Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi deras bilder finne Hos Siarn Turilas. Vid helga trädets stam Han lyckligen dem doldt. I morgon är hon inne Den stund de åter träda fram. Från Kyro skogens djup ren hinna bordt hit nära Den unge Joukavainens tropp. RUHO. Får han din dotters hand? WÄINÄMÖINEN. Den mäst sig höljt af ära Uti vår frihetsstrid, har rätt till detta hopp. Åt den som själens höghet parar Med tankans eld i styrkans år; Som ypperst mot min väntan svarar, Uti den strid som förestår; Bland minnen af de flydda åren, Vid foglars sång på friad strand, Och glädjen, blommorna och våren; Jag skänker min Emoinas hand, HOR Kucku, kucku, hembygdens kucku Ljudar på befriad strand, Då när Räddarn af vårt land, Får till lön Emoinas hand. EMOINA, afsides. Kucku, kucku, anande, kucku, Känner du mitt hjertas val, Tystna då i lummig sal, Rörd af mina gömda qval. WÄINÄMÖINEN. Sjung, kucku, sjung, från denna mängd af sjöar, Kring uddar, vikar, näs, i slingrande förbund, Der forssars vreda svall förbyts emellan öar I lugna, spegelklara sund. Vid åsars tall och dalars ljusa grenar, Till Satakundas elf, af vexlad fägring rik, Två stora vattendrag du moderligt förenar Invid din strand, du vackra Vik, Der är jag född, der önskar jag få hvila. Der är en luft så frisk, der är en äng så grön, Der gjuts i själen lugn, dit mina tankar ila, Jag aldrig sett en nejd mer skön. (till Emoina) Du har ej fått de första åren Vid elfvens lummigt krökta strand Uppväxa, likt en ros om våren Uti ett fredadt blomsterland; Nej, dina första blomningsdagar Hos en förjagad far, i öknars djup förgått. Nu skall den hämd, som mig ledsagar, Bereda dig en bättre lott. EMOINA. Ack! hämden ej min själ behagar Jag danades att älska blott. Nej, din Emoina aldrig saknat
Annu hafva vi ju icke något Skandinavien, der man den ena dagen kan sitta i Danska och den andra i Svenska representationen; och tilldess måste vi väl nöja oss med att vara medlemmar af en Riksförsamling, utan att kunna vara det i en annan, såframt man icke styrker, att man uphört att vara det i den förra. Jag kan således icke finna annat än att det är Frih. BlixcnFineckes ovilkorliga skyldighet att inför Riddarh.Utsk. styrka, det han uphört att vara dansk undersåte, innan han kan tillåtas att bär vinna inträde; och då skall jag med lika stort nöje som hvar och en annan se honom ibland oss. Men intilldess detta sker, 204 Deri 9 September. skulle det, efter min öfvertygelse, vara ett brott emot Grundlagen och snart sagdt ett gyckel att låta en representant af Danska Kammaren blifva ledamot af den Svenska Representationen, utan att han styrkt sig hafva uphört att vara Dansk undersåte. Gr. Frölich, David: Jag har ingenting att anmärka mot Riddarh.Utsk. och dess på Riddarh.Ordn:ns <§§:r stödda vägran att utlemna pollett åt Frih. Blixen-Finecke. JVlen jag homställer om i betraktande af det enda hinder, som i Riddarh.Ordn:n kan qvarstå för Frih. Blixens inträde, nemi. att det icke är bevisadt, huruvida han eller hans far, då de flyttade ur Sverige, ansetts som svenskar, jag hemställer, säger jag, om icke detta kan anses vara alldeles gifvet deraf att slägten har nummer på Riddarhuset. Det dokument, som innehåller att det varit dem tillåtet att vara danska undersåter, har emellertid icke blifvit företedt. Det är detta, hvartill man håller sig.
Den 24 J111« f. m. varit mycket väl och öfverensstämmande med ej allenast min, Utan äfven med ganska många kloka och insigtsfulla personers mening, om BancoUtsk. gått en annan väg och biträdt det förslag, som i ett annat Stånd blifvit framstäldt, att nemi. helt och hållet skilja Banken från sin lånerörelse och derigenom göra slut på de eviga oredorna och de orättroätiga anspråk, man har på en statsbank, som är ämnad alt upprätthålla värdet af landets mynt, att den skall gå alla lånesökandes önskningar lill mötes. Jag ser visserligen i BancoUtsk:s betänk., att Bancostyrelsens rätt att utgifva sedlar ej är obegränsad; men denna rätt är likväl så litet begränsad, att, i fall silfvercassan ej komme att sjunka under dess nuvar. belopp, vi kunde få ett rorelsecapital af 54 millioner r:dr b:co. Jag betviflar icke, att om alla Bancofullmägtige vore så qualificerade till kunskaper och åsigter som Hr v. Troil, vi icke behöfde befara några vådor; jag tror till och med, att i sådant fall så få reglementariska föreskrifter sorn möjligt borde finnas för Fullmägtige; men, såsom jag förut yttrat, är det ej att hoppas, att alla ledamöter af Bancostyrelsen, då den organiseras så, som nu är stadgadt, skola hafva de insigter och det skarpa omdöme, sorn fordras fölen sådan förvaltning. För öfrigt finner jag TJtskts förslag i förevar, punkt vara högst olämpligt, äfven i anseende dertill, att den stora allmänheten blott genom förespeglingen af en sedelemission, eller derigenom, att en sådan magt blefve Bancofullmägtige lemnad, skulle låta skrämma sig.
» Nej, vet du, det göra visst ej alla människor, strömmade in genom det höga fönstret i ty de flesta inse dock, att hemmet är kvinnans Ebbas atelier, belysande alla de skisser, ut kast, draperier och solfjädrar, som prydde vägegentliga bestämmelseort, om jag så får uttrycka garna. Brasan hade brunnit ut, då och då flämmig. Men det är ofta som unga flickor ej kunna tade en blå låga öfver glöden. Ebba hade slagit få tillräcklig sysselsättning i föräldrahemmet, och sig ned i en låg, bekväm stol framför kakelugdå ha de ju bara två saker att välja på: arbete nen, och Karin satt på en braskudde vid hennes borta eller dagdrifvarelif. » » Snälla Ebba, » började Boj, » begagna ej så fötter. » Ah Ebba, hvad här är trefligtl Om du visste starka uttryck! Hvad vill du att vi » » Det är väl ej heller för mycket, » af bröt Eva, hur jag längtar hit, de dagar jag ej får komma, » utbrast Karin. » Du kan väl måla porträttet rik» att man får roa sig litet, medan man är ung, tids nog komma bekymmer och ledsamheter. Ah, tigt, riktigt långsamt! » » Jag skall försöka! » svarade Ebba småleende. det är härligt att ha roligt, riktigt känna att man » Ar det ändå ej bra härligt att vara konstnär? » njuter! » Hon kastade sig baklänges i stolen, båda hänfrågade Karin och såg på Ebba med en beundderna under hufvudet och såg med strålande rande blick. » Ah — jo! Men det är ganska besvärligt ibland, blickar på de andra, som smålogo åt henne. » Ja, jag tyckte alldeles som du, » sade Boj, detta att vilja och icke kunna, att veta huru det skall vara, men icke förmå frambringa det. » den första vintern jag var ute med, ty då har Ser du, jag är ingen konstnär, jag är blott en man verkligen gränslöst roligt, men nu börjar dilettant. Men, uppriktigt sagdt, så är jag tackjag visst på att bli litet blaserad. » Nej, ser ni flickor, » utbrast Eva, » blasé kan jag aldrig bli! Åh, dansa, dansa!
Bränvinsbrännings-redskap, som finnes å kopparslagares eller annan tillverkares verkstad eller i bans vård eller inlemnad i allmänt förvar, beböfver ej vara förseglad; men 0111 den derifrån flyttas, skall innehafvare!!, om lian ej sednast inom åtta dagar derefter är berättigad att densamma begagna, den till försegling anmäla. Hetsamma iakltage den, sorn sig till bränvinsbränning anmält, men innehafver flera brukbara bränvinsbrännings-redskap eller delar deraf, än han till begagnande uppgifvit. Åstundan någon att, i stället för den redskap, som lian innebar och är berättigad att bruka, få begagna annan redskap, som lian sig förskaffat, vare detta tillåtet, så vida bans uppgift till mantalsskrifning berättigar honom att sådan redskap få begagna, eller han bos Konungens Befallningshafvande dertill erhållit tillstånd; åliggande honom dock, innan lian får begagna den sednare redskapen, att låta försegla eller under allmänt förvar ställa den redskap, som han förut innehaft, eller ock inför Magistraten eller Kronobetjeningen styrka, att densamma blifvit till bränvinsbränning obrukbar gjord, eller till annan person öfverlåten. § 26- Försegling skall sålunda verkställas, att allenast pannor med fast bröst, hattar, lösa pannebröst oeh afkylningsredskap sättas ur stånd att nyttjas, så att egaren må kunna begagna de pannor, hvilka ej hafva fast bröst, till andra hushållsförnödenheter. De till ångornas afkylning begagnade pipor vare från försegling fria.
Jag kan för min del icke tro, att R. o. Ad. dertill skulle kunna lemna sitt bifall. Hr von Hartmansdorff: Jag är förekommen af den siste värde talaren. Ståndet finner nogsamt, att bifall lill denna § oför - 364 Den 13 September e. m. ändrad, leder till deD motsägelse, som talaren omförmält, och som Frih. Cederström med sin skarpsinnighet ej heller lärer förbisett. Bemälde Frih. har sagt det vara nödigt och nyttigt att förekomma obetänkta förslag. Jag har sjelf anmärkt nyttan deraf att obetänkta förslag förekommas; men jag ber att få fästa upmärksamhet på skillnaden mellan äfventyret att få obetänkta förslag och att få inga. Det sednare kan blifva följden, när man ingen motionsrätt äger, utan påräknar att Konungen ensamt skall afgifva förslag. Då kan, såsom jag förut sagt, äfven hända att de ömtåliga punkterne undvikas, hvilket regeringarne vanligen göra, så länge de kunna. Deraf blir också följden, all dröjsmålet med vigtiga frågors afgörande varder allt för långt, lill skada för både Kyrkan och samhället. Frih. Creutz: Då det redan är beslutadt att l:sla §:n skall undergå en sådan vidsträckt förändring, som redan är afgjord, så vore det att sönderbryta förslaget, om 4:de §:n icke fick en lydelse, som vore enlig med den Irsta §:n. Det heter nemi. i 4:de §:n: ”allmänt Kyrkomöte tillkommer endast att uplaga sådane kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemna:'”. Del synes mig vara temligen obilligt, att då man i verldsliga regementet bar rättighet att diskutera och motivera förefallande frågor, samt underställa dessa frågor K. M:s sanktion, man icke äfven i andliga regementet skulle hafva samma rätt till diskussioner och motioner och att underställa frågor till K. M:s sanktion. Det torde väl icke vara lämpligt, att K. M. skall uteslutande vara den, som får väcka frågor i religiösa mål. Det har i alla tider varit församlingarne, som tagit initiativet lill dessa mål.
Ehuru genom Kongl. Förordningen den 6 Juli 1849 stadgats på hvad sätt de kostnader komme att ersättas, som boställshafvare finge vidkännas för boställenas andelar i företagna vatten-aflednings-arbeten, skulle dock, enligt hvad Lektor Sondén, uti en inom Preste-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, erinrat, de i sådant hänseende meddelade stadganden icke vara tillämpliga å de förhållanden, som merändels förekomme i fråga om dylika företags verkställande å den komminister-boställen tillhörande jord, enär dessa boställens med ringa löner försedda innehafvare i allmänhet saknade erforderligt kapital till förskjutande af de kostnader, för hvilka, enligt berörde förordning, ersättningen borde på en tid af högst 20 år fördelas; hvadan obemedlade Komministrar, som icke vågade ådraga sig den med ett föreslaget vattenaflednings-företag förenade skuldsättning, vanligtvis skulle vara nödsakade afsäga sig deltagandet i ett sådant arbete, oafsedt den högst behöfliga förbättring, som boställs-lägenheten derigenom skulle vinna Det ankomme visserligen på Kongl. Maj:t att till understöd för dylika arbetens företagande bevilja anslag af allmänna medel, der sådant funnes nödigt; men då det icke vore att förvänta, det vederbörande auktoriteter, som dessförinnan borde yttra sig i frågan, och hvilka egentligen måste taga i betraktande det allmännas rätt och fördel, skulle fästa synnerligt afseende å den förbättring, som genom ett sådant företag bereddes uti en tjenstemans alltför ringa vilkor; så hände icke sällan att tillfället till denna förbättring lemnades obegagnadt.
Ty kan t. ex. någonting mera kränkande tänkas för den domares anseende, som bar medborgares lif, ära och gods i sina händer,— någonting mera nedslående för den rättsökande parten, än föreställningen attén sådan domare, för bättre utkomst och emot särskild betingad lön, ser sig föranlåten och befogad att, hemligen eller uppenbarligen, uppträda, och äfvenså såsom ombud eller fullmäktig åt enskilda, rika, mäktiga och inflytelserika personer? Jag säger icke, att nu så sker, men af säkra händer har jag blifvit underrättad, att exempel icke fattats, det ju Hrr Justitieråd i tysthet åtagit sig hvarjehanda uppdrag för högt uppsatta personer, icke aktat för rof att äfven bevaka sterbhusutredningar efter aflidna rika possessionater eller capitalister, förordna om sterbhus-auctioner o. s. v. Att sådant emedlertid aldrig mera skall kunna äga rum, det är min lifliga önskan och ändamålet med denna framställning. Ingen kan förtänka den högt uppsatte embetsmannen, som nu hos oss representerar en af de fordna Riksens Råd , om han önskar, att embetet må lemna honom alla behof uppfyllda, som till ett beqvämt och äfven något yppigt lefnadssätt hörer. Sådant är bättre, än att en sådan man lägger utaf det ena qvartalet efter det andra, för att slutligen 320 Den 7 Mars e. m, se huru mycket han kan spara ihop , huru mycket han har att förränta. Märkas bör det ock, att i väl ordnade stater, der bestämda skilnader finnas i grundlagarna uppdragna emellan medborgare af olika classer, det alldeles icke ligger någonting ondt eller förkastligt uti hvad man kallar representation, blott densamma icke påyrkas af andra personer, än sådane, som dertill äga en gifven rättighet, och på visst sätt, en pligt.
En dylik bepröfvad och stark inrättning eger också landet redan i Rikets Ständers Bank, hvars dubbla bestämmelse är, att upprätthålla mynt-värdet och att »befordra handelns och alla nyttiga näringars uppkomst och förkofran.» Kongl. Majit tror derföre, att den lämpligaste utvägen för ändamålets vinnande består deruti, att Riks-bankens kraft till näringarnes understödjande, vid detta tillfälle, såsom ett undantagsfall för viss tid, förhöjes. hvarigenom icke någon ny, blott en ökad verksamhet för densamma uppkommer Den första och angelägnaste omsorgen måste härvid blifva, att tillförsäkra Banken en ökad tillgång på silfver. Rättigheten att genom lån eller kreditiv anskaffa silfver, till ett belopp af högst tre millioner Ridr Specie, är redan, enligt gällande föreskrifter, Banko-fullmäktige medgifven, vid de fall, då Bankens säkerhet sådant kräfver; och Kongl. Majit anser, Kongl. Majus Nåd. Proposition M 134. 5 att, i öfverensstämmelse med hvad sålunda för ett annat ändamål är föreskrifvet, en dylik åtgärd nu bör vidtagas, icke för att, såsom afses i nyssnämnda stadgande, hvilket med oförminskad giltighet qvarstår, bereda en större fasthet åt Banken, hvars ställning för närvarande ej synes fordra förstärkning, utan för att, till näringarnes underhjelpande, bereda tillgång till en ökad utlåning. Kongl. Majit vill alltså härmed i nåder föreslå: l:o Att Rikets Stander, för att bereda en af behofvet påkallad tillfällig förökning i förlags-kapital för handel och'näringar, måtte bemyndiga sina Fullmäktige f Banken, att, med Kongl. Maj:ts nådiga garanti, och under den form, som för ändamålet kan finnas mest lämplig, å utrikes ort skyndsamt upptaga lån eller bereda kreditiv till belopp, motsvarande 3 millioner Riksdaler silfver, hvilket lån eller kreditiv skall till fullo vara slutligen liqvideradt sednast inom slutet af år 1860; viljande Kongl. Maj:t, i händelse denna åtgärd varder af Rikets Ständer beslutad, härvid lemna all den bemedling och medverkan, som på Kongl. Maj:t kan ankomma.
Hvad om brott emot embetsman i 1 och 2 §§ stadgadt är, galle äfven för det fall, då ledamot i Taxeringseller Pröfnings-komité eller Styrelse öfver allmänt verk eller allmän inrättning eller den, som i nämud eller jury sitter, våldföres - Lag-Ulskollets Betänkande jy§ 35. 17 fores eller förolämpas, i eller för utöfningen af sådan befattning; dock må, der omständigheterna i dessa fall äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet, om sådant å gerningen följa bör, till två månader nedsättas. 4 §. Förgriper sig någon, såsom i 1 eller 2 § förmäles, mot Norsk embets man; vare lag, som i sagda §§ för hvarje fall skils. 5 §. Förbryter man sig, såsom i i eller 2 § sägs, emot tjensteman eller annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i 1 § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; dömes, i det fall, som i 1 § sagdt är, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, men, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till böter, och i det fall, som i 2 § sägs, till böter eller fängelse i högst sex månader. Samma lag vare ock, om sådant brott begås emot Norsk tjensteman. 6 §. Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättningsman våldföres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §. Nu samlar sig folkmängd tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig Myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas: skingra sig de upprorsmän, på offentlig Myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare dömas till straffarbete från och med sex månader till och med två år; men de öfrige vare från straff frie. 8 <§.
Boskapsskötseln, en af hela ortens uråldriga näringar, ännu ganska vigtig, särdeles inom Lappmarken, der den kan anses såsom hufvudnäringsfång, tilltager i samma förhållande som åkerbruket, oaktadt de fordom så ymnigt gräsgifvande naturlige ängarne på de flesta ställen aftagit i växtlighet, ty nya odlingar, ej mindre af utväxt äng, än myror och kärr, verkställde med behörig beräkning af hemmanslägenheternes öfrige afkastning, så att jemnvigt i växelbruket bibehålies, ersätter fullkomligt minkningen af foder från de naturliga ängarne. Genom vattenledning och uppdämning af vatten på gamla ängai;, myror och mossar samt sjöars utdikning, hvartill tjenlige lägenheter ännu icke saknas, har hötillgången särdeles inom fjel 1- trakten betydligen ökats, hvilket föranledt och framdeles otvifvelaktigt föranleder Boskapsskötselns utvidgande, så att, ehuru ladugårds-afkastningen till en stor del ingår uti den ökade folkmängdens bergning, ett betydligt öfverskott af smör, talg och hudar årligen afsättes. Betesmarkerne äro på en del ställen goda och lillräcklige, på andra åter inskränkta och mindre fördelaktige. Kreaturen befinnas af medelmåttig godhet. Under den tid berättelsen omfattar har ingen anmärkningsvärd förändring med kreaturs racerne ägt rum, eller kreaturs-sjukdomar härjat. Stallfodring har härintilis ej brukats. Oxars begagnande till dragare har småningom tilltagit och nyttan deraf blifvit insedd, oaktadt bruket icke är allmänt. De köras ej parvis, utan enbets, med sele i stället för ok, hvarigenom oxens styrka att 7 draga lass bättre ocb naturligare kan användas. Renskötseln, Lapparnes hufvudsakliga näring, är i aftagande genom odlingens framskridande, men lemnar dock ännu tillräcklig bergning för ägarne samt betydligt öfverskott af kött och hudar till afsalu. Skogar: Tillgången ocb beskaffenheten deraf, som fordom i allmänhet varit särdeles ymnig, är nu ganska skiljaktig.
Enär af nyss anförda skäl, underofficerarne m. fl. vid kavalleriet blifvit bibehållne vid dem nu tilldelade nummerlöner, anse sig kommitterade dels för att bevara åt desse tjenstemän en, med innehafvandet af nummerlön redan nu tillgodonjuten förmon, dels för att åstadkomma en rättvis likhet i detta afseende emellan underofficerare af de begge vapnen, böra föreslå, att samtlige underofficerare med vederlikar inom arméen må berättigas att, under möten och kommenderingar, uttaga soldatportion in natura eller dess värde i penningar efter upphandlingspris; dock att, när traktamente eller annan särskild aflöning för sådan tjenstgöring bestås, ersättning genom afdrag derå skall för uttagen soldatportion af underbefälet erläggas efter nyssnämnde pris. 5. Såsom jemväl i sin mon inverkande på underbefälets vid infanteriet aflöningsreglering, hafva kommitterade, som, i afseende å värfvade arméens underofficerare, föreslagit ett till större besparing för dem ledande beklädnadssätt, ansett sig böra, för att äfven göra underofficerarnes vid indelda infanteriet årliga beklädnadspenningar mera tillräckliga än nu, då anskaffningen af godt munderingskläde är för detta underbefäl ganska kostsam, hemställa i sådant hänseende, att nyssnämnda 35 beklädnadspenningar malte få ingå till beklädnadsdirektionerne vid indelda rothållsregementena, med åliggande för dessa att, efter föregången anmälan af underofficerarne, tillhandahålla dem antingen berörda medel i kontant, eller munderingskläde in natura, efter vederbörligen laststäldt prof, i senare fallet mot betalning af beklädnadspenningarna och om dessa äro otillräckliga mot invisning derjemte för återstoden uti aftjenad lön samt att, vid de afsutna rusthål Isregementena, underofticers klädet må mot betalning anskaffas af dervarande beväringsbeklädnadsdirektioner. Någon särskild kostnad för kronan komme således icke härigenom att uppstå. 6.
Sprengtporten: Då jag en gång förut varit i tillfälle att upptaga och besvara de satser Gr. Frölich framställt, Den 22 Mars f. m. ställt, har jag icke föreställt mig, att det mera lian lyckas mig att öfverbevisa den varda talaren, än det lyckats honom alt öfverbevisa mig, hvarföre jag äfven vill inskränka mig till att blott i korthet, i anledn. utaf deu af honom framställda grundsats, att R. St., i stället för att sjelfve pröfva beböflighelen utaf hvartdera företaget och dertill använda medel, borde till K. M:s disposition ställa runda summor, för att efter K. M:s pröfning till sådana företag användas, hafva äran anmärka, att canalanläggningar och hamnbyggnader äro ganska kostsamma förelag, sorn sällan kunna bringas till verkställighet med de anslagssummor, Regeringen må hafva alt disponera från riksdag lill riksdag, hvarföre man i flera sådana fall tänker sig behofvet af dessa anslags fortsättning utöfver tiden för kommande Ständers sammanträden. Deraf inses nödvändigheten , att åtminstone alla större företag utaf Representationen octrnjera* elielgodkännas, såvida tillräcklig säkerhet skall vinnas för anslagets fortsatta beviljande, särdeles då enskilde personer äro lili förelaget intresserade. Del är egentligen endast i afseende på formen för dessa anslags beviljande, som Gr. Frölichs åsigt skiljer sig från min, och denna skilnad består deruti, att då tillgångarne varit så lillräcklige att intet utaf de af Hr Grefven afsedda mindre företag blifvit af StatsTJIsk. tillstyrkt på annat sätt, än att medel till desammas fullbordande finnas inom de uppgifna tillgångarna, så liar jag önskat bifall till verkställandet af dessa företag, och derföre ansett mig böra föreslå en sådan form, hvarigenom den kunde af R. St. bifallas; dä deremot Gr. Frölich skänker företräde åt en sådan form, hvarigenom dessa företag möjligen kunna blifva verkställda, men hvarigenom äfven motsatsen kan inträffa, i händelse nemi. K. M. skulle pröfva medlen lämpligare böra användas lill andra företag af enahanda beskaffenhet.