Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har vck i Swerige aldrig ägt fast sol, och wara -9» Den 2z Mars. tvära kicls! <7ommi886r kunna icke anses säsom lemningar, annu mindre säsoiw vya telningar af bVockalismsn. Wär Allmänna Lag grundar sig pä wära fordna LandstapS-.Lagar, som moro stiftade och efterlefda af en.fri. en sjelfständig Nanon. 1686 ärS Testamenrs,Stadga äger san'.ma ursprung, och uti denna Stadga , ännu icke uphafwen, bewaras den rättighet man nu will kullkasta: Dest i tz. stadgar: "ar der tillätes testamentera ril hwem man will, egne eller främmande, barn eller androm arfrvom, mer eller mindre all aflinqe-jord och Lösören uran ärstillnad": och uti 5 §. säges: "hwad "förordning och wilker säledes lagligen och testamems"wis gjorde äro, böra sä wäl äfvensom först Te"stamcntel bekommit, som dest efterkommande uti hwad "led och §cnL!3tio-i de wörö , obrottsligen och allt "framgent ril alla stycken efterlefwas, och förchm"skull i kraft deraf, hwarjom och enom är tillåtlig!, ar göra til sin Familles heder och consia "ration perpetuel förordning, al barn eller andra "icke stola hafwa macht någor testamenterar gods, "huus, fruchrbart Lapitsl eller fouveler at dela, för"minsta eller föryttra, uran man efter man lara sig nö"ja med den ärliga deraf flytande nytta". Jag wil medgifwa, at uröfningen af i fräga warande Testamenls frihet är mitzbruk underkastadt; men kunna alla miHbruk förrkommas?
Dä (egendom eller Lagenhet str dort* arrenderad, »tsätkes Arrendatorens namn »ch hemwist. 48 Den n Oktober. Exempel pä Uppgift till Manlalsssrifningen i Socken för ak Namn. Underteknad rs - 40 Hustrun N. N. Hemmawarande Sonen N. N. Dito Pupillen N. N. Min Pupill N. N. Hemmawarande Dottren N. N. Dito N. N. Innehar Embete (Tjenst) som Häradshöststnge. Äger inom dekta Taxerings-Distritt följande: Fralse-Hemmanet Fall i N. Socken l Mantal. Dito Torpa i dito Socken 4 dito. Skatte. Hemmanet Skog i N. Socken ^ dito. Skattlagde TuII-Miölqwarncn Forst med z par stenar. Arrenderar: Bostället Basebo i 3st. Soc» ken 4 Mantal. zo 20 18 16 201 ager Hemmanet N> ^ Mant. boende i N. Län, N. Harad och N. Socken; äger härstädes Hemmanet N. N:o z, ^ Mantal. Innchafwande Embete eiler Tjenst, i orten ägande eller Arrenderade trgendomar och Lägenheter, Werk och Inrättningar. Dest tr Oktober. ^ Min Pupill . 3st. 3st . 16 bor i 3st. Stad, äger här» stades ^:del i Hemmanet N. N:o i, Mantals bortarrenderadt till 3st. N. ' t N. Informator N. N 24 Gouvernante N. N . ;6 Rattare N. N ^ 52 ager Hemmanet N. N:ö r. Drängen 3st. Zst 28 4 Mantal. Dito N. N Z8 Dito N. N 16 Laquay N. N ?o Hushallersta N. 3st Pigor N. N. 20 Dito N. 3st 28 Torparen N. N 40 Utgör z dagswerken i weckan.
I Kongl. Maj:ts nådiga Bränvinsförsäljningsförordning af den 18 December 1863 stadgas uti 24 §, att de |:delar af bränvinsutskänkningsoch bräll vinsminuthandelsafgifterna. som, efter föreskrifven fördelning, tillfalla stad eller socken, skola användas till kommunala behof inom staden eller socknen. Ändamålet kommunala behof är ett vidsträckt och obestämdt begrepp, och derföre hafva dessa medel blifvit använda helt, olika pä olika orter. I socknarna på landet har man på det ena stället användt dem till fattigvården, på ett annat att dermed ä pastorsboställe!! bygga de laga hus, som tillhöra församlingen och vidare till alla möjliga ändamål, som i ett eller annat afseende kunde anses åligga kommunen. Ja, till och med pä ett ställe för ett ändamål, som är så otroligt, att jag icke vill nämna det. Bih. till R. St. Emellertid finnes ibland alla kommunala behof ett framstående, som är vigtigare än alla de öfriga, och det är en ändamålsenlig undervisning och bildning för de stora arbetsklassernas talrika barnskaror. Uti hundratals församlingar inom vårt land äro de tillgängliga medlen otillräckliga för detta högst magtpåliggande ändamål. Afgifterna för utskänkning af och minuthandel med bränvin hafva Statsmagterna, efter den nya bränvinslagstiftningen, aldrig upptagit eller beräknat såsom statsinkomst. Nu vore ingenting lättare eller mindre betungande än en föreskrift, att dessa medel allestädes, der behof finnes, skulle i främsta rummet användas för detta det största af alla kommunala behof, och derföre får jag vördsamt föreslå en närmare bestämning i slutet af andra momentet i 24 §, der sista punkten skulle få följande ordalydelse: Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes allestädes, der det behöfves, först och främst till folkbildningens utveckling, således: till skolelärares aflöning, till undervisningsmateriel, till skolhusbyggnader och till förökande af sockenbiblioteker samt sedermera till andra för kommunen nyttiga ändamål. Det medgifves visserligen, att de i författningen oinförmälda kommunala behof också kunna innefatta folkundervisningen.
Jag är af 90 §. Reg.F. förhindrad att i detta afseende yttra annat, än att äfven mig förundrar det. Men då emedlertid det juridiska af frågan nu är afgjordt och alla de tilltalade, utom revisorn, blifvit frikända, hemställer jag till dem, som fästat sig härvid, huruvida ett sådant förhållande bör verka på ersättningsfrågan. Jag har förut tagit mig friheten påkalla uppmärksamhet dervid, att hvad Utsk. nu tillstyrkt är i full conseqvens med den grundsats, R. St. vid 1823 års riksdag uttryckte, att nemi. staten borde godtgöra de enskilda, hvad dessa kunde på statens embetsman förlora i och för med deras tjenstebefattning gemenskap ägande förhållanden. Mig veterligen har någon casus, så tillämplig till denna grundsats som den närvarande, icke i öfrigt inträffat. Jag har visserligen nu hört uppgifvas en till sina resultater dylik händelse, som denna, Den 4 Juli. hvilken skall inträffat med samma uppbördsman. Men det är mig icke bekant, huruvida vederbörande iakttagit lika beskaffade juridiska mått och steg för att utkräfva ersättning, som Friherrinnan Eneskjöld gjort. Hafva de det, och äro omständigheterna i öfrigt lika talande, bör ersättning jemväl i det fallet bekommas. Men om man underlåtit att söka ersättning i domstolsväg, så är det en uraktlåtenhet, som med skäl bör kunna åberopas till stöd för vägran å uppkommande ersättningsanspråk. Man har sagt, att rådande okunnighet om varande föreskrifter icke kan gälla såsom ursägt. Jag erkänner visserligen, att om man icke varit okunnig om nödvändigheten att i dess stränghet iakttaga formerna i detta fall, hade förlusten icke ägt rum; men jag får fästa uppmärksamheten derå, att uti förskrifningen å länet jemväl befinnes utfördt, att om räntebetalning ej i laga tid verkställes, kommer lånet att utställas till lagsökning.
Prot. 1844, 7 Sami, 1 Afd, 16 Hä/t, 3 18 Lag-Utskottets Betänkande, N;o 56, nas ”antingen till Rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till annat allmänt behof Yid jemförelse af detta stadgande med det, som innefattas i det förslag, hvaröfver Kongl. Maj:t behagat höra Högsta Domstolen och som af densamma blifvit lemnadt utan anmärkning, visar sig emedlertid den skiljaktighet, att i detta sednare står dylikt allmänt behof, och således att ordet dylikt blifvit uti den Nådiga Propositionen utbytt emot annat, utan att motiven till denna förändring äro uppgifne. Densamma är dock af den vigt, att den ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet. Då lagen, å ena sidan, fordrar, att den enskilde egande-rätten uppoffras, kräfver deremot, å den andra, helgden af denna rätt det skydd, hvar och en bör finna i lagen, att den angifver beskaffenheten af de ändamål, för hvilka uppoffring kan komma i fråga, och att den enskilde följaktligen i denna del kan se sig af lagen betryggad. Nu finnes väl en bestämmelse i omförmälda hänseende meddelad genom uppräknandet af åtskilliga händelser, då den enskildes rätt musle stå tillbaka; men denna bestämmelse har förlorat sin vigt och betydelse genom det anmärkta utbytet af ordet dylikt emot annat. Dermed har den begränsning, som innefattas i förstnämnde uttryck, bortfallit och den trygghet försvunnit, som den enskilde hör ega, alt hans egendom ej kommer att uppoffras för alltför obetydliga ändamål. Till följd häraf och då, enligt Utskottets omdöme, den enskilda eganderätten ej bör vika i andra, än så beskaffade eller dylika fall, som de uppräknade, anser Utskottet ordet dylikt jemväl böra på detta ställe, i enlighet med första förslaget, åter insättas.
12: — Fisk » 3: — Mjölk, 1 k:a skummad a 12 öre och / zY „ k:a osknmmad å 15 pr dag J Smör, 5 © a' 70 öre » 3: 50 Ägg » —: 80 Bröd eller mjöl till bröd » 7: 50 Gryn och mjöl till kokning » 1: 75 Ärter och bönor » 1: 10 Potatis » 1: — Kafie » 1; 50 Socker, 5 &lt;8 å 33 ö r e. &gt; » 1: 65 l 8 Denna uppgift är för en af vintermånaderna, då mera varm mat användes än om sommaren. Barnen fingo ofta till frukost mjölkvälling eller kokt mjölk med bröd; hade vi till middag någon kraftig kötträtt, kunde det hända att soppan någon gång uteblef och ersattes af svagdricka, hvilket jag fick hem färskt och tappade på buteljer, och som, efter att hafva stått väl korkadt ett par dagar, var mycket godt. Summan till bröd tyckes ej vara stor, men jag köpte mjöl och bakade själf, både hveteoch rågbröd, i en vanlig liten besparingsspis och det blef bättre och billigare än det köpta brödet. Endast hårdt bröd köpte jag ungefär 15 pr månad. Under sommaren, då fotogenen gick bort, använde jag i stället mera ägg och mjölk, grönsaker kommo i stället för ärter, o. s. v. Tvätten verkställde vi hemma utan ^främmande hjälp, vatten och torkvind funnos i huset. Endast vid strykningen lejde jag, men ej i hvar månad, då det ej hann blifva så mycket kläder, utan hvarannan månad, då jag i hyra för strykugn och hjälp för en dag betalade 1: 50, men då voro vi två som ströko. Eljes använde jag ej främmande hjälp, — den vanliga skurningen verkställde tjänsteflickan ensam, och vid grundligare rengöring fingo vi hjälpas åt. Under » diverse » kommo tråd, synålar och dylikt smått, postporto och papper för min egen del, m. m. Det hände dessutom, att jag då och då kunde spara in till ' någon småsak åt barnen, någon liten öfverraskning på födelseeller namnsdagar, hvilket gladde mig lika mycket som dem. Äterstår nu » skolgång för en fullvuxen dotter ».
Det förslag, Utsk:t i nu föredragna punkt framställt, är onekligen af mycken vigt. Utsk:t har hufvudsakligen endast fästat sig vid de svårigheter vid verkställigheten, hvilka Utsk-.t anser blifva en följd utaf förordningens tillämpning, redan nästa år. För mig vill det synas att för upskof med densammas tillämpning finnes ett ännu vigtigare skäl, nemi. att det är mera, än sannolikt, att det belopp, som erfordras för statsbristens fyllande, icke, åtminstone till en början, kommer att med denna författn. erhållas. Just af denna ani. tror jag för mitt del att det vore en lycka, om densammas tillämpning aflägsnades något längre, och skulle jag derföre vilja hemställa, att nuv:de bevilln.-stadga måtte blifva 260 Den 25 A ngn sti e. m. gällande afven under uren 1801 och 1862, och tillämpningen nf den nya bevilln.-st.adgnn och instruktionen för taxeringsförrättningarne först taga sin början med år 1863. Om ett sådaut beslut fattas, så kommer tillämpningen af förordutn icke att ega mm förrän man har ani. att tro det lt. St:r åter skola vara församlade, och då det således kan vara af mindre betydenhet, om brist skulle komma att visa sig i statskassan. Såsom skäl för denna min förmodan om det resultat, som är att af den nya författn:n förvänta, anser jag mig endast behöfva anföra det förhållande, att Utsk:t utgått från det antagande att alla fastighetsvärden på landet skulle tredubblas. Det är äfven sannolikt att detta i vissa orter kan komma att ske, men att förhållandet icke kan blifva sådant åtminstone i närheten af Stockholm, är ganska säkert. Här äro fastigheterna redan uptaxerade nära nog till samma pris, hvarföre de gå i handel, och jag hörde nyss en af K. o. Ad.ns ledamöter anmäla sig, hvilken är i tillfälle att vitsorda sanningen deraf att en egendom, som hans numera aflidne broder i lifstiden köpte i närheten af Södertelje, inhandlades af honom till ett pris, som icke till fullo motsvarade taxeringsvärdet.
Dessa tillgångar torde öka de medel, som ifrån Banken skola öfverlätas till Riksg.eout. med 7 ä 800,000 r:dr utöfver hvad förut varit beräkuadt, hvaremot jag är öfvertygad, alt ingen del af de i mern. N:o 304 omnämnda summor utaf öfverskollen för år 1843 och 1844 kommer alt inflyta, ulan att de befinnas vara påräknade utan riktig grund, och alt de komma att försvinna, hvarigenom således Riksg.conhs behof på större tillgångar från Banken ökar sig. De återstående tillgängarue blifva icke så betydliga, alt det lönar mödan att deraf bilda en fond för stora creditivet. Att säga, det man bildar en fond för della creditiv och stanna vid 3-, 4- å 500,000 r:dr, tjenar ej lill mycket. Det är godt och väl alt uttrycka en grundsats, 4 OS Den 14 Maj f. m. men då bör den ock kunna verkställas, och ej blott stå på papperet. Att bilda en mindre fond, som blott skulle medföra afsaknad på penningar, som bättre kunde användas, det kan jag ej tillstyrka, utan anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med Frih. Palmstjerna, begärande bi Fa 11 å Ulsk:s betänk., mot hvilket egentligen ingen annan anmärkn. är gjord än den, som rörer strophen pag. 5, som börjar med orden: ”Vid sådant förhållande” etc., och hvaruti föreslås, att Ständernes vid 1841 års riksdag fattade beslut, ang:de en fonds bildande, borde förfalla. Detta beslut anser jag så mycket hellre böra förfalla, som ett sådant skrinlagdt capital är af ingen nytta för samhället; ty Riksg.cont., om det utlånar sina penningar emot ränta, bar tillfälle, om så skulle fordras, att genom upplåning fylla behofven; och det är en vida klokare förvaltning att göra sina capitaler fruktbärande än att skrinlägga dem, då de naturligtvis ej afkasta någon ränta, men dock i behofvets stund nödgas låna penningar och derå erlägga ränta.
Han var ovanligt tyst och kärf hela kvällen, men när Alf kröp upp i knät på honom och gaf honom sina nyss emottagna och så oändligt älskade tennsoldater, »så fabbo skulle bli rikti, rikti glad», såg jag någonting i hans ögon som gjorde mig riktigt nöjd, att jag rådt på mig själf och inte gifvit vika för Ruffen, som nog tyckte det var hårdt, att vi inte skulle få njuta all vår fröjd utan afdrag, hvilket inte kunde hindra, att han ändå var vänlig och rar på alla vis. Att vakna på Juldagsmorgonen och veta att det är Juldagsmorgon och höra klockorna kalla till bön — ären känsla, som så helt och hållet skiljer sig från hvarje annan känsla, att den rakt inte kan beskrifvas. I salen sprakar den glada granvedsbrasan; i alla fönster står bågar med ljus uti och på kaffebordet skiner kaffepannan dubbelt blank och dubbelt inbjudande mot vanligt. I år hade Maja smugit sig upp, och det så tidigt, att jag nästan fruktar hon inte legat alls, och ordnat allt så innerligt nätt och trefligt. Och att sedan, efter kaffet, vid Ruffens arm helt sakta få knoga uppför kyrkbacken, på hvars höjd kyrkan strålar! Ja, då är det presis, som om man måste kväfvas af lycka och tacksamhet. Ur alla fönster strålar ljus och ur alla ögon glänser glädje. Jag tror nog inte, att vår gamla kyrkoherde är hvad man kallar en god predikant, och bra egen ser han ut med sin kyrkperuk af bottengarn, som hans gamla syster gjort honom att ha ofvanpå den vanliga, rätta peruken af hår, men jag skulle inte vilja höra någon annan ändå. För mig är han och Julottan ett, och i hvad han säger ligger en sådan varm barnatro och innerlig kärlek, att det inte gör mig en smul, om föredraget är litet hackigt och illa hopkommet. Af två onda saker väljer jag att hällre höra en god präst med ett dåligt föredrag, än en dålig präst med ett aldrig så godt föredrag. Att vi hvar Julotta får höra samma predikan, tycker jag bara är en förtjänst. På det viset lär man sig åtminstone att komma i håg något, och det kan Gud nås behöfvas.
Som denna backe är belägen på stora vägen ifrån öfra och största delen af Wermeland till Götheborg, samt passeras så väl af en mängd resande ifrån båda dessa ställen, som äfven ifrån andra orter, kan man icke anse den ensamt tillhöra den enskildta trafiken, utan fast mera utgöra ett föremål för den allmänna communicationen inom landet, af hvilken orsak den bör påkalla en allmän uppmärksamhet. Det har icke sällan inträffat, att resande, som haft flere hästar för ett lättare åkdon, ändå måst förbidat i den omlalte backen, ofta öfver natten, om det inträffat den tiden på dygnet, eller ock under en stor del af dagen, tills de ifrån närmaste gästgifvaregård (circa ± mil) derifrån hunnit förskaffa ett ökadt antal hästar. Höst och Vår är den i anseende till påkörd djup lera, eller ock svall af is, så vådlig och besvärlig, att den, som icke sett eliel’ passerat den då, knappt kan föreställa sig något dylikt på en allmän farväg. Man har länge tänkt på en förändring af densamma, och ämnat göra en väg omkring den. Delta vöre äfven möjligt; men localen är så JO Deri 16 Februarii f. ra. otillgänglig, att jag tror näppeligen de foreslagne 3ooo R:dr dertill förslå. Att Häradet, hvars åliggande det icke torde vara att uppoffra så stora kostnader på en liten punkt, till beqvämlighet för de tusentals resande ifrån andra orter, som här årligen färdas fram och åter, erhölle någon hjelp uti ett sådant företag, vore visst med billigheten öfverensstämmande. Min mening är derföre, att man kunde låta jämka med sig, och understödja saken på det sätt jag nu vågar föreslå, eller Att alla resande som begagna gästgifvareskjuts och färdas den nya vägen, om sådan blir anlagd, måga erlägga någon lämplig afgift under en viss tidlängd, eller intill dess, att den kostnad, som åtgått till vägens förändring blifvit betäckt, samt att arbetet emellertid af allmänna medel förskottsvis defrayeras.
Friherre llssrra, ^xel, anmälte stg att tala,' och utbad sig, utan att wilja med werkelrga talare nätä sig, fä för Herr Greswen och LandtMarsschken 'örklara sin wördnassulla tacksamhet föe det Herr GrefMn och LandtMarskalken wld de under detza dagar förefallne Högkidlige tillfälligheter, sä ofta träga warit om Riksens Ständers och deribland Ridderskapet och Adelns »värdighet och med Coostilukionen enlige företräden de samma sä »verksamt yrkat och i akttagit: görandes sig Friherre bjerta förwitzad att Högloft. Ridderssaprt och Adeln uti delta Hans för Herr Greswen och LandtMarskalken yttrade tänkesätt skulle instämma. Repades ett starkt och enstämmigt Ja. Den 27 Januari». Herr Grefwe» och LandrMarssalke», betygade Ridderstam och Adeln och Friherre gjerts, sin tacksamhet öfwer det för ho w'-. nu ädsgalagde erkännande af hans redliga wilia, försäkrandes att ingenting warit eller kunde wara honom dyrbarare än Högloft. Ridderstam och Adelns aktning ätujuta och förtjena. Derefter asiäaade kl. 10 Högloft. Ridderstam och Adeln till det Kongl Slottet för att, jemte sine ResMtive MdStänder mangrant, näst före olla Civile och MMaire CvrpMnr di,fwa för Hans Kongl. Höghet Kronprinsen cari presenterade. In 66em protocolli 6. L i 1 v e r It 0 I pe, Lördagen den 27 Januaris. Plenum kl. half ic> förmiddagen. Justerades följande underdåniga ffrifwelfer till Kongl. Maj:t. Srormägtigste AUernädigste Aonung!
Susannas lifliga sinne uppfattade detta med största interesse. Hon drömde sig in i bergets sköna krystall-salar, tyckte sig höra Neckens sång i elfvens brus, och träd och blommor blefvo för henne mer sköna, mer lefvande, när hon tänkte sig Elfvor och Vettar tala genom dem. Ur det prosaiska af hennes lif och verksamhet uppsteg en blomma af poesi, halft verklighet, halft saga, som spred en ljuf glans i hennes själ. Susanna var ej den enda på Semb, som denna vår var välgörande för. Bleka Fru Astrid tycktes resa sig ur sin mörka dvala och hemta ny lifskraft i den vår-friska luften. Hon gick ut ibland när solen sken varm, och man såg henne sitta långa stunder på en mossig sten i lunden, vid krystallbergets fot. När Susanna märkte, att hon tycktes älska detta ställe, flyttade hon i tysthet dit, ur skogen, tufvor med blommande Linnea och den välluktande, enblommiga Pyrolan, och hon planterade dem så, att sunnanvinden måste föra deras ljufva dofter till stället, der Fru Astrid satt. Och Susanna kände en vemodig glädje vid tanken, att dessa balsamiska flägtar skulle bära till hennes fru vittnesbörd om en tillgifvenhet, som icke annorlunda vågade visa sig. Susanna hade blifvit rikeligen belönad, om hon kunnat vid denna tid skåda in i sin matmoders själ, samt läsa ett bref hon då skref och ur hvilket vi anföra ett fragment: Till Biskop S***. «Kärleken tröttnar icke! Så måste jag säga mig i dag, när ert bref kom till mig och genomträngde mig med känslan af er godhet, ert himmelska tålamod! Och ni tröttnar icke vid den, som nästan tröttnat vid sig sjelf! Och alltid samma vår i förhoppningar, samma bergfasta, sköna tro! Ack! att jag bättre förtjenade er vänskap. Men jag har i dag ett gladt ord att säga er och det vill jag icke undanhålla er. «Ni vill veta «hur det är med mig?» Bättre! Sen en tid andas jag lättare.
Grunden för deri nu väckta fråga, eller att Rikets Ständer skulle omedelbailigen bevilja pensions-undeistöd Lill frami. Revjsions-Seci elerareri Poignants barn, lärer böra hemtas uteslutande från den omständighet, alt bemälde Re visions-Secrelerare före sin död erhållit, genom silt utväljande till Juslitias-Ombudsman, et ovedersägligt bevis på Rikets Ständers förtroende; oell Molionairerne hafva tvifvelsutan betraktat saken från sam nia synpunkt, då de ifrågaställt understöd endast för barnen, med förutsättning, att den aflidnes Enka egde alt påräkna pension från den Cassa, i hvilken Revisions-Secreteraren Poignant såsom Civil Embetsman varit delegare. Enligt hvad Utskottet inhemtat, utgör beloppet af den Enkor från nämnde Cassa tillkommande pension 4°° R:dr, hvaraf 133 R:dr 16 sk. tillfalla henne, på den grund, att hon har omyndiga barn att försörja; och lärer hon dessutom, lill följd af boets ringa behållning, tillika vara berättigad till så kallad fattig-pension. För sin del får Utskottet härvid yttra, att då Revisions-Secreteraren Poignant, som med döden afgick kort efter sitt utväljande till Justitiae-Ombudsman, icke uppfyllt det i allmänhet gällande vilkoret för beredande af pensions - förmon åt efiei lefvande, nemligen att åtminstone till någon tid hafva bestridt del Embete eller den tjenst, som grundlägger en dylik förmon, samt, enligt Utskottets åsigt, ett undanlag från denna allmänna föreskrift icke bör medgifvas, kan Utskottet icke lill Biskopen Doctor Hedrens samt RiksdagsFullmägtigen Anders Danielssons ofvanberörue motioner tillstyrka bi fall. Ani. till Exp,-Utsk. den 8 Nov.