Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Byggninga-balken, ålåge dem, hvilka å landet hemman egde och brukade, samt städerne, så långt deras egor räckte, hade på sednare tider, hvarunder nya näringar uppkommit och de äldre blifvit utvidgade, samt till följd deraf en lifligare rörelse och större nötning al vägarne föranledts, visserligen blifvit för vägbygguads-skyldige i hög grad betungande; men att, utom hvad i lag, pä sätt nämndi vore, finnes stadgadt, hade Kongl. Majit, uti resolution på allmogens besvär den 20 November 1786, ansett vägrödjning oell brobyggnad vara en hemmantalet åtföljande skyldighet, deruti bruk och qvarnar icke kunde inbegripas, hvilket, hvad qvarnar beträffade, blifvit ytterligare bekräftadt genom Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1793; att, då den stadfästelse pä befrielse från deltagande i detta onus, som sålunda blifvit gifven innehafvare af bruk och berg-verk saint sågar och qvarnar, naturligtvis ökat värdet af sådane egendomar, hvilket vid inträffade arfskiflen eller köpe-afhandlingar tagits i beräkning, skulle en rubbning i dessa friheter, utan alt på samma gång bereddes lämplig ersättning för den bortmistade fördelen, hvarken vara med rättvisa eller billighet förenlig; att en sådan bana, en gång beträdd, otvifvelaktig! medförde nya anspråk på skyldigheten för dessa lägenheter att deltaga i åtskilliga hemman pä landet nu åliggande andra allmänna oncra och prestationer; ' att desse egendomars värde och fortfarande bestånd, såsom beroende af olika konjunkturer eller tillfälliga omständigheter, dessutom voro. underkastade ständiga vexlingar, hvarföre någon säker och varaktig grund för bestämmandet af den andel i väghållnings-besväret, som de borde vidkännas, svårligen kunde fastställas; samt att, för den händelse Rikets Ständer skulle bifalla Ulskot - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2. 7 tens betänkande, och Kongl. Majit ville åt den underdåniga skrifvelsen lemna nådigt afseende, sådant endast skulle föranleda lindring i de hemmans-egares skyldighet, som hade sina vägstycken i orter, der bruk och bergverk, sågar och qvarnar funnos, men icke för dem, som voro bosatta i andra orter, ehuru väghållningsbesväret der, till följd af en lifligare rörelse, kunde vara lika, om ej i än högre grad betungande.»
Att Ståndet nu, om jag så må säga, i en hastig vändning och utan att närmare reflektera öfver saken, gifver sitt bifall till det framställda förslaget, synes mig icke fullt lämpligt, och jag anhåller derföre om återremiss, på det Utsk:t må komma i tillfälle att föreslå de vilkor, under hvilka ett anslag, om så tjenligt anses, må beviljas Artisten Mandelgren. Hr Olivecrona, Knut: Jag ber att få förena mig i den af Hr von Francken gjorda anhållan. De resor, Hr Mandelgren måste, för fortsatt attecknande af våra kyrkliga monumenter, företaga, äro alltför kostsamma för att af honom kunna verkställas, med mindre staten dertill lemnar honom understöd; och då hans konstnärliga verksamhet synes väl förtjent af uppmuntran från representationens sida, synes mig det framställda förslaget ega goda skäl för sig. Men då det måhända är lämpligast att Utsk:t föreslår de vilkor, som för anslaget böra bestämmas, vill jag icke motsätta mig en återremiss, utan förenar mig med Gr. Sparre. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Jag måste bekänna att det väckt min förvåning, att Gr. Sparre, som i gårdagens plenum talade om huru man »silar mygg och sväljer kameler», nu, sedan 140 punkter blifvit i en ingalunda långsam fart genomgångna, gör den invändning, att man går för hastigt till väga. Jag kan icke heller anse det vara lämpligt att mot slutet af riks dagen företaga återremisser, om icke i högst nödiga fall, och förenar mig derföre om den af Hr von Francken gjorda framställning. För en och hvar, som kommit i tillfälle att se dessa arbetan af en erkänd skicklig artist, måste vara tydligt, såväl att anslag för dess fortsatta utgifvande erfordsas, som ock att ett sådant anslag, lemnadt på det sätt att ett visst antal exemplar blifva inlösta, icke kan vara tillräckligt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
– Men Juris Consult – se, det kunna desse här, gamle Skolgossar med kalkoners nit och högmod, icke sjelfve göra sig till. Och deri är ju äran! Jag har sedan ideligen tänkt Lagar och Dömma; och nästan intet annat. Jag skall gifva ett prof af min lilla Lagfarenhet; blott genom att trycka min Gradual137. Och presenterar föröfrigt mina upptäckter i denna vetenskap, eller en ren och total Plan af Lagfarenhet, åt Kungen. – Hela denna vetenskap måste skapas. Gud! att detta är Läran om Rätt, i landet! Kom, heliga Snille, med din eld! Så kunnen J, M. N. Herre och alle andre Gode, hädanefter kalla mig Jurisconsult: som är ett vida högre namn, enligt de Romerske Lagvise; af hvilka de störste så kallat sig. (Se Historia Juris Romani). – Just i dessa dagar läser jag i Encyclopedien, artikeln Leibnitz: att han sökte bli Juris Doctor, men kunde icke blifva det; ehuru detta studium var hans egentliga yrke, och han var stor deruti. Jag reser härifrån i morgon. Och torde vara på Dagsnäs, i full resa ut, om fjorton dagar. M. N. Herre skall få se, huru mycket Jurisconsult jag är. P. S. Jag är genom ett fatum ”underlig”. För någon tid sedan opponerade jag extra på Boethius; latin; med godt auditorium. Disputationen var de Autocheiria. Jag påstod, att Herrarne ej kände 1:o Lycksalighetens natur, 2:o ej Vetenskapernas, 3:o ej Sjelfmordets; att detta, enligt Lifvets och Lycksalighetens princip, vore den mest oskyldiga handling, och – då den alltid gjordes för att undfly ett större ondt – den mest visa. Respondenten, en Gradualist, sväfvade, föll, medgaf. Præses teg jemt. Jag ”vici ergo, et sat est!” steg upp, complimenterade, och gick ut – med hela auditorium, i triumf.
3Äaj:té framftäUning därtill amoifat: toarattbe betta frutljud affebt att inrymma fåbaft frutqoantitet, att förenäntnba ftäber funna befriad från ber nu toarattbe ftörre truts upplag. gntöt) af mö» ©torre fioårigl)eter l) a floa unber febnare tiber uppflått att funna tesptatfci. pi^ojitionörätten till åtffilliga af inbelta regententenaö ntö Äongl. SDlajtt l)ar fålebed fett ©ig föranlåten att, få toibt möjligt marit od) tillgångar förefunnitd, förmärfma Grottan äganberätt bertill, ©ålunba l)ar SSottarpö Ijeb i ©fåne, genom inföp af jörb od) befi utbyte mot belar af itäntnba f)eb, bliftoit åt fronatt förtoärftoab. 5Dett förut på arrettbc åt åhonan upplåtna möteöplatfen för ©almare regemente, $ultdfreb, fjär bliftoit för åhonanö räftting inföpt. ^ör SCeftgöta £ald regemente Ijar, i Hållet för ben förut begagnaöe mö Sitfby af SBadamo, ^riftalfebö od) @fillingerybö mbtedplatfer fbr 33of)nö SDiajd i betraftanbe jemroäl beraf att bet meb berbrba djartoré tillförene anbefallba Ifemligpllanbc äfyftabe änbantäl antagligen nu mera ide fan ernåé, bå ef allenaft be imber utgifning roaranbe fiäne Soyograftffa coryfené triangelmätningö
Då, i alla händelser, det sekelgamla monopolet synes icke hafva medfört någon synnerlig verkan lill den inhemska skeppsbyggeri-näringens lyftning, och härtill kommer att Eders Kongl. Maj:t under sednare år genom reciprocitets-fördrag redan åt Stor-Britannien och åtskilliga andra främmande makter beviljat undantag från det förbud mot deltagande i Svenska kustfarten, som numera i sjelfva verket utgör det under helt olika tidsförhållanden tillkomna s. k. produkt-plakatets enda qvarlefva, drager jag icke i betänkande att för min del biträda ofvanberörda af kommittéen i § 23 framlagda förslag.» »1825 års nu gällande förordning stadgor i § 27, all fartyg, i det ena af de förenade rikena bygdo, må kunna i det andra riket, då de blifva innevånare derstädes tillhöriga, såsom inhemska naturaliseras, utan att naturalisalions-afgift eger rum. Genom Sådig kungörelse den 4 Maj 1852 har Eders Kongl. Maj:t, under förutsättning af Svenska fartygs motsvarande behandling i Norrige, täckts medgifva, att fartyg, som äro i Norrige natura/iserade, må i afseende på skeppsumgätder uti Sverige behandlas såsom inhemska. Af skäl. som kommittéen i sitt betänkande (pag. 49—50) utvecklat, är nu, till befrämjande af ytterligare frihet i ömsesidiga handelsförbindelser, äf kommittéen uti § 24 föreslaget, att »fartyg, i det ena af de förenade rikena bygdå, äfvensom fartyg, hvilka i ettdera riket blifvit naturaliserade, må kunna i det andra riket, då de blifva invånare derstädes tillhöriga, naturaliseras, utan att någon naturaiisations-afgift dervid skall ega rum.» Med gillande af de anförda motiverna anser jag mig böra äfven i della förslag instämma.» »Norrska lagen af den 24 Augusti 1827 stadgar i en §, som icke har någon motsvarighet i den Kongl. Svenska Förordningen af den 24 Maj 1825, att lagen upphör att vara gällande, då sådant genom lag i Norrige stadgas eller ock motsvarande 12 Kong!.
M. ingifven petition, nästan enhälligt uttrycka den önskan, att hvarje fullmyndig och sjelfberoende Svensk medborgare, utan afseende på börd eiler yrke, måtte kunna välja och väljas till ledamot i Representationen. Men då flera ledamöter mot grundsatsen af allm. valen gjort erinringar, hvilka icke böra lemnäs obesvarade, emedan de lätt kunna vederläggas, anhåller jag att några ögonblick dermed få upptaga R. o. Ad:s tid. Jag vill icke uppehålla mig vid den motsägelse, som äger rum emellan det yttrande, som den ädle Frih, här bredvid mig (Frih. Roye) i dag afgifvit angille grundsatsen af allm. valen, och de tankar den adle Frih vid i8i5 års riksdag yttrade i samma ämne, uti hvilket sednare jag, lika meden talare förut, ber att lill alla delar få instämma. Det må vara nog, att den ädle Frih. sjelf med en sällsynt eontenance funnit, att icke allenast ingen absolut motsägelse, utan t. o. m. en nära fullkomlig öfverensstämmelse äger rum emellan dessa båda yttranden. Jag ber att få öfvergå till några andra omständigheter. Den adle Frih. bredvid mig äfvensom en annan ädel Frih. midt emot (Frih. Klingspor) hafva framställt den tanka, att ett lands representationssätt utgör ett vilkor för regeringssättet De hafva härutinnan onekligen uttalat en verklig sanning. De hafva framställt en annan grundsats, nemi. den, att det vore ett oting att sammansätta ett monarkiskt regeringssätt med en representation af republikansk syftning.
Utskottet deruti finner bäde en lättnad för sig akt upprätta sitt yttrande, saint Riksens Högloft. Ständer lära genom etr mindre bemödande och således snarare finna att Utskottet icke förbigått något som detsamma älegat akt upptaga; men innan Utskottet strider Lill hwardera Tabellen serskildt, anser sig detsamma skyldigt, att wid det, af Herr Baron för nödigt ansedde Läns upptagande till de Borgenärers förnöjande som äga rättighet och löfte att inom fem ar blifwa betalde, och hwilket äfwen föregår de af Herr Baronen upprättade Tabellers rure - Den 5 Zebruarir. sZr redande, namna hurusom detta i hufwudsaken alde» les icke frängär Usstottecs tillförene yttrade tankar; Utskottek har icke en u an flere gänger och pä flere satt.ivägar sör ftä inrikes Läns upptagande till de angelägnaste p esenta utgifters bestridande och ehuru Uiskottet icke bland deni räknar alla de fordrings-ägores betalning, som Herr Baronen längre fram up gifwer, har Ulstolrer dock sä mycker mindre trott sig uti dest asgifna Fu ance-plan kunna uppföra, t. ex.: Lefweranteurernes fordringar, hwilker dock med II'ffotrets önskan öfwerensllämt, samt Riksens Höglofl. Stander redan före Finance-planens författande beflutit err annat betalningssätt, nemligen genom Obligationer; men dä Utskottet icke utan anledning föreställt sig alt om flere welat bispringa Riket med Län, än som behofwet nödwändigt dä fordrade, och hwillet Utskottet redan i Augusti mänad uppgaf till minst 4 Millioner, hade sädanc, just uti inlösandet af de Obligationer, som till Lefweranteurer blifwit kemnade, dertill sunni: en tjenlig unväg; sä täckas Riksens Högloft.
Och som sannolikt missbrukade starka drycker också? GÄST II. Det var hvad han gjorde. GÄST III. Och så lät han andra föda hustru och barn. - DEN OKÄNDE. ett sådant här vackert liktal af sina vänner. Var god och knuffa inte till mitt bord, när jag dricker. Det var mycket illa gjordt. Men det är väl derför han får TILL DAMASKUS GÄST I. När jag dricker är det rätt... DEN OKÄNDE. När jag, ja, ty det är en stor skilnad på mig och de andra. GÄSTERNA (sorla). TIG GAREN (in). DEN OKÄNDE. Se der tiggaren som plockar igen. TIGGAREN (intager ett bord och beställer vin). Vin! Mosel! VÄRDEN (ut med en tafla). betalt Edra kontributioner. Jaha, här är Rådhusrättens beslut och här är Ert namn, Er ålder och Er karakter. Var så god och gå! Er serveras ingenting emedan Ni icke Till Damaskus. - TIGGAREN. Akademisk bildning, underlåtit betala skatt emedan jag ej vill bli deputerad. Mosel! Omnia servilliter pro dominatione! Jag är en fri man med AUGUST STRINDBERG VÄRDEN. inte går genast! Och Ni skall få fri resa hem till kommunens fattighus, om Ni DEN OKÄNDE. Ni stör ju Era gäster. Skulle inte herrarne vilja uppgöra den der affären annorstädes. VÄRDEN. Jo, men Ni skall vittna att det går rätt till... DEN OKÄNDE. man icke betalat sina utskylder hm! kan man väl ha rätt att njuta af lifvets små fröjder. Nej, jag tycker det hela är ytterst pinsamt, och derför att VÄRDEN. lingar från deras skyldigheter! Jaså, det är en sådan der, som går omkring och befriar us DEN OKÄNDE. Nej, nu går det för långt! Vet Ni att jag är en berömd man? - VÄRDEN och GÄSTERNA (skratta). VÄRDEN. signalementet kanske stämmer:
Sedan sålunda, på de grunder här ofvan blifvit framställda, kommitterade kommit till det resultat, att svenska arméens ingeniör-trupper böra utgöra 720 man stam, fördelade uti en bataljon pontonierer och en bataljon sappörer, hvardera bestående af frenne kompanier å 120 man, har den frågan framställt sig, om ej någon redan befintlig trupp skulle kunna förändras till ingeniör-trupp, lör att sålunda, antingen helt och hållet eller till någon del göra uppsättandet af nya trupper öfverflödigt. Wermlands fältjägare-regemente har i detta hänseende ansetts såsom det mest passande, för den händelse Kongl. Majit skulle kunna finna lämpligt på sådant sätt förändra dess bestämmelse. Regementet är genom sin organisation uti en undantagsställning, som gör att det lättare än något annat kan utbytas, för att till ifrågavarande ändamål användas, och det är derjemte värfvadt, hvilket tvifvelsutan äfven är det för ingeniör-trupper i vårt Iand lämpligaste. Deremot är Wermlands fältjägares nuvarande organisation ej passande för ingeniör-trupper. Regementet består visserligen af 600 man, eller just den nummerstyrka som erfordras för att tillsammans med det nuvarande sappörkompaniet uppbringa ingeniör-trupperne till den ofvan antagna styrka af 720 man. Men detta manskap är, efter genomgånget rekrytmöte, gemenligen endast sammandraget till 10 dagars öfningar om året och hela den öfriga tiden permitteradt; och på dessa korta öfningstider beror till en hufvudsaklig del möjligheten af regementets bibehållande med dess nuvarande organisation. Flertalet af manskapet utgöres nemligen af lagstadde drängar, anvärfvade inom Wermland och närgränsande landskaper, och såväl de, som deras husbönder, hafva ingått sina ömsesidiga förbindelser, under antagande att den hittills vanliga lindriga tjenstgöringen skulle alltjemt fortfara. Om derföre Kongl. Majit begagnande sin laga rätt, utsträckte de årliga öfningarne till tvenne månader om året, så skulle otvifvelaktig! rekryteringen bli betydligen försvårad, om ej rent af omöjlig.
Uti Växel stadgan cl, 10 MafS-liiTlförordnas, att växlare, då växel öfverlåtes lill någon i växelbrefvet <y namngifven person, bör, förmedelst sin egerhändiga upskrift tillsäga dennes uamn, om det gälla skall. Och ehuru det, sedan den tiden växelbref med blotta namnens påskrifvand*, him k stift arne af förnyade växelstadgan d. 21 Jan. 174 -, ifwar och ens säkerhet fordra, att han uppå sjelfva växelbrefvet utsätter, till hvilken han det öfverlåter, med år och dag, då det sker. Något gällande skäl finnes icke, hvarföre man, i afseentte^på skuldebref skulle tillåta afvikelse ifrån den för allmänna säkerheten nödiga regel, att fordringar böra skriftligen transporteras från man till-nian. Då förste mottagaren af annans skuldebref alltid är i tillfälle ali kånna dess riktighet, och hans skriftliga öfverlåtelse binder honom till ansvarighet för riktigheten, har ej allenast en sednare mottagare, lill hvilken öfverlåtelsen sker, den mest grundade anledning, att sätta förtroende till skuldebrefvets riktighet, utan ock 2 H. 26 402 Den 31 December e. m. säker rättighet till ersättning af öfverlåtaren, ora skuldebrefvet skulle derefter finnas oriktigt. Om deremot skuldebref utan skriftlig öfverlåtelse kunna göras löpande, kan detta förtroende ofta saknas, och rättigheten till regress, i brist af bevisning, ej göras gällande.” Dessa motiver och della förslag voro upgifna af komitéens utmärkta arbetande ledamöter, Kommerserådet Zenius, Häradshui Richert och Doktor Afzelius. De gillades af d. v. Just-Statsministern Grefve Gyllenborg, d. v. Statsrådet Gr. Rosenblad, Just.-Råden Poppins och Blom, Just.-SMeren Gr.
Bland fetter äro att rekommendera mandelolja (helst med tillsats af litet salicylsyra) eller en blandning af lika delar lanolin oeh vaselin eller också s. k. coldcream (en blandning af vax, valraf, mandclolja och rosenvatten), hvilket sist nämnda preparat har fördelen att verka kylande på samma gång som lenande. Glycerin, hvilken liksom de nämnda fetterna mycket begagnas för torr, spröd eller sprickig hud, är däremot ej så lämplig, emedan den verkar något irriterande och uttorkande på huden. När det behöfves pudring till skydd mot luft, sol eller retning, bör man helst hålla sig till vanligt potatismjöl, talk eller rismjöl; (inskar man puder af rödaktig färg, sker detta bäst genom tillsats af litet karmin, hvilket är oskadligt. Att åter begagna puder af hvarjehanda slag som täekmedel för dålig hy, är afgjordt skadligt för huden, något som i ännu högre grad gäller om smink. Att i handeln förekommande puder och smink för kosmetiska ändamål dessutom ofta nog innehålla giftiga eller skadliga ämnen, har jag redan antydt. Hvad nu slutligen hudsjukdomarnas behandling beträffar, så kan jag här ej beröra mer än några få hudäkommor, dels för utrymmets skull och dels och ännu mera därför, att flertalet af dem kan blott af läkaren säkert igenkännas och behandlas, och därför att oftast jämte yttre behandling äfven en inre behöfver förordnas. Till dessa senare hör t. ex. den stora gruppen eczem, till hvilken hör mer än hälften af alla hudsjukdomar och som innefattar en mängd olika former och grader, hvilka kräfva efter hvarje fall lämpad, olika behandling. Här kan jag blott omnämna några få, som patienten själf kan igenkänna och som till namn och utseende äro mera allmänt kända. Jag börjar då med den lika vanliga som missprydandc hudåkomma, som kallas finnar. Den uppträder vanligast i åldern fjorton till tjugofyra år, oftast i utvecklingsåren, den så kallade pubertetsåldern; den kan vara ärftlig, men oftast träffar man finnarna bos bleksiktiga flickor, vanligen i samband med några rubbningar i magens och underlifvets funktioner. Det är därför så godt som alltid nödvändigt att med allmänna, hygieniska medel i samband med lämplig inre medicin söka förbättra dessa rubbningar, om man skall vinna önskadt resultat.
Af denna kassa, som förvaltas af Landshöfdingen, Landssekreteraren, Landskamereraren och Räntmästaren, njuta aflidne embetsoch tjenstemäns samt betjentes enkor och oförsörjda barn pension efter mannens och fadrens död. Inrättningens första reglemente är af Kongl. Majit stadfästadt den 9 Juni 1807 samt förnyadt under den 22 Oktober 1842 och 13 Juni 1856, hvilket sistnämnde är det nu gällande. Kassan, som, genom en oredlig uppbördsmans tillgrepp, för flera år tillbaka gjorde en betydlig förlust, hade 1855 en behållning af 25,437 Ridr 31 öre, som år 1860 hade minskats till 22,109 Ridr 16 öre. Pensionärernes antal var då 38; 2. Beväringsoch Bcitsmans-pensionskassan, uppkommen genom en förening mellan socknarnes deputerade den 22 Januari 1813, örn ett sammanskott af hvarje rök, och stadfästad af Kongl. Majit under den 23 Mars 1813, dä det äfven i nåder bifölls, att de, till understöd i krigstid för svaga rotar, inrättade så kallade underrökskassors behållning, 14,879 Ridr 12 sk. Banko, fick för ändamålet användas. Reglemente fastställdes af Kongl. Majit under den 30 November 1813, och ytterligare föreskrifter om förvaltningen lemnades i Kongl. Brefven den 4 December 1821 och den 13 Januari 1824, hvarefter förnyadt reglemente af Kongl. Majit i nåder fastställdes den 1 Oktober 1851. Afven denna kassa led genom den ofvannämnde uppbördsmannen en o betydlig förlust, men erhöll genom Rikets Ständers frikostighet ersättning för kapitalförlusten. Ar 1855 hade kassan en behållning af 34,948 Ridr 73 öre och 1860 en summa af 37,321 Ridr 51 öre.
Stånds mening skiljaktiga beslut, att, med afslag å berörde §, följande stadgande skulle antagas: ”Med de å denna lånerörelse uppkommande räntor lörhålles hädanefter såsom hittills”, icke kan föranleda till någon åtgärd. 28 §, deruti tillstyrkes, att nu gällande vilkor för utlåningen genom Handelsoch Närings-Disconterna i så måtto förändras: a) att, ifrån och med år 1846, inrikes vexlar och accepterade in visningar, betalbara i den Stad, der Disconteringen sker och ställde på högst sex månader, disconteras emot 4 procents ränta företrädesvis för andre 12 Banco-Utskottets Memorial, N.-o 55. papper, hvilka till och med slutet af samma år, såsom hitintills, belånas emot 5 procent, samt b) att, efter nämnde tid, eller från och med år 1847, uteslutande inrikes vexlar, betalbara i den Stad, der disconteringen sker, disconteras emot 4 procents ränte-afdrag, om de äro inom 3 månader förfallne, samt emot 5 procents ränte-afdrag för dem, som äga längre förfallotid, högst 6 månader Ridder skåpet och Adeln saint Borgare-Ståndet, sora ansett att mom. litt. b) bör utgå, hafva åt mora. litt. a) gifvit följande lydelse: ”att ifrån och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den Stad, der disconteringen sker och ställda på högst 6 månader, disconleras emot 4 procents ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter, såsom hitintills, belånas emot 5 procent.
B:co af hvarje Matlag; hade af DomCapitlet blifvit den 28 September 1825 i underd:het hemstäldt, ätt enär Pastor tillika innehade Slottsoch GarnizonsPredikants-tjensterne, något årligt Spannemålsanslag på Stat måtte honom tilläggas; hvartill K. M:t, genom Nådigt Bref den 1} c t ä n k a n d e n , N:o i31. 161 5 October 1826, i sä måtto bifallit, att, i enlighet med hvad R. Stlr vid sista Riksdag rörande FångPredikanters lön reglerat, Pastor i Waxholm skulle, i sistnämnde egenskap erhålla en tillökning uti det förut bestådde arfvodet 8 R:dr 16 sk., afgi R:dr 3a sk., att utgå af 8:de HufvudTiteln, till dess den vid nästblifvande Riksdag kunde varda på Stat uppförd, men hvaremot K. M:t om det föreslagne Spannemålsanslaget Nådigt yttrande icke afgifvit. Och enär, oaktadt desse förbättringar, Pastors-lönen i Waxholm, hvilken för åren 1822 till och med 1826 varit så ringa, att den till bevillning ej kunnat taxeras, för år 1827 endast upptagits till 335 R:dr och för år 1828 till 289 Rldr 16 sk. B:co, hvilken summa vore en högst obetydlig ersättning för så trägen och ansvarsfull tjenstgöring sorn xdenna syssla åtföljde; har Motionären föreslagit, att, jemte det den för Slottsoeh GarnizonsPredikants-tjensterne nådigst beviljade tillökning måtte, enligt K. Mits yttrade Nåd. afsigt, pä Ordinarie Stat blifva uppförd, något ständigt anslag af den Kronan behållue Tionde-Spannemålen tillika kunde denna vanlottade Syssla tilläggas. D en anförda svaga beskaffenheten af Pastors i Waxholm löneförmoner, kan väl af Utskottet icke bestridas. Dock sorn, genom K.