Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarom behörigt svar skulle Herr CanzliRådet meddelas, om han det äskar.2 1 Stycket fr. o. m. orden Den af Fördelningen t. o. m. orden särskild röst och stycket fr. o. m. orden Fördelningens förslag t. o. m. orden i 16 § återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 482. — Lars Israelssons »anförde skäl» återfinnes i Andra beredningens protokoll, ovan sid. 193. 2 Detta stycke återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 567. — Jämför 18 274 Den 10 Juli 1812 Föredrog^ och gillades hvad Fördelningen den 11 -Junii beslutit, angående Riksdagsmannen Erik Svenssons Memorial om Justitia Ombudsmannens åliggande att befordra skyndsamhet i den lagliga gången af Riksens Ständers fattade beslut och gjorda hemställningar. Hvaröfver Betänkande till de respective Stånden skulle afgifvas.1 Uplästes Fördelningens Protocoll för den 12 Junii, angående den af R. H. S. Justitia} Ombudsman väckta och till Utskottet remitterade fråga: »Huruvida 25 § Reg.-Formen och den deruti Konungen tillagde höga rättighet att i brottmål göra nåd, borde sålunda förstås, att samma rättighet icke kunde sträckas till eftergift af andra böter än Kronans andel i desamma.»2 Herr Lagman Sandberg: Jag anser Lagens stadgande i detta rum vara så tydligt och klart att ingen Domare kan derom hafva misstagit sig, hvarföre någon förklaring deröfver icke tarfvas. Herr Grefven och Ordföranden: Konungens höga rätt att göra nåd grundar sig derpå, att förekommande omständigheter kunna göra lagens på förhand bestämda, ovillkorligen ålagde straff för strängt. Men detta medel att förekomma obillighet i lagens utöfning kan intet verka på tredje mans rätt, det vill säga åklagarens, som genom gifven lag har gifven rättighet till viss andel i böter, dem Konungen aldeles icke kan hafva rätt att efterskänka. Herr Kammarherren Silverstolpe:
Majit, som tror. att ett antal af Fem Hof Rätts Ledamöter är tillräckligt för pröfningen äfven af vigt i gare mål, föreslår således Rik» sens Ständer, atr förändra sista momentet af 23, Gap. i. §. Rättegångs-Baiken sålunda s ”1 Hof Rätten måga ej färre än Fem Ledamöter döma 1 mål , som å ära och lif gå. I andra mål må Fyra Ledamöter utgöra Domfört pnlal, derest aila om slutet ense äro. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med 3li Khngh Nåd och ynnest städse välbevågen, CARL, Dan. Forelius. Utdrag af Protocollet ofver jfusiitice-i arender 3 hållet uti Kongl. Majlis. Hogsta Domstol3 Thorsdogen den 6 April 1815* Närvarande t Justitire-Råden : lserhjelm, Ziervogel, To* Den 5 Maj. *35 Torén, Grefve Hamilton. Marcks von Wurtemberg, Friherre Kurck. Tillförordnade Föredraganden, ExpeditionsSecreteraren Forelius, anmälte i underdånighet: att Kongl. Majit den 5 dennes i Nåder behagat infordra Högsta Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett Förslag till följande Nådiga Proposition från Kongl. Majit till Riksens nu församlade Ständer. ”Af de från Götha Hof-Rätt SCc. _ _ Högsta Domstolens fleste ledamöter tillstyrkte, uppå de i den Nådiga Propositionen anförda skäl, till alla delar bifall å hvad densamma innefattade. Justitise.Rådet Iserhjelm begärde Handlin» garna till närmare påseende. In fidem Protocolli A. J. Lagerheim. Stormägtigste Allernådigste Konung t Då Svenska Folket städse röner välgörande prof af Eders Kongl. Majits visa och omsorgsfulla regering, är det -med säker förtröstan om Eders Kongl. Majits Nådiga välbehag, Hof-Rätten vågar i underdånighet göra en framställning af icke mindre än allmänt nyttig åsyftning. Af 135 Dén 5 Maj.
Oaktadt da vid flera föVcgule riksdagar beslut var fattadl om förändrade formulär för riksd.fullmakterna, hade dock kunskapen derom icke allmänt spridt sig, och flera kommo upp till riksdagen med orätt skrifna fullmakter. Jag tror, att samma förhållande kunde inträffa med flera fordringsägare, isynnerhet bland den lägsta folkclassen eller den minst upplysta, sorn ej kunde läsa de bref Hr Ribbing omnämnt. De skulle förlora sina visserligen små men för dem betydande fordringar, och det är derföre jag är rädd för bilall till förändringen. Hr Ribbing: Ehuru ringa hopp jag, efter den siste talarens yttrande, äger att öfvertyga honom om lämpligheten af den föreslagna lagförändringen, skall jag dock ytterligare söka att göra det. Han befarar att de personer, sorn icke erhålla kallelsebref, kunde gå miste om sina fordringar, ifall de icke inställde sig före klockan 4> och att således den förkortade tiden skulle menligt inverka. [ anledn. deraf får jag äran nämna, alt concurs-lagen i en af dess sednare §§. endast bestämmer förlust af fordran och rättigheten att densamma utsöka för de borgenärer, som blifvit kallade, roen icke inom den bestämda liden infunnit sig att sina fordringar bevaka, ocli att i concurslagen, vid bestämmandet af denna påföljd eller förlust, om jag rätt minnes, uttryckligen säges: såvida denne borgenär blifvit behörigen kallad; Således är äfven i det fallet faran eller anlednCn till hvad Frih. Raab befarat undanröjd. Men nu återstår hvad jag ej kaia vederlägga, nemi. Frih. Raabs fruktan, att de, sam få kallelsebrefven, ej kunna läsa dem. Det kan väl hända, men då kunna de låta läsa dem för sig. Hvad Frih.
Af de sednast från stiften inkomna uppgifter angående folkskolorna, inhemtades, att då funnes 2,947 examinerade lärare och 2,080 oexaminerade lärare och lärarinnor, hvilket antal till och med i någon mån öfverstege det, som enligt ofvannämnda grund skulle för hela riket finnas, men likväl vore emellan de särskilda församlingarne så olika fördeladt, att inom vissa af dem för det uppvexande slägtets undervisning ännu mycket återstode att önska och vidare uträtta. Ehuru Kongl. Maj:t således, i likhet med hvad Folkskole-inspektörerne äfven anmärkt, funne lärarekrafterna i åtskilliga distrikt vara otillräckliga och Kongl. Maj:t icke ansåge den grund för bestämmande af lärarnes antal, som här ofvan blifvit omförmäld, kunna blifva för församlingarne i allmänhet betungande, hyste Kongl. Maj:t likväl betänklighet vid alt föreslå Rikets Ständer densammas ovilkorliga fastställande genom lag, helst Kongl. Maj:t gjorde sig förvissad alt den alltmer sig utbredande insigten om de fördelar, kunskaper medföra, snart nog skulle leda till det mål, man ville närma sig, och hvars uppnående —• inrättandet af till antal och omfång fullt tillräckliga folkskolor — måste visa sig i samma mån nödvändigt och värdt uppoffringar, som folket kallades till ett mer omfattande och ordnadt deltagande i vården af kommunala och allmänna angelägenheter. Mot de nu beslående vilkoren för åtnjutande af statsbidrag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring hade en anmärkning blifvit gjord, som tvifvelsutan förljenade att tagas i närmare öfvervägande. Denna anmärkning afsåge det förhållande, att enligt nu gällande föreskrift församlingar, hvilka förut gjort föga eller intet för sina folkskolor och först sedan anslag af allmänna medel kunnat erhållas, vidtagit Bih. till B. St.
Ständers Stats Utstött uti ProtocollsUtdrag af d. oz dennes i anledning af ExpeditionsUtstottels förfrågan, rörande Expeditions - sättet af NiksStandcns beslut, om Statswerkets utgifter till hans Kongl. Maj:ts Hofoch Hof-StallStaters underhäll anfört och hemsiält, har PresteStändet till alla delar bifallit. Hwarom underrättelse stulle de Respective MedStänden samt Stats och ExpeditionsUtstotten wördsamt och wänligen meddelas. Ut supra. k!x protocollo 0> TUm^viK. S. D. Föredrogs ä nyo och bifölls StatsUtstoltels d. l2 dennes pä bordet lagda ProtocollsUtdrag - Z04 Den 4 November. drag af d. A i denna mänad, angående sörestagm indragning af wista Profcstors löner wid Universiteten, samt de Prebende Pastorat, som öfwer Staten bttfwil ätflillige Profesiorer tilldelka; hwitket genom Utdrag af Protocvllet ffulle de öfriga Respeclive Ständen, samt SiatsUtffottet wördsamt och manligen tillkannagiswas. Ut supra. kix prokocollo S. D. I anledning af ifrån samtelige RiksStanden erhätlen kemist förestår Riksens HöglostStänders ConstitulionsUkffott, uti Memorial af d. 2.? dennes, följande killäggj wid slutet af Zz Z uti den prvjecterade Riksdagsordningen, nemligen: Till undivikande af paria vota, skall wld hwarje omröstning,lförr än sedlarne uppräknaS en bland dom uttagas och genast förseglad aflaggaS> Besinnas wid Uppsummerandet af de öfrigarösterna lika delade, mä denna sedel öppnaS och gifwa dicistionÄr pluralitelen redan wunnen, bör den aslagda sedelu ouppbruten pä stället förstöraö. Härtill kemnade
Rikets Stånders Bancooch Tåg Utskott togo denna fråga samfäldt i öfvervägande, hvarvid Utskotten jemfbrde mot hvarannan följande Stadganden uti de rörande Banco-Auctioner utfärdade och gällande Författningar nemligen: ”Kongl. ”Förordningen af den 2a Martii 1770: ”sedan ’’på köpeskillingen så mycket afgått, som - ”får blifva qvarstående såsom lån i Banquen, bör ”resten sålunda erläggas, att en Fjerdedel af sam’’ma rest betalas inom 8:de dagen ifrån Auetions5'timman, men med de öfrige Trefjercledelar lera5, nas anstånd en månad eller tili Trettionde dungen ifrån Auctionen; dock så, att samina Tre* * fjerdedelar under berörde tid efter hand må få ”insättas, om köpare så åstunda; men skulle kopparen försumma denna tid mä honom ej tillåtas, ”att genom senare betalning draga panten undan ”anslag å nyo till Auction emedan etc. etc. 'Kongl. Förordningen af den 19 Augusti ”1789 Så håfve Vi i Nåder ve’’lat stadga och förordna, att, sedan en köpare på ”Banquens Auction, inom den i förra Förfall”ningar föreskrifne tid till Binquen contant in"betalt allt hvad af Banquens fordian icke får ”såsom Tån qvarstå, köparen då, i den händelse ’’att han före Auctionen sjelf eger intecknad för”dran uti den af honom inropade Fasta Egendo*’men, må uti köpeskillingens erläggande njuta ”minskning för så stor del, som hvartill han med *’laga kraft vunnet Utslag af Vår Befallningshaf* ^vand® i det X<än, dc« Egendomen är belägen.
Vid efteråt anstäldt klander å en emot nämnde testamente stridande föryttring af den disponerade fastigheten hade blifvit anmärkt, att giltig bevakning skulle hafva felat; deröfver underrätlerne fattat sina beslut på olika skäl, samt vederbörande Hofrätt sig derefter utlåtit: att testamentet efter ena gifvarens, mannens, död endast blifvit af hans enka bevakadt, hvilken bevakning ej kunnat ske i vidsträcktare måtto, än atl bereda gällande kraft åt testamentet, i hvad det angick den deruti hustrun tillagda förmån, atl lill sin död innehafva och besitta egendomen, eller förbinda hennes och mannens tre söner att efterlefva testamentet i afseende på föibudet att deras andelar i egendomen försälja, helst som hustrun, under hvars äktenskap med mannen någon del af egendomen blifvit förvärfvad, och hvilken uti förordnandet, alt egendomen skulle inom mannens slägt förblifva, deltagit och testamentet med sitt namn undertecknat, icke varit behörig atl med bevakandet, utom i fråga om R. St. Just. Ornbudsm. Emb.-Berättelse för är 1848.
Samma lag vare om lösören, ehvad de äro ärfda eller förvärfda. 2 moni. Af ärfd fast egendom i stad må man ej genom testamente bortgifva mer än hälften, der bröst-arlvinge lefver elter. Finnes ej bröst-arfvinge, må man all egendom i testamente gifva. 5 §. Är efter testaments-gifvare omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta underhåll oell uppfostran, då skall af egendom, sorn i testamente gifven är, så mycket aftagas, som Rätten pröfvar barnet efter stånd och vilkor nödigt hafva till dess det kan sig sjelft nära, dock ej för längre tid, än till dess barnet fyllt tjuguett år. Är barnet efter testaments-gifvare ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta tillräckligt underhåll; då skall ock af egendom, sorn i testamente gifven är, tagas hvad för barnets underhåll nödigt pröfvas, så långe behofvet fortfar. Jorda-Balken. 8 Kap. 5 § 1 mom. Af ärfd fastighet i stad må man ej bortgifva mer än hälften, der bröst-arfvinge lefver efter. Sker det, håfve bröst-arfvinge makt det att återkalla, då han död är, som det gaf. Eger man jord, hus eller tomt i stad, den man förvärfvat, håfve våld bortgifva den till hvem man vili.” c) Af Hedervärda Bonde-Ståndet öfver ett af Riksdags-fullmäktigen Per Benjaminsson från Elfsborgs län framställdt yrkande: ”att dispositions-rätten öfver arfvejord måtte varda lika fri som öfver aflinge—jord, samt 8 kap. 1 § Jorda-Ralken alltså komma att lyda sålunda: ”Arfve-, såväl som aflinge-jord, må man bortgifva till hvem man vill.” Lag-Utskoltets Betänkande N:o i3.
Det går för lång tid åt, alt upptaga allt det som blifvit yttradt och sora försenade anmärkas, såsom i afseende på den dragna stylén, om mina fromma önskningar o. s. v. då dessutom hvar och en räknar sin fromhet efter sitt hjerta. Angående Taffelpenningarne för Presidenterne har Grefve Posse framfört, att lian icke kunde upptäcka något ord i den Kongl. Propositionen, som handlar om Taffelpenningar för Presidenten i StatsContoiret, men då först omtalas lönereglering 1’ StatsContoiret, och derefter uttryckeligen att Presidenten i KammarRätten skulle i likhet med andra Presidenter erhålla Taffelpenningar, så hemställer jag om upptäckten varit så svår, som Grefven framställt. Andra Ledamöter hafva redan til! besvarande upptagit hvad emot min framställning i sjelfva saken blifvit yttradt, i afseende på erforderlige större kunskaper hos en President i en HofRätt, mot uti ett Räkenskapseller Förvaltningsverk. Jag förbigår det således. Och lärer det emedlertid i afseende på de stadgade kunskapsprofverne för den ene och andre vara såsom jag sagt. Jag anser mig nu skyldig upptaga hvad af Friherre Ehrenborgh i ett föregående Den 17 December e. m. plenum blifvit yltradt, i motsatts emot min tillkännagifne öfvertygelse om möjligheten för FIofRätterne att, intill dess åtminstone man först fått försöka att minska göromålens antal i de underordnade Rättegångsverken, medhinna att dem nu behandla med nuvarande personal. Om folkmängden något ökats och flere rättegångar i anledning deraf uppstått, så hafva ock flere utkomne goda författningar, till förekommande af Rättegångar, såsom angående Jordatvister, om åtkomsthandlingars företeende, äfven verkat minskning, och i alla fall har icke folkmängden i samma proportion, som de föreslagne ÖfverDomarnes antal, eller till öfver blifvit ökad.
Jag frågar då, huruvida det är rätt och klokt att skjuta ifrån sig hvad man icke sjelf kan eller vågar utföra; om man kan påräkna ändamålets vinnande genom att öfverlemna ett så beskaffadt åliggande till Bancostyrelsen, och om man icke tvertom bör frukta, alt denna, åtminstone pluraliteten deraf, oaktadt den bästa vilja, slutligen måste gifva vika för de upprepade ropen pä lån, som troligen icke skola kunna stäfjas förr, än de ropande fått sin vilja fram? Gr. Frölich har gjort BancoUtsk. den förebråelse, att det vill göra Banken rik och individen fattig. Resultatet är sant, och jag beklagar att vårt lånesystem tagit den riktning, som det gjort, nemi. alt staten accumulerar på den enskildes bekostnad; men den värde talaren har varit orättvis i sitt bedömmande af Utsk., då han sagt, att Ulsk. hyllat denna mening. Ulsk. har nemi. väl ansett nödvändigt, att Banken har en bestämd fond, att vid behof tära på; men Ulsk. har tillika föreslagit, att denna fond icke skulle gå högre, än lill 10 millioner, och att det som infiyter sedan detta maximum är uppnådt, skulle öfverlennes (ill Riksg. cont. för att användas till Statens allmänna ändamål. Att likväl detta icke mätte föranleda minskning af skalterne, utan åstadkommande af större producliva företag är åtminstone min önskan i afseende på desse räntevinsters användande. En annan ledamot, som uppläst ett skriftligt anförande, har yttrat sig om orsakerne lill vår nuvar. förlägenhet; han har bland annat åberopat förhållandena med luxen och till och med ingått i en noggrann beskrifning på luxuriösa middagar. För min del önskar jag, att vår nation måtte komma i den belägenhet, att den kan tillegna sig icke allenast våra alster, utan äfven utländningens, och om vi äro i tillfälle att godtgöra honom derföre, torde någon anmärkning dervid icke kunna göras. Deremot finner jag den egentliga orsaken till vår fattigdom ligga i en böjelse hos nationen till fåfänga Den 18 December e. m. 485 och afund jemte en brist på förmåga att cael idera.
N:is 5 och 6 om ROFDJUR och AF ROFDJUR DÖDADE HUSDJUR har Konungens Befallningshafvande ej varit i tillfälle att meddela några upplysningar. Södermanlands län. Benämningarne å hvarje särskildt slag i alfabetisk ordning. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker manu fak tur-inrättningar. och H n d t verl ceri e r. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträ- den af alla slag. Mästare. Mästares biträden af Gerningsmän. Gerningsmäns biträden. 1 Idkare till sjelfförsörjning. Enskilde, i Bolag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. Södermanlands län. Benämningarne å hvarje särskildt slag i alfabetisk ordning. Br uk, fabriker och inrättnin m a n u f a k t gar. u rHandtverk erie r. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträ- den af alla slag. Mästare. Mästares biträden af Idkare till sjelfförsörjning. H 3 ut fil n> Bolag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. Södermanlands län. Tab. N:o 7. 23 Fortsättning af Tab. M:o 7 B. Benäinningarne å hvarje särskildt slag alfabetisk ordning. Bruk, fa briker och inrättnin manufakturgar. Handtverk erier Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträ- den af alla slag. Mästare. Mästares biträden af Idkare till sjelfförsörjning. Enskilde. Bolag. Öfver 15 års ålder. Fortsättning af Tab. JV:o 7 B. BRUK, FABRIKER och MANUFAKTUR-INRÄTTNINGAR samt HANDTVERKERIER I STÄDERNE ÅR 1860. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Benämningarne å hvarje särskildt slag i alfabetisk ordning. Bruk, fabriker och manufakturinrättningar. 5. m cg & P § C" Ägare. a Mästare, arbetare och biträdeD af alla slag.
Denna Lag är både till förm och innehåll så väl genomtänkt och så rigtigt redigerad, att den skulle förlora mycket genom tillägget af detta nya morn., hvilket skulle göra tillämpningen af hela Lagen vacklande, osäker och ojemn, emedan detta moment, genom det allmänneliga, nästan abstracta i sin uppställning, komme att lemna alltför stort spellum åt hvarje Domares individuela uppfattning af ett under Riks-Rättens pröfning hänskjutet fall. Det är således i Lagens intresse jag vördsamt hemställer, att hela detta af Utskotlet föreslagna nya moment måtte ur Lagförslaget uteslutas. ” Af Herr Grefve Mörner, C. G.; ”Jemte det jag i allo instämmer uli den af Assessoren hagergren afgifna reservation, får jag tillika serskildt reservera mig emot det uti 4 §• stadgade förhöjda ansvar, att Stats-Rådsledamot, hvilken tillslyrkle åtgärder, stridande emot verkställigheten af den af Konung och Ständer fastställde Tryckfrihets-lag, eller underlät att deremot göra föreställning, skulle icke allenast mista embetet, utan ock förklaras ovärdig alt vidare i Rikets tjenst nyttjas. Misstag vid tillämpningen af Tryckfrihets-lagen lyckas mig icke ovilkorligen böra medföra den stiänga påföljd, som här utsätles”. Bi/u till 11. S. Af Herr Halling: ’’Jag gillar ej och har således icl<e deltagit uti den i nu afgifne Betänkandet förändrade redaclion al io §., hvarigenom ordet ”publike” blifvit utbytt emot ordet ”Stat”, emedan i något fall ver kan af det nya ordet kunde blifva mindre vidsträckt, än af det nu borttagna. ” Af Herr Doctor Wallin, som, i afseende på 4 §• i Utskottets förslag, biträdt Herr Biskopen, Doctor Holmströms anmärkning samt i öfrigt förenat sig med Herr Lagergren. Af Herr Hegardt, som instämt i Herr Lagergrens reservation. Af Riksdagsfullmägtige Sihlström, ven Zweigbergk och Zetterberg, hvilka åberopat Herr Prosten Säwes vid förra Betänkandet logade reservation, ]NT:o 180.
Lindarnes späda, krusiga blad spredo en mild ånga i den ljumma, friska luften, och lökarne oeh hyacinterna kring blomsterkungens staty och på gräsmattornas rabatter doftade så starkt, att en svag parfym steg ända in i våningarne vid Sturegatan. Der nere var det tyst och stilla. En gammal gumma med uppdragen klädning gick med försiktiga steg, som knappast hördes mot den fina sanden på gångbanan närmast Humlegården, och nere vid Humlegårdsgatan svängde spårvagnen just om hörnet, men annars var det tyst, så tyst. Det var som om hela staden varit utdöd i den blida kvällen. Tystnaden och tomheten hade dock ingenting ödsligt i sig, den hade nästan samma heldagsfrid som man annars endast finner på landet, men som man dock också ibland kan känna inne i Stockholm en vacker sommardag, då alla, som eljes äro kvar i staden, för några timmar flytt ut till landet eller åtminstone till Djurgården och torg och gator ligga hvita och tysta i det klara solljuset, tills kvällen kommer och de åter fyllas af myllrande skaror på väg hem med ängsblommor i knapphålet och grönt, yfviga jasminkvastar, fint darrgräs och smidiga, långa vassknippor i händerna, sufletten nerdragen öfver lillens vagn och matsäckskorgarna lika tomma och lätta, som de på morgonen varit pösande och tunga. Den vemodsblida stämningen hade också gripit de båda unga, som med armarna om hvarandras lif stodo i det öppna fönstret en trappa upp i ett af de modernaste husen vid Sturegatan. Så hade de en lång stund stått alldeles stilla, utan att tala eller röra sig, och endast njutit af kvällens svalka, blommornas doft och den vackra, ljusa taflan framför dem, då solen sjönk efter att ha kastat ett sista strålande knippe in mellan trä- den rakt öfver flickans burriga, ljusa hår. En svag vind satte grenarne i en sakta dallring, och en kylig fläkt talade om, att natten nalkades och dagen var förbi. De hade, innan tystnaden grep äf ven dem, talat så gladt om lifvets lycka, som vårljus och blid log emot dem, att de ännu voro helt varma; hennes kinder glödde som den mogna persikans fjuniga skinn, och hans mörka ögon glänste som stora stjärnor.
Likaledes böra Riksens Ständer ej underlåta, att anmäla saknad »verkställighet uppå de wid 1309 och igro arens Riksdag gjorde underdåniga anhållanden, sa wäl om undersöknings anställande huouwida Innehafware af Hemmanet Lindö, i afseende pä hemmanets och Fär-afwelns underhällande fullgjort sina skyldigheter, som ock angående Jnteckningslagande t Nyqwarns Gästgifwaregård till Kronans säkerhet för Arrendet af Nyqwarns Qwarn och Bro; Onskandes Riksens Ständer, det Eder Kongl. Majrt täcktes anbefalla wederbörande om owilkorlig »verkställighet, inom förelagd tid, af hwad i sa mätt» bliswit nödigt ansett. Den LZ Jun!» ytz Wid granskningen af Riks-Stalens Utgifter hafwa Riksens Ständer funnit de af Kongl. Majit i Näder autoricerade Ri"s-stater för arén »8-2 och 18'», hwad i, 2, 4, 5, 6, 7 och 8 Hufwud-Titlarne angar, i det närmaste äfwen till de spcciela Staterna instämma med de af Riksens Stander författade, samt de obetydliga ändringarne derutinnan» inskränkte till hwarje Hufrvudtitels bestämda total, stimma; afwensom att de förändrinoar och tillökningar som ägt rum mid de specielle Staterne pä zchjt Hustvudtiteln warit en följd, dels af ökade Pafstvolance »vilkor för wärfwade Armeen, dels af andra nödige befundnr förbätktindar Uti Armeens organis salton; Hwarwid Riksens Ständer tillika insett, att de till Förswars-werktt hörande Werk och Sraters requisitioner icke pa långt när kunnat uppfyllas, äfwen »»»ed tillgängarnes tillökning af te 199,648 N:dr Zo fl, c rist. Riksgäldswerket til!