Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Syfta ej allenast, ntt den å vissa utländske artle* Jar såsom : Vin, Caffe, Arrac och Socker satte Tull ar, til! minskning af Statens Tull.intrader, allt för låg ; än ater att Tull-afgiften för importvaror i allmänhet finnes vara för hög, hvarigenom kan föiutses, det skall Tttllförsnilling blifva en lika säker följd häraf, som ^Lurendrägeri af Prohibitif systemet, och det så mycket heldrs som den förra ar vida svårare än den sednare att förekomma. Härvid har Herr Tham hos Höglofl. Rid. derskapet och Adeln erinrat, det Utskottet, vid uppgörandet af denna Tariff, förutsatt en förbättrad organisation af Tullbevakningen samt en mera ändamålsenlig och säker controll vid varors förpassande rn. m. och i synnerhet ej mindre afseti den omständigheten, att Statens af Tullverket påräknade inkomst icke fick understigas, än ock låtit komma i beräkning den stora skillnad , som af allmänna opinionen göres emellan Eurcndräg, arens och TulIförsnillarens förbrytelser, då bruk och behof kunna föranleda och snart sagdt berättiga deri förre till anspråk på ett slags öfverseende, som i intet fall kan af den sednare påkallas. Den Tullbevillning åter, som blifvit af Utskottet å Exportvaror föreslagen, har Herr Friherre Wrangel och Herr Hjerta G, inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Herrar Winberg och Santesson uti Vallöf]. BorgareStåndet och vice Talmannen Jon Jonsson hos Hedervärda BondeStåndeet ansett j allmänhet för hög, särdeles å Skogs-effecter med flere articlar, hvarförutan anmärkt blifvit Bihang lill Rihs. Vt» Prot. 1823. 5:U Sami. 85 BtvUining^Uishotttit Btiänkar.dtn. idet borde andre varor, såsom Alun, Glas oell Hudfärg m. m. Tullfritt fä utföras» I detta afseende hafva ater hos Höglofl.
Så vill likväl icke motionären, och Utskit måtte vara ursägtadt, om det icke, på grund af ett af Hr Henschen väckt förslag om utvidgad religionsfrihet, tager sig före att, på yrkande af Hr von Koch, inskränka den redan beviljade friheten. Slutligen har Hr von Koch i afseende å 14:de §:n i den andra förordmn af den 23 Oktober 1860 gjort den anmärkning att §:n skulle kunna gifva anledning dertill, att själasörjaren uppehölle den person, som ville utträda ur kyrkan. Han tillägger dock att han icke vet mer än ett fall, då anledning till klagan i detta hänseende egt rum, och att, så snart vederbörandes uppmärksamhet derå fästades, den som ville utträda, vann sin åstundan. Den värde talaren har föreslagit, att §:n skulle omredigeras, men på hvad sätt skall den det? Skall ti - i 570 Den 22 Juli. den bestämmas till 8, eller kanske 14 dagar? En sådan preskriptionstid synes mig icke vara på sin plats, och dessutom kan själasörjaren, om han begår någon felaktighet, ställas under åtal. Sedan jag nu besvarat de framställda anmärkningame, den ene efter den andra, hemställer jag, om det kan vara skäl att underkasta de icke mer än ett par år gamla författnme en ny och fullständig omarbetning. Jag kan icke finna anledning dertill; utan vidblifver mitt yrkande om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Cederström, Thure: Svårligen torde kunna förnekas, att det ämne, som behandlas i Hr Henschens förev:de motion, är ett af de vigtigaste, som kunna utgöra föremål för R. Stms behandling. För hvar och en som lefver i ett fritt samhälle mäste det vara af stor vigt att ega frihet för sin själ och att få bekänna sin tro enligt samvetet. I alla Europeiska länder, med undantag af Spanien och vissa delar af Tyskland, eger man redan fullkomlig religiös frihet.
Diverse afgifter, onera och allmänna besvär. Summa Statsbidrag Efter Usta Art. Art söner, örande viss ring. Efter 3:dje Art. Summa. Boskapsoch Åkerskatt. Mantalspenningar. Summa. Pastorers. Komministrars. Kyrkobetjenings. Summa. Efter 2:a §. Jord, Hus, Tomter, Verk och Inrättn:r. Borgerlig näring. Per ej h till nä R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. Rd sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. R:dr R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. r. R:dr sk. R:dr R:dr sk. JAC. WILH. LANGELIUS. Tilt Berättelsen öfver Wester-lSorrlands Län för åren 1851—1855. KONGL. MAJ:TS BEFALLNINGSIIAFVANDES UTI WESTEKBOTTENS LÄN TILL i Kiitleytltit»ig/»et eafg&fnn FEMÅRSBERÄTTELSE för årcu IS5I, 1852, 1853, 1854 och 1855. P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Fnid erila nig Berättelse obi tiilständet i statistiskt ock ekonomiskt hänseende inom Westerbottens JjfineSs estfmänna beskaffenhet. Modre, eller sä kallade bebodda, delen af länet gränsar i söder till YVestcr-Norrlands län, i öster till Bottniska viken, som ä smalaste stället kallas Qvarken, i vester och nordvest till den under länet hörande Lappmark och i norr lill Norrbottens län.
Dessa förhållanden kunde icke och fingo icke vara obekanta för herrar Vexeldeputerade, och borde alltså hafva vid de vexelköp, som skedde för Bankens räkning, framkallat ökad försigtighet; men en granskning af de skedda vexelköpen ådagalägger icke sådant, snarare motsatsen deraf. Man finner nemligen vid genomgående af den så kallade Inventarieboken öfver oremitterade vexlar, alt, sedan icke några vexeluppköp under sommarmåuaderne eller ifrån den 29 Juni till den 24 September egt rum, vexlar från och med nämnde dag till betydligare belopp börjat uppköpas, samt fortgått ända till krisens utbrott: att nämnde belopp uppgått den 15 Oktober till 179,125 Mark Banko; den 22 ! samma månad till 107,000 Mark samt den 2, 5 och 12 November tillsammans till 650,160 Mark; samt att dessa vexelköp skett för omkring 800,000 Mark af personer, som kort efter krisens utbrott stoppade eller gjorde cession och af hvilka ingen enda, efter hvad kändt är, befattat sig med exportaffärer, så att inköpen af deras vexlar kan antagas hafva skett i ändamål att för dem underlätta indragningen af fordringar för ifrån Sverige till utlandet utförda produkter. Om denna granskning gifvit mindre tillfredsställande resultat, så ökas anled - ningarne till betraktelser deraf, att Banken icke vid ifrågavarande tidpunkt för egna Iiqvider utrikes var f behof af att köpa vexlar, utan handlade härvid endast i följd af stadgandet i Reglementets 109 §, som bemyndigar Fullmägtige alt för Banko-Utskottets Berättelse M 6. 27 metalliska kassans förstärkande uppköpa vexlar af välkända och solida trassenter elier endossenter.
Det är ock otvifvelakligt, att den anmärkning, som befinnes vara obefogad eller allt för småaktig, förfaller utan påföljd, och kan så mycket mindre blifva menlig för dem den rörer, som mången välgrundad och eftertänklig erinran icke alltid föranleder den åtgärd, som åsyftas och af behofvet påkallas. Dessutom har jag den oförgripliga öfvertygelsen, att om Ständernes och deras ombud vilja med framgång och eftertryck yrka pä en noggrann hushållning med Statens medel i alla andra hänseenden j så måste de också i sina egna Verk och Inrättningar iakttaga all möjlig sparsamhet sä att dessa må kunna åberopas såsom mönster af ändamålsenlighet och hushållsaktighet. Måhända delas denna hufvudåsigt af flere; men då åtskilliga detaljer och enskildta omdömen förekomma, hvaruti lill äfventyrs de fleste, kanske alla tänka annorlunda, har jag icke vågat föreslå att hvad jag här anfört skulle ingå i den tryckta berättelsen, utan 96 får det åtnöja sig med en anspråkslös plats i Protocollet, såsomen enskild ledamots mening och kanske i någon nion såsom ett ytterligare underlag för hvad Revisions-Berättelsen uti dessa ämnen kommer att innehålla.” I anledning hvaraf Herr Baron och Ordföranden yttrade: För min enskildta del kan jag ej annat än till Herr Prosten Sandberg hembära min tacksamhet för det förtjenstfull anförande vi nu hört uppläsas. Jag anhåller derjemte att få instämma i de deruti uttalade särdeles vigtiga grundprinciper, ehuru jag ej lika obetingadt kan det i alla de serskildta puncterne af delLa anförande. Skälet dertill är att, då de röra enskildta personer, jag, ehuru fullt öfvertygad att hvarje uppgift stöder sig på (acta, dock ej anser mig böra förena mig deruti utan att förut hafva ingått i en noggrann granskning af de uppgifne förhållanderne, den liden ej numera medgifver. Jag förenar mig deremot helt och hållet i den åsigt, att det är en ovilkorlig och helig pligt för Rikets Ständer och deras ombud, att vid deras egna
Län ingifvet skriftligt anförande, innefattande fortsatta anmärknifigar, i anledning af LagUtskottets Utlåtande rörande JustitiaeOtnbudsmannens Berättelse , öfverlemnadt till Lagutskottet, dit samma Utlåtande förut blifvit återremitteradt. S. D. Vid fö rnyad föredragningaf LagUtskottets Betänkande, N:o 31, i anledning af Herr E. V. Mont aris Motion, att Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, huru med städsel och lego af jord på landet förhållas bör , må utsträckas till arrenden af jord i städerne, blef detta Betänkande, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, till Lagutskottet återremitteradt. S. D. I anledning af dervid gjorda anmärkningar, blef Statsoch BancoUtskotten* mi åter föredragna Utlåtande, N:o 92, i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf Allmänna Medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så Prot. Utdrag den 26 Mars 1829. i 23 vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr, till samma Utskott återremitterade. S. D. Ytterligare föredrogos och lades till handlingarne , Siats-Utskottets efterföljande Memorial : N:o 78, i följd af återremiss uti frågan om inköp för Statens räkning af Landsorts och Korsö Fyrbåkar ; N:o 80, i anledning af återremiss uti frågan om Stipendier för Officerare till bivistande a£ Krig Utrikes; N:o 81, i anledning af återremitterade frågan, angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landscrona Stad, samt dess ordnande till en allmän Trädgårdseller Promenadeplars; och N:o 82, i återremitterade frågan, angående ett Lunds Academie frånkändt Tionde-anslag. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-’ Utskottets Memorial, N:o 79, i anledning a£ Utskottets Utlåtande, N:o 38, angående den Förste KammarMusicus B.
D e n ömmaste vård af bildade, finkänsliga biträden, kvinnor som ägnat sitt lif och sina krafter åt sjuksköterskans svåra k a l l; den noggrannaste tillsyn af allt inom denna lidandets afskilda värld, från den svala, bekväma bädden, till dämpandet af hvarje störande ljud; öfversköterskans alltid glada och uppfriskande tilltal — allt vittnade om doktor Widerströms varma ' intresse för så väl sitt kall som för sina patienter. F ö r så vidt på henne berodde, var hela den på försök upprättade lilla anstalten vid Klarabergsgatan en mönsterklinik. Men — huset kunde hon icke bygga om, och den enda för hennes ändamål möjlig a våningen däri hade sina olägenheter. H o n måste således lämna den och skaffa sig en annan, mera bekväm och tidsenlig. A l l t hvad hon i den vägen sökte har hon funnit vid en stilla och dock ej allt för aflägsen plats: Uplandsgatän 2 2. Man blir sannerligen glad, när man kommer dit upp. Sol, luft, tystnad och en utsikt, hvars make man får leta efter. Först öfver Tegnérlunden och vidare långt utöfver Stockholms södra parti med dess i fjärrblått förtonande kyrkspiror och pittoreska enskilda bygnader — ett väldigt, stämningsfullt panorama. I breda vågor strömmar solljuset in genom våningens höga fönster, i rum så rymliga och inbjudande, att man skulle tro dem vara afsedda för familj, om man icke genom den oundvikliga bädden och dito chaislongen i hvart och ett påmindes, om att dét är en sjukanstalt. Men hvilken tröstefull sådan! A l l t mörkt och sorgligt aflägsnadt; allt ljust och vänligt framdraget. När man skall lida, kan man knappast tänka sig en bättre hviloplats och en hoppfullare omgifning. Man nästan förlorar den annars helt naturliga skyggheten för en klinik; ja, man blir så » tapper », att man till och med vågar en titt in i operationssalen, med dess otaliga glänsande apparater och det där vaxduksklädda, ödesdigra bordet i dess midt, en annan » suckarnes bro ». Och dock: för kvinnor att behandlas af en kvinna och af en deltagande sådan med klar blick och varmt hjärta, det är en välsignelse.
Underofficer vid strafffängelse, Vaktmästare, Vaktknekt, Fånggevaldiger, Vaktfru, Vaktqvinna, samt Arbetsföreståndare, Arbetsbokhållare och Arbetsförestånderska, till belopp motsvarande den aflöning de vid afskedstagande! åtnjuta, varda berättigade till erhållande af pension ä indragningsstat, så att Fångvårdsstyrelsens personal äfvensom Kamererare vid fångvårdsinrättningarna erhålla pension enligt de för civila tjenstemän i allmänhet gällande grunder, samt öfrige vid fängvårdsansralterna ifrågavarande tjenstemän och betjente vid 60 lefnadsår och efter att hafva varit i statens tjenst omkring 30 år och deraf tjenstgjort minst 10 år vid fångvården; hvarförutan enahanda pensionsförmån lärer, utan afseende på ålder eller tjenstetid, böra tillerkännas de tjenstemän och betjente vid fångvården i allmänhet, hvilka i och för tjensten blifvit genom våld, begånget af fångar, skadade till lemmar och helsa samt derigenom oförmögna till vidare tjenstgöring. 8:o Anslagen till reseoch traktamentspenningar samt ersättning åt vittnen och parter. På det att dessa båda förslagsanslag må komma att närmare motsvara medeltalet af de belopp, hvarmed de under de fem förutgångna åren utgått, och enär, derest Rikets Ständer bifalla den särskildt beslutade nådiga proposition om ersättning i vissa fall åt domare och målsegare för deras resor till ransakningar vid utom häradet O o belägna häkten, anslaget till ersättning åt vittnen och parter torde komma att starkare än hittills anlitas, föreslår Kongl. Majit under denna förutsättning, att dessa anslag måtte sålunda uppföras: Reseoch traktamentspenningar; förslagsanslag Ridr 12,000: — Ersättning till domare, vittnen och parter; förslagsanslag 16,022: 50. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1882. 17 Öfriga i riksstaten under Andra hufvudtiteln upptagna ordinarie anslag föreslår Kongl. Maj:t må oförändrade bibehållas.
Sftajit måtte låta utfärba förupabe ftabgattben om pmab iafttagaö borbe, få mål till förefomtnattbe af d)o* lerafarfotenb införanbe i rifet, font äftoett till motmerfaube af farfotenö itppfomft od) fpribattbe inom rifet, boet få att, i affecitbe på ben in* rifeö fjöfarten od) traftfett, några farantäneu eller fpärrnittgar icfe mi* bäre ftttge cga ruin. SJleb aitlebiting l)äraf odi febait meberböraitbe embetémerf blifmit i ämnet l)örbe, fjär Äottgl. SHajit belé imber ben 5 September 1854 låtit utfärba förttpab ^örorbnittg om l)mab tillo mi 63 bäre iafttagaö bör titt fötefommanbe af dwlerafjufbomeitö tnfbranbe t rifet, åfyftanbe, btanb annat, att genom inffräitfiting t farantänétiben för fartyg od) paftagerare, foinmaube fran fmittab ort, famt borttaganbe af fatf)egorien "mifttänft," få wibt möjligt itubmifa att på utrifeö fjö Äarantänö* Äomtniöjtonö beit 22 od) 23 (September 1834 på ttåbig befallning ut Äuttgörelfer, mebbelat nya föreffrifter attgåenbe f>wab wib itt
Öfverintendenten Westin älskar det sköna, åtminstone det praktfulla. Han vill att också allmänheten skall få se något riktigt vackert och njuta deraf för så godt pris som •.möjligt, om äfven med förköp. Hade han lefvat på den gamla romerska tiden, skulle han hafva passat förträffligt till ædil — förutsatt naturligtvis, att han stått ut med kostnaderna, hvilka onekligen voro mera tyngande för den republikanske romerske förlustelseanordnaren än för den kunglige svenske teaterdirektören. Hr Westin vill att det skall taga sig något ut från scenen, att dekorationer och kostymer skola tilldraga sig uppmärksamhet. Det får icke finnas når gon tomhet på skådebanan. När Antonio, Salarino och Solanio träffa hvarandra på en gata i Venedig, få de icke vara ensamma. Mötet skall ega rum i närvaro af mycket folk. Och när Valentin kommer hem från kriget, skall det ske i spetsen för ett helt regimente riktiga soldater. Sådant der tycker allmänheten om, och kan man göra allmänheten till viljes, bör sådant icke underlåtas. Men det är icke blott på scenen som öfverintendenten Westin älskar det sköna, det praktfulla och det som i allmänhet drager uppmärksamheten till sig: han vill se det äfven i salongen. Våra kungliga teatersalonger äro i alj-mänhet tämligen tarfliga. Damerna äro ganska enkla i sin klädsel, och herrarne se visst icke ut, som de skulle infinna sig på någon festlig tillställning, äfven om det allra finaste i musik eller dramatik bjudes dem. De bestå sig icke ens ett par handskar. På Köbenhavns kungl. teater kan ingen herre sätta sig på parkett utan att hafva handskar på händerna. Men i Stockholm! Det der måste ändras, tänkte hr Westin, som vill hafva en fin publik, damer i stor toalett och herrar i frack och hvit halsduk samt framför allt i handskar, en publik som visar sig förstå, att den befinner sig i en salong och icke sitter i en lada, t. ex. i hr Hammers. Men huru få i hopen sådan publik? Icke kan teaterstyrelsen under ett och samma spelär införa högt förköpspris och obligatoriska handskar, ännu mindre hvita halsdukar, svarta frackar och bal-eller åtminstone supéklädningar. Jo, vi skola ställa till med abonnemang, sade öfverintendenten.
Elisabeth iir en idealist, som i Robert ser en samhallsföïbattrase, en saiiniiigens förkämpe o. s. v. Efter ktskilliga förvecklingar i generaliiidens hus samtycker hon således att följa Robert som ha.ns hustru, d. v. s. hustru efter modern uppfattning, ntan kyrkans eller lagens band, endast med bandet af ömsesidig kärlek och af en fast vilja att tillhöra hvarandra in i döden. Elisabeths illusioner ramla emellertid mycket fort; efter ett halft år är Robert trött både på henne och hennes idealistiska drömmar och filantropiska företag, Iivilka blott i teorien kiinna. ha. nkgot intresse för hans inkarnerade egoism. I en scen hemma hos Robert, der den literiira veustttni samlats till &amp; st, fhr Elisabeth ändtligen ögonen fullt öppna., d å literatören Tord e ~ Huitfeldts, .vän och beskyddare, för öfrigt. en bland de mest lefvande och bäst tecknade personerna i pjäsen, med Roberts medgifvande förolämpar henne genom sin råa kurtis. Hou lemnar d&amp; Robert för alltid och med krossadt hjärta .. I sista akten får mau vara med om uppförandet af on pjäs af Huitfeldt, jord " hvars ämne han lienitat fran en viudskupa midt emot teatern, der en ung flicka, som blifvit Bfvergifven af sin alskare, håller pA att omkomma af sviilt. Denna flicka, som Robert endast p&amp; a f s t h d observerat, och hvars historia ' man berättat honom, ar emellertid ingen annan än Elisabeth, och då Huitfeldt efter pjasen, som haft stor S U C C ~ S, infinner sig hos ett par af sina vänner, hvilka afven ä.ru ' Elisabetlis, kommer han just lagom för att se hur hans modell i verkligheten dör. Nu blir han utom sig af förtviflan, och då han i detsamma får se Terslew, som kommer för att ' bringa honom sin hyllning, bryter han ut i vredesstorm mot denne. Pjäsen slutar med en skaxande dissonans mellan den döendes sista ord och de literara vännernas hurrarop öfver - 33uitfeldts framgång.
Lika med hvad 43§ Den 17 Martil, Grefve von Platen förut anfört, tror således jag, atr Statsbyggnaden i en constitutionel] Monarki bör vara grundad på 3:ne fiufvudsakliga elementer: det monarkiska, det aristocratiska och det democratiska, hvilka alla integrerande i lagstiftningen, endast genom de as ömsesidiga balance, förmå gifva Staten det bestånd sorn är nödigt för lagarnes helgd och Samhällets säkerhet. Men dessa frenne makter kunna icke fullkomligt uppfylla deras ändamål, utan så vida emellan dem vid lagstiftningen finnes uppdragen den strängt isolerande demarcationslinea, hvilken hindrar allt annat ömsesidigt inflytande, ån det som åger rum på constitutionel våg; och detta har förmodligen varit orsaken, hvarföre lagstiftaren åt hvardera gifvit sin sårkiida representation. Jag tror mig tili följe af dessa grunder icke kunna gilla, att de democratiske principalerne få inträde i de aristocratiske församlingarne; ty jag tror att detta skulle bilda ett democratiskt opinions-inflytande på en aristocratisk makt, hvilket just varit det som lagstiftaren velat förebygga, då han bjudit dessa tvenne makter, att yttra sig på olika rum. Jag tror aft denna cmalgamering skulle bidraga att utplåna den skarpa demarcatäons-linea, som man vid lagstiftningen velat uppdraga mellan dessa tvenne elementer, och att den således skulle utgöra första steget till upplösning af den aristocratiska maktens existence. En existence , som man alltid bör värdera för dess vackra ändamål, att verka till Statens bestånd, samt aft ståndigt yrkafolkets väl och frihetens upprätthållande. Ben 17 Martti. Dessa åro de hufvudsakligaste skåj, sorn inom mig verkat motionens ogillande. Vid betraktande af detta ämne, liar för mig framställt sig den frågan: bör den aristocratiska makten ännu äga bestånd, eller har vår tid redan uppnått dan höjd af dygd och likstämmighet i alla interesse», att ingen balance mera behöfves inom StatsFörfattniogarne?
Här är endast fråga alt så inrätta bevilln.förordn., att den bevillning, som bruksägaren på denna vinst skall erlägga, måtte vara rättvis. Den gamla bevilln.förordn. föreskrifver, att denna presumtiva vinst icke får beräknas till öfver ^ eller under af försäljningspriset. Nu är det likväl factiskt bevisadt, att ganska manga bruk smida med ren förlust, åtminstone utan all vinst, dä man tager i betraktande den vinst, som de pä sjelfva fabricalionen skulle hafva. Således är här endast fråga att ställa så lill, alt beviliningen blir lämpad efter denna vinst. Det rätta vore således efter min förmening, alt hvarken föreslå något maximum eller minimum, men jag vill ej utsträcka mitt påstående så långt. Hr Lagerhjelm har blott begärt, att maximum malle fortfarande fastställas till af försäljningspriset, men att minimum deremot skulle nedsättas lill -,'g, och såvida R. o. Ad. täcktes ingå på denna Hr Lagerhjelms framställning, så synes mig att ingen orättvisa kan inträffa. Man har velat anställa jemförelse mellan jordbruket och jernhandteringen. Jag skulle tro, alt om man ginge till grunden, skulle man finna, att jordbruket erhållit ganska betydliga lättnader i sina utskylder. Det är ej längre sedan, än sisth riksdag, som mötespassevolancen ifrån jordbruket öfverflyttades på den allm. beviliningen; på samma säll har sallpetergärden upphört. Dessutom ber jag alt få fästa uppmärksamheten derpå, alt jernhandteringen är den förnämsta källa, hvarmed vi skola betäcka större delen af vår import, och att denna handtering har att kämpa med svåra conjuncturer. Den som något så när följt förhållandena med jernhandteringen i främmande länder, känner alltförväl, att det är den stora massa af jern, sora produceras i England, och det låga pris, hvartill detta jern kan försäljas, som är Den 4 December f. m. 50 den egentliga orsaken lill det vanpris, hvarmed vära producenter hafva alt kämpa. Helt annorlunda är förhållandet med jordbruket. Jag erkänner visserligen, att, isynnerhet i år, jordbruket haft alt kämpa med många svårigheter; men dessa äro dock öfvergående.
R:dr för rägkunnan, allenast urgör något mer än^:de!s tunna rag, sä ark dama» rörs warde är drn enda rättnu sa grund för en be skattning den skattskyldig? i alla fall, winner. För öfrigt önffar. art Herr Landt-Marskalken och Högloft. Riddcrskapet och Adeln täckres remittera Vetta anmälande till behörigt Utskott. Remitterades till Staks-Utskottet. Herr von kööktillkäimagaf, der han för enskilra angelägenheter nödsakades innan kort lemna Riksdagen för någon tid, hwilken möjligtwis kund? förlängas uröfwer den termin af z:ne weckor honom såsom ledamot uti ett Utskott efter Riddarhns-Ordningen kunde bewiljas. Hans mening more icke att begära, att det rum han uti Occonomiä-Urskottet innehaft, skulle under tiden lemnäs ledigt, utan anhöll han allenast, att hans ftänwaro utan egen»eligt laga förfall, marte genom Ridderskap?! och Adelns särskilta bifall förklaras icke tigga honom i wä - u8g Den 28 Maji. wäien för »'röjningen af bans UiksdaIsminnärätfenär han kunde n!l Riksdagen alcrkoiuma. Uppå gjord pcopofiiion blef Herr von köoks be» gäran bifauen, och Herr Landr Marffalkcn annion dadé He7.g.r Eleckorerne ittr uiwälja ett annan damot i hans ställe. Justerades följare kwännc: - ^ Utdrag af Proiocositt, hållit E>ds Höglöffr Ridderfkavet och Adeln ivid Urlima Riksdagen i Orebro den 28 Maji 18-2. S.. D. Ester förny-id föredragning af allmänna Beswärg. och Orconomia-UkskouelS de» 2Z sistlcdne Maji pä bordel lagda memorial, rörande .braiiwinskillwerkningen och försäljningen, beslöt Höglost.