Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottets den 4 sist. ledne Martil afgifne, samt den I dennes, ef. termiddagen på bordet lagde Betänkande, angående yrkade rättelser och förändringar uti Författningarne, rörande Skogarne i Riket, anhöll Grefve von Lantingshausen, Albrect, och Friherre Wrangel, Henning, att som detta mål agde sammanhang med den till Stats-Utskottet remitterade fråga, angående Krono Skogarne, förevarande Betänkande alltså måtte få hvila intilldess Stats-Utskottets yttrande i sistnämnde fråga inkommer, hvilken anhållan, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Företogs till pröfning Allmänna Besvärs* och Oeconomiae-Utskottets' den 13 sistledne Den 4 April. 23* Martii afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af föreslagna åtgärders vidtagande till den veneriska smittans utrotande. Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinholdt Jag deltager visserligen med Motionaireti, samt Oeconomi»- och Besvärs Utskottet uti ledsnad deröfver, att enligt inlupne underrättelser förnimma, det venedska smittan i de sednare 3- reo sk?ll uti vårt kära Fädernesland utspridt sig, och inser alltförväl de olyckliga följder, hvilka för blifvande Generationer deraf härflyta, om samma smitta icke hämmas, såsom ock Utskottets välmening att söka den förekomma; men kan ändock ingalunda för min del gilla de utvägar Utskottet föreslagit, att, efter dess tanka, motverka ; och jag förmodar jämväl, att Högloft.
Expedilions-ULskollels Förslag lill un cl. Skrifvelsej IV.o iy3- 437 34:o Vidkommande de uti 1841 Ars räkenskaper för fångvården utbalancerade tillgångar och fordringar, hafva Revisorerne, i saknad af fullständig utredning från Styrelsens sida, funnit sig endast kunna uppgifva det en stor del af omförrnälda ford ringsposter, sedan flera år tillbaka, oförändradt balancerats, och att af meddelta handlingar ej varit att inhemta, huruvida vederbörande, i allt hvad på dem berott, sökt bereda Staten liqvid och redovisning; sålunda upptagas: a) uti Styrelsens räkenskaper åtskilliga fordringar, till sammanräknadt belopp af 14,300 R:dr 47 sk. 2 r:st., hvartill komma förskottssummor, 2,411 R:dr 29 sk. till Norrköpings CorrecLious-inrättning och 237 R:dr 15 sk. 4 r:st. till Correctionshuset i Götheborg; b') uti redogörelsen för Södra Corrections-inrättningen i Slockholm, 35,876 R:dr 26 sk. 4 r:st., utgörande fordringar för verkstäldt arbete, af hvilka 10,936 R:dr 15 sk. 10 r:st belöpa sig på år 1841 och återstoden tillkommit i början af 1830-talet, samt derjemte en serskild fordran hos Kamereraren Söderströms sterbhus, stor 750 R:dr 36 sk. 6 r:st., och c) uti räkenskaperne för Götheborgs Correclions-inrättniug, fordringar för lelvererad vadmal, till belopp af 13,420 R:dr.
I general Gæhlers våning har hela den trängre hofkretsen stämt möte denna afton: ett virrvarr af guldbroderade, stjärnbehängda kavaljerer med höga krås, och af högt-coifferade, sidenfrasande, juvelgnistrande damer med blottade skuldror. Starkast är partiet Moltke representeradt i denna lysande församling. Där är öfverhofmarskalken grefve Fritz, en spenslig trettiotvåårs kavaljer, som i sin egenskap af kung Moltkes äldste son tror sig kallad till chef för oppositionen mot det närvarande gunstlingsväldet, till hvilket han själf genom sin börd anser sig ha bättre anspråk. Han håller sig troget inom trollkretsen af Elisabeth Eybens gråa ögon, lutar sig ofta fram och ser på henne med blickar af ett smäktande uttryck, obekymrad om sin gemål, grefvinnan Ida af släkten Buchwald, en spetsnäst och kvickögd tjugufem års dam, som till ersättning funnit sin riddare i kammarherre Plessen. Där är den trettioårige grefve Caspar Moltke, generalmajoren, med sin gemål af ätten Cicignon, och den tjugusjuårige grefve Christian, chefen för holsteinska dragonregementet, och grefve Joachim Gotsche, generaladjutant i marinen och tjugutvå år, och deras kusin grefve Anton, öfverhofmästaren hos änkedrottning Juliane, och hans gemål, född Rosenkrantz. Alla ha de anledning att vara missnöjda med de närvarande förhållandena vid hofvet, där grefve Holck kastar skugga på den gamle Adams ätteläggar; alla sympatisera därför af hjärtat med drottningen och med det parti, som är under bildning för att störta grefve Holck. Till detta parti, räknar sig också värdfolket, general och fru Gæhler. – Men också motpartiet har sina representanter här, och lutad mot dörrposten till det inre gemaket ses själfva grefve Holcks ungdomligt välmående, godlynta fysionomi.
Äfven några af de respektabla klasserna i Irland höjde ett skri af ovilja mot brottet och mot den tanken, att landet sympatiserade med mördarne; men med undantag af protester och ord gjorde äfven dessa ingenting. Och måhända är ingenting bättre egnadt att visa, huru fullproppadt Irland är med hemliga sällskap, än det faktum, att mördarne kommo undan från skådeplatsen för sitt brott utan att oroas, ehuru det var på ljusa dagen och hopar af folk funnos i närheten, och att man sedermera ingenting hört af dem, trots de uttofvade belöningarna och trots försöken af polisen, inom hela riket att upptäcka deras tillhåll. England tröttnade nu på att visa en fruktlös godmodighet mot Irland, och den allmänna meningen fordrade en sträng bill till undertryckande af brott i Irland, lika mycket på hvad sätt. En akt antogs, som var nästan lika så sträng som krigslagen. Den gaf nämligen tre domare absolut auktoritet vid irländska domstolar och dispenserade från jurysystemet i alla de distrikt, der lugnet var stördt; emedan det hade visat sig, att ingen irländsk jury förklarar en fånge skyldig, äfven om han föres inför domstolen med blodiga händer. Att döda en engelsman eller en, som underkastat sig engelska väldet, var i deras ögon en förtjenst-full handling. I närvarande stund tillämpas denna akt, och det är att hoppas, att den skall göra slut på de agrariska brotten, hvilka hittills ostraffadt begåtts och hvilka äro en skam för Irland, samt uppväckt hat och förakt för systerön. Det är icke på detta sätt fred och ömsesidig välvilja kan främjas. Den irländska frågans lösning synas vi icke vara närmare än vi voro förut, oaktadt så mycken omtanke, så mycken värderik tid som egnats deråt af engelske statsmän. Det bästa vi kunna hoppas, är, att irländarne sjelfva skola tröttna vid det närvarande tillståndet och inse, att, trots de utopier agitatorerne hålla framför deras ögon, de dagligengå tillbaka i stället för framåt under denna rebellionens förbannelse. De skola kanske också lära sig inse, huru ytterliga och omöjliga deras fordringar äro, som gjort sig till deras förespråkare, och huru dumma och ologiska de syftemål äro, som de sträfva att uppnå.
Stms beslut — tyvärr är nu dertill ingen möjlighet, då BorgareSt:t redan lärer förkastat detsamma —, föreställer jag mig också, att deri legat en kraftig upmaning för K. M.t att föreslå R. St:r eller sjelf förordna en förändrad organisation af Konseljen. För öfrigt instämmer jag helt och hållet med Gr. Hamilton deri, att det vore af största vigt, om här, såsom annorstädes, de egentliga Ministrarne kunde finna någon ledighet, för att med egna ögon se och med egna öron höra, huru det står till i landet; om Chefen för inrikes förvaltningen kunde genom resor under en och annan månad om året göra sig bekant med förhållandena i provinserna och vid länsstyrelserna, om han kunde bevista landtbruksmöten, inspektera landtbruksskolor, tillse de större allmänna arbetena o. s. v.; om Ministern för landtförsvaret kunde någon gång blifva i tillfälle att inspektera de särskildta arméfördelningarne, göra personlig bekantskap med ställningen inom regementerna och des* befäl; om EcklesiastikMinistern äfven kunde personligen se till, h uru stiftsstyrelserna, universiteterna, läroverken m. m. verkade för sina ändamål; om FinansMinistern något, mer, än genom officiella rapporter, kunde taga kännedom om styrelsen vid våra bankinrättningar och hypotheksföreningar, tullverket o. s. v. Att sådant skulle vara ett verksamt medel icke blott för kontroll, utan äfven för en intimare kännedom om landet och hvad som särskildt tillhörde de resp. förvaltningsgrenarne, torde väl ligga för öppen dag.
Bcsv<- och Rkon.-Utskotlels Betänkande, N:o 97. emot deras önskan, hvilka deraf komma all hafva den egentliga nyttan eller skadan. För min del kan jag derföre endast på det sätt gå motionärens önskan till mötes, alt jag föreslår denna förändrade lydelse af ofvanberörde § aS Vill någon å landet idka handel i öppen salubod, på sätt i § 6 inom., isäges, gore derom skriftlig ansökning hos Wår befallningshafvande i länet, nied uppgift å stället, der han vili handelsrörelsen utöfva, samt företeende af de betyg, sorn,., till styrkande af hans behörighet, jemlikt stadgandet i nämde § morn. 2, erfordras. Öfver sådan ansökning bör Konungens befallningshafvande höra närmaste orts innevånare; och derest hvarken ett allmännare bestridande å dessas sida eller andra förhållanden anses hindra bifall till ansökningen, ege Konungens befallningshafvande att för sådan närings utöfvande å uppgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda.” Af herr von Hohenhausen, M: S.: ”Utskottets förslag att .öfverlåta åt landsförsawlingarne rättighet att, efter godtfinnande, vill säga godtyckligt, tillåta en person och förneka en annan, att inom deras område uti öppen salubod drifva handel, ogillar jag helt och hållet, och torde icke derföre behöfva anföra mina skäl, då så många påtagliga tala deremot, ehuru väl jag' anser, att det vore välbetänkt att öfverlåta den rättighet åt en tre mil från stad aflägsen landtförsamling att afsäga sig den förmon man anser densamma tillskyndas derigenom att öppen salubod der får upprättas.
De små pannorna hafva visserligen också måst bringas derhän, att de nu kunna afverka ett högre kannetal, än dermed var möjligt, eller ens anadt för 30 å 40 år tillbaka; men de äro dock både små och overksamma, jemförelsevis med de allt uppslukande konstapparaterna. Likväl hafva dessa sednare erhållit ett synnerligt omhuldande; ty då en 62 kannors panna af enkel redskap, med stark drifning, endast kan tillverka fyra å fern tusen kannor bränvin på 6 må nader och i beskattning ansetts lika med en 10 kannors panna af tredje klassen, eller 100 Rrdr; så visar dock erfarenheten, att denna sistnämnde, på lika tid, afverkar minst 18 å 20,000 kannor bränvin. Häraf har dock den oformligheten uppkommit, att, då för den enkla redskapen erlägges något öfver 11-J rst. i skatt för hvarje afverkad kanna, har den i samma kategori ställda konstapparaten icke mer än något öfver 2:ne runstyckens beskattning för hvarje afverkad kanna bränvin. Huruvida detta förhållande kan anses rättvist, hemställer jag till en hvars rättskänsla och oförvillade omdöme. I följd häraf kan den tanken ingalunda undgå min uppmärksamhet, att det icke varil i egenskap af en behöflig binäring, för jordbrukaren så mycket mer omistelig, som de allt mer stegrade anspråken på nya uppoffringar i skattebidrag tvingar honom att i penningar förvandla större delen af den skörd, hans tegar kunna frambringa, utan att hans åtanka på egna 30 Bevilln.-, Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. hellof alllid får hafva afgörande rösten, som denna industrigren beskattats. Tv då tyckes det mig, som man företrädesvis bordt tillse, det icke småpannorna i sin enkla beskaffenhet ålagts den jemförelsevis högsta beskattningen. Det förekommer mig, såsom ville man lägga den tyngsta bördan på den svagaste hästen. Det torde dock i längden ej väl bekomma, äfven om man till en tid skulle tro det gå an.
Landstinget representerar endast det län, till hvilket det hörer; det får således yttra sig i alla till länet hörande frågor, men i inga andra. R. o. Ad:n är spridd öfver och tillhör hela landet; dess gemensamma angelägenheter måste derföre vara hela fosterlandets. Jag kan således icke finna det förmätet, om R. o. Ad:n framträdde till sin Konung med en underdånig hemställan, i något vigtigt allmänt ärende. Man har talat om den politiska vådan af sådana framställningar. Jag vill icke upprepa det uttryck, hvarmed en värd talare benämnde dem; jag förmodar, att detsamma var lörhastadt, men, då jag betraktar det framstående rum, som R. o, Ad;n ännu innehar, när jag ser denna adel ännu stå i spetsen för krigshären och administrationen, vet att den ännu besitter en så betydlig del af Svenska jorden, vet att den i bildning och kun skaper läflar med hvarje annan samhällsklass, förekommer det mig som om det icke kunde lör Regeringen vara annat än önskligt, om R. o. Ad:n vid vissa tillfällen låter sin röst blifva hörd. Jag tror att den alltid skall vara en upplyst regering till gagn, utan att någonsin kunna skada. Då bär endast är 160 Den 11 April e. m. fråga om unden), framställningar, utan afgörande röst, är det dessutom naturligt, att Ståndet endast vid få tillfällen och undantagsvis kommer att deraf begagna sig, men för oss anser jag en sådan rätt i alla fall vara af största vigt. Vi hafva att välja emellan att vara endast revisorer af enskildas räkenskaper eller ock visa, att vi ännu hafva rätt att i fosterlandets angelägenheter gemensamt ingripa. Genom en sådan rätt tror jag, att Ståndet fortfarande skulle känna sig hafva ett verkligt värde, känna sig vara något annat än det hvartill Riddarh.-Utsk:t i sitt förevarande förslag velat förvandla det eller till blott och bart en pergamentsadel, den minst aktningsvärda korporation jag känner. På dessa grunder får jag hemställa, att i slutet af det nu föredragna mom:t af § 21 efter ordet »härföre» måtte insättas »eller hvarom R. o. Ad:n vill till K.
Detta stadgande eger alltså en tydlighet och bestämdhet, som i allmänhet anses vara förmånliga egenskaper. En annan fråga blir, om R. o. Ad. behöfver förhöja introduktionsafgifterna på det sätt Utsk:t föreslagit. Mig synes, att Utsk:t särdeles väl motiverat sitt förslag härutinnan, då Utsk:t pag. 2 yttrar: »Såsom grund för den förhöjning i dessa afgifter, Utsk:t föreslagit, torde endast behöfva hänvisas till den förändring, penningevärdet sedan 1815 undergått; äfvensom den föreslagna olika fördelningen af dessa afgifter tillräckligt torde förklaras ai den omständighet, att, enligt R. o. Ad:s beslut, alla döttrar af en efter 1809 i Adeligt stånd upphöjd person aro berättigade att uti Jungfrustiftet finna inträde, då deremot endast 80 Den 7 April f. m. äldste sonen al en sådan Adelsman kan erhålla understöd aT Kadettskolefonden.» — Denna motivering synes mig fullt lämplig och tillräcklig för ärendets framställning inför Kongl. Majit. Skulle man med andra skäl, oell utur andra synpunkter härledda, vilja ingå i denna frågas bedömande, så tror jag vid detta tillfälle sådana icke skola saknas, hufvudsakligen tiilfinnandes derutinnan, att R. o. Ad. numera genom sitt eget beslut Irånträdt politiska rättigheters utöfning. Då beklädande af adelig värdighet hädanefter alltså kommer alt medföra en i socialt hänseende blott föga, men i politisk ställning allsicke, förändrad ställning, låter det tänka sig. att sådan värdighet kommer alt förlänas personer, hvilka betrakta den endast såsom man alltför ofta betraktar en ordenstitmärkelse eller hvarje annat yttre prof på konungens nåd, d. v. s. man läster sig ofta mera vid dess egenskap al en vacker prydnad, än vid den inre betydelsen, som visserligen borde högre uppskattas. Ehuru sådant nu med orätt sker, kan dock ej nekas, att i alla länder en dylik afvikelse från den rätta uppfattningen sig hos mången inritat.
S, D. Då nu å nyo föredrogs Constitutions-Utskötlets den a5 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 118, lill Ridderskapet och Adeln, angående dess åtgärd yid Memorialet N;o 107, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att bifalla förstnämnde Memorial, N:o 118, 8. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Utskottets den 21 sistlidne April på bordet lagde Utlåtande, N;o 45o, i anledning af Kongl, Maj:ls Nådiga Skrifvelse till Stats-Ulskoltet, angående en uppkommande brist i Stats-Verkets tillgångar för år i835, genom Rikets Ständers beräkning a 1 tulloch brunvins-inkomsterne. Från Hög vördige PrestefStåndet, S. D. Vid förnyad föredragning af Lagoch Oeconomie-Utskottepw den 27 dennes bordlagde Memorial N:o 07, liar Preste-Ståndet, under erkännande af sin i Grundlagen stadgade förbindelse att deltaga i den af 3:ne Riks-Stånd beslutade omröstning j förstärkta Utskott, dogk, enär Riks - Troi. Vtitr. d. 30 April i8.35* 63 dags-Ordningens <y3 §. icke synes gifva anledning till förstärkning af sammansatt Utskott och den till omröstning nu föreslagna fråga, såsom ett blott önskningsmål, icke är af den egenskap, som enligt ^5 §, Riksdags-Ordningen oundgängligen fordrar ett bestämdt afgörande af de ReSpeclive Riks-Ståndens i vissa delar skiljaktiga meningar, fattat det, till undvikande af lids-utdrägt vid Riksdagens annalkande slut, äfven i någon mon bidragande, beslut, att vördsamt och vänligen Inbjuda sina Respective Med-Sländer att, i likhet med Preste-Startdet, låta denna fråga om Votering i de förstärkta Lagooch OecoUorhie-Ut-skotten förfalla. S. D.
Men som det icke är lämpligt att vidtaga en så partiel förändring i lagstiftningen, som ifrågaställa, får Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver omförmälda motion blifvit infordradt, vördsamt hemställa om icke samma motion må lemnäs utan afseende> Stockholm den 21 September 1848. Zag-UtskotleU Betänkande, N:o 81. 3 N:o 81. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Sept., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående upphäfvande eller förändring af Kongl, plakatet den 12 Januari 1726 emot oloflig a sammankomster för andaktsöfning ar, jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar. Hos Htigv. Preste-ståndet har fråga i nämnde hänseende blifvit väckt af Herr Doktor Sandberg och Herr Prosten Traneus, af hvilka den förre, anmärkt att of vanberörda Kongl, plakat, hvilket vid strängt ansvar förbjuder sammankomster i privata hus till andaktsöfningars hållande, vore olämpligt och, efter hvad erfarenheten visat, i sina verkningar skadligt. Så hade, efter Herr Doktorns förmenande, tillvaron af detta plakat, i väsendtlig mån befordrat de religiösa rörelser, som på senare tider, särdeles i de norra orterna, uppstått. Det vore dock vigtigt och maktpåliggande all alla yttre hinder undanröjdes för utvecklingen af det andliga lif, sorn hos folket ville utbilda sig. Ett sådant lif kunde emellertid hvarken utbildas eller bibehållas utan gemensam vexelverkan emellan flere, Som deraf blifvit fattade och desse borde derför icke hindras alt under gemensamma andaktsöfningar, äfven i sina enskilda hus, inbördes uppmuntra och upplifva hvarandra. I följd häraf har Herr Doktorn föreslagit: att, med upphäfvande af Kongl, plakatet den 12 Januari 1726 samt öfriga emot sammankomster för andaktsöfningar i enskilda hus gifna förbud, förordnas måtte, som följer: Husandakt må prest i den församling, der han tjenstgör på lämpligt sätt uppmuntra.
Län gemensamt afgifvet memorial, deruti de framställt obilligheten af den tryckande börda, som, sedan längre lid, fem Härader af Christianstads Län och a Härader af Malmöhus Län fått vidkännas, genom dem ålagd skyldighet att underhålla den så kallade Långebro vid staden Christianstad; och hvilken underhållsskyldighet så mycket mindre borde ensamt drabba dem, som bron vore oumbärlig för transporterne från och lill fästningen samt, i och för denna senares säkerhet, icke finge, lill en längd af 3oo alnar, uppföras af annat än träd, hvilket åter gjorde bronsvidmagthållande midt på Skånska slättbygden tili en den kännbaraste och mest tryckande prestation, hvilken kunnat en menighet påläggas. Hemställande Motionairerne, på desse med lieie anförda skäl, att ett årligt Stats-anslag må beviljas till framtida underhållet af Långebro, eller ock att, genom Rikets Ständers verksamma bemedling, en lämplig afgift elier tull må för öfverfarten bestämmas. Detta med hvad memorialet i öfrigt innehåller har Stats-Utskottet tagit i öfvervägande, men finnér icke skäl att för underhållandet af Långebro vid Christianstad, mera än för någon annan af de i flere af Rikets provincer befintlige större broar, tillstyrka något anslag af Statens medel. Beträffande åter sökandernes hemställan i afseende på stadgandet af en viss afgift för öfverfarten af nämnde bro; så kan Stats-Utskottet icke undgå erkänna billigheten deraf, alt dé trafikerande äfven i sin mon bidraga till dess underhåll, hvilket otvifvelaktigt måste vara förenadt med mycken både kostnad och möda. Men då frågan härom, efter det samtlige vederbörande blifvit hörde, tillhör Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, och hvarom underdånig ansökning bör till Kongl. Maj:t ingifvas, anser Stats-Utskottet sig icke ega anledning att någon åtgärd i berörde hänseende å Rikets Ständers sida tillstyrka. Ankom till Exped.-Utskottet d. 4 April, kl. 3 e. m.
&gt;Dock finge liarvid minarkas, att bestyreii ined belisndling af afgaende och ankommande poster, hvilka bestyr pifordrade en noggrann iippmärksaiuliet ocli oftast iniste med syiineslig bradska verkställas, vid postkontoret i Stockholm vore af sk anstriiiigande beskaffenhet, att dessa bestyr icke ansetts lampligm böra i t kvinnor anförtros; likasoin icke heller i regel krinnor risnt sig knnna i raskhet och drift vid göroinålens liandliiggning jaiiiföras ined sina inanliga kamrater. Omdömet w någorlunda lampligan har afgifrits af postdirektören i Göteborg, livilken tillägger, att hans personliga erfarenhet i fraga om kvinnors anvandb ' arhet i postverkets tjänst endast sträckte sig till ett tolftal individer, hvika tjänstgjort eller tjänstgöra vid poststationer i Göteborgs ocli Bohus 1äii antingen sasoiii förestkndare eller biträden %t dessa. Frkn filmö postkontor liar slutligen afgifvits oindömet sinycket lämpliga » ' utan reservationer. ' a Om vi nu till sist med iiågra ord vilja samiiianfattrt resultatet af v %r undersökning rörande krinnans liiinylighet för arbetet i postverkets tjanst, blir detta, att hon, enligt sina förinans uttalade &amp; sikt, visat sig duglig till nämnda arbete. Af de 92 postinastare, soiii afgifvit bestäinda omdöinen är det, såsom synes af ofran anförda siffror, 48 eller öfver 50 procent som förklara henne mycket lämplig, livaremot endast 5 förklarat henne icke liimplig. De aninarkningal., soin gjorts mot kvinnans koinpetens, g % i allmänhet ut p % att hon i följd af bristande fysisk styrka icke skidle kunna användas inom mer aiistrangaiide grenar af posttjänsten, såsom nattjanstgöringen ocli resepostexpeditionen.
Ändamålet med straff matte väl vara, att -derigenom förekomma brott; således enär ett bestämdt straff befinnes icke verka till ändamålet, fordrar Samhällets lugn och säkerhet, att straffet försvåras till de vanartiges afskräckande , och då Utskottet rnedgifvit denna Grundsats vid författandet af deras Betänkande, om andra Tjufnader , lärer det alldrig kunna rimligt förklaras, att Utskottet för Skogs-tjufnader följt en alldeles motsatt principe. Rätta definitionen på tjufnad kan ej motsa, gas vara den; ett olofligt tillgrepp af c.mwr mans tillhörighet, af hvad pgmn eller beskaffenhet den 478 T)m 2? April, än är. Fast tillgreppet af annan mans växan* de träd fått elen förfinade benämning af åverkan, är dock detta brott till sin ait och beskaffenhet verkelig tjufnad, som bör pa lika sätt bestraffas , med stöld på marken. Och då Lag. stiftaren i allmänhet följt den principe att stöld ute på Marken skall straffas hårdare än annan tjufnad, emedan ägande rätten icke kan därstädes annorlunda fredas än genom alfvarsamma Straff-Lagar, får jag fråga om det är princip-enligt, att för åverkan Lagstiftaren visar mera liberalitet. Eller om det kan anses prin* cip-enligt, att enär jag bar en Skogs-Park, sorn jag inhägnar och hvarest jag odlar en del till Åker, en del till Äng, men upprödjer återstoden , pä det träden mätte bättre trifvas och växa, elller ock uti min Äng finnas träd, och 3:ne tjufvar derstädes infinna sig af hvilka den er>a tillgriper af Sädén, den andra af mitt stackade eller ostackade Hö och den 3;dje af mina Träd ; de 2:ne förstnämnde skola undergå den hårdare bestraffning, som stadgas uti 43 Cap. Missgernings-Balken, och 1807 års Kongl. Förklaring, men den sednaste, sorn efter allt Moral-begrepp är lika brottslig med de andra , skall likväl mildare bedömas, och kunna med en obetydlig Penninge-afgift och nästan utan skymf sin förbrytelse försona.