Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återremitterades. 479 Utskottets d sid. 30 och 3i gjorda framställning angående inskränkning i den läntagare i allmänna Diskontverket medgifva s. k. respit-tid. Bifölls. 22:dra—26:te punkterna. Utskottets förslag biföllos. 2 Tale punkten. Moni. 1, 5, 4 och 5 biföllos, hvaremot mom. 2 erhöll följande, med af Itidderskapet och Adeln förut fattadt beslut öfverensstämmande lydelse: ”Vid utlåning från allmänna Diskonlfonden bestämmes räntan, med afseende å de i föregående moment omnämnda förhållanden, af Fullmägtige till minst fem, högst sex procent." 28:de och 29:de punkterna. Utskottets förslag biföllos. 3(*:de punkten. 1 mom. bifölls; hvaremot 2 morn., på grund af förut fattadt beslut, återremitterades. Sista punkten. Utskottets förslag bifölls. Utskotlets ä sid. 36 gjorda framställning rörande förhöjning af Götha Kanalbolags aktiers belänmgsvärde m. m. Bifölls. 32:dra—40:de punkterna. Utskottets förslag biföllos. 4 1 :sta punkten. Utskottets förslag bifölls, endast med den förändring, att elter de på 5:te raden i mom. e förekommande orden: utan äfven infördes orden: sjelfve eller genom Diskont-direktionerna. Utshotleis näst efter 42:dra punkten gjorda anmälan. Lades till handlingarna. 45:dje punkten. lista mom. afslogs och stadgandet i 171 § 1 mom. af nu gällande Bankoreglemente förklarades fortfarande skola lända till efterrättelse. 2:dra och 6:te mom. äler remitterades.
St. i underdånighet tili Kongl. Maj:ts pröfning och sanetion framställde de tvänne Lagar, som de anselt nödige lill beredande af stadga i Rikets penningeverk, och dem de för deras del antagit. Förpiigtad genom den, i §. §. 4 och 5 af Ansvarighets-lagen för R. St. Fullmägtige i Banken, uttalade anda, till iakttagande af försigtighet, i afseende på det inflytande på Bank-ärendenas gång, som möjligen i en framtid Regeringen kunde finna sig manad alt utöfva, är det med oro, som jag i åberopade Nådiga svaret, funnit Regeringsmagtens medverkan till ofvanbemälde Lagars bringande till verkställighet framställd såsom en af R. St. åt Kongl. Maj:t uppdragen speciel ”magt,” att använda till rikets och hvarje medborgares bästa, med pröfningsrätt å Kongl. Maj:ts sida, enär sådant utan olägenhet kunde låta sig göra. Det beror af den uppmärksamhet, som R. St. komma alt egna åt forskningen efter de sannskyldiga orsakerne dertill, att de välgörande påföljder, som förväntades af de vid sista Riksdag fattade beslut, icke blifvit i verkligheten ernådde, om hos R. Sirs Ombud, Fullmägtige och Revisorer, enahanda brist på sammanstämning i åsigt och handling kan för framliden vara att befara, som den som utmärkt perioden, som framgått sedan sista Riksdag. Men skulle så illa vara, så är att förese, det Regeringsmagten, i en framtid, ofta kunde finna sig föranlåten att sträcka sitt deltagande i ledningen af Bankens angelägenheter utöfver lagstiftare-omsorgen, ett deltagande, som möjligen derigenom kunde bli vådligt, alt hos Bankens interessenter, eller R. St., saknas den sammanhållande och den hvarandra conlrolerande kraft, som hos andra Banker finnas, i det gemensamma tillskottet till Bankrörelsens bedrifvande. Ett ytterligare skäl hemtar jag från de förhållanden, som utmärka Bankens Embetsmanna-corps och Öfverstyrelse-personalen.
Majits den 2 dennes afiåtne Nådiga skrifvelse till Ridderskapet och Adeln, an* gående val af Revisorer, med anmodan att Ut? skottet måtte skyndesammeligen inkomma så väl med Utlåtande deröfver, som med Förslag till Ridderskapet och Adelns underdåniga svar deri till Kongl. Majit. Ut Supra. SD. Remitterades till: * RiddarhusUts kottet t Herr Franc Sparresi Bengt Ertandf Memoj Den 5 September, e. m. 313 rial, angående stiftande af tvenne Stipendier hvardera af 100 eller 150 R:dr årligen för Adelig» Ynglingar, som allvarligen ägna sig åt Näringarne, jemte de af Stskillige Ledamöter, i anledning deraf, afgifne yttranden. Ut Supra. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 5 September 1823. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsutskottets den 8 sisth Augusti under N:o 396 afgifne, samt den 14 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om fonds anvisande till Pensioner för StatsRådets Ledamöter. Ut Supra^ S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 12 sisth Augusti under N:o 421 afgifne , samt den 20 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län, blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyoj och återremitterades, på grund af dervid gjorde anmärkningar, StatsUtskottets den 8 sistledne Augusti under N:o 398 afgifne, samt den i4 i .berörde månad eftermiddagen-på bordet lagde, Betan 5i4 Den 5 September e, rn. kande, i anledning af gjorde motioner, rörande Roteringen i Skåne.
Då de Philisteer sågo, att deras starkaste var död, flydde de. Och Israels män och Juda reste upp, ropade och jagade efter de Philisteer, intilldess man kommer i dalen, och allt intill Ekrons portar; och de Philisteer föllo slagne på vägenom till portarna, allt intill Gath, och intill Ekron. Och Israels barn vände om af det jagandet efter de Philisteer, och skinnade deras lägre. Men David tog Philisteens hufvud, och förde det till Jerusalem; men hans vapen lade han i sina hyddo. Men då Saul såg David utgå emot Philisteen, sade han till Abner sin härhöfvitsman: Hvars son är den ynglingen? Abner sade: Så visst som din själ lefver, Konung jag vet det icke. Konungen sade: Så fråga derefter, hvars son den ynglingen är. Då nu David kom igen, sedan Philisteen slagen var, tog Abner honom, och hade honom in för Saul; och han hade den Philisteens hufvud i sine hand. Och Saul sade till honom: Hvars son äst du, yngling? David sade: Jag är dins tjenares Isai den BethLehemitens son. Då han hade uttalat med Saul, förband sig Jonathans hjerta med Davids hjerta; och Jonathan vardt kär åt honom, såsom sitt eget hjerta. Och Saul tog honom i den dagen, och lät honom icke mer komma i sins faders hus. Och Jonathan och David gjorde ett förbund tillhopa; ty han hade honom kär, såsom sitt eget hjerta. Och Jonathan drog af sin kjortel, som han hade uppå, och gaf honom David; dertill sin mantel, sitt svärd, sin båga och sitt bälte. Och David gick ut, dit Saul sände honom, och skickade sig visliga; och Saul satte honom öfver krigsfolket, och han var allo folkena, och desslikes Sauls tjenarom, täcker. Men det begaf sig, då han igenkommen var, sedan han hade slagit Philisteen, att qvinnorna af alla Israels städer gingo emot Konung Saul med sång och harpor, med trummor, med glädje, och med gigor.
Besvärsoch Ekon.-Vtsk. Betänkande, N:o 16. bero, eller hvaröfver utlåtande honom affordras, såsom förordnandens meddelande, åtgärder till Ländtmäteri-förrättningars skyndsamma handläggning, förslagers uppgörande till understöd af allmänna medel för verkställda utflyttningar, befordrings-ärenden, m. m, 3:0. Att han vidare skall biträda alla Domare och andre Embetsman i de fall då de af Landtmätares råd och hjelp hafva behof; och 4:o. Att han slutligen skall afhållas från alla andra Landtmäteri-förrättningar, än sådane ekonomiska göromål, som endast angå sökanden, ej kunna blifva föremål för tvist och ej erfordra renovation.” Widare hade Ofverdirektören anmäi k t, att de Förste Landtmätarne nu på stat anvisade löner, hvilka blifvit bestämda med afseende å den Förste Landtmätarne tillerkända rältighet att med landtmäteriförrättningar åt enskilde sig sysselsätta, då berörde rättighet dem betages, blifva otillräckliga, och föreslagit att lönerne, hvilka för närvarande vore mvcket olika, så att i Westmanlands län lönen beräk|nades till minst 1,333 Rdr 16 sk., då den deremot utgjorde i Jemtlands och Norrbottens län endast 384 Rdr 34 sk. 8 r:st i hvartdera länet, måtte bestämmas till 1,500 Rdr banko för hvarje Förste Landtmätare, eller för 24 dylika tjenstemän tillsammans 36,000 Rdr; och hade Ofverdirektören derjemte dels förmält, att, enligt af honom uppgjord beräkning, Förste Landtmätarnes nu på stat
Jag ämnar icke vidare försvara hvarken mina idéer eller mina känslor, utan må de i andras omdöme gälla hvad de med så mycket annnat efter tid och omständigheter kunna gälla. Då nu Ridder skåpet och Adeln torde med gjorda anmärkningar återremittera 47* Den 7 Juli, e. m§ inål et, utber jag mig att få föra Ridder» skåpet och Adeln till minnes att i den re-? miss, hvarigenom det Särskildta Lftskottet constituerades, nämndes att Utskottets blifvande Betänkande skulle till Kongl. Maj:t i underdånighet qfverlemnas. Det synes mig likväl att allt det som hörer till öfversigt af orsakerna till forlägenheten såsom behöfligt endast för att bestämma Riksens Ständers öfvertygelse i målet, såsom ock alla de förslag soin bero af Riksens Ständers egna beslut, icke behöfva upptagas uti framställningen af de oeconomiska mål, som Ri ksens Ständer anse böra underställas Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och åtgärd; och får jag derföre vördsandigen underställa Ridderskapets och Adelns bepiöfvamle, om icke Särskildta UtskotLet borde ^nmodas, att inkomma med särskild framställning, innehållande de oeconomiska mål, sorn bero af |Congl. Maj:t3 Nådiga pröfning och åtgärd, Pessa äro Allt hvad som hörer till befordrandet af inhemska näringar; till hämmande af vällefnads-artiklars öfverflödigt bruk; tillen fullkomligare organisation af Tull-verket _ samt Kongl. Maj:ts Nådiga bifall dertill, att utgifvarén af den föreslagna Journalen må få utan lösen af högre och lägre embetsverk erhålla utdrag eller Den 7 Juli e. m. 475 vidimerade afskrifter af de handlingar, dem han tror sig böta genom trycket meddela nationen , och hvilka finnas icke vara af den beskaffenhet , att de enligt grundlagen
Nu har jag åter hört samma talare yttra huruverlden först ledsnat vid friheten och sedan antagit orden allmän opinion och liberalitet, blott för att derigenom vinna popularitet. Då jag ej kan deruti ingå, att detta är verkeliga förhållandet, måste jag bestrida det. Hvad åter angår flen aristocratiska principens tillvaro inom detta Stånd, så tror jag den vara jäfvad af vår sammansättning, af vårt handlingssätt, och af vår öfvertygelse om det menliga inflytande den fordom ägt på samhälls-ordningen. Jag anhåller att i korthet få återföra minnet på följden af den aristocratiska principens utveckling inom Sverige. Den öfvergång från frihet till despotisme som i vårt fädernesland så ofta inträffat, tror jag vara ett resultat af den aristocratiska principens utveckling. Jag tror att fordna tiders erfarenhet icke gillar återinförandet af den aristocratiska principen, och om det för åtskillige öron skulle låta för hårdt, att säga denna så kallade princip föragtad, så tror jag mig med full visshet kunna påstå, att sjelfva namnet aristocrat af Svenska folket är till det »lindsta hatadt. Jag hemställer hvad nytta det skulle medföra om denna systematiska theoreticering skulle antagas som basis för våra beslut. Jag tror att de grunder sorn för publiciteten blifvit anförde, äro så lill rackel ige, och1 524 Ben rq Mnrtii. att så mycket är taladt om densamma, att jag verkeligen är förundrad att det ej är nog. Jag anhåller således blott att få mitt namn antecknadt ibland reservanterne. Herr Hammarjköld, Lorenzo: Jag anhåller att till Protocollet få anteckna min reservation emot ett beslut, genom hvilket Pådderskapet oeh Adeln sjelf något nedsänkt sig i allmänna tankesättet från den höjd, till hvilken det Högloflige Ståndet, genom tillförene gifna så många prof af storsinnig liberalitet, uppsvingat sig Jag gör det med bedröfvelse, och utan att missunna pluraliteten dess vunna seger, aldraminst då en af denna pluralitéts talare offentligen förklarat, att han, liksom verlden, redan tröttnat vid friheten och att han gör sig en ära af att heta aristocrat.
Hvad frågan om Strömrensningsmedlen angår, har man velat sätta os i alfvarsamma tvifvel om hvad som är norr eller söder. Jag för min del är ej mycket brydd i denna fråga, men då jag tror, att detta Utlåtande återremitteras, uppskjuter jag, tills ett annat Utlåtande inkommer, att gifva mina tankar tillkänna. I sjelfva ämnet skulle jag anse, att för att pröfva den hufvudsakliga frågan, huruvida medlen blifvit riktigt använde efter sin' destination, vore den enklaste och mest öfvertygande utväg, att StatsUtskottet lät sitt Utlåtande åtföljas af en tableau, som visade, hvartill dessa medel blifvit använde för 1828 eller för 1827. Jag anhåller, att StatsUtskottet måtte vidtaga denna utväg, och meddela nämnde upplysning. För öfrigt har en Ledamot framställt StatsUtskottets åliggande såsom blott en Referents. 3.54 Den 5 Mars f. m. Jag skall ej göra någon svårighet vid att antaga det, om han vill erinra sig hvad sorn tillhör en Referent; det nemligen att sedan han refererat målet, äfven afgifva ett bestämdt utlåtande. Den frågan kan annars i en framtid, om den nu får antagas, leda till stora misstag, och jag inser ej, hvarföre StatsUtskottet skulle vara, mera än de öfrige Utskotten, befriadt från pligten, att bestämdt meddela sitt yttrande. Herr Tharrij, Wolrath: StatsUtskottet bar fått förebråelse derföre, att det ej tillrättavisat 1825 års Revisorer, för det dessa föreslagit gratificationer. Jag minnes nu ej ordalydelsen i Revisorernes Berättelse; men då det åligger Revisorerne att gifva sitt yttrande öfver mål, som de granska, måtte de väl ej vara på den punkt, att endast skola klandra, utan äfven få tillkännagifva, att saker äro väl utförde; och om de det få, vet jag ej någon skada deraf uppstå, att de till Rikets Ständer föreslå belöning, der verklig förtjenst den påkallar.
Att också, hvad Fordringsägar.ne i Götha CanalDiscont angår, ett sådant ofyertaUnde blefve svårt, Är 94 Den i 7 Martil, /. m. tydligt af de felaktigheter, hvars tillvaro jag nyss visade i Utskottens uppgifter om CanalDiscontens ställning^ man kan icke skäligen hoppas, att någon skulle underlåta, att göra Lagen gällande mot en sådan ockrare, som Ban* quen, enligt detta förslag, skulle blifva. Är det sannt, att Canalbolagets Fastigheter och lösa Effecter, samt den icke upptagna delen af DiscontCassans behållning, ensamme uppgå till Jångt mer, än den förlust, den utredande ädelmodigt skryter med, och att han således, utom den fördelen, att få sin fordran betalt innan I823, i stället för 1835, årsslut, tillika skulle få en högst betydlig avance då är det icke underligt, att man fruktar en Proclama. Denna fruktan är så mycket billigare, som man dessutom vill frånkänna Fordringsägarne en annan stor, icke bokförd, men obestridlig tillgång, som i sjelfva Discont-rättigheten till 1835 1'gger Det kan väl af ingen nekas, att Fordrings-ägari.e i en massa äga rättighet, om de det åstunda, att för sin räkning drifva den Rörelse , hvarpå Gäldenären ägde privilegium, under alla de af 1 rivilegie-tiden återstående åren. Man säger, att för detta år 1818, då allmän misscredit finnes, ingen Discontvinst skall blifva; det kan vara möjligt, att den icke blir stor, men om Proclama bhfver, och på denna Fordringsägarne besluta , att hafva anstånd med sig sjelfva , och med allt tålamod till egen vinst drifva Discont rörelsen , hvem kan ej inse, att Opinionen om några år skall blifva nära lika Den 17 Martil, f. m. 95 fördelaktig, som den var för Disconterna; TreprocentsFonden och således Discontvinsten , nära lika stor i de nu varande Fordringsägarnes hand, sedan de till Bolag cqnstituerat sig, som den någonsin hittills varit?
Frölich yttrat, att, när herrarne sett hvad jag dels skriftligen och dels muntligen anfört, Säga sina tankar derom, jag trodde mig dock hafva talat så redigt och så högt, att jag kilade höras, och att man kunde fatta hvad jag sagt, För öfrigt skall jag förakta att besvara beskyllningen bni ovett m. m. Att vettet kan vara klent hos mig, är möjligt, men af ovettiga glosor tror jag icke en emla kunna finnas i min framställning. Jag hade visserligen mycket att tillägga, nien då här endast är fråga om en reservation, hvilken jag éj kunde tro skulle göra R. o. Ad. så mycket besväfg vill jag icke vidare göra något sådant. llr von RoSen, Georg Ludv.: Jag här vid detta tillfälle hört en och annan hämna ordet förolämpande. Jag kan icke för min enskilda del fatta, att någon, såsom jäg förstår ordet, blifvit förolämpad genom Hr Piibbings yttrande. Hr Ribhings enskilda tanke står för hans läkning, och sältet att yttra sig är vanligen så nära beslägtadt med talarens bildning, urskiljning och förstånd, att UGén detta siitt är för Hr Piibbings enskilda räkning. Den dom , llr Ribbing här har fällt, äger icke mer betydelse, än den dom lian måhända kan falla på sitt egel domaresäte. Instansen är lag. Advocat-fiscalen och Hofrätten i ena falleij och allmänna opinionen i det andra, kunna visa grundföslietéh af sådana domar. Jag motsätter mig icke, att Hr Piibbings yttrande må utbasunas för hela veriden. Det står för haus räkning, och jag finnér mig icke förolämpad deraf.- Hr Lefren: Här har blifvit yltradt, att denna öfverläggning ej vore enlig med formerna; utan att man bordé öfvergå till de behöriga ärendenas behandling.
Redan för öfver 100:de år sedan anbefalldes föräldrar och förmyndare, uti ofta förnyade påbud, att undervisa sina barn och myndlingar uti Christendom samt att läsa uti bok; och förut omnämnde Kongl. Maj:ts Resolution innehåller, att, om någon af ondska eller utan laga ursägt sådant eftersatte, så skulle han första och andra gången varnas och sedan plikta 2 mark Silfvermynt till socknens fattiga barns undervisning. Då Skol-lagen fordrar ett bestämdt mått af kunskaper hos hvarje barn, innan detsamma anses vara befriadt från skyldigheten att besöka Skolan, så är det också deraf en gifven följd, att det icke bör fritt öfverlemnas åt föräldrar eller målsmän att förekomma eller Bih. till R. St. Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N'.o 4°- motverka uppfyllandet af detta Skol-lagens stadgande. Så vida detsamma icke skall blifva kraftlöst, och så vida ändamålet dermed skall vinnas, måste föreskrifter finnas, för att, i händelse af motvillighet, bereda utvägar till att, sådant oaktadt, vinna efterlefnad åt stadgandet. De, hvilka uti denna §:s 5:te mom. förekomma, äro i Utskottens tanke de mest ändamålsenliga, och Utskotten kunna icke tillstyrka någon förändring deruti, lika litet som Utskotten anse 4:de mom. böra i någon måtto förändras. Herr Prosten Sandbergs och Olaus Ericssons framställningar i berörde hänseende torde alltså böra förfalla. § 9- Uti denna § har Olaus Ericsson yrkat förändring i så måtto, att han ansett det böra bero endast på Skol-Styreisen och icke, på sätt i Författningen förekommer, Skol-Styrelsen i samråd med församlingen, att bestämma de tider af året och de timmar å dagen, då undervisningen i skolorna bör meddelas; men som, enligt ifrågavarande stadgande, Skol-Styrelsen redan eger att meddela föreskrifter i nämnde hänseende, och blott har sig ålagdt att vid bestämmandet deraf träda i samråd med församlingen, samt detta synes Utskotten vara både lämpligt och billigt, så kunna Utskotten icke tillstyrka den af Olaus Ericsson i delta hänseende föreslagna förändring.
Åf dessa skäl, och då det synes mindre lämpligt, att en, Staten tillhörig, allmän inrättning, såsom Seraphimer-Lazarettet i sjelfva verket är, vidkännes utgift af hyra till Staten sjelf, får jag, på upmaning af Lazareltets Styresmän, och med kännedom om den ifrågavande platsens fullkomliga umbärlighet för Kgl. Carolinska Institutet, vördsammast föreslå, att R. St. för sin del ville medgifva: Att den, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 Jan. 1838, från Kongl. Majds och Kronans egendom J\s 1 och 2, Qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, pä vissa år till Kongl. Seraphimer-Lazarettet, 'mot årligt arrende uplåtna plats, må utan afgift, för alltid till Kongl. Seraphimer-Ordens Lazarettet öfverlåtas, och i sammanhang härmed en summa, motsvarande den nu af Lazarettet erlagda, för Kongl. Carolinska Medico-Chirnrgiska Institutet bestämda, och för dess utgifter påräknade och oumbärliga hyresinkomsten för samma lägenhet, eller 200 R:dr b:ko af R. St. å Institutets Stat upföras. Till uplysning i ämnet bifogas vidimerad afskrift af Kongl. Majds nåd. Bef d. 20 Jan. 1838, jemte beskrifning och designation å den ifrågavande tomtedelen. Remitterades till StatsUtskottet. Gr. von Platen, Baltzar, upläste en så lydande motion: Samhällets förbindelse att söka frän brist och bekymmer, synnerligen pä ålderdomen af ett verksamt och gagnande lif, värna dess medlemmar, lärer väl af ingen förnekas och ännu mindre lämpligheten af alt, genom i tid vidtagna åtgärder, söka att minska behofvet af det allmännas bidrag för sådant ändamål.
»I morgon skall du», återtog Torsten, »fara i min skjorta, ty då mäktar ingen olycka nå dig, skulle ock gift gömma sig i hornets dryck. Kronan skall du taga af ditt hufvud och räcka henne till Grim hin gode. Sedan hviske du honom i örat, att du ärnar visa honom vida större heder än Gerröd, och därefter skall du låtsa, som om du drucke. Etter lurar i hornet, och därför skall du låta drycken glida ned i skjortan, som du hafver närmast dig. Då skall ingen skada ske dig, och när till sist dryckeslaget brytes, skall du genast låta dina män rida sin kos». Gudmund lofvade att lyda dessa råd. »Dör konung Gerröd», sade han, »så äger jag hela Jotunhem; men får han behålla lifvet, så varder det vår bane.» Därpå insomnade han. Nästa morgon voro de tidigt uppe. Konung Gerröd infann sig hos dem och bad dem tömma en afskedsbägare. Snart satt man åter i konungens hall och drack ur hornen Hvitingarne. Man drack Tors och Odens skål. Under toner från hvarjehanda strängaspel inbars därefter Grim hin gode af tvänne män, som voro till växten något mindre än Torsten. Alla reste sig upp och föllo på knä för Grim. »Tag emot Grim hin gode», ropade kung Gerröd bort till Gudmund; »det är din egen välgångsskål, du skall dricka!» Då gick Gudmund hän till Grim, tog af sig guldkronan, satte den på hans hufvud och hviskade honom i örat de ord, som Torsten sagt. Sedan låtsade han dricka, och drycken lät han rinna ned i skjortan — det fanns etter i den. Han drack Gerröd till och fäste därefter en kyss på hornets spets, men då vred sig Grim leende ifrån honom. Nu tog kung Gerröd emot det åter fulla hornet, och han bad Grim komma med lycka samt kungöra, huruvida någon fara vore i annalkande; »ty ofta», sade han, »har jag sett dig hafva bättre uppsyn». Han tog af sig ett guldsmycke och gaf det åt den tigande Grim.