Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen decharge och denna, jemlikt § 5 i bemälde Revisorers instruktion, redan blifvit af Fullmägtige godkänd, har Utskottet ansett hvad i omförmälda måtto anmärkt blifvit icke kunna till någon vidare åtgärd föranleda. § 4- (18ä8 års Rev.-ber. § 8. Fullm.; ber. § 9.) I sammanhang med omförmälande af Fullmägtiges beslut att nedsätta räntan och provisionen vid utlåning från Statslåne-fonden från 9 lill 8 procent för alla lån, som från och med den 3J Mars 1858 kornme att beviljas, hafva Revisorerne till Rikets Ständers bifall förordat ett hos Fullmägtige då väckt förslag, att redan varande låntagare i Statslåne-fonden vid den dädanefter hvar sjette månad dem åliggande inbetalning i förskott af ränta och provision, kunde få tillgodonjuta den lindring, som, enligt nyssnämnde beslut, skulle blifvande låntagare tillgodokomma, och sålunda vid berörde inbetalningar skilnaden mellan 9 och 8 proc. eftergifvas; hvil - Banko-Utskottets Berättelse M 6. S ket förslag Fullmägtige uti deras till Utskottet afgifna berättelse i så måtto biträdt, att de tillstyrkt, att låntagare i Statslåne-fonden må af räntan och provisionen lör den lånetid, som öfverskjuter 6 månader, eftergifvas skilnaden mellan 9 och 8 procent; uppgående, enligt Utskottet tillhandakomna uppgifter, beloppet af den eftergift i ränta och provision, som, genom bifall till Fullmägtiges berörda framställning, skulle ifrågakomma å den genom Fullmägtige omedelbart verkställda utlåning till R:mt R:dr 586: 25. » utlåningen vid Banko-diskont-verket i Stockholm » » 17,529: 36. » d:o vid Låne-kontoret i Göteborg » » 813: 46. » d:o vid Låne-kontoret i Malmö, » » 1,456: 50. » d:o vid Låne-kontoret i Wisby » » 95: 8. tillsammans R:mt R:dr 20,480: 65.
Det finnes, Mina Hrr! om det tillätes mig ett svagt försök till karakterisering, inom Riddarhuset) tvänne tillfsin grund åtskilda uppfattningar af adelsväsendet, båda önskande att för samhällets bästa inom detsamma bibehålla den nödvändiga graden af konservativa elementer, båda i vanliga läll arbetande gemensamt i all sköns sämja för samma mål, men skiljande sig åt, då frågan blir huru dessa konservativa och äfven aristokratiska elementer skola skyddas och framträda. Den efia sidan, den hvarifrån det nu ifrågavarande förslaget utgått, hyllar den uppfattning, att de nämnde elementerna allt framgent måste vara samlade och förvarade hos en viss begränsad korporation, hvilken företrädesvis har deras bevarande till sitt mål. De strida således för bibe - Den 8 December. 401 bibehållande af Adels-representationen såsom en i och för sig sjelf nödvändig beståndsdel af Svenska folkets representation, och för att bibehålla ett i deras ögon nödvändigt fristående aristokratiskt konservativt Riks-Stånd, draga de ej i betänkande att öfvergifva den enda sannt konservativa ståndpunkten, — den af mig påpekade historiska, — för att på sitt sätt söka konstruera ett nytt rationelt Riddarhus. Den andra skiftningen af Riddarhuset är mera demokratisk, och det är den som gifver R. o. Ad. dess nuvarande hufvudkarakter. Det är genom den, och den skiftande mångsidigheten af dess elementer, som R. o. Ad. för närvarande utgör en fullständigare representant af hela Svenska folket, än något af de öfriga Stånden. Om ock dessa hvar för sig bättre representera vissa delar af samhället, så är dock intet af dem, som så fullständigt omfattar alla samhällets intressen och klasser, och som så oförbehållsamt tillåter dem uttala sig, som R. o. Ad. nu gör. Det är denna R. o. Ad:s nuvarande förnämsta egenskap, dess mångsidighet, som det ifrågavarande förslaget skulle beröfva det. De blifvande valen skulle helt naturligt falla på några af de rikaste och mest ansedde män i hvarje distrikt, men rikedom och anseende utesluta ej ensidighet. Denna uppstår tvärtom lättare i den mån alla församlingens medlemmar stå på samma linie och hafva samma intressen. Jag tror ej behandlingen af landets angelägenheter derpå skulle vinna.
Län, de fleste boställen derstädes uteslötos från den af ålder dem tillerkända utsynings-rätt på desse skogar, har Fr. v. Zweigbergk i BondeStåndet väckt en till Utskottet remitterad motion, med yrkande, att alla skoglösa boställen måtte, efter föregången undersökning om behofvet, erhålla utsyning å närmaste Kronoskog af byggnadsvirke och gärdsel; men då uti Kongl. Förordningen om skogarne i Riket af den 1 Augusti i8o5 stadganden redan äro gifne, när och i hvad ordning boställshafvare, som sakna skogstillgång, må förhjelpas till timmer och byggnadsvirke, tillstyrker Utskottet, att någon åtgärd, i anledning af motionen, icke måtte å Rikets Ständers sida vidtagas. Stockholm den i3 Januari i845. N:o Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 1/^3. 9 N:o i43. Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Jan. kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rö rande afskrifning af åtskillige i förra allmänna Magazinsfondens räkenskaper balancerade summor. (1. A.) Uti Dess till Rikets Ständer under den 6 sistlidne Augusti aflåtne Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxt-år, har Kongl. Maj:t bland annat, gifvit Rikets Sländer tillkänna att, enligt den öfver förra allmänna Magazins-fonden sednast afslutade Hufvudbok för år 1842, nämnde fonds vid årets slut utbalancerade behållningar och fordringar utgjorde ett sammanräknadt belopp af 276,538 R:dr 25 sk. 3 rst., hvaremot fondens skulder uppgingo till 930,128 R:dr 34 sk. 3 rst., deribland 925,000 R:dr till Rikets Ständers Bank, utgörande Bankens återstående fordran å de till allmänna Magazins-inrättningen åren 1815 och 1818 af Rikets Ständer anslagna creditiv.
Stats-kontoret ulbetaldt; upplysande det Fullmäktige, jemte samma bref, tillställda Statsråds-protokoll, att det lyftade kreditiv-beloppet erfordrades till ersättning för förskottsvis utbetalda medel lill Karantäns-kommissionens i Stockholm disposition, äfvensom till bestridande af ytterligare förefallande utgifter för anstalter mot cholerafarsoten. Beträffande det under 1847 och 1848 års Riksdag jemväl beviljade och på Riks fälds-kontoret anvisade, särskilda kreditiv af 150,000 R:dr, för alt, i mån af behof, unna användas för de kostnader, som genom den, under Mars månad sistlidet år, till hufvudstaden inkallade garnisons förstärkning Statsverket tillskyndats, så bar Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 4:de Maj samma år, gifvit Fullmäktige tillkänna, att af denna kreditiv-summa komme att, på föreskrifvet sätt, uttagas hvad deraf behöfde användas, ej mindre till betäckande af de då redan, för garnisonsförstärkningens marsch och underhåll m. m., utaf Kongl. Krigs-kollegiuin förskjutna belopp, än till bestridan de af de utgifter, som i enahanda afseende än vidare blefve af nöden; och borde bemälte Kongl. Kollegium öfver de medel, hvilka från Riksgälds-kontoret erböllos, låta upprätta särskild räkenskap, deruti dessa medel, utan sammanblandning med de under Kongl. Kollegii förvaltning ställda ordinarie stats-anslag, skulle redovisas; kommande sagde räkenskap, att, efter dess afslutande och verkställd återlefverering till Riksgäldskontoret af hvad som utaf de reqvirerade medlen tilläfventyrs öfverblifvit, undergå behörig granskning samt vid nästa Riksdag till Rikets Ständers Stats-utskott öfverlemnas Det, med anledning af omförmälde garnisonsförstärkning, beviljade kreditiv är, enligt behöriga req visi tioner, till hela sitt belopp från Riksgälds-kontoret utbetaldt under Juni och Augusti månader sistlidet år.
xvn denna Riksdag öfverlemnad, det deck synes vara gifvet, att de räntepersedlar sorn skola indragas hufvudsakligen komma att förvandlas i Spannmål och således åt Staten bereda ett ännu större icke disponeradt förråd af denna vara: att vården och försäljningen af en sålunda i obestämda qvantiteter ingående Spannmålsintägt ovilkorligen äfven måste ådraga Statsverket nya utgifter lill c] ringa belopp, enär, efter hvad K. M:ts Kådiga Proposition rörande Allmänna MagazinsTnrättningens sluteliga utredning upplyser, Magazineringskostnaderne för Krono-spannmålen ensamt kunna antagas äfven i vanliga år till öfver i R:dr B:co per Tunna : att, fruktansvärd!, förluster äfven kunna uppkomma derigenom, att vid försäljningarne af den Spannmål sorn blifver Kronan behållen, den enskilde speculationen torde finna ett nytt fält för en verksamhet som uti Spannmålshandelns närvarande skick skulle kunna blifva af allmänt menliga följder: att äfven Markegångsprisen, såsom serskildt bestämda för hvarje Län och stadgade efter olika ofta ombytliga grunder och åsigter, icke medföra den säkerhet i de indeldta varuvärdens beräknande, som för Statens betryggande från förluster är nödvändig: att man icke saknar anledning till den förmodan, att Spannmålsprisen hädanefter snarare falla än stiga, och detta i följd af Spannmåls-productionens allt starkare tilltagande inom Landet, utan att näringsförhållanden föranleda till en högre Consumtion eller att en utvidgning af det öfriga Näringsområdet kan anses gå i bredd 2 B. 2 H. B Xviii Stat 5 -Utskottets med Landets odling, hvilken åter till en del med främmande kraft eller utsträckta låneunderstöd, fortgått hos mången under en stigande förlägenhet, med hvilken en fortfarande stadga och jemnhet i Spannmålens värde icke lärer kunna förenas. En .lyckligare ställning ar visserligen att förvänta, men denna måste afbidas, innan man på jordbruksafkastningen i allmänhet, och på StatsVerkets inkomst i penningar ifrån denna Landets hufvudnäring, kan grunda någon säker beräkning.
Lag stadgade grund, i Banken mot Silfver tillvexla sig Sedlar, eller skuld till Banken med Silfver godtgöra.” b. Rikets Ständers beslut, angående deras Revisorers rättighet att gifva dels föreskrifter i enlighet med de uti författningarne utstakade grunder, dem Banco-Fullmägtige äro förbundne att ställa sig tili efterrättelse, dels råd och yttranden, dem Banco-Fullmägtige kunna efter 0111- ständigheterne följa eller icke följa; hvarom föreskrifter innefattas: 1) Uti Banco-Reglementets 1 Art. (pag. 7 och 8), der orden lyda: ”§. 4- Banco-Fullmägtige kunna ej, i och för sin befattning vid detta Arerk, emottaga befallningar och föreskrifter utan af Rikets Ständer, deras Banco-Utskolt samt deras Revisorer, uti de fall Rikets Ständer åt dessa lemnat en afgörande rätt. Fullmägtige äro för samma befattning Rikets Ständer, deras Banco-Utskott och de emellan Riksdagarne tillförordnade Revisorer, allena redo skyldige, och kunna ej, utan efter deras beslut, eller ock emelian Riksdagarne och Revisionerne, utaf Rikets Ständers Justitiae-Ombuds111 an, i laglig ordning derför till ansvar ställas; samt åtnjuta för sina gerningar och yttranden, i egenskap af Bankens Styresmän, den säkerhet, sorn Regeringsformen uti 110 och tit §. §. Riksdagsmän tillägger. §. 5. I den oförmodade händelse, att’ någon befallning, af eho det vara må, utom Rikets Ständer, deras Banco-Utskott eller Revisorer, blefve Banco-Styrelsen gifven, åligger det Banco-Fullmägtige, att deremot göra kraftiga föreställningar” etc. 2) Uti den i i:sta Puncten af Rikets Ständers Instruction för deras Revisorer öfver Banco-Verket åberopade 68 §.
Er Kong Christian den laengst levende bliver Prinds Oscar Konge efter ham over de tre Riger; er Kong Carl den laengst levende, bliver Prinds Fredric Konge, Er kuns een av de to Kronprindser i live efter baegge Kongers dod, blive kronerne i hans mandlige linie og gaaer forst naar denne er uddod over paa den anden Kronprinds * mandlige linie. Doer Prinds Oscar som Konge og PrindsFrederic bliver Konge efter han, bliver kronerne i hans mandlige linie. Ere saavel Prinds Frederic og hans mandlige aet, som Prinds Oscar og hans mandlige aet uddode, da er Prinds Nicolaus August og hans mandlige aet naer-mest arveberettiget, dersorn Prinds Frederic og hans mandlige linie har overlevet Prinds Oscar og hans mandlige linie; har derimod Prinds Oscar og hans mandlige linie overlevet Prinds Frederic og hans mandlige linie, da er Prinds Valdemar og hans mandlige linie naermest arveberettiget. I forstnaevnte tilfselde arver Prinds Valdemar efter Prinds August og hans mandlige linie; i sistnsevnte til-fielde arver Prinds August og hans mandlige linie efter Prinds Valdemar och hans mandlige linie. Ere endelig ogsaa saavel Prinds Augusts som Prinds Valdemars mandlige linier uddode, då er Kong Georg den Forste (i Grekland) og hans mandlige linie arveberettigede til Nordens tre Riger. » Hvad verkan genomläsningen af förslaget till en fa-miljetraktat mellan svenska och danska konungahusen kunnat ha på Karl XV: s förtrogne tilltror jag mig icke att kunna afgöra; men att den hos konung Karl åstadkommit ett Homeriskt löje, derom äro nog alla öfverens, som personligen voro bekanta med denne glade konung. Och löje uppväckte äfven detta aktstycke inom alla diplomatiska kretsar i Europa. Det behöfde väl icke tilläggas, att Monrads bref blef obesvaradt och all skriftvexling i ämnet upphörde.
Det finnes äfven ett braks-år, enligt hvilket de, som drifva bruksrörelse, på samma sätt sig rätta. Att skatteåret icke öfverensstämmer med kalenderåret, betyder ej heller något i hufvudsaken; ty vederbörande skönskrifvare och andra, som hafva med upbörden att skaffa, äfvensom Kammar-Rätten, finna sig, utan svårighet, i de särskilda beräkningar, som deraf följa. Såsom President i Kammar-Rätten har jag pröfvat flera sådana beräkningar och funnit dem ej föranleda till någon oreda eller förvillelse, om ej hos okunniga personer. Sådane kunna fara vilse om hvilket skatteår, som helst. Stadgandet, långt ifrån att utgöra en olägenhet, medför, enligt min tanke, en beqvämlighet, ja är ett behof för näringsidkaren. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte godkänna §:n, desto hellre som han, pä säll Frih. Raab uplyst, redan är anlagen af PresteSt., och utan tvifvel kommer att antagas af BorgareSt. Frih. Raab: Till den upplysning om anledningen, hvarföre Utsk. gjort delta förslag, som Hr von Hartmansdorff lemnat, behöfver jag icke tillägga många ord, men jag måste förnya min upmaning lill R. o. Ad. att icke nu fatta ett beslut, som står i uppenbar strid med hvad Ståndet förut beslutat, R. o. Ad. har redan bifallit 13:de §:n, hvaruti, bland annat, stadgas, att anmälan om krognärings bedrifvande skall göras uti Mars månad det är, då rörelsen skall börjas. Om R. o. Ad. nu beslutar, att försäljningsåret skall beräknas från d. 1 Jan., så har ju Ståndet beslutat, att försäljningsåret skall börja 3 månader före sjelfva försäljningens ifrågasättande. Detta är ju eli fullkomligt nonsens.
Det är ej nog, att domaren vet och vill det rätta; han måste med outtröttelig nitälskan göra sin rättrådighet gällande, så att rättvisan blifver en verklighet inom samhället. Dertill fordras, att när ett rättsförhållande blifvit stördt och domarens åtgärd förthy anlitas, han oaflåtligen vinnlägger sig derom, att, i hvad på honom beror, nämnda rättsförhållande må, så fort ske kan, återställas i sitt behöriga skick. Snar rättvisa är dubbel 137 dubbel rättvisa. När domaren i detta afseende gör sin pligt, är det lagstiftningens fel om, i följd af ofullkomliga och olämpliga stadganden, rättvisans gång förlamas och försenas. Att i bägge afseendena något brister, har jag i en föregående berättelse antydt, vid af han dlandet af frågan om vår lagskipnings största fel, långsamheten. Då jag nu återkommer till detta ämne, har jag visserligen icke att meddela någon inträffad väsentlig förändring till ett bättre i nämnda hänseende, men jag bör göra rättvisa åt de goda sträfvanden till ett dylikt mål, som visat sig. I min år 1864 utgifna berättelse, likasom i denna, har jag antecknat, huruledes balansen hos Högsta Domstolen minskat. Hos Hofrätterna kan förhållandet i detta afseende ej heller anses hafva i det hela försämrats, om ock hos en bland dem balansen af särskilda orsaker så ökat, att en tillfällig förstärkning af arbetskrafterna måst äga rum. Vid Rådstufvurätterna äro, efter hvad jag under embetsresorna trott mig märka, balanserna betydligt minskade, hvartill den nya konkurslagen, som ansenligen inskränker domstolarnes befattning med detta slag af mål, förut ofta de arbetsdrygaste, utan tvifvel varit en mäktigt bidragande orsak. Hos Häradsrätterna låter sig förhållandet med balanserade mål icke utan mycken svårighet utrönas, i brist på diarier, hvilkas införande åter skulle hafva med sig alltför stort besvär, i betraktande af den ensame domarens ändock nog mångfaldiga göromål. I det afseende deremot, att målens handläggning genom uppsko f oskäligen uttänjes, fruktar jag, att någon förbättring icke inträdt, vare sig vid det ena eller andra slaget af underrätter?
Post-verket drabbats af en, äfven den obetydligaste, kapitalförlust, men väl detsamma tillskyndats ej allenast en icke ringa ränteinkomst, utan äfven kapitalvinst för utlottade obligationer. Hvad beträffar den omständigheten, att obligationer, löpande med 44 procents ränta och uppsägbara till betalning inom viss tid, blifvit inlösta utan kapital-rabatt, har detta sin grund deri, att General-poststyrelsen aldrig varit i tillfälle att på andra vilkor inköpa detta slags värdepapper. Vidkommande åter priset å 4-procents-obligationerna, må det i nåder tillåtas Styrelsen anmärka, att de aldraflesta af dessa blifvit af Post-verket inköpta före den för få år sedan inträffade stora handelskrisen, vid hvilken tid dylika värdepapper, enligt hvad kändl är, hvarken i Sverige eller i Hamburg stodo att erhålla mot större kapital-rabatt än den Post-verket åtnjutit, eller 9 å 84 procent af nominela värdet. 38 298 Den här ofvan åberopade omständighet, rörande tiden för inköpet af flertalet bland fyra-procents-obligatiofferna, har också icke bordt vara Rikets Ständers Revisorer obekant, då af de för dem tillgängliga räkenskaper och uppgifter sig visar, att Post-verkets behållning i obligationer af sistnämnda slag, efter år 1857, icke blifvit vidare ökad än att densamma, som vid sagda års utgång belöpte sig till: i nominelt värde 632,000 R:dr och i inköpsvärde 578,376 R:dr, uppgick den 27 sistlidne September, den dag då Postverkets handlingar af Kevisorerne inventerades, till: i nominelt värde 634,500 och i inköpsvärde 579,218 R:dr R:mt. Slutligen torde icke böra lemnäs oanmärkt, att under det år, 1858, hvars räkenskaper egentligen skolat utgöra föremål för sednast församlade Revisorers granskning, alldeles icke blifvit inköpta några obligationer, löpande med endast 4 procents ränta.
Störst är dock denna rörelse öfver Göta eif vid en färjplats belägen midt emot Göteborg, benämnd Qvillebäcken. Vid denna plats färdas öfver elfven, i genomsnitt laget, cirka 200 personer och 100 hästar och fordon per dag. När nu endast på denna punkt förefinnes så stor rörelse, kan man deraf sluta huru stor den i sin helhet skall vara. Om man betraktar den såsom den är, nemligen såsom en landtlrafik, torde del vara svårt inom vårt land uppvisa någon plats, hvilken har en så liflig och koncentrerad rörelse, som larjplatsen vid Qvillebäcken. Alt rörelsen här är så stor och sammanträngd, kommer sig dels af Göteborgs läge på motsatta stranden och dels deraf att större delen af färdande på elfvens högra strand här mäste öfver. Denna sammanträng ning af rörelsen på eli sådant ställe föranleder icke sällan till en sådan stockning alt resande ofta i flera timmar kunna få vänta för alt komma öfver elfven, som här i bredd dock endast innehåller 100 famnar. All delta hinder menligt inverkar på handel och vandel likasom att af denna väntning, oftast i det svåraste väder utan att något skydd linnes tillgängligt, menniskor och kreatur ådraga sig obotliga skador, det bevisar, tyvärr, alltför väl erfarenheten. När man härtill lägger de dryga onera ortens befolkning får vidkännas för att på de nuvarande bräckliga farkosterna få komma öfver elfven, så må man väl icke förtänka delta folk om det har billiga och rättmätiga anspråk derpå, att få sina kommunikationsanstailer ordnade på ett bättre sätt. I förbigående torde här upplysningsvis få nämnas att samtliga färjafgifterna vid samtliga färjorna årligen bestiga sig till omkring 20,000 R:dr, hvaraf nära tre Ijerdedelar torde erläggas endast från Hisingslandet. Såsom representant Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 799 för orien känner jag detta likasom att Bohus län, i anseende lill sin natur, sitt läge, och sin utsträckning, har lika svåra landtkommunikationer som någon annan ort, men tili dess förbättrande har detta län icke erhållit så stora understöd, som mångå andra orter.
Å det ytterligare lån, som för fullbordande af sistnämnde jernväg blef under 1856—1858 års riksdag beviljadt och under åren 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utbekommits, skall, från och med år 1860 och intilldess detta lån blifvit till fullo återbetaldt, minst en tiondedel eller Sextiotusen R:dr utaf hela det beviljade och lyftade lånebeloppet, Sexhundratusen R:dr, före hvarje års utgång afbetalas; hvarjemte för samma lån skall till Riksgälds-kontoret, vid slutet af hvart och ett år, erläggas Fem och en half procent ränta. Derest behållna inkomsten af meranämnde jernväg, efter afdrag af de årliga inbetalningarne å de af Staten erhållna lån, skulle öfverstiga Sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Maj:t, att, utom begagnande af den Kongl. Maj:t förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, föreskrifva huru stor del af detta öfverskott skall afsättas för att 36 Stals-Utskottets Memorial M 200. framdeles användas till jernvägens förbättring eller vidare utsträckning. Uppgår den årliga behållningen ändock till Åtta procent å aktie-egarnes tillskott, eger Kongl. Maj:t bestämma om och med hvad belopp den stadgade amorteringen å sagde lån bör ökas. § 75. De under 1856 —1858 års riksdag beviljade och redan med deras hela belopp utbetalda 2:ne lån, det ena å Trehundrasjutio tusen R:dr, för anläggning af jernvägen mellan Hudiksvall och sjöarne Dellen, och det andra å Femhundratusen R:dr, för jernvägsanläggningen från Söderhamn till sjön Bergviken samt för anläggande af jernbana förbi Landaforsén i Ljusne eif äfvensom för upprensningsarbeten i nämnde eif och sjön Warpen, skola, efter förloppet af den för sagde arbetens utförande afsedda tid, hvarunder dessa lån fått utan ränta och kapitalafbetalning innehafves, återbetalas sålunda, alt å de utbekomna lånesummorna, inom slutet af hvarje år, inbetalas
Enligt dessa notiser skall Stora boken således inte i första hand bli någon ”Journal intime” utan användas som magasin och övningsbok för författarens idéer och utkast. – Efter detta har några blad skurits ut och den därpå följande notisen är daterad först 25.3 1882. Det har alltså dröjt halvannat år innan planerna börjat verkställas. Våren 1882 ligger Victoria Benedictsson till sängs, konvalescent efter en svår sjukdom, orörlig, hänvisad till sig själv. Nu först börjar hon fylla Stora bokens sidor enligt sin ursprungliga plan. Varifrån kom då idén till detta komplement till hennes andra anteckningsböcker? Man kan faktiskt peka på en trolig källa. I Studiebok 2 har Victoria Benedictsson på hösten 1880 skrivit av en artikel med titeln: ”Story-telling”. Artikeln är på engelska, tagen ur Hallberger’s Illustrated Magazine. ”Nineteenth Century”, och dess författare är den då välbekante engelske romanförfattaren James Payn (1830–1898). Fyra av hans romaner hade under åren 1880–83 översatts till svenska. Det allra viktigaste för en författare är att verkligen ha en historia att berätta, säger Payn. Om du använder personer från din omgivning som modeller – förändra dem, så att de inte känns igen, råder han även och tillägger: det verkliga namnet på den som skall skildras bör skrivas bredvid det namn han skall ha i dramat. Och Payn tillfogar, ganska vis av erfarenheten: ”I would strongly recommend the builder to write his real names in cipher.” – Chiffer, ja, det använde Victoria Benedictsson redan i sina almanackor, synpunkten bör ha fått hennes gillande. Payn fortsätter: When you have got the outline of your plot, and the characters that seem appropriate to play in it, you turn to that so called common-place book, in which, if you know your trade, you will have set down anything noteworthy and illustrative of human nature that has come under your notice, and single out such instances that are most fitting; and finally you will select your scene (or the opening one) in which your drama is to be played.