Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att bkogstillgångarne småningom minskas är ögonskenligt; orsakerna härtill äro, utom hvad redan omnämnts, ufven den tilltagande folkmängdens större behof af bränsle och verkställde odlingar i skogarna, allmogens behof af kontant i skogstrakterna, kalkbruken och bränvinsbrännerierne, samt i sm mån det sig förökande behofvet af gärdsle för den alltjemnt tilltagande inhägnaden af utmarken, likasom i följd af hemmansklyfning och jordafsöndring af hvarje jordlotts enskilda område. Gärdesgårdarne på Gottland, redan af Linné berömda uti dess från trycket ut gifna beskrifning öfver sin resa till Öland och Gottland, hafva, ehuru skogsödande, genom deras byggnadssätt stora företräden framför dem, som vanligen brukas på fasta landet, med afseende på styrka och varaktighet; stenmurar i stället för gärdesgårdar användas allmänneligast endast i det skoglösa Hoburgs Ting. Afven på Wisby stads vidlyftiga ägor, der stenbrott äro nära till hands, får man icke se annat än vanliga gärdesgårdar, ehuru numera nästan all gärdsel måste inköpas. Skogsbesparing befrämjas på ön egentligen ännu icke af annat än stenhusbyggnader, hvilka uppföras af kalk-r sten, så val till boningssorn uthus, samt derigenom att allmogen börjar begagna kakelugnar i stället för de förut allestädes brukade spisarne utan spjell, i hvilka en ständig eld underhålles vintern om, äfvensom anläggning af tegelbruk på ön bidragit att de skogsödande brädtaken numera börjat utbytas emot tegeltak. Bränntorf finnes i myrerne och försök med dess begagnande har lyckats; men ännu har icke bristen på ved gjort dess användande behöfligt. Bergsrörelse. Den enda rörelse som kan hitföras är kalktillverkningen, hvilken förut drifvits vid 39 privilegierade kalkugnar, samt af allmogen till husbehof vid så kallade kalkmilor; men genom Eders Maj:ts nådiga Bref af den I4:de Juli 1845 lem nats fri för jordägare, sorn dertill har. materialier, från 1847 års början.
Eidderskapet och Ådein har, lindet den 5. i denna månad, till Utskottet remitterat ett Memorial uti detta ämne af Herr Lagmannen Grefve Johan Henning Gyllenborg* deruti föreslås, att då lähdet, ehuru med lika rätt Som Städerna till en beqvämligare Postgång, icke Utan ny kostnad för Staten kän, geilom Ordentliga Postinrättningar, vinna en sadan förmon* hvar och ett, som bor en mil ifrån någon Stad, borde Vara berättigad, att till närmaste Ordinarie Kronobetjent, Kronofogde, Häradsskrifvare Och ordinarie Länsmän, sorn hafva o.fdetiteli# Postgång till och ifrån Laridshöfdinge Eesidenfcet, en gång 1 veckan, på bestämd dag., aflemna bref till hvad ort sorn heldstj hvilka, då Ordinarie Posten till Landshöfdingen afgår, borde öfveisändas till Post-Contoiret i Staden , som Skulle besörja deras bortskaffande* äfvensom de till Landshöfdinge-Embetet adresserade borde dit öfverlämnäs: hvarförutan äfven ankommande och till hvarje Kronobetjenls Di st rict eller boställe ställda bref skulle en gång i veckan med Krono Erefbärare från Stadens Post-Contoir äf~ skickas; hvarvid, jemte Postporto, till Kronö3, c/je Del> No 55, 56. be - 434 Den 2 g Mej. betjenten kunde erläggas någon viss betalning för hvarje bref, och särskildt för xe c omin erniation, då den yrkas.
Då en så beskaffad klassifikation, som i denna §. är uppställd för handtverkare m. fl., icke synes vara mera af behofvet påkallad, än för handlande och andra i 8 §. uppräknade personer, för hvilka en sådan ej är iakttagen, har Utskottet ansett berörde klassifikation, hvilken dessutom lärer föga kunna motsvara det dermed afsedda ändamål, eller att tjena till ledning för taxerings-kommittéerna, böra helt och hållet borttagas; och får Utskottet derföre hemställa, Bevillnings-Vtskotlels Betänkande, N:o i. 13 att nuvarande 10 §. må ur Bevillnings-Förordningen utgå, samt att i stället mätte, på sätt Utskottet i sitt förslag iakttagit, dels uti 8 §. uppräknas, jemte handlande m. fl., äfven de uti förstnämnde §. omförmälde personer, dels uti 9 §. såsom minimi-afgilter införas de i 10 §. för Slockholm och Götheborg samt städernas fem klasser angifna lägsta belopp. §§. 11, 12, 13 och 14. Utskottet, som ansett den i 11 §.
Maj:t, jemte meddelande, att det för samma pensionerings upprätthållande å Riksgälds-kontoret beviljade kreditiv blifvit anlitadt år 1863 med 15,840 R:dr 24 öre och år 1864 med 28,164 R:dr 69 öre samt nästlidet år ansåges komma att till hela sitt belopp 30,000 R:dr erfordras, nu föreslagit, att Rikets Ständer för att fortfarande ej mindre sätta Amiralitets-krigsmanskassan i stånd att till flottans pensionsberättigade embetsoch tjenstemän, som söka afsked, genast utgifva pensioner enligt de för kassan nu gällande pensioneringsgrunder, än ock bereda tillfälle till de dem tillförsäkrade fyllnadspensioners utbetalande, för år 1867 på Riksgälds-kontoret anvisa ett kreditiv af 30,000 R:dr, med direktionen öfver förenämnda kassa lemnad rättighet att å berörda kreditiv under loppet af samma år lyfta hvad för omförmälda behof funnes behöfligt, sedan styrkt blifvit, i hvad mån det för innevarande statsregleringsperiod beviljade kreditiv för pensioneringen - Stats-Utskottet* Utlåtande J/s 52. 17 gen åtgått, dock att hvad under samma period icke för ändamålet erfordrats, må för 1867 års pensionering i mån af behof användas, äfvensom att Rikets Ständer måtte medgifva, att för berörda pensionering finge fortfarande användas det å Femte Hufvudtiteln uppförda anslag till flottans reservstat, i den mån det redan vore och framdeles, genom afgång bland derå öfverflyttade officerare, kunde blifva disponibelt.
Då likväl det kan antagas, att postskjutsnings-besväret, till följd af flere dertill verkande orsaker, kommer att framdeles än ytterligare förökas, så alt den ersättning, som nu blifvit beviljad, icke framgent varder svarande emot det ökade besväret, hafva Rikets Ständer ansett sådana åtgärder böra vidtagas, hvarigenom en lämplig ersättning för samma besvär må kunna i framtiden, dä sådant kan fordras, komma de postskjutsnings-skyldige till godo. För att bereda en sådan åtgärd, la Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes låta anställa en undersökning och uppskattning af de friheter och förmåner, som äro posthemman och postförare medgifna, samt i hvad mån dessa förmåner och friheter kunna anses motsvara eller öfverskridas af kostnaden för postskjutsens bestridande; och att E. K. M:t derefter måtte i nåder meddela Rikets Ständer så väl de re Bih. till Ii. St. Skrifvelse, N:o 182. sultater, hvilka en så beskaffad undersökning kan lemna, som ock den nådiga proposition, till hvars afgifvande E. K. M:t, för beredande åt postförare af en rättvis och post-skjutsbesväret verkligen motsvarande ersättning, kan i nåder finna Sig föranlåten. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Augusti 1851. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 1 Rike/s Ständers underdåniga skrifvelse, angående stipendier till föreståndare Jör Folkskolelärare-seminarier, hvilka söka kännedom om sättet att undervisa döfstumma och blinda. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:s Uti. N:o 38.) S. A. K.
Det är en allmän regel i afseende å så beskaffade nya institutioner, som den ifrågavarande, att de 638 Den 28 April e. m. icke genast npplöras å ordinarie staf, utan först å extra, till dess erfarenheten gifvit vid handen, så väl huru dessa nya embeten skola organiseras, sorn ock deras beskaffenhet och omfång. Iakttagandet af denna regel är icke allenast allmänt, utan högst nödvändigt, ty det kunde annars hända, att Staten belastade sig med embetsmän, sorn sedermera befinnas öfverflödiga och då måste sättas på indragningsstat eller förses med pension. På denna grund finnér jag ej skäl att ännu uppföra antiqvitetsintendentsbelättningen, sorn är helt ny, på ordinarie stat, och instämmer således i Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan i förevarande punkt, dels ock alslag derå samt antagande af K. Mits nåd. framställning i ämnet; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K. M:ts i ämnet gjorda framställning, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan förnyats samt med många ja jemte åtskilliga nej besvarats. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Hr Olivecrona begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 88:de punkten af Utlåt:t N:o 66, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad., med afslag ä Utsk:ts hemställan, K. Mits nåd. framställning i frågan.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Utskits hemställanden bifölios. 91:sta punkten.
Han strök en klar droppe från nässpetsen med det främsta af tröjans högerärm; just den fläcken på tröjan var frusen till is, för den fläcken var hans näsduk, förstås. Den stackars sönderkörde arbetaren fick något af lifvets glädje glimtande i sina ögon. Nu söp han. Anders Olssons ögon följde buteljen såsom en jakthunds följer smörgåsarne, då man äter matsäck i skogen. Och så vardt det Anders Olssons tur. Sedan han supit, sade han: »Du skulle kanske villa hjälpa mig ett spatag med nånting, Lasse?» »Ja, det kan du slå dej i backen på ... och det skulle då vara?» »Nog vet du hva för en sorts käring jag fått tag i. En kan aldrig ha någe roligt för sina pängar ... ha nån kagge hemma, förstår du ... för henne. Och nu, då jag sålt en skogbit till bolaget ...» »Ja den käringa töktar dej allt ibland, du Anders.» »Liksom inte din töktar dej ...» »Åh hut!» »Hut själf du!» De skulle inte gräla nu igen, menade Anders, och så togo de då en kolikvintare på den saken. »Kan du inte ta hem en kagge till dej, Lasse? Och så komma hem till mej på mörna och bju på en kaffekask ... finurligt, hva?» »Nog skulle jag väl kunna det ... men käringa din kör väl ut mej ...» »Du kan vara kolugnus att hon får lof att låta bli ...» »För dej, hva?» »Ja just för mej, du.» »Nä hör du ... nu är du rolig ...» »Åh din backstugusittarekanalje ... jag ska’...» Nej nu skulle de inte bråka igen, menade Lars, och så togo de sig en själastämmare på den saken. »För hur det är, så är inte min käring en bit villare än din», sade Lasse. »Jag vill mena, att hon är ett större hår af hin håle än din. Ä hon inte?» »Nä dä ä lögn.» »Sitter jag kanske och ljuger?» skrek Lasse.
Skolan, som numera utve ' cklats till en samskola, har iinder arets lopp besökts af ratt mknga elever. Xed den frikostiga pekuniära uppmuntran, skolan af stiftelsen Lars Heirtas minne erhöll såsom grundplåt, har under sonimaren en särskild bostad uppförts för de kvinliga eleverna. Dessa hafra har sin egen värdinna, som föresth och sköter hushållet. För de manliga eleverna diirernot ar plats beredd i mitt eget hem. Af de unga kvinuor, soin nu fulländat sin kurs vid skolan, har shsom annons i dagens nummer meddelar, fröken Agnes Bundberg till nästa år erhållit plats som lärarinna rid anstalten. FredrikaBremer-Förbundets stipendiat, fröken Isa Damm, kommer nasta Ar att på eget arrende öfvertaga en större trädghrd. De öfriga afgiende eleverna liafva för afsikt att mera privat, om jag så far saga, tillgodogöra sig sina insikter i trädgksdsskötseln. Angiende det arbete de kvinliga eleverna presterat a r det mig ett nöje a t t kunna gifva detsamma ett godt vitsord. De ha ej blott lagt i dagen sitt intresse utan ocksk en energi, som väsentligt öfrerstiger de förväntningar man rimligtris stiillt p % dem. Arbeten af alla slag, såväl tyngre som lättare, ha de utan ringaste motvilja deltagit i. A t t naturligtvis trädghdens alira gröfsta arbeten ej ålagts dem, faller af sig själf. Om alltså skolan i liufvudsak haft goda resultat att glädja sig &amp; t, är det dock en sak, hvari förhoppningarne ej slagit in, och i hvilken ensidigheten i skolans sainniansättning gjort sig märkbar. Från ganska m h g a håll ha i ås ingatt förfrågningar om vid skolan funnits kvinliga elever fiirdiga att emottaga tradgirdsmlstareplatser. Vid dessa forfrkgningar - på hvilka ju svaret, alldenstund de första eleverna utgk först till julen, i alla fall måst bli nekande - har af trädgårdsagarne utan ssitdantag fästs det villkoret, att den unga kvinnan skulle hafva utgått ur allmogeklass. Då skolan hittills endast rekryterats af elever tillliörande samhällets bättre lottade lager
Nu gällande stadganden för Låne-rörelsen emot pant af jern, koppar och andra vågförda effecter samt tackjern komma fortfarande att bibehållas, med endast den ändring, att början af i5^ §. i Banco-Reglementet, erhåller följande lydelse: ”Lånen utgifvas till högst tre fjerdedelar af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest eller eljest kända förhållanden.’' 9:o (§• *7-) Bankens förlag för Lån emot pant af silfver och guld, jern, koppar och andre vågförda effecter samt tackjern bestämmes till ett sammanräknadt belopp af 3,5oo,ooo R:dr Banco. 10:0 (§§ J9> 20 och 3i.) Circulations-capitalet emot inteckning i fast egendom på Landet och i Städerna bestämmes till en summa af 6,5oo,ooo R:dr B:co, deruti inberäknadt ej mindre beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldne lån, emot återbetalningsskyldighet i silfver, än äfven det förskott af 35o,ooo R:dr, som vid nästlidet års början blifvit af Banco-Fullmägtige meddeladt. Berörde circulations-capital af 6,5oo,ooo R:dr fördelas sålunda, att 5,65o,ooo R:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 85o,ooo R:dr Banco-Utskottets Utlåtande, N-o 44- R:dr för inteckningar uti hus och jord i Städerna utom Stockholm; kommande de, för ifrågavarande utlåning nu gällande föreskrifter att oförändrade bibehållas. 11:° (§• 22.) Till Skiftesoch odlingslån anvisas fortfarande ett belopp af 80,000 R:dr B:co, att utgå i enahanda ordning och på samma vilkor, som hitintills. 12:0 (§§ a3 och 24.) Fonden för belåning af actier och publika papper blifver 5oo,ooo R:dr B:co, att utgifvas under de derför nu stadgade vilkor. i3:o (§. 25.)
r RcgeringsFormen stadgar, att det beror pä samteliga RiksStändens öfwerenskommelse och Konungens bifall alt läka Privilegiera undergå de förän» dringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra; sä hafwa Ledamöterna i StatsUtstottet as Höglofl. RidderstapetE och Adeln, samt Wällofl. Borgare, och Hederwärda BondeStänden ansett sig böra i ett sädant sakens stick delta förhastande tili Riksens Höglofl. Ständer wördsammeligen anmäla. Stockholm d. i? Pä Högl. Ridderff. och Ad. Pä Högw. Prcsie-Gtänd. Ledamöters »ägnar Ledamöters magnar kleming. 1. tt. äVegänmn. Pä Wallost. BorgareStänd. Pa Hcderw. BondeStänd. Ledamöters wägnar Ledamöters wägner Larl?. I-anäborZ. flob. Lricstcrn, sr. Lades pä Bordet. Före - Den r8 November 845 Föredrogs ä nyo LagUtstoktets den 14 dennes pä Border lagde Betänkande angående answar för Le Embetsoch Tjenstemän, pä hwilka tillsyn och conrroll öfwer Upbördsmän ankommer. Friherre käannerkoim, August, hade i anledning häraf ingiswit följande Diktamen: Lagutskottet har pä goda stal tillstyrkt nya Matt och steg till förwarande af Kronans rätt tvid tillfälle af Upbördsmäns tillgrepp af Kronans medel. Men om ej ändring i nu gällande answarsskyldigheter, stall gifwa anledning till osäkerhet för Upbördcn till obehörige undflykter för Löftesmän och ett öfwerdrifwit answar för de controllerande, torde finnas oundgängeligt, att Jttstructionerna för de sistnämnde öfwersages och lämpades efter nuwarande tids förändrade förhällande. Den största penninge - upbörden upkommer af Bewillningen.
Hon stod den gången i dörren under den ännu ej utsprungna vinrankan, hvars grenar ännu voro nakna och bruna; hon slog som ett förtjust barn händerna samman o c h såg i tankarne vattenstrå- len stiga allt högre, och högre; den liksom bar hennes fantasi upp öfver taken på de låga husen, högre än backarna, högt, så att också hon fick kasta en blick ut i denna värld, efter hvilken hon dock i sin själs innersta hemligt trängtade. Men veckorna gingo, det led långt in i m a j; vinrankans nakna grenar fingo knoppar; juni ingick; knopparna blefvo till späda, ljusa löf — o c h löfyen började så småningom mörkna. Ännu hade ingen enda badgäst kommit. En undrande beklämning trädde i stället för hennes förra stora tillit. Skulle verkligen ingenting bli af? Skulle ingen vilja k o m m a? Var det blott en tom dröm — en dröm, likt hennes eget lif? Hon såg ut öfver den stora gården med de låga öde husen. Solen sken på de röda taken, skorstenen midt emot var nykalkad, det gjorde ondt i ögonen, och hon skuggade dem med handen. Idun Stockholm. 5: — A l l m. telef. p l. » 3: — anstalter i riket. Esther I d u n s porträttgalleri möta oss bilder af kvinnor i alla åldrar, af alla samhällsklasser samt från alla områden, till hvilka nutidskvinnan sträckt sin verksamhet. Till dessa våga vi i dag ställa ännu en, nämligen bilden af en för de allra flesta af I d u n s läsare okänd u n g kvinna, som visserligen hvarken framträdt på konstens, litto raturens eller det industriellas område, men hvilken vi dock kunna räkna bland de kvinnor, som med förtröstansfullt mod, okuflig energi och oaflåtlig flit banat sig en väg i lifvet och därigenom skapat sig oberoende samt en förhoppningsfull framtid. Och hennes enkla historia må h ä r upptecknas till uppmuntran för andra hannes medsystrar, som sträfva till samma m å l samt till e t t manande exempel a t t trägen vinner. D e t var hösten år 1875. Inom komministertjället i Olmestads församling af Jönköpings län hade döden nyss med tung hand härjat.
Ständer kunna tinna utvägar att till förmån för de Svenska näringarna begagna de öfverskott, som finnäs vid nästa riksdag, äfven ora de ej skulle vara så stora, som Frih. Sprengtporten uppgifvit. Frih. Sprengtporten: Det förundrar mig, alt Hr von Hartmansdorff, som har betänk, i handen, kunnat begå ett sådant misstag i beräkningen, som han gjort. Calculen är ganska enkel. Sedan alla handelsoch sjöfartsfondens utgifter blifvit afräknade och uppförda i riksstaten, återslå af fondens inkomster 107,474 1-:dr 4° s^-> hvilken summa StatsUlsk. beräknat alt öka statsverkets inkomster, då der - D e ti io Februari f. m. .43 emot de dispositioner, som K. M. redan intill nästa riksdag å denna fond anvisat, af StatsUtsk. blifvit räknade till behållningar, utgörande en summa af 600,000 r:dr, enligt den calcul, sorn finnes i Utsk:s betänk, och kan af en livar controlleras. Hr Nordensköld: Jag anhåller endast att få uppta ga några amnärknlr, som blifvit gjorda. Kanske har R. o. Ad. så mycket följt med ärendena, att de observerat, att om äfven Norrmannen såsom nation och individ är redlig och aktningsvärd, så är han likväl nationell något tyckmycken. Till följe deraf tror jag att Regerin verkligen skulle få svårt att genomdrifva Norriges billiga deltagande i handelsoch sjöfartsfonden, 0111 Ständerne upptaga och afhandla Norriges deltagande och antaga deras tillskott som ingående i Sveriges budget. En ledamot har funnit fel deruti, att jag ej ansåg lämpligt att begagna begge nationernas lästetal såsom en lämplig norm för båda nationernas deltagande i handelsoch sjöfartsfonden. Delta fägnar mig mycket, jag är glad att höra något annat omtalas än den absoluta likbeten. Om likväl lästetalet som delningsnorm torde anses för mycket, skall man snarare anse min, eller folkmängden, tagen sorn princip för delningen, för så myckel både riktigare och lämpligare.
Men huru kom Ridderstad från början in på romanfältet? Det har sitt eget kapitel, hvilket står i samband med det nyss omtalade löftet, att vid besök i Stockholm tänka på författarinnan. Men innan vi beröra det der kapitlet, så är det icke ur vägen att kasta blicken som hastigast ännu längre tillbaka och dröja vid ett lämpligt mål. Andra kapitlet. Författarens ungdom. 4 Ridderstad, skalden och folkrepresentanten, är född den 18 oktober 1807 i Roslagen, Rådmansö församling, på fideikommisset Riddersholm, tillhörigt familjen Ridderstad eller, rättare, äldste sonen och följaktligen icke den, hvarom här är fråga. En yngre son inom en sådan familj kan vara hvad man kallar »morsgrisen», men sällan är han föremålet för faderns förhoppningar och stolthet. Det är icke han, som skall emottaga fädernegodset, icke han som skall bära upp namnet, icke han som redan i vaggan af tjenare och gårdsfolk benämnes »lille hans nåd». Emellertid kan nog en andre son vara bra att ha, men blott såsom reserv betraktad. När den äldre vid sitt inträde i verlden genast har, att vi så må säga, ett fullt dukadt bord att träda till, måste den yngre duka åt sig sjelf, men hvem som lättast dukar under, det har i de flesta fall erfarenheten visat, och visar än i dag, och Riddersholmska fideikommisset hör ej till undantagen. Det blef, tvärtemot faderns beräkningar, den yngre Ridderstad beskärt att, änskönt utan arfvegods, icke blott bära upp namnet, utan ock bereda det ökadt anseende och utmärkelse. Såsom vi se, blef reserven hufvudstyrkan. »Stark ström med egna vågor går genom hafvet». Rådmansö församling utgör en del af Sveriges fastland, som några mil norr om Stockholm skjuter allra längst ut i Östersjön. Yttersta udden är Riddersholm med Kapelskär till hamn. Under kriget 1808 och 1809 samlade sig der svenska flottan jemte trupperna antingen för att gå öfver till Finland eller för att vid återtåget hemförlofvas.
Och nu till mig sjelf och edra beskyllningar, att jag ensidigt håller mig vid det råa och ohyggliga. I min tidigaste ungdom var jag nära bekant med tvenne landtbrukare, en ogift och mycket ung, samt en gift och något äldre. Under daglig samvaro hade de lärt att hålla af hvarandra, de två, fast de voro hvarandras raka motsatser. Den unge var en glad och skämtsam, något tanklös natur, men hjertegod; den äldre var en sträf, häftig, men strängt rättänkande man, hörande till den Schartauanska riktningen. Den unge hade den ovanan att svära mycket, samt att begagna mindre fina uttryck. Frestelsen för den äldre att se genom fingrarne med denna hans ovana var stor, ty det fans en obeskrifligt tilldragande humor hos denna hjertegoda varelse, hvilken förmådde sätta den stränge Schartauanen i så gemytlig stämning, att han glömde att banna. Och häri låg troligen en angenäm hvila för honom, ty äfven den mest rättänkande ibland oss kan ju någon gång tröttna på att skrupensa upp sina felande medsyndare. Men en gång då dessa två och jag sutto tillhopa i ett aftonprat, greps den äldre plötsligt af harm öfver dessa ständigt återkommande små-eder och drastiska uttryck. Han tillrättavisade den yngre med så stark indignation, att icke ens ni – herr anmälare – skulle kunnat fordra mer af honom. Öfver den unges vackra, gladlynta ansigte drog sig ett moln, icke af vrede, utan af ett eftertänksamt allvar, och han var icke tillreds med ett af sina vanliga snabba svar. Men jag kunde se stämningarne vexla i hans intelligenta ansigte, medan han satt och såg ned. »Ja», sade han slutligen mycket lågt, och han sade det i en undfallande, nästan vek ton, »du har rätt: jag svär och jag hugger tag i hvad för ord jag får fatt i; det är en ful och onödig vana, och jag skall försöka, om jag kan lägga bort henne. Men du är elak emot din hustru. Och det är värre.» Det yttrades icke ett ord mer. Sjelfva tonens hofsamma, nästan rörande mjukhet gjorde, att den äldre icke kunde bli ond.