Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan hos mjg wistt intet twiftvelsmäl upstä, art icke den sörsta propositionen af Pluraliteten btifwit bifallen, men dä den äfwen med nägra Nej hördes blifva beswarad, tror jag ingen ling skulle hindra bifallandet af det af Herr Grefwen och Landtmarskalken pörestagne tillagg, att Zyoo R:d. anstoges till Hamn-byggnaden och det öfwerlemnces till Kongl. Majll atr efter egit godtfinnande, dertill eller till andra byggnader anwänd» återstoden. Ropades mänga Ja blandat med nägra Nej Fri - Den 22 Zebruarii» »089 Friherre ak Wetterstedt. Jag tror ej, att efter den palpabla nytta, som Hamnbyggnaden i Helsing» borg medför, någon Regering stulle wara nog kortsynt att icke fullfölja det arbeie som derpä redan är nedlagt och eljest stulle gä förloradt. Af detta stal har jag instämr i den sörsta propositionen, och jag tror, ar: den werkställande magren ej genom alt för detaillerade föreskrifter bör bindas: Del är nog, alt Sländerne ansta en generele Summa. För dest anmandande till hwart och cck litet ändsmäl böra de kata Regeringen sörja. Della tror jag äfwen wara enligast med Regera ngs-Formens esprit. Grefwe va la (Hardie. Det torde tillåta^ mig att något annorlunda än Friherre 'Wetterstedt se denna fak. Pä samma grund som Riksens Ständer kunna till Konungens disposition ansta en generele Summa, tror jag alt de äfwen med lika stal kunna bestämma wista Summor till wista ändamäl, och jag kan ej inse, att den werkställande magten genom sädane bestämningar blefwe mera bunden än den borde. Grefwe klörner, ^dolpst 6öran. Det är endast för att följa principen, alt ej ingä k detaillcr, som Riksens Ständer ej kunna prbfwa, som jag i synnerhet yrkat, akt icke särskilta anslag utaf en generel Summa mätte göras.
Fullmägtiges åtgärd att bevilja den äskade ersättningen icke vara med nyssberörde nådiga föreskrift förenlig; och ehuru det at innehållet i sist åberopade nådiga Bref kan dragas den slutsats, att Mvntproberarens tillförene åtnjutna inkomst af verkställde proberingar blifvit till lön förvandlad och att han således numera ej är berättigad att uppbära särskild ersättning för probering af Silfver, som, i sådant afseende, till Kongl. Myntverket inlemnas; likväl och då efter hvad Utskottet kunnat finna Myntproberare^ på grund af det för Kongl. Myntverket gällande Reglemente, icke är pligtig att utan ersättning probera annat, än tili förmyntning ärnnadt Silfver; hvadan hans rätt till ersättning, likmätigt förstberörda nådiga Bref, för Silfver inlemnadt endast för probering och värdering, måste anses qvarstå; kan Utskottet ej instämma i den af Revisorerne uttalade åsigt; men enär desait föreskrifter gifvit anledning till olika tydning Banko-VlskoHels Berättelse N:o 7. 5 har Utskottet sett sig föranlåtet anmoda Fullrnägtige hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla örn förklaring, huruvida, i följd af den för Kongl. Myntverkets ernbetsoch tjenstemän sednast fastställda, nu gällande, aflöningsstat, Myntproberarens på Kongl. Brefvet af den 26 Mars 1831 grundade anspråk på ersättning för probering af silfver och guld, som endast för probering och värdering till Kongl. Myntverket inlemnas, må anses hafva förfallit. § 9.
"Då antingen ordinarie eller för viss tid förordnad domare å landet, samt ordinarie eller för viss lid tillförordnad auditör, af laga förfall är hindrad att å mililie-bostället förrätta afoch (illträdessyn, särskildt anbefalld laga syn, eller syn å karaktershus, samt, uppå derom skedd anmälan, vederbörande Hof-rätt pröfvat nödigt för tillfället förordna extra domhafvande i och för uppgifven syneförrättning, vare sistnämnde förrättningsman berättigad att åtnjuta resekostnadsersätlning och dagtraktamente till lika belopp, som är för häradshöfding i gällande resereglemente stadgadt.” Det dagtraktamente, ordinarie domhafvande åtnjöt, då 1843 års här ifrågavarande Kongl. Kungörelse utfärdades, uppgick, utan afseende på förrättningens beskaffenhet, till 2 R:dr 75 öre, och en nämndemans dagtraktamente vid samma tid utgjorde l R:dr. Sedermera har, på grund af Rikets Ständers derom gjorda framställning, Kongl. Maj-.t 6 Expedit io nslits k ottp ts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 47. genom Kungörelse den 13 Mars 1857 förordnat, bland annat, att häradshöfdings dagtraktamente skall utgå med 3 R:dr 25 öre och nämndemans med 1 R:dr 50 öre, samt genom Kungörelse den 24 November sistnämnda år, att såväl de extra domare, hvilka förordnas att i ordinarie domares ställe hålla ransakning i brottmål, som de i vissa domsagor tillförordnade ständige brottmålsdomare, ega åtnjuta resekostnadsersättning och dagtraktamente till lika belopp, som är för häradshöfding i gällande resereglemente stadgadt, äfvensom att den häradsböfdingar tillkommande ersättning för skjuts och dagtraktamente till skrifvarebiträde, skall, enligt reglementet beräknas.
Emedlertid och i förmodan, att, genom ullproduclionens utvidgning, ett större lånebehof skulle, i förhållande härtill, uppkomma, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att, under förut stadgade vilkor, det vid sistlidne Riksdag till Ull-Discont-Fondens förstärkning beviljade och på Riksgulds-Contoret anvisade ereditiv af högst två hundratusen (200,000) Riksdaler Banco rnå intill nästa Riksdag få ytterligare begagnas, och hvilken summa, enligt Utskottets yttradeåsigter, torde finnas alldeles tillräcklig för ändamålet. • Stockholm den g lulii iSS/j.. Siats-Utskottets Utl. Nio igfi. Reservation af Herr Grefve Hamilton ”Jag gillar icke de förmenta skäl Utskottet anfört, till stöd för det slut, hvaruti detsamma stannat, och dermed jag, för min del, ej kan mig förena. Af de omständigheter: alt ullproductionen synes framskrida till ytterligare förkofran; att ullen både inom och utom Riket är en ganska begärlig vara; att ylletillverkningar med lätthet kunna afsättas, m. m., drager Utskottet den slutsats, att denna näringsgren icke behöfver något serdeles understöd af Staten. Något egentligt understöd behöfver den visserligen icke, och jag delar den mening, att en näringsgren, sorn fordrar täta eller ständiga understöd, så vidt dermed förstås verkliga uppoffringar å Statens sida, duger icke för vårt land, men här är icke fråga om ringaste uppoffring eller förlust, ty staten återfår sitt capital med full ränta, och har emedlertid varan, ullen, till säkerhet derföre. Frågan är endast om vidtagandet af den anstalt, att ullculturen, som gifver de hästa förhoppningar om tillväxt för framliden, men ännu är alltför inskränkt till fyllande af landets eget behof, mindre att blifva föremål för utländningens speculation, ej må, i brist af capital i ett penningefattigt land, komma att sakna afsättning, och derigenom åter råka i det förfall, hvarutur den nyligen börjat stiga.
Den var ej ovanligt hvit, men det såg ut som om denna hud skulle vara så len – så sammetslen att röra vid. Han böjde sig ned och strök deröfver med sitt finger, nyfiket, pröfvande. Hon märkte ingenting och menade att det var Mathilda, låg helt lugnt stilla. Men så gaf Mathilda till ett högt skratt. ”Det var herr Lundegård.” Och Ida reste sig på armbågen, vände sig om emot honom och såg tviflande i hans ansigte. Det måtte ha förrådt honom; han såg skrattsjuk ut. – ”Vill ni vara så god och låta bli. – En godmodigt tillrättavisande ton, och så lade hon sig ned igen. Men slutligen blefvo alla dåsiga af sysslolösheten och liggandet. Ungdomarne skulle upp och röra på sig. De s[p]rungo nedåt backen för att få rätt på ekan. Jag stannade der uppe. Jag hörde dem skratta och prata der nere. Och så såg jag ekan skjuta fram mellan träden. Det var Axel. Han stod upprätt i bakstammen och sköt fart med ena åran. Det låg någonting så friskt och hurtigt i hela hans hållning. Det var som ungdomen personifierad. Och den blå gestalten lyste mellan björkarnas hvitbrokiga stammar och buskarnas mörkt höstskiftande grönska, och kring båten glittrade vattnet. Det syntes icke en mensklig varelse mer än han, men från stranden hördes varnande rop af flickorna, ty ekan tog in vatten och var så full deraf, att han endast kunde stå på aktertoften. Han skrattade och bad dem vara helt lugna. Daggen började falla och det kändes rätt kyligt. Jag beslöt att gå hem utan att vänta på de andra. Gaf mig således i väg på den lilla gångstig som leder genom skogen. Ropade åt flickorna att jag ämnade gå hem i förväg, de kunde komma efter. Flickorna skyndade upp till vår lägerplats för att packa in vår tross. Jag fortsatte min väg och var snart ur sigte. Uppför backen från qvarndammen kom Axel med raska spänstiga steg, gensköt mig. Ögonen lyste, han såg så frisk och glad ut. ”Nu är man så svett och varm,” sade han och sträckte på sig. ”Ja, nu är det rätta tiden att förkyla sig. Rör på er och tag en filt om er.”
Hvartill skulle de då användas, sedan Herr Öfverste Berghman föreslår att de i Hamn skulle fastläsas, för att hindra rymmande? Redarne skulle då föda och löna en sjettedel mera än hehofvet, sedan dessa anses onyttiga; hvilket skulle vara en ganska lung beskattning på Sjöhandeln. Aldrig kunna de frivilligt härpå ingå; och om det skulle kunna bifallas, som Herr Öfverste Berghman tyckes förutse, så blefve en naturlig följd att inga större Fartyg, än med 5 Mans Besättning hädanefter, eller så länge en sådan Författning vore gällande, kunde utgå från Svenska Hamnar. Ty om än en Redare ville våga att lemna sitt Fartyg i sådana händer, skall han alltid komma att sakna Skeppare och Besättning. Att en sådan Författning skulle åstadkomma Svenska Sjöhandelns ruine, är tydligt, och behöfver inga vidare bevis, hvaribland jag likväl må nämna den Misscredit sådana elier Svenska Fartyg nödvändigt skulle få i alla utländska Hamnar, och alt man skulle sky dem värre än Pesten, Jag får derföre i hela sin vidd förklara mig emot innehållet af detta Herr Öfverste Berghmans Memorial, så väl i förenämnde afseende, som i afseende uppå hvad det synes vilja hindra den af Konungen Nådigst proponerade Correctionslnrättuing; ty hvad visare Den 10 Januarii. 633 utväg kan väl föreslås, än en sora, jemte det deri fredar Landet för Bofvar, äfven liar för afsigt att framdeles förbättrade och som nyttiga Menniskor återskänka dem till Samhället? Jag är fullkomligt öfvertygad, alt hvarje Svensk med nöje skall lemna bidrag och understöd till en Inrättning, som, lika med så mycket annat, visar vår älskade och åldrige Konungs och Hans ojemförligt Store Sons outtröttliga omtanka och omvårdnad för sitt Folks väl. Jag anhåller att detta mitt Memorial må åtfölja Herr Öfverste Berghmans till det Utskott, dit det anses böra remitteras. Herr Berghmanj Ambrosius Magnus: Den sista värde Talaren har icke riktigt fattat min mening.
Kammar-Collegii sammanstämmande Utslag, som, uppå anförde skäl, förklarat hemmanet böra, för Kongl. Majus och Kronans räkning, bortslådjas; men sedan åbo-rätten å andra hälften af samma Lyngåkra hemman äfven blifvit ett tvisteämne, och Kongl. Majjts Befallningshafvande, med stöd af Högstberörde Nådiga Bref af den 22 Maji r8»9, ansett Lyngåkra vara ett Kyrkohemman, som Harplinge Kyr - Stats-,Lag-s.AUm.Besv.o Oec.‘Uts'i'Bet N:o56. 9 ka och Pastor i Församlingen egde disponera, så hade väl Kongl. Kammar Collegium, under åberopande af enahanda skäl, som i dess förra Utslag anfördes, om Lyngåkra hemmans natur samt på grund af sistnämnde Nådiga Bref, ändrat Kongl. Majfts Befallnirigshafvandes Beslut, och tillerkänt Kongl. Majit och Kronan rättighet att tillsätta åbo å hemmanet; hvaremot Kongl. Majjt, under den 29 Mars 1825, och likaledes med åberopande af merberörde Nådiga Bref, upphäfva Kongl. Kammar-Collegii Utslag, och, med fastställande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes åtgärd , i Nåder tillagt Harplinge Kyrka och Pastor städselratten till ifrågavarande hälft af samma lyngåkra hemman.
Detta förhållande har nu blifvit af större vigt un förut, sedan bänkm:s-afdelningarnes antal blifvit fönninskadt, och således de ifrågavar. personernes möjliga inflytande på afdelningarne kan blifva större; men detta är dock säkerligen den minsta delen af frågans vigt. Deremot tager jag mig friheten till R. o. Ad:s besinnande hemställa, huru det kunde komma att gå, om möjligtvis det någon gång inträffade, att de öfrige RiksSt:n funne, att R. o. Ad. i detta afseende förfar på ett mot grundlagen stridande sätt, och efter Utskrs-tillsättningen afgåfvo den förklaring, att R. o. Ad:s dertill utsedde ledamöter blifvit på grundlagsvidrigt sätt valde, samt, i följd deraf, förklarade sig incompetente att börja sina förhandlingar, innan R. o. Ad. komme till ett enligt grundlagens föreskrifter utstakadt valsätt. Min tanke är derföre, och jag hemställer till Hr Frih. o. Landtnäs samt R. o. Ad:s ompröfning, huruvida icke det är riktigast, att vid sjelfva bänkm:s-föi delningen afdrag göres för ifrågavar. personer, så att de icke intagas i några afdelningar; och derom anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, måtte till R. o. Ad. framställa propos. Gr. Horn, Claes Fredr.: Fullkomligt instämmande i den åsigt, som af Gr, Anckarsvärd blifvit yttrad, vågar jag dock framställa en skiljaktig tanke, i afseende på dess sednast gjorda begäran, nemi, om propos. i ämnet till R. o. Ad. Är det så — som jag icke kan bestrida, utan tvertom yrkar — att grundlagen bestämdt förbjuder Statsrådets ledamöter, jemte öfrige i 41 § Riksd.Ordn, omnämnde personer, att deltaga i val till utsktsledamöter; så kan, om iakttagande af ett annat förhållande, propos. utaf Hr Frih. o. Landtm, icke meddelas.
Man har deltagit i hvarandras lekar, man har nött samma skolbänk, låtit ett och samma öfver sig gånga och befinner sig redan med en hel fond af barndomsminnen, som äro gemensamma, sida vid sida på detta betydelsefulla övergångsstadium i lifvet, då en gemensam kärlek till idealet drager besläktade själar till hvarandra och förenar dem i tron på en gemensam framtid, i gemensamma förhoppningar, gemensamma föresatser och beslut. Vanligen äro dessa ungdomens vänskapsband både ädlare och innerligare till sin art och äfven varaktigare till sitt bestånd än de förbindelser, som knytas vid en mera framskriden ålder. Ty vid de sistnämnda saknas ofta den förnämsta kryddan i vänskapens glädje, en gemensamsamt tillryggalagd tid. Man äger inga gemensamma beröringspunkter i det förflutna; man har icke tillsamman genomlefvat en historia och kan alltså icke tillsamman företaga en lustfärd i minnenas pantheon. Det har ock i alla tider funnits människor, som klagat öfver brist på vänner. De hafva kännt sig så ensamma och öfvergifna och kastat skulden på sin omgifning, blott icke på sig själfva. Men efterforskar man på allvar orsaken, skall man finna, att felet ej sällan, ja, för det mesta, låg hos dem själfva. Vänskapen, liksom kärleken, fordrar nämligen offer. Och egoismen vill ingenting offra. Den är karg och hård och därjämte stolt och öfver modig samt begagnar hvarje tillfälle att lysa med verkliga eller inbillade företräden och gör sig därigenom otillgänglig för vänskap. Vänskapen förutsätter vidare öppenhet. Men en del människor äro till sin natur så inbundna, så kärfva och sträfva, att det fordras en ängels tålamod att arbeta sig igenom det hårda skalet ocb vinna deras hjärtan: Ingen må därför undra på, om sådana människor ej lätt kunna vinna och ej häller i längden bibehålla några vänner. Det finnes däremot andra, som visst icke ha anledning att klaga öfver brist på vänner, människor, hvilka genom sin naturliga glädtighet, sitt muntra lynne och sin öfversvallande lefnadslust fått hela världen till vän. Men försöker man att dissekera den vänskapen, skall man snart finna, huru ihålig och innehållslös den är. Den saknar det förnämsta, den saknar allvar och fasthet.
Efter inhemtande häraf, funno Fullmägtige godt åt Tumba bruksförvaltare uppdraga att, vid de fortsatta försök med tillverkning af ifrågavarande sedelpapper, Förvaltaren hade att verkställa, söka afhjelpa de af sakkunnige männen emot papperet här ofvan framställda anmärkningar, så vidt sådant vore möjligt med bibehållande af vattenmärkenas närvarande utseende och papperets egna beskaffenhet i öfrigt; och sedan, i följd häraf, den 19 Augusti nytt prof på sedelpapper af 5-R:drs-valören till Fullmägtige inlemnats, samt, genom detta prof, de emot förut tillverkade sedelpapper anmärkta olägenheter syntes hafva blifvit hufvudsakligen undanröjda, utan att något väsendtligt af papperets egna beskaffenhet och karaktär derigenom gått förlorad, ansågo Fullmägtige sig böra tills vidare godkänna ifrågavarande prof, med förständigande till bruksförvaltaren, att tillverkning af papper, enligt samma prof, borde, så fort som möjligt, vid Tumba företagas och under viss tid der fortgå, samt papperet till Bankens tryckeri efter hand insändas, för att med tryck förses; lärande, enligt Revisoreme meddelad upplysning, denna tryckning nyligen vara satt i verket. 46 I afseende å undertrycket på de nya sedlarne, hafva Fullmägtige, sedan Tryckeri-föreståndaren, uti infordradt utlåtande, förklarat sig anse de tre färgerne, grön, röd ock orange, käst skydda mot efterbildning på fotografisk väg, beslutat att, till förhindrande af eljest lätt inträffande förvexling eller förblandning emellan sedlarne, undertrycket borde blifva af olika färg å hvarje valör inom hvar och en af de tre särskilda sedelformaten, samt på grund deraf föreskrifvit, att ofvannämnde färger skola begagnas till undertrycket å Riksmyntsedlarne, sålunda: å sedlar af valören 10 och 100 R:dr grön färg, „ „ „ „ 5, 50 och 500 R:dr röd „ „ „ „ „ 1 och 1,000 R:dr orangegul „ varande Tryckeri-föreståndaren förständigad att till Fullmägtige med prof-tryck å dessa färger inkomma, hvilket dock ännu icke skett.
Enär nu Bonde-Ståndets mening icke lärer få antagas hafva varit den, att undantags-aftal skulle behöfva intecknas, ehuru påföljden blefve sådan, derest ett stadgande meddelades af den vidsträckta omfattning , som i:sta punkten i Utlåtandet iN:o 161 innebär, utan Bonde-Ståndets afslag af de öfriga punkterna förmodligen åsyftar, att ej något nytt stadgande för undantags-aftal måtte utfärdas; men de andre 3:ne Riks-Slånden åter äro ense derom, att, så väl till betryggande af undantagshafvares rätt, som till beredande af utväg för den, som vill köpa landsfaslighet eller emot inteckning deruti gifva lån, att kunna förvissa sig, om egendomen är med undantag besvärad eller icke, närmare föreskrifter, än de redan befintlige, af behofvet påkallas, fastän om beskaffenheten häraf yppats skiljaktiga meningar, i det att Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet ansett undantags-aftal böra genom inteckning erhålla nödig offentlighet, hvilketåter Preste-Ståndet trott kunna ske genom aftalens införande i den öfverlåtelsehandling, som för lagfart meddelas; får Utskottet i följd af dess åliggande, att söka de sålunda uppkomna skiljaktigheterna sammanjemka, vördsamligen inbjuda Preste-Ståndet, att förena sig med Ridderskapet ock Adeln samt Borgare-Ståndet om bifall lill Utskottets förslag i senare Utlåtatidet IV:o 161. Lng-TJiskott ts Memorial N:o ij&. 3 Äfvensom Utskottet för elen händelse, alt omförmälde inbjudning icke antages, öfverlemnar till Ridderskapet och Adeln samt B or gare-Ståndet, om icke de skulle finna för godt att, i sistnämnde fall, öfvergå pä den af Preste-Ståndet yttrade mening.
Fullmägtige troget följt och tillämpat den af Riksens Höglofl. Ständer, uti 1810 års Reglemente, anbefallde grundsatts, att genom indragning af umbärliga Syslor och befattningar i möjligaste måtto inskränka personalen, enär antalet af Löntagande vid Riksgälds-Contoiret, dels i följd af allmänna regleringen år 1810, och dels sedermera, utan förnärmande af någons lagliga rätt, Femte Band. Fjerde. Afdeh 49, £0. bq - Den 5 7 Juli. befinnes vara så nedsatt , att nu mera äro trettiotvå löntagare mindre, än deras antal utgjorde ar 1809, ehuru göromålen i det hela icke undergått någon förmindskning; likasom Herrar Fullmsgtige Iétnnät obegagnad den vid 181 i års Riksdag erhällne rättighet, att vid Gredit-sedel-Verket, utöfver Stat, tillförordna en Cassör och en Cassa-Skrifvare. Vid öfvervägande af ålit detta, har StatsUtskottet alltså trott sig böra tillstyrka följande af Herrar Fullmägtiga föreslagne jemkningar och rättelser uti 1S10 års aflöningsStat för Riksgälds-Contoiret, nemligen: För samteliga fem CommissaEönerier, hvilka nu innehafva 800 R:dr, jemkning, för hvardera 200 R:dr 1000 Registratorn och Archivarien vid Herrar Fullmägtiges Expedition, som nu innehar 500 R:dr 100 Som Cartcellisten samt Copisten vid Herrar Fullmägtiges Expedition hafva alldeles lika tjenstebefattningar, men olika lönings-förmåner, så föreslås, i enlighet med Herrar Fullmägtiges hemställan, att vid nu varande Cancellistens bortgång 50 R:dr af Cancellist-lönen få läggas till Copistens, så att de erhålla lika löner hvardera och enahanda benämning af Cancellister. Vid Commissariernas Expedition.
Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen, den 25 April 1818- S. D. Remitterades till Lag-Utskottet ett Anförande af Herr Grönhagen, Gustaf, innefattande Anmärkningar vid Lag-Utskottets den Ig sistledne Martti afgifne, samt den 4 dennes eftfrmiddagen till Utskottet återremitterade Utlåtande, öfver gjordt Förslag att ÖfverStåthållare-Fmbetet i Police-Ärender hädanefter må blifva stalldt under Hof-Rättens granskning. Ut supra. S. D. Remitterades tj|| Statsoch BancoUtskotten ett Memori: I af Herr Dalman, L. J.,. innefattande Anmärkningar vid Statsoch BancoUtskotfens den i> dennc-s återremitterade Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 10 December 1S17 , angående allmänna Penninge-rörelsen och Mynt-värdets, upprätthållande. Ut supra. Den 25 April. S. D. Vid förnyad föredragning af StåtsUtskottets den 6 dennes afgifne, samt Jen 15 i samma månad pä bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Regleringen under Åttonde Hufvud. Titeln, bl ef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorde Anmärkningar, till Utskotter återremitteradt; med anmodan att vid Återremissens besvarande tillika afgifva Yttrande öfver Herr Cederskjölds, Pehr Gustaf, framställde Förslag, att Kongl. Slotts-Byggnads-Directionen alltid måtte på Entreprenad-Auction utbjuda de å Kongl. Slottet förefallande Reparations Arbeten, hvilka kunna genom Entreprenad verkställas. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tjil 8 aftonen. Is fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Måndagen den 27 April. Plenum klockan half till io förmiddagen.
Få se om inte synålarna komma att sticka MILDE (afsides). REKTORSKAN. ut dig till sist. (Högt) Smakte rätt skönt att få sig en kaffetår. OSCAR. farbror om det är sanning att Lindensköld skall gifta sig med fröken Luur? Hon lär ha 500,000 kronor och det kan förgylla värre troll än så. (Rektorskan syr tapisseri.) MILDE. Tillåter mamma? (Tänder en cigarett.) Vet af sig hatten för sin skräddare i går. Men se der Nej, det är inte sant. Jag såg honom ta' ha vi unga herrn. ledande Alf fram till rektorskan.) Helsa, Alf! (Viola kommer från venster, VIOLA. God morgon, min lilla gosse. (Smeker Alf.) (Hissar Alf högt i luften.) God morgon, lilla OSCAR. MILDE. MILDE. REKTORSKAN. fjäril! (Sätter honom på sitt knä.) Det var tidigt att ge honom fjärilsnamnet. Hur så? Har han inte hemtat sin näring ur en viols sköte och skänker honom inte en viol skydd mot hvarje omild vind? Oskyldiga lilla fjäril, gif gudfar en kyss! Jaså, din krabat, du vill inte. (Tar fram en silfrerslant.) Kan du stå emot den? (Alf sträcker ut handen efter slanten.) Kunde tro det. Se der har du din slant kyssen får vara. Köpta kyssar vill jag inte ha, och några andra kan jag inte få, som det står i visan. (Ställer ned Alf.) OSCAR. han tar det har varit hans maxim i alla tider. Kom hit, parvel! Pappa ber inte om kyssar, Se så der ja! Känner jag min herr sons minspel solo, som kan höras en mil. Men så ta honom gråta, så att pappa hör det, det vet du väl. För nytt! (Viola går med Alf mot venster 2.) MILDE. rätt, så ämnar han uppvakta oss med ett soprandå, Viola! Seså, seså! Tyst bara, tyst bara! Aldrig ut honom, Viola, innan musikanlagen vakna på nyhet att berätta. (Viola går.) Bra uppfostringsmetod det der.