Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 22 November 1862. Per Nilsson, i Espö. 208 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Auders Persson från Örebro län, om statsanslag för brobyggnad öfver Lilla Hammar sunde t i närheten af Askersund. Sedan, på säll barbos i afskrift bilagda protokoll visar, ett bolag bildat sig för byggande af en jernbro öfver det såkallade Lilla Hammarsundet, hvilket för närvarande befares medelst en för lif och egendom högst äfventyrlig färja; så och då denna väg, den enda, som sammanbinder provinsen Östergötland med Nerike och Wermland, är en af de mest trafikerade, hvilken jemväl förenar de båda kanallinierna och slår i samband med de till Carlsborgs fästning numera fullbordade väganläggningar; får jag på mina kommiltenters vägnar vördsamt hemställa: att Högloft. Rikets Ständer täcktes, för brobyggnaden öfver Lilla Hammarsundet i närheten af Askersund, bevilja ett statsanslag till tre fjerdedelar al kostnadsförslaget med Sextiosex tusen R:dr R:mt. För alt vinna gunstbenäget bifall åt denna min vördsamma anhållan tager jag mig friheten upplysa: Att Distrikt-chefen, ålajoren i Vägoch Vattenbyggnads-korpsen hr C. A. Olivecrona redan år 1859 upprättat kostnadsförslag, uppgående till 88,100 ILdr R:mt.— Att Häradsboernes förmåga förut tagits i anspråk för verkställande af en numera fullbordad chaussé och brobyggnad öfver det så kallade Stora Hammarsundet, hvilket är beläget circa ^:dels mil söder om Lilla Hammarsundet och hvarvid Häradsboernes kontanta tillskott utgjort 15,000 ILdr Runt. Att den ytterligare kostnad af minst 22,000 R:dr, som skulle drabba de i bolaget intresserade aktie-egare är ett alltför aktningsvärdt offer åt den allmänna företagsamheten för att icke framkalla den ifrågavarande uppoffringen å det allmännas sida.
Hvad Charta1 SigillatcvMedlen an^år, är den vida betydligare, men i min tanka ej grundad på säkrare beräkningar. Det är väl sannt, att, såsom skäl till den föreslagna Förhöjningen, bär man anfört att de Irenne åren i8i4> 15 och 16 hafva tillsammans gifvit en Inkomst af 824.468 R:dr, således, efter ett medium för hvardera, 274*822 R:dr, och man har på denna-' grund antagit detta Anslag till 25o,ooo R:dr, eller 100,000 R:dr mera än förr. ' Men man har då ej besinnat, att, dels var det under dessa åren, som Egendomshandeln var som lifligast, dels skedde, i anledning af kriget och deraf inträffade förändringar, täta Befordringar i Armeen, dels var det äfven under de sednare af dessa åren, som betydliga Lönetillökningar beviljades och Stämpelafgift derföre erlades. Allt detta är tillfälligheter, som man ej kan förmoda att de skola i lika grad för de följande åren återkomma. Tvertom är att förutse, att under en vanlig sakernas ordning skola en stor del af anledningarne till denna ChartseSigillatasInkomst uteblifva, och då almed detsamma missräkningen gifven. Att det icke hjelper att efter behag bestämma anslagen, vittnar ytterligare förhål > - Den 2 Martil. 61 landet med BränvinsBevillningen: Den upptogs i 1816 års Stat till 45a,000 R:dr, men liar på trenne år ej utgjort mer tillsammans, tili 1,544,214 R:dr, och gick 1816 ej till melan 42^,780 R:dr, hvarföre den nu ej blifvit högre uppförd, än till 425,000 R:dr, och således minskad med 27,000 R:dr. I följe utaf de åtskilliga förändringar jag nu haft den äran anföra, utgör den totala Förhöjningen i beräkningen af StatsVerkets Inkomster (den egenteligen så kallade Bevillningen undantagen) en Summa af 322,579 R:dr.
Till följd af detta föreläggande har Konstitutions-Utskottet tagit ifrågavarande ärende i öfvervägande; och då, för den händelse Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om kostnads-ersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjenste-ärenden af Rikets Ständer bifallits före statsregleringens fastställande, sådant ©tvifvelaktigt kunnat hafva inflytande på bestämmandet af de anslags belopp, från hvilka en dylik kostnads-ersättning komme att utgå, samt frågans egenskap af att till sin natur vara en statsregleringsfråga ej kan förändras af det tillfälliga förhållande, att den ej förr än efter statsregleringens upprättande blifvit af Rikets Ständer pröfvad, hvartill kommer att de å särskilda Hufvudtitlar uppförda anslag till reseoch traktamentspenningar, från hvilka berörda kostnads-ersättningar skulle, derest de af Rikets Ständer medgåfves, komma att bestridas, äro förslagsanslag och således derå uppkommande behållningar eller brister måste inverka på Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter; alltså och på grund af föreskriften i 69 § Regeringsformen, att, så framt icke minst tre Stånd förena sig uti sammanstämmande beslut i afseende å Stats-Utskottets förslag rörande antingen statens reglerande eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksgälds-kontorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning, då skall frågan genom votering i Förstärkt Stats-Utskott afgöras, finner Konstitutions-Utskottet Bonde-Ståndets Talman hafva grundlagsenlig! förfarit, då han vägrat proposition på ett yrkande, hvarigenom votering i Förstärkt Stats-Utskott i ett så beskaffadt fall, som i 69 § Regeringsformen afses, skulle blifvit förhindrad. Stockholm den 14 November 1863. Stockholm, tryckt hos Sam. Förteckning öfver Konstitutions-Utskottets Memorialer vid 1862-1863 årens Riksdag. Memorialets ... Memorialets behandling hos Anmärkningar. '• |n:o. Rubrik j Datum. 1 Ridd. och Adeln.
Häraf följer at de sedlar, som Banquen i allmänna rörelsen utgifwer, mäste föreställa werkligt Speeiempnt, äga dermed et lika bestämdt wärde och kunna med det samma ut-och inwexlas, när sä äsiundas. Hwarje Swensk inwänare, som ar ägare eller innehafware af Banquens utelöpande Transport-sedlar, är säledes berättigad, at anse et deremot swarande Capital i redbart mynt, förwaradt i Banquens hwalf, sig tilhörigt, at kunna in natura disponeras, när Han sä behagar. Bancowerket är och bör wara medelpuncten af Rikets allmänna Credit; men bertil fordras at Banguens egen Credit förblifwer bergfast och ej göres swigtande igenom alltför stor utsträckning. Det hwarken är eller kan blifwa nägot Lwifwelsmäl underkastadt» at Banguen äger behörig solldin, bwilket med andra ord will säga: At Banquen i ädlare metaller, myntade eller onmmade, samt fordringar emot hypotequs och säkerhet, sammanlagdt äger ej allenast full valuta , swarande emot dest förbindelser eller utelö pan - Den 26 Ju!ii. 501 pande sedelstock, utan ock derutöfwer ett ansenligt öfwerffott. Men för en Riks Banque, sorn är förbunden, at med werkeligt mynt inlösa dest sedlar, när och sä ofia der päfordras, gör ej tillfyllest at hafwa säkerheter och hypotequer, sorn ej i hast kunna realiseras eller i reda penningar förwandlas. Swerige har haft en dyrköpt erfarenhet, huru Bancowerkets förwaltning efter sädana styrelsegrunder i den framfarna tiden adragit bäve hela Rikssamhället och Banquen sjelf de största oredor och förluster, som fordrat läng tid och ansenliga uppoffringar til at kunna afhjelpas. Deste händelser kunna ej annu wara glömde, och synas böra tjena til ätwarning emot dylika misttag eller origtiga principer ivid Banquens förwaltning.
Ett land, där man sofver, äter och för resten estetiserar, bara inte lefver,) ett halfdödt land, det kan inte frambringa något eget och det gör det inte heller, hvad ni ha däröfver, som duger, är tyskt, franskt, amerikanskt, sir – inte svenskt. Herr Alcrantz rodnade af ovilja men behöll sin höfliga ton: – Jag beklagar att herr konsulatskrifvaren har så osympatisk uppfattning af vårt lilla land, vi få försöka trösta oss med att Europa (med lätt tonvikt) har sina ögon fästa vid det obetydliga Sverige – Nordisk diktning t. ex. – Diktning ja – därhemma dikta de sitt lif, de lefva det inte, tacka för att det då blir något af – – Ja, det ber jag få instämma uti – inföll en äldre herre. – Svenskarna teoretisera – och ingenting kan rubba åsikter, som de tänkt och läst sig till. När jag var hemma i fjol, första gången på 30 år, kände hvarenda människa Amerika bättre än jag. Amerika var så och det var så; – Amerika var alls ingen nation, hade alls ingen annan karakter än möjligen guldkalfsfysionomi, sade mig en herre, som setat i Dalarne största delen af sitt lif. Jag var alldeles yr i hufvudet af alla nyheter, jag hörde om Förenta Staterna ... – Jag skall säga dig, Vallin, afbröt konsulatskrifvaren i liffull spänning – svensken har egentligen mindre instinkt än reflexion. Han kan rent af lefva på sina idéer och det gör att han så lätt acklimatiseras, att han minst af alla nationer längtar hem ... – Djäkla lögn – afbröt von Muhr dundrande och blossande och hackade med naglarna mot bordet – hvarenda svensk längtar tillbaka till sin torfva. gjorde han inte det, skulle jag förbanna – – Åhja – inföll Alcrantz ironiskt – herrarna tycks sätta värde på fakta, så kanske jag får hänvisa till våra hemvändande skaror – i hundratals – det se verkligen mycket lyckliga ut att få vistas i det stackars Sverige. – Men millionerna stanna här, sir. Konsulatskrifvarens lilla figur tycktes växa, där han stod med blicken het och hvass.
Maj 1847 nådig författning härom, hvilken hufvudsakligen är byggd på samma grundsatser, sorn 1843 års sockenstämmoförordning, men dels upptager en från bestämmelserna deruti skiljaktig grund lör rösternas beräkning, dels innehåller föreskrift om sättet för afgörande! af sådana hulvudstaden i allmänhet rörande frågor, om hvilka de särskilda lörsamlingarnes sockenstämmor stadnat i olika beslut, nemligen genom en af deputerade frän de olika församlingarne sammansatt s. k. sockenstämmo-nämnd. 222 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Den gällande sockenstämmo-lorordningens lämplighet för landsbygden har i allmänhet icke blifvit ifrågasatt. De hufvudsakliga anmärkningar, som deremot gjorts, angå dels lämpligheten af pastors sjelfskrifvenhet lill ordförande-platsen, dels jemförelsen mellan rösträtt efter hemmantalet och efter bevillning, deruti rubbning jemväl egt rum genom bevillningens nedsättning. Vida ogynsammare har i städerna omdömet utfallit angående ifrågavarande förordning, hvilket är förklarligt deraf, att densamma, så vida den blefve strängt efter ordalydelsen tillämpad, skulle innebära en fullkomlig omhvälfning af den traditionela formen för städernas urgamla municipal-styrelse, ty om, enligt 9 § 1 mom. i förordningen, alla de mål, '"som röra stadens hushållning och allmänna angelägenheter,’’ skulle dragas ifrån rådhuset till socken-stämman, så komme nästan inga kommunal-ärenden att qvarblifva under den civila myndighetens handläggning. Att på landet ett sådant förhållande uppkommit, har sin naturliga förklaringsgrund deri, att någon civil kommunal-styrelse ej finnes i socknen, hvaremot i städerne ifrån uråldriga tider funnits en sådan, hvilken otvifvelaktig! kunnat efter tidens behof än vidare utbildas, och hvarigenom den omflyttning af formen för stads-samhällenas hushållsmål, som kan anses ligga i åberopade ställe af sockenstämmo-förordningen undvikits.
— angående af Majoren C. P. Backman sökt eftergift af en honom ådömd Bytesoch Efterräkningsskuld till Kronan. XLVI. 118. -— angående arrendet af Ottenby KungsLadugård på Öland. XLVI. 118. 187 Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående gjord ansökning om fortfarande af nedsatt arrende-afgift för Lunda KronoHemman på Lofön. XLVI. 118. — angående undersökning om upprinnelsen af den så kallade PrestTaxan. XLVI. 119. — angående Arrendatorns af |:del utaf Kongsöhrs KungsLadugårds södra del gjorda underdåniga ansökning 0111 nedsättning i Arrende-afgiften. XLVI. 119. — angående granskning af ManufacturDiscontens Räkenskaper. XLVI. 119. — angående fattigbevis för medellöse borgare, vid uppsägning af burskap. XLVI. 1 19. — angående Sågarelönens utgörande vid Sågqvarnar. XLVI. 119. — i anledning af Hans Maj:t Konungens tillfrisknande. XLVII. i56. — angående Kongl. Maj:ts Nådiga förslag till ändrad redaction af en period i § Riksdagsordningen. XLVIII. [\\. — angående ökadt Hofhållningsanslag för Deras Kongl. Högbeter IironPrinsen oell Kronprinsessan. XLVIII. 41 • — angående beviljad t anslag lill reparationer å Strömsholms Kongl. Lustslott. XLVIII. 4r. — angående beviljade anslag lill renovation oell underhåll af Kongl. Museum tillhörande taflor, samt för ett Naturalbistoriskt Musei-inredning. XLVIII. 42> — angående öfverlemnande till Riksgälds - i88 Contoret af öfverskolten på StatsVerkets inkomster. XLVIII. 42- Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om pension för numera aflidne JustitiaeStatsMinistern m. m.
Så griper hexeriets gräsliga farsot omkring sig, och i nattliga stunder på berg och i ödemarker fira hundratusentals namnkristne hemliga fester till Satans förherrligande. Tiden mognar för Antikrists ankomst, yttersta domen och verldsbranden. I dennes lågor skola de rörliga himlarne och jorden förstöras. Rörelsen, verksamheten, striden, historien äro då slutade. Af den gamla verldsbyggnaden återstå likväl de begge motsatserna: empyréen och helvetet. Verldsbranden är ej en allmän skärseld, som tillintgör det som ej har väsende i sig sjelft8. Han endast skiljer för alltid guldet från slaggen. Djefvulens rike fortbestår, och bytet som det gjort är dess för evigt. Men det fortbestår endast, emedan en evig tillvaro är ett evigt straff för dess beherrskare likasom för dess undersåter. Från de nya himlar och den nya jord, som Guds varde framkallar till bostäder åt de frälste menniskoandarne, förnimma dessa sina osalige bröders tandagnisslan och verop, skåda de ned på deras jemmer och qval, men ej med medlidande utan med glädje, emedan de deruti igenkänna den gudomliga rättvisans ordning; ej med smärta, utan med njutning, emedan anblicken af andras olycksalighet fördubblar deras egen lycksalighet. Utan ända uppstiga ur afgrundens djup mot empyréen förtviflans skri, trotsets smädelser, raseriets förbannelser, men de nedstämma icke, utan förhöja klangen af de hymner, som helgonen och englarne sjunga kring Guds och lammets stol9. Detta är i sina grunddrag medeltidens verldsåskådning, fattad ej i abstraktioner, utan sådan som hon under många århundraden lefde inom de kristna folken, beherrskande deras tankar, inbildning och känslor, bestämmande deras görande och låtande.
St. äfven, att något serskildt anslag till Råby institut icke borde gifvas derföre, att i samma ögonblick man lemnade det statsanslag, förlorade det egenskapen af enskild välgörenhetsinrättning och föll under den kategori af räddningsinstitut för vanvårdade barn, som K. M. ansett icke lämplig. Då nu sedan den liden nya grundsatser i fråga om sådana anstalters inrättande hvarken blifvit förebragte eller af slatsmakterne gillade, föreställer jag mig, att R. o. Ad., på sätt vid sista Riksdagen beslöts, nu icke skall bevilja dylikt anslag för detta räddningsinstitut, då följden blir naturligtvis den, att för andra sådane räddningsinstitut anslag begäras. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall lill ifrågavar:de Utlåt. Hr Montgommery, Rob. Nils Germ.: Egentligen före kommen af de 2:ne föreg:de talarue inskränker jag mig alt instämma i deras yttranden och anhåller om bifall till Retänk. Om man granskar detta Betänk., skall man finna, att Utsk. haft skäl till sitt beslut. För min del skulle jag anse det föga lämpligt, att R. St. bevilja anslag till en enskild persons stiftelse, utan alt han sådant begärt, så mycket mindre sora af den väckta motionen man icke har något skäl förmoda, att den ifrågavar:de personen önskar ett dylikt understöd. Det är enl. min åsigt föga grannlaga att på detta sätt Den I Juli. säll inblanda sig i andras angelägenheter. Åtminstone borde man hafva mera skäl dertill än sorn nu förefinnes, helst då man vill gå ett steg längre och säga, att della anslag skall beviljas emot det, ali statens revisorer skola granska stiftelsens räkenskaper. Under sådana vilkor föreställer jag mig, att en stiftare af dessa välgörenhetsinrättningar skall med nöje afstå från ett sådant anslag. Jag förnyar min anhållan om bifall lill Ulsk:s Betänk. Frih. Klinkowström: Med afseende å hvad Hr Bildt yttrat, rörande K. M. och R. St. föreg:de beslut i detta ämne, lår jag fästa npmärksamheten derpå, alt här icke är fråga om anläggande af en ny räddningsanstalt för vanvårdade barn.
Då likväl denna tillgång icke kan vid ett och annat Regemente blifva tillfyllestgörande, är för regleringens allmänna införande på en gång oundgängligt, alt äfven andra utvägar beredas. a,708,000: —■ — Transport 3,-08,000: Kongl. Maj.ts Nådiga. Propos. Transport I sådant afseende vill Kongl. Maj:t föreslå Rikets Ständer, sitt vissa boställen, der sådant behöfves, kunde varda bibehållna, utan afseende derpå, att dessa boställens arrenden borde, efter den nu föreslagna planen, till Statsverket indragas. Kgl. Maj:t är öfvertygad, att en sådan ersättning icke serdeles allmänt kan komma i fråga, hvarföre ock den deraf endast till en tid föranledda minskning i Statsverkets inkomster bör förekomma mindre betydlig, i förhållande lill det vida större ändamål, som derigenom vinnes. Såsom ett ämne af närmaste sammanhang med löne-regle - • 2,708,000; Transport * 2.708,000: 58 Kongl. Maj.ls Nddiga Propos. Transport . lingen har Kgl. Maj:t ansett en reglering af accorderna inom Armeen, h vårföre Kgl. M. jemväl varit betänkt på utfärdandet af ett nytt Accords - Reglemente, så snart frågan om Iöne-regleringen blifvit slutligen afgjord. Då föremålet för en sådan accordsreglering egentligen skulle blifva att jemnt fördela alla accorder i ett visst förhållande till lönerna, är ock nödigt, att, till åstadkommande deraf, inrätta en Gassa, genom hvilken regleringen skulle, vid inträffande omvexlingar och successioner inom Befälet, tillvägabringas. Och ehuru organisationen af en sådan Gassa skulle, såsom 2,508,000 Transpoit ... 2,508,000: . • N ' / ) Kongl. Maj ds Nådiga Propos. jty.o 2. 59 Transport .
Riksdag var att förvandla vårt dä redan för långt utsträckta Statscredit System? till ett Baneocredit-Systeme; och om vårt (el vid 1809 års Riksdag var, att genom den onödiga Peri n i n g e förö k n i ng , sorn Götha CanalOiscont med allt för mycken bråd. ska , satte i omlo: p, gifva ät vårt BancocreditSysteme en -förda; flighot , sorn , genom utvidgande af TreProcents Sedelstocken, blifvit än m~r Ökad, så har jag trott att till de olägenheters aihjelpande , som derifrån uppkommit, blir nödvändigt, att vi återgå till N. furen af det CreditSystcme vi hade, innan allt detta börjades, och hvars serskildta fördel just bestod i den större lättnad, som kunde med mindre våda lemnäs allmänna Rörelsen, det vill säga, att vi återgå till Statscredit-Systemet, och icke af Bäncocredit Systemet behålla mera , än som fordras för att åt Statscredit Systemet be* vara förtroendet. Med uppmärksamheten lä stad å den skillnad, com beklageligen bos o s existerar emellan Penningestock och RörelseCapital, har jag trott angeläget vara, att icke låta farhågan för Penningestockens redan till* komna storlek hänföra oss till en förminskning i RörelseCapital, som ändå, emot vår fördel. årligen verkställes, genom Finska handeln.
Det borde nemi. icke vara nog att göra kraftiga föreställningar blott mot de beslut, sorn man finner strida mot Reg.formen; detta åliggande bör utsträckas äfven till dem, som man anser strida mot Rikets sannskyldiga nytta, hvilka ord derföre borde i denna § tilläggas. Man har mycket declamerat mot rådgifvarnes rättighet att i sådant fall vägra contrasignation, emedan det skulle vara en inskränkning i Konungens rätt att allena besluta. Det är just af månhet om Majestätets helgd, sorn jag anser denna inskränkning nyttig; och en viss grad af inskränkning ligger just i sjelfva begreppet om ett constitutionelt eller Jagbundet regeringssätt. Man har sagt, att rådgifvarne kunde sammansätta sig mot ett beslut, sorn Konungen ville fatta; men jag anser det vara väl, icke blott för landet, utan äfven för Konungen sjelf, om ett beslut icke vinner framgång, mot hvilket samtliga rådgifvarne enhälligt motsätta sig. Kär man besinnar, att de blifvit valda af Konungen, och äro af honom afsättliga, kan man lätt finna, att de icke skola taga ett sådant steg utan mogen öfverläggning och de mest tvingande skäl. Den förra Dynastien hade troligen i denna stund setat qvar påthronen, om Konungen då varit omgifven af ansvariga rådgifvare och icke kunnat till verkställighet befordra något, som icke blifvit åtminstone af en rådgifvare gilladt och tillstyrkt. Jag frågar, hvad man väl gör Majestätet för tjenst med att vilja förskaffa det magt att sätta Dynastien på spel, den måtte vara hvilken som helst? Man har ordat om rådgifvare, som kunde nedlägga sitt embete, så snart de i minsta småsak icke vunne gehör, och frågat, hvad känning landet skulle hafva af de täta ombytena. Såsom svar derpå vill jag tilltro hvarje rådgifvare nog urskilning för att kunna bedöma, när han må gifva vika eller måste vara envis.
Om vid beräknande af den fördel, som skulle tillfallit Riksg.cont., i fall det kommit i åtnjutande af de ifrågavar uppbörderna i första hand, äfven kommit i betraktande, att från dessa öfverskott skola afgå de utgifter, hvilka af öfverskotten skulle bestridas, eller att en motsvarande summa skulle från Riksg.cont. utreqvireras, så torde det blifva klart, att denna omnämnda fördel, som skulle inbringa 5o,ooo r:dr, blefve ingenting. Åf räkenskaperna upplyses, att flera hundra tusen r:dr utgått årep i832 oph 1833 på öfverskotten af statsverkets inkomster, så beskaffade, att de ej kunde uppskjutas eller underlåtas. Hvarifrån skulle väj dessa blifvit bestridda, om ej af öfverskotten? Statsbristsumman var till sitt fulla belopp an - Den 12 Maj f. m. slagen till andra ändamål och kunde således ej användas till dessa. Antingen hade Statscont. fått reqvirera större summa, än hvartill det var berättigadt, hvilken reqvisition Riksg.cont. likväl förmodligen nekat att efterkomma, eller liade riksdag måst sammankallas. Bland sådana utgifter vill jag nämna deni för fångars skjuts och underhåll, hvilka ett år med omkring 200,000 r:dr öfverstigit anslaget. Jag kan ej inse den riksbesparing, som hade uppkommit, om denna utgift och flera andra af enahanda beskaffenhet ej kunnat utgöras, och R. St. för en sådan orsak blifvit kallade. Besinnar man allt detta, torde lätt finnas, att Statscont., oaktadt dess höga reqvisitioner utaf statsbristsumman dessa år, då öfverskotten ej varit betydliga, icke reqvirerat mera, än som varit nödvändigt, sedan öfverskotten förut blifvit använda. Som de anförda motskälen hufvudsakligen grunda sig pä räntevinsten, får jag altså tillstyrka bifall till utlåt. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.:
«Om jag blott kunde få honom att krypa, den sköldpaddan!» sade han i raseri till Duroc. «Jag hade lust att stoppa honom i en af hans egna kanoner och fyra den af mot Österrikarne, så kom han då öfver Rhen engång. Ändtligen, den 5 Floréal (25 April), lät Moreau sina trupper rycka ut. Så kommo, slag i slag, rapporterna om öfvergången af Rhen och segrarne vid Engen och Mösskirch. Man började igen draga andan i krigsministeriet. När nu blott Masséna en månad till kunde hålla Melas stången! Kurir på kurir kom från den nödstälda liguriska arméen — med sönderrifna uniformer, fläckade och öfverstänkta, höllo de på svettdrypande, skälfvande hästar utanför Tuilerierna. Förste Konsuln mottog ögonblickligt personligen hvart budskap från Italien, och hans folk hade befallning att väcka honom, om han aldrig så nyss fallit i sömn, så snart der kom nyheter från Masséna. Han intog de flesta af sina måltider i sitt arbetskabinett och satt halfva dagen lutad öfver Italiens karta, der han outtröttligt med fingret följde de röda och blå märken, som betecknade de båda arméernas ställning och rörelser. «Se här, Bourrienne — sade han ifrigt — den gamle Melas, han inbillar sig, att han öfver Turin kan draga sig tillbaka mot Alessandria — förstår du? Men jag går öfver Po, jag upphinner honom på vägen till Piacensa, på Scrivias slätter, och der slår jag honom — der!» Och med sin nagel skar han hetsigt ett djupt märke mellan San Giuliano och Marengo. En dag — det var en af de första dagarne i Floréal — hade Förste Konsuln i sällskap med Berthier och den oskiljaktige Duroc inspekterat en del artillerirekvisiter, som i anledning af den påtänkta öfvergången af Alperna blifvit tillverkade på ett särskildt sätt efter Bonapartes egna teckningar och nu med första lägenhet skulle sändas till Schweiz.