Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men detta oaktadt lät man, för att icke genom någon, om än aldrig så välgrundad, förändring öka ovanligheten, som alltid väcker ett visst motstånd, åtminstone hos de mindre oplysta, begge åtgärderne utöfvas af den Civila myndigheten: Landshöfd:n, och denna Embetsman, hvilken såsom med de ortliga förhällanderne bekant och på stället handlande, var bäst i tillfälle alt vid tillämpningen gå den rätta medelvägen emellan de båda stridiga intressena, erhöll också ingen annan begränsning i sin myndighet än den af R. St. yttrade önskan: att till Kavalleriet och Artilleriet företrädesvis uttaga dem, som dertill hade lust, och att med valet hålla sig inom de genom nåd. General-orderne bestämda områden hvilka härofvan blifvit anförda. Det torde således inses, att Konungens och Ständernes gemensamma beslut ang:de Bevärings-manskapets och Stammens samfäldta organisation blifvit ulfördt med lika mycket afseenden på de intressen, som i främsta rummet på frågan inverkade, som på en klok verksamhet. Att man icke misstog sig om tillvaron hos Bevärings-ynglingen af ett ganska bestämdt tycke för eller emot de speciella vapnen, bevisas bäst af Legningarne. Enl. upgifter ang:de dessas förhållande under året 1850 visar sig, att då legningsprocenten inom Infanteri-beväringen från de områden utur hvilka äfven manskap till Artilleriet utvaldes, endast var 7j3s proc., så var den vid den utur samma område utvalde Artilleri-beväring 12££ proc. Jemför man hvart och ett af de 3:ne Artilteri-reg:tenes med Infanteriets från samma distrikt, så visar sig att Svea och Wendes Artilleri-reg:ten hade, jemförelsevis emot styrkan, mera än 3 gånger så många legde som Infanteriet, då deremot Götha Artilleri, som under en längre tid öfvat Beväringsmanskap, från Götheborgs stad, och som äfven 1850 erhöll sin contingent från denna stad, der man var van att se detta vapen, endast hade f så många legde, i förhållande till styrkan, som Bohusläns reg:te.
Fiillkoinligt riktigt a r det daremot att, vid en skildring af kvinnofrågan, börja ined Amerika (eller som det riktigare borde heta Nordamerikas Förenta stater). Ty det var oomtvistligeu dar den först uppstod. Dar hade kvinnorna allt ifrån kolonisationens början haft ett betydligt större inflytanda &amp; n i gamla världen. Revolutiuiien, livarigenom kolonien lösrycktes fr %n nioderlandet, stödde sig p&amp; principen om människans medfödda rättigheter, och den konstitution och de lagar landet sedan erhöll erkände denna princip, oni de ocksa i praktiken långt ifra ' n tillämpade den på kviiinorna. Dessa iiisiigo ock si^ snart lagstiftarnes orättvisa mot deras kön och förstodo att genom fast organisation gifva sina, klagomål behörig Irritft och auktoritet. F ö r mer an 46 %r sedan den 19 och 20 juli l848 hölls i Seneca Falls det första mötet för diskuterandet af kvinnans ställning. I den resolntion, som därvid underskrefs af iingefiir 100 miin och kvin. nor, begärdes följande rättigheter för krinnorria: tillträde till alla skolor, universitet, ambeteii och yrken, samnia lön för sainma arbete utan åtskilnad till kön, samma rattigheter för man och ' iiiistrii öfvei. barnen, öfver sin person och sin iigendom. ] P&amp; mrs Stautons ifriga uppmaning insattes i resolutionen ännu en punkt, hrari begardes röstriitt för kvinnorna. Och det är denna fordran p % röstriitt, som nlltsedan dess blifvit sjalfva kärnpunkten i arbetet för kvinnornas ratt.igheter i Amerika. För detta arbetes olika s !reden och de fraiiigångar, som vunnits inom olika omraden redogör fröken Gripenberg och slutar sin framställning med en allmän karakteristik af det nmeriltaiisltn reformarbetet, hvari hon bland annat yttrar: %Det intryck man Pir af kvinnoarbetet i Amerika gr, att kriiinorna med en i gamla viirlden - England naturligtvis undantaget iiära nog okänd solidaritetskänsla arbetat fram sin egen sak.
Den felaktiges sedliga förbättring befordras lika litet derigenom, som andras afskräckande från fel ellef förbrytelser deraf är att förvänta; Och när ändamålet med detta skymfliga straff icke vinnes, torde detsamma kunna helt och hållet upphöra. Något annat korrektionsmedel för öfvermage som svär, än den i 3 Kap. 2 §. Missgerningsbalken föreskrifna aga, synes icke vara af behofvet påkalladt, åtminstone icke böra genom Lag påbjudas; hvadan ock det i berörde lagrum befintliga stadgande om strängare ansvar för iteration af sådan förseelse lärer, såsom i och för sig sjelf olämpligt och dessutom fallet i glömska, böra undanrödjas. Då tillfredsställande skäl för den förvandlingsgrund, hvilken, enligt 1771 års Hamnordning, skall iakttagas vid saknad tillgång till gäldande af böter, ådömda för snatteri i fiskehamn, svårligen kunna angifvas, torde den i allmänna Lagen utsatta grund för sådana böters förvandling, jemväl i delta serskilda fall, böra tjena till efterrättelse. Och som bölesansvar finnes stadgadt uti 20 Kap. 11 §. Missgerningsbalken för våldsverkan å träd, planterade till prydnad eller lugn, eller å annan skogsplantering, samt brottet, vid jemnförelse af ansvar, som i andra våldsmål enligt Lag äger rum, icke synes förtjena den tillökning i straffet, Kongl. SkogsOrdningen, i likhet med äldre Kongl. Förordningen af den 3o April 1777, föreskrifver, lärer undanrödjande af denna föreskrift ej eller möta någon serdeles betänklighet. Under förutsättning tillika, att uppenbar kyrkoplikt och i följd deraf stockstraff för främmande religionsförvandt, som begått brott, hvarå dylik \n\ R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. kyrkoplikt bordt följa, komma att afskaffas, värder fördenskull äfven till Rikets Höglofl. Ständer vördsamiigen hemstäldt, det i grundlagsenlig ordning måtte vidtagas den författning:
Utskottets Betänkande, utbedja vi oss slutligen, att i korthet få upptaga vår åsigt af saken i det hela, och hvad vi deruti tänka och önska: Att ålägga en viss del medborgare att emot fastställd lega skjutsa de öfriga, var och blir alltid en orättvisa, som aldrig kan göras liden. Enda botemedlet vore alt upphäfva all denna sfejntsningsskyldighet, och endast bibehålla kronoskjutsen; men för denna utväg tyckes ej allmänheten vara beredd. Besv. och Ekon. Utså. Bétänkanden. Att landtbruket och den enskilde lider af sk jmstyngdeh är medgifvet, och då nu fångskjutsen äfven blifvit lagd på reserv*- och. hållskjutsaren, blir hans ställning sä mycket svårare. Vi kunna ej föreslå någon annan hjelp för honom, än skjutslegans förhöjning, till mindst 24 sk. milen, och en forvagnsinrättning till något lindrigare pris, på det den så mycket mera måtte bii anlitad. Intet skäl företer sig emot förhöjningen, och intet lian bestå emot den fråga: hvarföre skola en del medborgare betungas för da ofrigas beqvämlighet och fördel? Forvagnsinrättningen på stora stråkvägen, i förening med postföringen och med de modificationer af medbrodren Longberg foreslagne äro, anse vi mycket verkställbar, och Statens bekostnad derå blifva väl använd. Må hända skulle månget Hållskjutslag sjelf hålla vagnar vid betraktande af ds förmoner deraf vunnes. I allt fall kan saken exequeras utan undersökningar, sorn kunna bli länga och stridiga. Ett påbud, att förslaget skall verkställas, häfver betänkligheter, sorn annars alltid skola stå i vägen. — Vi äro bekymrade deröfver-, att våra Cornmittenters uppdrag i detta ämne står i en så svår contrast med öfriga R spe tiva RiksStåndens önskan. — Vi kunna ej forsdala oss lemo a dt förtroende, utan , genom oförklädd framställning af sanna förhållandet i denna länge omtvistade fräta, genom frimodigt forsvar af en lidande medborgar-Glass, och geMihang till liiksSt.
Om tillverkningsbeloppet i början af denna period öfverstigit det privilegierade smidet, så har detsamma deremot på sednare åren icke fullt motsvarat den tillökning, som af Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 26 October 1838 blifvit en följd; och lärer orsaken härtill igenfinnas deri, att den erhållna tillökningen ej hunnit utsmidas och att en del verk haft svårighet att erhålla tillräckligt kol. Q 12 Jernmanujaktur-F^erken, i den särskilda tabellen upptagna till ett antal af 31, hafva i medeltal lenmat en årlig tillverkning af 8,720 SkU eller viel pass 2,700 SkU. mera än under föregående qvinqvennium. Vid vissa verk, såsom Rockhammar, Wedevåg och Frövi, har år 1841 blifvit införd methoden att till uträckning af mauufakturjern använda bränntorf. Vid förstnämnda verk, som äger god och lätt åtkomlig tillgång på sådan torf, användes uti ändamålsenligt konstruerade flammugnar till ett skeppund knipp-eller bultjerns uträckning friels kubikfamn torf, som vid bruket kostar 16 sk. Banko, samt en tunna kol, då åtgången förut beräknats tili sex tunnor kol. Denna method skall således leda, icke allenast till kolbesparing, utan äfven till nedsättning i tillverkningskostnaden. Såsom jernförädlings verk må nämnas gjuterier och mechaniska verkstäder för machintillverkning dels vid Krokforss i Nya Kopparberget, Carlsdahl i Carlskoga och Brefven i Askers socken, hvilkas tillverkningar dock under de O 7 O sednare åren varit i aftagande. Försäljningsvärdet af machinerier och annat gjutgods, som tillverkats vid Krokforss, har i medeltal utgjort 32,371 R:dr årligen. Vid de andra begge verkstäderna har årligen tillverkningsbelöppet sammanlagdt per medium uppgått till 1,069 SkU. Det så kallade nubbsmidet inom Lerbäcks bergslag fortfar att sysselsätta allmogen, så väl jordägare sorn torpare och inhyseshjon.
Om än, såsom den siste talaren yttrat, en villfarelse eller förvillelse i begrepp ligger till grund för den olika tanka, som jag i detta ämne med talaren hyser, tvekar jag likväl ej att uttala min öfvertygelse. Skulle jag följa den värde talarens argumenter, sä skulle jqrdbruket hos oss, i stället för att vara betryckt, såsom det i allmänhet anses, vara det lyckligaste i verlden, särdeles om det, i förening med anspråket på någon lindring i grundskatterna, kunde påräkna, såsom talaren sagt, att äfven få sina enskilda inteckningar inlösta af staten genom åtagen bevillning. Men detta hörer icke hit. Hvad sjelfva saken angår, bekänner jag, att jag för närvar, ej hoppas eller vill yrka bifall till motionen, ehuru jag tror, att Hr af Billbergh missförstått motionärens mening, dåden värde ledamoten endast talatom tvenne slag af grundskatter, och från statens äganderätt till kronojorden velat deducera deras bibehållande; ty motionären har talat om ett visst öfvermått af skatter, och lika med honom tror jag, att man bör sträfva till det mål, alt skattebördorna i möjligaste mån trälfa alla medborgarclasser lika. Jag hemställer vidare, om icke jordbruket hos oss är mera tryckt af skatter, än andra classer; och då jag icke med Hr v. Hartmansdorff kan anse delta som ett lyckligt förhållande, har jag trott, att någon lättnad för jordbruket vore af billigheten påkallad. Det återstår då att tillse, huru en sådan lättnad skulle kunna åstadkommas; men vägarna äro här olika. För min del har jag varit af den tankan, att jordbruket borde i främsta rummet lindras på annat sätt, och har jag härom förut yttrat mig; jag vill derföre nu blott tillägga några ord i anleda, af Hr v. Hart - Den 23 October f. m. 3o3 mansdorffs och några flera ledamöters yttrande. Hvad Hr v. Hartmansdorff sagt om nyttan af höga skatter lärer få stå för talarens enskilda räkning och behöfver ingen vidlyftig vederläggning. Han har väl sagt, att köpeskillingen för jorden derigenom blir mindre och att allmogen således får lättare att tillhandla sig egendom.
Sedan Ridderskapet och, Adeln, Presteoch Borgare-stånden bifallit och Bonde-ståndet afslagit Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens Betänkande N:o 2, i anledning af väckta motioner om bestämmande af medelporto och införande i sammanhang dermed af åtskilliga andra förändringar i afseende å inrikes brefvexlingen; samt Rikets Ständer sålunda, i enlighet med Utskottens förslag, beslutat, att nämnde motioner för det närvarande icke skulle till förändring i gällande föreskrifter föranleda; så har Bevillnings-utskottet, jemlikt sin i grundlagarne stadgade pligt, företagit frågan om postbevillningens utgörande, samt i sådant hänseende granskat gällande post-rtaxor och i sammanhang dermed till behandling förehaft en af Herr af Dahlström, G. J., hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, hvari, med åberopad anledning af det missnöje, hvilket å Gottland försports deröfver, att ett drygare postporto blifvit bestämdt för Wisby, än för andra orter, så att t. ex. för hvarje bref af ett lods vigt på Stockholm erlades i porto 10 sk. banko, och att Wisby sålunda i afseende å brefporto blifvit satt i jemförelse med Piteå, Luleå och Neder-Calix, ehuru afståndet emellan Stockholm och Wisby icke utgjorde mycket utöfver Udel af våglängden till nyssnämnde post-stationer, motionären fästat uppmärksamhet på detta missförhållande samt, enär ändamålet med post-kommunikationer vore att underlätta gemenskapen Sverges provinser emellan och derigenom befordra lif och förkofran i åkerbruk, handel och näringar, yrkat, att postporto för Wisby måtte varda nedsatt till likhet med hvad det utgör för andra, äfven mera aflägsna, orter på fasta landet, nemligen till 8 sk. B:co lodet emellan Wisby och Stockholm, samt i förhållande derefter emellan Wisby och Andra orter.
Såsom totalomdöme om bruksrörelsen under qvinqvenniet kan sägas att, ehuru kolen under samma tid mäst högre betalas än under föregående qvinqvennium, samt oansedt malmen behöft hemtas från aflägsnare grufvor, afsättningen dock varit förmånligare, synnerligen under åren 1854 och 1855, då jernet stigit i värde. f) Fabriker, bruk och andra näringar, hvilka icke tillhöra bergsrörelsen, äro: l:o Glasbruken på Sandö och i Skönvik hafva under de sed naste fem åren icke lemnat den afkastning, som fordrats för deras drifvande med fördel. Det på Sandö, hvarvid 15 arbetare begagnas, har varit i gång sex månader hvarje år och i medeltal lemnat en tillverkning af 325 kistor fensterglas, hvars försäljningspris svarat emot 14,220 U:dr Banko. Skönviks glasbruk, som under de fyra första åren af qvinqvenniet hade sex å åtta verkstäder i gång och gaf en årlig tillverkning, som i medeltal uppskattades till 20,800 R:dr Banko, var under år 1855 nedlagdt, emedan ägarne Berättelse öfver Wester-Norrlands Län för åren 1851—1855. 42 ansågo, det verket, sorn fFör hvarje verkstad konsumerar omkring 250 famnar ved, hvilka från kringliggande socknar måste uppköpas, vid de å brännmaterialet högt uppjagade priserna, som varit rådande, icke kunna med någon behållning drifvas.
Drr werkeffqa sdrhätlandet är att anmärkningar af sadan beskaffenhet hos Ridderskapet och Adeln blifwit gjorda ; men något bestut öfwer dem har icke blifwit fattat, och deruppå tjenar Stats-Utskottels utlåtande till bewis. Hwad angar den förestagne vvteringsproposttionen fär jag förklara mig anse den som Herr Grefwen och Lanvtmarskalkcn enligt Friherre lallan, lierkeima förstag framställt wara ben rätta, helst Srats-Utskotlets Utlåtande innefattar 2:ne altcrnatitzer, hwilka begge kunna komma under öfwerläggginS' Fri - r4s2 Friherre-Liljencranz. Jag wet, wäl att Utskottets utlärande innefattar s:pe - nlt"c«ativer inen har aldrig hört någon enda tala för mer an det första. I voterings-prppo.sitionen kan wäl icke.inkomma annat än det som warit i fräga. ,., :s Friherre ^lannerkeim. Jag får härwid anmärka, akt Herr Landlmarstalkcns proposition pä första alternativ» blifwit med Ja och Nej beswarad. ^ Grefive ve la 6aräis. Dä Votering ^är begärd och Herr Grefwen och Landlmarstalken Man rwifwel lärer böra framställa propositionen i enlighet med de flestas under discourserns yttrade ästundan skulle jag för min del önsta att StakS-UkstoktM första alternativ mätte blifwa Ja-propositionen och den nekande propositionen innefatta den af enstild ward Ledamot Hans Excrllence Herr Trefrve kuyri. irpkastade fräga. a.' i . - Herr käki man. Ulf frägan om voker-inzS-proposttionenS framställning förenar jag mig fnflkoml!- pen med hwad Friherre Uisj^acrantr tillstyrkt, Jag har alltid hört yrkaS att Utskottens förflag böra Åtgöra Ja-propositionen och Cvmrapropositionen innefatta hwad deremot pLstäs.
Rydberg försöker däräfter gifva skäl “för det antagande, att Paulus gjort bekantskap äfven med den romersk-stoiska filosofien, såsom denna på hans tid representerades af en man, hvars namn då var på allas läppar och af många nämndes med djup vördnad, nämligen Seneca“. Erinrar nu icke allt detta åtminstone i någon mån om Georg Brandes och har icke Pauli universalistiska anläggning någon frändskap med kosmopolitismen hos Brandes? Man kunde kanske våga en gissning, att Paulus före sin fanatiskt-judiska period i Jerusalem genomlefvat en estetiskt-hellenisk i det lärda helleniserade Tarsus och då kunde haft något slängtycke med den unge Georg Brandes, studerande all möjlig europeisk litteratur utan att ännu ha hunnit tänka på “Hovedstrømningerne“. Gissningen är djärf, men har dock någon hemul för sig. Den med tapperhet och en viss hetsighet förenade klokhet och själsnärvaro, som synas utmärka Pauli hela uppträdande, kunna möjligen, äfven de, hafva motsvarigheter i Brandes’ karaktär, hur olika i djup och syfte den enes mission än kan vara den andres, hvilken olikhet likväl icke häller den är absolut, äftersom det i bägge fallen gäller utbredande af nya ideer inom ett vidsträckt värksamhetsfält. En annan flyktig fantasi har lekt mig i hågen, den om själisk frändskap mällan Hezekiel och Heine. Naturligtvis synes här motsatsen än mer öfverväldigande och jag vill icke själf gifva mycket för likheten dem emällan. Jag har försökt finna den t. ex. i Hezekiels framställning af Jerusalem under bilden af en kvinna och Heines af Hamburg-Hammonia under en liknande bild. Bägge äro ett rätt detaljeradt utförande af bilden och bägge äro synnerligen naturalistiska i beskrifningen. Någon likhet har jag också försökt finna mällan satiren och skämtet hos Heine och den bistra faderliga smädelsen hos Hezekiel. Den sednare är lika osminkad i uttrycket som Heine äller än mera, och torde därutinnan endast hafva öfvermän i Aristofanes, Swift och några deras äfterföljare. Ord som enligt Hezekiel sagts till honom af Herren själf, sådana som dessa:
Klingspor framställt, att centralisationssystemet är oriktigt, nemi. såvida man dermed menar ett sådant, som i Frankrike ägt rum, der ett stort behof af municipalinrättningar är för handen; men vi hafva icke ett sådant behof i Sverige. Vi hafva här redan municipalinrättningar; låtom oss utvidga dem och låtom oss återföra deni till den verkningskrets, de förut haft samt böra kunna åter erhålla. Men vi böra akta oss att genom ifrågavar. institution utkasta ett frö till split emellan provinserna. Vi känna af historien, att Sveaoch Göthaland ofta varit i strid med hvarandra. Vi känna äfven, att några provinser velat alltför mycket skilja sitt interesse från de öfrigas. Alla dessa inbördes provincialstrider äro lyckligen förbi för 6 k 700 eller åtminstone 3oo år sedan, och det är ej nyttigt att åter uppväcka dem. Vi hafva i vära dagar ett exempel på en sådan oenighet i Spanien. Der tinnes en känsla af provincial-oafhängighet, sorn visserligen icke är fördelaktig för samhället. Der finnes för liten känsla af Spanien och deremot för mycken känsla af Arragonien, Murcien, Catalonien oell Biscaja. Det är denna provincialkänsla, som lyckligtvis i Sverige försvunnit. Deremot tror jag, alt man bör arbeta på verkliga municipalförhållandens återställande satser, sorn jag tror böra vara andra än de, hvilka vid denna riksdag hos R. o. Ad. gjort sig gällande. Att åter i dessa Landtständer vilja se ett element, som skulle fräta på den gamla Representationen, anser jag obetänkt. R. o. Ad. känner mina åsigter örn vår nuvar. Representation; men jag tror icke, att det vöre lätt att lägga ett rnaterielt frätmedel på densamma. Säger den stigande upplysningen fortfarande, att fyrdelning är god, så vill jag erkänna, att jag baft orätt, sorn yrkat, att den icke är det. Det är den stigande upplysningen, som ensam bör afgöra, huruvida den är oriktig, och frätmedel böra ej organiseras i provinserna, för alt genom provinsernas ideer inverka på allmänna tänkesättet.
Trehundrade Tusende Riksdaler Specie, säsom AmvrtisiemcnkS-Fond till Realisationens werkställande, enligt 4 §- utk ttzos ars Riksdags - Be, flur; Och likaledes till Srats-Werkel, Uppä K al. SkatS-Eontoirets reguisitftner: i:oSjuhundrade Tjugu Tusende Riksdaler, såsom ersättning tili Stats-Werket för den de! af Tull - inkomstekne till ett lika belopp, hwilken är anstagen kil! gödrgöran de af hwad Banken till kri'. Bihang. Nrs der och säd^ildkk för, bindelseroch hwad -er, wid iaZtragas bör t Mom. Emot dek Riksgälds, Comoiret fät disponera alla restantier Upvä förra arens Bewill» ningjemte den Bewillnino, ftm, enligt 48 ro ärs Stadgaäfwen förar > 8 rs kemmer att Utgäwsz samt tillika under Dtscontwillkvr i Banken nyttja till och Med En och En half Millisn Riksdaler Banrostall Riksgälds-Contoirel inom i8t2 ars stut till Banken aflämna Trehundrade Tufcnde (zdo.oso) Riksdaler Banco, såsom Amortitzkments-Fond till Realisationens wetkstallanr de, enligt 4 §. uti »8OÄ ars Riksdags, V stut; Och likaledes, uppå KorLl. StakS Co, toirets rcqUisitioner, sa Midt RiksgäldsContoireks benninge, tillgångar mö,!scen medgift wa, halla SlatS-W rket tillhanda t:o. Hwad soln ännu kan wara ouiwg^t Uppå t6j. 2 594 Den 12 Augustt. kriget redan förstutit och, enligt R.eens Stander Beslut än ytterligare kommer att sörssma.
Ingen god medborgare kan eller får dcrföre af dylika ömkliga eller anclra lika litet vägande skal licnita någon anledning att undandraga sig utförandet af denna samliallspligt, Iivars vigt svårligen kan öfverskattas. Sarskildt borde de svenska qvinnorna anse det soni en hederssak och en tacksnm / rctspIigl att allniänt och p i dct aldra sanivctsgrannastc satt göra bruk af sin valrätt. M5 de anse densanima icke blott sotii en rR ' tt$et, utaii som ett i deras Iiändcr af landet nedlagdt dyrbart förtmemic, för hvars användande i sedlighetens, nykterhetens, siindlietcns ocli andra goda andaniils tjenst, de bara ett drygt ansvar M5 d e ilerföre frimodigt framgå till rösturnan, i stället för att likgiltigt och fegt halla sig undan, vare sig nu att detta sker till följd af missförstidd blygsanihet, ett tomt eftergifvande för nfigra mer eller mindrc oförnuftiga eller fördomsfulla pcrsoncrs skefva omdönien, ett behagsjukt aflande cfter att i några ytliga balkavaljerers ögon gälla för &gt;akta qviiiliga, eller .under förebärande af brislande tid; under det tid till så mycket niinclrc vigtigt finnes. Dockvi äro vana att tanka högt om v i r t lands qvinnor och iiro afvrii nii öfvertygade, att det endast fordras, att de skola jti ett klart och Vdhgt bt ' grepp orn drtraan pligts Mvaro och i1111ebörd fur att de ocks5 skola finiias villiga att fylla densanima. 84 Valet af stadsfullmäktige ar af stor betydelse. Denna korporation utöfvar stadens samfalda skattpligtige innev5nares beslutande ratt, paragger dess medlemmar skatt ocli verkställer sina beslut genom sitt beredningsutskott samt genom en mängd under henne sorterande nämnder ocli styrelser, hvars medlemmar hon utser.