Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommitterade föreslagit förandet af en saldokontroll-bok, och dels att tillhopalagda beloppet af samtliga räkningshafvares, klassvis sammanförda, behållningar till siffran fullkomligt öfverensstämma med nämnde afdelnings egande fordran hos kassa-afdelningen, under hvars vård dessa behållningar finnas, hvilken kontroll vunnes genom upprättandet för hvarje dag af ett sammandrag, upplagande i debet, depositions-afdelningens fordran hos kassa-afdelningen, och i kredit, i ordning efter klasserna, vederbörande räkningshafvares behållningar samt behållningen för hvarje klass; och skulle alltså, efter Kommitterades åsigt, utan borttagande af någon behöflig kontroll, nuvarande depositions-kontroll-boken, veckosluts-boken och kontroll-hufvudboken kunna undvaras samt, i följd deraf, indragas en kamererareoch två bokhållare—tjenster. För kontrollen mot låne-afdelningon och fpr beredande af års-afslutningen, hafva Kommitterade funnit två bokhållares biträde tillräckligt och att således den tredje i dessa göromål deltagande bokhållarens befattning kunna indragas; hvaremot från nuvarande bokslutsoch ekonomi-afdelningen borde öfverflyttas den derstädes anställda kontorsskrifvare. Hvad Kommitterades förslag till Instruktion för bokslutsoch ekonomi-afdelningen i förevarande hänseenden innefattar, har Utskottet ansett böra godkännas samt får hos Rikets Ständer tillstyrka, att personalen för bemälde afdelning må bestämmas till: Kommissarie, tillika Chef 1 1. Bih. lill R. Revisorer Kontorsskrifvare 2 1 Härigenom skulle indragning ske af 1 Kommissarie eller cbefen för boksluksoch ekonomi-afdelningen, 1 Kamererare och 3 Bokhållare. Börande Utskottet fästa uppmärksamhet derå att, intilldess kassaoch depositions-afdelningarne kunna i gemensam lokal sammanföras och ärendena derstädes ordnas på sätt Kommitlerade föreslagit och Utskottet här ofvan tillstyrkt, för revisionsoch ekonomi-afdelningen erfordras utöfver förenämnda för densamma bestämda personal ytterligare en bokhållare eller tillsammans 4 bokhållare. Till denna afdelning af Banko-verket hänföra Kommitterade dels Konduktören och dels Bankens vaktbetjening.
Den förutnämnde engelsmannen Coxe berättar (Svederi omförmälda öfversättning s. 118) att han under sin vistelse i Fredrikshall uppsökt en 96-årig man Bengt Elkenson i Tistedalen, som tjent vid artilleriet i fästningen under belägringen, hvilken sagt honom, att det dödande skottet sannolikt kommit från fästningen men icke från Overbjerget, emot hvars eld löpgrafven var skyddad af en mellanliggande höjd och hvarifrån den natten icke ett enda skott lossades, hvilket Elkenson med så mycket större visshet kunde säga, som han sjelf då befann sig tjenstgörande i det sistnämnda utanverket. Man har invändt mot denna berättelse, att då Bengt Elkenson var 96 år gammal, då han samtalade med Coxe, han kan hafva glömt, huruvida det sköts från Overbjerget den ifrågavarande aftonen. Men det, hvarom han icke bör hafva misstagit sig, är uppgiften, att platsen, der konungen stod då han stupade, af en mellanliggande höjd skyddades mot eld från Overbjerget. Hvad som bekräftar Bengt Elkensons berättelse, att ifrågavarande afton det icke sköts från Overbjerget, är att kommendanten på Fredriksstens fästning Landsbergs dagbok gifver anledning till antagande, att det icke sköts från Overbjerget den aftonen då konungen föll. I denna dagbok nämnes nemligen, att det »kanonerades» från Overbjerget den 28 november och den 2 december (gamla stilen), hvaremot deri icke omnämnes, att det sköts från Overbjerget de öfriga dagarne. Den första underrättelse, som från Sverige i utlandet offentliggjordes om konungens död, är, efter hvad Paludan Müller upplyser, ett meddelande i en tidskrift benämnd »Historische Nachrichten von dem Nordischen Kriege», hvilket börjar sålunda: »Förliden fredag, som var den 15 december, ganska sent på aftonen, sedan H. K. H. redan gått till sängs, ankom H. Durchlaucht arfprinsens generaladjutant Sicker, anmälde sig vid hofvet och begärde skyndsammast audiens, som också genast beviljades honom. Han hade intet bref med sig, men aflade muntlig berättelse om H.
StatsUtsk. synes icke hafva ihågkornmit, att ett boställe, om än aldrig så litet, dock är uti innehafvarens hand mera värdt än den penninge-ersättning han för dess afträdande får upbära, ty man kan ofta ej i penningar upskatta de förmåner, sorn en tjensteman åtnjuter genom boställets innehafvande. Jag vet nogsamt, att äfven Regeringen varit al den åsigt, att LandsSekreterarne och LandsKamrerarne icke böra befalla sig med jordbruk, men huru litet en sådan åsigt kan göras gällande i verkligheten, och huru litet, då man sökt tillämpa densamma; det bevisas bäst deraf, att ingen Regering kan förhindra en tjensteman att köpa eller ärfva en egendom, och att sjelf bruka densamma. Kan man således icke hindra en fri medborgare, som icke är tjensteman, att tillika vara både jordegare och jordbrukare, så är detta ett bevis derpå, att man icke genom indelningarnes indragning kan vinna det åsyftade ändamålet. Man söker således i sitt blinda sträfvande att realisera huru falsk och orimlig den också är, har man föga bekymrat sig derom, att tjenstemännens rätt och bästa derigenom åsidosättes. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag, att det föreslagna vilkoret måtte, såsom obilligt, oriktigt och orimligt, af E. o. Ad. förkastas. Hr Fåhrffius: För min del får jag förklara, att jag visser ligen önskat, att det vid sista Riksdagen fattade beslutet om uphörande af det indelta aflöningssältet för LandtStatens tjenstemän icke hade egt runi; men K. M. kunde svårligen förfara annorlunda än som skett då Regeringen var försatt i nödvändighet alt antingen icke begagna det af R. Slör vilkorligen beviljade kontanta anslaget eller ock upfylla det för dess begagnande föreskrifna vilkoret.
Då jag till cn början anhåller att fä förena mig med Hr von Stockenström, torde det äfven tillåtas mig att fä angifva de orsaker, hvarföre jag icke kan dela Frih. Raabs åsigler i ämnet. Det kan ju icke nekas, att det vore föga konseqvent att stifta nya inskränkande lagar för skogshushållningen, då man vill hafva fullkomlig frihet i de öfriga näringarna och medgifvas måste, att hufvudsakligast bergsbruken äro i behof af skogarne. Den omständighet Frih. Raab omnämnt, i afseende på exporten af skogsprodukter, förringar ingalunda verkan af min sats, enär utskeppningen varit föranledd af tillfälligt högt stegrade priser, dessutom hafva de större timmerträden icke kunnat användas till kolning och hellre än låta dem ruttna på roten, tror jag del varit förenligt med en klok hushållning att utskeppa dem. Visserligen har mången totalt nedhuggit sina skogar, men detta är partiell och inträffar icke ofta. Frih. Raab bar yttrat, att det vore stor skillnad emellan landtbruk och skogshushållning, derföre alt vanskötsel af ett landtbruk inverkar menligt endast några år, hvaremot en nedhuggen skog icke förr ån efter 100 år hinner återuppväxa. Häremot tror jag att den anmärkn. med mycket skäl kan göras, att det finnes icke allenast skogar, der återväxten sker på mycket kortare tid, utan äfven sådane, som då man anlitar dem utvisa att misshushållning med dem ägt rum just derföre, att de icke förr blifvit anlitade, helst det visat sig alt nästan hvart 3(>4:de träd ruttnat på roten och varit således oanvändbart till kolning och sågning. För min del önskar jag att denna likasom hvarje annan näringsgren må lemnäs så fri som möjligt och är öfverlygad derom, att hvar och en sköter sä sina skogar, att deraf icke årligen mera nedhugges än behofvet oundgängligen krafvel' och som kan vara förenligt med återväxten. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Mathias:
Sannolikheten åter smyger sig så sakta fram och gör ingen man förnär, just emedan hon lika mycket tycks tillhöra rätt som orätt, öfvertygar lättast dem, som vilja bli öfvertygade utan att behöfva tänka, öfvergår sluteligen till allmän opinion, och visar sig plötsligen, som den vissaste visshet, emedan tusende munnar försäkra att så är. Vid denna den Christna Lärans rening, som skulle grunda sig endast på Exegetikens pröfning och förklaring af dess Historiska urkunder, var ju ej fråga: Hvad är här Religionen? Hvad är dess anda? Hvad är i följe deraf rätt? Hvad är orätt? Utan hvad sades, hvad påstods, hvad skrefs på några ställen i Judeen för sjutton hundrade år sedan? Om detta blef utredt, så var det facta, låt vara, af Historisk visshet. Men Historisk visshet är ju ändå ej förnufts-visshet? Den vissaste Historiska visshet är ej ändå annat för förnuftet än den sannolikaste sannolikhet. Men sannolikheten kan ändå dragas än åt en sida, än åt en annan, och framför allt åt den sidan som man älskar. Hvad var då sannolikare, än att man för sjutton hundrade år sedan hade samma tänkesätt, som i det adertonde seklet? I synnerhet, som man med besvär bildat sig detta tänkesätt genom observationer, på sjelfva menskliga naturen, som väl alltid måste vara sig lik, och tyckte att jemnförelsen emellan upplysningens tidehvarf och hvart och ett annat i alla fall skulle vara mer smickrande för det sednare. Så jämkades Uppenbarelsen så småningom till öfverensstämmelse med hvad man kallade sitt sunda förnuft. Så afprutades litet efter hand, än af den ena, än af den andra bland dess läror. En sattes å sido, emedan den ej mera var lämpelig för tiden, en annan emedan den ej hade någon praktisk nytta, den tredje, emedan den egenteligen borde så varsamt behandlas, att det var bäst att ej röra vid den tills en opinion i Religionsämnen formerade sig hos den upplysta allmänheten, som ur Uppenbarelsen blott uttog hvad den med sig fann öfverensstämmande, och som benämndes med namn af förnuftig Christendom.
Dessa medel äro icke så stora och så många, som man i allmänhet tyckes inbilla sig, och man synes vara särdeles angelägen och alldeles för mycket bekymrad om att göra rent hus innan man slutar. Jag tror deremot, alt det vore långt nyttigare att nu bespara dem och under tiden göra dem fruktbärande, hvarigenom, sedan undersökningarne blifvit verkställde, man kunde hafva större summor alt disponera och med mera kraft fullborda företagen. Jag anhåller derföre, att Ståndet måtte instämma i hvad Utsk. i detta afseende föreslagit, och icke bifalla deras mening, sorn önska ett anslag för Norrtelje stad. Hr Hjerta, Lars: Jag kan för min del icke helt och hållet instämma i den grundsats, som Gr. Anckarsvärd vid delta tillfälle sökt göra gällande, att man borde i det närmaste rätta sig efter den gång StatsUtsk. haft för sina åsigter, emedan den synes mig vid ett annat tillfälle icke hafva varit så motiverad, sorn man kunnat hafva skäl att önska, och man bör äfven göra rättvisa åt moliverna hos Frih. Rålamb, hvilken talat för ett samhälle, hörande till det län, som står under Frih.ms styrelse. Vidare kan ilian ej heller annat än erkänna, att den ifrågavar. summan är ganska obetydlig i jemförelse med deni, som komma i fråga, när vi hinna till capitlet canaler. Det blir i allmänhet, efter min tanke, alltid mera skäl alt bevilja en liten summa för upprensning af ett naturligt vattendrag, än en stor summa för att öppna ett konstlad!, om icke fördelarne för det sednare äro så mycket öfvervägande att man bör kasta sig in på ett sådant företag. Men detta oaktadt synes mig, i likhet med hvad Hr Ribbing har yttrat, ännu åtskilligt återstå, innan man bör bifalla det ifrågavar. anslaget för upprensning af Norrtelje å. Det är nemi. icke fullt styrkt, huru stort det ändamål är, sorn dermed skulle vinnas. Frih.
Skrifvelse N:o 96. i frågan huruvida icke, vid förrättningar i vissa af bemälda Kollegier förutsatta fall, ecklesiastik jords rätt lämpligen kunde bevakas ensamt af behörigen utsedd konsistoriifullmägtig, och sålunda icke både kronooch konsistorii-ombud behöfva tillstädeskomma; och Kongl. Majit går nu att meddela Rikets Ständer hvad till utredning af frågan hufvudsakligen förekommit. Med antagande, att, enligt Rikets Ständers skrifvelse, den nu väckta frågan om rese-ersättning omfattade endast sådana förrättningsresor, hvilka, till följd af särskilda förordnanden, af vederbörande inom deras tjenstgöringsdistrikt företagas samt icke stå i omedelbart sammanhang med eller äro föranledda af den egentliga tjenstgöringen, hafva Kollegierna i allmänhet anmärkt, att vid frågans bedömande väl icke borde förbises, att löneförhöjning blifvit militäroch civilstaterna i sednare tider beviljad, men att denna löneförhöjning, utom det att densamma för vissa stater blott vore provisorisk, likväl ingalunda kunde anses så betydlig, att någon ersättning för en del resor vid extra förrättningar derföre icke borde utgå, synnerligast hvad anginge arméens befäl och underbefäl, hvilka derjemte måste företaga en mängd resor för tjenstens utöfuing, hvarvid någon resekostnadsersättning icke kunde ifrågakomma. För vissa stater eller korpser hafva dock Kollegierna ansett några ytterligare bestämmelser, än de af Kongl. Majit genom särskilda stadganden och föreskrifter redan meddelade, icke, i anledning af Rikets Ständers skrifvelse, erfordras. Till dessa vore att hänföra landtmäteri-, skogsoch jägerisamt lotsoch fyringsstaterna, äfvensom cheferne för flottans båtsmanskompanier, för hvilka stater och korpser voro till efterrättelse ländande i för landtmäteristaten Kongl.
Litet hvar kan finna igen en bit af sig själf och sin nästa bland dessa moderna köpenhamnstyper — ty längre ligger icke vårt nabolands hufvudstadslif ifrån oss vare sig till rummet eller kynnet. Främst uppbäres stycket af hr Bosckström som en godmodig och fasligt släktkär, men evigt vigilerande hofjägmästare, fröken Seanström som hans koketta och bortskämda, men likafullt intagande unga dotter och fru Sternvall som en bedagad tysk änka, hvilken mycket lustigt rådbråkar språket. Salongens munterhet har varit ganska liflig de kvällar, som upptagit det nya danska lustspelet. Fru Margareta Stern gaf i fredags sin första konsert härstädes i Musikaliska akademien inför en ganska talrik publik. Fru S., som redan vid sitt förra uppträdande härstädes för ungefär tre år sedan visade sig vara en pianist af första rang, ådagalade nu samma förträffliga egenskaper som då, kanske ännu mera utpräglade. Med en teknik, som ej vet af några svårigheter, och med en smak och värma, som ovillkorligen måste fängsla åhöraren, utförde fcu S. en hel del nummer, däribland Chopins b-moll-sonat (op. 35) och Beethovens variationer i c-moll. Bifallet växte under aftonen till formlig entusiasm och framkallade ett par extranummer. — Äfven här utfyllde fröken E. Sidner på ett förträffligt sätt programmet genom att synnerligen delikat och anslående föredraga sånger af Gluck, Martini, Josephson, Svedbom och Grieg. Fru Stern skulle som i går torsdag gifva sin andra och sista konsert härstädes. Aulinska kvartettens första kammarmusiksoaré ägde rum i tisdags i Vetenskapsakademien inför en fulltalig och intresserad publik, som med lifligt Studentskan. (» Bilder aus dem Universitätsloben » von einem Orenzboten.) Ofversättning för Idun af Julius K. (Forts.) iksom efter aftal hade de flesta genast störtat Ö ' H sig öfver den gamle ungkarlens literaturhistoriska föreläsningar. Knorre hade nu visserligen salen full, men med hans lugn och trefnad var det slut.
Nådiga beslut upprättadt Kontrakt, med anhållan, att Fullmäktige, om dervid icke funnes något att erinra, ville det ena exemplaret deraf, försedt med Fullmäktiges godkännande, till Kongl. Stats-Kontoret återställa; så hafva Fullmäktige, uti skrifvelse af den 21 i nästberörde månad, till Kongl. Stats-Kontoret insändt det ena exemplaret af Kontraktet, med Fullmägtikes godkännande försedt; hvarefter Fullmäktige låtit upprätta och sedan vederbörande deröfver hörde blifvit, samt skriftlige utlåtanden afgifvit, under den 29 Februari detta år, till efterrättelse fastställt en Ordnings-Stadga, innefattande nödige ansedde föreskrifter i afseende på lefvereringen och bokföringen af det nya Charta* Sigillata* papperet samt utsett 2:ne personer inom Banko-Verket att utöfva vården af stämplade pappersmagasinet och besörja dithörande bestyr, hvilket allt Fullmäktige skolat hos Högloft. Utskottet anmäla, såsom en fortsättning af den redogörelse, hvilken, angående de med berörde papper samband ägande åtgärder, förekommer uti 1843 års Revisions-Berättelse vid 49—52. Härvid böra Fullmäktige tillägga, att en del af det nya Charta* Sigillatce papperet redan blifvit från Tumba till Banken aflemnadt, samt att stämplingen af skrifkartorne är börjad. För att i Stereotyperingsoch Tryckeri-Verkstaden bereda nödigt ut - Berättelse af Banko-Fullmäktige. 63 rymme för de pressar och machiner, hvilka blifva erforderlige, i följd af Chartte Sigillatse stämplingen, hafva Fullmäktige, efter vederbörandes hörande, enligt beslut af den 26 Juni nästlidet år, låtit berörde Verkstad utvidgas. § 68. I afseende på den uti 1841 och 1843 årens Revisions-Berättelser sid. 34 i den förra och 35 i den sednare förekommande anmärkning, angående den år 1837 påbörjade och år 1840 fulländade reparation af bägge Bankohusen, åberopa Fullmäktige det yttrande deröfver, som Fullmäktige under den 15 nästlidne
Hvad till Ändring af Grundlagarne, uti nu föreskrifven ordning, Riksförsamlingen beslutit och Konungen gillat, eller Konungen föreslagit och Riksförsamlingen antagit, åge kraft af Grundlag. ih.loih, § 105' mom. i. ’ Riksförsamlingen äger gemensamt . ; . upphäfva. Under Civiloch Criminal-lag forst ås äfven de delar af Krigs-lagar och författningar rörande Krigsväsendet, som äga tillämpning till medborgare utom Krigs-Staten. Ej må Konungen ulan Riksförsamlingens samtycke, och icke Riks församlingen utan » afskaffa. A fl åt er Konungen lill Riks församlingen förslag till ny lag eller till gammal lags upphäfvande eller förändring, då äger Riksf örsamlingen att deröf ver, pä sätt 71 jS" stadgar, besluta, och meddela Konungen sitt samtycke eller af slag. Antager Riksf örsamlingen ett förs ag, sorn ic e af Konungen blifvit frarnstälclt, underställes Riksförsamlingens beslut Konungen, som äger att gilla det eller, om Han ej finner det ordagrannt antagligt, meddela Riksförsamlingen de orsaker, för hvilket Han icke kunnat förslaget godkänna. Kan Konungen icke f örr, än Riksf örsamlingen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före ruist följande Riksdags Öppnande förslaget ordagrannt bifalla och kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit. Kill Konungen till Riksförsamlingen aflåta ett sådant förslag, som i denna § omtalas, eller har Riksförsamlingen underställt Konungen ett eif församlingen antaget förslag, inhemte Konungen, innan Han Sitt beslut fattar, Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttrande. § 107- Riksdagsman må i dea Kammare, der han äger säte mom. 1. ’ och stämma, och, på sätt 77 § förmår, Utskott, i den Karn - Hor till Constituiions-Ulskottels Memorial, N:o 85. 27 mare, hvilken i målet äger första rösten, väcka frågor om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvande af lagar och författningar, sorn Rikets allmänna hushållning eller grunderna för allmän inrättning röra.
Desturom och hwad den af Grefwe lvtörner gjorde erinran beträffar, får jag nämna, at öfwer den fragan, huruwida det ma wara ökagaLins. Oii-eÄionen tillåtit at tilwerka Bränwin, känna wi annu ej de öfrige Standens 6eei8ion, och sa länge Niks-Standen icke afgjorc densamma, mäste ali äiscussion om styldighet för I^laZS^inS'vireÄionLn ar erlägga nägon afgift, wara aldeles öfwerflödig. Jag kan således för min del icke annat an rilstyrka, atall öfwerläggning härom matte hwila, til desi Bewillnings-Utskottet utlätit sig öfwer den gjorda remissen. Grefwe körner yttrade sig hafwa hörr, at rre Stand redan afgjort fragan. Herr Iliam utlät sig ogerna wilja contraäicera Grefwe ve la Oarclis; men kunde ej frångå den tanka, at afgift borde bestämmas ester 2:ne särskildta principer, nemligen för rättigheten at nyttja, och rättigheten at bränna Bränwin, af hwilken tanke Herr iliam äfwen förleden gårdag i Bewill nings-Utskottets Beredning warit, och enligt hwil - §;o Den rz Mars. ken, den bristande Summans utgörande skulle blist iva oändeligen lättad, Grefwe käörn?? trodde, ak dä fragan nu icke wore om Summan som borde utgöras, utan blott om beräknings-grunden för densamma, kunde Ridderffapet och Adeln ät Bewillnings-Utffottet up» draga, at undersöka och til Riksens Ständers pröst ning hemställa denna grund, Friherre Oeäerström utlät sig annars gerna wilja instämma med Grefwe Mrner, men dä Grefwe De la 6ar6i-.<?
Då ej år upplyst eller kan styrkas antingen Fartyget varit af Ek eller Furu, antages den mindre värderings Summan. 18:0 Reclamerad och ersättnings gild fragt beräknas till hälften af den Summa Certepartiet innehåller, samt i de fall att Redarne sjelfve varit befragtare och fragtslut således icke varit uppråttadt, likaledes till hälften af hvad andre befragtningar vid den tiden gålde. c 19.0 För Kaplake får ej ersättning ■tillstyrkas. 20:0 Då Skeppere eller Redare ansetts genom felagtige och otillåtne åtgärder hafva vållat uppbringen af ett Får - X 74 Stat s-Ut skottets Itc till) kart dort. tyg, vare den derå varande Laddningen icke eller ersättnings gild. 2i:o Vårdet af ersättnings gild Last bor styrkas om möjligt med Mäklare Bevis; eller om sådant ej kan ske, med factura som likväl bor inför Domstol beedigas. 22:0 Laddningens beskaffenhet och dess intagande i Fartyget skall vara styrkt med Bevis från vederbörande Tull-Åmbetsman eller annan Autoritet. 23:0 Då ersättning kan tillstyrkas för månadshyror och kosthållning beräknas densamma för Skeppare och hela Besättningen i ett för allt från uppbringningsdagen tills forsta pris Domstolens Utslag foll. 24:0 Beloppet af månadshyrorne bestämmas i sådant fall efter uppgift från vederbörande Sjömanshus, och kosthållningen till 32 sk. Banco om dagen för Skepparen och 16 sk. Banco om dagen för hvarje man af Besättningen. 25:0
Då det är angeläget att bestämdt få uttryckt, om detta är ett förslagsanslag eller ej, för att förekomma öfverflödiga anmärkn:såtgärder och derpå följande actioner, m. m., får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i det återkommande beslutet mätte ytterligare bestämmas, att detta är ett förslagsanslag. 1 afseende på hvad Utsk. yttrat, att Utsk. ansett en så befi 11. a5 '94 Den 5 Maj f. m. tydlig summa, som 70,000 r:dr, höra vara tillräcklig för nämnda behof* fyllande, hvarföre det ej funnit skal tillstyrka någon förhöjning; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då Utsk. icke anfört några skal, hvarföre tillökningen icke vore behöflig, då erfarenheten visat, att den varit behöflig, och då controllerna i denna del varit så stränga som möjligt, och sträckt sig ända derhän, åtmins'one i det colhm der jag tjenstgör, att ingen bundt pennor, i.igen bok papper utgifves, för hvilken icke redovisning göres inför Kammarrätten; då det är kändt, att göromålen blifvit i hög grad ökade inom embetsverken och collegierna och att således skrifveriet oafbrutet ökas, så borde det vara lätt förklarligt, hvarföre anslaget behöfves; och ehuru det kan vara likgilltigt, om denna summa är för liten, då den står såsom en anslagssumma, bör den dock något så nära som möjligt motsvara det rikliga behofvet. Frih. Cederström, Jacob: Att ifråga var. förslagsanslagssummor verkligen äro sådana, och icke kunna blifva bestämda anslag, följer af sakens .natur. Man kan icke på förhand veta, huru mycket som årligen ålgar till skrifmaterialier och expenser för Rikets collegier, äfvensom reseoeh tracfaments-räkningarna årligen äro olika.