Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, att komiterades förslag, äfven med afseende å tjenstemännens fördel, har företräde, enär, såsom jag nyligen nämnt, tjenstemännen, enligt detsamma, skulle få uppbära sina ersättningar qvartalsvis, på sätt nu tillgår med de tjenstemäns löner, hvilka i penningar utgå, och min öfvertygelse är, att om förändring sker, måste ett så beskaffadt aflöningssätt införas. Jag anhåller således, att vid afgörandet af denna punkt, R. o. Ad. ville bifalla densamma, utan i hvad den angår sättet för ersättningens utgörande, och att frågan derom må blifva föremål för särskildt beslut, i hvilket fall jag yrkar, att en sådan åtgärd måtte vidtagas, att tjenstemännen må kunna erhålla sina ersättningar qvartalsvis. Hr von Troil: Den siste värde talaren har framlagt en historik öfver de åtgärder, som i ämnet, sedan år 1828, blifvit vidtagne och med anledn. deraf yttrat, att komiterades åtgärder varit grundade på föreg:de Ständers beslut. Såsom motstycke härtill får jag erinra, att K. M:s nåd. propos. innehåller, att, i afseende på den indelta arméen, det nuvande förhållandet skulle fortfara intill dess en ny lönereglering kunde komma i fråga, samt att indelta räntornas indragning till statsverket icke förr än då skulle äga rum. För min del tror jag, att förr än den illa aflönade arméen kan erhålla en löneförbättring, bör man icke söka, att genom den nu föreslagna åtgärden ytterligare minska dess i sanning icke öfverdrifna inkomster. Jag vill icke bestrida, att om 3:dje punkten i betänk, kommer att af RiksSt:n bifallas, densamma äfven skall tillämpas, i fråga om de indelta räntorne, d. v. s. att räntorna kontant utbetalas. Men just derföre, att räntorne utgå i kontant, kan jag icke inse någon fara deraf, att regementernes egne uppbördsman indrifva och till vederbör:de löntagare utbetala ifrågavar:de medel.
Tulliaxevid 3 §, att varor, som med främmande fartyg ineller utföras, skola i Sverige icke vara underkastade andra eller högre afgifter, än om do med Svenska fartyg §§ 3 och 4. ineller utföras; och vid 4 §, att lastpenningar skola utgöras till lika belopp af Svenska som af främmande fartyg; i sammanhang hvarmed kommilterade jemväl hemställt, att den tillökning till dubbelt belopp, hvarmed fyroch båkafgifterna nu utginge af oprioriterade nationers fartyg, finge bortfalla. Emot dessa förslag och hvad till stöd för desamma blifvit af kommitterade anfördt, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen erinrat, att det af kommitterade omförmälda förbud för Danska fartyg att till Sverige införa salt syntes böra bibehållas, så länge, på grund af traktaten den 30 November 1826, nämnde Vara icke finge i Svenska fartyg till Damnark inkomma; och att, hvad anginge öfrige nationers fartyg, hvilka ännu härstädes saknade enahanda rättigheter som inhemska, sädane rättigheter städse förunnats och otvifvelaktig! äfven framdeles komme att tillerkännas alla de nationer, som i sina hamnar åt Svenska fartyg medgåfvo motsvarande förmåner. Getta hade hittills i afseende å Franska fartyg uteslutande förhindrats af de undantagsafgifler, med hvilka alla till Frankrike i främmande fartyg införda varor voro belagda, i motsatts till den lindring af 10 procent, som införseln under Fransk flagga åtnjöle. För Sveriges export och fraktrörelse innebure denna skillnad i afgifter en större olägenhet, än den förhöjning i lastpenningar och tull, sorn erlades för de jemförelsevis fåJasler, hvilka afskeppas härifrån i Franska fartyg, utgörande åren 1851—1855 i medeltal endast 2,088 läster årligen, under det medeltalet af öfriga fartyg, som under samma lid utklarerat med last från Sverige till Frankrike, uppgått till 31,891 läster årligen.
Men det tror jag förvisso, att ingenting skall förmå mig (om jag en gång blir så pass karl att jag får sköta kronans flagg) att låta den hvifta mot norr, då den skall vända sig mot söder, och tvertom. Men blif icke ond, mor! Af uppsåt eller för att skada gör jag aldrig någon mask emot; lita på det!” ”Nej, det vet jag väl,” svarade hon förtroendefullt. ”Nog har du heder i bröstet och hjertat på rätta stället; du är min ålderdoms glädje och krona. Men just derföre fruktar jag att du kan gå för långt i nitet.” Gubben Askenbergs inträde förde samtalet tillbaka till dess utgångspunkt, nemligen Arves resa och vistande i tullförvaltarens hus. ”Det kan bli både bra och illa,” menade löjtnanten. ”Var icke för nackstyf, men låt ej heller frun lägga grimma på dig, ty sådant duger ej för en karl! Men jag mins rätt väl att jag hört, det fru tullförvalterskan icke har något emot att föra kommandostafven inomhus, och att hon brukar skicka den ena skrifvarn hit och den andra dit i enskilda ärender. Ibland, när hon får det infallet att göra så kallade ’tillställningar,’ det vill säga att huset vändes upp och ned, måste ”småherrarna” stå på tå och räcka alla händer till hjelp. Men sådant fjesk är icke min likör! Sköt du dina göromål om dagen, min gosse, och sök dig om aftonen en förnuftig förströelse. Vankas den inomhus, i hyggligt umgänge, så är det väl; gå annars ut och rör på dig, eller förnöj dig på din kammare med läsningen af en god bok. Framför allt undvik dåligt sällskap, personer af tvetydig karakter, och sky som pesten alla förtroende-befattningar inomhus, hvilka ge ditt husbondfolk och ännu värre fremmande anledning att betrakta dig som en tjenare.” ”Men, Gud bevars,” utbrast gumman Arnman otåligt, ”det är ju pura högmodet bror inplantar hos pojken! Verlden och fåfängan ge frestelser dertill nog ändå, utan att bror, som är en klok och erfaren man, skall utpeka vägen för honom.” ”Nej, fru syster!
St. värdigt att dylikt besluta. Jag hemställer således att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk. R. o. Ad. ansåg de emot förevar, utlåt, gjorda anmärknrr, föranleda till dess återremitterande. Föredrogs Statsoch Revilln:sUtsk:ns d. 24 dennes på bordet laga utlåt. N:o 16, i anledn. af väckte motioner om folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, an g: de väckt fråga, att den vid sista riksdag beslutade afgift för folkundervisningens befrämjande och de för densammas utgörande meddelade föreskrifter måtte fortfarande förblifva gällande, utan att vid hvarje riksdag behöfva förnyas; 2:dra punkten, ang:de framstäldt yrkande, att de å riksg:skont. till slutet af innevar. riksdag för folkundervisningen anvisade särskildta anslag ä tillhopa 41,000 r:dr, årligen måtte beviljas, att för framliden fortfarande utgå, samt beredande af nödig stabilitet åt dessa anslag och deras uppförande på rikets ordinarie stat; och 3:dje punkten, ang:de gjorde framställningar, dels derom, att äfven den återstående delen af personliga skyddsafgiften måtte blifva för folkundervisningens befrämjande anvisad, dels rör:de de särskildta ändamål, hvartill folkskoleafgiften företrädesvis må användas, dels om sättet för densammas uppbärande samt afleverering till skolstyrelserne, dels derom, att i de orter, hvarest lindring åtnjutes i personliga skyddsafgiften, folkskoleaf giften måtte, oberoende deraf, utgöras till det belopp, hvar - Den 27 Maj 1G1 hvarmed den d andra orter utgår, eller motsvarande bidrag af andra Statens tillgångar anvisas, och dels om serskildt anslag för Jemtlands län till skollärares aflöning. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och yttrat.
Han stod redan med handen på handtaget, tror jag; jag vet inte hur det gick till jag vet bara att det var en snabb och vänskaplig kyss, som om jag skulle ha kysst en af mina qvinliga bekanta, – en vacker ung flicka. Vi voro så glada och fria, hela verlden låg öppen för oss. Denna kyss var som om det skulle så vara. Jag var i mitt gladaste, lugnaste solskenshumör och mina ögon skrattade emot hans. ”Seså, nu ha vi vanärat oss för tid och evighet,” sade han muntert. ”Jaha.” ”Och jag skall säga er något, i fall ni inte redan vet det,” vi stodo alldeles intill hvarandra, och min hand låg hårdt i hans. ”Man betalar sin hustru trehundra kronor i månaden för hennes kärlek, och det anses riktigt. Eller man betalar andra qvinnor, och det anses också riktigt. Det enda, som icke tillätes, det är när man icke betalar, det är den fria kärleken. Kom ihåg det. – Han talade hastigt med en blandning af smärta, harm och ironi. ”Det vet jag.” Han måste springa upp i kupén. Jag gick efter en ”Politik” åt honom, ty han ville ha något att läsa under vägen. När jag kom igen räckte jag honom den. Jag var så strålande lycklig öfver att ha kunnat vara honom till den ringaste lilla nytta. ”Den skall bli min sköld,” sade han med en elak liten sidoblick, ty professor Charling hade verkligen kommit in i samma kupé. Vi voro tysta ett ögonblick. ”Om jag inte redan i början blir bortförd af någon rysk furstinna, så skrifver jag,” sade han, ”jag har kortet.” ”Då vore det just så mycket mer skäl att skrifva och berätta det.” ”Ja; men då skrifver jag blott ett enda ord: Besegrad. När ni ser det, så vet ni hvad det betyder.” Jag ville icke stå längre. ”Nu vill jag gå,” sade jag gladt och såg upp i detta välkända, opålitliga lilla ansigte. ”Det ni sade för en stund sedan, det vet jag. Men min ärelystnad är, att jag skall kunna hålla dem stången i alla fall. Adjö.” Jag sträckte upp min hand, ett hårdt tag, en nick, och jag gick raskt derifrån utan att vända mig om.
Och då, i stället för den saknade fullmakten, bland bilagorna till räkenskapen förekommer ett qvittens af låntagaren sjelf, har man deråt gifvit betydelsen af ett sedermera anskaffadt godkännande af den obehöriga lyftnings-åtgärden; hvarigenom mari slutligen ledt sig derhän, att stämpla denna åtgärd såsom »formstridig» — en, i förhållande till anmärkningens logiska följd, visserligen mild benämning. Nu är förutsättningen, att behörig fullmakt vid lyftningen saknats, lika obefogad, som slutföljderna grundlösa. Lyckligtvis gällde låne-operationen tvänne offentliga myndigheter; i följd hvaraf förhandlingarne kunna å båda sidor officielt styrkas. Af bilagde intyg (Litt, A), grundadt på Gefle stads Magistrats protokoll, upplyses, att Magistraten och Borgerskapets äldste alltid på samina gång utfärdat både skuldebref och fullmakter, för mig att i Barnhuset uppbära motsvarande belopp af det staden beviljade lån. Att Kongl. Direktionen aldrig utanordnat något lån och minst summor af ifrågavarande betydenhet, utan föregången granskning af såväl skuldebref som fullmakter, lärer likaledes af Direktionen kunna vitsordas. Huru den ena af de tvänne fullmakter, på grund af hvilka valutan för Gefle stads tvänne skuldebref, hvardera å 20,000 Riksdaler Banko, den 13 November 1857 lyftades, sedermera må hafva kommit ur vägen, antingen fullmakten blifvit förlagd bland andra Barnhusets handlingar eller annorledes, torde väl numera endast genom någon tillfällighet kunna uppdagas. Men det ligger en väsendtlig skillnad, som Revisorerne dock synas hafva alldeles förbisett, emellan tiilvaron på en tid och saknaden på en annan af en dylik handling. Om den förra egde betydelse vid lyftningen, så egde den sednare deremot vid Revisorernes granskning alls ingen, emedan Revisorerne då voro i tillfälle att inhemta, både att Gefle stads skuldebref å hela lånebeloppet funnos i Barnhusets ego och att låntagaren redan såväl år 1857 som 1858 till Barnhuset inbetalt ränta och amortering å hela lånesumman samt följaktligen både de jure och de facto er - — 262 — känt sin skuld.
Landtmarskalk och Talmän för Borgareoch Bonde-Stånden ulnämne Konungen. Ärkebiskop vare alltid Talman för Preste-Slåndet. § 85. Såsom Grundlagar skola anses: denna Regerings-Form, samt den Riksdagsordning, den Successions-Ordning och den Tryckfrihets-Förordning, hvilka, i öfverensstämmelse med de grundsatser, som i denna Regerings-Form bestämmas, Riksens Ständer och Konungen gemensamt fastställa. § 90. Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än Grundlagarne bokstafligeu föreskrifva, komma frågor om Embetsoch Tjenstemäns tilloch afsättande, Regeringsoch Domare-Makternas Beslut, Resolutioner och Utslag; enskilda Medborgares och Corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning. 1 den händelse 39 § omtalar, alt Konungen, efter företagen resa, utöfver Tolf månader ur Riket blifver, sammankalle Regenten eller Stats-Rådet, då det Riksstyrelsen förvaltar, genom öppet Påbud, Riksens Ständer till allmän Riksdag, och läte Kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp uti Hufvudstadens Kyrkor samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket kungöra. Sedan Konungen derom underrättad blifvit, men Han ändock icke till Riket återkommit, tage Riksens Ständer den författning om Rikets styrelse, hvilken de nyttigast finna. § 95. Om, emot förmodan, Regenten eller Stats-Rådet underläte alt i de fall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direklionen, Dom-Kapitlen i Riket, Magistraten i HufvudBih. till R. St.
Riksdags ordningen stadgar att ifrågavarande Handlingar skola tryckas uti det så kallade Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll under Expeditions-Ufskottets uppsigt, och med detta stadgande måtte vara åsyftade alla de fördelar, som af tryckningen möjligen kunna dragas, liar Utskottet desto mindre tvekat att sjelfmandt inkomma med de i detta Memorial gjorda förslag, som de alla äro af inflytande på Bihangets afsättning och gagn samt endast angå de dermed gemenskap ägande reglementariska åtgärder, dem Utskottet, i följd af åberopade §. och Riksens Högh Ständers serskildta uppdrag, trott sig, under omsorgen för Bihangets tryckning och försäljning, vara skyldigt att bevaka. Skulle R. H. St. täckas göra afseende på Expeditions-Utskottets framställningar och bifalla dess förslag, så torde tillåtas, att de sättas i verkställighet genast derefter och så snart ExpeditionsUtskottets Memorial. R. St. samtliga Utskott hunnit deraf få del. Stockholm den 2 Februari 1818. Protokollsutdrag. Från Ilederv. Bonde-Ståndet d. 7 Febr. 1818. S. D. Från Expeditions-Utskottet hade ankommit ett under den 2:dra dennes afgifvit Memorial, innehållande förslag om utvägar till befordrande af större afsättning och gagn utaf Hillänget till Riks-Ståndens Protokoll, hvilket Memorial efter uppläsandet af Bonde Ståndet bifölls; hvarom Respektive Med-Stånden samt JExpeditions-Utskottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. Från Hogo. Prest-Ståndet den 9 Febr. 1818.
Iva afdelningar, fördelade hvardera i två klasser; att uti de två första klasserna meddelas undervisning i allmänt humanistiska kunskapsämnen, jemte det några praktiska mililäröfningar, såsom fäktning, exercis och fälttjenst ega rum, samt uti tredje och fjerde klasserna omvexlande i humanistiska och militär-ämnen, hvarjemte elevpersonalen der sysselsätles med mångahanda slag af militäriska öfningar, såsom fortsatt öfning uti vapenföring, exercis och fälttjenst samt för öfrigt målskjutning med handgevär, artilleriöfningar, skansarbete, brosiagning och recognoscering; hvarförutan fjerde klassen öfvas i ridkonsten samt tredje och fjerde klassernas sjökadetter och ”några af andra och första klassens" deltaga i öfnings-expeditioner till sjös om somrarne; att motioner om Krigs-akademiens fullkomliga indragning vid de två sednaste Riksdagarne varit väckte, men dä blifvit afstyrkte utål' vederbörliga Utskott, som, med afseende å hvad i frågan förekommit och i öfverensstämmelse med de asigler, hvilka föranledt Rikets Ständers år 1840 afgifna underdåniga framställning, dels ansett Krigs-akademien böra bibehållas såsom en nödvändig tillämpnings-skola för bibringande af militär-undervisning, dels ock i öfrigt funnit det vara för tidigt att bedöma verkningarne af den utaf Kongl. Maj:t i ofvanberörde måtto vidtagne förändring.
Jo! om jag får någonting! MARGARETHA. Hvad skulle det kunna vara? OLOF efter en paus. Jag såg någonting i dag morse. MARGARETHA. Nej, såg du någonting? Stå stilla nu. OLOF. Jag såg Sten och Cecilia tillsammans. MARGARETHA. Nej, bevars, såg du det? Nå hvad sa' de? OLOF. De sa' ingenting, för de kysstes. Åh nej hvad du säger. Så der nu är stjernkungen färdig. OLOF. Jag tycker att frun är vacker! MARGARETHA. Åh kära, tycker du? Nå ska' du inte tacka nu? OLOF. Tack, fru Margaretha! MARGARETHA. Nå hvad får jag då? OLOF funderar. MARGARETHA. Kanske får jag en kyss? OLOF. Åh, Jesus, nej, nej! Springer ut; möter Jacques i dörren. Scen II. JACQUES. MARGARETHA. JACQUES missnöjd. Har du icke gått än, Margaretha? MARGARETHA. Nej, min vän; jag ernar icke gå ut. JACQUES. Så ostadig du är! Än säger du så, än så. MARGARETHA. Säg inte så, gode Jacques, äfven om så är! JACQUES. Men du hade ju sagt att du skulle gå. Jag sade händelsevis att jag ämnade gå upp till Helvig i skymningen men jag lofvade ju aldrig dig att jäg skulle göra det. Är jag dig i vägen? JACQUES. Nej för all del, hur kan du tro det? Så sällsamt! MARGARETHA. Har du träffat den gamle? JACQUES går oroligt på golfvet. Åh, ja! Gerhard och jag ha' arbetat med honom hela qvällen, men vi komma ingen vart; han har blifvit slösint och skumögd nu också, så att han icke kan fatta det allra ringaste. MARGARETHA. Lät honom då lefva i sin okunnighetsfrid och stör icke hans sista dagar. Du är så orolig, Jacques; kom hit och sitt hos mig, skall jag lugna dig. JACQUES.
Majit gör sig förvissad, att Rikets Ständer skola derutaf hämta förnyade anledningar till stöd för deras redan år 1809 yttrade mening örn nyttan och möjligheten af ett företag, hvilket numera, genom föreningen med Nab,o-Riket och de deraf med detsamma ökade förbindelser, vunnit ett fördubbladt värde och blifvit i mer än ett afseende af verklig nödvändighet. Då Riksens Ständer således betrakta ämnet, skola de derjemte uti möjligheten att vid tilldelandet af nya tillgångar, dermed förena utvidgade fördelar för näringarne och jordbruket, hnna en utväg att hindra äfven det närvarande ögonblickets behof. Kongl. Den 13 April. 87 Kongl, Maj:t smickrar sig att på detta sätt ett arbete, som lofvar flera framtida fördelar, äfven skall kunna lemna några för det närvarande, och att om uppofFringarne i sig sjelfva kunna anses betydliga, skola de icke derföre blifva tryckande. Det är med så mycket fullkomligare tillförsigt till Rikets Ständers upplysning och opartiska pröfning'af ämnet, som Kongl. Maj:t öfverlemna» detsamma till deras granskning, öfvertygad att vid öfvervägande af svårigheterna, de icke eller skola glömma, att National-äraa ej mindre än betydliga national.fördelar äro beroende af fullbordandet af ett Verk, hvarmed uppskof eller onödig tidsutdrägt endast medföra ökade kostnader. Kongl. Maj:st förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Håd och ynnest städse välbevågen. Datum Ut Supra, Götha Canal-Directionens Underdåniga Berättelse till Kongl. Maj:t. Ingi fven under Riksdagen i Stockholm år 1815. Stoimägtigste AllernSdigste Konung! Då Cötha Canal-Direftion ändteligen uppnått den vigtiga tidpunkt, att det företag, som utgör målet A. G. Mörner för 88 Den 13 April. förs dess verksamhet, hvarken til! möjligheten af dess niförande, eller verkligheten af dess fördelar, längre kan betvifla*, har den tillika ansett en närmare undersökning öfver den frågan, huruvida Verkets tillgångar äro, tillräckliga för dess fullbordan? af högsta vigt.
(Lönen 600 R:dr). Bokhållaren Johan Fredric Jonsson,- den 3 October 1833. (Lönen 600 R:dr). Bokhållaren Samuel Knauer, den 3 October i833. (Lönen 45o R:dr). Under tidrymden från senaste Riksdag, hafva åtskillige frågor hos Banco-Fullmägtige förekommit, hvilka dels, der så ske kunnat, blifvit uppskjutne och utan åtgärd lemnade, för att till. kommande Banco-Utskotts pröfning och decision anmälas, dels, i förening med de beslut, som deröfver ad interim blifvit fattade, ansetts vara af egenskap att böra till Högloft. Banco-Utskottets serskilda uppmärksamket och vidare bepröfvande framställas. Sådana hafva varit: i83o, den 28 October. En af framlidne Banco-Commissarien C. G. Silfver stolpes enkefru Ulrica Kjölström ingifven ansökning, att sex skåp, innehållande mynt och medaljer, hvilka, i egenskap af Fideicommiss, tillhörde hennes omyndige son, och från längre tider tillbaka varit i Bankens Depositions-hvalf nedsatta, kunde, med undantag från BancoReglementets stadgande, pag. 167—168, än vidare få derstädes kostnadsfritt qvai’stå. Hvartill Banco-Fullmägtige ansett sig pä eget bevåg då ej kunna samtycka ; ■*— den 21 December. En af Bankens Commissariat gjord framställning, att till alla tjenster på Cancellie-sidan, för hvilka Commissariatet hade att upprätta förslag, en lika pröfningsrätt af competente sökandes serskilda fallenheter, skicklighet och pålitlighet, utan afseende på deras tjensteålder, måtte tillerkännas Commissariatet, som, i fråga om Referendarie-beställningen (enligt Banco-Regl. pag. 27), eger rum. Hvarom Banco-Fullmägtige beslutat att hos kommande Banco-Utskott göra anmälan; t83i, den 2/ Julii.
Ridderskapet och Adeln snart öfverlägga om upprättandet af ett KonstVerk, för att bevara minnet af en Furste, hvilken, ehuru kort han lefde ibland oss, dock lefde tillräckligt, för att förvärfva sig allas kärlek. Med anledning häraf, ville jag fästa Högloft Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett annat Konstverk, redan ungefär till hälften färdigt och ämnadt att till kommande Slägter öfverföra minnet af en bland de vigtigaste af Fäderneslandets sednare händelser; en händelse, utan hvilken vi hvarken skulle hafva gjutit tårar på Prins Carl Augusts Graf eller med Glädjejubel åskådat hans Efterträiares Triumfer. — Vid vår Allernådigste Konungs Kröning förknippar sig minnet af Fosterjordens betryggande mot utländskt öfvervåld; minnet af vår närvarande Statsförfattning, af de sednare Årens ärofulla händelser, af alla Den 2 3anmriu 101 våra glada utsigter och stora förhoppningar. Liksom Konung Carl XI och Konung Gustaf III, önskade Hans Kongl, Majit, att älven Hans Kröning, genom en Tafla, värdig Uppträdets högtidlighet och Konsternas vundna höjd i Sverige, måtte förhärligas, och utförandet uppdrogs åt Professor von Breda, hvars utmärkta talent, långt förut, så inom som utom Riket blifvit vitsordad. Vissa omständigheter, här Icke tjenliga att uppräkna, hafva sedermera afbrutit detta arbete, som troligen icke lärer kunna fulländas, etn ej Riksens Ständer skulle besluta, att på detta värdiga sätt förvara hågkomsten af denna deras ärofullaste verksamhet. för min del, jag bekänner det upprigtigt, ser jag en lycklig tillfällighet härutinnan, dä det bereder Riksens Ständer möjlighet, att ådagalägga sin underdåniga tacksamhet för en Konung, till hvilken Nationen står i så stora förbindelser.
Då desamma årligen ökats och år 1837 uppgått till 575,993 R:dr, har Kongl. Majit föreslagit, att beräkningen skulle förhöjas till 500,000 R:dr och deraf 150,000 R:dr såsom Stats-Verkets inkomst. I enlighet dermed har Utskottet ansett sig böra beräkna Stats-Verkets inkomst till 150,000: samt för Post-Verkets Stat och öfrige utgifter 350,000: ^qq qqq. likväl så, att allt hvad utöfver det såsom Stats Verkets inkomst beräknade belopp, inflyter, likasom hittills, må af Kongl. Majit för Post-Verkets behof användas. 33:o. Chartai-Sigillatce-medlen. Denna inkomst, som varit i jemnt stigande, upptages till det i Kongl. Propositionen beräknade belopp 405,000: 34:o. B rcinvins-afgiften. I förmodan, att Rikets Ständer icke finna skäl att uti denna afgift bevilja någon nedsättning, utföres den bär till enahanda belopp, som vid senaste stats-regleringen, eller 750,000: Summa R:dr 4,866,000: Restantier, hvilka uti senasle stats-regleringen beräknades till 119,250 R:dr, upptagas nu, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad uti Kongl. Propositionen blifvit föreslaget, endast med jemkning, för vinnande af jemn slutsumma, tili 119,073:16.— Den af Utskottet nu föreslagne beräkning upptager således: Ordinarie Inkomster 4,479,526: 32. — Extraordinarie d:o 4,866,000: Restantier 119,073:16.— 9^464,600: - 1835 års stats-reglering upptager deremot: Ordinarie Inkomster 3,919,250: Extraordinarie d:o 4,514,500: