Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Grefven emottog derefter blomsterqvasten, och lät flickorna i stället för drickspenningar kyssa sin venstra hand, hvarefter drängarne framträdde, äfven med en i spetsen, hvilken jemte öfverlemnande af en krans afsjöng följande af samma författare, på en af svåger visserligen också bekant melodi: Sådan Grefve kalla vi för vår, sa’n Som i blomman af de unga år, sa’n Skuggspel Senare Delen. Några blad från 1808 års krig i Bohuslän. Inledning. Den stora barnvandringen. – Affären i Strömstads hamn den 27 april. – Festligheten på torget. – En ung sjömans strid mellan kongl. flottans dekorerade rock och handelsflottans kavaj. – En blick bakom framtidens förlåt. Min första utflykt i verlden skedde under en kylig aprildag året efter mitt inträde i lifvet. Den egde rum i stort och godt sällskap. Alla stadens mindre barn – inpackade till en otalig mängd knyten, ledsagade på väg af mödrarnes suckar, tårar och böner och derjemte af ammor, barnpigor, mjölkflaskor, kaffekitlar, mat-tinor och en hel flock hundar, förutom ett halft tjog pojkar, som, blåsande på säfpipor, öppnade tåget – afsändes till landtgårdarne i närheten, på det att hela den yngre generationen måtte vara i skygd för de kulor, som kunde vara att förvänta från den kanske redan på natten börjande kanonaden, då Strömstad åter skulle få inberga några minnen att lägga till de gamla. Det var nu närmare tjugu år sedan prinsen af Hessen med sina trupper kom att göra allarm i staden och elektrisera såväl de unga fruarne som de unga hjeltarne i strandbugten. De flesta af fruarne, nu värdiga och ståtliga matronor, bibehöllo sig så väl som om de tjugu åren halkat undan likt en dröm. Men hjeltarne, med Morielands-konungen i spetsen, de hade tagit hyra, en del på ”Englandsseglare”, en del på ”ostindiare”, medan en annan del åter blifvit befordrad till stumma väktare vid korallskogen utanför hafsfruns palats.
Utskottet, som har åliggande, att söka till ett helt utlåtande sammanjemka Riks-Ståndens sålunda yttrade meningar, finner Borgare-Ståndets mening icke kunna med de öfriga Riks-Ståndens förenas, och får detta förhållande härmed vördsamt anmäla. Enär Ridderskapet och Adelns anmärkningar, dels att utur den föreslagna lydelsen af ifrågavarande § borde uteslutas orden »Gener alAdjutanter, OfverAdju t anter, S tabs-Adjutanter v, och dels att bland förtroende-sysslor borde upptagas den exempelvis omförmälda öfver-Intendents-befatlningen, icke blifvit biträdda å öfriga Ståndens sida, anser Utskottet sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln, att, genom berörde anmärkningars frånträdande, foga sig_efter Presteoch Bonde-Stånden i dessa delar. Deremot och då, på sätt ofvan är anfördt, tre Stånds meningar sammanstämma deruti, att bland förtroende-sysslor icke borde i Grundlagen omförrnälas Chefs-befatlningarne för Fångvården samt för Vägoch vattenbyggnadskorpsen, får Utskottet till efterkommande af den sålunda uttryckta önskan, nu ändra sitt förslag härutinnan, så att detsamma må hafva följande lydelse: B eg e r in g s - Fo r m e n. § 35.
Genom denna upplysning om rätta förhållandet med den under rubrik af Behållningar och Fordringar i 1828 års Hufvudbok utbalancerade Summa, ådagalägges således, att hvad Rikets Ständers Revisorer föreslagit till framdeles iakttagande, eller att Hufvudböckernas BalanceConto må fördelas i 2:ne särskilta Poster, utvisande, den ena, Contanta Behållningeneller beloppet af de medel, hvilka såsom disponibla tillgångar kunna anses, och den andra, Redogörarnes på utredning, indrifning eller afskrifning beroende proprie-balancer} likväl icke undanrödjer enahanda förvillelse, som nu ägt rum, emedan all den balance, som icke anses utgöra en disponibel tillgång, då komme att hänföras under rubrik af Redogörarnes proprie-balancer, oaktadt ett tredje slags medel finnas, nemligen fordringar hos andra än Redogörare, ankommande på utsökning eller tillgång, och sålunda af natur att hvarken vara disponibla tillgångar eller Redogörarnes proprie-balancer. Det åsyftade ändamålet med Revisorernes framställning torde derföre bättre och fullständigare vinnas, utan förändring i fastställdt RäkenskapsFormulaire, om hvarje års Hufvudbok bilägges en B al ance-Relation hvilken, redovisande det närvarande förhållandet med hvarje Balancepost, classificerar dem, efter deras egenskap, i 3:ne Columner, eller Contanta Behållningar , hvarmed förstås alla disponibla tillgångar — tillfälliga balancer eller fordringar hos andra än Redogörare, beroende på rättegång eiler utsökning, samt proprie-balancer, hvarunder begripas sådane poster, hvilka hos Redogörare obehörigen innestå; Och låter, under afvaktan å Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut i denna fråga, GeneralTullStyrelsen nu förständiga dess KammarGontor, att vid 1829 års redan afslutna Hufvudbok och äfven framdeles, intilldess annorlunda förordnas, bifoga en sådan Balance-Relation.
Det har verkligen förvånat mig, att man vill upskrämma R. o. Ad. med förespeglingar af våra privatbankers osäkerhet, ehuru vi under den värsta krisen i December månad funnit, att dessa Banker stodo sig ganska väl, hvilket naturligtvis bordt öka och icke minska deras anseende. Nu har Utsk. föreslagit en betydlig inskränkning i sedelutgifnings-rätten, och ändock hyser man farhåga för densammas missbrukande! Dessa Banker hafva statt sig bra i 30 år och någon missbelåtenhet med dem har ej funnits. Om en och annan af dem har begagnat sin fulla sedelutgifnings-rätt, så är det dess rättighet, ehuru icke försigtigt. Jag vet deremot andra Banker, som i sitt förvar hafva egna kreditsedlar till ett värde af emellan 700, å 800,000 Rdr, emedan de vilja vara säkra vid en möjligen inträffande kris. Nu vill man inskränka sedelutgifnings-rätten till 75 proc., ja t. o. m. till 50 proc., en annan gång måhända ända till 25 proc., så att privatbankerne till slut icke blifva några Banker. Jag yrkar fortfarande bifall till punkten. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt att i afs:de på 14 §, hvilken af R. o. Ad. varit återremitterad, Utsk. vidhållit sitt förra förslag, som också blifvit förordadt af Gr Sparre och Hr Aminoff, blifvit yrkadt af Hr von Koch, med hvilken Frih. Stjernstedt och Gr. Anckarsvärd sig förenat, att Utsk:s redaktions förslag måtte bifallas med den förändring att i stället för orden »Bankens hela grundfond» infördes orden »75 proc. af Bankens hela grundfond», blef propos. till bifall å Utsk:s förslag utan förändring först framställd och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla samma förslag med den af Hr von Koch föreslagna förändring samt efter denna proposis besvarande med starka Ja jemte åtskilliga
Nej, nu kan då icke ens jag tiga längre, då » en hårdt pröfvad » klagar på sin stackars man, för att h a n uraktlåter att iakttaga åtskilliga till ordningen hörande småsaker. Jag har snart varit gift i fyra år och tror mig vara någorlunda ordentlig, men aldrig h a r det då fallit mig in att förarga mig öfver, att min snälle gubbe ej skulle ställa sin stol i ordning, när han ätit, men många gånger b a r jag helt omärkligt ställt den tillrätta igen. Likaså brukar jag städa i hans byrå någon gång hvar månad och då skilja de smutsiga kragarna och manschetterna från de rena. Handduken brukar min m a n hänga upp efter sig, och om han ej gjorde det, skulle jag då skämmas öfver att beklaga mig därför. Hans serviett lägger jag i ordning, då jag dukar af bordet, och tänker ej på, att det är något besvär. Har ej den » hårdt pröfvade » » något mer att beklaga sig öfver, och kan hon cj uppräkna något mera graverande slarf hos sin stackars man, kan hon då skatta sig lycklig. Till sist vill jag endast tillägga, alt en verkligt älskande kvinna ej kan beklaga sig öfver dylika småsaker. BELÅTEN FRU. Då ni, min » hårdt pröfvade » vän, genom de sista orden i eder uppsats så godt som uteslutit hvarje gift kvinna från möjligheten att besvara edra frågor eller gifva eder ett råd till sakens botande, tager jag, en ensam gammal mö med ett ganska starkt utveckladt ordningssinne, mig den friheten att med några ord svara eder. Af de af eder anförda exemplen på eder mans slarf anser jag endast det sista, mr 5 af den långa förteckningen, vara af svårare art. Månne det ej kunde botas därigenom, att ni alltid själf lade fram rena kragar och manschetter åt honom, då han nog ej skulle göra sig det besväret att » för sin bekvämlighets skull » öppna lådan för att inlägga de orena, utan troligen, såsom hvarje annan ej allt för illasinnad mansperson, lämna dem endera på bordet, stolen eller golfvet.
MissgerningsBalken, som ock de i sammanhang dermed väckta motioner, fann Ridderskapet och Adeln, som bifallit Betänkandet N:o l65, Utlåtandet N:» 176 endast böra läggas till handlingarne. S. D, Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 29 sistlidne December e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o 38i, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 298, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående tillökning af Jåne-bidraget till ManufacturDisconten, bief Kongl. Maj;ts sistnämnde Nådiga Skrifvelse af Ridderskapet och Adeln bifallen. S. Dt Lades till handlingarne Stats-Utskottets den 3 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 383, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 3ai ; N:o 384» i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3a5; N:o 385, i anledning af erhållen återremiss på StatsUtskottets Utlåtande N:o 338; N:o 386, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 34°» N:o 387, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande Nto 344* i Från Högvördige Preste-Ståndet.
Obegrafven skall ej hennes broders kropp blifva roffåglarnes byte, fridlös skall ej hans skugga irra på Stygens strand. Och trotsande herskarens befallning begrafver hon sin broder och går sedan, i medvetandet af att ha gjort sin plikt, lugn mot döden. Så kunde ännu en skald från femte århundradet tänka sig en kvinnokaraktär. Men snart försvinner nästan alldeles de ädla kvinnogestalterna ur literaturen. Redan Euripides är en kvinnohatets skald, och när vi från tragikerna vända våra blickar till komedioch satirförfattarne, som hemtade sina bilder ur lefvande lifvet, då är taflan alldeles förändrad. Blott sporadiskt påträffa vi ännu en eller annan tilltalande kvinnogestalt, endast enstaka möter oss ännu någon hänryckt lyriker med toner om kvinlig trohet och kvinlig dygd. Hos de allra flesta är tron på dessa begrepps tillvaro längesedan försvunnen, och öfver allt, hvad de säga om kvinnan, kunde man som motto sätta Björns bekanta ord till Frithiof: » Världen tyvärr är af kvinnor full. » Nåväl, mina damer, viljen i då ur de antike författarnes egen mun höra svaret på den intressanta frågan: hurudan är kvinnan? Så hören då! Hennes första och viktigaste egenskap, som så att säga sätter sin prägel på alla de andra, äro list och förställning. Nå, det är ju visserligen äfven nu för tiden ett ofta upprepadt ordspråk, att » kvinnans list öfvergår mannens förstånd », men i själfva verket taga vi det nog just icke så allvarligt med denna för mannens intelligens icke synnerligen smickrande sats; annat var det i antiken. Liksom sjömännen nu för tiden stodo soldaterna då icke i rykte för någon öfverdrifven sanningskärlek, men i en af Plautus ' pjäser försäkras dock, att » förvisso ingen krigsman hvarken till häst eller fots skulle kunna ljuga i något afseende så fräckt som en kvinna gör. » Hon är det dämoniska vä- sen, som med slug beräkning och illfundiga gkonster lockar mannen i sina snaror och förtör hans lifs glädje. Fallite fallentes — bedragen de bedragerskorna! - — så lyder också det råd, som Ovidius har att gifva sina olycksbroder, och vi kunna väl nästan vara förvissade, att de följde det.
Samma afton som han skilts ifrån oss, hade min mor och jag lagt oss ned för natten i skyddet af ett tätt hagtornssnår i en skog någonstädes i mellersta England. Det hade varit marknad och kapplöpning i en köping, som låg ett par mil derifrån, men hvars namn jag icke minnes, och det var der vi lemnat Andrew, som då icke tänkte på det dåd, som sedan skilde oss åt för alltid. Jag hade i staden sett flera af vårt folk, men jag anmärkte, att min mor tycktes undvika dem, och vi gingo derifrån före alla andra och stannade icke förr än ett par mil söder om köpingen. Det hade varit mycket varmt på dagen, men natten var kall, och jag ref upp den djupa, mjuka mossan för att krypa ihop derunder med den lilla apan, som, darrande af köld, tryckte sig intill mig. I hela mitt lif har jag aldrig älskat någon så mycket, som jag älskade det lilla djuret, eller rättare ingen varelse har älskat mig mer än hon, och den ljufvaste känsla af välbehag och belåtenhet jag känt var den, då jag i min barndom kände hennes ludna, bruna tassar kring min hals, och när hon gömde sitt fula hufvud under min tröja. Jag hade väl legat så en halftimme kanhända, och den kalla, hvita dimman sänkte sig allt djupare öfver oss, då jag hörde buller af fotsteg, prat och skratt i skogen och såg strax derefter en hel zigenarhord med hästar, åsnor och hundar tåga förbi. Det var män, qvinnor och barn till ett antal af tjugo eller trettio personer, och deras bruna, vackra ansigten och brokiga drägter syntes genom dimmans hvita flor, då de ströko helt tätt förbi buskarne, der vi lågo. Jag såg min mor, hvilken låg insvept i sin kappa, sakta resa sig upp på armbågen och betrakta dem liksom jag, men hon sade icke ett ord och gjorde ingen rörelse, som kunde förråda vår närvaro för våra stamförvandter.
Ank. till Exp; Utsk. dfen 21 Juli, kl. 7 e. m; Betänkande, dels i anledning, af erhållne återremisser på Utskottets Utlåtande,. N:o 53., rörande väckt motion om upphof vande eller ändring af i3 $. af Kongl. Förordningen den i3 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, dels öfver de, i sammanhang medi åter remis seme ^framställda^ förslag till ändring af 4 Cap. 4 Jorda-Balken, och Kongl. För or d ningarne den i3 Juni t8oo■>, i fråga om lagfart och börd, samt städsel och lego af jord på landet. Sedan, vid behandling af Anders Larssons från Westmanland motion om upphäfvande af i3 §. i Kongl. Förordningen den i3 Juli 1818,. eller sådan ändring i densamma, att fastighets-egares och intecknings-hafvares. Lag-Ulskotlels Betänkande, N.o 80.
551 vin och sprit m. m., afstog Ståndet den gjorda inbjudningen och antog den framställda voteringspropositionen; hvarjemte Ståndet godkände Utskottets i fråga om artikeln ättika gjorda hemställan. Den 31 Augusti. Frän Vallo fl. B or g are-Stände t. S. D. Borgare-Ståndet, som vid pröfning den 29 dennes af 128:de punkten i Stats—Utskottets Utlåtande, JVs 139, angående regleringen af utgifterna under Hiks-statens Åttonde Hufvudtitel, jemte bifall till Utskottets hemställan i samma punkt, för sin del beslutat, det skola Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majrl, efter sakkunnige personers hörande, täcktes vidtaga de åtgärder, hvarigenom spridningen af den, enligt uppgift, sig kringgripande sjukdomen spetelskan i vissa delar af de norra orterna må kunna hämmas, och, i händelse anslag af allmänna medel för vinnande af detta ändamål anses behöfligt, derom till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition, beslöt nu vänligen inbjuda de öfriga Riks-Standen, att Borgare-Ståndets omlörmälda beslut biträda. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande!):
S *0- Öfver anmälningar och uppgifter, som, enligt §§ 8 och 9 till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkomma, late han erforderliga förteckningar, för kontroll och eftersyn, tillställas vederbörande Kronobetjente samt Öfverkontrollörer och Tillsyningsman. Kronobetjent skall af förteckning, som honom tillstädes, låta, inom 8 dagar från cmottagandet, i sitt distrikt anslå afskrift i sockenstuga eller, der sådan ej finnes, å annat lämpligt ställe i socknen. 4 Bil. till Bevillningsm. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. § 11 I sammanhang med pressjästberedning får bränvinstillverkning icke utöfvas af annan än den, som till den sednare berättigad är, eller under annan tid eller med andra vilkor, än som för bränvinstillverkning i allmänhet stadgade äro. § 12- Vid ättikeberedning eller annan fabrikation får bränvinstillverknings-redskap icke begagnas af den, som ej till bränvinstillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvinstillverkning gällande äro. Art. II. Olli bränvin* distillering oell rening. § 13- Vill någon under den tid, då han till bränvinstillverkning är berättigad, med den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslutad, ske, utan särskild afgift, dock under tillsyn af Kontrollör och endast under fyra dygn af terminen. Begagnandet af denna distilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvinstillverkningen förskottsvis erlagda elier bestämda afgift. § 14. Bränvinsdistillering må dessutom såsom särskild näring, under alla tider af året, kunna i stad utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst.
Det anser jag vara en ganska lämplig, skärpande reform, men som mycket väl låter förena sig med den lindring, att om inga andra omständigheter gifva anledn:gar till påstående mot gäldenären, han då kan få vistas på fri fot. Gr. Sparre har såsom skäl mot motionen och Utslos afstyrkande deraf framställt den sats, att hvarje gäldenär, som är under konkurs, är »sub reatu», eller att genom det faktum att han ingifvit sin cessionsansökan, är han verkligen misstänkt för att hafva begått en sådan handling, som icke är fullkomligt rättfärdig. Jag hemställer, om det icke blifver något långdraget »longé petilum», att häraf draga den slutsats, att gäldenären icke bör vistas på fri fot, och om den sats som Gr:n framställt icke innebär ungefärligen detsamma, som man under franska revolutionen betecknade med »soupconné d’étre suspect»; ty om en handling ingifver en verklig misstanke om att en person möjligen begått något, som måhända kan föranleda till ansvar, så är det sak samma som att misstänkas för att vara misstänkt. En sådan half misstanke bör likväl icke kunna leda till något redan på förhand ålagdt ansvar, och detta ligger dock i förbudet att gå ut. Om Hr Dalmans motion i denna del bifalles, så hindrar det ingalunda att särskilda försigtighetsmått kunna för särskilda tillfällen göras gällande mot gäldenären och bifallas af Eätten. Det är blott när sådana särskilda anledningar icke äro för handen som de i Hr Dalmans motion föreslagna stadganden borde träda i verksamhet. Att i IIr Dalmans förslag ligger någon för långt sträckt ömsinthet mot lättsinniga kreditorer kan jag således icke finna. Jag skulle äfvenledes tro det vara vida bättre, om lagstiftaren genom billiga stadganden uti KonkursLagen snarare befordrade det ändamål, att gäldenären i god tid upgifver sin egendom till borgenärernas förnöjande, än att, genom att sätta en slags prägel af skam på denna handling, afskräcka gäldenären derifrån och åstadkomma att skuldsatte personer dröja så länge som möjligt med en åtgärd, som i sig sjelf måste anses såsom en hederlig och redbar handling.
göra det till de äldste der, i dåligt lynne, försökte de små, slutades saken allilskna skrik o c h moderns förAlbert skulle försöka likna sina syskon, hvilka alla menniskor b e r ö m d e. Morföräldrarne hade märkt, att A l b e r t » var att i hemlighet man tilltrodde stå öfver examinerade honom härmade » vanliga smä- i talanger, o c h hvarje jemnårig, han k o m i beröring m e d. Morfadern syskobarnkammaatt Men de första nom, melodier, han månaderna, lärde små klarades gossen och, visor, liksom hvilka dubbelt under A l b e r t vistades hos hohan sig att vara och m e d en hand taga sin lilla syster, af husets förtjusande vänner derför, het, som eljes var h o n o m liten vink falla på dem på » Albertsförevisnin— särdeles motvilja m o t A l b e r t märkte utom pagetjenst. upptåg i tysthet kallades, männen — » den tillgjorde apsjelf, sällskapslifvet, att han fast än började han var sjelfskrifven gäst, der morföräldrarne voro bjudna. hände gripet af utmärkelse, plötsligt församtal för ' att att honom sjelf, småbarnsaktigfrämmande. af stark ungen ». tröttna dessa barnet, aldrig då uttalade bokstafven s samt i det hela inlade i föredraget en att som att sjöng en dyrbart Frykéns umgängesvänner började Då ut väninnor eller ett nystan för att göra många fattade sätt m o t alla då de skulle få se den lille kavaljeren snart glida var musikalisk, och redan näsduk Herrskapet i hans förnämare en skynda fram kunde togo hvar på sitt sätt uppmärksamheten starkt anspråk, också af det ibland, både borta o c h hemma, fråga en förtärande o m något, o c h när han morföräldrarne att törst efter blandade sig i de äldres som angick då lyckats få någon tala om hans nyaste » e g e n d o m l i g h e t e r », stod han uppmärksamt l y s s - nande för att. i fall något drag glömdes, säga: — » mins du livad jag sade i går? » eller dylikt.
Det var som om denna tilldragelse för några månader ryckt upp fadern ur hans försoffning, och under sommarens lopp grubblade »Skälen» allvarligt öfver hvad som borde göras i och för barnens uppfostran. Resultatet blef, att Casimir på hösten sändes till en landtbruksskola i Skåne och Gerda till en pension i Schweiz, som doktorinnan Johnson rekommenderat och där hennes egen dotter befann sig. — Mamsell Andersson stannade kvar på Aspinge. Pension Biedermann, Villa Alhambra, Lausanne (Schweiz) den 9 nov. 1868. Käre Kisemir. Nu är det verkligen icke för tidigt, att mitt utlofvade långa bref till dig anländer! Tack för dina rader, roligt var det, att du trifs så godt, från pappa har jag haft bref och han är frisk och kry, men det vet du väl, som är honom mycket närmare än jag. Jag lofvade att skrifva hur här är i Schweiz, jag ångrar nästan att jag lofvade det, för här är så rysligt vackert. Du minns vi läste i Geografien om Geneversjön eller Lac Léman (det uttalas Lemang, och inte Lemann, som mamsell Andersson sade), aldrig hade jag tänkt att den kunde vara så blå! Och så höga berg, det kan du aldrig tro, så rysligt höga och på afstånd flera snögubbar, däribland en som kallas Dent du Midi, d. v. s. Söderns tand. Du kan tänka dig hvad allt det här är roligt att se för den som aldrig varit utom vårt kära Småland? Men det bästa af allt har jag gömt till sist och det är min bästa vän, kan du gissa hvem det är? Hon är dotter till doktorinnan Johnson och heter Maria Lindenow och hon är mitt ideal, hon är ett år yngre än jag, men jag beundrar henne och önskar att jag vore som hon. Hon var ju äldre här på platsen och van också, och jag var ju nykomling och kunde inte språket, så jag hade ingen annan som förstod mig än hon, men hur rysligt, rysligt snäll, hon varit kan jag inte uttrycka.