Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta ämne före återremissen hos Ståndet till pröfning förevar, erinrade jag örn olämpligheten af bergstingsrätternas upphäfvnnde, emedan insigt i sjelfva hand leringen erfordras, för alt med säkerhet kunna bedomina de mål, som äga gemenskap med bergsrörelsen. Utan sakkännedom kan man icke ens anställa cn ordentlig undersökning uti eli dylikt brottmål; ty för att göra riktiga frågor behöfves en sakkännedom, som icke inhemtas derigenom att man blott studerar logen. I ett annat hänseende anser jag äfven de särskilda domstolarna böra bibehållas, nemi. så vidt de angå aeademiska disciplinär-mål. Att idet hänseendet icke bifalla LagUtsk:s betänk., synes vara så mycket nödvändigare, sorn R. St. i annat fall skulle på sätt och vis råka i tvetalan hos K. M.; ty så vidt jag minnes hafva II. St. bifallit Ekon.Utsk:s betänk. N:o 86 angtde revision af de aeademiska constilutionerna. Om nu It. St., innan den ägt rum, besluta att aeademiska domstolarna skola upphöra, så hafva Stäuderne till en stor del undanröjt behofvet af constilutionernas granskning, och så till sägande förklarat att deras första åtgärd vore mindre hellöf - Den 14 November f. m. lis. Jag anhåller alt Hr Ridd.Secret:n behagade upplysa hvad beslut RiksSt:n fattat i anledn. af Ekon.Utskrs nyssnämnda belänkande. Undell. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt Borgareoch BondeSt:n bifallit betänk. N:o 5g samt lagt ullål. N:o r4o till handlingarna, orh alt PresteSt., med godkännande af betänk. N:o 5g, vidhållet i utlåt. N:o i4o, likväl härifrån nndanlagit den academiska jurisdiclionen, med hvilken Ståndet ansett någon förändring icke förr höra äga ruin, än den af R. St. nu i lind. begärda revisionen af de academiska constitutionernu i deras helhet verkställd blifvit.
Tidningen hade, lika obehindrad af Consistiii åtgärder utkommit, som nu skett och fortfar att ske; och allt det moraliska vållandet dertill hade härflutit från samma civis academicus, med hvarken större eller mindre verkan på den studerande ungdomens upplysning och sedebildning. Den lefnadsålder, som egentligen påkallar användandet af universitetslärares faderliga disciplinärmakt, är i allmänhet tillryggalagd, innan den ålder inträffar, då man kan begynna att föröfva tryckfrihetsbrott. I sjelfva sitt Utslag anförer Consist. såsom domskäl, att Munck af Rosenschöld ej längre vore en yngling, utan en till mognare ålder kommen man, hvilken vid allmänna riksmöten med offentliga angelägenheter sig befattat. Om än detta icke bevisar, att den disciplinära myndighet öfver honom uphört, som Consist:m egde utöfva, och hvilken egentligen måste afse de studerandes tillhållande under ynglingaåren till flit och goda seder; sä lärer dock disciplinen öfver de äldre icke kunna antagas grundad i den faderliga ansvarighet för deras seder, hvarifrån disciplinärmyndighetens behöflighet härledes. Och hvad beträffar förförelsens verkan på de yngre studerande i ett ämne, som icke tillhör umgänget och sederna: så blir förförelsen alldeles enahanda, om den kommer från verkliga eller redan relegerade studerande, eller ifrån helt andra med litteratur sig befattande personer, med hvilka aniversitets-disciplinen ej har att skaffa. För ett förmanskap eller fadersvälde öfver studerande i tryckfrihetsmål gifves följaktligen ingen .lagstiftningsgrund; och det må icke räknas tryckfrihetsförordningens stiftare till fel, att i den allmänna ansvarighetens begränsning icke hafva gjort undantag för studerande ungdom. 96 Den 6 December. Ilade fråga blifvit alt genom särskildt förmynderskap skydda denna ungdom emot tryckfrihetens vådor; så hade val något helt annat behöft påtänkas än en vanmäktig disciplinär-myndighet, anställande sina försök i en stad, lika öppen som alla andra för lifgifvande och införande af alla tryckpressens alster, tillhörande hvad art som helst. Utan tvifvel hade det fordrats en tillstängning, en censur öfver alla sådanealster, inkommande till universitetsstaden eller utgående frän der befintliga tryckpressar.
Men det skedda stod icke längre att göra ogjordt, och hon fattade mod, vände sig o m och såg upp i officerens ögon. Ur dessa strålade idel kärlek henne till mötes. Då de två några dagar senare förlofvade sig, sade Lilly: » Hur lyckligt ändå, att du inte var af vax! » " Motvalls käring ". et är förvånande, att herr Motvall förekommer så sällan i adresskalendrar, kataloger och matriklar — om han ens förekommer alls —, då hans hulda maka, den s. k. » Motvalls käring » ju är en allbekaut personlighet. Ja, hon är väl mer än allbebekant, hon torde räkna släkt med hela världen, likasom hennes anor leda upp till den den af sagans dunkel hälft beslöjade » käringen mot strömmen ». Men måste vi räkna den mystiska Motvalls bättre hälft till våra bekantskaper, så icke hör hon åtminstone till de angenäma. Hennes lifsuppgift, detta särskilda ändamål, som lär tillkomma hvarje väsen i skapelsen, synes icke vara något annat än att sätta sig på tvären — alldeles som byrålådan, då den skall skjutas in. Och detta ändamål, sådant det nu är, motsvarar hon med aldrig klickande påpasslighet. Men i all synnerhet utväljer hon sådana tillfällen, då hennes motstridighet kan komma bra nog förargelse åstad. Familjen har beslutat att lägga sig i skärgården öfver sommaren, och ingen har varit ifrigare att komma i väg än just fru Motvall själf. Flyttningskarlarne äro redan tingade och våningen i staden vänd upp och ned. Då får den ljufva varelsen ett migränsanfall och börjar beskärma sig öfver den onödiga lyxen att bo på sommarnöje. » Ä r det för folk i vår ställning? Har ni råd till det, kanske? Det vore väl bra mycket bättre att spara slantarne — och pangar blir det af, vill jag lofva, med ångbåtsbiljetter och flyttningar och allt — så kunde vi en annan sommar tänka på att resa litet, som vi så länge har talat om. Och hvem flyttar ut till landet så här tidigt för resten? V i ska ' väl ådraga oss både frossa och annat bara för din envishet. IDUN 310 » Men min ängel, det var ju du som. » » Var det jag? Ja, naturligtvis.
Magistraten i Stockholm fick sedermera, enligt g §. i Konung Gustaf Adolph sBesolution af den 25 Februari 1614 och 1 o §. i Drottning Christinas Privilegier af den 10 Mars lGab, - *0 ' Tullfrihet för Stadseller Storkällaren pa 50 Ainar Reusk i Vin, 16 Pipor Spanskt Dito på flygande Modern, och 30 Oxhöfden Franskt Dito på flygande Modern; för Norrmalms Källare, enligt Kongl. Resolutionen den 9 Februari 1650, pa 30 Arnar Renskt Vin, 10 Pipor Spanskt Dito på flygande Modern och 20 Oxhöfden Franskt Dito; samt! Södermalms Källare, enligt Kongl. Brefvet den t Mars 1676, enahanda frihet, som för Norrmalms Kallare, eller tillhopa för alla Tre Kälirarne, 110 amar Renskt Vin, 36 Pipor Spanskt och 70 Oxhöfden Franskt Vin årligen; uppå hvilken Tullfrihet Staden , under den 4 Januari 1720, erhållit Kongl. Majus Nådiga Con* firmation och stadfästelse. Stockholms Stads Magistrat har, oaktadt de tid efter annan med Stadens Källarefriheter i allmänhet skedde förändringar, oförändradt bibehållit den Magistraten af ålder tillagda Källaréfrihet icke uti penningar, utan. uti verklig Tullfrihet på ofvan utsatta qvantum
Till följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade beslut hafva, utaf de till Riksgälds-kontorets disposition genom 1860 års jernvägslån influtna penningar, följande summor afbetalts å det år 1858 i Hamburg upptagna tillfälliga statslån af 9,000,000 Mark Hamb. Banko, nemligen: vid början af Juni månad 1860 M:k B:ko 1,250,000 » » » September » » » » 2,250,000 » » » December » » » » ^2.250.000 eller tillsammans M:k B:ko 5,750,000 67. motsvarande, efter l j R:dr Ruut pr Mark, Rmit 7,666,666: hvaraf Riksgälds-kontoret genom Rikets Ständers Bank erhållit godtgörelse under sistlidet år för 1,666,666: 67. samt under första hälften af innevarande år för 1,500,000: — 3,166,666: 67. hvadan det icke godtgjorda beloppet för de sålunda förskottsvis verkställda liqviderna, vid den tid Fullmäktige afgåfvo sin berättelse, utgjorde Runt 4,500.000: —, Enligt hvad sednast församlade Revisorer uti deras berättelse, pag. 62, uppgifvit, hade utaf de för fortsättningen af statens jernvägsbgggnader anslagne medel intill utgången af September månad sistlidet år blifvit utbetalda tillhopa Runt 5,525,000: — hvarefter utgifvits: under Oktober månad 1,000,000: — och under December dito 1,025,000: — 2,025,000: — eller tillhopa under hela året R:mt 7,550,000: —- A/betalningar å 1858 års tillfälliga statslån. Utbetalningar af anslagen för statens jernväg sbyggnader.
Jiittils följde Methode, har Herr Reutersköld sökt bevisa genom ett från Kongl. Kammar-Collegium erhållit Utdrag af en Skattläggnings-Act öfver Helleforss Silfveroch Jernverks-Recognitions-Skogar och Mark, enligt hvilken hvarje Hemman fått 350 Tunneland i inägor och '•2363 Tunneland i Skogsmark eller inalles på hvarje Mantal 2713 Tunneland, oberäknadt Berg och Mossar; Herr Reutersköld yttrar sig ej kunjia förklara, hvarföre i Örebro och Carlstads Rån, där dessa Skogar äro belägne, 2713 Tunneland, innebegripne flere Hundrade Tunnelands redan inhägnade Agor, blifvit på ett Hemynan beräknade, när i Vesterbottens ödemarker, ^niigt Kongl. Brefvet af den 23 Maji 1780, jtéU endast med afseende på Ortens svära b6lä - Stats-Utskoitets Betänk a nå etli 1453 genhet ifrån 700 till högst 1400 Tunneland hunna ett Hemman til läggas; Icke eller vill han bedomina, hvarföre Skattläggningen skett efter Savolaxska Methoden, hvarigenom värdet af ett Tunneland sä väl titsom inägor beräknas till 5:fle!s Öre Silfvermynt elier Två runs: t, och. hvaraf följden blifvit att En skilling Banco blifvit Skattelösen för ett Tunneland jord; Mea han förmäler sig icke kunna oanmärkt lemna den betydeliga förlust Staten skall fått vidkännas, då TjugU med så ovanligt vidsträckta ägor försedda Hemman blifvit försålda för den Tump^ na löseskillingen af Ett Tusende Sextiosex Riksdaler Eyratioen skillingai' Sex rst: Banco.
tala känsla o c h fantasi, förvor sjunker förkrossad ned i stämning och vid h a n s lik. I epilogen finna sätta läsaren få honom att ögonblick för glömma jäktfyllda lif, Bobergs Tirfing äfven högt Vare ställda att äger reelt därom kunnige fru också och vanare der förbehållet att dö- den historiska beträffar har få d e n så möjligt, vändt fru hopp finner förfelade Det behandlat lek för B o b e r g har i en prolog, akter o c h en epilog. gångspunkt har två T i l l uthon valt det b e s ö k s o m Hervor, hjälteskrudad vard vid och under namnet Her(» Hervardur »), aflägger Arngrimsönernas grafhö- I detta för k v a l o c h sitt lif. finnes toner, lysningar. det i fru B o b e r g s Tirfing såväl kraftiga s o m v e k a lifsglädje råd om H e r v o r tröst sitt hjärtslitande trosig sin himden hvite åsens, Balders, och upperhålla ämne jord, välsignelserika spira. de kostymen henne grafhög. kväde, hvari det Hvad vi motsvara ingalunda den men gen torde därmed sagdt, ma. direktionen för kungl. S. operan var Tirfing redan i våras antagen till u p p f ö r a n d e. Till en början sysslade h o n då m e d gobelinimitationer. Flere sådana ligga och vänta p å att hli u t f ö r d a. W. F. W. Gurli Linder. * - förspelet till Tir / ing ". Mytisk sagodikt af Anna Boberg. Scenen föreställer Samsö med de tolf Amgrinissönernas grafkullar. Till vänster i förgrunden Angantyrs kulle; de andras perspektiviskt bortåt. I fonden Kattegat. Stilla sommarafton. En herde blåser vall-låtar i en lur. Herden reser sig, går långsamt bortåt, och man hör vall-låtarna förtona sig mer och mer aftägset. Under tiden kommer HER VOR, mansklädd, in från höger fond och stannar, då hon varseblifver gr af varna. H E R VOR. Mitt mål jag nått!
Hertig för dess nå diga wälwilja, at i Rikets wädliga belägenhet a tag a/ig dest stprelse, har öfwerläggningsäminet blifwit, at äfwen förklara den allmänna erkänslans röst, för de wärdige Herrar och Män, som Lil den ffedda Regementsförändringen bidragit, och Ridderffapet och Adeln har warit af den tanka, at för dem, infor Ständet upkallade, yttra dessa tankesätt. Jag wägar til Högloft. Ridderffapet och Adeln hemställa, om icke det wore mera i sin ordning, och för dessa Herrar 2 mera LQ Den 5 Mas. mera tilfredsställande, at detta Ridderftapets och Adelns beslut först gäfwes deras respeccivs Med-Ständer tilkänna, hwarefter, i fall af deras instämmande deruti, hwarom ingalunda kunde twiflas, den förklaring kunde gemensamt ä Riksens Ständers -vägnar pttras, at de hade gjort sig af Fäderneslandet wäl förtjente. Herr Laron och Landtmarskalken förmälte sig äga sig bekant, at de öfrige Stånden äfwen redan torde warabetänkra pä något steg, som med förewarande ämne ägde gemenskap, och förmodade, at Ridderskapet och Adeln genom någon Deputation i dag torde fä sig et sädant tilkännagifwande meddelt. Friherre Liljencrants, joban Willielm. Som den af mig gjorda motion, långt ifrän at mara stridande mot det af Högloft. RidderffapeL och Adeln tagna beslut, endast rörer et nödigt utwidgande deraf, och jag rundt omkring mig hör, at min tanke gillas, sä fär jag hos Herr Laron och Landtmarffalken ödmjukettgen anhällö 0M proposition. Herr 6ripenrvalclt, jacob Lric, erindrade, at den p oposition, som af Herr Laron och Landtmarskalken blifwit gjord, -vere bifallen, och at Medes detta mäl ej torde widare böra blifwc» et öfwerläggningsämne.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Anders Jansson från Upsala Län uti ett, den 1 sisth Mars, afgifvet memorial anfört, hurusom de vid Domstolarne ständigt förekommande förfalskningsbrott vittnade derom, att det, för så beskaffadt brott, i 8 Cap. 3 §. Missgernings-Balken utsatte straff af ärans förlust och böter, vore, om ej alldeles utan ändamål, åtminstone allt för lindrigt. I en tid, då folkets rättskänsla hvilade på säkrare grunder och den ärelös dömde afskyddes af hvar och en, som önskade bevara sitt rykte, hade måhända straffet haft de af Lagstiftaren beräknade verkningar; men nu mera, då erfarenheten visat, att öfverseende och glömska vanligen förenade sig att sätta en sådan brottsling i dess förra läge, äfven inom orten, der straffet blifvit honom ådömdt, sjmtes ett annat förhållande vara för handen. I följd häraf och enär detta brott jemväl, i anseende till dess menliga inflytande på allmänna förtroendet, vore af gröfre beskaffenhet, har Motionairen föreslagit, alt de uti 3 § af ofvanberörde Capitel och Balk förekommande orden ”miste äran och bote fyratio daler,” måtte uteslutas, och i dess ställe införas orden: ”arbete tvä är vid Konungens Slott eller fästning.” Den grundsats, hvarifrån 1734 års Lagstiftare utgått vid bestämmande af straff för bedrägeri emot enskilde personer, har varit den såsom allmänt gillig antagna regel: att ju större tillfället är för den enskilde att vårda sin rätt, destomindre stränghet i Lagen erfordras för dess vårdande. På denna grundsats hvila straffbestäm melserne för de så kallade civilbrotten ig, 10, 11 och 12 Cap. Handels-Balken, jemte flere dermed mer eller mindre likartade förbrytelser, äfvensom för förfalskning. Häraf torde ofelbart följa, att en förändring i straffet för förfalskningsbrott skulle medföra behofvet af förändring i en stor del af Lagens öfriga stadganden, så -vida rubbning i det hela ville undvikas.
Herr Rosenblad* Bernhard. Vid förnyad föredragning af Lag - samt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 4 och 15 dennes, under N:ri« 330, 33i och aoo afgifne» samt den i a och i 7 derpåföljde eftermidda.':arne på hordet lagde , Utlåtanden» i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut medeldte Betuukanden. i:o Angående utfärdande af en författning, som bestämmer ordningen för fastställelser och ändrings sökande, i afseende på af Landtmätare verkställde gärdesgårdsdelningär. 2:0 Angående ändring uti Kongl. Brefvet den 14 April 1791 , samt Kongl. Förordningen om Landtmäteriet i Riket den 13 Augusti 1783, i hvad rörer föreskriften om skiftens antal vid Storskiftes förrättningar. 3:o Angående SjÖ-Lagens öfverseende m. m. Fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet o®h Adeln hifallne. Den 19 November e. m. *69 Utskottens ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Ilandlingarne. Då nu å nyo föredrogs Lag-Ulskottets den 10 dennes under N:o aa5 afgifne, samt den ra derpåfÖljde eftermiddagen på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut rneddeldte Betänkande, öfver Herr von Harlmansdorifs , August, Memorial, innefattande Förslag om hvad vid Lag förklaringars utfärdande bör iagttagas ; fann Ridde'i%kapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 'frenne Riks-Stånden bifallet, för dess del dervid låta bero. Vid förnyad föredragning af Lag-Utkottets den 10 dennes under N:o 2:1b afgifne, samt den 12 därpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut medelte Betänkande öfver Kongl. Marjts
Jag har trott, att när pluralitctcn i ett Utskott, efter granskning af samma documcntcr, icke funnit skäl till de anmärkningar som en enskilt Ledamot will anföra, sä borde en sädan . Ledamot ätminstone derföre answara, när dm tilläggning göres, att han fär gä med sitt yttrande till Ständet. A" Slägga majoriteten ett answar för det den ej ätalat, work i min tanke att göra minoriteten till herre öfwer majoriteten. Dä minoriteten skulle afgb, ra ast en Embetsman bör anklagas för brott, bör ocksä den som gör en sädan ätasan, wara underkastad det straff, hwarföre han will utsätta en annan. Herr Iksm: Jag hör talas om brott och om bestraffning. Jag tvet ej om härom kan wara fräga. Olus är, ats om en Ledamot af Covstitutions - Utskottet finner att en Embetsman ej gjort sin skyldighet, är det hans pligt mot fäderncskandct, att röja, och brott mot samhället att icke röja, SäledcS bör anfwaret wara i bägge fallen lika. Men häldst säge jag att bägge delarne utekcmnadcs. Den första Propositionen tyckte jag war riktig: Om densamma till -ifall eller afstag skulle jag hälst votera, Friherre 6 osterström: Constitutioncs förssksifwcr tydligen huru förändringar i den samma Mä 4440 . Den 19 October. mä kunna göra-, nemligen förslag dertill upptagas af Constitutions - Mskdttet, sam ^eröfwcr aflämnar sit utlätande att pröswas och afgöras ivid nästa Riksdag. Oen föreskrift sam bär projcctcras som en tilläggning i Riksdags - Ordningeuj finner jag wara mot Grundlagen stridande. Jag underställer om man ej lättast och rigligast skulle komma ifrän fåken, om propositionen klefwe den att winner Ja, sä antages tilläggningcn, och winner Nej, sä hänwises den till (konstitutionsutskottet, och afgörandet uppskjutcs till nästa Riksdag. Ropades allmänt, Ja.
I medlet af Januari utkom det sista häftet af Thorilds Kritik öfver Kritiker; i slutet af samma månad, hans skrift om Financerna; i medlet af Februari, Leopolds ”Bref till den store och märkvärdige Författaren Th**, hvilken, efter att hafva gjort sin Lagstiftning i Vitterheten, gick och gjorde sitt Nödvändiga i Financerne”; i slutet af samma månad, Thorilds dräpande svar ”Upplysning om Handelns sanna Frihet, om vigten af Principer uti allt, och om Publikens höga rätt att dömma”, med påskrift å titelns frånsida ”Till L .t” 16; i begynnelsen af Mars, Leopolds utförliga skrift mot Thorilds vittra Lagstiftning; och genast efter medlet af samma månad Thorilds deremot rigtade ”Svar på Luntan emot Lag och Rätt i Vitterheten, eller A B C i Vett och Heder”, med tillegnan deraf ”till Auctorn af Tragedien Oden”. Härvid ej till förgätandes, att under dessa samma tre månader, utom andra ströskrifter af anhängare och motståndare, äfven ett småkrig i tidnings-uppsatser, insända så från honom sjelf, som från dem, oafbrutet fortfor. En sådan uppsats är t. ex. hans i Stockholms-Posten (N:o 45) införda, och nu i samlingen af hans Skrifter upptagna, artikel ”om Höflighet”: der han ock uttryckte sin förundran öfver den art af höfligt uppförande, som tillät just de ex professo Höflige, de ifrigast för Höfligheten nitälskande, att med ens ”förneka all skicklighet att tänka och skrifva hos den Auctor”, hvilken de dock ej så längesedan, offentligen och i enskilda bref, tillerkänt ganska utmärkta egenskaper. Påminnelserna härom, upprepade i skriften ”Upplysning om Handelns sanna Frihet”, och till någon det förnyade i ”Svaret på Luntan”, föllo sig – särdeles för Leopold – mycket besvärliga 17. Slikt oafbrutet fortsättande af denna skriftvexling upphörde omsider hastigt – med Konungens lif. Pauserna blefvo längre.
Majit ville vid detta under en lång tid iakttagna sätt att handhafva disciplinen vid nämnde Stadsvakt äfven för framtiden låta herö. ])å jag uti berättelsen för 1849 upptagit min hos Kongl. Majit gjorda underdåniga hemställan om anskaffande af saknadt utrymme för Svea Hofrätts arkiv, samt den Kongl. Regeringens derå allåtna nådiga svar af den 28 Augusti samma år, hvarigenom förklaras anledning icke då för närvarande hafva varit att, meddela något förordnande i ämnet, har jag nu bordt lemna den underrättelse, att efter en af Kongl. Ilofrättens President år 1851 gjord anmälan om behof dels af ett sessionsrum för Ilofrättens femte Division, och dels af större utrymme för ökadt antal-af Kantslitjenstemän, samt för Ilofrättens arkif, Kongl. Majit uti nådig Skrifvelse den ti Mars 1852 förmält Sig hafva inhämtat, att lägenhet för Ilofrättens arkif kunde i bottenvåningen af samma flygel, der Ilofrättens nu varande rum äro belägna, utan svårighet beredas; hvarföre Kongl. Majit, i sammanhang med den af Herr Presidenten i öfrigt föreslagna reglering, funnit godt till den föreslagna anordningen äfven i afseende på arkifvet meddela nådigt bifall; och liar, nied begagnande af detta nådiga bifall, den del af Kongl. Ilofrättens arkif, sorn förut funnits på vindarna upplagd, nu mera blifvit uti omförmälte lokal i ordning ställd samt början gjord till upprättande af fullständigt inventarium deröfver. — 27 — \ Forskningen angående lagskipningens tillstånd har på vanligt sätt blifvit sträckt äfven till högsta instants, der nedanstående fall förekommit mig förtjenta af de sakkunniges uppmärksamhet. Ibland de rättsbegrepp, som för lagskipningen behöfva vara klara, måste säkerligen räknas begreppet om hvad lagen kallar medgift eller liemföljd. Giftermålsbalkens 16 kapitel, som afhandlar detta ämne, innehåller, att son eller dotter, som hemföljd fått, skall den behålla, så länge fader och moder, som den gifvit, håda lefva, men att när endera dör och arf skall delas, alltsammans återgår till skiftes.
Ej heller torde det lida något tvifvel, att Othere under denna färd framträngde ända till Dvinas eller åtminstone till Mesen-flodens mynning i bjarmernas land.29 Berättelsen lär oss dessutom, att nordligaste Skandinavien redan då var, om ock glest, befolkadt af lappar, hvilka förde ett lefnadssätt ej synnerligen afvikande från det de vid kusten föra än i denna dag. Den skandinaviska befolkningen har invandrat till och bosatt sig i Finmarken först på 1200-talet, och från den tiden spriddes naturligtvis i de nordiska länderna en större kunskap om dessa trakter; dock var denna länge ytterligt ofullständig och i vissa hänseenden t. o. m. mindre riktig än Otheres. Den föreställning, man under första hälften af 1500-talet hade om Europas nordligaste delar, framgår af bilagda litografiska afbildningar af tvenne kartor öfver Norden, den ena från år 1482, den andra från år 1532.30 Ännu på den senare af dessa angifver man Grönland såsom sammanhängande med Norge i granskapet af Vardöhus. Denna karta grundar sig dock, enligt hvad författaren i företalet upplyser, bland annat på uppgifter af tvenne erkebiskopar från Nidaros stift31, hvartill Grönland och Finmarken hörde, och från hvars bebyggda del handelsoch plundringståg ofta företagits så väl landsom sjövägen ända bort till bjarmernas land. Det vore svårt att fatta, huru med sådana kartor öfver landfördelningen i Norden tanken på en nordostpassage kunnat uppstå, om ej röster äfven då höjt sig för en alldeles motsatt åsigt, grundad dels på en qvarlefva af den gamla föreställningen, man kan säga det gamla folkmedvetandet, att Asien, Europa och Afrika voro kringflutna, dels på berättelser derom, att indier blifvit vinddrifna till Europa längs Asiens nordkust.32 Härtill kom år 1539 den svenske biskopen Olai Magni karta öfver Norden, hvilken för första gången gaf åt