Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
g:0 att bestämmandet af hvilken eller hvilka bland de öfriga för proportionens vidmagthållande tillåtna medlen må för tillfället begagnas, bör vara helt och hållet öfverlemnadt åt Banco-Styrelsen, som dervid icke lärer underlåta, att afse både Bankens egen fördel, och det som dermed slår i nära saraband, industriens ostörda förkofran; 10:0 alt då metalliska Cassan, hvaruti äfven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger J:del af sedelstocken, må denna sistnämnde i intet fall ökas, och att, så snart förhållan - 84 Eanco-Utskoltets Utlåtande N.o 16. det blifvit derunder nedsatt, Banco-Styrelsen åligger att vidtaga tjenlige anstalter till återställande af den emellan metalliska cassan och sedelstocken nödige proportionen af 1 till 3; 11:0 att, om också metalliska cassan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga |:del af sedelstocken, Banco-Styrelsen ej, på grund häraf, må ega vidtaga någon åtgärd till rörelse-capilalets ökande, i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfrige effecter, som finnas uppräknade i Banco-Reglementets 4 Art. 4 Afd. §§. 10—15 (pag. 97 och 99), förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver, samt vidare, i afseende på: A. Vexel-Banken.
r utropade den lilla flickan plötsligt och slog arinarna kring inoderns hals, wjag narrades. RIatliilda har inte ondt i bröstet. inen jag kan inte uthärda. jag menar a t t. det ar så förfärligt att tänka ... då 78a.n får se att hennes nasa ar krossad och ena .armen af, så kanske ' han skrattar å t lienne. och jag k a n inte uthärda det. jag kan inte~utliärda. w Hon snyftade sa att liela hennes lilla kropp skakade, under det lion, alltjlmt tryckt intill inoderh bröst, upprepade sinn försiikringar a t t hon ej kunds wutliiirdas. Hedvig kände sig mycket illa till mods. Det, var icke Matliildas hasa denna sorg giillcle; dessa snyftningar kommo ur det lidelsefalla sjalsdjup, som den lilla flickan ej sjalf forstod. Det var aningen o111 en stundsiide olycka, en komniande oro, som brände det kiiiisliga, nervösa barnet, alldeles som en fhgel. ' känner sig sjuk ocli iingslig innan oviidret utbryter. JIed kärleksfiill ifver smekte och tröstade modern den lilla flickan, försäkrade henne, att ingen, allraininst Gerliarcl, soin var så god ocli snäll, skulle göra narr nf ' en stackars docka, därför att hoii inte liade ii8gon niisa, ocb först då den lilla flickans tårar uppliört att rinna, sköt hon Iieniie sakta i f r h sig och återgick till sina bestyr. &amp; len hennes hjärta var beklämdt, ocli hon önskade innerligt att lion gifvit Gerhard ett. nekande svar. Nu koni emellertid denna önskan för sent, Gerhard skulle anknda redan följ ande morgon, saledes aterstod det henne ingenting annat än att bedja Gud o1n hjälp ' i de svhiglieter, som mkhanda skulle komma, och som hon sjalf frairiiilanat. l I,. Morgonen d ä ~ p å vid niotiden stodo Hedvig och Jane i sina ljusa vhklädningar ute på förstugubron för att mottaga den väntade gästen.
— förtiger professorn, tar i stället upp den satsen, som ensam ibland tre är något oklar, rycker den lös ur dess sammanhang, och vinner sitt mål. Dylikt förfaringssätt må nämnas skickligt, skarpsinnigt, hvad man vill, men. Stark sak kräfver ej slik bevisningskonst. Sedan instiftelsebrefvet på första sammankomsten upplästes, höll kungen sitt invigningstal. Det är tredje aktstycket. Säger derom professor Ljunggren s. 15: » Vida klarare än i stiftelsebref och stadgar framlyser här hufvud-tanken i denna hans skapelset. Här kunde vi alltså med skäl vänta att se otvetydigt och odisputabelt uttaladt, att » först och sist skulle akademien vara en vårdarinna af våra stora minnen. » Men hvad finna vi ?Efter väl ett dussin genomläsningar räknar jag nu upp allt hvad jag i talet upptäckt direkt eller indirekt hänvisande på akademiens syfte. Jag citerar. » Det är eder jag utsett att stifta för språkets lagar. » För att stämma in med professor Ljunggrens tes borde här ha sagts: » Det är eder jag utsett att vårda våra stora minnen ». Sedan, på liknande sätt som i stiftelsebrefvet, angifves de egenskaper akademien kräfver. Hade dess främsta uppgift varit att » våjda fosterlandets stora minnen », skulle insigter i fosterlandets historia otvifvelaktigt nämts först. Men så ej. Denna egenskap omtalas alls icke. I stället nämnes — kärlek för vitterheten, på vidsträckt lärdom grundadt fint omdöme, fin smak, förmåga att gifva hvart ord sin rätta mening. Längre fram betitlas akademien: » vittert samhälle. samhälle, egnadt svenska språket samhälle, helgadt till rikets välgörares och hjeltars lof, som skall fira sin högtidsdag på den store Gustaf Adolfs födelsedag ». Af dessa tre uttryck äro de två i strid, det sista i frid med professor Ljunggrens åsigt. Gustaf III afslutar sitt tal med ett försvar för vitterheten och dess idkare: vitterheten allena ger åt store män ett odödligt namn. I detta sammanhang säges emellertid alls icke, att det särskildt skulle tillkomma Svenska Akademien, att gifva, åt våra store, odödligheten.
Då röstlängd för elektorsval på landet samt för elektorsoch riksdagsmannaval i stad kommit vederbörande Ky rkoherde eller Magistrat tillhanda, skall Kyrkoherden eller Magistraten ofördröjligen inom distriktet kungöra, att längden under fjorton dagars tid finnes tillgänglig för dem, som åstunda att densamma granska. Röstlängderne för omedelbara val på landet skall Konungens Befallningshafvande allmänligen i länet kungöra, och derjemte tillkännagifva, att dessa längder under fjorton dagars tid före valet skola för ytterligare granskning finnas alt tillgå hos 38 Konslitutions-Utsliollels Memorial, JM 7. den Domhafvande, till hvilken, enligt 43 <§, Konungens Befallningshafvande bör dem öfverlemna. § 45- Elektorsval, der det föreskiifvet är, skall hållas minst Åtta dagar före riksdagsmannaval. Kungörelse om elektorsvalet skall Kyrkoherde på landet eller Magistrat i stad utfärda och låta i pastoratets eller stadens kyrkor uppläsas minst fjorton dagar förut, om lagtima riksdag, och minst Åtta dagar förut om urtima riksdag förestår. Skulle i någon socken offentlig Gudstjenst ej förrättas å söndag, då kungö relsen uppläsas bör, skull vederbörande kronobetjent, på presterskapets anmodan, kungörelsen skyndsamt från gård lill gård kringsända. Vill någon göra anmärkning vid den röstlängd till elektorsval, som i 44 § omtalas, varde anmärkningen framstäld innan valet börjas och pröfvad af de röstegande, hvilka anmärkningen ej rörer. Gillas den, rättas röstlängden derefter. Efter elektorsval skall ordföranden utskrifva och med sitt namn styrka utdrag af valprotokollet, hvilket såsom fullmakt för riksdagsmannaval^ meddelas den eller dem, som fått sig elektorsbefattuingen uppdragen. § 46. Val till riksdagsmän i Andra kammaren skall, för lagtima riksdag, hållas i förra hälften af Augusti månad det år, då riksdagen begynner. Har Konungen för urtima riksdag anbefallt nya val, skola de hållas så snart ske kan.
För den händelse Borgare-Ståndet icke skulle vilja frånträda detta beslut, får Utskottet föreslå följaude omröstning: 8:0. Den sorn godkänner Utskottets af tre Stånd gillade åsigt, att bevillnings-afgift för karakters-fulimagter icke bör bibehållas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Borgare Ståndets beslut, nu gällande föreskrifter för bevillning ä karakters-fulimagter att fortfarande tjena till efterrättelse. § 27. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva gillat det utaf Utskottet framställda förslag tili $ 27, sådan densamma finnes intagen uti det vid Utlåtandet N:o 34 fogade, B Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 39. förnyade förslaget till Bevillnings-stadga: hvaremot Ridderskapet och Adeln beslutat, att denna § skulle erhålla följande lydelse: »Till Magistrat eller vederbörande tjensteman i stad, samt till Kronofogde eller annan ledamot af årets bevillnings beredning inom samma socken ä landet bör, inom den 15 Mars hvarje år, afbruks och fabriksidkare jemte andra, jordbruket icke tillhörande, verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare med flere, som, enligt denna stadgas 2;dra artikel, böra erlägga bevillning för inkomst af rörelse, näring eller yrke, uppgift aflemnas ä den rörelse och näring, han idkat samt den inkomst han deraf njuter. Börande dessutom den handlande eller näringsidkare, hvars rörelse under nästföregående tiden drifvits inom annat bevilinings-taxeringsdistrikt, aflemna bestyrkt uppgift å den bevillning, som för sislförflutna år varit honom derstädes påförd.» Då likväl ifrågavarande stadganden äro af reglementarisk beskaffenhet samt Ut skottets förslag till 8 27 blifvit af tre Stånd gilladt, hvadan detsamma uigör Rikets Ständers beslut, har Utskottet endast skolat sådant anmäla. § 35.
Efter öfvervägande af åtskilliga anmärkningar , rörande dels olämpligheten af vissa s'adganden uti Concours-Lagen af den 18 Julii l8»8, dels ock beliofvet af förklaringar och tillägg i samma Författning, hafva Riksens Ständer, på redan anförde grunder, trott sig böra till E. IC M.-ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna följande förslag: 1:0 Ehuru det, i likhet med föreskriften i 16 §. 4 Mom. af 1798 års Concoursstadga, bibehållna stadgandet i 4 Gap. 10 §. "Att den, som tjensten i Gäldenärs ställe förrättar, bör njuta halfva lönen, synes vara grundadt på en billig fordran, å ena sidan, att vicarien, emot de förmåner, han åtnjuter, skall med nit och drift fullgöra de honom i tjensten tillhörande åligganden, och, å den andra, att han skall deremot ega nödig utkomst af hvad honom är anslaget, med hvilket stadgande afven flere särskildte författningar, hvaraf må nätnnas Kyrkohagen uti Underdånige Skrif velter. 333 17 Capl 23 §., Kongl. Brefvet den io Januarii 173g och Kongl. Förordningen den 30 September 1756, öfverensstämma; likväl och emedan emot en sådan fördelning af Gäidenärens lön förekommer, att, då denria lön uppgår till betydligare belopp, Vicarials-arfvodet skulle blifva för högt, och, enär lönen åter vore ringa, underhållet för Gäldenären och hans famille otillräck, ligt, anse Riksens Ständer den modification uti ifrågavarande ovilkorlig! föreskrift lämpligen kunna ega rum, som innefattas uti följande stadgande, hvilket Riksens Ständer föreslå måtte, såsom tillägg till 10 §, i 4 Cap., antagast "Dock ege vederbörande Auctoritet, sorn Vicarien förordnar, att, uppå anmälan af Sysslomänen , pröfva och bestämma, huruvida Vicarien med mindre, än halfva lönen, kan vara belåten , och till hvad belopp den, i sådant fall, af honom uppbäras må. ’ 2:0
8åsom skäl emot bifall till LagUtsk:s betänk, har jag hört anföras, att derigenom en olägenhet och en ökad kostnad skulle för R. o. Ad. upslå, i så fall, att man lättare och på billigare villkor skulle kunna erhålla ett ombud att utföra sin talan vid Hof-rätterne än vid Härads-rätterne. Detta skäl torde böra förfalla när man besinnar, att de mål ang:de frälsemän, som omedelbart af Hof-rätt uptagas, äro jemförelsevis få i förhållande till dem, i afseende på hvilka frälseman redan nu lyder under de allmänna Under-domstolarne, ehuru sjslberörde mål ej sällan äro af den största vigt. Har det utan olägenhet för adelsmannen hittills låtit sig göra att utföra sin talan i alla de otaliga mål, som Under-rätt redan nu eger att uptaga, mäste olägenheten icke blifva särdeles stor, om arfsoch testamentstvister hädanefter äfvenledes konime under dessa rätters pröfning. Dessutom är det vida lättare för hvar och en att sjelf bevaka sin rätt vid Härads-rätten der processen är mundtlig, än vid Hof-rällen der processen är skriftlig. I den reservation, som finnes LagUtsk:s betänk, vidfogad, har reservanten emot bifall till detsamma, anfört alt då en kontroll erfordrades derå att representationsrätten icke varder utöfvad af andra 4 H. 14 210 Den 5 Mars e' ta. än dertill berättigade personer, skulle en sådan gå förlorad, derest betänk, bifölles. Reservanten medger alt Ulsk. upgjort ett förslag huru dermed skulle förhållas; han ogillar icke förslaget, men tillägger att de deruti meddelade sladganderne icke skulle komma alt efterlefvas. Men äfven om. hvilket jag dock belviflar, Under-domare i allmänhet äro kände för mindre noggrannhet vid upfyllande af likartade föreskrifter, så frågas om det är ett skäl för att icke bifalla en nyttig reform?
Uti Norrland, der redan till invånarnes stora förmon, en god hushållning med villebrådet iakltnges, är visserligen icke af behof att afgiften högre åtages än 1 å 1 sk. för allmogen, och dubbelt för dem af andra elasser, och denna lindriga afgift skulle dock bidraga till jägarnes egen fördel genom ett högre praemiebelopp å fällandet af rofdjur, hvilka, »ynnerligast räfvar, borttaga mycken fogel under liggetiden. Bihang till R, St. trot. 1834. * 2 dfild'.. 2:dra Häftet. t STOCKHOLM, i834; hos J. A. W ALI.DCN. Bcv.- och Oecon -Vtsk. Betänkande N.o 3. t N:o 3. Ankom till Exp.-Utsk. den ll Junii. Betänkande, angående grnnderne för förändrade föreskrifter om bränvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap. Jemte det Kongl. M;ij:t uti Nådig Skrifvelse den 8:de sisll. Februarii tillkänna»ifvit, att Kongl. Majit, betänkt att, lill inskränkning af bränvinets dfverdrifna oell skadliga bruk, bidraga genom alla åtgärder, som i denna hushålIsgren af Kongl. Majit bero, bar för afsigt, att in skränka tiden för bräuvinsbränningens utöfning i .allmänhet till endast Sex månader af året, och meddela bestämdare Stadganden emot missbruk vid redskapens form och sammansättning samt utfärda förnyade föreskrifter, angående minut försäljning af bränvin; hafva inom Biks Stånden motioner och yttranden i ämnet blifvit framställde: IIos Högloft.
Ingen annan än min son har kunnat lemna honom dessa upplysningar ... Och han vill ju förkunna mig ett glädjande budskap, det var ju så? Ingrid talade med feberaktig häftighet. – Ja, svarade Erik, – så skrifver han. – Då lefver min son ... O, Gud, Gud ... För mig till honom, jag vill genast se honom! Ingrid glömde i detta ögonblick, hvar hon befann sig. Hon glömde, att fängelsets murar ännu omslöto henne och att, då dess dörr snart skulle öppnas, hennes väg förde till döden i bålets lågor. – Hvad är främlingens förnamn? inföll Ellen med samma brinnande häftighet, – känner ni det? – Jag har hört hans förnamn och ... låt se ... det finnes äfven här i efterlysningen, svarade Erik med en blick i papperet, – Mynher Vanloos förnamn är Arnold. Kan detta lända er till någon upplysning? Ingrid och Ellen svarade blott med ett glädjerop och störtade i hvarandras armar. Erik betraktade detta uppträde med obeskriflig öfverraskning, och en aning om orsaken till detta häftiga, ömsesidiga känsloutbrott flög lik en ljungeld genom han själ. – Han är min son, ropade Ingrid utom sig. – Jag har återfunnit honom ... Ellen, Ellen, du har återfunnit din bror ... – Er son! upprepade Erik, som fattades af samma hänryckning. – Ja, så är det, så måste det vara. Jag svage, som tviflade, fastän jag såg Guds finger! Nu ljöd derutifrån en ny, skarp och genomträngande hvissling, lik den föregående, men ingen af de innevarande hörde den. Det var den signal, som kallade Drakes manskap att genom de olika portar, framför hvilka de voro fördelade, instorma i slottet. – Jag måste se honom, fortfor Ingrid. – Men, o Gud, tillade hon i förändrad, ångestfull ton, – måhända han är långt borta ... och dödsklockan kallar oss inom få timmar ... kanske det blir för sent! Denna tanke öfverväldigade, förstummade Ingrid. Hon vred, darrande i alla lemmar, sina händer och kastade en förtviflad blick omkring sig på de grå fängelsemurarne. – Herr pastor, ropade Ellen och fattade Eriks hand mellan sina händer, – för honom hit!
Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., så vida icke de på föredragningslistan uppförde mål hunno att under förmiddagens plenum afgöras. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer hufvudsakligen i det yttrande, Hr Tersmeden redan afgifvit. Detta mål har från sin början fått en skef riktning. Att så skett har redan af reservanterne och jemväl nu utaf Hr Tersmeden blifvit utredt. Men efter den behandling, som målet nu erhållit, bör man dock kunna hoppas, att ett riktigare sätt alt gå tillväga skall göra sig gällande. Jag ämnar icke eller nu ingå i någon särskild undersökning af frågan, emedan jag förmodar, att II. o. Ad:s fleste ledamöter redan deraf tagit nog kännedom. Lika med Hr Tersmeden tror jag, att Utsk:s betänk, icke kan antagas i den delen, der en allmän undersökning om Kronans rätt lill ifrågavar. hemman tillstyrkes. Besluta R. St. nu en allmän undersökning om dessa hemman, så vore steget uttaget; hvad hindrade dem då att en annan gång begära en dylik undersökning för andra hemman, anslagna till andra offentliga ändamål, och hvad hindrade dem slutligen att begära en sådan undersökning ang:de enskildes åtkomst till deras egendom? Staten kan föra rättegång utan betydlig kostnad; den har offentliga åklagare att för sådant ändamål tillita, och äger, om det behöfves, större tillgångar. Hon bör således kunna uttrötta hvarje enskild person eller Corporation och äfven undergräfva den genom dyra rättegångar. Detta vore ett slags förnyad reduclionsåtgärd, en inqvisitorisk rättegång, emedan undersökningen är sådan. Jag är förvissad, alt R. o. Ad. icke skall gifva sin röst lill sådana företag, och tillstyrker derföre vördsamt, Den 1 Mars f. m. 415 att Ståndet måtte, på sätt Hr Tersmeden föreslagit, afslå StatsUtsk:s ifrågavar. betänk, i denna del, samt sålunda blott hålla sig till första raderne af PresteSt:s beslut, innefattande följande ord: ”med bifall lill hvad Ulsk. tillstyrkt i afseende på K.
På BorgareStåndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H. Schwan. Lars Olsson. h. t. Talman. n. v.Talman* Uppläst hos samteliga Riks - Stånden den 2 Augusti* StormägtigSte Allernådigste Konung 1 Genom Nådig Proposition af den 6 sistlidne Juli Den a Augusti Juli, afgifven till Riksens Ständers Stats-Utskott, har Eders Kongl. Maj:t i Nader täckts förklara, att, i stud af de beslut Riksens Ständer vid Riksdagen i Orebro ar i S12 fattade rörande Rikets utländska skuld, Eders Kongl. Maj:t funne den tidepunkt hafva inträffat, da Eders Kongl. Majit borde begagna den honom, af. Riksens Ständer uppdragna rättighet, att förklara den återstående tredjedelpn af Sveriges Capitalgäld i Holland, Brabant och Genua böra såsom en Rikets verkliga skuld erkännas , och att densamma således, i anseende till afbetalningar och interessen , borde tilläggas samma rättigheter, som Handelshuset Frege Sc Comp. i Eeipzig för dess redan godkända fordran hittills åtnjutit. Ytterligare har Eders Kongl. Maj:t, genom Nådig Proposition af samma dag, med åberopande af denna Nådiga förklaring, till Riksens Ständer uppgifvit en utväg, att genom öfverenskommelse med nu varande fordringsägare inlösa hela Utrikes galden, endast genom förvandling af en del deraf till ett inrikes stående lån. Denna utväg bestode deri, att Eders Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet KronPnnsen, till skuldens liqviderande ville använda lösen för On Guadeloupe, (hvilken, genom Handelstractaten med Stora Brittannien af den 3 Mars 1813, afträddes till Eders Kongl. Majit och dess efterträdare på Svenska timonen, enligt Successions .
Ständer haft detta ärende under nådigt öfvervägande, samt efter samtliga vederbörandes hörande, genom Kungörelsen af den 12 Maj 1865, åt denna tvistefråga gifvit en lösning, hvarmed både Rikets Ständer och allmänheten bort, efter min tanke, finna sig fullt belåtne;» af Kontraktsprosten Lindskog och Kyrkoherden Englund; af Herr Bergman: »Emot Utskottets förslag till ändring afläroverks-stadgans 12:te § 2:dra morn., får jag vördsamt anmäla min reservation. Dertill föranledes jag hufvudsakligen af det skäl, att den arbetsordning, som, efter flera ändringar Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 21 och jemkningar i låroverksstadgan, blifvit för hvardera af de tvänne bildningslinierna, af sakkunniga män utarbetad och af Kongl. Maj:t pröfvad och fastställd, genom nämnda ändring skulle komma att i väsendtlig mån rubbas, till stor olägenhet för läroverket i dess helhet och utan motsvarande fördel för den dispenserade lärjungen. Nu befintliga lärarekrafter medgifva beklagligtvis icke inrättandet af en tredje bildningslinie (klassisk linie utan grekiska), genom hvilken den från grekiskan dispenserade lärjungen skulle erhålla fullgod ersättning genom en för hans utveckling ändamålsenlig undervisning. Gällande skolstadga och Utskottets förslag öfverensstämma deruti, att befrielse från grekiskan må erhållas; men skilja sig från hvarandra först i afseende på vilkoren för sådan befrielse, och sedan med hänsyn till den ersättning, som skall beredas. Utskottet, som i det aldranärmaste återgått till hvad 1856 års Skolstadga i denna punkt föreskref, vill såsom vilkor endast »målsmans anhållan.» Nu gällande Stadga åter föreskrifver »svårighet för ynglingen att kunna följa undervisningen», »målsmans framställning», »läroverks-kollegiets hörande» samt «ephori bifall.»
Af företedda handlingar inhemtas, att Westergren, som är född år 1802, år 1824 inträdt i militärtjenst, derifrån han, efter att hafva i flere år innehaft Sergeantsgrad, erhållit afsked, hvarefter honom i nåder tillagts Under-löjtnants namn, heder och värdighet: att Westergren emellertid den 1 November 1837 blifvit anställd såsom föreståndare för omförmälda fängelse, till en början under benämning af vaktmästare och sedermera från och med 1848 under benämning af direktör: och att han, enligt hvad Fångvårds-styrelsen intygat, med synnerligt nit, drift och skicklighet i utöfningen af denna befattning fortfarit intill 1860 års utgång, då han undfött tjenstledighet, hvaraf han, såsom enligt läkarebetyg besvärad af sådan sjuklighet, som gjorde honom otjenlig att med den ansträngande befattningen fortfara eller åtminstone skulle för hans återstående lefnad ännu mera försämra hans redan försvagade helsa, allt sedermera varit i åtnjutande. Uti särskilda underdåniga skrivelser, sednast af den 6 innevarande månad, har Fångvårds-styrelsen förordat Westergrens omförmälda begäran att, vid erhållande af afsked från direktörsbefattningen, komma i åtnjutande af pension; och vill Kongl. Maj:t, med afseende å hvad ofvan blifvit anfördt angående den tid, under hvilken Westergren varit i fångvårdens tjenst anställd, och angående det väl vitsordade sätt, hvarpå han samma tjenst utöfvat, så ock i öfrigt enligt de grunder, hvilka uti Kongl. Maj:ts angående Statsverkets tillstånd och behof den 24 Oktober förlidet år till Rikets Ständer aflätna Proposition finnas åberopade i, fråga om pensionsrätt vid Bih. lill It St.