Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Rothliebs Motion om bränvinsbränningens inställande, under yrkande af spanmålstullens fortfarande, bevittnar utan tvifvel en större omsorg, för deras bästa, som icke hafva sin hushållning ställd på sommarbränning, och som hafva osåldt bran - Den 22 J unii f. m. vin; än för dem, som i stöd af samma gällande författningar inrättat sin hushållning på annat sätt, och förbundit sig, att till öfverenskommit pris lefverera sin tillverkning äfven för Julii månad; eller för dem, hvilka i egenskap af consumenter nu äro i behof att köpa bränvin; eller för dem, som i följd af bristen inom landet blifva i behof af utländska spannmålens medverkan till oskäliga prisers styrande, med afseende å dem, som eljest genom Herr Rothliebs mening om samhällets behof, möjligen kunna komma att förgås af svält, under Motionairens christliga vårdnad om den, som kommer att hafva någon spannmål att afyttra. Herr Rothlieb täcktes ursägta denna anmärkning; den är ingalunda rigtad emot dess begrepp om saker, eller omdömesförmåga såsom enskild man; den afser helt och hållit den egenskap af rådfrågad, som Herr Rothlieb utan tvifvel företer, genom det nära samband, som dess Motion med Styrelsens beslut synes utvisa, ej mindre i anseende till innehåll, än till tiden för framställningen; och då ingenting är naturligare, än att Styrelsen uti en så betydlig fråga rådfört sig med de för Statskunskap och kännedom af landet af Styrelsen bäst kände representanter; när af för mig okända anledningar, representationen icke blifvit rådfrågad; så måtte äfven ingenting finnas billigare, än att en sådan de rådgifvandes, Den 22 Junii f. m. 27 på anförde skäl förmodade rådgifvare uppmanas, att offentligen ådagalägga grundliglieten af de skäl, som kunnat inverka på beslutet; och hvilkas vigt jag är ursägtad, att ej hafva insett, då de uti Motionen ej till ringaste del finnas redovisade.
Ibland skälen till afslag förekommer, att, sedan Landshöfdingen i Christianstads Län den i4 Januarii 1813 tillkännagifvit dess föreskrift, att de ifrån sammanträdet, i afseende på beständiga Roteringen, frånvarande Rotehållare fingo ålnöjas med de närvarandes beslut, hvilken tjenslfärdighet i föreskrift bordt och möjligen kunnat föranleda till ansvar, hade Kongl. Majit uttryckligen befallt, att de frånvarande Rotehållarne skulle anses såsom bifallaude till ständig Rotering; men, ehuru ConstitutionsUtskottet underlåtit att i behörig tid och ordning fästa uppmärksamhet vid vederbörgndes tillstyrkande till denna föreskrift, är det ej Rikets Ständer betagit, att icke godkänna den för egendouis-säkerheten vådliga priu - Den u December f. m. ■*9 cip, att rättigheter kunna genom pluralitetens heslut i Landsorterne afhändas, utan eget begifvande; varande denna grund för afgörande Riksdagar allena förbehållen; och, nied afseende derpå, anser jag Utskotten hafva saknat laglig grund för deras afslag å förenämnde påståenden, äfvensom till deras constitutionsvidriga förslag till provinciella voteringar till beslut, som icke annorstädes, än vid Riksmöten, böra äga rum. Hvad sedermera den af Utskotten föreslagne Rotejemkningen angår, så synes den mig vara inskränkt till Christianstads Län allena, enär Malmöhus Län förbehållit sig att icke kunna högre Rotering åläggas, och hvaraf följer, att Malmöhus Läns Rotehållare äga rätt att antingen tillgodonjuta detta förbehåll, eller, om det oförmodligen skulle brytas, till extra Roteringen återgå; och, då Rotejemkningen således inskränker sig inom Christianstads Län, synes val, i jemförelsen till Malmöhus
Justerades följande r:ne underdäniga flrifwelfer tiss Kongl. Majn: Stormägtigste AtlerNädigste Konung! Dä otwifwelagtigt ar, att Rikets Lagar dels fordra förenkling för att af Allmänheten och Domare kunna ratt > - fattas Den i Maj. 1047 fattas och tillämpas, dels förbättring till deras innehäll; hafwa Riksens Ständer, till winnande häraf, ansett sig böra hos Eder Kongl. Masit i underdånighet anhälla, alt en Lag-Commits bestäende af kunnige och erfarne manmätte i Räder tillfordras, att med odelad uppmärksamhet pä hela Lag-Werket. i detta afseende utarbeta ett fullständigt förslag, hwilket ä nästa Lagtima Riksdag kunde till Eder Kongl. Masits och Riksens Ständers granskning och beslut öfwerlännäs; och fä Riksens Ständer i sammanhang härmed i underdånighet frambära den önskan, det täckles Eder Kongl. Mast, i händelse af Nådigt bifall härtill, till öfwerwagande af berörde Lag-CommitL i Räder täta öfverlemna bilagde Memorial, som, under inncwarande Riksdag till Riksens Ständer ingifnc, icke kunnat af dem företagas, dels i anseende till det inflytande de schuts aga pä Lag-Werket i det hela eller större delar deraf, dels i anseende till deras egenskap att fordra en widlyftigare forskning äts-som med Riksens Ständers öfrige göromäl kunnat förenas. Riksens Ständer framhärda rc. Stormägtigste MerNadigste Konung! Ehuru Riksens Ständer, emot 114 §. i RegeringsFormen, icke ansett sig kunna i underdänighet föreslä nägon inskränkning af den rättighet som till Gärdfarihandels idkande blifwit Westgöta Ämogen förunnad; hafwa Riksens Ständer likwal, dä denna handel, i följe häraf, bör idkas vä det satt Commerce-Collegii Kungörelse den, 8 Maij l8og föreskrifwer, trott sig böra i underdänighet anhälla, att uti K
Det har nemligen tillförene antagits såsom en allmän grundsats, att sillen borde få fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af fremmande magts undersåte, hvadan 7 § i 2 Cap. af Kongl. Stadgan rörande fiskerier i Rikt t af den 14 Nov. 1766 innehåller följande : ”Uti the skärgårdar, som fiskare oklandradt och ”efter gammal vana ymsom fiskat vid hvarandras land och foljt sallsjöfi’*sken efter thes dref, förblifver thet oek efter förra vanligheten; hörandes ”isynnerhet inga Svenska undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.” — Det torde icke kunna bestridas, alt ett sådant stadgande måste locka en mängd speeulanter fran aflägsnare orter att, under den gynsamma perioden för sillfisket i Bohus Läns skärgård, dela förtjensten med skärgåidsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kati, att fremmande fiskare, mindre än strandboerne sjelfve, vei kställa fisket med hänsigt att försäkra orten om varagtigheten deraf. Någon inskränkning i de genom berörda stadgande förunnade friheter, så vidt icke enskild på häfd eiler serskild författning grundad rätt derigenom kränkes, synes derföre vara af behofvet påkallad, för att bereda så väl ett behöfligt skydd åt det Bohuslänska sillfisket, som helgd åt enskilde strandegares dispositionsrätt öfver deras fiskevatten äfven för bnöide fiske, på sätt som for annat hafsfiske blifvit genom 6 §:n i 1766 års nyss åberopade S adga, enligt hvad här nedan vidare i underdånighet omförmäles, dem tillförsäkrad!» Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrif veise, N.o 166.
Utan att förtala våra veterinärer, tror jag mig dock kunna påstå, att de både till antal och skicklighet äro underlägsna de Danska; det skulle derför vara af största vigt att i nödens stund kunna begagna de sistnämnda. Hur man således betraktar frågan, vare sig ur klokhetens, mensklighetens eller rättvisans synpunkt, tala alla skäl för bifall till densamma; och får jag således tillstyrka, att K. o. Åd. måtte godkänna Utsk:ts förevarande förslag. Frih. Klinckowström, Hildolf: Jag vili icke låta för leda mig af det hänförande skimmer, hvarmed den Skandinaviska frågan synes hägra lör vissa talares fantasi, att, närmare inlåta mig uti densamma. Enligt min tanke har den redan blifvit tillräckligt grundligt belyst under den långa diskussion, sorn deröfver hållits vid ett föregående tillfälle. Mig har frågan icke förefallit synnerligen vigtig och jag har icke deltagit i diskussionen angående densamma; men jag vågar försäkra att, äfven orri jag varit en ifrig förkämpe för de åsigter, som af många vid föregående tillfälle här uttalades, och jag då stannat i minoriteten, skulle jag dock under denna diskussion halva kommit till samma beslut, som det jag nu ämnar framställa. Jag anser nemligen, att när R. o. Ad. fattat ett beslut i en fråga samt inbjudit ett Med-Stånd att i detta beslut sig förena, samt detta Stånd antagit inbjudningen, så fordrar grannlagenheten såväl emot detta Stånd som ock emot den majoritet, som fattat beslutet, att detta beslut ej sedermera, endast på grund af en inbjudning från Utsk:t, kullkastas. För min del skulle jag ur principiell synpunkt högeligen beklaga, om R. o. Ad. nu, med frånträdande af sitt lörra beslut, hörsammade Ekon.-Utsk:ts inbjudning; och det är på grund häraf, och utan att ingå i undersökning, huruvida Utsk:t vid frågans behandling rätteligen förfarit, jag vågar hemställa, att R. o. Ad., med Bislag å Utsk:ts Betänk., måtte vidblifva sitt i ämnet förut fattade beslut. Den 21 Hars. 503 Frih. Alströmer, Oscar:
Medborgares lidne förluster genom uppbringninaar af Magter, med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, •ioS Vett 11 Octolier c. m. Lief samma Utlåtande, pä grund af dervid gjorde anmärkningar, till Stats-Uiskottei återremitleradt. Ut Supra, Höglofl. Eidderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart tili 11 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Mandagen den 20 October. Plenum klockan g förmiddagen; Föredrogs ä nyo och bifölls Allmänna Be^ 8värsoch OeconomieUtskottets den 6 dennes under Nio 191 afgifne, samt den XI derpäföljde eftermiddagen pä bordet lagde , Utlåtande, i anledning af väckt motion, om större frihet i Jerntillverkning och försäljning. Boreiogs till pröfning StatsUtskotlcls den 6 Den 20 October /. m'. T og dennes under Nio 519 afgifne, samt den 11 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtan-; de, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga proposition om ändring i de nu gällande föreskrifter om ArrendeSpannemålens utgörande af Kungsgårdar, samt derunder lydande Hemman och lär genheter. Herr von Hartmansdorff, Auguft\ StatsUtskottet har, i det nu upplästa Betänkandet, tillstyrkt Riksens Ständer att bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rättighet för Arr rendatorer af Kungsgårdar att. när omständighet terna dertill föranleda , få in natura betala arrendet, på det att dylika arrendens betalning i penningar icke må för Arrendatorerne blifva ruinerande , då de sakna tillfälle att alsätra deras Spannemål, utom till lägre pris , än dem, de sjelfva till Kronan måste betala. Men detta galler, enligt Utskottets förslag, endast för de arrenden, som hädanefter blifva afslutade , icke för dem, som redan äro uppgjorda.
65 Regeringsgatan 65 — G ö t e b o r g — sänder på begäran och f r a n k o direkt t i l l förbrukare profver på säsongens n y h e t e r i Klädningstyger Medevi Franska, Engelska, Svenska handväfda, samt af Almedahls tillverkning, stort urval i n y a vackra mönster. Vestkusten. 15 juni till början af september. I burkar o m Va liter. Pris för burk k r. Sändes mot postförskott eller efterkraf. Beredes a f F r u I. W. Idun telef. » 6: — &gt; 3: — Prenumeration sker ä alla post» 3: — anstalter i riket. Prenumerationspris p r å r: Iduns Modet., fjortondagsupp], Iduns Modet., månadsuppl. Barngarderoben. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. A nnonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För &gt;Platssökande&gt; o. » Lediga platser » Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Redaktionssekr. Noräling. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp-.rad. U tgifningstid: hvarje helgfri fredag. Prinsessan Mary Karadja, född Smith. len unga kvinna, af hvilken-Idun i dag bringar sina läsarinnor en bild, fäste på sin tid inom vår liufvudstadssoeietet rätt mycken uppmärksamhet vid sig, då hon, dottern till en vida bekant, selfmade svensk man, ingick äktenskap med den exotiske ministern från ett fjärran land, prins Karadja pascha, och därmed fäste ett furstligt diadem, af visserligen för oss ganska främmande strålglans, på sitt svenskt borgerliga änne. Sedan de dagarne har lifvet i rikt mått bjudit prinsessan Karadja sina omhvälfningar och skiften, och långt från fosterlandet ha hennes växlande banor länkats.
Ad. nu mätte vidblifva. Frih. Gederström, Claes Rudolf: Med betygande af min tacksamhet för det vitsord Hr Gr. Lagerbjelke behagat lemna åt de i min vid förra betänk, i detta ämne afgifna reservation uttryckta åsigter, och vidhållande samma öfvertygelse i ämnet, får jag lika med den värde ledamoten vid detta tillfälle anmäla min önskan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt, förra gången detta ärende förevar, fattade beslut, hvarigenom det H. Ståndet instämde med Högv. PresteSt., som äfvenledes behagat såsom sin mening antaga förenämnde reservation, den jag vid betänk. N:o 68 haft äran aflåta. Emot nu föredragna betänk, har jag ej anmält mig hysa någon skiljaktig mening, hvadan jag i detta hänseende torde vara skyldig en förklaring, bestående deruti, att, då, på sätt Utsk:s i betänk, afgifna utlåt, vittnar, det ålåg Utsk. att, i anledn. af frågans utgång vid behandlingen inom de särskilda RiksSt:n, deröfver afgifva ett sammanjemnknings-förslag, så saknade Utsk. visserligen icke en befogenhet att vid sådant förhållande åberopa sitt ursprungliga förslag, såsom utgörande en medelväg mellan de från olika håll framställda fordringarne. Denna befogenhet har jag hvarken kunnat eller velat förneka, hvadan jag af sådan anledn. jemväl bordt, utan hinder eller invändning ä min sida, låta berörde mern. från Utsk. afgå, sådant det befinnes uppstäldt. I sak äro dock mina åsigter oförändrade, hvarföre jag, på sätt jag redan haft äran anföra, helt och hållet instämmer med Gr. Lagerbjelke och anhåller vördsammast att R. o. Ad. behagade deruti förena sig. Den 19 Juli. 163 Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut samt lades Utsk:s förevar, utlåt. N:o 102 till handlingarne. Föredrogs StatsUtsk:s d. 15 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
Jag bokstafligen sörjer, när jag ser, hur unga fäder med den gladaste nonchalans kasta ifrån sig vården om den unga plantan åt hvem som helst, som är till hands att vara trädr gårdsmästare. » Den unga frun i soffan tog sin gamle väns hand: » Hvad det gör godt att höra någon låta sitt samvete tala. Det lockar till ödmjukhet och sjelfanklagelse. Men jag förvånade mig, att höra er tala så, ni, käre farbror, som har sådan glädje af edra barn! » » Ja, mina barn hade goda anlag, och jag behandlade dem som en riktig klåpare. Det kunde ha gått galet! » » Mitt herrskap », började doktorn ånyo, » låtom oss komma öfverens om ett gemensamt arbete: att verka för en snar förändring till det bättre på barnavårdens område, särskildt derutinnan att fadern ej i minsta mån fritager sig från sitt ansvar och sin pligt samt att föräldrarna gemensamt och grundligt sätta sig in i vilkoren för en liten menniskovarelses sunda utveckling. » Doktorns förslag antogs och kommer nog att, åtminstone hos några, bära frukt. Genom hela lifvet följer oss den själ, som bildades i vår barndom; lycklig den, hvars både själ och kropp lärt att lefva rätt! F. S. Qvinnbgymnastik. En serie uppsatser efter » Vort Hjem ». I. Hi§l) e bemödanden, som under senare år e ^ ^ i gjorts för att skaffa äfven qvinnorna här hemma tillfälle att gifva sina kroppar nödig utveckling, ha redan börjat bära frukt. Den gamla fordomen, att det är » oqvinligt » att företaga kroppsöfningar, är grundligt utrotad. D e växande kraf, som ställas på qvinnornas andliga verksamhet, ha ändtligen tvungit dem att äfven ge litet akt på sin kroppsliga utveckling. De ha vunnit den erfarenheten, att i och med det samma kroppen icke fungerar normalt, blir man mindre » upplagd » för andlig sysselsättning; man blir nervös och orolig och tynges af det arbete, man under normala förhållanden med lätthet skulle ha utfört. Men arbetet måste göras; det väntar icke, till dess man blir » upplagd ».
Nu var Feodora åter färdig med en jemförelse med korallen; men Arabella afvärjde den: och det blef öfverenskommet, att till morgondagen uppskjuta den berättelse, som redan sväfvade på den gamlas läppar. Baronen ålade sin älskvärda patient, att iakttaga tystnad och hvila under den återstående delen af dagen. Sjelf omgaf han henne under tiden med den fina uppmärksamhet, som en stark och öm känsla alstrar. Äfven i ett manligt hjerta kunna dessa fina blomster trifvas; men det fordras en starkare grad af värma, att framkalla dem, och de vissna äfven snart, om de ej hafva tillräcklig näring. De äro tropiska växter och icke skapade för de tempererade zonerna; men i baronens hjerta var solen i sin middagshöjd; allt lefde och fröjdades derinne! Tänk dig en skön sommarmorgon, i detsamma natten drar sin mörka slöja från naturens ansigte! Träden äro helt våta af nattdaggen, och tunga droppar böja gräsen; blommorna stå ännu slutna och drömma: allt är tyst och sångarne slumra, skylande sina näf: vattnets spegel återger blott otydliga bilder, och himlen är dunkel och färglös; förgäfves lyssnar du efter en bekant ton, ett ljud, och forskar fåfängt efter en mening i den vida tysta skapelsen; du ser dig undrande omkring som Aladdin; din känsla är blott aning. Nu går solen upp; naturen vaknar, rör sig och andas breda ljusmassor falla här och der öfver fälten och dalarne; löf och gräs gnistra, fullsatta af perlor; blomman öppnar sin kalk; luften klarnar, och morgonrodnaden strör sitt guld i skyn, vattenytan återspeglar de skogbekransade stränderna, och himlens blåa öga ler på djupet; de bevingade sångarne uppstämma sina körer. Så är menniskohjertat, innan det älskar, en morgonstund full af slummer och aning; men då kärlekens sol gått upp, få föremålen sin färg, lifvet förklarar sig, och en fläkt från evigheten far jublande derin. Så kände äfven baronen och Arabella. En ny verld uppgick för dem. Det närvarandes sällhet bortträngde skuggorna af det förflutna
För öfrigt tror jag ej heller, att sådant kan deni åläggas. Friherre Ridderftolpe: Jag får blott erin ra att intill dess man afgjordt om åverkan å Den 5 Marlit, _rr 173 skog skall straffas som stöld, eller ej, lårer det ej vara vårdt att plantera i ena åndan af parken under det att åverkaren hugger i den andra. Herr Grefven och Lan dt Marshalk en hemstållde, att så vål Herr Berghman ofvannämnda Memorial, som de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf afgifr.e yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo Friherre Rehbinders, Jop han Fredric, den 28 sistledne Februari på bordet lagde Memorial, angående Saltpetergården. Friherre Wirsén, Guftaf Fredric, hade inlemnat följande, som upplåstes: (Se Bilagan N:o 2.) Uppå härefter af Herr Grefven och Landt* Marskalken gjord proposition, fann Ridderskap pet och Adeln för godt, att så vål Friherre Rehbinders ofvannåmnde Memorial, som Fri-j herre Wirséns i anledning deraf, nu afgifne yttrande, till StatsUtskottet remittera. Föredrogs å nyo Herr von Beckers, Carl Johan, den 28 sistledne Februari på borde lagde Memorial, angående inrättande af en gemensam Klubb för alla RiksStånden. Den 5 Martti. Herr oora Hartmansdorff, August: jag instämmer fullkomligen uti Herr von Beckers förslag, hvad afsigten beträffar; men rörande verkan deraf år jag af olika mening. Om, då vi nu äge fyra särskildta för hvarje RiksStånd inrättade Klubbar, man ej finner, att der samlas Ledamöter af andra Stånd, an det, hvartill Klubben hörer, så synes af detta förhållande kunna slutas, att, i händelse Klubbarnes antal ökades till fem , följden icke skulle blifva någon annan ån af de nuvarande fyra. Man har vid flere Riksdagar inrättat én så kallad allmän Klubb, och jag har sett huruledes den alltid varit den tommaste.
Berörda lagrum tillåter dock arfvingar att lösa sådan jord åter, der den är genom testamente bortgifven; och samma rätt kan uti förevarande läll dem ej betagas. På grund af hvad ofvan blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat en författning af följande innehåll: Oäkta barn, utom det, som är afladt i hordom eller i svågerskapseller skyldskapsled, hvari äktenskap ej må ega rum, vare berättigadt, der moder dör utan att efter sig lemna äkta barn och bröstarfvingar eller hafva genom testamente i laga ordning om sin qvarlåtenskap annorledes förordnat, att deraf njuta den del, som hon på sådant sätt bortgifva kunnat; och skall denna del så anses, som vore den, genom laga kraftegande testamente, barnet gifven; egande dock modrens arfvingar, der någon af henne bördköpt jord finnes bland den qvarlåtenskap, som barnet tillkommer, den åter lösa, emot de i 17 kap. 3 §. Arfda-Balken stadgade vilkor, inom natt och år efter det barnets rätt ostridig blef. Anmäler sig ej oäkta barn inom samma tid från modrens död för tillgodonjutande af den rätt, sådant barn nu tillagd är, bafve det denna rätt förlorat, der det ej laga förfall visar. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Maj 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 April 18S-J. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i 4 Kap. 2 §. Rättegångs-Bulken. (Lag-Ulsk:s Bel:de N:o 16.) S. A. K.
Mannen der borta i vrån rörde sig icke; icke ett drag, icke en min förändrades i det stenhårda ansigtet; ögonen blickade fram lika obevekligt och strängt under den tvärhuggna pannan, och läpparne voro sammanpressade som i kramp. Men i nästa sekund var det som om ett täckelse dragits bort och han framstod i hela sin öfvermenskliga, öfvernaturliga storhet vid hans fötter låg ett litet kryp af ett menniskobarn liflöst hänslängdt. Genom Schwarzwalds högland rinner den lilla Enz, en biflod till Neckar, som i i sin ordning strömmar ut i den mångbesjungna Rhen. Enz har höglandsflodernas karaktär: en bred, stenig bädd, som ett par gånger om året fylles med en hvirflande, larmande, skummande vattenmassa; den brusar förbi, aftager i styrka och svinner slutligen in till en stillsam och lugn liten bäck, för hvars obetydliga flöde den breda bädden tyckes oproportionerligt stort tilltagen. Då ligga de stora, af vattnet rundslipade stenarne, torra och brunstekta af solen, likt jättekastanjer strödda ut öfver en sandad trädgårdsgång, och mellan dem porlar bergsbäckens klara, kyliga, grönskiftande vatten långsamt och fredligt fram. I konungariket Würtemberg, icke långt från badiska gränsen, ligger på bergssluttningen vid stränderna af Enz den lilla staden Wildbad, känd för sina varma, alkaliska källor, till hvilka — hvarje sommar — tusentals af lifvet medtagna menniskobarn komma för att söka helsa och krafter. I Wildbad hade Margot slagit sig ner. Det var en stillsam badort, intet sommarcentrum för europeisk lyx, europeiskt high life och europeiskt äfventyrarlif, som det närbelägna Baden-Baden. Der, i Baden-Baden, blommade alla dessa arter af det europeiska sällskapslifvet; dit drogs också den fashionabla cocotteoch spelarstaben, lemnande Wildbad till ostörd besittning åt dem, som sökte helsa och ro. Margot hade varit der i tre veckor; men hon trifdes icke. Hon tyckte, att tiden släpade sig fram. Klockan 6 steg hon upp hvarje morgon, och klockan 7 tog hon sitt bad.