Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Éttdnlandtni 751 ellet bruka mer än ett fjerdedel* Hemman' och derunder, si vida värdet deraf icke eif» verstiger 1000 R:dr, Torpare, Gerningsmän, Inhyseshjon, Bruksoch Fabriks-arbetare, Fiskare och sldane torftige personer i Städerne, som ej äro Borgare, skola, när de hafva fyra barn af ett eller flere giften, det äldsta icke öfver 15 år, i den ilagda Bevillning njuta ett afdrag af tio skill ingar, som svarar emot den lindring i lön och betalningsafgift, samt den Slottshjelp, dem förut varit tillerkänd, hvarjemte de för Mantalspenningar äro frikallade; de af dessa personer, som hafva flere än fyra barn, åtnjuta dessutom för hvardera, utöfver detta antal, ett afdrag i Bevillningen af fyra skillingarTorpare och Inhyseshjon, som vid Skattskrifningen med bevis styrka, att de låtit vaccinera fyra harn, skola dessutom, i fyra års tid, årligen åtnjuta tio skilling*» afdrag å Bevillningen. Allmogen i Herjeådalen samt Öster* och VesterDalarne, nemligen: Ofvanoch Nedre Siljans samt Vesterdahl* Fögderi och Gagnäfs Socken af Säters Fögderi uti St* Kopparbergs Län, äfvensom inbyggarne i Elfvedal*- och Fryksdals Finskog uti Carlstads Län, varda från Bevillning efter 1 och 3 Art-till hälften befriade; de åter af Allmogen i Kopparbergs Län, som afbörda sig Mantalspenningarnemed kol till St. Kopparbergs Bergslag, njuta befrielse af Bevillning endast efter x Art., hvarjemte de, som icke deltagit i extra Grufvehjelpen, men äro Hägde att utgöra '758 Bevill ningsUiskotttts Belänkanden.
Martil 1789, hwaruti siadgaö, at Rikögälds-Lonroret är Riksens Ständers eget Werk, malte nu i krotocollsr inflyta, til minnesmärke och uplysning för liikommand? tider. Friherr^ vs 6ssr, Larl. Jag hade i dag icke arnat yttra mig uti forewaryichs ämne, häldst sg - ken ar estertryckeligen afgjord igenom Kongl. Maj:k'Z uplästa Nådiga Skrifwelse. Mcn som en wärd Ledamot i dag behagat eners mina ord wi'y 1780 ars Riksdag, hwilkec sunde gifwa anledning at tro, at jag mors af en annan mening nu, än dä, sär jag härmed pjfenteligen förklara, at jag erkänner och bekänner, det min kanka nu werkeligen är helt annan. Dec war r?89« som Hemliga Utskottet först inrättades. Jag sann det wara min owilkorliga rättighet at understödja den dä förestagna InstruAionen för samma Utskott med alla de stal, som den wärde Ledamoten för min räkning anfort uti stt vismen och denna rättighet cräersäs jag aldrig. Men nar inan anfört hmad en Ledamot en lid sagt, stall man ock saga hwad förändringar sedan sörein pik. Den af Höglostige Ridderstapet och Adeln förestagna InstruÄion blef samma Riksdag af tre Stand förkastad, och Tre Slands röster utgöra i sadana ämnen pluralitet. Sadan ar orsaken at jag förändrat min kanka. Jag har ej förändrat min öfwerkyqelfe; mcn jag relpeHsrsr Lagen; och sedan Riksgälds-Lönrorer blifwit ställdt under Hemliga UtstottetS befattning ' «r 47. §. i Regerings-formeg Lag i delta mål. Herr ^älsrkpsrre, 6eor§. Jag ber om förlåtelse. Jag har ej sagt ak Herr Laron vs l6eer gr af annan tanka nu än 1789.
Bancooch StatsUtskotten hafva uti sitt yttrande framställt en Calcul öfver Götha CaualDisconts utredning, som högst betydligen motsäger den af Götha CanalDirecfionen otficielt frainlemnade Beräkning och Plan till samma Utredning, hvilken, emot min väntan, man ej funnit för godt att alls omnämna, ännu mindre vederlägga, ehuru skillnaden är så betydlig, att då Höglofl. Bancooch StatsUt» skottens beräkning visar en brist af 526,600 R:dr , så visår CanalDirectionens af Bolaget sanctionerade plan ett öfverskott af R:dr j 95,000. Då äfven denna plan är tryckt, vill jag ej trötta Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet med ett vidlyftigt upprepande af summor och ziffror, utan får blott äran hanvik sa till desse för hvar man tillgänglige olficL elle handlingar, samt nämna, att hufvudsak; Den 17 Martii, t. m. 149 liga skillnaden uppkommer af, att Utskotten funnit för godt annullera en Discontens fordran hos CanalByggnaden, för hvilken i aila fail linnes full tillgång nästan helt uti nu varande Inventarier och Effecter; och att Directionen, äfvensbm Bolaget, aldrig kunnat och aldrig kan sätta i fråga Lagarnes kraft och helgd, som genom för tillfället skapade och reiroactift verkande Stadgar skulle kränkas, äf vensom öfverenskommelsers och förbindelsers helgd, ännu heligare, uti Lagbundne och frie Samhällen, för den starkare, än för den svagare individuella förmågan att dem bryta. „ Och dessa grunder vägar jag äfven i dag, såsom medlem af Sveriges Lagstiftning, framställa för denna upplysta samling, såsom grundpelare för Sveriges sjelfständighet och bestånd 5 grundpelare, som aldrig våldförts af en Lagstiftning utan de grufligaste följder, hvarom 1 synnerhet våra dagar Jemnat de dyrköptaste läror uti andra Nationers exempel; läror, som jag med säkerhet hoppas ej skola vara förlorade för Svenskar, om ock ett ögonblick
Herr Klas syntes dock ej mycket bekymra sig derom, utan lade för sig af hvad som stod honom närmast, och det just icke i små portioner. Helt hastigt hade han slutat sin måltid och stigit opp från bordet, till stort bekymmer för fru Metta, som förgäfves använde all sin vältalighet, till att förmå honom smaka på flere rätter och kakor, dem han alls icke tagit någon notis om. Om aftonen sedan gästerna begett sig till ro, sade fru Metta, just som hon skulle undanställa en knappt afskuren torta, "ja, hvad skall man laga mat, när det icke duger åt folk." "Nå mor, våra gäster voro ju så få, huru mycket kunde de väl bärja af allt ditt öfverflöd; icke tyckte jag det sparades på gudsgåfvorna." "Si för gu om jag kan glömma att jag icke fick herr Klas att smaka hvarken på äggkakan, eller fiskpasteijen, eller krösamoset; och fast jag sjelf säger så var allt ganska godt och smakligt." Det var morgon. De fremmande skulle, efter hastigt intagen frukost, bege sig å väg. Enevald Fincke steg fram till ståthållaren och anhöll att för denna gång, som frivillig, få medfölja. Sedan önskade han ingå i konungens tjenst. "Godt", sade Fleming och tog honom i handen, "välkommen då. En ny kamrat, gode herrar." Enevald hade fattat sitt beslut att åtfölja krigarne, mera för att hastigt komma in i deras seder och vanor, än för att för denna gång egentligen deltaga i striden. Han ernade sedan taga plats vid någon af de trupper, som voro förlaggda i Åbo. Huruvida något annat, än ståthållarens närvaro, bestämde honom för att vilja vistas just i Åbo, lemna vi tills vidare derhän. Från den näraliggande byn utmarscherade redan i god ordning, de troppar, som der rastat öfver natten. Under dagens lopp skulle de troligen stöta på bönderna som, anförde af Jacob Illka, nu lägrat sig vid Nokia. Fru Metta och hennes dotter stodo på trappan och sågo på de förbitågande trupperna. Fru Metta betraktade skådespelet temmeligen tryggt, ehuru icke fullkomligt fri från bekymmer. Sigrids kinder voro något bleka och hennes vanligen så lugna utseende förrådde oro.
Af hvad jag nu yttrat, lärer det vara ostridigt, att ingen af de begge tjenstemännen varit berättigade att, vid den nya regleringen af göromålen inom StatsKont., pä indragnings-staten upföras, men jag yttrar ännu en gång att jag icke, hvad Ekman beträffar, vill motsätta mig, att en sådan förmån må af billighetsskäl honom tillkomma. Frih. Cederström: Sedan jag förra gången hade ordet, har Frih. Åkerhjelm meddelat R. o. Ad. innehållet af det beslut, PresteSt. i denna fråga fattal, hvilket beflnnes vara i sak fullkomligt öfverensstämmande med det förslag, jag här haft äran afgifva, ehuru i ordalagen någon skiljagtighet förefinnes. Till vinnande af enhet anhåller jag derföre att, med frånträdande af de utaf mig nyss i mitt oframställda förslag begagnade ordalag, få förena mig med Frih. Åkerhjelm, hvartill jag äfven tager mig friheten upmana Hr Cederschiöld. Det må vara, att han ifrån början sett frågan ur en annan synpunkt, men då han önskar att ifrågavar:de tjenstemans ställning måtte behjertas, och sannolikhet förefinnes att i detta hänseende vinna så mycket som PresteSt. redan beviljat, sä tror jag det, för att icke splittra meningarne, vara rådligast att i detta beslut instämma. Den 28 Juli. 455 Hr Cederschjöld: Här har blifvit anfördt, att de ifrågavar:de tjenstemännen innehade sina befattningar endast på förordnande, hvilket icke skulle hafva varit förhållandet med de öfrige. När denna fråga sista gången här förevar, så var jag försedd med original-förordnandet för en af de f. d. tjenstemän i Magasins-kont., som här nyss blifvit af en värd talare omnämnde, nemi. Kamererare!! Miillern. Jag var äfven försedd med hans afsked, hvilket utvisade, att han ända till dess afskcdel honom beviljades endast varit förordnad att tills vidare bestrida Kamererare-tjensten i Allm. Magasins-kont.
Lewenhaupt instämde, var af den mening, att, vid jemförelse mellan de för ordnande och bebyggande af Riddarhusets gård af Professoren Scholander uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, det förslag, hvilket omfattar gårdens hägnande medelst ett högt, å granitsockel upprest bronzeradt jernstaket, gårdsplanens afjemning, grusning och planterande med träd, samt uppförande af tvänne mindre paviljonger å tomtens nordvestra och nordöstra hörn, hvaraf den ena skulle inredas till vaktmästareboning och den andra inrymma Riddarhusets vedförråd, då vindarne under de höga taken kunde begagnas till förvaring af gamla handlingar ni. m., både vore det för utseendet fördelaktigaste och det som föranledde den minsta ekonomiska förlust.» Då således Riddarh.-Direktm tillstyrkt detta förslag, så tvekar jag icke att göra detsamma, och de af eder, Mina Hrrl som sett modellen till Stockholms stads ombyggande, hvilken förevisas i operahuset, kunna föreställa sig huru väl detta förslag skulle taga sig ut i verkligheten. Innan jag öfvergår till den financiella delen af frågan, vill jag först bemöta några anmärkningar, som blifvit framställda af de föreg:de talarne. Man har nemi. fästat sig mycket vid, att de byggnader, som detta förslag åsyfta, icke skola inbringa något genom uthyrning; men det Den 21 Mars. 257 det kan naturligtvis icke vara R. o. Ad:s mening att på spekulation uppföra byggnader lör att deraf draga vinst. Ren förste talaren har påstått att det skulle vara likgiltigt om vaktmästaren bodde på södra sidan om Riddarhuset, tvärs öfver torget, eller om han bodde på den norra i en af de föreslagna paviljongerna; men det tror jag icke, ty i sednare fallet skulle han bo närmare Riddarhuset, och det är dessutom nödvändigare att han kan halva sin uppmärksamhet fästad på de rum, som ligga åt gården, än på dein, som ligga åt torget, ty der går ju i alla fall en skyldtvakt.
Jag har äfven mycket tänkt på hvilken förunderlig verkan äktenskapet har på en del män. Jag vet icke hur jag skall uttrycka mig, men det är som om det toge ifrån dem någonting, gjorde dem till gubbar i förtid. Ernst är den bästa af äkta män, god, kärleksfull, trogen, men ändå, det är någonting i hans känslor som har dunstat bort – någonting som jag ännu har qvar i mina. Är det då så att äktenskapet – detta trygga medvetande af eganderätt – gör mannen likgiltig? Skulle det vara annorlunda, om jag vore hans älskarinna, om han behöfde frukta att förlora mig? Skulle han då se att jag ännu är vacker, skulle han då tillåta mig att vara ung, och att känna som en ung qvinna? Det är märkvärdigt hvad han sjelf blifvit gammal och hvilken mängd af gubbvanor han fått! Hans lif är till den grad angenämt, fridfullt, behagligt, han är rigtigt typen för en exemplarisk äkta man. Han börjar nu att kalla mig »gumma», något som jag afskyr ännu mer än »mamma», och fastän jag har det allra tjockaste, mörkaste hår, utan ett grått hårstrå, talar han om att vi redan ha gråa hår. Sådant pinar mig ... Hur småaktig jag ändå är? Hvarför skall jag fästa mig vid dylika bagateller? Jag vet ju att han älskar mig, att han skulle låta hugga af sin hand för att bereda min lycka. Men det är icke nog för mig! Jag längtar efter någonting annat – jag längtar efter kärlek, skönhet, poesi ... Du ber mig säga någonting om Elise. Ja, Elise är lycklig, mycket lycklig. Mera kan jag ej säga – detta är ett ämne som jag lider af att tala om. Åsynen af hennes sällhet gör mig ibland förtviflad. Jag börjar tro att jag är en dålig qvinna och att det till slut skall gå illa för mig. Skrif snart till Din Elise. Den 26 Oktober. Min kära vän! Jag är öfverhopad med göromål, jag håller nu som bäst på att ordna Elises utstyrsel, och mitt bref i dag gäller blott en anhållan att du ville hafva godheten skicka mig ett mönster på dina örngått.
Under Riksens Ständers eller deras Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfver läggningar och pröfning må Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat läll eller på något icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafliannat sätt, än Grundlagarne bokstafligen gen föreskrifver, komma frågor om Emföreskrifva, komma Irågor om Embetsoch betsoch Tjenstemäns tilloell afsättande; Tjenstemäns tilloch alsättande, RegeRegeringsoch Domare-Mikternas Beslut, ringsoch Domare-Makternas Beslut, ReResolutioner och Utslag; enskilda Medborsolulioner och Utslag; enskilda Medborgagares och Corporationers förhållanden, eller res och Corporationers förhållanden, eller Konslilutions-Utskottets Memorial M 2. 39 verkställigheten af någon Lag, Författning verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning. eller Inrättning. Hänvisning: Konst.-Utsk. Mern. Ridd. och Adelns Prot. den 28 April 1860. Preste-Ståndets Prot. för samma dag. Borgare-Ståndets Prot. den 18 Maj 1860. Bonde-Ståndets Prot. den 28 April 1860 STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1862. Konslitulions-Utskollets Memorial Jtä 3. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Not. 1862, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med ytterligare uppgift å hvilande förslag lill ändringar i Grundlagarne. Sedan Konstitutions-Utskottet, medelst sitt Memorial JV2 2, hos Rikets Ständer anmält de 9 första i Riksdags-beslutet den SO Oktober 1860 omförmälda förslag till ändringar och tillägg i Grundlagarne, får Utskottet nu till grundlagsenlig behandling vördsamt insända öfriga i samma Riksdagsbesluts—§ omnämnda, till afgörande vid nu pågående riksdag hvilande, Grundlagsäudrings-förslag Stockholm den 17 November 1862.
Men jag tillstår, att jag under vägen har bevakat honom som en fånge. — Han skulle nu kanhända blifva bättre mottagen af Hawerfield, i fall han råkade denne. — Det är just derpå jag tänkt. Imellertid har han redan gått för långt, för att kunna draga sig tillbaka. Den första förskräckelsen i Kranach, då jag hotade att strypa honom i min förbittring, lät honom redan yttra saker, som ohjelpligt kunnat skada Hawerfield, ehuru de icke egentligen gagnade dig. Hvad han då yttrade för att rädda sitt lif, skulle jag troligen hafva tagit för en blott undflykt, om icke det papper jag hittat, och som han fåfängt sökt, icke hade genast bevisat för mig sanningen af hans ord. Den arma satan, det förvånar mig, huru han kunnat blifva till denna grad skrämd af en så dum hotelse. Jag vet min själ icke, hvad jag skulle hafva gjort med honom, i fall han fortfarit att tiga. — Imellertid kan han nu visa mera mod, då han bättre känner dig. — Det är för sent, han skulle blifva instämd för domstolen och ålagd att vittna, och han har en utomordentlig förskräckelse för polismän och lagkarlar och alla rättvisans tjenare. — Allt beror således på hvad han vill säga. — Snarare på, hvad han verkligen vet, ty du säger ju, att dessa advokater äro snärjande och knipsluga, som fan sjelf! Din mr Gibbson skall nog förstå att locka ur honom sanningen. — Kanhända! Det är i alla händelser en lycka att hafva funnit honom, om jag också icke skulle hafva vunnit annat derigenom än glädjen att återse dig och erfara detta prof på din vänskap, Alf. Jag återkommer ständigt till min naturliga fatalism och tror, att mitt öde redan har sin gifna och bestämda färg, hvari jag icke kan inlägga den minsta skiftning, — sade Astley allvarsamt och sträckte ut sig på den smala träsoffan, med ett drag af melankolisk modlöshet, som förvånade hans vän. — Hvilken ton och min du har, Astley! Man skulle tro, att du råkat ut för något särskildt obehag. Huru är det, säg mig hvad som händt dig denna sista tiden, sedan du skref till Kranach?
Var hon icke den mest aristokratiska som någonsin funnits och uppnådde hon icke just därigenom sin fullkomlighet? Där som allestädes uppammades konsten hos det kunniga fåtalet, men de kringmurade henne med stränga lagar, innan portarna stöttes upp på vid gafvel. De släpade henne icke ned från sin försvarligt höga fotställning för att göra henne till en allmän rodocka, utan med aldrig tröttnande nit lärde de folket att förstå henne och tåga upp till henne såsom vi än i dag se detta framställdt på parthenonfrisen. Endast på så sätt var hellenismen folklig och det må vi kalla en äkta aristokratisk folklighet, som verkligen lände folket till fromma. Hvad gagn skulle väl det hellenska folket kunnat röna af att uteslutande se sitt eget lif, drastiskt eller karrikeradt skildradt med de bildades nedlåtande ironi? Det egentliga folket skulle däraf ha skördat lika liten behållning som af de utsökta herdeidyller, hvilka i ett senare skede vederkvickte Roms och Greklands blaserade patricier. Folket består af människor, och människor längta icke efter det, som de äga, utan det, som de umbära. Därför törstar folket först och sist – om också omedvetet – efter kunskap, efter förebilder och efter en känslosam konst, som inskärper mildhet mot gelikar och mot djur och växter. Med hvilken tvekan måste icke Attikas landtman ha höjt sin yxa i den skog, där hvar trädstam gömde ett naturväsen, som skrattade och sjöng eller snyftande anropade honom att leda vatten till de torkade rötterna. Skatorna, hvilka sladdrade på kojans takkrans, voro de förvandlade pieriderna, som velat täfla med muserna. Den sömnlösa näktergalen var den trogna men bedragna Aёdon. Hussvalan var systern, som Aёdons make hemligt gjort till sin käresta och skänkt henne som slafvinna. Men den sköna ensamma fågel, hvilken med sin höga purpurtofs sväfvade öfver hafsviken, var kungadottern Skylla, som bestulit sin egen fader på den röda hårtest, i hvilken hela hans konungsliga makt legat förborgad.
Vid många läroverk hade emellertid dessa tjenster stått lediga eller måst genom vikarier uppehållas, och vore alltså en lämplig förhöjning i nämnde belopp lika mycket af omtanka för läroverken, som af billigheten påkallad. Med afseende härå har E. K. Majit ansett arfvodet vid de 5-klassiga^ skolorna böra höjas till 500 R:dr, samt vid de 3- och 2-klassiga till 300 R:dr, för år räknadt; och erfordrades härför, under förutsättning att Halmstads läroverk uppflyttades bland de fullständiga och skolorna i Landskrona och Christinehamn klefve till 5-klassiga utvidgade, utom nyssberörda anslag, 9,000 R:dr, ytterligare ett belopp af 6,700 Ridr årligen. I enlighet härmed har E. K. Majit nu begärt: att till löneförbättring och extra arfvode för Gymnastiklärare vid de fullständiga läroverken måtte beviljas 13,266 Ridr 67 öre; att till löneförbättring för Gymnastiklärare vid de på real-linien fullständiga läroverken måtte anslås 1,000 R:dr; och att till Gymnastiklärares aflöning vid de lägre läroverken måtte dels bibehållas nuvarande anslaget, 9,000 R:dr, och dels beviljas en förhöjning af 6,700 R:dr, eller tillhopa 15,700 R:dr. Rikets Ständer, som funnit den af E. K. Majit föreslagna aflöningsförhöjning för samtliga elementarläroverkens Gymnastiklärare vara af behof och billighet påkallad, hafva alltså, med iakttagande af den tillökning, som för en del af nästa statsregleringsperiod kan blifva en följd af den här ofvan medgifna utvidgningen af skolorna i Norrtelje, Carl Johans församling och Lidköping till femklassiga läroverk, på det sätt bifallit E. K.
På båda dessa faktorer har läraren att akta vid undervisningen Syftemålet: en lefvande kristendom kan vinnas både på utanläsningens och icke-utanläsningens väg; men ingendera i och för sig allena leder till målet; endast i förening utgöra de den stora kungsvägen. Den förra kan blifva en död bokstaf, som saknar både ljus och värma; den sednare kan vara en skim rande bubbla, sorn glänser ett ögonblick och snart smälter till intet. Men faran är större på den sednare vägen. Läraren kan nemligen, i fråga om väckandet af kristligt lif i lärjungens hjerta, på utanläsningens väg vinna mycket, genom att förvandla läran till en hjerteangelägenhet, som icke stadnar inom förståndet, utan tränger till själens innersta; han kan ock på icke-utanläsningens väg förlora allt, genom att beröfva barnet den fond af kristligt vetande, hvarförutan lifvet förlorar sig i ett kaos af flyktiga känslor och orediga föreställningar i fråga om det himmelska och eviga. Läroståndet inom vår kyrka kan visserligen hafva mycket att förebrå sig i fråga om uppfyllande af sitt ansvarsfulla kall; men eli torde man dock kunna säga till dess berömmelse, att ungdomens kristendoms-undervisning legat det ömt om hjertat. Har ock sältet mångenstädes hitintills icke varit det rätta, så innebära de stora förändringar i vårt kyrkoskick, hvilka blifva en följd af den förändrade lagstiftningen i den religiösa frågan, en långt kraftigare maning till visligt och nitiskt arbete än någon skrifvelse från Riksens Ständer, vare sig för eller emot katechesens utanläsning. På sådana grunder hvilar den reservation emot Utskottets beslut, jag ansett mig böra afgifva; på sådana grunder hvilar mitt vördsamma yrkande, att de i kate ches-frågan väckta motionerna icke må lill någon Riksens Ständers åtgärd föranleda». Häri instämde: Friherre Fock, A. G., Doctor Emanuelsson, Kontraktsprosten Janzon, Kontraktsprosten Källström, Prosten Modigh, Prosten Lundholm och Kyrkoherden Ternström. 8 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottcls Betänkande Jtf 146.
Regeringsformen Öfverlemna endast och allenast till högste Befälhafvaren öf - Den i Mars f. m. ver krigsmagten att, efter sin vishet och sitt godtfinnande, besörja om våra försvarsanstalter; men jag vet derjemte, att Han, med de upphöjda tänkesätt, som äro Honom så egna, ingalunda skall ogilla, att medborgare täfla om att uppfinna och framställa de medel, de anse kunna bidraga till det älskade, gemensamma fosterlåndets bästa, likasom lill dess ändamålsenligaste försvar. Jag anhåller, att denna min vördsamma motion må varda till vederbörligt Utskott remitterad. Dessa fyra memorial lades på bordet. Hr Stedt, Claes Fredr., anförde skriftligen: Visserligen hafva discussionerna om brännvinsbränningen nog ofta upptagit h. o. Ad:s tid, och mången torde redan vara trött att afhöra något vidare i detta ämne; men då K. M. yttrat sin Nådiga önskan vara, att Ständerna må, genom lämpliga åtgärder, vidtaga anstalter till förekommande af brännvinets omåttliga bruk, bestämma stadganden emot missbruk vid brännvinsredskapens form och sammansättning, samt tillse, att hrännvinsskatten må blifva för Statsverket att påräkna hädanefter lika hög som förut; så och då jag, genom 29- årig förvärfvad erfarenhet i yrket, hvaraf icke sällan genom personligt deltagande i tillverkningen af brännvin, kommit till temligen noga bekantskap med såväl sjelfva handteringen son» dess inflytande på landtmannahushållningen, och jag fullkomligt inser nyttan och nödvändigheten att efterkomma hvad K. M. Nådigst föreslagit, tvekar jag ej att här på detta rum tillkännagifva mina åsigter i brännvinshistorien, och det så mycket hellre, som flera vänner dertill uppmanat mig; och, efter noga betraktande af hvad i ämnet förut blifvit yttrndt, har jag sökt att, utan för starka afbrott af hvad som förut varit tili efterlefnad föreskrifvet, kunna åstadkomma de nu åsyftade föremålen.