Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att häfva den öfverklagade långsamheten i rättegångarne, som egentligen berodde af de långa uppskofven, vore, enligt Komitéens mening, alla små förbättringar i rättegångsordningen otillräckliga. Dertill fordrades ett kraftigare steg; och detta vöre att börja med Häradsrätternas förvandling till fermanenta domstolar. Häradsrätterna borde åtminstone en dag i hvarje månad hålia session, hvilken fortsattes de påföljande dagarne, så länge målens mängd och vidlyftighet det fordrade. Uti dessa sessioner borde något vidare afbrott ej ega rum, än att tvänne ferier om året Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. 15 utstakades, den ena från den 13 December till den 13 Januari, då de större högtiderna firades, och den andra från den 1 Juli till den 1 Oktober, under hvilka månader menigheten sysselsattes af skörden. Men för möjligheten häraf förutsattes, att häradsindelningen skulle ersättas af domsageindelningen, och en gemensam tingsstad för hela domsagan till följd deraf beredas. Denna borde finnas någorlunda midt i domsagan, hvilken derföre ej finge vara större, än att tingsstaden kunde af alla domsagans innevånare utan svårighet besökas. För möjligheten att utföra den sålunda föreslagna förändringen åberopade Lagkomitéen, bland annat, exempel af Danmark, hvarest första domstolen, äfven å landet, är och länge varit permanent, äfvensom af Norge, hvarest förut, enligt Christian den V:s lag, hållits blott tre, och på en del orter blott två ting om året, men genom en förordning af den 5 Maj 1797 stadgats, att å landet ett ting skulle förrättas i hvarje månad, och att dislrikterna skulle så indelas, att de ej innefattade öfver åtta mil i längd och bredd, eller att innevånarne ej finge mera, än högst fyra mil till tingsstaden.
Lärarinna skulle hon bli, därom fanns intet tvifvel, hon » svärmade » för att upprätta en skola för flickor, belägen i en stor trädgård, o. s. v., och då 1862 underrättelsen om att Högre lärarinneseminariet grundats i Stockholm, nådde det sydliga Sverige, lemnade hon genast sitt hem i Karlshamn för att bli en af seminariets tacksamma lärjungar. Hedda Cronius är född 1839 i Karlshamn, där » Hur lyckliga vi kände oss öfver att få tilli Det sitter rotadt i själen inne. jaEORG fredsställa vår törst efter vetande, kan ej uppfattas af vår tids ungdom, hvilken, såsom en af våra lärare yttrade vid kamratmötet 1886, » mättas, innan den ens kännt någon hunger, » säger hon själf om de känslor, hon erfor under denna sin studietid. Längre fram blef hon lärarinna i en söndagsskola, och härigenom väcktes hos henne tanken att egna sig åt folkskolan. Denna tanke verkställdes äfven, då hon efter slutad seminariekurs blef första lärarinna vid Östermalms folkskola. Under denna verksamhet uppspirade nu i hennes själ brädden till den lifsgärning, för hvilken hon var afsedd. Hon kom nämligen i beröring med icke allenast de fattiga flickcrna själfva, utan äfven med deras mödrar, och härigenom blef det henne.mer och mer klart, att de ämnen, hvari hon i folkskolan lemnade undervisning, icke voro af den art, att den kunskap de gåfvo, skulle bli de unga flickorna till stöd eller hjälp, då de vid 15, 16 år lemnade skolan för att komma ut på egen hand. Denna tanke släppte henne icke, den kom henne att känna undervisningen i folkskolans ämnen nästan som en plåga, och den formade sig slutligen till en brinnande önskan att göra något, som kunde hjälpa dessa stackars medellösa mödrar, hvilka sökt skydda sina döttrar för dåliga intryck under barndomen, men som sedan af fattigdom tvingas att släppa ut dem i lifvet, där de, ofta till följd af bristande kunskaper, måste taga dåliga platser eller frestas till att skaffa sin utkomst på mer eller mindre van hederligt sätt.
Jag erkänner, att jag på förmiddagen förklarade Utskottens senare Utlåtande osammanhängande i åtskilliga straffbestämmelser; men jag har icke medgifvit detsamma i afseende på Betänkandet N:o 18, och icke heller i afseende på förevarande fråga, der jag tror att Utskottens förslag har mycket sammanhang. Utskotten hafva nemligen icke borttagit allt ansvar för visitation, der inga förbrutna varor finnas, men mildrat del hittills stadgade ansvaret. Utskotten funno, att fästningsstraff icke var lämpligt, såsom icke svarande emot den olyckan, att icke hafva ertappat några förbrutna varor, och Utskotten hafva derföre borttagit detta stadgande, men bibehållit ansvaret af böter och suspension eller tjenstens förlust, efter omständigheterne och Domstolens pröfning. Jag har endast, i anledning af hvad här blifvit yttradt, velat tillkännagifva detta, och tror, att i denna medelväg finnes mera sammanhang, än uti det man här föreslagit. Herr Munck af Rosenschöld: Jag instämmer uti livad Herr Tham anfört, och på det ingen förvillelse må äga rum hos de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, sorn icke hafva Friherre Åkerhjelms förslag lill hands; anhåller jag att få uppläsa den Den a?. Januari i e. m. ifrågavarande 5:te punkten, som lyder sålunda: Att intet ansvar bör träff a behörig Uadersökningsman, om han vid efterspaning af olojligen införde varor ej träffar beslag underkastadt gods j eller om detsamma är af ringare värde , enär han vid förrättningen sig lagligen förhållit. Således skulle intet ansvar äga rum, äfven om visitalionen skedde i hus och boningsrum i skärgården, hos personer, som äro upphöjde öfver all misstänka om lurendrägeri, ty äfven till dessa får, enligt 2:dra punkten, visitations-rättigheten ovilkorligen sträcka sig.
Den föreslagne Expeditions-taxan synes mig derföre vara för hög i alla delar och böra till hälften af de föreslagne beloppen nedsättas.” Häruti hafva instämt: Olaus Ericsson från Götheborgs och BohusLarv samt Pehr Paulsson från Skåne. Manco-UttkoMeif Mtmoriml, N.» T]#. 3 K:o lift Ahl. till Exp. Utsk. «J. 24 April i&£!? kl. 3 e. m. Memorial^ i anledning af ett Riks-Stånds återremiss å i)t skottets Utlåtande N:o i5y. Vallöf!. Borgare-Ståndet har under den 6 innevarande April månad till Utskottet återremitterat omförmälde Utlåtande, i anledning al Birecliomens öfver Malmö Låne-Contor hemställan om ändring-af § 88, mom. 8, uti nu gällande Banco-Reglemente. Men då, enligt till Utskottet ankomne Protocolls-utdrag af den 20 oeh sg sisllidne Mars, samt den 3 i denne månad, öfrige 3:ne Riks-Stånden berörde Utlåtande bifallit, kan den erhållne åtarremissen , enligt ^5 Riksdags-Ordningen, icke föranleda lill någon åtgärd från Utskottets sida; hvilket Utskottet härmedelst får anmäla. Stockholm den 28 April j 84 - 2, |», .TRYCKT HOS J. A. WALLDE H, 1841. Banco-TJtskotlels Memorial, N.o tjt. i N:o 1T1. Ant. till Exp. Utsk. den a8 April i84i , kl. io f. m. Memorial, i anledning af väckt fråga om förhöjning i arfvodet för Läkarevärden vid Tumba Bruk.
Sålunda upptagas pag. 8 Turkiska sjöpass, ehuru dylika pass långt före detta upphört att utfärdas. Vidare förekomma pag. 8 och 9 särskilda stadganden före resepass till utrikes ort, för resepass till inrikes orter eller Norge, för pass, som af Kongl. Maj:t eller på Kongl. Maj:ts nådiga befallning utfärdas åt personer till resor i enskilda angelägenheter, samt för sjöpass; pag. 10 stadgas om Tullkammarepass; pag. 21 om Kongl. Maj:ts pass för resa till utrikes ort samt angående Statsministerns för Utrikes Ärendena pass för utländsk resande att i riket inkomma. Då numera Konungens Befallningshafvandes pass i allmänhet begagnas för resor såväl till insom utrikes orter, samt vid de fall, då så kallade kabinettspass utfärdas, desamma icke rimligen kunna beläggas med den höga stämpelafgift af 13 R:dr, som i nu gällande författning, pag. 21, finnes bestämd, torde en förenkling af föreskrifterna om stämpelafgiften för resepass vara af behofvet påkallad; och Utskottet får derför till Rikets Ständers fastställelse anmäla de stadganden, som i detta hänseende förekomma pag. 16 i Utskottets förslag. För patenter (privilegia exclusiva) har Utskottet föreslagit stämpelns förhöjning från det i nu gällande författning, pag. 12, bestämda belopp 22 R:dr 50 öre till 23 R:dr. Prestebref; se pag. 9 uti nu gällande författning. I afseende på Primavexlar har Utskottet, som oförändradt bibehållit den i nu gällande författning, pag. 38, införda tarif, gjort en nödig redaktionsförändring samt uteslutit stadgandet om stämpling af utländska vexlar, som inom riket presenteras, hvilket svårligen lärer kunna tillämpas. ^äjoTrejn^} Se ^ 9 Ut‘ "U SälIande författning. Skuldebref, godkända räkningar, vexlar och enskilda assignationer skola, eu~ Bevillnings-Utskottets Betänkande M 22. 23 ligt nu gällande författning (pag.
Den kan möjligen utsmyckas och göras trolig eller till och med sannolik genom några anatomiska anmärkningar, men dissektorn känner väl ändå blott de gröfre delarna af människan. De finare och finaste undandraga sig hans blickar. Således är intet tillfredsställande bevis för er sats möjligt. – Om förlåtelse – invänder Struensee plötsligt – men det förefaller mig som om den sista slutsatsen hängde i luften. Prosten rynkar pannan, hans ögonbryn löpa samman så, att de bilda ett enda sammanhängande, energiskt streck ofvan näsroten, och han ser på sin lärjunge med en ogillande blick. – Hur – hur menar ni? – Er slutledning hvilar på ett falskt antagande. Också de finaste delarna af en människas kropp kan dissektorn studera. Han kan se allt hvad där finns att se. Jag har undersökt glandula pinealis genom mikroskop – vissa filosofer mena ju, att den lilla körteln skulle vara själens säte – – Jag beklagar – säger prosten – men den knappa tid vi ha oss tillmätt medgifver icke någon granskning af de olika filosofiska systemen. Hufvudsaken är härvidlag, att er sats icke kan bevisas. – Och med hvad rätt antager ni detta? – Med hvad rätt? upprepar prosten Münter, otålig öfver detta oförutsedda afbrott, som drifver honom ut på extemporerandets glanskis; men han behärskar sig strax och svarar med faderlig blidhet. – Jag är öfvertygad om, att ni skulle ha försökt bevisa er sats, om ni trott det vara möjligt. – Under andra förhållanden skulle det utan tvifvel ha varit mig mycket lätt – Struensee lyfter sin hand och ser med ett vemodigt småleende på sin kedja, – Som det nu är, tycks mig striden ojämn. Ni har tillgång till alla hjälpmedel – och ni återvänder till mig från ert bibliotek så stark som jätten Antäus, när han berört sin moder jorden. Jag skulle också behöfva stöd af mina böcker, för att kunna bevisa min sats; men jag vill försöka göra det ändå. – Det skall visserligen intressera mig att höra – säger prosten Balthasar och knäpper otåligt på locket af sin snustobaksdosa – men det är bortkastad tid. – Låt mig försöka i alla fall! Jag vill då först och främst söka definiera begreppet maskin.
Den 19 Mar s f. m. 75 ning, emedan det var Ständernes yttrande och icke Konungens. Jag kan således icke lemna någon upplysning, hvarföre ordet rättelse blifvit infördt i stället för ej t errättelse. I afseende på lyftningen af det mindre Creditivet, och den Kongl. Skrifvelsen af den 4 December 1823, hade jag trott, att då Konungen förklarade sig vilja noggrant iakttaga hvad Grundlagen föreskrifver, detta icke borde anses som en principlös Regei ingsgrundsats, utan tvärtom, såsom en ganska principmässig. Jag hade ej trott, att det borde tydas såsom ett sträfvande att inkräckta på folkets rättigheter, då Regeringen bestämdt inskränker sig inom Grundlagens föreskrifter. De vilkor för Creditivets lyftning, som innefattas i 63 §. RegeringsFoi men, förklarade Konungen sig vilja följa, och endast desse, som äro de ursprunglige. De andra vilkoren tillkommo vid i8a3 års Riksdag, och då Konungen icke antagit dem, utan förklarat sig vilja iakttaga endast de, sorn Grundlagen innehåller, tror jsg alt han handlat ganska lagligt. Ändamålet med Konungens vägran alt för Fullmägtige i RiksgäldsContoret uppgifva behofvet för Creditivets lyftning, var icke att omslöja denna lyftning med någon hemlighetsslöj 1. Men jag hemställer, hvad resultatet skulle blifva af ett sådant tillkännagifvande. Månne det icke skulle för - utsätta en slags pröfningsrätt hos Fullmägtige öfver det uppgifne behofvet? En sådan pröfning tillhör likväl endast Rikets Ständer sjelfve, hvilka vid Riksdag äga att pröfva de rådslag Konungens Rådgifvare i ämnet afgifvit. Således synes mig all föregående pröfning ledande till intet ändamål. Men deremot är det Rikets Ständers fullkomliga rätt att sjelfve pröfva, om de anse sättet för Creditivets användande hafva varit förenligt med deras afsigter; äfvensom det är deras obestridliga räll, att bestämma beloppet. Om detta, såsom Friherre Anckarswärd yttrat sig, kan nedsättas till 66: 32., lemnar jag derhän.
Den 2Z Junti. Fränwarande Herr Förste Archiatern von Schulzenheim, Herr Rädman Fredin, Herr Directeuren Schwan, samt f. d. Talemannen Lars Olsson. Upplästes Kongl. Masts under den 6 dennes aflätne, samt i dag ankomne Nädiga Skrifwelse med tillkännagrfwande, det hade Kongl. Majk i Räder gillat det ak Banco. Fullmäktrge, jemte underdänig Skrifwelse af den 2 i denna mänad öfwerlemnade Formulair till den Förbindelse, som, med Kongl. Masts Nädiga Authorisation, Dest och Rikets Stats-Contoir skulle Riksens Ständers Bank meddela, ej mindre ä de Sju millioner Riksdaler, som Banken till krigets ulförande försträckt, än ä tillsammans 4,416,944: Rdr. Zo. H ii. rst. Specie, som den, efter Riksens Ständers Beslut, än widare pä dertill förestrifne Terminer bör till Stats Verket förskjuta, samt att Kongl. Mast i Räder anbefallt Desi och Rckets Stats. Contoir, att en med Den 10 September. 38t med detta Formulair enlig Förbindelse till Riksens Ständers Vank utfärda, och förordnat, att Stats Contoiret, hwilket äger att lyfta de medel, som Banken u ,der innewarande är bör af den lofwade Förskotts. Summan ukgifwa, stall, till fullgörande af Riksens Ständers uti underdänig skrifwelse af den 24 flstlApril hos Kongl. Mast anmäldte Beslut, för Ränta och C-vital-afbetalmngar pä dest redan lemnade och än widare bestämde färstrackningar till StctsWerket, erlägga ifrän innewarande ärs början 720,000: R dr. om äret, eller för hwarje givartal 130,000: R:dr. Specie. Kongl.
M. nåd. förklarande, som utgör grunden för den nu gällande löneregleringen, och hvarutöfver någon laglig rätt icke finnes för n.uvar:de innehafvare, att sträcka deras anspråk, skulle således räntornas indragning kunna verkställas, mot anvisande af kontant ersättning, till de uti nya aflöningsstaten upptagne belopp. Men då emedlertid erfarenheten ådagalagt, att räntorna lemnat vida större inkomst, än hvartill de blifvit uppskattade, hafva komiterade hemställt, att ersättningen måtte bestämmas efter hvad hvarje korps eller löntagare i löneinkomsten verkligen åtnjutit och om förändringen pä sådant sätt tillvägabriugas, hoppas jag, att man icke må anses hafva velat förminska någons lagliga rätt. Sedan jag sålunda yttrat mig öfver frågan i allmänhet, anhåller jag alt få besvara några af de här gjorda anmärknme. Man har sagt, att det förslag, som nu är i fråga icke skulle medföra någon besparing, om det komme till verkställighet. Om likväl mindre besvär åstadkommes derigenom, att alla kronans räntor i ett sammanhang uppbäras och hvarje löntagare får sin ersättning utan den vidlyftighet, som är förenad med nuvande aflöningssättet, och deraf härflytande serskilda och vidlyftiga uppbördsbestyr och redogörelser; så är det ju klart att derigenom uppstår en förenkling i göromålen, och om så är, blir det väl äfven möjligt, att sedermera minska antalet af de personer som med förvaltningen sysselsättas. Vidare är det sagdt, att, genom antagandet af detta förslag, kronan måste afstå forsellönen. Det är naturligt, att så måste ske; ty då kronan år 1830 afstod forsellön för sin behållna räntespannmål, måste samma fördel tillgodokomma de räntegifvare, hvilkas räntor genom förändringen framdeles skulle komma att ingå till Staten, helst dessa ränte - Den 1 Augusti. 15 gifvare icke rimligen kunna försättas i annan och särare belägenhet än de öfriga, med hvilka de då blifva jemförliga. Denna åtgärd blir således endast en följd af föreg:de Ständers beslut. Man har ock anmärkt, att kronan skulle nödgas göra förskotter.
Skrifvelse No 19. 33 modan af Blekinge läns Hushålls-sällskap, särskildt, undersökt ifrågavarande lax-fiske, meddelat, att, om ofvannämnde förbud borttoges, samma fiske skulle lida föga deraf och vinsten för ortens befolkning deremot blifva betydligt större, än den fördel för staten, som af förbudet kan uppkomma, utan ock vederbörande presterskap inlvgat, alt /kjeller nära J:del af Melby sockens befolkning bade sitt uppehälle af fiske, och att, näst sill-fisket, som de sednare åren slagit mindre väl ut, laxfångsten vore den förnämsta inkomst-källan för samma sockens fiskare, fä Rikets Ständer, med afseende å dessa omständigheter, i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t täcktes i Nåder förordna om anställande af undersökning, huruvida ifrågavarande strnnd-egare genom utfärdandet af Kongl. Kungörelsen den 22 December 1834 blifvit förnärmade i sin urgamla rätt till fiske i hafvet och derefter vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Rikets Ständer framhärda <5tc. Stockholm den 4 Februari 1857. Uppläst och godkåndt hos Ridd. och Adelö den 18 Febr. 18!>7. Preste-Ståndét den 18 - Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 — •— Rikets Stunders Förordnande Jör Revisions-Sekreter aj'en m. m. J. A. Södergren att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsman. Wi efterskrilne Sveriges Rikets Ständer &c. &c. &c., som härstädes å Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterligl: alt, sedan den vid innevarande Riksdag utsedde Justi!ie-Ombudsman det erhållna förtroendet sig afsagl, så och i följd af föreskrifterne i 98 § Regerings-Formen och 63 § 4 morn.
T hysenii underdåniga ansökning omibefrieise från gäldande af ådömde anmärkningsmedel. (Stats-Utsk. Uti., N:o 105.) S. A. K. Sedan, i anledning af åtskilliga vid granskning af Blekinge Läns LandsBok samt Östra och Medelstads Häraders Fögderis Krouo-räkenskaper för år 1830 anmärkta origliga aftoringar, missumeringar och räkenskapsfel, Kammar-Rätten, genom Utslag tlen 27 Aug. 1835, ålagt aflidne Kronofogden, Assessoren P. Grönäs sterbhusdelägare och Häradsskrifvaren /. Thysenius att gemensamt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan ett sammanräknadt belopp af 303 R:dr 39 sk. banco, samt bemälde sterbhusdelegare, hvilka öfver KammarRättens beslut sig i underdånighet besväiat, blifvit, medelst K. M:s Nådiga Resolution af den 7 Juni 1839, med afseende derå, att Kronans ifrågavarande fordran icke är vorden bevakad å"dyn för ailidne Assessoren Grönäs borgenärer anslagna års-proclama, i allo frikallade från gäldande af den del utaf anmäkningsmedlen, som på Assessoren Grona skolat belöpa, så har Hä radsskrifvaren Thysenius, emot hvilken Kammar-Rättens Utslag emedlertid ■vunnit laga kraft, uti en till Kongl. Maj:t den 13 Augusti 1840 ingifven skrift, i underdånighet anhållit, att af gunst och nåd varda förskonad från skylgdibelen att utgifva den på honom belöpande hälft, 151 R:dr 43 sk. 6 r:st, af nämnda ersättningsumma.
Propos. ang:de rese-ersättning och dagtraktamente till ordföranden och ständige ledamöter uti de nämnder, åt hvilka reglering af presterskapets aflöning, i enlighet med Förordnm den 11 Juli 1862, anförtros, samt om anslag till skrifbiträde åt dessa nämnder; och N:o 178, i ani. af K. Propos. ang:de anvisande af medel till betäckande af kostnaden för iståndsättande af åtskilliga broar å den s. k. Carl-Johans-vägen i Jemtland, m. m. Föredrogs Stats-Utsk:ts den 17 dennes bordlagde Utlåt. N:0 179, i ani. af väckt motion om anvisande af medel för upprättande af en fullständig plan till Norrbottens kolonisation. Hr von Knorring, Oscar: Då motionären af fullgiltiga skäl är förhindrad att vara närvarande vid behandlingen af den utaf honom väckta motion, anhåller jag att få nämna några ord, för att begära ändring i Stats-Utsk:ts Utlåt. Utsk:t har, såsom stöd för sin afstyrkande hemställan, anfört, att framställning i ämnet icke kommit från K. M. Hvad detta skäl beträffar, torde derå icke böra fästas något afseende, enär vi hafva sett såväl K. M:s Propos:r, som ock enskilda motionärers framställningar, ömsom bilällas och afslås, utan att hufvudskälet härför varit att förslagen kommit från K. M. eller enskilda. Jag ber dessutom att få uämna, att motionären va - 80 Den 20 Oktober. rit fullt befogad till sin framställning, ty dels från embetsverk och dels från enskilda sakkunnige personer hafva upplysningar och intyg blifvit meddelade.
Uti 20 § af 1855 års Kongl. Förordning om stöld och rån talas väl om återgäldande af hvad som är stulet; men meningen är icke bär att bestämma någon ersättningsskyldighet, utan endast att tillägga ersättningen för det stulna bättre rätt, än de böter, som för stölden blifvit ådömda. Detta stadgande vore eljest öfverflödigt. Till strafflagens fulländning hörer emedlertid en allmän bestämmelse om skyldigheten alt godtgöra den skada, oiau genom brott förorsakar; men endast såsom allmän är den lämplig, Såsom Lag-Utskottets Betänkande JY§ 40. 35 Såsom speciel är den förvillande, och något behof deraf är ej eller för det närvarande. Hvad 49 § beträffar, så svarar densamma emot 27 § i 1853 års förenämnda författning. Denna § gafs af den anledning, alt man då saknade all laga föreskrift angående verkställighet af straffarbete, särskildt med hänsyn till ensamhetsfängelset. Hade en lag om frihetsstraffets verkställighet i dess särskilda nyanser förefunnits, hade således berörda § ej behöfts. Nu är en sådan lag att förvänta, sedan Kongl. Majit i Nåder behagat föreslå en dylik; och derigenom erhålla bestämmelserna sin rätta plats. De höra till straffsystemet eller stadganderne om hvilka straff må tillämpas och deras beskaffenhet. Genom den ur 50 § uteslutna delen förklaras, att någon ändring ej sker, medelst ifrågaställa författning, af hvad i grundlag stadgas. Och med grundlag menas här uppenbarligen tryckfrihetslagen, emedan den är den enda af grundlagarne, som har omedelbart sammanhang med de lagbud, om hvilkas ändring fråga nu är. Det stadgas nemligen i 9 mom. 1 § af berörda lag, att den, som å skrift bedrägligt titelblad eller orätt författareeller utgifvare-namn utsätter, skall straffas efter 8 Kap. Missgernings-Balken, samt i nästpåföljde moment att den, som å tryckt skrift utsätter falskt boktryckarenamn eller orätt tryckningsort, skall böta enligt tryckfrihetslagen och »derutöfver anses» efter 8 Kap. 3 § berörda Balk.
779 det tillåta sig att flera månader fördröja med utslags afkunnande i mål, hvilka redan äro slutligt utagerade. Ty, ehuru 2 Ka[>. 5 § Rättegångs—Balken uttryckligen stadgar alt Häradshöfding skall i hvar sak gifva utslag efter ty ske kan ”innan han från tingsstad resor”, efterlefves detta stadgande numera sällan, om ens någonsin. Häradshöfding reser från tingsstad till tingsstad och, som det heter, lager upp målen, men. återkommer först efter 2 å 3 månader och meddelar utslag. Mången vigtig sak går härigenom förlorad; ersättningsoch fordringsanspråk blifva genom lösöreköp och andra medel under tiden tillintetgjorda. Jag får derföre ödmjukligen föreslå: att verkande påföljd mätte stadgas för Häradshöfding, som icke; antingen innan han från tingsstad reser eller sist inom fjorton dagar efter de egentliga rältegångsdagarnes slut, meddelar utslag och ullemnar expeditioner i alla de mål och ärenden, som vid tinget förevarit. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhållcs. Stockholm den 30 November 1862. Per Tjernlund, från Wester-Norrlands län. N:o 479, Af Per Tjernlund från Wester-Norrlands Ian, om användande af prestebols skogstillgdng lill nybyggnad och reparation af kyrka. Ett ibland de tyngsta onera, som för allmogen kunna ifrågakomma, är kyrkobyggnad. I skoglösa orter medför inköpet af trävirke en dryg kontant afgift och i skogrika trakter är förhållandet omvändt i afseende på öfriga materialier och stor svårighet möter i glest bebodda trakter, der möjligen tillgång på^trävirke finnes, alt forsla detsamma ända till 'ö k \ mil på ganska besvärliga och obanade vägar. Ehuru sådan byggnad mera sällan förekommer, måste det likväl vara angeläget att, såvidt möjligt är, hindra dess tunga för dem, hvilka byggnadsskyldigheten, så lill sågandes, på engång drabbar. Eli medel dertill torde finnas i det förslag jag härmed vördsamligen framställer. Det är bekant alt i många orter prestbolen ega riklig tillgång på skog änskönt 780 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.