Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle likväl hafva trott, att Utsk. hade bort göra afseende på Hr Giinlhers förslag, alt inteckningen borde förnyas hvart 3:dje år. Jag har velat nedlägga denna protest emot förordningen, som jag till dess grund anser falsk. Då nu II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s utlåt. N:o 102, ropades starka nej, blandade med åtskilliga ja, i anledn. hvaraf II. Ex., med 33a Den 29 April. tillkiinnagifvande att härvid nej varit öfvervägande, anmodade de ledamöter, som svarat nej, att uppgifva huruvida de yrkade afslag, eller om endast någon förändring af hvad Utsk. föreslagit åsyftades. Härvid begärdes propos. å afslag; hvarpå II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att ett afslag å Ulsk:s utlåt, skulle utmärka, att R. o. Ad. önskade bibehållande af 1835 års förordning, sådan den nu är gällande. Gr. Sparre: Då jag förklarat min mening vara, att 1835 års författning hvilar pä en falsk grund, så kan jag i följd deraf icke annat än anse, alt hvarje försök att, med bibehållande af denna grundval, bilda en författning i enahanda syftning, måste i större eller mindre grad misslyckas; men då jag tillika erkänner, att 1 § skall medverka till större offentlighet och likaså den 2, så vill jag icke bestrida att desse båda §§ bibehållas, blott den öfrige delen af förordningen uteslutes. Frih. Cederström: För min del anser jag det visserli gen icke löna mödan att upptaga tiden med discuterande af en författning, som redan är genom 3:ne Stånds bifall afgjord; men detta hindrar dock icke R. o. Ad. att afslå författningen, då R. o. Ad. icke vill till alla delar godkänna lJtsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag hemställer vördsammast, om icke R. o.
Ett helt mantal af räntehethmanen löser sia 60 Dalers ränta med 20 R:dr Banco, då ett mantal Rusthåll för sine 60 Dalers ränta, nödgas underhålla häst och kari nied mundering &c. Ett sådant missförhållande »mellan hemman af enahanda natur, vågade jag tto skulle blifva rättadt under detta Riksmöte, då nödvändigheten af denna rättelse redan insågs vid 1766 års Riksdag, så väl lf Konungen och Rådet, sorn af Secreta Utskottet och Ridderskapet och Adeln. Enligt den kännedom om förevarande ämne, sorn jag af flere skäl varit satt i nödvändighet att förskaffa mig, hyser jag den fullkomliga öfvertygelse att de, genom Regeringens åtgärder, StatsUtskottet meddelade upplysningar ärö af den fullständighet, att StatsUtskdttet visserligen kan vara i tillfälle, at£ med deras begagnande, bereda målet till StäfiJ dernes bifall eller afslag, isynnerhet örn StatsUtskottet begagnar sin rätt att från Collegieriié infordra de utgifter sorn kunna anses fé~ Den 5 Junii, i5 lände i afseende på den i sednare tider tillköra-; ftd Roteringsskyldigheten. Sedan jag sökt ådagalägga att förevarande fråga utan olägenhet kan upptagas till slutelig! afgörande vid detta Riksmöte, utbeder jag mig att få göra eri framställning, hvartill jag medgifver mig hafva hämtat anledning uti StatsUtskottets nu afgifne Betänkande. Jag inser nemligen att löningsräntornes utgörande in natura på billiga grunder, icke torda låta Blg göra med bibehållande af den i sednare tider löningshemmanen åiagde permariente Roteringsskyldigheteri. Således utbeder jag mig få föreslå, att löningsräntome hädanefter måtté utgå med den förändring i myntvärdet, sorn Krigsoch KammarCollégierne uti sitt afgifné Betänkande föreslagit, såsom grundadt på ovilkorlig billighet och rättvisa. Löntagarné skulle genom denna i sig sjelf obetydliga förhöjning vinna någon förbättring i deras lönevilkor, utan att
Vidare har samme talare begärt, att begreppet af ordet anmärka borde närmare bestämmas, så att det komine att omfatta afseende såväl å hufvudsak som detail, men likväl icke kunde utsträckas till inbegripande af andra §§ än de, hvari ändring af Constit.Utsk. blifvit föreslagen. Samma anmärkn. har inom Utsk. blifvit framställd, och med en liten majoritet beslöts, att någon förklaring af det ifrågayar. ordet icke borde äga rum. Jag var af den öfvertygelse, att begreppet dermed borde närmare bestämmas, så att det komme att heta: anmärknrr vid och emot förslagets delar. Men då Utsk. underkänt denna min åsigt, kan fråga derom nu vidare icke uppstå, utan komma de aninärkn:r, som här kunna framställas, icke att att leda till någon påföljd, ehuru jag instämmer deri, att det varit nyttigt, om Utsk. vid uppgörande af sitt förslag fästat afseende å den nu anmärkta omständigheten. Slutligen har talaren emot Den 19 Februari f. m. sista mom. anmärkt, att orden: hvarom öfverläggning i RiksSt:n ej må vägras, böra utbytas mot: hvarom RiksSt:n må öfverlägga. Jag skulle tro, att den förra termen är den riktiga; ty då det efteråt i mom. står, att oro Constit.Utsk. tillstyrker, hvad Konungen föreslagit, skall frågan hvila, kunde möjligen talman, vid en sådan händelse, förklara ali öfverläggning öfverflödig. Det är detta, man har velat förekomma; hvadan jag sålunda anser jemväl sistberörda anmärkn. böra förfalla. Frih. Boye, Ludv.: Jag misskänner icke värdet af Hr Hjärnes anmärkn.; den afser nemi. försök att begränsa Ständernas anmärkn:srätt vid grundlagsförslag från Constit.Utsk. Detta ändamål är berömligt; men den gräns, han framställt, innebär en sådan latitud, att jag icke kan godkänna den, enär anmärkntsrätten skulle äga spelrum inom hela den §, hvari ändring blifvit föreslagen.
Sådant har ock blifvit yrkadt i en från ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr A. F. Lilien - 6 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10. stolpe, Utskottet tillhandakommen motion; och då äfven desse trosbekännare äro berättieade att deltaga i riksdagsmannaval samt jemväl i öfrigt i afseende å dem förekomma hufvudsakligen samma skäl, som föranledt Utskottet att för mosaiske trosbekännare föreslå utvidgadt tillträde till allmänna befattningar, synes sådant äfven böra komma de förre till godo. För Utskottet återstår nu' att närmare angifva hvilka allmänna befattningar, enligt dess åsiet, böra uteslutande förbehållas den rena evangeliska lärans bekännare. I af tD ' i • • seende å Stats-Rådets ledamöter är sådant uttryckligen stadgadt i Aide §:n Regeringsformen, och Utskottet anser intet skäl vara för handen att häri föreslå någon ändring. Tydligt är ock, att samma förbehåll rpåste ega rum beträffande alla befattningar, som ega beröring med religionsundervisningen och rehgionsvården. Då äfven på rättsskipningens behöriga utöfvande bekännandet af en annan troslära än statskyrkans kunde anses, åtminstone i vissa fall, ega ett störande inflytande, torde nämnda förbehåll jemväl böra utsträckas till alla aomare-embeten. Likaledes synes, i en för hela samhället så vigtig angelägenhet som barnauppfostran, nödig varsamhet påkalla, att läraretjensterna i folkskolorna och vid elementarläroverken icke må tillsättas med andra än den rena evangeliska lärans bekännare, på det hvarje farhåga för en inverkan från lärarnes sida i en från statskyrkan skiljaktig rigtmng må undanrödjas. Vid universiteten åter, äfvensom vid öfriga läroanstalter, der åtminstone de fleste lärjungarne redan före deras inträde vid läroverket blifvit konfirmerade samt icke stå i den trägna och nära beröring med lärarne, som i folkskolorna och vid elementarläroverken, synes en sådan inverkan vara mindre att befara.
Den unDer färffilDa titlar uppförDa, Delé inDelta ellevin natura anorDnaDe, Dclö ©tatäroetfet behållna fpanmål, till famina wärDe af ©ep Dv:Dr 33:co tunnan, font wiD förra ©tatéregleringen beräfnaDeö, Silfen beräkning af fpanmålömärDet äfroen wiD ©tatéutgifter* naö regleranDc blifwit iakttagen i affeenDe på Den unDer De färjkilDa dmfmuD* tttlarne upptagna inDelta eller oinDelta fpanmål. §• 11- 3 öfwerenéjtämmelfe meD l)waD Jvongl. 3ftaj:t, uti till Of afkiten nåDig ^ropofttton, förejlagit, l>afwe QSi bejltttat, att Den tttiDer benämning af Ollon* gälD upptagne afgift må, ifrån od) meD år 1845, belt od) hållet upphöra. §• 12 SSfteD bifall till f>maD ötongl. Slaj:t, uti aflåten nåDig ^ropofttion, Of föreflagit, f;afme <3Bi bejlutat, att Den f. f. åpuömanöjlatten i £3ohué Män, eller Den Del af ©ölfjkatten, f>voilken erläggeö af husmän od) ftranDftttare, må ifrån od) tneD 1845 årö början båt och fallet upphöra; Dock utan att härigenom åfpftaö någon rubbning uti Den ränta, font utgår af fjelfwa hattmanen, å hwilfaö ägor ifrågawaranDe husmän och fivanDjtttare *äro boenDe. §. 13.
Dumrath, uti en till Utskottet ställd Ansökning, hvilken till Hrr Fullmäktige i RiksgäldsContoiret blifvit ingifven och af dem jemte Utlåtande i ämnet, till Utskottet öfverlemnad, andragit, huruledes berörde Assignation, enligt Författningarne, redan blifvit efterlyst genom Kgl. ÖfverStåthållare-Embetets, så väl i Hufvudstadens Kyrkor uppläste, som uti Allmänna Tidningarne flere serskilda gånger införde Kungörelse. Och då R. Ii. St:r icke lära hafva bestämt någon prsescriptionstid för inlösen Betänkande n. 5g af borlkomne, på Banken ställde Assignationer, samt flera skäl torde förefinnas till den förmodan, att publike Verks Assignationer hvarken behöfva eller böra vara utelöpande lika länge, som B:co och R:g:ds-Sedlar, så anhåller Dumrath, det måtte en viss tid, så korrt, sorn i förevarande fall möjligen kan anses lämplig, bestämmas, efter hvars förlopp han må vara frän ull ersättnings skyldighet, i afseende på den förnyade Assignationen befriad, samt, i följd häraf, återfå säkerhets Handlingarne. Uti Hrr Fullmäktiges förrberörde Utlåtande är anfördt, att, jämlikt 9 punkten af Utskottets vid sisth Riksdag till Hrr Fullmäktige aflatne Skrifvelse, har, i anledning af då väckt fråga 0111 en för Slussmästaren P. A. Dahlstedt förkommen RiksgäldsContoirets Obligation, blifvit meddeldt det stadgande, att vid detta och möjligen inträffande dylika fall, då styrkt blifvit, att olyckshändelser, hvilka icke kunnat förutses och afvärjas, timat, finge äfven på RiksgäldsContoirets Obligationer tillämpas K. Förordningen af d. 29 Maji 1739, hvilken egentligen angår förnyelsen af förkomne LäneB:co-Attester och VexelB:co-Tr:p:tSedlar. Med anledning af hvilket stadgande, och, enär RiksgäldsContoirets
I ej ansett för Staten förmånligt att den der emottaga; samt derjemte i underdånighet uppgifwet! ärliga Span, »näls - behofwet efter Freds - Stat a de stationer, Ler större qwantitetcr deraf erfordras. Och 5:0 Att I tillika afgifwen underdånigt forslas till en ständig reglering, till hwilket Magazin hwar och en ort i fredstid stall lefwerera stn Räntevch öfriga Afrads-Spanmal: börande derwid alla de utwägar noga beräknaö, ftm kunna bidraga till lindring i de Skatlstyldiges beswar, och framför allt tagas til! grund, att den, svin har mera an sju högst ätta mii, tili det för leswereringen lämpligast ansedda Magazinet, i wanliga är befrias ifrån lefwererings, skyldigheten in natura, mot skalig ersättning för fors, lingen, och äläggcs att den fullgöra endast wid de tillfällen, da Wi, i anseende til! förekommande serstilde omständigheter, sadant i Nädrr anbetalle. Enar alla defla upplösningar wunnits, wilje i Nader wara betänkte, att pä något wcrksamt satt till allmän nytta härom förordna; men da likwäl en alldeles jemn fördelning af forslings - beswärct synes svårligen kunna ästadkommas, sa tsrde, till minnande af den likhet, som i samma utstylders utgörande bör för alla Medborgare aga rum, den reglering framdeles kunna göras, att ett wihl miltal, uträk, nadt efter medeltalen af hwarje Härads rväglangd ti>l
Departementschefer, sorn af boställen voro i saknad, tillsvidare anvisa ledigblifna, för dessa behof tjenliga lägenheter; och förmodade E. K. M:t, att, om en föreslagen byggnad vid Carl Xlllrs torg blefve uppförd, lägenhet framdeles kunde yppas till anskaffande af passande boställs-lokal äfven för den Deparlements-chef, som ännu icke af en sådan förmån kommit i åtnjutande: vid hvilka sålunda i nåder meddelade förhållanden E. K. M:t föreställde Sig, att Rikets Ständer skulle finna den vid 1840 års riksdag gjorda, ofvan omförmälda underdåniga framställning icke erfordra någon serskild åtgärd; varande af E. K. M:t derjemte slutligen i nåder lorklaradt, att, om Rikets Ständer skulle anse, det sistnämnda Departements-chef emedlertid bör undfå ersättning för saknad boställsförmån, en. sådan ersättning kunde, utan behof af serskildt anslag, af för E. K. M:t disponibla medel utgå. I afseende på delta ärende har förekommit, hurusom, efter det, i följd af den år 1840 vidtagna förändrade organisation af Statsrådet, en ny lönereglering blifvit nödig och vid bestämmandet utaf aflöningsförmänerna, fråga hos Rikets Ständer uppstått, huruvida Departements-cheferne, på enahanda sätt, som då redan för Utrikes-Statsministern egde rum, horde med boställen förses, samt 2:ne olika förslag yppats, det ena, att Departements-cheferne skulle erhålla bostäder i samma hus, der deras expeditioner blefve inrymda, och det andra, att samtliga expeditionerne horde sammanföras uti en lokal, utan att boställsrum för Departements-cheferne i sammanhang dermed anvisades, Rikets Ständer, som, enligt hvad deras Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 96. 177 deras till E. K.
Men skall Thronföljaren hafva sate i Regeringen, så lärer det väl vara gifvet, att han skall sitta der med rösträttighet för att icke erfara den obehagligheten att måhända alltför ofta öfverröstas af de rådgifvare, sorn sitta vid hans sida. Om denna åsigt skulle blifva R. o Ad:s gemensamma tanke, skulle jag hemställa, om det icke vore nödigt att göra ett så beskaffadt tillägg i grundlagen: "Går Konungen i falt eller —, förordne han, 0111 honom så godt synes, någon af sina Söner att föra ordet i Regeringen, bestående af så och så manga af Statsrådets ledamöter, i hvilket fall ordföranden äger rösträttighet lika med öfriga Regeringsledamöterna.” Något sådant stadgande torde blifva nödvändigt, såvida man icke gör bättre att, hädanefter sorn hittills, låta detta stadgande stå bredvid grundlagen och låta det bero på Thronarfvingens egna egenskaper, huruvida han må berättigas till ett sådant förtroende af sin Fader. Hr von Troil: Jag beklagar, att den siste värde talaren icke fann för godt att lemna uppmärksamhet åt mitt sista anförande, ty han hade då besparat sig mödan att vederlägga mycket, som jag icke föreslagit. Jag har nemi. aldrig yrkat, att R. o. Ad. skulle såsom dess gemensamma tanka förklara, att Thronföljaren eller någon Kongl. Person, i Konungens frånvaro, skulle vara ordförande i den tillförordnade Regeringen. Jag har blott begärt den förändring, att det icke må utsättas i grundlagen, att Ordföranden skall Vara en af Statsrådets ledamöter, emedan jag anser den naturligaste och vigtigaste af alla en Konungs rättigheter vara den, att, då lian lemnar hufvudstaden, till ordförande i den tillförordnade Regeringen nämna hvilken af sina undersåtare som helst, till hvilken han hyser mesta förtroende. Om förhållandet är så lyckligt sorn nu, blir det Thronföljaren; men det är icke gifvet, att det alltid skall vara så. Mitt redactionsförslag var följande: ”Går Konungen i fält, eller —, förordne han 3 ledamöter af Statsrådet, under den ordförande, som Konungen särskildt förordnar, att föra —, som 8 § stadgar." Jag skulle tro, att under en sådan redaction alla meningar kunde förenas.
Sålunda skulle, enligt motionärens förslag, militärdomstolar döma i första och sista instans, men en rent civil domstol såsom mellaninstans, en anordning, som, enligt Utskottets förmenande, skulle icke allenast innebära en inkonseqvens och förrycka hela krigsrätts-organisationen, utan derjemte medföra olägenheter äfven för rikets Hof-rätter. Det är i och för sig icke troligt, att Hof-rätterna skulle med nuvarande antal ledamöter och tjenstemän kunna sköta de militära målen, utan att sådant i någon mån inverkade på skynd - Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon - Tilsit. Betänkande N:o 13. 3 samheten af öfriga ärendens gång, ett förhållande sorn, i synnerhet till en början, innan Hofrätts-ledamöterna hunnit sätta sig in i de för dem nya militärförhållandena, skulle blifva kännbart. Della har äfven motionären insett och derföre föreslagit, att en särskild afdelning eller division för mililärmål skulle inrättas vid hvarje af rikets Hof-rätter. Härigenom uppstode i sjelfva verket tre Krigs-hofrätter i stället för en, och Staten finge till följd deraf vidkännas betydligt förökade kostnader. Hvad angår motionärens förslag, att ledamöterna å Hof-rätternas militära afdelning skulle vid universitetet hafva egnat sina studier särskildt åt militärlagstiftningen, så fordras för närvarande af alla dem, som söka inträde i rättegångsverken, akademiska betyg om insigt i berörda lagstiftning; i de militära ämnen åter, som äro hjelpvelenskaper lill militärlagstiftningen, lära våra universiteter icke kunna bibringa någon undervisning. Då motionären slutligen, såsom skäl för sin åsigt om militärers uteslutande ur andra instansen, anför, ”att alla nödiga upplysningar rörande brottmål inom mi« litären kunna erhållas från Krigs-rätterna”, visar sig deraf, alt motionären icke velat tillmäta de af honom föreslagna militära Hofrätts-divisionerna särdeles vidsträckt rätt till pröfning af Krigs-rätternas utslag; men icke kan det vara skäl att på sådant sätt organisera en öfverdomstol, att den ej gent emot underdomstolarne är mägtig af ett sjelfständigt omdöme.
Mars under N:ris 77, 79, 81 och 82 Den t April e. m. 83 aflåtne, samt den s3 derpåföljde e. m. på bordet legde, Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkauden: ilo Angående sökt befrielse från Tiondes utgörande för Aluntillverkningen vid Lowers Bruk, samt om uppmuddrande af hamnen vid Degerhamns Lastageplats; 2:0 Angående den Förste Kammar* Musicus B. Crusell tillagde pension; 3:o Angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad, samt dess ordnande till en allmän Trädgårds eller Promenadeplats; 4:o Angående ett Lunds Kongl. Academie frånkändt Tionde-anslag; Och fann Ridderskapet och Adelil, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adelil bifallne, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till Handlingarne. Vid förnyad föredragning af SlatsUtskottets den 7 sisth Mars under N:o 80 aflåtne, samt den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 19 förut meddeldte Utlåtande uti frågan om Stipendier för Officerare till bivistande af krig utrikes; fann Ridderskapet och Adeln för 6* 84 Den i April e. m. godt, att, enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit af de öfrige trenne RiksStånden bifallet, för dess del dervid låta bero. 7 i Föredrogs ånyo och lades till Handlingarne StatsUtskottets den 7 sisth Mars under N:o 78 aflåtne, samt den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, i följd af återremiss uti frågan om inköp för Statens räkning af Landsorts och Korsö Fyrbåkar. Föredrogos ånyo och gillades följande StatsUtskottets den 7 sisth Mars afgifne, samt deu 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtanden : N:o 83.
N:o 83. från skyldigheten att bidraga till beklädandet af elen Bevärings-Yngling, som, för den tid kriget fortfar, i det lediga numret insattes, enär, i annan händelse, och då krigskostnaderne, synnerligast under ett försvarskrig, måste af landets Allmänna Skattebidrag bestridas, de Rustoch Rotehållare vid Batsrnanshället, hvilkas karlar under hela kriget effectivt tjenstgöra, skulle komma att jemväl deltaga i beklädnads-anskaffningen för de vacanta numren; samt då slutligen den analogie Utskotten, enligt deras först afgifna Utlåtande, trott sig hafva funnit emellan Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet och Rotehålien vid de indelta Infanteri-Regementena, vid närmare granskning måste förfalla, enär de senare, enligt KneckteContracten, aldrig varit förbundna att sina Soldater under krig bekläda, hafva Utskotten, med frångående af sin tillförene i detta ämne gjorda hemställan, uppå alla ofvananförde skäl, vördsamt skolat tillstyrka: att Rustoch Rotehållare vid det ständiga Båtsmanshållet å landet må, i stöd af den rätt att härom förordna, sorn genom 80 §• Regerings formen blifvit Rikets Ständer gemensamt med Konungen tillerkänd, förklaras skyldige att, utan afseende - Stats samt Allm. Besv.o.Oec.-Utsk Z7/£. 2V:o 83. 17 de derå, om deras Båtsmän under kriget afgå eller icke, oafbrutet och så läng* kriget fortfar, till Kongl. Maj:t och Kronan utgöra det beklädnadsbidrag, sorn, genom 5:te och 9:de Momenten af Kongl. Kun* görelsen den 10 September 1816, blifvit fastställdt att, under Manskapets uppfordring till krigstjenst, af Roiarne utgöras, såsom vederlag för den af Kongl. Majit och Kro» nan uti samma Kungörelse åtagna förbindelse att Båtsmännen under kriget, likasom å passevolance, bekläda.
Kanske skulle de aldrig mer mötas i detta lifvet — hon ville skrika högt vid tanken därpå — för honom var det j u likgiltigt, men för henne. Hon stod ännu obeslutsam och drömmande, då hon märkte, att en annan person ville gå ut genom porten, och som hon stod midt i den, spärrade hon delvis vägen. Hasiigt drog hon sig åt sidan, men hade ej gjort denna manöver så fort, att ej skenet från lyktan midt emot förrådt hennes anletsdrag för den nykomne. Han stannade och fäste sina ögon skarpt och spörjande på henne. Hon å sin sida mötte hans blick, och innan hon hunnit betänka sig, hade hans namn halkat öfver hennes läppar. Herr Malcolm! De vandrade tillsammans på den våta trottoaren, under det regnet smattrade mot paraplyet, som han höll uppspändt öfver dem båda. Hon hade långt till sitt hem — ett litet anspråkslöst rum, som hon hyrde af en änkefru — och han hade bedt att få följa henne till porten. Vägen ville dock ej räcka till för alla frågor och svar, hvarför de, när de kommo till det hus där hon bodde, vände tillbaka och vandrade fram och åter efter husraden. Hon visste snart, att han ännu var fri och att, äfven om minnet af hans svikna ungdomsdröm småningom blifvit mindre bittert, det dock alltid följt honom under de gångna åren. Han hade ibland varit betänkt på att åter sätta sig i förbindelse med henne — synnerligast sedan han kommit så långt, att han kunde erbjuda henne ett komfortabelt hem — men hade hållits tillbaka af tanken på, att han j u var fullkomligt likgiltig för henne. Med ångestfull oro hade han afvaktat ett svar på den lilla biljett, han vid deras sista afsked för elfva år sedan tryckte i hennes hand, men då intet sådant kom, förstod han, att hon med tystnadens förakt IDUN 1898 ville tillbakavisa hans djärfva kärleksför» Ja! » klaring. H o n hade också på den tiden » Och vill ni nu lämna mig ett fullt uppnamn o m sig att vara stolt, och han fann riktigt svar? » det ej underligt, att hon refuserade en fat» Ja! » tig kontorist, då hon säkert hade mera lyHan bjöd henne armen och fattade hensande utsikter.