Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gåfvotagarens äganderätt, i läll den bestrides, ankommer då på den bevisning, han derom kan åstadkomma. Sjelfva afhändandet behöfver icke vara materielt; men om det icke så är; måste det i stället vara bevisligt. Endast när det sker materielt, är bevisningen öfverflödig. Då öfvergår presumtionen af äganderätt till gåfvotagaren med sjelfva den ölVerlemnade gåfvan hvarefter bevisning erfordras emot, men icke för honom). Består åter afhändandet icke i materielt öfverlemnande; så måste det kunna bevisas. Dertill tjena gåfvobref, vittnen och hvad annat som, efter omständigheterna, kan blifva bevisande. Men denna bevisning skall vara sådan, att den utmärker skillnaden imellan en verklig gåfva och ett blott löfte derom. Det gäller att veta, om det eller det bestämda tinget är gifvet och verkligen afhändt, eller det blott är sagdt, att detsamma eller något dylikt framdeles skall gifvas. I förra fallet allena är gåfva för hand — i det senare endast löfte eller förbindelse. Detta slags löften är det, som, när deras fullbordan är utsatt till slutet af den lofvandes lifstid, kallas testamenten. *) Det ena gåfvobrefvct säger, alt »nu under denna dag, af fri och otvungen vilja, med varm hand och »såsom skänk gåfves till full ägo och dispositionsrätt ett kapital af 2000 Jt-.dr banco, på sätt att under »sin återstående lifstid gifvarinnan för dessa 2000 K:dr banco skulle uppbära 5 procent årlig ränta.» Andra gåfvobrefvct lyder, alt »af fri vilja och ined varin band såsom skänk gåfves under denna »dag ett kapital af 4000 R:dr banco» dock med vilkor, 1) att gifvarinnan »under sin återstående »lifstid för dessa 4000 R:dr årligen uppburc ränta efter 5 procent, och 2) att detta kapital städse af »N.
Om den år i8?4' på grundade skäl, vidtagna författningen, att försvarslöst och mindre välfrejdadt manfolk icke mer få dömas till krigstjenst och för nummer insättas, af någon kan anses hafva försvårat möjligheten att anskaffa soldat, så torde man påminna sig, att, då lyckligtvis hederskänslan icke kan frånkännas mängden af nationen, utur hvilken soldaten utgår, denna känsla numera icke såras af vanfrejdades antagande, bland hvilka välfrejdade ynglingar, åtminstone icke utan öfvervägande fördelar, vilja ingå. Dessutom bör svårigheten att erhålla soldat, om den verkligen finnes, till en stor del uppvägas derigenom, att endast sådane antagas dertill, som icke, likt de förstnämnde, snart måste för oordentlighet, oduglighet och laster casseras, hvarigenom rotehållarnes skyldighet att anskaffa annat manskap för sina nummer föranleder till ökade utgifter för dem, och de för vapenöfningarna afsedda medel onödigtvis förspilla» medelst underhålls och öfriga kostnaders bestridande för reeruter. som icke kunna påräknas för någon lungre tjenstetid. Besinnar man äfven, att den mildare behandling och större omvårdnad, soldaten nu, emot fordna tider, åtnjuter, nödvändigt mäste, om den ock icke kan leda derhän, att rotehådaren sjelf går ut för sina nummer, likväl i betydlig mån bidraga till en längre tjenstetid för soldaten, och att antagandet af mindre väl frejdadt manskap bland den stam, omkring hvilken landets ungdom skall till vapenöfningar samlas, icke öfverensstämmer med det allmännas sanna fördel; så torde man få lof att medgifva nyttan för rotchållarne och riktigheten af nu gällande bestämmelser för soldaters antagande. i8a| års förordning har således, långt ifrån att öka svårigheten för rotehållaren, enligt min öfvertygelse, minskat densamma, emedan, om äfven mycket försvarslöst manfolk beklagligen skulle finnas, deras antal likväl icke kan vara så stort, att en hel Arme' dermed kan completteras.
På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan. h. t. Talman, 4S7 med djup unKonung underdånigste, sropligtigsts tjenare och undersåter På Prest-Ståndets, vägnar J. A. Lindblom n, y. Talman., På Ronde-Ståndets vägnar Lars, Olsson. ii. Talman#. Utdrag af Hedervärda: B onde-St undets Protoco.Il Stockholm, den 9 Augusti i8i$x S. D. "Vällofl. Borgare-Ståndet hade , enligt ankomne ProtocolIs-Utdrag för d.en 8:de Augut-* - sti, 1:0 instämt uti Högvördig» PrestStåndets, Beslut, att i underdåniga skrifyel&en o nr straffet för åverkan å Skogs - planteringar , barde , livad fråga.n om uppsyn!ngsmän.s yittnes-rätt i dylika mål beträffade, slutmeningen efter orden: stannat emot tväx sålunda förändras: för fuller - 43* Den 9 Augusti faller denna fraga, jemlikt Regerings-Formen* 87 §. hvilket Riksens Ständer bordt till Eders Kongl. Majit i underdånighet inberätta ; och 2:0 äfven förenat sig med Prest-Ståndet uti den rättelse i §. af Riksdags-beslutet, sorn handlar om Discont rörelsen i Riket , att, enligt 3:ne Stånds Beslut, Malmö Discont, efter Octroyens upphörande intill år 1820, må få behålla sitt förra Creditiv 200,000 R:d samt dertill af Gotha-Canal Disconts fördubblade Creditiv undfå 100,000 R:d. Efter uppläsandet häraf, beslöt Hedervärda Bonde-Ståndet att instämma Uti hvad VällofL Borgare-Ståndet således beslutit. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Svea Rikes Ständers Beslut, gjordt, samtyckt och förafskedadt pä Allmänna Urtima Riksdagen i Stockholm, som slutades den g Augusti i8i5>
Redan fred. den 26 maj står en historia sign. O Tvist i Svensk Folktidning: ”När en köber katten i posen. (Prof på landsmålet i Färs härad, Skåne)”, sannolikt en av de i brevet omtalade. Brev till Oscar Svahn. I Ny illustrerad tidning hade den 12.6 1880 ”Fader och son” tryckts och den 19.3. 1881 infördes skissen ”Sorg”, båda sign. Ernst Ahlgren. Senare trycktes de i Från Skåne 1884. Om Edvard Bäckström och VB se sid. 168 ff och not 132. Illustrationen till denna historia är hämtad från det på LUB bevarade silhuettalbum som VB arbetade med 1882. laia kräj besa yenen (använd) tillskrivet med blyerts efter stycket. Tillhör sannolikt de historier VB sände till Svensk Folktidning, som gav stort utrymme åt sådana här anekdoter på folkmål. I sin korrespondens nämner VB ofta sin ”bondblyghet”, sin svårighet att tala naturligt, särskilt i större sällskap. När hon skriver känner hon sig däremot fri och kan vara okonstlad och uppriktig. Stycket är tidigare tryckt i Lundegård samtliga tre utgåvor av dagboksblad o. brev. Bland VBs kvarlämnade papper finns fyra studieböcker med ryggtitel Studier 1–4, som förts från 16.7 1878 – 1.4 1888. I dessa böcker har VB skrivit av artiklar, recensioner, avsnitt ur böcker hon läst och dikter som hon velat bevara. Den första studieboken inleds med en 8 sidor lång levnadsteckning över Byron, en avskrift ur Nordisk familjebok, och ett exempel på VBs mångåriga intresse för den engelske skalden. Källorna till nedanstående kapitel är: – Lord Byron, Life, Letters and Journals. Edited by Thomas Moore. With notes. (första uppl.) – Countess Guiccioli (senare Rouillé de Boissy), Lord Byron jugé par les témoins de sa vie. – Thomas Medwin, Journal of the Conversations of Lord Byron Noted during a Residence with his Lordship at Pisa. 1824.
Under hvarje egendom bör derföre i särskilda redigt uppställda afdelningar eller kolumner, som lätt falla i ögat, upptagas: först ägarens namn, hans åtkomst-titel och egendomens värde; — vidare alla inskränkningar i ägarens dispositionsrätt, såsom genom gåfvo-bref eller testamente utstakade vilkor, m. m., — och slutligen, på ena sidan, alla intecknade skulder, undantagsförmåner, arrenden, m. m., och, på den motstående, dödande, postposition eller relaxering af inteckningarna. Och uti allt hvad boken sålunda innehåller måste fullt vitsord åt densamma tillerkännas, önskligt är ock, att, der så ske kan och såsom på åtskilliga ställen inom Tyskland redan äger rum, vid denna bok fogas en geometrisk karta, utvisande hvar särskilt fastighets jordområde. En sådan anordning skulle måhända hos oss i den närmaste framtiden icke möta så särdeles stora hinder, i händelse den ställdes i sammanhang med det nyligen beslutade sockenkarte-verkets fullbordande. En väl ordnad Grundoch Hypoteksbok blir sålunda, såsom rätteligen är vordet anmärkt, en tafla, der man med en enda blick öfverskådar hela raden af ägare lill hvarje fastighet, ser dess omvexlande värden för olika tider, och förvissar sig om beloppet af de skulder, som dervid häfla, eiler beskaffenheten af de öfriga gravationer, som följa egendomen åt. Vid försäljning är ägaren befriad från allt bekymmer att anskaffa åtkomsthandlingar: den enkla anteckningen i hypoteksboken är tillräckligt bevis om äganderätten, och köparen kan, om säljaren i Grundboken finnes antecknad såsom ägare utan inskränkning i dispositionsrätten, alltid vara viss att lagfart beviljas. Vid upptagande af lån åter är en bestyrkt afskrift af egendomens folium i hypoteksboken likaledes tillräckligt äganderätts-bevis och tillika det säkraste gravationsbevis, — och vid denna afskrift kan långifvaren fullt trygga sig.
Det gick på det sältet, alt, under det att sjelfva systemet starkt och ifrigt utpuflädes såsom särdeles gagneligt, på grund icke allenast af det biträde, som de tilltänkta bankerna kunde lemna ät näringarna, utan äfven pä grund af den säkerhet, som den solidariska ansvarigheten skulle lemna, så förstod privatbanksintresset alt ställa sä till, när octrojen för privatbankerna korn till stånd, eller Den 25 Januari f. m. 455 skulle förnyas, att privatbankerna fingo sätta sig öfver den allmänna lag, sorn gäller för alla andra Svenska medborgare och handelsbolag. Dernäst kommer den omständigheten, att då otvifvelaktigt afsiglen med dessa bolag ifrån början måste hafva varit, alt de skulle bidraga till att bålla ute i rörelsen och omsätta de penningar, som redan funnos i landet, och att det således borde vara ett ögonmärke att underlätta dessa bolags stiftande, så mycket som penningetillgången kunde medgifva; så har det i stället blifvit sä tillstäldt, att sedan hvartdera af bolagen sökt arrondera sig så mycket som möjligt och bemäktigat sig flera provinsers liela penningerörelse, så hafva, såsom hvar och en känner, dessa bolag redan vunnit en sådan makt, att icke några andra bredvid dem kunna existera. Man har önskat, att flera acticägare skulle fä upplagas i bolagen, men detta hafva bolagen förvägrat. De hafva således icke uppfyllt den bestämmelse, som de borde äga, att upptaga i sin rörelse och göra fruktbärande allt det mynt, som finnes obegagnadt inom landet. De hafva i stället hufvudsakligen endast tjenal till att, i st. f. de bancosedlar, som förut funnos i rörelsen, införa sina egna såsom ett slags tvångsmynt, men utan att i särdeles betydlig mån mer än förut lifva omsättningen och öka tillgången pä bytesmedel.
N:o 102.) S. A. K. Med anledning al åtskilliga hos Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, gjorda framställningar i fråga om försigtighetsmått, till afvärjande af kolera-sjukdomen, hafva Rikets Ständer till öfvervägande förehaft, i främsta rummet, hvilka åtgärder må finnas nödiga lill förekommande af kolera-farsotens införande i riket från utrikes ort, sorn är smittad eller för smitta misstänkt, och hvilka förändrade bestämmelser i afseende derå kunna anses lämpliga. Härvid har förekommit, huruledes de skyddsanstalter, som emot kolerans införande från annat land hittills användts, eller så kallade karantäner, väl medfört många olägenheter, såsom hinder uti passagerareoch handels-trafiken samt deraf härrörande förluster, äfvensom betydliga kostnader för Staten, och ändock ej alltid (örmått utestänga farsoten från riket; men då sådana anstalter, det oaktadt, äro i de flesta länder bibehållna, samt de, i anseende till vårt lands belägenhet, företrädesvis kunna der med fördel begagnas, synes det betänkligt att, för undvikande af de antydda olägenheterna, upphäfva karantäns-anstalter mot utlandet, hvadan Rikets Ständer anse dessa böra fortfarande bibehållas. Enär det emellertid är angeläget, att den menliga verkan, karantäner alltid medföra, göres så litet kännbar, som möjligt, men Rikets Ständer ej ega den sakkännedom, som erfordras för uppgörande af förslag till föreskrifter, dels i afseende å den karantäns - Expedilions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o Si. 141 tid, som kan finnas lämplig för fartyg och passagerare, hvilka från smittad ort ankomma, dels ock i fråga derom, huruvida sådan tid må kunna förkortas för fartyg och passagerare , från ort, som är misstänkt för smitta, eller om karantäns-skyldigheten för dessa må kunna helt och hållet eftergifvas, hafva Rikets
O Af Professoren Herr Doctor Thomander som vidhöll sin i detta ämne förut afgifna reservation i de delar, hvari densamma, efter nu af Utskotten vidtagna förändringar, fortfarande vore från deras beslut skiljagl'g Af Herr Pousette: ’’Jemte åberopande af min vid Betänkandet, N:o 5, afgifna reservation , får jag endast tillägga och föreslå, att, då någon, som beslutat egna sig till Folkskole-Lärare, densamma åligger all hos Stiftets Dom-Capitel förete vederbörliga betyg om god fräjd och erforliga kunskaper, samt att Dom-Capitlel derefter eger bestämma och förordna, vid hvilken i orten redan varande välkända Folk-kola den practiska undervisningen bör inhemtas, hvarifrån godkändt betyg må sedan vata gällande vid tjensteansöknirigar; dock böra Lärare, som få förtroendet sådane betyg utgifva, ibågkommas med något bestämdt skäligt arfvode. Jag anser, att på detta sätt ändamålet vinnes lättare än genom de föreslagna kostsammare Seminarierne.” Af Riksdags-fullmägtigen Mäns Mänsson från Calmar Län: ’’Emot Stadgandet i 2 § att med Skolbyggnad skall förfaras, såsom i fråga om Kyrkobyggnad föreskrifvet är, derest icke annorlunda inom communen Bih. Mll TO Bil. tili Statssamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utsl:ns Utlåtande, IV:o j 28. ian öfverenskomma?, nödgas jag reservera mig. Skyldigheten att deltaga i Kyrkobyggnad är bestämd på en tid, då man ansåg alla CQUimonala utgifter böra bestridas af skattebonden. Orättvisan af en slik beskatlningsgrutul är uppenbar, oell lior således icke vidare ifrågasättas. 26 Gap. 1 §. Byggning»-Balken stadgar visst, att alle, som i Socknen bo, skola Kyrka bygga och uppehålla, men stadgar ock, att byggtiadsvirket, körslor och annan kostnad utgöres efter hemmantalet och dagsverken efter matlaget. Vid en så beskaffad byggnad, sorn skolhus, kommer på de fleste ställen i fäderneslandet icke någre dagsverken i fråga.
Detta har också af Herr af Uhr ganska upplyst blifvit anmärkt i hans reservation emot Utskottens beslut, äfvensom att ”om också något skulle vinnas genom de båda Länstyrelsema, hvilket jag icke medgifver, så följer deraf icke alt Utskottens skäl att afslå motionen äro tillräckliga', enär folkmängden, innevånarnes fredliga seder m. m. hvarigenom få policemål förefalla, icke blifvit intagne i beräkning; ty om Utskottens skäl att afslå motionen, det vill säga att tillstyrka bibehållandet af de skedda Länsfördelningarne, voro giltiga; så borde af samma skäl hvardera af de nya Länen ytterligare sönderdelas i nya, ännu mindre Län , och hvar skulle efter sådant system gränsen blifva för nya LandshöfdingeEmbetens tillförordnande.” Herr Berghman, Ambrosius Magnus, har också af långvarig erfarenhet och säker kännedom om dessa orter, med grundlighet och sannt nit, inom detta rum ådagalagt, hvad jag nu omständligt sokt att ytterligare bevisa, nemligen öfverjlödigheten, att icke säga onyttigheten af tvenne Länstyrelser i en af fienden styckad proyince, som i sin helhet, i sekler varit till båtnad för Konung och Medborgare, styrd och handhafd af en Landshöfding; men om också detta någon gång tilläfventyrs icke skedt med erforderlig drift, blir sådant ändå icke något skäl till Länets sönderdelning, emedan denna drift och vaksamhet lika lätt kan saknas hos en Lo/tdshöjding öfver ett mindre sorn öfver ett Jiörre 334 Ben 22 Augusti et mt Län , och nästan snarare i förra fallet, enär dervid fordras mindre omtanka och verksamhet, hvaraf ej sällan följer maklighet, då man måste taga i beräkning menniskahs allmänna fallenhet och anläg att rätta sig efter förevarande driffjedrar och omständigheter.
I afseende på föredragningen af detta åren - 2oG Den 3 Juli f. m. de tillstyrker jag H. R. o. Ad. att lägga Const.Utsk:s iriemlr JN:is i3 & 17 till handlingarna samt derefter besluta om H. R. o. Ad. finner Rikets väl kräfva, att någon eller någre bland Konungens rådgifvare från embetet skiljas. På delta mitt förslag utber jag mig Hr Frih. o. Landtnäs proposition. Någon föreg:de talare bar velat ställa en den 3 Aug. 1838 tillförordnad Hofcanceller till ansvar för indragningen af tidningar, som samma dag ägde rum, och har sålunda öfversett Biskop Holmströms reservation N:o 2 pag 7. Ifrågavar. t. f. Hofcanceller ägde den 3 Aug. 1838 ingen röst i Statsrådet såsom Hofcanceller. I egenskap af Statssecrelerare för ecclesiastik-äiendena ägde han val röst vid dessa ärendens föredragning, men alldeles ej vid kammar-ärendens föredragning, hvartill indragningen af tidningarna hörde. Äfven örn han haft röst såsom Hofcanceller, inser likväl icke jag, huru han kunnat yttra sig öfver sin egen åtgärd. Måhända gärdet an för en tidningsredacteur, som kan försäkra H. R. o. Ad. om det höga beskydd, hvarmed tidningspressen omfattade Styrelsen under oroligheterna 1838. Denne talare har tillåtit sig uttryck emot ifrågavar. f. d embetsman af sådan art, att Svenska språket ej erbjudit ord 110g för hans mun. Det är icke jag, som skall föra talaren tillbaka inom gränsen af det tillbörliga; men, vare allt hat, all bitterhet bannlyst ur detta rum! Måtte fäderneslandets heliga sak så fästa alla våra tankar, att ingen blir öfrig för splitel! Den stora clientel, säger en annan talare, som Regeringen har på Riddarhuset, hindrar detta Stånd från att fatta sjr.lfstundiga beslut. Satsen kommer något oväntadt från en ledamot, som af H. R. o. Ad. blifvit salt till ordför. i Gonst.Ulsk.l
Denna votering har utfallit med 75 Ja och 44 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Den som godkänner Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden gillade, tillstyr' Kläder, kande att »nya gångkläder, äfvensom nya färdigsydda duktyg, handdukar, lakan, örongodt ra. fl. dylika hushållspersedlar, omärkta eller märkta, skola förtullas med 25 procent förhöjning i den tull, som är bestämd för tyget eller det ämne, hvaraf klädeseller hushållspersedeln hufvudsakligen består» och att »för kläder eller delar deraf, som äro försedda med guldeller silfverbroderier eller galoner, eller med fransar, spetsar eller blonder, tullafgiften förhöjes med 50 procent i den för tyget bestämda», röstar Ja y Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma, jemlikt Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, de för dessa rubriker nu stadgade tilläggsafgifter utaf respektive 50 och 100 procent att bibehållas. Sedan en dubbel sedel blifvit kasserad, har omröstningen utfallit med 54 Ja och G4 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 30:de Omröstningen. Den som instämmer i Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt BorgareKrukmakaie Ståndet antagna, mening, att införseltullen å »ej specificerade, oglacerade och omålade arbeten, krukmakare-arbeten» bör utgöra 1 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies, på sätt de begge andra Stånden beslutat, nuvarande afgift vid införsel deraf, 3 öre per skålpund. Denna votering har utfallit med 47 Ja och 72 Nej; till följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 3-l:sta Omröstningen.
Jag yrkar på det innerligaste bifall till Utsk:s förslag och skulle anse ett afslag derå medföra ganska betänklig våda för fäderneslandet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag är af motsatt tanke till den siste talaren. Äfven om det fall skulle inträffa, som han omnämnt, är det ju icke möjligt att hafva så stora uplag alt de förekomma brist, utan man måste jemväl då öfverlåta åt den enskilda omtankan och spekulationsandan, åt handelns egen inneboende kraft alt fylla behofvet. Otvifvelaktig! är, att, huru förhållandena än må blifva, om vid ett inträffande krig en fiende skulle försöka hämma vår sjöfart, skola dessa saltuplag aldrig kunna tillförlitligt motverka en saltbrist — som deremot vida säkrare skulle förekommas om man lemnar rörelsen fri, emedan ansträngningarne att fylla ett trängande behof alltid bäst lyckas, om de fritt få uttaga sin lön. Således tror jag, alt man kan vara ganska trygg, att om blott man ej lägger band på handeln, att salt i landet aldrig kommer att fattas. Min öfvertygelse är dessutom att särdeles under en tidpunkt då genom höga fraktpriser saltet står i högre värde än vanligt, att det vore ganska obetänkt att återinföra den gamla författningen, ty just denna åtgärd skulle försvåra möjligheten att till billigt pris kunna förse landet med dess härigenom mycket förökade behof af salt. Om man nu skulle föreskrifva t. ex. att f. n. saltuplag af 250,000 T:r skola bildas i landet, så är jag öfvertygad, att om frakthandeln fortfarande frodas och såsom under sistlidet år, dertill mycken anledn. är, kustfarten i England blir öppen äfven för främmande länders fartyg, priset å salt, genom tvånget alt lill landet införa en dubbel qvantitet salt, i st. f. att nu vara 18 R:dr T:n i Stockholm skulle stegras lill dubbla detta belopp. Det är icke heller möjligt att på förhand beräkna huru stora saltuplagen böra vara, ty de kunna icke bestämmas så höga, att det icke kan hända att de ändock befinnas otillräckliga.
Den hade han en gång sett Daniel rida på och tyckte då, att ryttaren var den lyckligaste gosse i världen. Han lät handen smekande glida öfver hästens hals och fick då någonting i handen. Det var ett litet papper, som troligtvis suttit instucket någonstädes under remtyget. Hvad brydde han sig i dag om en sådan obetydlighet; han lät det falla till golfvet. Där låg det, när Daniels mor fick se det. Mera af ordningssinne än af annat skäl tog hon upp det och ämnade att kasta in det i brasan, men såg då att några stora bokstäfver voro ritade därpå. De voro nästan oläsliga. En mycket svag och oöfvad hand hade fört pennan, men det var dock Daniels karaktäristiska bokstäfver. — I D U N 1899. S o m alltid då det gäller ett g o d t o c h ideelt mål, har SKA KVINNOR ». docenSARAH jag ger gunghästen åt Olle och Olle åt mamma. Hon blef så gripen af dessa enkla ord, att hennes hufvud svindlade, och hon var nära att falla af stolen. Hvem hade ingifvit honom detta? Och hur underligt, att hans lilla testamente skulle falla i hennes händer just nu på julaftonen! Hon erinrade sig de frågor, lille Daniel en dag gjorde henne på sitt barnsliga vis, och förstod, att det svar, hon då gaf hade inpräglats i hans minne. Under den därpå följande sjukdomen hade han haft papper och penna liggande på nattduksbordet, emedan han under mera plågfria stunder fördref tiden med att rita » gubbar », och vid ett sådant tillfälle hade han troligtvis skrifvit sitt lilla testamente samt smugit det under betslet på hästen, som ibland stod invid sängen. Älsklige, ömhjärlade lille Daniel! Visst tillhörde du änglaskaran. Hon tvekade ej ett ögonblick om, hur hon skulle göra. Daniel hade önskat det och uttryckt denna önskan i sin sista vilja. Det lilla testamentet var för henne lika heligt och okränkbart, som om det varit uppsatt af en lagkunnig jurist och undertecknadt af ojäfviga vittnen. Olle hade, trött af alla de nya och ovana intrycken, glidit ned ifrån gunghästen och sof nu med hufvudet mot meden.