Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då grifllar af sten, i afseende hvarå Kongl. Maj:t icke föreslagit någon förändring, synas, såsom behölliga vid allmänna undervisningen, icke skäligen böra draga den nu till nära 25 procent af värdet åsätta tull, tillstyrker utskottet, att införselafgiften å grifilar af slen må nedsättas från 1 sk. 4 rst till 1 sk. skålpundet. lievillnings-Utskollcts Utlåtande, N:o 13. 31 Under hufvudrubriken »gryn, utom af spanmäl», har Kongl. Maj:t föreslagit, att förut i taxan icke upptagne artikeln oskalade risgryn eller s. k. paddy skulle införas med en tullafgift af 1 r:dr 24 sk. tunnan; men dä denna artikel utgör sjelfva sädesslaget ris och säledes icke torde kunna lämpligen hänföras under rubriken gryn, föreslär utskottet, att rubriken »gryn», sädan den finnes i nu gällande taxa, må oförändrad bibehållas; och att deremot »ris, oskalad eller s. k. paddy» med den af Kongl. Majit föreslagna tullsatts må med egen rubrik under bokstafven R upptagas. Den i taxan nu upptagna föreskrift, att vid inoch utförsel af oarbetadt guld, äfvensom af oarbetadt silfver, vigten skall i journalen antecknas, torde, såsom Kongl. Majrts förslag innehåller, böra ur taxan uteslutas.
Jag ilade till Jussuf, berättade honom utan förbehåll mitt äfventyr, och befallte honom att såsom tolk vara mig följaktig till fadern, hos hvilken jag genast ville anhålla om Fannys hand. Jussuf hörde mig uppmärksamt och dröjde länge innan han svarade. – Hvad! betänkligheter? ropade jag med stolthet. Du menar, krämare, att Subadarens son skulle hafva ett afslag att befara? – Icke det, mente den kloke Jussuf; men nu började han föredraga så många svårigheter och betänkligheter, att jag alldeles förlorade tålamodet. Slutligen förklarade han, att han ensam, under förevändning af att sälja juveler, ville begifva sig till holmen, leda samtalet på mig och om han funne tillfället tjenligt, förbereda fadren på min begäran. Jag förkastade denna omväg. Men nu besvor mig Jussuf vid framgången af min egen sak och vid all den tacksamhet han var mig skyldig, att låta honom denna gången råda; så att jag äntligen måste gifva efter. Det är öfverflödigt att beskrifva, med hvilken otålighet jag väntade köpmannens återkomst. Han hade endast träffat flickan, som sade honom, att fadern denna dag hade feber, men bad honom återkomma morgonen derpå. Mellertid hade han förmått henne att bese sina juveler: derunder berättade han om de orter, hvarest han köpt hvarje smycke, ledde sedan samtalet på Kaschmir och derifrån, ganska otvunget, på dess ståthållare och dennes son; hvilken – han mente – vore äfvenså allmänt älskad som aktad. Man tadlade endast hans förundransvärda kallsinnighet för könet, under det han blott tycktes hafva sinne för naturens liflösa skönheter. Så, fortfor han, sitter han hela dagarna derborta vid Salomos tempel, och förlustar sina ögon vid anblicken af en bit paradis, utan att ana, att hundra famnar ifrån honom finnes en blomma, som öfverväger alla Prophetens himlar. – Vid detta yttrande hade Fanny hastigt slagit igen locket på hans låda och lemnat honom rodnande; men då han gick förbi fönstret, hade hon ropat efter honom, att han i morgon icke skulle förgäta komma, emedan pappa säkert skulle köpa af honom.
Säkerhet, om ändring af några Lagar och Författningar till betryggande af; Betänkande från Banco-Utsk, rem, till Lag-, Utsk. s. 1315, i3i6, i3i8. •— Lån, om; Motioner, rem. till Banco-Utsk. 1177, 1191 , 1277. Bankens befrielse, om, från skyldigheten, att, i Concourser m, m., bevaka sine fordringar: Banco-Utsk. Memorial, rem. tili Lag-Utsk, s. 1348, i349- ‘ i3?9 Bankens Förvaltning, om? Motioner, rem, till Stats och Baneo-Utsk, s, 1220. i25o. •—1 — Låneanstalt, 0111 utgrening af, till förmån för Skåne; Motion, rernitt, till Statsoch Baneo-Utsk. s, 122Q. i3oi. ■— om uppskof med betalning af Statens skuld till; Motion, remitt. till Statsoch BaneoUtsk. s. 1260, Barnaföderskor, åren i8r6- 1820. s. 3o6, 307. Barnhuset, om leverering af den till Stora, i Stockholm anslagna Kronotionde ; Motioner, remitt, till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s, 1191? 1210, Barns, oägta, långsamma förstörelse i Stockholm, om åtgärders vidtagande till före. kommande af; Motion, remitt. till Ailm. Besvärsoch Ekonomi-Utsk, s, i363, Befallningshafvande, Konungens, och Domare, om rättighet för, att vid vissa tillfällen extrajudicialiter afstraffa Brottslingar; Motion, remitt. till Lag-Utsk. s. 1212. — om skyldighet för Krono-Beljeningen att, utan ersättning befordra Socknestämmo-beslut tili fastställelse bos; Motion, remitt. till Allm.
Utskottet har hvad sålunda blifvit anfördt i öfvervägande tagit; och som Utskottet i saknad af så väl utlåtanden från vederbörande myndigheter, som annars behörig utredning, icke är i tillfälle bedöma förhållandet med ofvanomförmälde hemman eller befogenheten af den framställde anhållan om deras lösande till skatte, men det af de i motionen gjorda uppgifter likväl vill synas, Stats-U/skottets Utlåtande, N:o 126. 5 gom skulle nämnde hemman blifvit af enskild man med full egande-rätt donerade till underhåll af skolan å Wisingsö, och det vid sådant förhållande är tvifvelaktigt, om den nu väckta frågan kan utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion mätte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 19 Maj 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Maj 1854, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring i tiden för hållande af uppbördsstämmorna å Oland. (I. A.)
Jag tror knappt den kan datera sig längre tillbaka än sedan en författning af 1811, som kan anses vara grunden och uphofvet dertill, hvarefter principen blifvit vidare utvecklad i följande Förordna. Om man går tillbaka t. ex. till 1688 års Lag, så är den grundad på frivilliga gåfvor och donationer, sammanskott vid begrafningar, bröllop, m. m. — Denna fråga är onekligen af ganska stor vigt. En annan sak är huruvida min motion kan tillerkännas någon betydelse; och jag tror i afseende härå, att den kunnat förtjena att af sakkunnige män något närmare utredas. Är det så att 3 Stånd redan bifallit Betänk., så lärer vid denna Riksdag intet kunna uträttas, hvadan jag i sådan händelse blott 120 Den 4 A pi il e. m. hemställer, om icke R. o. Ad. skulle finna skäl att med ogillande lägga Betänkit till bandlingarne. Sedan härefter undert. Riddarh.Sekret, på förfrågan af Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, uplyst, att förev:de Betänk., enl. ankomne prot:s-utdr., blifvit bifallet af de 3:ne öfriga RiksSt:n, yttrade Frih. Alströmer: Sedan nu uplyst blifvit, att frågan redan är af 3 Stånd afgjord, har jag ingenting vidare att tillägga, utan anhåller, att R. o. Ad. måtte på de anförda skälen bifalla Betänk. Hr von Ehrenheim. Pehr Ja k.: Efter den nu vunna uplysningen återstår mig endast att instämma med Frih. Alströmer. Förev.de Betänk, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Allm. Besvärso. Ekon.Utsk:s d. 18 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 69, i ani. af väckte motioner om Styrelseoch FörvaltningsVerkens reorganisation. Hr Akerman, Fredr.:
Ofver detta utslag hafva underdåniga besvär blifvit anförda; och på dessa är Kongl. Maj:ts nådiga Utslag gifvet den 22 sisth September af innehåll, att då Hofrätten uti den skrifvelse af den 26 Juli 1847, hvarmed ett exemplar af Hofrättens samma dag meddelade utslag till Kgens Billdé öfversändes, endast anmodat Kgens Billdé att låta utslaget vederbörande kungöras, och detsamma, i hvad det angick de tilltalade, rörande hvilka Hofrätten slutligen dömt, i laga ordning till verkställighet befordras, samt någon åtgärd i afseende å föranstal - landet af ny ransakning uti den del af målet, sorn af Hofrätten var till Häradsrätten återförvisad, icke kunde anses hafva genom berörde anmodan blifvit äskad; och Kgens Bfhde id sådant förhållande och enär, enligt hvad upplyst vore, Hofrätten, då mål angående häktade personer blifvit till Underrätt återförvisade, stundom expedierat ett exemplar af utslaget till vederbörande Domhafvande, icke saknat anledning till det antagande, att Hofrätten äfven uti i fråga varande mål, der håde verkställighet af ådöiridt stralf skulle äga rum och förnyad ransakning vid Häradsrätten blifvit föreskrifven, låtit sitt utslag för sistberörde ändamål särskildt komma Domhafvanden tillhanda; Kongl. Majit funne, med ändring af Hofrättens öfverklagade utslag, hvad som blifvit emot Landssekreteraren Hambreus i åtalade hänseendet anmärkt, icke kunna till ansvar eller ersättningsskyldighet föranleda. Den ursäkt för Kgens Bfhdes försummelse, hvilken sålunda uppkommit från missförstånd af Kongl. Hofrättens skrifvelse, hade varit undanröjd, antingen samma skrifvelse innehållit uttrycklig anmodan att föranstalta, i hvad på Kgens Bfhde ankom, om verkställighet äfven af föreskriften i utslaget angående ny ransakning hos Häradsrätten, eller ock alldeles ingen skrifvelse med utslaget varit allåten.
I anledning häraf har Utskottet ansett sig endast böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att förenämnda i Kongl. Majits berörda nådiga skrifvelse väckta fråga numera blifvit af Stalsoch Bevillningsutskotten behandlad, samt att dessa Utskott, uti deras under Nio afgifna utlåtande, på anförda skäl tillstyrkt, att de personer, hvilka, jemlikt 7 mom. af Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842, böra af Kongl. Majits befallningshafvande serskildt förordnas att i landsorterna öfvervara bevillningsslämplingen af spelkort, må från den tid, då den af Rikets Ständer fastställande nya bevillning kommer att vidtaga, ega att, i och för nämnda befattning, utaf de till Riksgälds-kontoret ingående medel för verkställd korlstämpling tillgodonjuta ett runstycke banko lör hvarje kortlek, hvarå dylik stämpling blifvit under deras uppsigt verkställd; hvarjemte Utskotten hemställt, att Rikets Ständer måtte, med öfverlemnande till Kongl. Maj;t att bestämma de närmare föreskrifterna härvid, i underdånighet an Bih. lill Fiol. 1847 och i848, 5 Sami. i A/d. i2 häflet. 1 2 Bevillning,*-Ut.ikoltets Memorial, N:o 17. båtfa, rfet Kongl. Majit vitte täckas låta nådig kungörelse i ämnet utfärda; oell lärer, vid sådant förhållande samt då någon ändring i Kongl. Förordningen af den a3 Februari 1842 icke derigenom kan anses hafva skett, herr PVcerns berörda anmärkning finnas icke kunna Lill någon vidare åtgärd föranleda, utan Utskottets förra hemställan om oförändradt fortfarande af nyssnämnda Kongl. Förordning böra bifallas. ’ Stockholm den 26 Maj 1848. N:o> 17 Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Judi, kl. 12 widd.
Rakel svarade blott med att trycka sig intill moderns kjolar. »Tänk, om du hade gått vilse! Tänk, om det hade kommit stygga menniskor och tagit dig, eller om du hade drunknat i vattnet! Då hade du aldrig, aldrig mera kommit hem till far och mor.» Minas stämma ljöd förskräckligt tragisk; det var nästan, som om alla dessa olyckor på en gång verkligen hade händt, och det var för mycket för Rakel att tänka sig sjelf så misshandlad. Hon började gråta högt. Men det räckte icke länge. Det var blott ett par nödrop med några häftiga, stora tårar, derefter tryckte hon hårdt moderns hand och sade: »Säg det inte till far! — Jag skall aldrig göra det mer.» Nej, Mina skulle inte säga det till far, det skulle hon visst inte göra, och så följdes de åt, långsammare och långsammare hemåt. När de hunno till poppelalléen, blef Rakel så trött, hon kunde rakt inte gå längre, och Mina tog henne på armen och bar henne det sista stycket. Rakel höll sina små solbrända armar hårdt om hennes hals, kysste henne bakom örat och sade oupphörligt: »Min kära lilla mor!» Det var ingen lätt sak att uppfostra lilla Rakel, och hon gaf Mina anledning till många allvarliga funderingar, både med afseende på hennes kropp och hennes själ. En afton, då modern som vanligt lade sig på knä vid hennes säng för att läsa aftonbönen med henne — den lilla flickan var då en åtta år — stannade Rakel plötsligt och sade: »Jag tycker inte om Jesus, han är otäck!» Med darrande knän och hjertat i halsgropen böjde sig Mina öfver sitt barn för att få förklaring på detta fasansfulla uttryck. Det kom då fram, att lilla Rakel tänkte på ett krucifix i landskyrkan, ett gråmåladt, gammalt ett, der frälsaren var framstäld som en liten vanskaplig figur med smala, sneda ben, ett stort hufvud med ett ynkligt förvridet ansigte och en väldig, förgyld gloria, som såg ut som ett fyrverkerihjul. Det lättade ju något, då Mina uppfattade, hvad Rakel menade med sin afsky.
Då Utsk:t i förväg fullständigt, och, efter min upfattning, på ett högst tillfredsställande sätt vederlagt sina vedersakare, så skulle det vara ett nära nog fruktlöst bemödande af mig att söka inverka på den motsatta meningen, hvarifrån jag också skulle alhållit mig, om jag icke hade haft något att tillägga, sora af Utsk:t icke blifvit vidrördt. Jag tager mig friheten att utur Utsk:ts Bet:de anföra dess nptagande af komiterades uttalade åsigt, som i punkten litt. a af K. M:s Nåd. Skrifvelse i ämnet finnes af K. M. biträdd, nemi. »att skjutsningsbesväret för närvarande hvarken kan eller bör på det sätt från jordbruket skiljas, att de skjutsningsskyldige från särskilda utgifter för befordringsväsendet befrias.» Då K. Öt:r vid sednast förflutna riksdag anhöllo om nedsättande af en komité för den invecklade skjutsningsfrågans utredande, var det säkerligen icke deras åsyftade mening, att åtgärden skulle leda till den slutsats, att skjutsningsbesväret hvarken kan eller bör från jordbruket skiljas. Hvad som i detta afseende varit det mest nedslående, är att K. M:s Regering instämmt i denna de komiterades åsigt. Jag vill ingalunda dölja, att jag, ifrån denna höga ståndpunkt, hvarifrån alla samhällsmedlemmarnes lika rätt bör utgöra föremålet för den skarpaste uppfattning, hade väntat ett helt annat afseende å det stora missförhållande emellan skyldigheter och rättigheter, som för den skjutsskyldige jordegaren under ett långvarigt obilligt lidande egt rum.
Käresta, högt älskade, menar hon. Skilnaden mellan det och » älskarinna », var nog ej h. m: t obekant. Charmanta blommor och ovationer åt aftonens hjeltinna — som mot alla menskliga beräkningar blef den svenska sångerskan. Svenska D. B. och fru Östberg gratuleras! Füharmoniska sällskapet hotar betänkligt att taga lofven af den gamla hedervärda Musikföreningen med dess lika gamla och lika hedervärda sångerskeoch sångarekrafter (där den relativa uugdomen utgöres af — k. operakören). Till straff därför beslöt Musikföreningen att förstöra marknaden för sin yngre, rysliga kollega och gaf till den ändan en plötslig repris af Berlioz ' Faust, d. v. s. ena aftonen var det föreningen, som gaf legenden med biträde af k. operan, andra gången var det k. operan, som gaf det med biträde af musikföreningen. Men meningen var lika §od. Och utförandet lika dåligt. Detta utvisade~nämligen enomisskännelig dekadans. Rösterna voro gamla ooh slitna, samsjung-ningen bland herrarne, trots operakoristeraa, allt annat än hår * fin ocb eget nog, sjelfva orkestern gaf ej sina deliciösa partier med samma finess som förr. Solisterna redde sig bättre, ehnrn fru Edling ocb hr Strandberg föreföllo medtagna af forcerad tjenstgöring. Mefisto stod stark, ban har medikament för allt ondt såsom apothekare och mot allt god t som demon. Den pikanta, ehuru vid träget upprepande monotona serenaden, sjunger hr Smith nu som förr med sann diabolisk kulör, som ej ens förnekar sig i fonografens fräsningar och gnissel, obligataccompag-nement från hemorten, Mefistos icke tolkens. Följden af denna konkurrentslughet blef, att det stackars Filharmoniska sällskapet sjöng för — proppfulla hus, utsålda lfingt i förväg. Man har förundrat sig öfver, att k. hofkapellet ej ens för Sebastian Bachs skull ville medverka vid Maikeuspassion. Ack! det fins andra passioner —!
Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 91. 3 digt afseende, som folkundervisningen i de flesta af rikets församlingar numera blifvit behörigen ordnad. De af motionären föreslagna ändringar äro också, i Utskottets tanka, mindre behölliga, enär ett tillräckligt antal från seminarierna utexaminerade lärare snart nog lärer, der de, enligt skolstadgans föreskrifter, ovilkorligen böra finnas, vara att tillgå, och i öfrigt genom föreskriften i 14 § 1 mom. af Kongl, stadgan, der orden lyda: ”Skulle å en eller annan ort serskilda hinder möta för tillämpningen af de föreskrifter, som i denna författning finnas meddelade, må dessa hinder underställas vederbörande Dom-kapitel, som, derest det anser undantag från de gifna föreskrifterna af omständigheterna påkallas, eger att derom hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälanen utväg blifvit öppnad att få de svårigheter häfna, som å ett eller annat ställe, vid författningens tillämpning, möjligen kunde förekomma. Af dessa skäl lar Utskottet vördsamt tillstyrka, att doktor Säves motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande den af biskop Heurlin, i sammanhang med förenämnda motion, vrkade närmare bestämning, huru förhållas skall med den skoloch skydds-afgift, som, i händelse den begärda utsträckningen i tiden för skolväsendets fullkomliga ordnande bifölles, under dessa år skulle komma att ingå i landtränterierna, så lära, i händelse att Rikets Ständer gilla Utskottets afstyrkande af bifall till herr doktor Säves motion, några sådana medel icke kunna komma, utan undantagsvis, att reserveras; i hvilka fall Utskottet för hänvisa till Kongl, brefvet af den 13 Mars 1846, som bestämmer huru med sådana medel förhållas skall. I anledning af hvad biskop Heurlin i öfrigt hemställt, så anser Utskottet lämpligast, att vederbörande ingå till Kongl. Maj:t med underdåniga förfrågningar i sådana fall, der författningen förmenas vara ofullständig eller otydlig samt med klagomål, der sådana kunna anses befogade. § 3.
Adeln måste således söka sin styrka utom sin egen klass; och jag tror, för min del, att detta alldeles icke är till skada ens för R. o. Ad. sjelfve; tvertom är jag öfvertygad, att dess egentliga och mest afundsvärda styrka skall upstå just derigenom, att den, äfven i politiskt hänseende, införlifva!- sig med nationen, då utan tvifvel, derest den verkligen framför andra eger några företräden i bildning, kunskaper, duglighet och karakters-fasthet, dessa tvifvelsutan skola göra sig gällande. Gr. Horn har vidare yttrat, att, genom antagande af det hvilande förslaget, ”den gamla Wasa-thronen skulle komma att vakla”. Jag tror deremot, att detta möjligen kan blifva förhållandet endast om R. o. Ad. envisas att qvarblifva såsom ett serskildt Stånd, och dymedelst vill sätta en onaturlig gräns för de nya samhälls-krafternas naturenliga utveckling och ordnande. Och om man vädjar till historien: var det väl Sveriges Adel, som stödde Gustaf Wasas thron? eller var det icke, näst Gud, Sveriges allmoge, som både uprättade och stödde denna thron, och störtade det förhatliga Adelsoch Prest-oket under Sveriges första frihetstid Calmar Unionen? Jag frågar, om det icke var just ifrån ledamöter af Svenska Adeln, en Måns Bryntesson Liljehöök, Thure Jönsson Roos m. fl., som, med tillhjelp af de, jemväl adliga, katholska prelaterna, Konung Gustaf, ehuru sjelf en högättad Adelsman, rönte det mest hårdnackade motståndet i sina värf för fosterlandets räddning? Jag öfverlemnar till hvar och en, som läst Svenska historien och lyssnat till dess vittnesbörd, alt afgöra detta. För min del finnér jag åtminstone icke der något vittnesbörd, som föranleder den tankan, att Sveriges Konungar, när de velat landets bästa, behöft Adelns stöd mot folket. Nej historien vittnar, att ingen Svensk Konung, som förtjena! Svenska folkets stöd, varit deraf i saknad och jag hoppas och är öfvertygad derom, att äfven framgent skall så blifva.
"Bonde-Ståndet utgör hädanefter som hittills vid Rikets allmänna möten thel fjerde Riks-Ståndet, och thes Riksdagsmän väljas af Bönder, som äro besutne å Kronoeller ega Krono-Skatleeller Frelse-Skatte hemman, Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 32. 9 Hemman, inom thel härad, som riksdagsman afsänder;” men någon afsigt förefanns säkerligen icke alt ändra Bonde-Ståndets sammansättning, hvilket icke heller i verkligheten skedde. 1809 års Konstitutions-Utskott upptog uti sitt första förslag till Itiksdags-ordning bestämningen, sådan den ännu är uti Riksdags-ordningen lydande, med undantag af orden : "eller fullmakt derå innehaft,” om hvilka mera här nedan. Då förslaget pä Riddarhuset den 29 Augusti sistnämnda år föredrogs, yrkade en ledamot, att en afskedad tjensteman, som egde och bebodde jordegendom, herde af bönderne inom häradet kunna väljas, och anförde dervid att upplysningen inom Bonde-Ståndet, som i sednare åren så synbart tilltagit, skulle derigenom ännu mera tillvexa, samt att det ej vore någon inskränkning tili Ståndets privilegier, då valrättigheten vore dess medlemmar öppen och de egde full frihet att välja antingen en ibland sig, eller en af dem vät känd herreman, som, smickrad af förtroendet, skulle begagna det till sina principalers fördel, med hvilken hans egen vore så nära förenad. — Denna åsigt kunde dock icke då göra sig gällande; men den framträdde åter, när den från sistberörde Riksdag hvilanda frågan om national-representationens ombildning vid 1817 och 1818 årens Riksdag ånyo upptogs. 1 öfverensstämmelse med det af en Konstitutions-Utskotlets ledamot, på Utskottets uppdrag, utarbetade förslag till åtskilliga ändringar uti representationens sammansättning, föreslog Utskottet alldeles samma lydelse af de ifrågavarande orden uti 15 § Riksdags-ordningen, som Utskottet nu föreslår. De skäl, hvilka nämnde ledamot för förslaget anförde och Utskottet godkände, äro af Allmogens närvarande bildning och välstånd så bekräftade, alt
I afseende på den svårighet, som Hr von Hartmansdorff funnit deruti , att jag icke uppgifvit något skriftligt förslag för min åsigt, får jag erinra, att förslaget är så enkelt, att det innefattas uti några få rader, och består blott deruti, alt, med ogillande af de för bevillningens utgörande af Utsk. föreslagna grunder, densamma skall utgöras efter hvars och ens behållna inkomst, som af Taxer:s-comite'erna pröfvas och bestämmas och derefter meddelas fullmäktige i Banken och Riksg.cont., hvilka, efter hopsummering af samtlige Rikets innevånares sålunda bestämda inkomst, bestämma den procent, som skall erläggas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, :■ 11 om han rätt fattat discussionens gång, hade 2:ne meningar egentligen sökt att göra sig gällande; den ena, Frih. Cederströms, understödd af Frih. Boye, hade varit den, att bevillningen borde för alla classer utgöras genom viss proc. af behållen inkomst, och att således den af Bevilln.Utsk. för bevilln. af borgerlig rörelse, handel m. m. föreslagna grund borde tillämpas för alla classer af medborgare, som skulle utgöra bevillning. Frih. Cederström: Det är alldeles riktigt. Likväl får jag erinra, att de af Utsk. uppgjorda tariffer, efter hvilka bevilln.afgiflen skulle beräknas, komma att försvinna, emedan afgiften kommer att lämpas efter slatsbristsummans förhållande till inkomstbeloppet öfver hela Riket. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, alt om man till contra-propos. mot Frih. Cederströms förslag antager någon annan än den: Vinner nej, kommer Frih. Cederströms förslag att förfalla; så äfventyra vi att i första propos:n få ett bestämmande af bevillningsgrund , som vi icke vilja hafva; fy, såsom jag förmodar, är det Ståndets mening att hafva sig öppet lemnadt att pröfva hvar och en särskildt af de flera grunder, som bevilln.förordnm innefattar. Jag anhåller derföre att ja-propos:n måtte innehålla bifall till Frih.