. Se ArbetsCompanier.