Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Om jag vågade”, sade kongl. sektern, och lutade sig ned mot fru Emerentia – Blenda, som gick något afsides, hörde ej detta samtal – ”om jag vågade, skulle jag fråga hvarför icke fröken fann något af dessa så hedrande anbud värdt sin uppmärksamhet?” ”Åh, det, min gode kongl. sekter, hade sina randiga skäl, som ligga i framtiden nog af: vi hade gudskelof ej behöft hafva alla de bekymmer, som vi nu dras med, om vi varit benägna att ta hvad som bjöds. Men kommer dag, kommer råd, sa’ alltid min salig farmor, som sett verlden. Flickan är ung och föredrager allt slags vedermöda framför förlusten af sin frihet.” ”Nå, det är precist som jag För att löna fru v. Kühlens förtroende med ett annat, vill jag erkänna att min familj för närvarande rätt ifrigt konspirerar mot min frihet, den man vill lemna i händerna på en ung rik prestdotter. Att börja med retirerar jag nu till landsorten, men det torde väl hända att, då jag får min vice-häradshöfdingefullmakt på fickan, jag återkommer för att helt stadigt lägga den och mig sjelf vid den ifrågavarandes fötter.” Efter denna bekännelse, tydligt afgifven för att fullkomligt lugna fruntimrens farhågor, nalkades äfven Blenda. Och i bästa förstånd kom man till staden, der kongl. sektern sade dem farväl under förnyadt löfte att visa sig som en värdig onkel till fröken Blenda . Dagen derefter flyttade mor och dotter in i sin nya bostad – och hvilka känslor kunde liknas vid fru Emerentias, då Patrik mötte henne med dessa ord: ”Hyran för första qvartalet är betalt, moster fördömme mig, skulle jag icke vilja göra en hel hop till, men det har sig icke så lätt att göra allt hvad man vill!” Sednare på dagen infann sig kongl. sektern och medförde äfven å sin sida goda nyheter. ”Ser du nu, du lilla”, sade modern triumferande, ”ser du, hur den gode guden jemnar allt för oss! Patrik är så godt som en liten försyn, och kongl. sektern vår goda engel.” ”Ack ja, jag hade orätt i att frukta!” Tvenne månader voro förflutna.
Riksdagsordningen vara så tydlig, och min öfvertygelse är så fast, att Ståndet omöjligt deriuti kan göra någon förändring. Jag tror, att Ridderskapet och Adeln bortskänker de andra Ståndens rättigheter, om Ridderskapet och Adeln medgifver de nämnde personerne rätt att deltaga i val till Utsköltsledamöter, och Ränkmansvalet har ej annat föremål, än val af desse ledamöter. Jag förnyar derföre nu äfven den protest jag vid sista Riksdag afgaf mot de i 41 §. omförmälde personers deltagande i detta val, men finner nogsamt, att jag får nöja mig med hvad Ridderskapets och Adelns pluralitet i ämnet beslutar. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, attBänkmansval mätte på vanligt sätt genast företagas. Bifölls. 1 R'd darhusOrdningen härefter blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln klockan 12 på dagen Bänkmans val; och Lefunnos, ef - Den 17 November. 95 I ter valförrättningens slut, följande Herrar hafva, genom de fleste rösterne, blifvit till Bänkman utsedde: För usta Bänkm. Afd. GrefveZ^ojigfoVjFullm. Grefve Posse, Arvid, Landshöfd., R. N. O. aldra 75. GrefveLagerberg,Clas, Öfv. Lieuten., R. S. O. 3:dje 92. Grefve Horn af Åmin ne, Clas, Ryttmästare; genom Lottning med. N:o 88 Grefve von Sett; Fullm. Friherre Leijonhufvud, Abraham, !? resident, R.N.O. 4:de 117. Grefve von Stedingk; Fullm. Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, JustiliteRåd,Landshöfding, G. N O. 5:te —- — 122. Grefve Puke, Johan Carl, General-Adjut., Öfverste, R. S. O. 6;te —- —i 138.
Min öfvertygelse är ock, att ju större uppmärksamhet, som lemnäs goda Tidningar, ju större fullkomlighet skola Redactionerne eftersträfva, och desse, sluteligen bildade såsom i anförde länder af de mäst upplyste och kunskapsrike medborgare, sprida ljus, underhålla National-anda, lifva kärlek för frihet, fädernesland och styrelse, med ett ord blifva en af de nyttigaste nalionalanstalter, utan minsta uppoffring å Statens sida. Man har ock sagt, att i Franska Deputerade Kammaren en särskild tribun skall vara inrättad för Tidningsskrifvare. Jag tillstyrker således, att Tidningsförfaltarne eller deras ombud en gång för alla måga erhålla inträdeskort, Den i 5 J a n u a r i i. 125 hvarvid de böra underkastas samma vilkor, som öfrige åhörare blifvit föreskrefne, samt mera än förr det ansvar, hvartill de för ett oriktigt kungörande af tilldragelserne inom Riddarhuset enligt Tryckfrihetsförordningen kunna anses skyldige. Saken betraktad ur ekonomisk synpunkt gifver mig ökad anledning till mitt förslag, emedan, sedan Redactionerne fått tillfälle att noga och i sammanhang antekna och meddela allt det vigtiga, som inom Ståndet förefallit, torde tryckning af de vidlyftiga protocollerne, till betydlig besparing för Statsverket, kunna inskränkas. Man har invändt, att det vore Redactionerne obetagit, att liksom andre förskaffa sig inträde. Det blefve likväl alltför besvärligt för dem, att för hvarje serskilt sammanträde söka utverka sig rättighet dertill, hvilket ej heller alltid må hända skulle lyckas vid det utdeiningssätt af inträdeskort Utskottet föreslagit, i hvilken händelse publicisten komme att förlora det samband i kännedomen af förhandlingarne, som bör utgöra föremålet af bans närvaro. Jag går så långt, att, om i allmänhet inträde vägrades, borde dock undantag gälla för Tidningarnes Redacteurer eller deras snällskrifvare. Jag har trott, att utdelning af inträdeskort borde ske för hvarje särskilt plenum.
Sintalet af barn inom jFolålDern utgör . 436,678, broaraf unDennifaö i fafla jFolor 143,526, i ambu(atoti|?a jFolor 126,178, i allmäna larotnerF 6,228, i cniFilDa unDervniö» ningéanflalter 17,465. i baunet 128,996, tillfammanö 422,393. ©åfotn faFnanDe unDertniöntng uppgifioaö 14,285 ©önDagöjFolor hafina blifmit begagnaDe af 25,718 barn. 19,883 bani mitéotDaé cp fun* faper utöfmer Det minimum $olf|T’oleftaDgan förefrifmer. Sintalet af lärare ocE> lärarinnor är i fafta foler 2,107, i ambu* latorifa jfolor 1,351, eller tillfamtnané 3,458, af l>vx>ilHa 2,288 äro ejeamineraDe od) 1,170 oejeamtneraDe. Sif lärarne äro 218 tillifa pre* fter famt 690 flottare eller organifer. Sif förenämnDa berättclfer inbemtaé för öfrigt, att folffolor nu* mera, i öfmerenéjfämtuelfe meD jfolfiaDganö förefrifter, äro i rifetö alla förfamlingar inrättare, meD unDantag af några jfolDiflrifter, färDeleö inom De norra orterna, Der, blanD aitDra l)inDer, äfroen fö* refontmit, att ejeamineraDe lärare ännu icfe funnitö till få fort antal, joni jfolornaé behof erforDrat.
— Doktor Beckman var i sin uppvext en fattig yngling (fadren: packhuskarl) och hade, dels af behofvet att för sitt uppehälle antaga några informatorsuppdrag, dels af kärlek för grundlighet, särdeles i de theologiska studierna, vid inträdet i Statens och kyrkans tjenst tillryggalagt en lång akademisk bana; ty han blef student i Upsala år 1806 och visserligen år 1812 filosofie magister, men icke förrän år 1818 theologie kandidat och licentiat först år 1823. Hans öfvertygelse var djupt fästad vid vår heliga tro, och han var med sin kunskapsrika själ i den barnaenfald, som är den sanna visheten, hängifven åt den lära, hvilken är medelpunkten för alla öfriga och som han i sin lärda disputation för theologiska graden utvecklade, nemligen om rättfärdiggörelsen af tron. Kraften deraf visade sig för oss i den ödmjukhet och kärlek, hvaraf isynnerhet den studerande ungdomen på vår ort fick emottaga städse förnyade vedermälen; ty med faderligt allvar och ett uppoffrande deltagande för barnens och ynglingarnes lekamliga och andeliga behof, vårda I e han den talrika ungdom, han såsom lärare och rektor hade att öfvervakaoch handleda, och hade dessutom, ej blott till hjelp för sin och sin likstämda makas samt en åldrig moders utkomst, utan visserligen ock för att desto bättre kunna 150 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 63. utöfva kärlekens verk mot ungdomen, ynglingar upptagne i sitt lius, utom det att han efter enskilda uppdrag undervisade flere af bättre föräldrar, hvilka lärt att känna och värdera den kärleksrike och vaksamme ledaren, den samvetsgranne och grundlige ungdomsläraren. Icke få år af Beckmans tjenstetid vid läroverket var hans lön från Staten ganska obetydlig, då han lick uppbära små vikariearfvoden, eller hvad af den då knappt tillskurna lärarelönen återstod efter de afdrag, som den tiden egde rum.
Först till Venedig, där Elisabeth Barrett Browning fann allt liksom enkom skapadt för sig och där till och med den blott tvåårige Pen »i förtjusning öfver San Marcos skönhet(?) kysste sin sköterska», och vidare öfver Parma – där Elisabeth Barrett Browning framför allt beundrade Coreggios urskillning »att ha gjort alla sina änglar och ungar alldeles efter hennes baby» – samt Milano och italienska sjöarna till England. De sammanträffade där med gamla vänner och vunno nya. Mr och mrs Carlyle – för hvilken senare Elisabeth Barrett Browning hade stor sympati – Landor, Kingsley, Ruskin, Mazzini, Tennyson och andra hörde till deras umgänge. Och det var i denna krets som Tennyson – under ett annat besök af »the Brownings» i England – höll den ofta omtalade uppläsningen af sin Maud, vid hvilket tillfälle Rossetti ritade sitt berömda porträtt af Browning.17 Vintern tillbragte de hos Brownings far, hvilken fått pension från Englands bank och slagit sig ned i Paris, där Elisabeth Barrett Browning nu fann »att man lefver som ingenstädes i världen, medan man i Florens drömmer som ingenstädes». De eftersträfvade icke mycket umgänge i de litterära kretsarna; endast hos George Sand aflade Elisabeth Barrett Browning ett besök »emedan hon måste kyssa den hand, hvars verk hon så djupt älskade». Framför allt njöto båda af teatrarna och Elisabeth Barrett Browning grät öfver Kameliadamen så att hon var sjuk i två dagar! »Jag fann den i hög grad mänsklig och moralisk», skrifver hon, »men mina engelska vänner anse den i lika hög grad osedlig och förvånas att Robert tillät mig se den – som om det någonsin fallit honom in att säga ett ord mot hvad jag ville!» På våren 1852 återvände de till Florens, men följande vinter tillbragte de i Rom. Han arbetade på Men and Women och hon på Aurora Leigh. När Browning hade sitt – i min mening yppersta – verk18 färdigt, gaf han det åt sin hustru med den tillägnan – ’ One word more – hvilken är en af de skönaste i denna samling af underbart sköna dikter.
Eu del af dessa förluster och de ömmaste voro af den beskaffenhet att de icke af någon regering kunna ersättas, emedan han dervid förlorade frukten af mångåriga vetenskapliga mödor; men derjemte var förloppet af skeppsbrottet sådant, att med skäl kunde misstänkas att icke allenast olyckan dertill var vållande. Härförutan blef Profesor Hedenborg jemte andra Kristna, som befunno sig ombord på det Den 18 Februari f, m. Turkiska ångfartyget, blottställa for én så omensklig; behandling, att man äfven för (letia fall kunde kräfva ersättning. De beröfvades allt, äfven sina kläder och med yttersta möda kunde de rädda sina personer. Då de sedermera blefvo på ett annat Turkiskt ångfartyg uptagne, skedde detta till ett öfverdrifvet pris. De Hugo der betala de förnödenheter, sorn för dem voro af oundvikligt behof, med allt hvad de för tillfället kunnat rädda. Till och med en dryck vatten måste af deni köpas för flere piaster. K. Mits beskickning i Konstantinopel har lör dea skull, på sätt jag förut nämnt, erhållit updrag att göra allvarliga föreställningar om ersättning; mea det är kändt, att anspråk uti denna rigtning beklagligen sällan vinna någon framgång. Dels är Turkiska regeringen i allmänhet icke benägen att lyssna till sådana anspråk, dels äro dess finanser uti närvarande tid uti det skick, att äfven en ringa summa icke utan svårighet utbetalas. Jag mäste sål. med särdeles ledsnad förklara, att, enligt de underrättelser, hvilka inkommit till regeringen från nämnde beskickning, föga utsigt finnes att kunna på den hittills försökta väg bereda Professor Hedenborg någon, äfven den billigaste ersättning. På dessa grunder och de skäl i öfrigt, hvilka blifvit af Utskottet framstapla, vägar jag tillstyrka bifall till det nu föredragna Utlåtandet. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller att få biträda den af H. Exc. StatsMinistern för Utrikes ärendena förordade mening rörande bifall till StatsUtskits förevarande Utlåt. Efter härmed slutad öfverläggning, blef, uppå framstäld propos., Utlåtandet bifallet.
I detta sednare fall skulle naturligtvis antingen icke någon, eller icke någon annan än den, som till vanfrejdande brott redan dömts, hädanefter inför lag anses vanfrejdad, utan alla få inför domstol aflägga ed, åberopade vittnen dock endast så vida hvarken do vore "menedare” (början af 7 § och 2 p. 18 § 17 Kap. Kättegångs-balken) eller domaren eljest funne, att eden ej kunde dem anförtros. Sistnämnda regel skulle naturligtvis äfven gälla i fråga om andra eder, än vittnes-ed. Men ej kunde, såsom hittills, en vanfrejdad lättare än andra undslippa den samvetstortyr, som genom 29:de och 30:de §§ 17 Kap. Rättegångs-balken tillåtits, men från hvilken legalt vanfrejdade hittills varit befriade. Det vore ock rätt och nyttigt, att ingen rättegångsförmån kunde vinnas genom vanfrejdande brott, mer, än genom andra. — Att legalt vanfrejdade hittils sluppit beediga sina fordringar i konkurser, torde kunna slutas af sista punkten 80 § i 1830 års konkurslag. På grund af allt detta och hvad i öfrigt af utmärkta juristers samt Norska Lag-kommissionens Utlåtande ofvan anförts, vågar jag föreslå: att frågan, om och huru myclcet skall i Strafflagen intagas, rörande förlust af medborgerligt förtroende, såsom särskild straffpåföljd, varder i hela dess vidd till
R:dr, allt emot vilkor att Stockholms stad anskaffade tomt och lämplig byggnad för berörda undervisningsanstalt; varande i dessa motioner, bland annat, anfördt, att behofvot af inrättande utaf ett nytt läroverk i Stockholm voro särdeles brådskande, enär antalet af de till inträde i nya elementarskolan anmälde gossar, hvilka ännu ej kunnat intagas, för närvarande ut gjorde 414, deraf redan år 1862 blifvit anmälde 107, 1863 ett lika stort antal, 1864 ännu flere eller 130 och under nästlidet år 70; samt att, då detta förhållande, som på samma gång visade otillräckligheten af de i Stockholm befintliga läroverk och ådagalade hos hufvudstadens innevånare ett särskildt förtroende för nya elementarskolan, måste anses högst olämpligt, hade, uppå gjord framställning, Stockholms stadsfullmägtige under den 2 Oktober nästlidet år beslutat, dels att för åstadkommande af ett nytt fullständigt högre elementarläroverk i hufvudstaden, holst inrättadt i likhet med nya elementarskolan och beräknadt för 300 lärjungar, stadsfullmägtige — under förutsättning att löner åt erforderligt antal lärare och öfriga utgifter i och för skolans verksamhet al Statens medel bekostades, — skulle åtaga sig att för denna nya skola anskaffa tomt och erforderlig byggnad, och dels att stadsfullmägtige skulle, vid underdånig anmälan af detta beslut, hos Kongl. Majit anhålla om aflåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer i fråga om anvisande af de för den föreslagna undervisningsanstalten erforderliga anslagsbelopp. Beträffande först motionärernes hemställan om inrättande af ett högre elementarläroverk efter nya elementarskolans plan och method, får Utskottet erinra, att nämnda skola, då den blifvit erkänd såsom ett af Statens högre elementarläroverk, erhållit den särskilda bestämmelsen “att vara en profskola, hvarest förändringar i lärosättet måtte kunna med afseende på undervisningens fortgående utveckling försökas1*, och så framt icke den nu derstädes tillämpade method finnes vara af beskaffenhet att höra vid läroverken i allmänhet införas, torde således skäl icke vara för handen, att ytterligare inrätta en dylik skola.
Vid detta fölhållande, och efter så starka indragningar, har Nationen till äfventyrs haft en skälig rätt att tro, det Utskottet bordt anse allmänt väl fordra RörelseCapitalets vidmagthållande vid dess varande storlek 5 eller att af Utskottet vänta åtminstone så mycken aktning för nyssnämnde löfte, attoni en Indragning skulle ske, den blef måttlig, och företogs efterhand, icke på ett brådstörtande sätt. Utskottet begär likväl nu, att 3 Procents» Sedlarne , uppgående till ett belopp af omkring 4 Millioner, skall på en gäng Nationen fråntagas. Af den framställning , sorn, i sammanhang dermed , göres, nemligen, att 3 FrocentsSedlarnes belopp skulle i fem år, till en femtedel hvarje år, betalas, kan den enfaldiga delen af Allmänheten lätt förvillas att tro, att hvad nu Rörelsen fråntogs, skulle på sådant sätt, innom fem år, till Rörelsen återgifvas; men från denna förvillelse -skall Allmänheten snart återkomma, när hon påminner sig, att, enligt hvad Betänkandet tillika utsätter, en femtedel af FilialDisconternes alla utestående Fordringar skall, med upplöpande RänJ ta, årligen inbetalas i BancoSedlar, hvaraf sig visar , att icke mera årligen till Rörelsen för 3 ProcentsSedlarne åtcrgafs, än som årligen, Den 17 Martil, f m. 65 gen, ftån rörelsen, af Lånhafvare inbetaltesj så att af de nu indragande Millioner icke en enda Skilling komme att till rörelsen återställas Allmänna Lagen bjuder, att Gäld får mot Gäld qvittas. I frågor oin Gäldenärers rätt att med 3ProcentsSediar sine skulder till
Frih. Alströmer: Jag kan icke inse olämpligheten af ett sådant förslag; ty den ena statsmakten bör väl äga rätt att medelst ett förslag gifva den andra statsmakten sina önskningar tillkänna, och på sådan grund fortsätter jag med min anhållan om återremiss i syftning af Gr. Sparres förslag. De härefter först till bifall, sedan till afslag och sedermera till återremiss å förev:de Betänk, framställda propos:ne besvarades alla med blandade Ja och Nej, hvarpå förnyad propos. till afslag derå framställdes, och, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Alströmer begärde votering. Dplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som afslår Sammansatta Lag-samt Allm. Besv.-o. Ekon.- Utsk:s Betänk. N:o 28, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; De il 8 Augusti. 77 vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde Betänk, gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 14. Föredrogs och remitterades till Exped.Utsk. Hr Lilljehöölts, Carl Berthild, d. 30 sisth Juli på bordet lagda motion, att, sedan R. o. Ad. äfvensom Presteoch BondeSt:n bifallit hvad StatsUtsk. uti dess Utlåt. N:o 80 föreslagit rörande löneförhöjning för innevar:de år åt Underofficerare m. fl. tillhörande Arméens och Flottans corpser och stater, underd. skrifvelse om hvad R. St:r uti ifrågav:de fall beslutat, måtte, oberoende af den öfriga statslegleringen, tili K. M. aflåtas, på det personalen, som blifvit tilldelad löneförhöjningar, må deraf så fort. som möjligt komma i åtnjutande.
Dessa 350.000 tunnor måste af sämre och bättre säd rv'tjäs, om ej väl underhållna Ladugårdar skola försämras; och det kan i alla fall tagas för af« gjoi t , ati om ock å ena sidan detta qvantum bespares, mer for mindre å den andra fo lorås. Till brånvins bränning användt, leinnar sa ,ina qvantum spannmål af endast 12 kannor efter tunnan, 4,200,000 kannor, som efter I R:dr kannan gör en summa al' lika många Riksdaler, och med dranken har man för Ladugårdarna vunnit i det närmaste samma forman, som af sjelfva spannmålen varit att förvänta, vid hvilket förhållande tillverkningens inställande hämmar en production af 4,200,000 R:drs värde, och man kan deraf sluta, hvilka förmåner skola uppkomma i den man tillgången af säd medgilver en utvidgad bran vins-bränning, som forökar Ladugårdens producter och i synnerhet bidrager - Den 17 Juli. 1573 drager att fortskynda inhemska tillgängen af fläsk, oberäknad all den vinst jordbruket hämtar af den spillning som härigenom erhåiles. Man torde häraf finna, att i hvad ställning som heldst, endast för Ladugårds skötselns tillbörliga underhållande , en bränvins tillverkning af rnindst 330,000 tunnor spannmål, eller ett dubbel qvantum rotväxter, bör så mycket heldre alltid vara tillåten, som det med mycken sannolikhet kan antagas, att hvad spannmålen angar, en hvar Jordbrukare merendels erhåller ett parti slö säd , hvilken, då rättigheten att bränna är gifven , alltid begagnas. Att genom en friare bränvinsbränning sådana missbruk skulle uppstå, att deri spannmål eller rötter, som till menniskors förtäring behöfdes, komme att medtagas, är äfven en mera inbillad än grundad farhåga.
M:ts Propos:r om domars verkställighet och om handelsfördraget, som uplät inrikessjöfarten åt Norige, här behandlades, var jag den enda inom hela representationen, som opponerade mig deremot, val inseende följderna af ett sådant förfaringssätt Jag står äfven i dag i opposition mot våra unionela åtgöranden. Visserligen erkänner jag, att hos Svenska folket råder missnöje mot Normätinen derföre, att unionsangelägenheterne befinnas i ömkligt skick och olägenheterne till stor del äro kastade på oss, under det att Norrmännen träda allt mera in i sina rättigheter 268 Den 17 Mars e. m. såsom med oss jemlike i unionen. Yi afundas dock icke deras framsteg. Med glädje åser Svenska folket Noriges materiela utveckling och nationela sträfvande; ty i samma mån detsamma fyller sin plats i unionen, i samma mån blir den för begge folken värdefullare och mäktigare. Men om äfven missnöje i ofvan upgifna delar verkligen existerar, så har dock Gr. Anckarsvärd i sin motion och till någon del äfven Utsk:t derpå dragit obefogad vexel. Motionären klandrar 1814 års politik och förening med Norige, såsom den skedd är, seende deri dynastipolitikens spel; hade önskat Noriges provinsiela ställning till oss. Jag deremot finner just i dessa omständigheter beviset på Carl Johans stora erfarenhet och kännedom om folkens rättigheter och tidsandans kraf, då Högstdensamme genast satte föreningen på den ståndpunkt af jemlik het, på hvilken den står, och som är vilkoret för dess bestånd. Hvilka skulle väl följderna blifvit af ett i provinsielt förhållande till oss varande Norige i en tid, då sjelfstyreise och nationalitets-sträfvande väcker alla förtryckta nationaliteter till lif? Sannolikt skulle Norden företett samma bedröfliga skådespel, som upföres i Österrike, Italien och Danmark m. fl. länder. De i dessa stater förenade nationaliteter, som skulle utgöra staternas styrka, liro orsaken till deras ytterligare svaghet. De förtryckta nationaliteterna skaka dessa monarkier i sina grundvalar.
Ad. att antaga StatsUtskts inbjudning, och således förena sig med PresteSt. i dess beslut rörtde tillökningen af ä5o r:dr, att å allm. indragn.slaten uppföras, hvarefter naturligtvis i:a propos:n och jemväl sednare alternativet komme att förfalla. R. o. Ad. antog den till Ståndet i denna punkt gjorda inbjudning, till följe hvaraf den förra af de föreslagna voter:s-propos:na ansågs förfalla. Den sednare voter:s-propos:n Lief deremot godkänd. Utskts sid. 17—19 gjorda anmälan, angrde förhållandet med de här icke förut upptagna, andra hufvudtiteln tillhörande punkter, ansågs icke erfordra något beslut af R. o. Ad. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till eftermiddagen. Frih, Gederström, Thure: Då jag för enskilda angelägenheter är tvungen att aflägsna mig från riksdagen, får jag afsäga mig min plats som ledamot i Ridd.Utsk. , under anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Denna Frih. Cederströms begäran bifölls, hvarefter Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda, för att utse en ledamot i Ridd.- Utsk. efter Frih. Cederström. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 4*2 Den i6 September e. m. Onsdagen den 16 September i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades i prot.utdr. för denna dag f. rn. Justerades pleni-prot. för den 5 dennes f. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskrs förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M.: JV:o 91, i atiledn. af K. M:s nåd. remiss å f. d.