Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då han fick syn på Tolle Årasson, skuggade han med handen öfver sina svaga ögon och sade: – Det var den mest feta och blommande hälsa jag sett på många år. Mina snälla korporaler, farer ändå inte för hårdt med mannen, ty jag skönjer godt att han ingen rätt kraft besitter i lemmarna! Det var det första ord af medlidande, som Tolle Årasson hört allt sedan han klingade med sina kamrater i Uppsala, och strax måste han med tårade ögon sticka fram den runda handen och tigga. – Jag är en förolyckad stackare, – hviskade han på en blandning af svenska och den lärdaste latin, – och jag skulle välsigna och tacka för en enda nypa snus. – Snusa är ett och tjäna kronan ett annat! – svarade Svedenborg allvarligt och gick bort, men redan samma afton, när det blåste till aflösning, kom han med sitt snushorn. – Tag hela snushornet och behåll det och tala inte vidare därom! – hviskade han och var åter borta likt en vandrare, plötsligt mött på vägen. Människorna äro goda, tänkte genast Tolle Årasson och pröfvade att finna sig i sitt öde. Snart hade han dock gjort öfver med sina sista hopsparade koppargudar och allt innehållet i snushornet för att ibland muta sig till en stunds längre sömn om morgnarna. Strax menade han åter, att människorna voro onda. När ändtligen det sista skeppet med sin gyllene segergud i förstammen gled ut öfver Idefjordens mörka vatten, blef han på nytt befalld att marschera. Flera främmande och inländska officerare slöto sig efter hand till skaran, och från gård till gård gick det långa tåget af landets sista utskrifna söner. Då hände det en middag vid ett gästgifvareställe att Tolle Årasson satt och sof bakom vagnslidret med hatten i knät. När trumman gick och han vaknade, låg i hatten en blank specieriksdaler på ett hopviket papper. Det var en oväntad syn, och han gnuggade ögonen och undrade om han drömde. Han slog med knogen på myntet och vägde det i handen. Till sist uppvecklade han papperet och läste: – I Tistedahl vid Möllerstugan står en Hängbjörk, Ljusastaken kallad, ty hafva den Tre Armar uppå en Stam.
Om jag ock nu posito skulle medgifva att så är, ligger likväl just i det skenbart obetydliga oftast anledning till den största förtret, helst när det så ofta återkommer. Men när Prest kan anklagas i Domkapitel och af detta undfå varning eller s. k. »skrapa» just för det att han ställer sig till efterrättelse ofvanberörde kungörelse, hvilken frän andra sidan förbises, så torde sakförhållandet, hvilket ju tydligen, tvertemot lagstiftarens mening, fått en sned ställning, icke vara så minutiöst och ovigtigt. Jag åsyftar att sätta ansvarig Prest i en rätt ställning till lag och stadgar. Han befinner sig tydligen i ett dilemma, desto svårare, som han kan stöta emot och råka ut för åtal, huru han ock i förevarande fall må handla. Ett Landshöfdinge embete, en Domare, Magistrat, Kronofogde, Länsman eller hvilken auktoritet, ja till och med enskild person som helst insänder en handling till uppläsande från predikstolen, med begäran att Pastor skall återsända den jemte bevis att den blifvit uppläst: gör han det, så frånhänder han kyrkoeller pastors arkivet en handling, som der till allmogens efterrättelse och till uppvisande vid Prostoch Biskops-visitationer skall förvaras; gör Ilandet icke, så löper han fara att anklagas i Domkapitlet med ofvanantydda påföljd. Jag kunde, om det vore på sitt ställe, åberopa fakta att sä gått. Det är ur detta dilemma — mellan handlingens förvarande och återlemnande, mellan lag och praxis — jag hade önskat att kunna förhjelpa den ansvarige Presten, och det sunda omdömet måste nödvändigt förklara sig för det förra alternativet.» 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltels Betänkande N:o 34. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af täckt motion om utfärdande af ny förordning rörande strömming ^Hondén. Till Allmänna Besvärsoell Ekonomi Utskottet har blifvit remitterad en af G. Bolin från Upsala län inom Hedervärda Bonde
V. 8tor-.^mirelen d:o r Vektmestere 600: 8umme ,<)oo: - L^RV dOVLL. 20 Lo^§Z. ZVäÄAS /^ro/iv^ZZZon, ^V:o 67. Z7z-//'a^ «/ /'roZocoZZsZ ö/ver ^Zrrr/res-^/ee/rrZe^, ZraZZet r>r/o> Zt/a^k ^orru/r^s/t Z 8taZ>r-^-rcZeZ ä 8zocZrZioZr/!<r 8Z0ZZ rZerr <) /Zr/rZ l8^c>. Dero8 tilxeel leneer, ^u8titiss 8tot8-Wn'l8tern Hörr Orefve /'o^e, 8tot8-iV1ini8tern tor I7tri!i68 Xrendeno, Herr I^rilierre 8Z/e,'/reZtZ. 8tot8-Käden - Herr fri lier re <7g^ZeriZrZ-m, (leio?rilierre /-»^er^/eZ^ e, «/' Z/d»K«,-iZ oell //rre. 86(100, M6(I onlednin^ of den föröndrode orgoni8otion, 8tot8-fiädet erliällit i följd 0!' l(on^l.
Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. 38 Den 17 Oktober. 3:dje punkten. Frill, af Ugglas, Gustal: Stats-Utsk:t har, såsom vilkor för åtnjutande af statsbidrag för ifrågav:de arbeté, föreslagit, att aktieteckningen skulle uppgå till 400,000 rdr, eller 200,000 rdr utöfver det belopp, som, jemte statsbidraget, erfordras för arbetets utförande. Anledningen till denna bestämmelse är att söka deri, att bolag, som bilda sig för utförandet af andra, med detta jemförliga, arbeten, i allmänhet anses böra teckna aktier till J af den för arbetets utförande beräknade kostnad. Jag vill icke påstå att Utskrt saknat skäl till ett sådant förslag, men å andra sidan bör man besinna, att den ort, der aktieteckning för detta arbete kan påräknas, är så fattig, att teckningsbeloppet icke torde kunna uppdrifvas till den föreslagna summan, helst det nuv:de teckningsbeloppet, 159,075 rdr, endast med stor svårighet kunnat åstadkommas. Dessutom har sådant icke förutsatts vid återremissen, som endast afsåg att borttaga föreskriften om afgifvandet af en borgensförbindelse, som skulle gälla i öfver 30 år. Att nu stadga något som, fastän under annan form, medförer samma olägenhet, synes olämpligt, och jag finner mig föranlåten att anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. å bifall till Utsk:ts förslag, med den förändring, att orden »och skall aktieteckningen» etc. t. o. m. »kunnat bestridas» äfvensom orden »i följd häraf» och »i annan ordning än här blifvit stadgad» utgå. Gr. Mörner, Garl Göran: Då detta ärende förra gången förevar, hade det ännu icke blifvit afgjordt, att Herrljunga-Uddevalla-banan skulle erhålla låneunderstöd af statsmedel. Detta har sedermera blifvit beslutadt, och vid sådant förhållande hemställer jag, huruvida det är välbetänkt att samtidigt med nämnde jernbananläggning i samma ort företaga ett arbete så vidtomfattande som det nu ifrågav:de.
I öfverensstämmelse med nu angifna åsigter, får Stats-Utskottet alltså tillstyrka: att för utgifvande från Riksgälds-kontoret af skiftesoch odlingslån, må af Rikets Ständer anvisas och till fond för dylika lån afsättas en summa af Etthundratjugetusen Riksdaler Riksmynt, samt att, i afseende på dessa låns utlemnande och återbetalning, nedanstående vilkor och bestämmelser måtte varda föreskrifna: 1:0 Utaf Stats-Utskottets Utlåtande JYl 288. 9 1:o Utaf omförmälda summa och hvad i afbetalning å deraf utgifna lån inflyter, må understöd emot bestämd återbetalnings-skyldighet meddelas för odlingar å i laga ordning skiftad jord; börande hvad af denna låne-tiligång under ett år icke blifvit begagnadt till ett kommande år reserveras. 2:0 För de lån, som från Riksgälds-kontoret utaf sagde lånefond utbekommits, bör till detta verk erläggas Två procent årlig ränta, beräknad från lånets utbetalnings-dag; och skall kapitalets återbetalning taga sin början efter tre år från samma dag, samt, jemte ränte-betalningen, derefter verkställas med en femtedel årligen, på det sätt, att fjerde årsdagen biifver förfallo-dag för första femtedelens inbetalning och i lika förhållande för de öfriga fyra femtedelarne, så att hela lånet vid åttonde årets slut är inbetaldt. 3:o Till säkerhet för lånesumman bör utgifvas skuldebref, försedt med sådan intecknmgs-säkerhet, som af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret godkännes. 4:o Den högsta lånesumma, som enskild jordegare utaf denna fond kan erhålla, får utgöra 3,000 R:dr R:mt, och må lån å mindre belopp än 300 R:dr samma mynt deraf icke meddelas. 5:0 För öfrigt böra, i afseende på denna lånerörelse, följande bestämmelser tjena till efterrättelse: Rättighet att söka och erhålla lån tillkommer endast dem, hvilka ega jord, som undergått lagakraftvunnet skifte.
Björkman anginge, dels åter af anförde skäl förklarat, att, '•enär det icke i förväg kunde »pröfvas, om eller i hvad mån de utbetalningar, hvilka Kontoret kunde få vidkännas, »vore att anse såsom påföljder af Gulianders och Kjellanders försummelse i deras befatt»ningars handhafvande, hvaröfver omdömet, i följd af olika omständigheter, kunde, vid »särskilda tillfällen, olika utfalla», Kongl Majit funnit Hof-rättens beslut för tidigt meddeladt, och på sådan grund detsamma undanröjt. Till godtgörande af hvad Björkman sålunda blifvit ålagd att, vid bristande tillgång hos Lindstedt, Låne-kontoret ersätta, uppbar Låne-kontoret Björkmans redan förut med lith. lill R. St. Prat. IS02 & 1*63. d Saini, i Afd. 3 Haft. 2 LO Ilankri-Htsliollels Utlåtande N:n S. qvarstad belagda dels löneinkomster såsom Kassör i Banken, dels Banko-ombuds-arfvode för tvä månader, dels honom tillfällen utdelning i en konkursmassa, dels influtna hyresmedel af hans sedermera försålda fastigheter i Malmö och dels behållna summan af Björkmans fasta och lösa egendom, utgörande tillsammans alla Björkmans kända tillgångar; men några ytterligare åtgärder mot Björkman hade icke kunnat vidtagas före verkställd utredning af Lindstedts konkursmassa och afslutandet af alla de rättegångar, hvilka emellan Låne-kontoret och åtskilige dess gäldenärer uppkommif, rörande betalning af de lån, f. d. Kamereraren Lindstedt uppburit och förskingrat, eller till hvilkas Ilqviderande han af låntagarne emottagil medel, som han för egen del användt.
Konungen för hvarje år bestämmer det antal sågblock, som hvarje rote får disponera till afsalu, och som på Clarelfven nedskeppas. Det der är allt saker, som nian kan få reda på, om man vänder sig till emlie Isin yndigh eter na ; men, Gud bevars, Wermlands-patronerne, de tro, att det är Fahlu bergslags privilegier, som hindra allmogen i Weslerdalarne att försälja sina skogsproducter, under det att likväl, allt efter LandshÖfdingeembetels yttrande, det tillätes hvarje rote att få åt sig utsynade sågblock till den mängd, att deraf kan blifva ända till tolf* ter bräder, allt efter behofvet. Det torde äfven vara obekant, alt inom Dalarne beskattningens grunder äro inrättade efter soldatrote, och om man rubbar dessa Dalarnes privilegier och underkastar Dalprovinsen beskattning efter metod, så kommer allmogen der att få betala mera. Tolf sk. böter för uraktlåten kolleverering är af alldeles ingen betydenhet; ty de, som ej hafva kol på sina hemman, få köpa dem af andra för raarkegångspriset. Jag yrkar fortfarande afslag å betänkandet. Fl iTersmeden, Carl Reinh.: Här är icke fråga om, huruvida rasen i Fahlu grufva varit nier eller mindre farliga för bolaget, eller om Guds finger vid tillfällen af ras varit emellan, för att bespara menniskolif, hvarom en talare yttrat sig, och hvilket synes vara ett bortblandande af sjelfva saken. Frågan är, om bergslagen skola få behålla de privilegier som de erhållet, under en stor koppartillverkning, eller huruvida dessa privilegier skola i större eller mindre mån försvinna, då tillverkningen af koppar är mindre än förut. Det sednare Ur ett factum, äfvensom att Fahlu bergslag numera söker sin största förtjenst i jernti11— verkning, samt att dc kol, sorn förut anväudls lör grufvans 3o8 D o o i»4 A p r i 1 f. nu bearbetande, nu dragas till jernbruken.
Desillusionerande, emedan gyckelbilderna om Italien, som ett simpelt landskåp på en porslinstallrik framkallat i hans barnsliga fantasi, vida öfverträffande den skimrande verkligheten, han hade framför sig. Eller var han själf numera oduglig att fatta innehållet och poesin i verkligheten? Nej, nej – det hade alltid varit så. Hvarje dussinplansch i hemmets bilderalbum hade gifvit honom vackrare drömmar, luftigare poesi, än alla verklighetens skönheter tillsammans. Han var endast en oförbätterlig Apollo, som förföljde hälsans och skönhetens Daphne ännu i dag, fast han redan i skolan lärt sig att hon för tusental år sedan blef ett träd i samma ögonblick förföljaren kom inpå henne? Han sjunker ihop, tar sin blick ifrån det vida, blånande perspektivet, som de lämna, och ser framåt i stället. Ångaren har angjort Gandria och skoflar sig vidare fram mot Luganoviken, osynlig ännu, men utmärkt genom en lång, svartblå strimma på sjön, där Bisen med full kraft rusar ut genom Cassaratedalens ränna. På motsatta stranden växer San Salvatores två tusen fot höga jättekummel för hvarje minut, liknande urvärldens gigantiska katt, som skjuter rygg. Högst uppe på krönet sticker den gamla vallfartskyrkan af mot himlens hvitblå, stor som ett leksakshus. Medan hans blickar börja uppfatta enskildheterna i den nästan skräckinjagande fristående kolossen, kommer döden med sitt timglas till honom, tar honom vid handen och för honom upp genom kastanjeskogarna där borta på bergets sluttningar. De nå toppen utan ansträngning och de nå tinnarna af templet. Söderut ligger Lombardiska slätten i disigt blått, Apenninernas fina våglinier där bakom äro knappast skönjbara, men den närmaste omgifningen lyser i försommarens prakt med milanesares och rika främlingars bländande villor strödda kring sluttningar och dalar, som digna under vårens första yppiga svallsjö af grönska. Då säger döden till honom: »Gif dig här utför, och allt detta skall tillhöra dig!» Han ser förvånad upp på döden. Desamma orden ha sagts af frestaren på ett dylikt ställe till den Gudomlige själf. »Hvarför frestar du mig med lifvet, död?»
Syskanehsrn eller then som förr egt hans eller hennes Syskonebarn till ägta, eller eljest håfdat häfver, Böta som för LönskaLäge,’’ Hvarigenom det hö. gre ansvaret för hor och för Lägersmål emellan Husbonde och tjenstehjon, som år hans Syskonebarn, äfven af sig sjelf försvinner. Härmed öfverlämnäs denna fråga ytterligare vördsamligen till Riksens Högloft. Ständers pröfning, med bifogande af Etne Ledamöters särskilda meningar, och med den endast upplysningsvis meddelde uppgift, att den af Utskottet nu föreslagne Lag* förändring, blifvit vid 1809 års Riksdag af Riksens Höglofl. Ständer beslutad , samt af Högsta Domstolens och StatsRådets samtlige Ledamöter, med undantag af en enda, tillstyrkt, ehuru i brist på Kongl. Majita Sanction, frågan om Lagföräodringen dervid afstanna!. Stockholm den 25 Julii 1823. LagUtskottets Bettlnknnden, Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft. Stånders Lagutskott den 23 Julli 1823. S, O. Til! justering upplästes Utlåtandet, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 51, angående rottig, het för Syskonebarn, att ingå äktenskap Utan att dertill söka Konungens tillstånd. Härvid anmärkte Herr Borgmästaren Cederborg, att han ansåg någon åodring af 58 C p MissgerningsBalken icke böra ega rum, heldst detta Lagrum står val tillsamman med Syskoaebarns rätt, att med hvarannan ingå äglenskap, utan att dertill begära Kongl. Maj:ts tillstånd, Herr Häradshöfdingen Bibbing afgaf följande skriftliga reservation: ”Jag har redan en gång anfördt de skäl hvarföre jag icke kunnat instämma i LagUtskottets Betänkande , att Syskonebarn skola, lika sorn oskvlde, ega rätt ingå äktenskap, utan att begära särskildt tillstånd.
Detta tillstyrkande har af Ridderskapet och Adein samt Preste-Ståndet blifvit bifallet. Dorgare-Ståndet har bestämt anslaget till 4°»ooo R:dr och af Bonde-Ståndet är besluladt, att ”endast //o,000 R:dr årligen skulle under 3 år till bestyckning af nyssnämnde fästning utgå!’ Enligt ordställningen uti Bonde-Ståndets beslut, borde Utskottet anse, att 4°,000 R:dr mera än Kongl. Majrt för ändamålet äskat vore af Ståndet beviljade; men enär meningen kan synas tvifvelaktig, vågar Utskottet ej ingå i en sådan tydning, utan hemställer att Bonde-Slåndet måtte närmare förklara sitt beslut. I fall detta öfverensstämmer med Utskottets uppfattning deraf, är frågan, genom de af trenne Riks-Stånd beviljade summor, afgjord och anslaget bestämdt till 80,000 R:dr. Skulle åter Bonde-Ståndet lörklara sitt beslut endast hafva åsyftat ett anslag af 4o>0O° R-'dr för en gång, öfverensstämmer detta med Borgare-Ståndets beslut; och föreslår Utskottet, för denna händelse, votering, jemlik en så lydande proposition: Den, som vill, att anslaget till Carlstens Fästnings bestyckning skall utgå med 80,000 R:dr, voterar, Ja; Den, det ej vill, voterar, Nej. Yinner Nejbestämmes anslaget till 4°>°00 R:dr. 6:0 Till fortsättning af befästnings-arbetena vid Carlsborg, hade Utskottet tillstyrkt ett anslag af i5o,ooo R:dr att under åren i845, 1846 och 1847 utgå med 5o,ooo R:dr hvartdera året. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva bifallit Utskottets utlåtande i denna del; Bonde-Ståndet har beviljat 3o,ooo R:dr årligen under tre år, och Borgare-Ståndet likaledes 3o,ooo|R:dr årligen, intill näsla Riksdag.
Till Herr Friherrens upplysning kan jag nämna, att döss irring torde härleda sig deraf, att han förmodligen inräknat de bokförda Lånen ibland TreprotentsSedlarne. Herr Carpelan, Wilhelm Maximilian, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, sä lydande: Det sammansatta Stats - och BancoUtskotJ tet har för Riksens Ständer framlagt en plan till reglerandet af Disconternas aftäirer. Redan vid sjette raden begynner en lång «ch invecklad mening, hvaraf dock den flut - Dtn 17 Martn, t. m. *23 sats kan dragas, att principerne till närvarande förslag skola framdeles utvecklas j de begära blott att Riksens Ständer skola godtroget underteckna, och när detta är gjordt, få de nöja 6ig med hvilka grunder de finna för godt att framställa. Jag saknar i hela det framgifna Betänkandet ; allman Åsigt ^ indelning af Ämnet, rigtig Calcul och Rättvisa, hvilket de serskilt reserverade meningarne nogsamt be§ visa. Detta vore nog för att yrka dess åter; remittering. Utskotten hafva sjelfva medgifvit, att denna fråga borde gemensamt afhandlas med den öfver det allmänna Myntvärdets upprätthållanlande , men som åsigterne häri varit olika, det vill säga, ämnet ej fullkomHgen utredt, hafva Utskotten framlagt denna fråga , som på det nogaste har samband med det allmänna Myntvärdet och uppgjort ett Förslag, hvars gagne-i lighet eller skadelighet man icke vet. Utskotten säga likväl att detta ej rubbar de stadgade grunderna för allmänna Planen &c. — men, frågas billigt: Hvilka äro dessa, grunder? äro de af Riksens Ständer pröfvade och antagne? Leda de till någon båtnad för Nationen? Jag vill bevisa att hvarje förändring med Disconterne skall hafva ett skadligt eller nyttigt inflytande på Nationen, allt efter som det företages. Emedan det RörelseCapital, gom genom
Den jag menar, och som käns så tung, det är den ensamhet, man känner armbåge mot armbåge med menniskor. Det andra slaget – tystnadens, arbetets, de egna tankarnes ensamhet – den är ljuf, den är det ljufvaste jag känt. Den måste vara i slägt med den känsla, man erfar i närheten af någon, man håller af. Jag håller icke af någon. Icke af någon individ. Jag håller af allt, som lefver. Men icke riktigt af någon särskildt. Ty att hålla af bör kännas som någonting varmt, någonting som mjukar upp en, någonting som gör en god och lycklig. Jag vet så väl, hur det käns, nästan lika väl som om jag hållit af någon. Jag tål icke qvinnor. Jag känner ingenting af det, de kalla blodsband. Men om jag hade en intelligent son, så skulle jag hålla af honom; icke derför, att han var min son, utan derför, att yttre omständigheter skulle ge mig frihet att gifva honom min tillgifvenhet (således af konventionalism), men så ock derför, att han var intelligent, och att hvad jag nedlade hos honom, skulle växa upp som skörd, sedan jag gått bort; och så – allramest – derför att han icke var af mitt eget kön. Jag vet icke hvarför jag skall känna detta förakt för mitt eget kön. Det är som om jag sjelf icke alls hörde dit. Jag vämjes vid qvinnor. Jag afskyr att se dem ömsa kläder, kamma sig och dylikt. Och det värsta är, att de icke ha en aning om det. Denna ofinhet, jag skulle nästan vilja säga okyskhet, inger mig en ringaktning, som knappt kan uppvägas af verkligt goda egenskaper. Stockholm den 21 Jan. 86. — så är det alltid, när jag upptäcker något hos en menniska, hvilket skulle kunna komma mig att känna sympati. Jag säger alltid till mig sjelf: vet du, om icke allt detta, när allt kommer omkring, existerar endast i din egen inbillning? Om det icke är en hallucination, framkallad af ditt eget begär att finna en motsvarighet, en varelse med puls som bultar i samma takt som din, med lungor som andas lika djupt, som dina. Ja, jag vet ingenting, vet endast att jag aldrig träffat en menniska, som varit lik mig sjelf.
De af deu lbaga f&amp;au bleka och aftiirda r8tttrognn behofde ej lsugre tiiligt och und.ergifvet bida 1ra.nonskottet klockan 6 pB aftonen, for ntt f A stillahungerns v&amp;rstn slitningar och fi tiinda don Irh-a cigarrettkn, Bn mera efterlsngtad &amp; a brijdet och fmkten, soin f ' orst efter rokningen anlitaclcs. Det var feststalnning ofver hela staclen Tunis. Bazarerna - les S o d s - diir kopmHn och 1lancltverl: are arbetnt like flitigt under rhamndan, trots den inagra dieten - voro st8ngda for i dag. Alla fiider, son1 hade sm&amp;ttingar, slrulle ut ocH roa dem. De staclrars kvinnorna fingo son1 vanligt stanna inolnhus eller oclisi tatt iusvepa sig i sina svarta ansiktsmasker och hvita haiclrer - den drslrt, hvari den tnnesiska arnbislcan visar sig p&amp; gxtan ocll hvsri hon kan skriimma s~nAbarn f r h vettet. I en aflagsen stndsclel pZi en oppen plats firas stor follrfest, frainfor allt barnfest, och vi begifva oss dit for att blanda oss i hvirnlet. I~arnseller, gungor och lelrsakestbnd, jonglorer och tusenkonstn8rer a.lldeles soin pb en ~ f o i r e de pains d ' 8piceun i Paris ' utkanter - Inen hvillren olilca pmblik! Man sliulle knnna tro sig vara pb en kostymbal, sb grant ntstyrdt 8r hela det unga Tunis - men det Zir blott de vanliga hogtidsdrgkterna, hvilka tjana som gradmatare pB hur pappa skott sina affarer.
Östergöthlands Läns Förmyn-» dareKammare, Södermanlands, os. y. Hvarje sådan FörmyodareKarnmare skall utgöras af sex Ledamöter och biträdas af eix Kamrerare, sorn skall föra Kammarens räkenskaper, och tillika vara dess ombudsman, Desse sex Ledamöter skola, på sitt bar nedan förmäles, hvarje jrdje år väljas bland fastighets ägare, boende antingen i Länets hufvudort eller ej långt derifrån, så att de så qfta göromålen sådant fordra, kunna sammanträda* Ingen kan till Ledamot af en sådan Kam-^ mare väljas, sorn ej fyllt 30 år, och hvars fasta egendom i Stad, eller I landet eller på begge ställen tillsammans ej uppgår efter 1822 års Taxeringsvärde till minst 10,QcoR:dr Banco, och skola af de valde minst 2:ne vara ägare af fastighet å landet för att i frågor om Sådan egendoms skötsel och afkastning kunna, lämna Kammaren nödig upplysning. Vid valet till dessa Ledamöter tillgår på följande sätt: Hvar och en Häradshöfding i Länet läte? första Söndagen i December månad hvart tredje år kungöra i Stadsoch landskyrkorne af hans domsaga, att fidén är inne till val af nya ledamöter i Länets Förmyndarekammare, och |22 Den 17 Februarii* tillkännagifver dagen då från hvarje Härad, Sqckneombud och ombud från den Stad eller de städer som kunna inom Häradet finnas, å Häradets tingstad skola sammanträda för att välja Electorer. Samma Söndag vä’ja Socknarne ecb Stad»- församlingarne e»t ombud för hvarje Socken eller Stad, med iagttagande deraf att den valde nödvändigt måste vara ägare minst af ett halft mantal inom Socken och i Staden af Stadsfastighet. Å utsatt© dagen sammanträda dessa ombud inför Häradshöfdingen, och sedan de legitimerat sig genom Sockenstämmoprotocollena uppseende, utvälja de en Elector för hvarje Härad, öfver hvilket val Häradshöfdingen för Protocoll, som genast af honom och ombuden undertecknas.