Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom jag vill minnas, har en ledamot redan begärt votering, hvadan annat icke lärer Återstå, än att justera votel':spropos:n> Hr Dalman: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta R. o. Ad:s tanka, huruvida mitt förslag'må blifva contrapropos:n. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. tillät, att Hr Dalmans anmärkning finge blifva contraproposm. Frih. Ehrenborgh anhöll, att Hr Dalmans förslag till gemensam tanka måtte uppläsas. Hr Dalmans förslag upplästes, så lydande: ”Att R. o. Ad, ”må förklara såsom siri gemensamma tanka: alt indragnings”magten må upphöra och att juryinrältnittgen må bi beha I”las, likväl så, att juryn organiseras efter de grunder, som ”blifvit föreslagna i Lagcomrnitte'ens förslag till criminallag ä’i 8 cap. Rätteg.bm.’* Frih, Ehrenborgh: Mot denna contrapropos. måste t5 H. 19 Den 17 Octo ber e. ra. jag reservera mig af det skäl, att jag anser densamma overkställbar. Gr. Frölich. Dav.: Jag vill endast reservera mig mot den stora oformligheten att insätta i ja-propos:n Utskrs förslag och i contrapropostn en enda anmärkning, då så många varit gjorda. Hr Dalman: Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm., huruvida det må tillåtas mig att såvida modifiera min criitrapropos. att derur uteslutes tillägget, ang:de juryns organisation efter de af Lageommitte'en föreslagna grunder. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. tillät Hr Dalman att utur sin anmärkning utesluta orden ”likväl så” ända till slutet, och att den återstående delen af anmärkningen finge blifva contraproposm. Bifölls. Gr. Horn:
Häröfver har majoriteten i 8tatsUtsk:t afgifvit ett yttrande, märkligt icke allenast för den diametralt motsatta mening mot förra StatsUtsk:ts, som deruti utlryckes, utan fast mer för den motivering, hvarpå detta utlåt, är bygdt. Man skulle utan tvifvel förvånas öfver att, under loppet af endast 2:ne år, så alldeles mot hvarandra stridiga åsigter i en så riksvigtig fråga som denna skulle kunna göra sig gällande, om man icke just häruti såg beviset på vår representations felaktiga sammansättning och visste att tillkomsten af ett sådant beslut, inom StatsUtsk:t, ofta varit beroende på den aflagda sedeln, således på ett fullkomligt lotterispel. Om så icke varit förhållandet denna gång, sä har dock detta beslut blifvit dikteradt af den majoritet inom Utsk:t, som om sjelfva saken saknar den kännedom, som oundgängligen erfordras, för att kunna bedöma den, och att de ende, som inom Utsk:t, i detta ämne egde insigt, emot beslutet reserverat sig. Detta beslut eger således icke den qvalitativa vigt, som ensamt bör tagas i betraktande, då denna vigtiga fråga afgöres — ilet är tvertom i fullkomlig saknad häraf. Detta framstår ändå klarare vid ett närmare skärskådande af de sken-skäl, hvarpå det är grundadt. Jag förbigår härvid hvad Hrr Björk, Ridderstad, Sundvallson, Carl Anders Larsson och Jonas Andersson om sjelfva saken yttrat och skall endast hålla mig till hvad i Utlåtrt förekommer. Majoriteten låter förstå att R. St:rs vid sista Riksdag uttryckta underd. önskan, att få emottaga nådig framställning med förslag till ilrågavtde befästningsarbetens vidare utförande, icke blifvit upfylld, ehuru K. M. just aflåtit en sådan framställning om arbetets vidare utförande. R. St:rs sista beslut innehöll nemi. att icke allenast förberedande åtgärder till Stockholms förseende med befästningar, utan äfven till dessas påbörjande 121 Den 13 April. å hufvudstadens södra sida, skulle vidtagas. Nåväl, allt detta har skett. Befästningsarbetet å södra sidan är i gång och K.
Uti Memoria], som Wällöf!. Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Salomon Rubin gjort den framställning: att lagens obestämda lydelse i 23 Cap. 5 §. sista Mom. Ärfda-Balken, angående förmyndares arfvode, gifvit anledning till mångfaldiga tvister och olika meningar hos Domstolarne, så väl å landet, som i städerne; att denna bristfällighet borde afhjelpas; och att, då man, å ena sidan, skärper förmyndarens ansvarighet, man deremot, på den andra, borde afse en emot hans omsorger svarande belöning, hvaraf för de omyndige sjelfva uppkom en verklig fördel, i det skicklige och vederhäftige personer då skulle vara mindre obenägne att åtaga sig ett förtroende, hvilket hitintills ansetts för ett ibland de största onera uti samhället. 1 följd häraf har Motionairen yrkat, att Lag-L Is kottet måtte föreslå någon lämplig grund för bestämmande af detta arfvode, samt i sådant afseende erinrat, huruledes Förmyndare-arfvodet allmännast beräknades till en procent på capitalet, men att detta arfvode, vid mindre förmynderskap, blefve nog ringa, och fördenskull kanske kunde höjas till två procent, när capitalet ej öfverstiger 2000 R:dr B.co , hvaremot en procent syntes lagom, då capitalet utgjorde 2000 till 10,000 R:dr , och en half procent åter kunde vara tillräcklig utaf en större summa. Hvad anginge myndlingens fasta egendom, så medförde väl förvaltningen deraf större besvär för förmyndare, men hans äfventyr vore också mindre, och enahanda beräkningsgrund för arfvodet troddes derföre jemväl, i afseende å fastighet, kunna antagas.
Skjutsningsskyldigheten, så äro igenom skjutsningsbestyrets ställande på entreprenad, hvilket redan skett inom Luleå och Calix fögderier, men endast vid Junosuando station inom Torneå fögderi, många af de olägenheter, som åtföljde det fordna skjutsningssättet med hå 11- och reservskjuts, afhulpne; och då i betraktande tages den mängd dagsverken, som igenom skjutsningens utgörande pä fordna sättet för jordbruket gingo förlorade, utan att den erhållne skjutslegan på långt när lemnade en deremot svarande ersättning, kan inrättandet af entreprenadskjuts i alla hänseenden anses utgöra en vinst för jordbrukaren. Kronoskjuts förekommer alltför sällan, för att kunna kallas ett tryckande besvär. Deremot utgör vägunderhållningsskyldigheten ett vida större onus, som dessutom kommer att ökas i samma mån, som nya och för orten behöflige väganläggningar hinna beslutas och blifva fullbordade. b) Politi. Till hvad uti förra underdåniga berättelsen bärom äranfördt har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nu intet att tillägga. Folkskolor. Sådane äro numera inrättade uti hvarje socken inom Luleå och Calix fögderier, hvarjemte undervisningen äfven bestrides af ambulatoriska skollärare; men inom Torneå fögderi har inrättandet af folkskolor, i anseende till brist å finska läroböcker, samt lärare, som äro kunnige i finska språket , ännu icke kunnat komma till stånd. 15 IJelsovården ombesörjes af en Sladsoch Lazaretts-Läkare samt 3 Provincial-Läkare, stationerade inom Luleå och Haparanda städer samt NederCalix socken. Fattigvården. Ehuruväl utgifterne för densamma inom hvarje kommun äro ganska dryga, har tiggeriel dock icke kunnat helt och hållet förekommas. Fattigvården ombesörjes hufvudsakligen genom underhåll i fattigstugor, genom rotegång eller sammanskott i spanmål och penningar. § 6. Städer.
Man ser noggrant, att Utskotten sökt gifva måstarena medel i händerne, att hålla ordning inom Geaållclassen, der i 315 Dea 30 Augusti e. rn. sednare tider ett lefnadssätt stundom blifvit förspordt, som icke allenast för Gesälierne sjelfve, utan ock för mästaren, consuinenten och konstfärdigheternas utveckling inom landet, haft be~ dröfliga följder. Men jag vågar tvifla på att de föreslagne botemedlen äro användbara. Man föreslår i) att utan urval sätta Gesållerne under tjenstehjons-stadgan; 2) att Gesäller skola städjas på helt eller halft år, samt 5) att ali såna Har) vandring skall hädanefter förbjudas. Jag kan för ingen del gilla dessa åtgärder; man synes häri hafva tillvågagått med mindre varsamhet, ån som yederbordt, samt leinnat så stor uppmärksamhet åt frågans Polis-sida, att man alldeles förgätit hufvndsaken, nemligen lonjijdr-» digheternes utveckling inom handiver kerier ne. Personer, sorn nära kånna tillståndet i allmänhet inom Gesållclsssen, anse densammas mindre goda beskaffenhet vara en följd, icke allenast af det Öfver hand tagne brånvins-supandet, utan ock, samt hufvudsakligen, af den Författning, som efter vissa års gesälltid berättigar till mästerskaps vinnande. I fordna dagar, och förr ån denna Författning utkom, var man måhända mera noggrann vid mästerskaps tilldelande. Man gjorde då hufvudsakligt afseende på öfverlågfen fkickiighet och godt uppförande, mindre på gesällårens antal. Jag vågar tro, att den cöncurrence mellan manga mästare, som man sökt befordra, genom lindriga Författningar för mästerskaps vinnande, icke kan åstadkomma den verkan man sÖkt, nemligen godt arbete och lindriga prifer.
Ej mindre på jordbruk och boskapsskötsel än på handtverkerier och slöjder i allmänhet utöfva dessa möten fördelaktigt inflytande genom der förekommande expositioner och premietäflingar. Till åkerbrukets förkofran bidrager ock i sin mån Hushållnings-sällskapet med sina kontrakts-ordförande och pastorats-beredningar, genom hvilkas verksamhet hågen för denna näringsgren erhåller ökad liflighet. Det nya landtbruksinstitutet å Alnarp har under ifrågavarande period blifvit ordnadt ehuru icke öppnadt. Rörande landtbruksskolan i Orup hänvises till sist afgifne berättelsen. Tillgång å arbetare för jordbrukets behof saknas icke; de bestå hufvudsakligast af tjenare i husbondens bröd och på större egendomar af statfolk, men för öfrigt af jordtorpare, stattorpare, daglönare och backstugusittare. Dagsverkspriserne under femårsperioden hafva uppgifvits något olika. De kunna antagas hafva utgjort för mansperson under vår, sommar och höst 1 R:dr å 1 R:dr 33 öre och under vintern 67 å 75 öre, samt för qvinna under samma årstider hälften mindre. Då kosten erhålles på stället, har endast ungefär hälften af nämnde belopp blifvit betaldt. C) Skogshushållning jemte D) Rofdjurs utödande. De uppgifter, som i detta ämne inkommit, äro hufvudsakligen följande: Inom Oxie, Skytts och Wemmenhögs häraders fögderi finnas skogar endast i norra delen af Wemmenhögs härad, hufvudsakligen bestående af bok och med få undantag tillhörande säterierne. Någon tillförlitlig b uppgift på desse skogars areal samt å behållna afkastningen har icke kunnat erhållas. A kronan omedelbart tillhörige hemman och lägenheter samt å boställens, kyrkors, läroverks och fromma stiftelsers jord eller allmänningar finnes ingen skog inom fögderiet, med undantag af en till Lemmeströ prestgård i Gustafs socken lydande skogslott om 81 tunnland 22 kapplands rymd, hvaraf 44 tunnland utgöres af högskog.
Hvarje sommar har under nägra veckor, enligt Landtbruks-Akademiens föreskrift, en agronom uppehållit sig i länet för alt meddela dess jordbrukande invånare råd och upplysningar i afseende å dikning och ängs beredande förmedelst valtenöfversilniug, hvilket i synnerhet i Lycksele, Skellefteå och Wilhelmina socknar haft framgång och omfattats med intresse, (hiskligt vore, alt agronomerne hädanefter kunde längre tid årligen, än sorn hillils lärer varit möjligt, för om förmäld a nyttiga ändamål uppehålla sig ä orten. Ilushällnings-Sällskapet har väl i sin män sökt verka lill jordbrukets förbättring ; men dels Sällskapets obetydliga tillgångar, dels ock bristande intresse hos jordhrukarne, i förening med dc långa afslånden dem emellan och deras obenägenhet och oförmåga lill uppoffringar å nya rön och försök, hafva vållat, att resultaten af Sällskapets verksamhet icke blifvit stora. Sädesslagen äro : vinteroch vårråg, som likväl mindre odlas, korn, ortens hufvudsäde, blandsäd, beslående af korn och vårråg samt obetydligt bafra. Potatesodlingen är i tilltagande ; men linodlingen förekommer egentligen endast i länets södra socknar, hvarifrån öfver 1000 lispund årligen försäljas lill de norra socknarne samt Norrbottens län. Skiftesförrättningarne, ehuru kostsamma och betungande, hafva verksamt bidragit till jordbrukets förkofran. De hafva derföre äfven oafbrutet fortgått, i den mån den inom länet vid skiftesverket anställde landtmäteripersonal varit tillräcklig för ifrågavarande förrättningar, de der, med få undantag, verkställts med behörig drift, hvaruppå ligger mycken vigt, emedan jorden, under skiftenas fortgång, då delägarne icke äro säkra all bibehållas vid förr innehafda ägor, i allmänhet vårdas mindre väl.
N:o 44: ”Sedan Stockholms stads drätselkommission hos K. M. i lind. anmält: alt då nämnde stad, till följd af sitt naturliga läge och sin egenskap af rikets hufvudstad, i förening med andra förhållanden, sedan längre tid tillbaka nödgats för sina vidsträckta hamnar, broar och farleder samt sina allmänna inrättningar och byggnader vidkännas så betydliga utgifter, att dessa icke kunnat med de dertill anslagna och afsedda tillgångar bestridas, sladskassan måst åsamka sig skuld, som, enär utgifterna för omförmäldia ändamål tid efter annan ökats, under det alt deremot åtskilliga intrader varit mindre vinstgifvande, vid slutet af år 1846 uppgått till omkring 760,000 r:dr b:co, löpande med årlig ränta af dels 6, dels 5 och till någon ringa del 44 för hundrade; att som nedsättande af räntefoten på detta betydliga skuldebclopp synts drätsel-kommissionen vara i hög grad påkalladt af omtankan vid en omsorgsfull förvaltning af stadens finanser, drätsel-kommissionen derföre vidtagit tjenliga åtgärder, och tinder föll. år jemväl lyckats uppnå detta ändamål sålunda, att, vid de äldre skuldernas omsättning eller omflyttning pä andra händer, med fordringsägarne träffats aftal, i följd hvaraf stadskassans samtlige obligationer numera löpte med 4 procents ränta, eller 44 (troe. då obligationerna ä långifvarnes sida icke vore uppsägbara; samt att, för att kunna upprätthålla och betrygga detta gynnsamma förhållande och om möjligt befordra en ännu större ränlenedsätlning ä stadens skuld, hvarigenom vunnes ökad förmåga för staden att utföra större allmänt nyttiga förelag, det skulle för drätsel-kommissionen vara särdeles gagneligt alt i R. St:s bank äga kreditivrält lill ett belopp, icke öfverstigande 200,000 r:dr b:co.” Således är, enligt min åsigt, drätsel-kommissionens önskan med delta kreditiv endast att kunna nedsätta den skuld, hvarför stadskassan häftar; eller alt kunna upprätthålla den vid 248 Dun 22 April. den ståndpunkt, hvarpå den för närvar, sig befinner.
St:s skrifvelse!' ej må förekomma. samma ratt att få sina ordalag begagnade, som R. o. Ad. kan äga, medger jag, att jag ej ser, huru ett sammanjemnkande af ordalagen kunnat bättre åstadkommas, än genom Exped.Utsk:s förevar, förslag. Jag tillstyrker således bifall derå, och jag gör det så mycket hellre, som hela det ändamål, för hvilket jag talade i sista plenum, under hvilken discussion jag trodde mig föra talan för af Sveriges folkmängd, är genom detta Exped.Utsk:s project fullkomligen uppnfldt, II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag kan ej annat än instämma i de anmärkningar, som blifvit gjorda af Gr:na Frölich och Horn; men äfven om man ville bibehålla ordet ställen, som dock torde tarfva någon förändring, tror jag Gr. Horns anmärkning fordra afseende, och jag får derföre hemställa, om ej det lättaste sättet att undanrödja den af Gr. Horn anmärkta felaktigheten vore att endast omkasta mellanmeningen och införa den vid periodens slut, hvarigenom perioden blefve så lydande: ”R. St. få hos E. K. M. i und anhålla, att några allmänna spärrningsanstalter inom landet icke må påbjudas, utan desamma genast inställas, så vida icke särskilda ställen, till hvilka farsoten ännu icke spridt sig, sjelfva skulle yrka på och vilja föranstalta om så beskaffade försigtighetsmått, i hvilket fall det dem ovilkorligen åligger att sy Ifva besörja bevakningen, bestrida de med spärrningen förenade kostnader samt jemväl ansvara oye, Ludv.: Då jag besinnar, att BondeSt. har 13 H. ilia Deli i!5 September. för de inora den inspärrade trakten boende fattigas underhäll, dock utan att i något fall allmänna commuuicationer derigenom må hämmas eller försvåras."’ När sålunda vilkoret k om ine till slut, tror jag ej, att den af Gr. Horn riktigt anmärkta tvetydigheten kan uppstå. Hr Silfverhjelm, Carl Adam:
Majits nådiga framställning, för nästa statsreglerings-period å Riksgälds-kontoret anvisa till Kongl. Majits disposition ett belopp af tillsammans 60,000 Ridr Rimt, att användas för det i Kongl. Majits nådiga proposition omförmälda ändamål; dock hemställer Utskottet, att vid beviljandet af ofvanberörda anslags-summa Rikets Ständer måtte uttrycka den önskan, att de geologiska undersökningarne till en början icke anställas i större skala, än Utskottet här ofvan antydt, och att resultaten deraf må för Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas. Stockholm den 30 December -1857. Reservationer: af Herrar A. W. Björck och E Falhem samt Riksdags-fuilmäktigen Paul Hedström från Wester-Norrlands län. STOCKHOLM, (.ryckt hes line Westrell. 1858. Slals-Utskottets Memorial N:o 204. Memorial med förslag till samman jemkning eller votermgs-propositioner i an ledn ing af Riks-stén dens skiljaktiga beslut rörande ålskillige till Nionde Hufvud-Titeln hörande frågor. (U. A.) Efter erhållen del af Riks-slåndens beslut i anledning af Stals-Utskottets Utlåtande N:o 167, angående regleringen af utgilterne under Riks-stalens Nionde Hufvudtitel, lår Utskottet härmed afgifva de förslag lill sammanjemkning eller voterings-propositioner, hvilka af skiljaktighelerne i dessa beslut funnits påkallade. 1:0. Uti 6:te punkten af nämnde Utlåtande hade Utskottet afgifvit förslag till reglering af pensionerne för de civile embelsoch tjenstemän jemte vaklbetjente, hvilka under den tid, som nu skeende stats reglering kommer alt omfatta, erhålla afsked. De särskilta momenten al denna punkt äro genom dels samtlige, dels Irenne Riks-slånds sammanstämmande beslut godkände. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt
^Brotejtantiffa förfamlingen i Sftanteé, font anbådit om unberftöb för afbetatanbe af ben ffitlb, förfamlingen jtg åbragit för uppföranbe af itp fprfa, broarö wibntattbådanbe är af intrcfie för be många 0menffar, forn, tid fötjb af ftänbigt tidtaganbe bonbetéförbinbelfer, beföfa nämnbe jtab odp ber nebfätta jtg, bär för berörbe änbamål erbådit ett anflag af 1,000 francé. Ritningar b«f^a btiftoit af Äongt. 9Raj:t faftftädbe tid 43 npa iian,Mfprtor, tid utwibgning, ombpggttab eder reparation af 28, tid tornbpggnab å 18, tid orgeltoerf i 62 famt tid altarprpbnaber, prebifjblar od; täflare i 15 fprtor. 59 förfanttingar hofwa erbådit tidjtånb att genom fodeft od; ftambof infantta bibrag tid fprfobpggnaber. 5tf förefontne antebningar bot tongt. 3Jtaj:t anbefadt Äonji)tori» erne t rifet förftänbiga toeberböraitbe prefierffap att hafina tidfpn ber Uiifetö ©tanber gjorb framfMning&mnhmgat lttcb pafiorater od) Äottgl. 2Jtaj:tö mebbelabe nåbtga föreffrifter, tjafioa åtgärber föro$ fctfaw«n SWajité beftut i betita frågor Ijafioa följanbe antal nt>a paflorater blif
Jin sådan produkt af mensklig handling finner man uti en dom i rättegångsmål; och när den betraktas såsom rent fenomen, utan forskning efter andra motifver än dem, som finnas uttryckta i domskälen; kan det omdöme, som granskningen af hela dess innehåll föranleder, blifva ganska strängt och ogillande, utan att brista i hofsamhet mot de domare, hvilkas verk domen är. På detta sätt är det, som jag gått till väga med de Högsta Domstolens beslut, som jag granskat. Jag har icke anställt någon forskning efter inre eller moraliska motifver, hvilka skulle varit verksamma vid dessa produkters frambringande, jag har således ej heller företagit mig att hos personerna, från hvilka produkterne utgått, uppsöka dylika handlingsgrunder, eller derföre göra dem ansvariga. Sjelfva domslutet allena med de deri anförda domskäl, har jag nagelfarit, sammanhållit dem med de lagens stadganden, eller enskilda aftal och förordnanden, som varit att tillämpa, och med de sakförhållanden, hvarpå tillämpningen skulle ske. Hvad jag vid en sådan undersökning funnit att anmärka, har jag fritt och utan inskränkning utsagt, utan att tro någon skonsamhet eller förknappning dervid kunna komma i fråga, eller kunna för något gagneligt ändamål påfordras. Jag har trott det vara sanningen ensam, som här borde njuta sin rätt, och intet annat fel kunna begås, än ett afvikande från denna. Har jag häri felat; åtminstone har jag icke felat emot bättre vetande. Jag skulle önska, att någon af mina vedersakare upptoge mina räsonnementer, utredde deras grunder och visade mig, hvari irringen ligger, i fall någon sådan är för hand. Men icke bringas jag ifrån min öfvertygelse i detta ämne, der någon liten, ehuru enkel, metafysik dock är oundgänglig, så länge man till mitt vederläggande ingenting annat företager, än att upprepa uttrycken af den första förvåningen öfver nyheten af dessa granskningar, hvilkas resultater ej utföllo till fördel för en autoritet, den man var van att icke annorlunda än hviskande jäfva, ehuru man icke derföre mer erkände dess ofelbarhet.
Men då någon - fördelning på den personal, hvaraf en utländsk trupp är sammansatt, icke är lämplig, bör hela afgiften erläggas af theater-directeuren, eller chefen för truppen. S enahanda förhållande, hvad skyddsoch bevillningsafgifters utgörande ungar, sorn ofvan är nämndt, befinna sig utländningar, som resa i landet och försälja utländska varor; de äro ock redan ansedde att vid gränsorten, der de erhålla första passet, böra erlägga 5o r:dr b:co; men huruvida någon dylik afgift skall utgöras under följande år, sorn en sådan person vistas i Riket, derom har i835 års Bevillnts-stadga nämnt just så mycket som behöfves, för att utsätta de embetsoch tjenstemän, som med dessa ärenden hafva befattning, för K. KammarRättens anmärkningar,- hvilka, om de ej leda till annan förlust, icke sällan förorsaka onödig tidspillan. Man har derföre här ansett att, så länge samma anleda. för desse personers vistande i Riket qvarstår, böra de oek årligen förnya den afgift, som de först vid gränseorten erlägga. I öfverensstämmelse härmed är föreskriften i to <j, Art. lil, gifven. § iS. Så vidt det rörer bevillning för hus, gårdar, byggnader, tomter, jord, skog och mark, ar föreskriften intagen på Art. V, § 22; och beträffande fabriker, verk och inrättningar, förekomma de uti Art. VII, § 36. Man har antagit, att stadsjord i allmänhet är bättre och gifver större afkastning, än som vanligen är förhållandet vid landtegendom, äfvensom att inkomsten af stadsegendom är underkastad mindre förändringar samt later närmare bestämma sig, och derföre, med ändring af föreskriften i denna § 18, ansett det vara inkomsten, som bör till bevillning taxeras.
Hvad StatsUtsk. nu föreslagit är icke något understöd åt det gamla bolaget, utan fråga är om beviljande af ett lån å 100,000 R:dr åt det bolag, som på de af Utsk. upgjorda vilkor bildar sig för att fullborda arbetet. Hvad företagets vigt beträffar, så är densamma i Utsk:s Betänk, redan tillräckligt ådagalagd; det är icke allenast serdeles vigtigt för den ort, hvarinom Norbergs grufvor ligga, att jernvägen kommer till stånd; det är äfven af vigt för bergshandteringen å de bruk, som ligga på kusterna af Östersjön. Det är bekant att dessa bruk i allmänhet hafva ganska ringa malmtillgångar, hvilka hemtas dels från öar i Östersjön, dels från kusterna. Dessa malmtillgångar hafva visat sig i aftagande under loppet af de sednare åren, och skulle fördenskull jernhandteringen i dessa orter kunna uppehållas, blir det 13 H. 2 18 Den 4 Oktober f. m. nödvändigt ätt de hemia sina malmer från längre aflägsna frakter. Bland de för dem tillgängliga grufvor finnas inga med så rika tillgångar och så godt läge som Norbergs; men för alt erhålla malmen derifrån fordras att den kan på lättare salt än hittills komma till segel-leden. Det är således, efter min öfvertygelse, af verklig vigt för samhället i allmänhet, afl denna jernväg kommer till stånd; och när dertill lägges, att en icke obetydlig del af banan redan är färdig och att betydligt arbete är nedlagdt på den återstående delen, så är det klart, att allt delta skulle vara bortkastadt, så framt icke Staten träder emellan, och då,såsom omständigheterna f, n. stå, det icke finnes någon, nt-väg, att få ett'bolag bildadt utan understöd af Staten, torde deruti ligga ytterligare ett skäl att bevilja detsamma. flr von Hartmansdorff har sagt, att detta förelag icke kan blifva fruktbärande, förr än Strömsholms kanal blifver färdig. Detta medgifver jag till en del, emedan jernvägen sammanhänger med transporterna på kanalen. Dessa transporter låta sig visserligen verkställas ensamt med jernvägen, men kunna det dock icke till fullo, förr än kanalen blifvit färdig, hvilket inträffar år 1859.