Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag befarar dock, att han låtit sin motvilja mot förslaget i sin helhet och dess grunder förleda sig att sträcka sina anmärkn.-r mot detaljerna längre, än han måhända eljest skulle hafva funnit skäligt; och jag hämtar någon anledn. till denna förmodan från den omständigheten, att jag funnit anmärknme i en eller annan punkt rigtade till och med mot stadganden, hvilka det K. förslaget har hufvudsakligen lika med det förslag, som af reservanterna i sista riksdagens Const.Utsk. upgjordes, och hvari Gr. Lagerbjelke sjelf deltagit. För att emedlertid visa, alt det med de många anmärknme icke häfver sig så farligt, som det vid deras framställning för mången kunnat förekomma, skall jag genomgå de hufvudsakligaste deribland, eller så många jag kunnat i minnet bibehålla, dervid jag dock anser mig böra förutskicka den erinran, att det i vår formalistiska tid svårligen låter sig göra att skrifva någon lag, serdeles då den är af större omfattning, som icke lemnar rum för tvetydighet eller misstydning för den slags dialektik, som anser sig hvarken behöfva fästa något afseende ä sammanhanget mellan lagens serskilda delar, eller ens hos lagstiftaren förutsätta en förnuftig och rimlig mening under orden. Följer man deremot den motsatta i all lagtolkning godkända regeln, så torde redan den första mot 8:de § rigtade anmärknm, ang:de arrendatorers rösträtt, förfalla. Ty jag medgifver väl, att genom en inadvertens i uttrycket, ordställningen här icke klart uttrycker me - 30 Den 18 December. ningen, och att § derigenom kommit i någon strid med 15 §. Ulen man behöfver blott jemföra dessa begge §§ med den ]8:de. för att finna stridigheten nplöst och arrendatorernas rösträtt så tydligen bestämd, att något skäligt tvifvel derom icke kan npslå. Emot nästföljande mom. i 8:de §, som gör näringsidkares rösträtt beroende af det vilkor, att bevillning för yi ket skall hafva blifvit under nästföregtde året påförd, har Gr.
Dan 17 -Meirlii. att bibehålla och stärka denna lyckliga samman.1 stämning, som här hunnit till den grad , att den icke hos något annat folkslag finnes sådan skall onekligen dertill mycket bidraga, om vi begagna det omtalade medlet, att sammanföra de särskilta Ståndens idéer. Och då Stats-författningen nu gör nödvändigt ntl Stånden öfverlägga på fyra rum , bör visserligen icke någon utväg glötnmas , derigenom meningarne kunna samlas och med hvarandra jemföras. Jag tror, att jag utan Öfverdrift , och utan att stämplas för högmod, kan säga, att, ibland Rikets-Stånd, vårt är det mest upplysta; men jag bör ock påminna, att, i följd af vår sammansättning, våra beslut i de allmänna frågorne ofta åro de sista, så att vi blott iå instämma med hvad de 3 öfrige Stånden afgjort. Deremot och om våra discussioner och våra meningar kunde tidigare desse Stånds Ledamöter meddelas, skulle de möjligen deraf hämta nytta för deras egna beslut, utan fruktan att såra någons ömtålighet. Men jag behöfver endast härvid följa impulsen af min egen känsla. Jag tillstår uppriktigt, att, når jag kastar en blick på Europeiska verldsdelen, och der ser a o folkslag med mer och mindre monarchiska förmer, men alle med constitiitioner och representationer; når jag ser ibland dem q, som äga offentlighet vid deras NationalFörsamfingars öfverlåggningar; så kan jag omöjligen finna hvarföre Sverige skulle härifrån göra ett undantag, då Sverige, i hänseende till Constitutionel ålder ibland desse Stater måhända intager det första, åtminstone det andra rummet. Jag bekåhner, att det kostar på mig att då hö - » Ben 17 Martti. 445 ra omtalas, det en sådan offentlighet icke skalle kunna utan våda hos oss införas; når jag! ser en Wiil tern bergare, en Badare, en Portugisare, en Spanior njuta offentlighetens fördelar, utan att yttra någon fruktan för vådor deraf. År det vål möjligt, att vi skulle vara bland de förste som ådagalade denna fruktan. Då vi åro vane att i krig föra folket mot fienden; att som
Mycket har blifvit ordadt om de kostnader, som den ifrågaställa utredningen skulle orsaka, men ingen talare har likväl afhörts upgifva någon dertill erforderlig summas sifferbelopp så högt, att dess storlek kunde utgöra tillräckligt hinder för R. o. Ad. att bifalla detta Utsk:s betänk. I öfrigt är jag förekommen af Gr:ne Gyldenstolpe och af Ugglas, hvilka, efter det jag återbegärt ordet, fullständigare och bättre, än som af mig torde kunnat presteras, yttrat åsigter, i hvilka jag alltså beder få instämma. För mig återstår alltså endast att förena mig med dem och fortfara i min anhållan om bifall å betänk. Frih. Raab: Den siste talaren har yrkat bifall å betänk., emedan vi, hans motståndare gått homöopathiskt tillväga genom uprepande af samma skäl för att gifva dem styrka. Hvilka hafva väl nti förevarrde fall minsta skälen antingen de, hvilka åberopa dem af Utsk. upgifna eller vi, som upläst Professor Carlssons reservation, den der innehåller en mångfald af sådana? Desse sednare skälen har måst här uprepas, emedan jag har all anledn. att befara, att ganska få afhörde deras upläsande. Utsk:s skäl består endast deri, att Utsk. tyckt, att en undersökning bör ske. Jag Den 29 Mars f. m. 173 vill icke föreställa mig, ali Utsk. godkänt de i motionen nptagne skälen, emedan de, såsom IIr von Hartmansdorff nyss yttrat, äro af beskaffenhet, alt betänk, endast derföre bör afslås och icke inom Utsk. bort vinna något afseende. Hvad åter beträffar den af Gr. af Ugglas önskade undersökning eller utredning, så både bör och kan den vinnas ehuru på ett mera enkelt sätt än det af Utsk. föreslagna nemi. om R. St. såsom en reservant föreslagit, hos K. M. anhåller: ”att K.
Om Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att han längre tid än tolf månader med regeringsärendena sig icke befattat, förordne Riksförsamlingen om rikets styrelse så som i föregående § sägs. § 12. Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig, frihet eller välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingen förmena att sig genom sitt arbete lofligen försörja; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid fri utöfning af sin religion, sä vidt han derigenom icke störer samhällets lngn eller allmän förargelse åstadkommer. Konungen läte en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. § 13. Konungen skall skydda och upprätthålla allmän tryckfrihet, hvarmed förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. § 14. Konungen eger att styra riket på det sätt, denna Regeringsform föreskrifver; inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett StatsRäd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde Svenske män af den rena Evangeliska läran. Bih. lill II St. Konungen eger att börja krig och sluta fred, samt att i afhandlingar och förbund med fremmande makter ingå. § 16 Öfver rikets krigsmagt till lands och sjös eger Konungen högsta befälet. § 17. Konungen eger att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraff samt återgifva ära och till Kronan förverkadt gods.
Denna sistnämnde operation eller införskaffande af silfver utan något förskott, sjmes egenteligen kunna betraktas såsom växling, ehuru endast uppskjuten, hvarvid med contractet blott åsyftats den inbördes säkerhet, att å ena sidan det contraherade silfret på utsatt tid och för utsatt pris må ' erhållas, och å den andra den för detta silfver utfäste summa i Bancosedlar måtte utbetalas, icke såsom då förskott genom contract till nära hela summan utgifres, > Den 6 April f. ra. »9« hvarigenom verkelig upphandling äger rum och lefverantören i det närmaste kan anses såsom Bankens Commissionaire, ehuru med förbindelse, att på sitt ansvar och motstäld säkerhet inom bestämd tid aflemna silfver till utsatt pris. Förstnämnde silfverslnt, såsom för Banken icke medförande det ringaste äfventyr och troligen mindre, än då summan till större delen förskottsvis utgifves, inverkande till Coursens uppdrifvande, äro ock efter min tanka de förmånligaste. De hafva emedlertid icke blifvit betraktade såsom växling, utan ingått i beloppet af de fonder, hvarom 5 och 6 §.§. i BancoReglementets 4 Art:s irsta Afdelning afhandla. De summor, som således ej förrän vid skeende silfverlefverering komma att utgifvas, hafva dock hittills icke varit serdeles betydlige. Ett dylikt anbud å icke mindre än 3o,ooo Rrdr i Silfver har nyligen blifvit gjordt, men hvarom Fullmägtige tills vidare icke trott sig böra afsluta under vunnen kännedom af den hemställan, hvarmed BancoUtskottet till Riksens Ständer ingått, och innan ny föreskrift blifvit dem meddelad.
Jag kan således icke finna, att andra fångar skulle kunna insättas i det ilrågavar. fängelset, än sådana, sorn af K. M. benådas, du det naturligtvis beror af K. M. att gifva nåd med det villkor, alt förbrytaren komme att under viss bestämd tid sitta i ett sådant fängelse, D * n i5 Januari. ij5 hvaremot det antoninie pä den benådade att sjelf bestämma, huruvida iian ville begagna sig af en sådan nåd, eller ej. Men om, på sätt jag tror, efter nu gällande lagar endast benådade långar kunna inspärras uti iliågavar, fängelse, så synes ett påräknadt utrymme derstädes för roo personer varn för anställande af försök tillfyllestgörande. I händelse betänk, skulle blifva återremitterad!, anhåller jag vördsamt att de sammansatta Utsktn mätte taga denna mili anmärka, i öfvervägande. Hr Lagerhjelm, Pehr: Nödvändigheten för Sverige alt vinna erfarenhet rör:de i n fl v leiser) af ett annat straff* sysleme på brottslingarnes egen öfvertygelse, och således af dess verkan att befordra eller förekomma brott, är så klart ådagalagd, att jag derutinnan ej har något att tillägga, titan endast åberopar hvad härom redan blifvit yttradl. Jag finner således, att eli anslag i detta hänseende, hvilket är det sista, som Utsk:n föreslagit, är nödvändigt alt genast ställas till K. M:s nåd. disposition. Huruvida det belopp, sorn här är uppgifvet, är nödigt eller om summan kunde minskas, är en sak, som jag ej tillåter mig ali bedömma, utan öfverlemna!* åt mera sakkunniga ledamöter att pröfva; men orsaken, hvarföre jag begärt ordet, är egentligen den, att då man vill anställa ett försök med ett nytt straff-syslenie, så har man med detsamma lillkännagifvit, att man icke känner verkningarna deraf. När man åter icke har en sådan kännedom, så hemställer jag, huruvida mankan tillämpa de principer, som ingå i det nya straff-systemet, hvilket skall försökas på de fängelser, som redan finnas.
Hr Rosenblads förslag, att R. o. Ad. måtte förbehålla sig rättighet att vidtaga den förändring i sockertullen, som möjligen kan finnas nödig, sedan R. StV fått emottaga förväntadt nådigt svar å den i ämnet beslutade underd. skrifvelsen, ropades nej, blandade med några ja, hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit nej öfvervägande. Hr Rosenblad: Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillkännagifva; huruvida, i händelse jag i denna fråga icke begär votering, Hr Frih. o. Landtm, anser R. o. Ad. hafva betagit sig rättigheten, att vidtaga den förändring jag föreslagit. Anser Hr Frih. o. Landtm. R. o. Ad:s svar hafva inneburit en sådan tydning, nödgas jag begära votering, men i annat fall afstår jag derifrån. Att eljest afskära Ståndet en sådan rätt, vore detsamma som att tillintetgöra all verkan af det redan fattade beslutet. Frih. Palmstjerna: Såvidt jag upfaltade Hr Frih. o. Landtnäs propos. angick den endast tullen å råsocker, hvaremot den siste Den 13 Juni. 27 talarens framställning afsåg tullen å raffineradt socker. Jag kan icke finna, att i fråga om tullen å råsocker någon underd. hemställan är nödvändig. Hr Printzensköld: Jag instämmer i den siste talarens senaste yttrande med erinran derjemte, att jag finner Hr Rosenblads framställning till Hr Frih. o. Landtm, ovigtig och obehörig, och anhåller derföre, att densamma måtte lemnäs obesvarad. Hr Rosenblad: Afsåg Hr Frih. o. Landtnäs propos. endast tullen å råsocker, har jag intet att tillägga. I fråga om den kan någon jemkning i anledn. af K. M:s blifvande propos. icke äga rum. Mitt förslag afsåg endast Topp-, Kandioch Kak-socker. H. Ex. uplyste att de af Hr Rosenblad nu nämnde sockerslag ännu icke utgjort föremål för R. o. Ad:s beslut.
Bestänkande N.o 3. 5 bränvinsbränning hädanefter må utöfvas med enkel redskap, hvartill , med afseende å besparing af bränsle, endast mäsk värmare, utan rectificalions-apparat, bör få begagnas, samt alt all amian konst-apparat förbjudes. §• 6. Till enkel redskap räknas parma med hatt, bröst och nfkylnings redskap; hvaremot ali annan apparat, med undantag af mäskvärmare, anses höra till konstredskap. För att undanrödja alk underslef i afseende på redskapens construction, hafva Utskotten ansett nödigt bestämma, att panna icke får vara lägre än sex turn ifrån bottens kant till bröstets kant in vändigt och pannans öppning icke större än hälften af pannbottnens diameter; att i fy 11- ningslucka på hatt eller bröst till panna utan mäskvärmare ej må finnas; att halsen icke får vara högre än 3 tum; att hattens rymd ej må öfverstiga två tredjedelar af pannans; att, å inmurad panna, murningen icke får gå högre än på halfva halsen; och alt, vid utröntmde af pannans innehåll, densamma uppmätes ifrån bottnen till halsens nedre kant; Ifvensom Utskotten, vid mäskvärmares begagnande, fästat sådane vilkor, att densamma må användas endast för tillmäskningens uppvärmande och icke öfverstiga pannans rymd med mera än en femtedel, samt i«ke vara inmurad eller af eld vidröras. §• 7- Med bibehållande af det lii'tills vanliga maximum i pannerymd af 90 kannor, anse
Derigenom blir det visserligen, om man så behagar, en skatlejemkning, men icke en så beskaffad som den, en del talare hafva afsett, nemi. att få all jord lika beskattad, och delta så mycket mindre som det återstår en stor mängd grundskatter, hvilka icke varit af mig ifrågasatta. Hvilkendera af de här omnämnde grunder, nemi. taxeringsvärde eller hemmantal, som, i fall motionen kommer att hafva någon påföljd, blifver följd vid beräkning af den ersättning, som skulle lemnäs, är i min tanka någorlunda likgiltig, men alt, såsom en talare gjort, förorda nödvändigheten af en allmän jordrefning, om förslaget skall kunna verkställas, måste anses såsom en förevändning för detsammas afslående. Under sådana förbehåll blir visserligen förändringen aldrig verkställd. Här vore nu endast fråga om att bestämma huru stor ersättning, som borde gifvas, och huru stor, som borde fås, och alt derför upflnna någon grund. Det är alldeles gifvpt att hvilken grund jag än må taga, sä skall, om jag också tänker mig den omöjligheten att få all jord lika beskattad, efter 50 å 60 års förlopp till följd af odlingar jordens likhet i beskattning åter vara försvunnen, ty, sanno - 32 Den 4 Januari. likt hafva under denna tidrymd flera hemman blifvit upodlade under det alt andra blifvit vanskötte. Att åstadkomma någon sådan likhet i beskattning har aldrig ingått i min beräkning. Man har vidare talat om den svårigheten, som skulle upslå deraf att inteckningar icke kunde prioriteras. Hvad beträffar den delen af frågan, så är det gifvet att endast räntan behöfde med förmånsrätt inlecknas, emedan sjelfva kapitalet skulle blifva oupsägbart, och att således inleckningsbeloppet icke skulle blifva större än 5 för hundrade af det kapital, som motsvarade ersättningssumman. Deraf skulle således förut varande inteckliingsegare icke i sin rätt mera förnärmas, än de förut varit förnärmade derigenom att de bestämda kronoutskyklerna med förmånsrätt utgå. Beträffande amorteringsprocenlen, så har dess belopp icke blifvit af mig föreslagen.
Af alla dessa förhållanden, ehuru ovissa beräkningarne derom må anses, torde man dock böra hemta anledning till den föresats att snarare öka än minska så väl Bankens silfverfond, som dess behållne öfverskott; och då det förra lämpligast låter sig verkställa genom att tillåta och uppdraga åt Banco-styrelsen att invexla guld och silfver emot Bankens sedlar, så ofta det kan ske till pari-curs eller derunder, (hvilken föreskrift i det nya Reglementet serskildt skulle intagas) —• äfvensom derigenom, att Banken får ökade och till sin natur disponibla fonder, så blir det i mia tanka nödigt, ja ett bland hufvudvillkoren för lösningen af förevarande fråga, att tillse! om Bankens fonder eller tillgångar utöfver shulderne äro dels så betydliga, dels så disponibla, att för cn förnuftig och omtänksamt stadgad plan för detta Verli, ingenting återstår, utan Rikets Ständer endast må betänka huru de må ock allt framgent skola använda vinsten? Mig synes, att ehvad meningen än må vara om den grad af soliditet Banken i närvarande stund eger, och dess förmåga att möta en conjunctur af en svårare och mera uthållande natur, än den nu till en del öfverståndna, vore det likväl desto mer orätt att försumma det tillfälle till förstärckning af Bankens fond, hvilken dels Bankovinsten, dels Riksgälds-Contoirets ställning nu erbjuda, som en sådan förstärkning kan ske, icke allenast utan uppoffring, utan tvertom med den påföljd att derjemte vinna åtskilige andra fördelar. Rikets Ständer äro väl å ena sidan garanter för Bankens förbindelser, men de äro å den andra förbundne, att, till betryggande af Rikets sjelfständighet vara i förväg beredde på medel vid ett möjligtvis inträffande krig, och Regerings-Formens 63 §. ålägger dem att tillhandahålla a:ne Creditiv för utomordentliga händelser; men någon annan fond, än skeende upplåning har icke kunnat anvisas och åtgärden är således mera till namnet än verkligheten fullgjord.
En talare har sagt, att den moraliska beskaffenheten af en försörjningsanstalt intet gjorde till saken, att det vore likgilltigt, om lättjan der inträngt eller icke. Jag deremot tror,' att det Ur ganska väsendtligt, ty lättjan Ur vanligtvis modern till alla odygder, och de lära icke uteblifva, der hon fått öfverhand. Det är också tydligt, att på ett ställe af sudan beskaffenhet sorn Ulriksdal, kan någon bestämd sysselsättning eller arbete svårligen äga rum. Någon tycktes tro, att en gammal krigare skulle bäst trifvas, der han liörde trumman. Mig är sagdt, att de som tjent länge, trifvas bäst der de slippa att höra henne. I fall så är, borde de trifvas bättre i enskilda boningar och långt från det buller, sorn åtföljt dem, så väl i krig, sorn under mölen och garnisoner. 5:te pun klen. Hr Dal inan, Wilh. Fredr.: Då detta betänk, sannolikt i alla fall blir äterremitteradt, anhåller jag att fä framställa några anmäiknrr vid den nu upplästa punkten, StatsUtsk. har deruti niedgifvit, att institutet för blinda och döfstumma är förtjent af R. St:s deltagande, men såsom skäl för sitt afstyrkande af det för inrättmn begärda ökade anslag af 2,666 rjdr 3a sk. anfört, att utrymme skulle saknas för emottagande af flera elever, än der för närvar, finnas. Jag befarar, att StatsUtsk. i detta fall icke tagit fullständig kännedom om rätta förhållandet. Institutets nuvar, föreståndare har åtminstone autoriserat mig alt inför R. o. Adupplysa, att nuvar. antalet elever, då de inberäknas, sorn ännu icke ankommit, men af directionen blifvit berättigade till emottagande, utgör 60, men att localen lemnar fullt utrymme för 80 elever, Motionären har endast hegart anslag för t4 nya elever, och således följer deraf tydligt, ätt mer ätt tillräckligt utrymme för dessa finnes, Det lärer - Den i5 Maj f. m. 661 icke vara någon hvarken inom detta eller något annat Stånd, som icke erkänner den ömmande billigheten af detta anslag.
Riksdag motion blifvit väckt om försajlning till skatte af de Presterskapet i Skåne tillhörige Stom-, Annexeller Mensal-hemman, som icke äro af Boställs-natur, på det sätt, att vid hemmanens abalienerande en viss årlig ränta dem åsattes, alt i spanmål eller varor, efter ortens beskaffenhet, utgå till Prestebohlet, samt att skalleskillingen, som borde erläggas till Kronan, användes till skolors stiftande och underhåll eller andre allmänt nyttiga inrättningar; men ärendet då blifvit ulan allt afseende lemnadt; så och enär, enligt Motionairens öfvertygelse, berörde skattelösen kunde tillvägabringas utan ringaste olägenhet för Presterskapet, samt vore nyttig och välgörande så väl för Staten som Landtbrukaren, funne Per Jönsson sig föranlåten å nyo framställa samma fråga till Rikets Ständers bepröfvande. Ofvanberörde hemman brukades sällan af Boställs-innehafvarne sjelfva, utan upplätos vanligen mot städja till Landtbönder, och, i nion af denna städjas höga beräkning, blefvo ock innehafvarnes årliga inkomster låga, ofta af intet värde, såsom händelsen vore med de hemman, af hvilka endast dagsverken och körslor utgjordes. O/n någon gång dessa hemman brukades af Pastorerne sjelfve, vore det likväl icke troligt, att vinsten för dem skulle blifva större, än den vissa årliga räntan de af skatteköparen erliölle. Staten vunne genom Motionairens förslag en fördel, ty dels voro Stom-, Annex-och Mensal-hemmanen, då de brukades af Kyrkoherdarne, befriade från Kronotionde, ordinarie ränta, Lagmansoch Häradshöfdinge-ränta m. fl. onera, dels erliölle Staten, om de försåldes tili skatte, af de inflytande köpeskillingarne medel till understöd för allmänt nyttiga inrättningar. Den enskildes gagn häraf innefattades i den sanningen, att de jordbruk, som endast innehafvas 3 Siatssamt Mim.
Vill man åter bestrida B-aron Boye inträde på Riddarhuset, derföre att han sutit på Fästning, för ett så kalladt urbota brott, så är jag af annan mening. Det vore alldeles att förspilla tiden på onödigt sätt, med att visa det Fästnings-arrest icke medförer någon vanheder, så framt förbrytelsen icke innefattar någon sådan: Häraf följer, att alla Statsbrott, Subordinationsbrott och hvartill kan räknas misstag vid verkställandet af otydeliga Ordres, jemväl ock de flesta Tryckfrihetsbrott icke på något sätt äro menliga för hedern; det har derföre varit svårt för mig att finna skälet till det harda påståendet man gör emot Baron Boye. — Må hända man anser honom vara tillvitad ett ärelöst brott, samt derifrån icke, i grund af bristande bevisning, ordentligen frikänd. — Men, i sådant fall, misstar man sig. — Väl har Baron Boyes vederdeloman gjort honom svåra tillmålen, men icke något enda, som efter lagen jnedförer 'ärans förlust. Att lefva i osämja i ägtenskapet, är visserligen obehagligt, men alldeles icke ärelöst, det är, ty värr! nog allmänt, bland både högre och lägre, sorn dock derföre äro lika ärliga. — Vidare har Baron Boye blifvit beskyllad för venalité — detta var en stfår klagopunct; men om det än blifvit Grevesmöhlen tillåtit att bevisa denna angifvelse och han sådant kunnat, hade Baron Boye, det oaktadt, icke förlorat äran. — 1 Cap. 12 §.