Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
EnkeDrottningens återstående ”lefnad, fortfar att förblifva till Dess egen Hö”ga disposition, hvilket förhållande, i kraft af ”Högstsalig Hans Maj.ts Konungens Testatnen”tariska Förordnande, äfven äger rum i anseende till de vid Rosersbergs Kongsgård befin”telige Meubler, Husgerådspersedlar och In”ventarier, såsom alla inköpte på Hans Majit ”Konungens enskildta bekostnad. ”Desse äro hufvudsakeligen de redan vid. ”tagne åtgärder, som grundlägga de förbindelser, ”dem Staten nu har att uptylla emot en Furstinna, hvilken både i anseende till Dess per * - o StatsUtskottets Befdnkanden, ”sonliga Höga Egenskaper och Förtjenster och ”afven såsom Enka efter en Konung, hvars ”minne alfid skall blifva för Svenska Folket ”älskadt och dyrbart, äger de mäst rättmätiga ”anspråk på Nationens kärlek och tillgifven-, ”het. ”Kongl. Majit, sorn till Rikets Ständer nu ”öfverlemnar, att närmare bestämma och till ”verkställighet befordra hvad i afseende på Stats, ”regleringen för Hennes Majit, såsom Svea Ri, ”kes EnkeDrottning bör iakttagas, gör Sig för, ”vissad, det Rikets Ständer ej lära underlåta, ”att derom besluta på ett sätt, sorn instämmer ”med Hennes Maja Höga värdighet och när-, ”varande tids fordringar, ”För öfrigt vill Kongl. Majit hafva Rikets ”Ständer tillkännagifva, att som Kongl, Majits, ”föresatts är, at det förökade Statsanslag, hvil, ”ket blifver en följd af Kongl. Majits upstigan”de på Svenska Thronen, ej må Kong). Majit ”till godo beräknas förr än med instundande ”April Månads början, och att följakteligen den ”Anslagssumma, som varit bestämd för Hans ”Kongl. Höghet KronRrinsen, i egenskap af Arffurste ej ejler må före nämnde tid förhöjas, ”Kongl.
Enär, i anseende till samtidigt inträffade förfall för flera Fullmäktige, göro tnålens oafbrutna gång sådant fordrar, eger Fullmäktiges Ordförande att, under tiden, i den af hvarje Riksstånd bestämda ordning, inkalla erforderligt antal Suppleanter. § 215. Innan Fullmäktig sin befattning tillträder, skall han, vid Fullmäktiges sammankomst, aflägga och med sitt namn underteckna följande ed: »Jag utsedd och förordnad att vara Fullmäktig i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, förpligta!' mig härmedelst att, vid denna mig anförtrodda befattning, ställa mig lill noggrann efterrättelse, så väl Rikets grundlagar, som det för Riksgälds-kontoret gällande regie;- mente, samt öfriga, rörande detta verk, af Rikets Ständer meddelade föreskrifter; och skall jag doldt och förlegad t hålla hvad vid Kontorets förvaltning förefaller, som tyst vara bör: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ!» § 216. Kommer Fullmäktig i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, skall han genast frånträda sin befattning såsom Fullmäktig, och ledigheten efter honom, i föreskrilven ordning, återbesättas. § 217. Jemte ett noggrannt iakttagande af hvad Rikets Ständer, i afseende på förvaltningen af Riksgälds-kontoret och dit anslagna medel, beslutat och föreskrifva, åligger Fullmäktige att omsorgsfullt vårda och befrämja detta verks rätt, säkerhet och förmån, samt för öfrigt vidtaga alla på Fullmäktige ankommande åtgärder, i och för verkställigheten af de utaf Rikets Ständer Fullmäktige meddelade beslut och uppdragna åligganden. § 218.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, det han ansåg 20 H. 16 Den i3 April. sin pligt fordra, att först göra proposition till bifall å Statsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande, hvilken proposition äfven af Hans Excellence framställdes. Ropades Ja och Nej; hvarjemte votering begärdes. Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skalken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, komme Ja-propositionen att innefatta bifall å Utskottens Utlåtande, samt uti Nej-propositionen att upptagas ett af de serskilte förslag, sorn blifvit af 2:ne Ledamöter framställde, nemligen antingen Herr Hjertås eller Herr von HartmansdorfFs förslag; och hemställde Hans Excellence således, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga det af Herr Hjerta uppgjorde förslag till Contra-proposition. Ropades Ja och Nej, I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till antagande af Herr von HartmansdorfFs förslag uti Contra-propositionen, Ropades äfven Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Efter allt hvad jag kunnat fatta, innehåller Herr von HartmansdorfFs förslag till Contra-proposition i sig äfven Herr Hjertås, hvarföre jag tycker det förra, såsom varande ett högre och allmännare begrepp, vara lämpligast. Om Nej Den i3 April. a43 vinner, må sedan voteras emellan Herr Hjertås proposition och hvilken annan som hälst. Friherre Boije: Efter min uppfattning, synes det mig, att, om Herr Hjertås proposition blifver sammandragen efter Ridderskapets och Adelns önskan; är ej någon betydlig skillnad emellan de båda propositionerne. Den enda skillnad är, att om Herr Hjertås bifalles, slipper man en votering till, men om Herr von Hartmansdorffs god kännes, få vi än ytterligare discutera och votera. Herr Hjertås torde derföre vara lämpligare, emedan den innehåller på en gång både saken och sättet. Herr Hjerta:
St. beslutadt, att den sålunda föreslagna ersättningen för den förflutna tiden må utaf RiksgäldsContoiret af under händer hafvande medel, uppå requisitum af E. K. Majrts och Rikets StatsContoir, utbetalas; äfvensom R. St. bifallit, att hädanefter, och intilldess de Mottoni undfår motsvarande eller högre lön på Stat, han å Allmänna IndragningsStaten må, jemte det Expectance-acfvode af 200 Rrdr, iian derå redan innehar, få årligen uppbära 3oo Rrdr. Rikets Ständer framhärda etc. 28 Exp. Utsk. Forning till und. Skrijv. N:o 2.57. fJppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Nov. 1829. Preste-Ståndet d. 25 Borgare-Ståndet d. 27 Ronde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse A i anledning af K, ftjaj.ts Nådiga framställning om beviljande af serskildt anslag till Försvarsverkets iståndsättande. S. A. K, Uli E. K. Maj:ts vid. innevarande Riksdag tili R. St. aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har E. K. M., uppå dervid anförda skäl, äskat, att, utöfver hvad för de löpande utgifterne å Tredje och Tionde HufvudTitlarne blifvit föreslaget, en summa af tillsammans 3,591,000 R:dr måtte af R. St. anslås , såsom erforderligt för Försvarsverket till lands_, i afseende på Fältoch 13elägrings-artilleriets iståndsättande, Gevärsoch Revärings-förrådens complettering, för Utreda ppigsoch Fortifications-departementen, Allmänna GarnizonsSjukhusets och Andra LifGardets Cassernhyggnads fullbordan, samt/orFörsvarsverket tillsjöss:
Ni tar emot tributen af mina tankar, af min längtan, af min passionerade hängifvenhet – ni tar emot det högst graciöst och ostentativt, ni gör ingen hemlighet däraf, icke ens för er man. Men om jag blott en enda gång försökte ... Ja, jag har hållit till godo, men ni inbillar er väl inte, att jag varit nöjd med det ni skänker mig. Om det en gång blefve fråga om att i minsta mån lämna något i gengäld, så ... LEONORA (lågt och hastigt). Jag lämnar gengäld. – På mitt sätt. (Max tiger och ser på henne. Leonora varmt och energiskt.) Jag älskar er icke – som ni älskar mig. Jag har aldrig försökt att inbilla hvarken er eller mig själf det. Som kvinna och hustru är jag lycklig nog att älska min man så högt, att det är mig en ren plåga att blott tänka någon annan i hans ställe. MAX (ironiskt). Ni hedrar mig med ett förtroende, som jag egentligen icke eftersträfvar. LEONORA (litet kallt). Jag upprepar ju blott, hvad jag så ofta förr har sagt er. (Mildare.) Inser ni icke, att det är för att göra det lättare för er att fatta ett beslut? MAX. Beslut! Beslut! Kommer ni nu också och fordrar det! Jag begär ju intet, som ni icke med godt samvete kan gifva mig. LEONORA (skakar på hufvudet). Ni har själf genom att tala förstört vårt förhållande. Intet är som förr. Ni glömmer edra egna ord nyss. (Max tiger. Leonora sätter sig på chäslongen och anvisar honom plats bredvid sig.) Max – käre Max – låt oss nu talas vid som de goda vänner vi trots allt verkligen äro. Ni inser – er bitterhet nyss visade, att ni inser det (suckar) bättre än jag till och med hade trott Om jag nu ger efter för er och låter er stanna »utan fordringar», inser ni då inte, att jag begår en synd emot er, hvilken jag trots mitt rätt rymliga samvete icke har lust att betunga mig med.
Af de den Nådiga Propositionen bilagde, detta amne rörande, handlingar har Utskottet inhemtat: att det ifrågaställde nya pastoratet skulle komma att bestå af hela det hittills med Färila församling förenade Loos Capell-lag, jemte åtskilliga dels på Färila mark liggande, dels till de angränsande Hogdahl», Of vanÅ! ters och Orsa socknar hörande torp, hemman och nybyggen, äfvensom de på allmänningarne i trakten framdeles uppkommande lägenheter, hvilka fingo närmare väg till Loos, än annan kyrka, samt att Kammar-Collegium och Stats-Contoret, uti infordradt utlåtande, tillstyrkt det för förslagets bringande till verkställighet erforderlige Statsbidrag af ej mindre 30 tunnor spanmål, till fyllnad i Pastors aflöning, och fyra tunnor tili klockaren, att utgå intill dess församlingen, genom utvidgadt jordbruk och nybyggens inträdande i skatt, klefve i tillfälle att desse utgifter sjelf bestrida, dock att dessa 34 tunnor, */4 råg orh 3/4 korn, enär Kronans behållna spanmål i orten icke dertill lemnade tillgång, måtte få beräknas i contant efter årlig markegång, än äfven 5 tunnor till vinsäd och 1 så kallad prostetunna. 4 Slats-Utsliotlets Utlåtande, IV: o 4/. På grund af hvad sålunda blifvit utredt och då församlingen för närvarande icke mäktar utgöra, hvad till lärares och kyrkobetjenings aflönande erfordras, i följd hvaraf den föreslagne, för orten nyttig ansedda, regleringen ej skulle kunna, utan Statens mellankomst, vidtagas, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja det af Kongl. Maj:t äskade anslag af 34 tunnor spanmål, iji råg och 3/4:delar korn, alt efter årlig markegång under nästföljande
I alla fall, då denna mening icke är bestämdt uttalad, tror jag att Ständerna, i och för det syftemål, som här är i fråga, kunna ega skäl, att till K. M. ingå med en framställning om vidtagande af lämpliga åtgärder med anledn. af den förändrade bränvins-författningen. Denna är nemi. af så genomgripande natur, i jemförelse med andra författningar, att jag tror, att man måste rätta förhållanderne derefter. Här är icke fråga om att de, som ega rätt att utöfva ifrågavande handtering, skola förlora denna rätt, utan frågan är blott alt inskränka tiden för utöfningen. Alla, som nu hafva rättighet att bränna, få göra det utan afseende på redskapen och flere talare hafva visat, att en förändring af dem icke är förenad med så serdeles stora kostnader. Deremot är det många, som hittills icke haft en dylik rättighet, men som komma att få den, ehuru de måste begagna en viss slags redskap, och detta bör väl icke vara något skäl för att icke vidtaga den föreslagna åtgärden. Man säger, att den ersättning, som lemnäs derigenom att bränvins-tillverkarne få bränna under vintermånaderne, icke vore något remedium, som lindrar olägenheterne af att icke få bränna i höst. Utgår man från den vanliga synpunkten, att bränvinsbränningen varit ett medel för jordbruket till jordens och ladugårdarnes uppehållande, så kan det väl medgifvas, att det icke utgör någon ersättning att få bränna under dessa månader, i st. Den 1 Maj. f» två månader af hösten, i synnerhet då här blott är fråga om potatis, som kan vara skämd. Men ladugärdarne höra rättas derefter. Vidare säger man att missnöjet skulle ökas, och att det redan är stort nog till följd af den författning, som af tre Stånd blifvit antagen. Detta missnöje känner jag icke, hvaremot jag liar all anledn. alt tro, att belåtenheten med ifrågavande författning är ganska allmän. Jag har nemi. rest i åtskilliga riktningar inom Sverige, äfven under sisth år, och nästan öfverallt har jag hört önskningar, att bränvisfloden mätte minskas och att någon genomgripande åtgärd måtte i detta afseende vidtagas.
Dessa vilda språng mellan skämt, allvar och alla möjliga motsatser, under det att själens djup ändock ständigt förvarar en enhet, som bestämmer och ordnar dem; detta löje öfver sig sjelf och alla andra, hvarmed likväl intet ondt menas mot någon; denna lek, som, emedan den leker med hela verlden, också leker stundom med sjelfva det smutsiga, men utan att smutsas, – ja stundom med sjelfva det heliga, men utan att häda; detta gällskratt med tåren i ögat (eller åtminstone i hjertat): – allt sådant framställer sig för qvinnan i allmänhet – äfven den mest bildade – såsom en hemsk disharmoni, eller ock såsom en art af harmoni, till hvilken hon saknar nyckel. Man märke äfven här, att det sagda icke innebär klander. Tvärtom: för en qvinna som vore så fullt ”emanciperad”, att hon fullkomligt såsom en man kunde förstå och njuta Bellman, skulle jag, och troligen mina flesta läsare, hysa bäfvan. Ty hon skulle med detsamma hafva lemnat bakom sig hela sitt köns naturliga ståndpunkt, och förvandlat sig till ett genom sitt osammanhang frånstötande tvåkönings-väsende. Också har Naturen dragit försorg, att sådant sällan eller aldrig sker annorlunda, än genom affektation. Jag känner ej, huru långt den vedervärdiga libertinism, hvartill en mängd ny-fransyska och ny-tyska vitterhets-alster vill uppfostra menniskoslägtet i allmänhet och qvinnan i synnerhet, har lyckats häri. Så mycket se vi, att dess inflytelse redan på vissa företeelser af Sveriges litteratur är uppenbar. Man har från detta håll beskyllt de begrepp om dygd och ärbarhet, som för det närvarande bland allt vettigt folk äro gängse, att på den frisinnade och äkta menniskobildningens bekostnad, och till hinder för den dithörande fullständiga jemnlikheten mellan könen, gynna sken-blygsamhetens tillgjorda sipphet. Gåfves dock mot denna intet annat medel, än en utrotning af de nyssnämnda begreppen: då borde tvifvelsutan, i valet mellan för mycken anständighet och för liten, den förra tveklöst föredragas; äfven om dermed skulle följa någon inskränkning af det ästhetiska omdömets synvidd.
Innan något inkast ännu blifvit gjordt emot min motion, anser jag mig först höra ingå i en liten detalj örn det sätt, hvarpå jag tror, att det nya Utsk. kunde ändamålsenligast förfara, och sedan skall jag anhålla, att få göra några reflectioner i allmänhet öfver de (inanciella förhållandena, sådana som jag har uppfattat dem. Jag skulle tro, att Utsk., då det fått till sig remitterade de särskilda motionerne, på långt när icke behöfde uteslutande tillegna sig allesammans, utan blott sådana, hvilkas syftning syntes, efter Utsk:s ompröfvande, kunna blifva till hinder för en ordentlig financereglering i fall de vunne framgång. Så fort nemi. Utsk. icke fann, attén motion hade sådan natur att kunna förhindra en allmän financereglering, så skulle Utsk., såsom ett detaljämne, återskicka motionen till det Utsk., till hvilken den först blifvit remitterad. Detta särskilda Utsk. skulle således endast uppfatta, huruvida en och annan motions tendens vore sådan, att den borde besvaras af de Utsk., lill hvilkas handläggning de blifvit öfverlemnade. Dessa Utskis utlåtm kunde sedan efter omständigheterne begagnas såsom malerialier vid utarbetande af det särskilda Utskis generella förslag. Genom denna förklaring tror jag mig hafva undanröjt det inkast, att man genom Utskis tillvaro skulle särdeles mycket förhindra de öfriga Utskms verksamhet. Dernäst skall jag försöka att utreda, huru de nuvar. opinionerna om våra financer äro beskaffade. Ehuru jag icke lyckats i mitt bemödande att få öfverse alla de motioner, som varit inom de särskilda Stånden afgifne uti finance-ärenden, så torde jag dock kunna få indela dem uti 2 classer, af hvilka likväl den första har 2me ganska markerade underafdelningar. Till den första classen af de financiella opinionerna i vårt land anser jag höra dem, som äro framkallade af den allmänna skuldsättningen.
A d a Negri är egentligen en novitet inom skaldekonstens område, hon är en socialistisk skaldinna. Liksom Francois Coppée är små- borgarklassens bard, är hon folkets sångmö. Den förre minnes en balkong fem trappor u p p och tre små rum, där de bodde sex personer ihop, och han skildrar med rörande innerlighet anspråkslösa existensers sträfvanden i små, ofta bekymmersamJ. Nordllng. Utgifningstid: hvarje helgfri Tryckeri Aktiebolag 8:de årg. Fredagen den 22 mars 1895. Byrå: Klara Södra Eyrkog. 16, 1 tr. Iduns fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. 70 öre pr n o n p. - r a d. N egri. ma, men sällan förtvinade villkor. Den senare minns en » fuktig koja », där de fröso och svulto, under naken nöd, och hennes sång ljuder ibland som ett ångestrop i sin gripande klagan öfver de förtryckta, elända och skyddslösa i samhället. Nedanstående utdrag u r en biografi af Sophia Bisi-Albani, också en italiensk skriftställarinna och Ada Negris personliga väninna, är i hög grad karaktäristiskt och ger en lefvande, om äfven något vemodig bild af den unga skaldinnan. » Ada Negri, » säger hon, » är född i Lodi af ytterst fattiga föräldrar. Modern var fabriksarbeterska, hennes barndom och första ungdom förflöto under umbäranden af alla slag, och först vid aderton års ålder lämnade hon den fuktiga koja, som dittills utgjort hennes hem, för att tillträda en lärarinnebefattning i den lilla undangömda orten Motta Visconti vid Ticino, dit ej en gång någon järnväg förde. H ä r erhöll hon till bostad ett torftigt rum innanför en smutsig, illastinkandegård, där kacklande gäss vaggade omkring. Man hade två branta, slitna trappor A. att bestiga, innan man kunde komma in i hennes lilla anspråkslösa, sparsamt upplysta k a m m a r e; fönsterrutorna voro nämligen ej af glas, utan af papper.
Jag har plats på grosshandlar Yxbergs kontor, för öfrigt är jag inackorderad hos fru Holm tillsammans med flera andra, som inte ha ett eget hem. » » Det måste vara svårt för en ung flicka att bo så där bland främmande. » » Ja, nog är det tungt ibland! » suckade Anna. De veko just af från Drottninggatan. Anna kände en viss beklämning vid tanken på, att hon nu strax skulle skiljas från den godhjärtade främlingen. Då frågade han ifrigt, liksom om han just fått en ingifvelse: » Hör nu, fröken, har ni inte lust att göra bekantskap med min kusin, eftersom ni ändå bor i samma hus? Det skulle glädja henne mycket. » » Ja, jo, men hur skulle det gå till? » » Det vore då den enklaste sak i världen! Ni kan ju göra er ärende med att framlämna brefvet och förklara hvarför det ej kom i hennes händer. Säg, vill ni göra det? » Anna rodnade som en ros, då hon märkte hans ifrigt forskande blick. » Ack, svara nu ja! » — bad herr Gylling ännu en gång helt enträget, och i samma stund stannade de framför n:r 48. » Bara hon inte blir ond på mig! » » Hon som är själfva godheten! Nå, får jag ert löfte? » - Ja, ni får väl det då. » Tack, tack, det var snällt af er, och lita på, att jag snart skall besöka kusin Anna, för att höra, om ni hållit ert löfte. Farväl, fröken; » » Farväl, herr Gylling, och tack föi er vänlighet. » De skakade hand som gamla bekanta, herr Gylling lyfte på hatten och bugade artigt. Så gick han med raska steg därifrån, sedan han dock först lyssnat till det försvinnande ljudet af Annas lätta steg i förstugan innanför den stängda porten. Anna delade rum med fröken Vendia Holm, dottern i huset. Denna vaknade, då Anna trädde in i rummet. » Var det roligt? » — frågade hon sömnigt och vände sig emot Anna. » Ja, förtjusande! » svarade Anna med öfvertygelse. » Jo, det duger att ha en kusin, som bjuder på teatern! » mumlade Vendia, och så somnade hon igen. Men Anna låg länge och vred sig i bädden, innan hon ändtligen fick ro.
Utsöknings-Balken, som uttryckligen bjuder, att om två eller flere utgifvit skuldebref (hvilket ovilkorligen måste blifva fallet med Hypotheks-föreningarnes förbindelser, ehvad de ulgifvas af flere eller färre å egne och öfrige delegarnes vägnar) , äfven om de ej äro i Bolag samman, de äro underkastade utmätning för hvardera dess Stats-Utskottets Memorial N:o 424- del efter hufvudtalet, hvarmed måste förstås personer, utan afseende på om inteckning derjemte tillkommit eller ej. Likaledes har jag varit af skiljaktig tanka med Utskottet uti ett annat motiv eller det, att Hypotheks-föreningar borde ega att upptaga lån emot capital-afdrag. Denna tillåtelse att inträda på fond-systemet har jag ej kunnat godkänna, emedan jag ogillar detta sätt att förvandla penningen till en handelsvara, och hvilket, om det ock för enskilde icke kan hindras, ej i min tanka bör allmänna inrättningar tillstädjas. Yid pröfningen och bestämmandet af sjelfva hufvudgrunderna för nu ifrågavarande Hypotheks-föreningar, har jag uti följande punkter varit af skiljaktig tanka med Utskottet, och får således i dessa delar äfven mig reservera. 4:de punkten föreskrifver, alt den, som söker delaktighet i en Hypolheks-förening, måste, jemte fullständigt styrkande af sin behörighet, enligt föregående punkt, till Hypotheks-föreningen lenina inteckning i sin egendom', uppgående till minst en åttondedel af dess värde m. m. Oansedt jag måste gilla principen, som ligger till grund för delta stadgande, har jag fästat betänklighet vid det förhållande, som kan inträffa, i händelse en delegare afträder all sin egendom till sina borgenärers förnöjande.
Det finns väl icke en modern salong, där man icke ser dem samlade i höga knippen, några mycket raka på sina smärta stjälkar, andra mjuka och böjliga, alltför tunga och alltför stora för att icke luta sig öfver vasens kant, och knappast en balsal eller eit festligt middagsbord, där de icke lysa med sina bländande och osannolika färger af hvitt, som vexlar i grönt, i lila eller rosa, af karmin, som slocknar i den matta skiftningen af gammalt guld, af orange, som öfvergår i brunt, och af brons, som bleknar till silfver. Denna festernas blomma är så mycket mer eftersökt, som den icke äger någon doft; man kan sticka den i de höga vaserna och hölja jardiniérerna med dess prakt — atmosfären blir icke tung däraf. Likväl finns det åtskilliga varianter, som äga en svag och förtjusande arom, men de äro så sällsynta, att man knappast kunde upptäcka dem i den till flere tusental uppgående samlingen af nya arter, som i dessa dagar exponerats i Le Pavillon de la Ville de Paris. Denna utställning har tagit karaktären af en blomsterfest och man kan nästan betrakta den som ett evenement. Allt hvad Paris äger af lyx och förfining kom att beundra den nästan otroliga rikedomen af färgsammansättningar, och det var komiskt att se, med hvilket allvar dessa amatörer af värld försjönko i åskådandet af en ny typ — damerna med sina längskaftade lorgnetter framför ögat, herrarne med den enorma kryckan, af sin tjocka käpp under näsan — en position, som icke kom dem att taga sig särdeles kvicka ut. Mycket prydlig. Edla B. Virkad lapp att afgnida strykjärn emot. Nennie. 15 c m. lång. Papperet vikes dubbelt. När n u papperet vikes u p p, är det naturligtvis dubbelt så bredt som det uppgifna måttet. i rödt band kr. 1893 ger, andra sin slottsterass, medan den verklige kännaren, för hvilken denna blomma är en passion och som studerat henne i museets trädgård, där han finner öfver tusen klassificerade arter, gör sina anteckningar med en vetenskaplig noggrannhet.