Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex protocollo. E. Helling. 14 Kongl. Maj:(» Nid. Prop. N:o 100. Ankom till Exp.-Utskcttet den 4 April 1860, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer om rätt till pennan å Allmänna Indrugnings-Slaten för sinnessvag« Kapiten-Löjtnant en vid Flottan J. //. Stålhammar vid afskeds erhållande. Gifven Stockholms Slott den 30 Mars 1860. Sedan Kapiten-Löjtnanten vid Kongl. Maj:ts Flotta, med lista klassens lön, Johan Henrik Stålhammar, i följd af iråkad sinnessjukdom, under nära 2:e år varit till tjenstgöring alldeles oförmögen, har nu hans lagligen tillförordnade förmyndare uti ingifven skrift, hos Kongl. Maj:t för Stålhammar i underdånighet sökt nådigt afsked från innehafvande Kapiten-Löjtnants-beställning, under förbehåll bland annat, att bemälde hans myndling blefve för sin återstående lifstid försäkrad om tillgodonjutande af-ett hans nu egande löneförmåner, efter aldrag af inqvarteringspenningarna, motsvarande pensionsbelopp; i hvilket afseend» vid den underdåniga ansökningen blifvit, jemte andra erforderliga handlingar, bilagde vederbörliga prestoch läkarebetyg, deraf inhemtas, att Stålhammar, som är född 1808, med hustru och 3:ne sjukliga barn befinnes stadd i ytterst torltiga lefnadsvilkor samt att han för sin sinnesrubbning allt sedan den 22 Juli 1858 utan framgång vårdats å Wexiö hospital, äfvensom genom Direktionens för Amiralitets-Krigsmanskassan öfver ansökningen infordrade underdåniga utlåtande är utredt, att Stålhammar, som tjent med lön från och med den 1 Oktober 1830, och sedermera till Kassan erlagt stadgade afgifter, således med ingången af nästkommande Oktober månad blir berättigad att derifrån undfå pension, hvilken dock, enär han då ännu icke uppnått Kanyl. Maj-.tt Tiåd. Proposition K:o 106.
Den ena Spanioren, som lefvat länge i London och talade ömsom Franska, ömsom Engelska, var en stor kungahatare och ropade vid hvart glas han drack: vive la liberté, les rois en bas! och talade ifrigt och häftigt, ehuru med synbart lugn i sitt ansigte. Den andre, som någongång genom en stor vinst på lotteri blifvit flyttad på lyckans höjder samt med sina pengar begifvit sig till Paris, der råkat i bedragares händer och sedan återvändt hem fattigare än han farit, kunde härma alla läten och instrumenter, ungefar i samma smak som fordom vår roliga kapellmästare Wikström på Sveaborg. Han roade oss isynnerhet med ett fagott solo, hvari han föll in efter ett härmadt tutti, och genom sitt vrålande såsom en åsna, och tusende andra choser. Hvad som föll mig mest i ögonen hos dessa män var uttrycket af deras kärlek till sina båda döttrar, hvilka de allt som oftast under dessa farcer omfamnade, kysste och lekte med. Öfverhufvud var det en treflig afton. Vi åto qvällsvard väl och drucko väl och höllos trefliga af vår gode värd, en man som vill göra alla till viljes och tyckes vara mycket anlitad här af alla Svenskar och Finnar. Särdeles förundrade det mig att han så väl hade lärt sig tala Svenska och äfven en hel hop fraser på Finska, hvilka han alldeles rent talade ut och på hvilket språk han i nödfall kunde göra sig förstådd. Ibland sällskapet var äfven en i dessa dagar hit ankommen Tysk kapten, hvilken sedan 9 års ålder vistats i Sverige och nu äfven för ett Svenskt skepp och tror jag helt och hållet är Svensk undersåte. Han hade dock ej kunnat utplåna sitt usla Tyska väsende och af Svenskarne ej kunnat antaga annat än dåliga sidor; så att han i fullt mått hade dessa båda nationers skräfliga och breda mun och Tyskens tölpighet dertill. Ingen af sällskapet bar sig så dumt åt som han, och till slut skämde han riktigt ut sig.
Med all omvårdnad om det vigtiga Bancoverket, å Rikets Ständers sida, ined all den ordning och redlighet, som utmärkt dess speciella förvaltning, hafva afvikelser i principerna ofta egt rum, hvilket synes bevisa, att inrättningen är ursprungligen felaktig. Man säger att Rikets Ständers Banque, under krig och olyckor, varit en nyttig utväg till hjelp och räddning: rättare torde man böra sä ga: en lätt, men icke nyttig utväg. Banquens historia, ifrån första inrättningen till närvarande tid, företer ett jemt upprepande af tillfälliga styrelse-grunder, inom en beqväm nödhjelps-anstalt: ömsom försträckningar och ömsom indragningar, under det, att ett omvexlande värde på dess för metallisk valuta utgifne representant ver omflyttat förmögenheten medborgare emellan, förminskande det helas kraft i stället att den förkofra. Då det kommit till ytterlighet, har ett återförande till enklare och säkrare förhållanden blifvit det enda räddningsmedlet; och om äfven i närvarande ställning ett sådant medel allmännare anses nyttigt , så att frågan otn möjligheten för dess användande egentligen upptager öfvervägandet; är det då icke af största vigt att söka undanrödja alla anledningar till ett återfall i de olägenheter som hafva deras ursprung i sjelfva grund-inrätt ningen.
Begrafningshjelp efter förvandling och Markegång, V. 2n8- _ ang. lindring uti Båtsmans-indelningen i Ble kinge, V. 2124. ang. utgifvandet af Skriften Svensk Botanik, V. 2142- ang. afl. Landt-Rentmästaren von Sydows ba. lance, V. 2i4fStats - Register. 47 Stats-Utskottets Betänkande, angående Fribrefs rättighet för Städernas Magistrater, V. 2156- , äng. frihet för Löntagare, att tjena för Be grafningshjelp, och erlägga Bevillning af deras löner, V 2159. ang. tiden till Capitätions , Bränvins-Consum tionsoch Pannerymds-afgifternas uppbärande , V. 2163. ang. förhöjning i Lotsoch Båk-afgifterna samt Sjötullen, V. 2167. ang. tillökt anslag af medel för de fria Kon sternas Academie, V. 2172. ang. en farleds öppnande från Sulevik genom Sjöarne Ranken och Hugn till Norrska Riksgränsen, V. 2188- ang. förhållandet med Restantierna å Riks gälds-Contoirets medel i Götheborgs och Bohus Län, V. 2226. _> ängRevisionen af 1308 och 1809 årens Krigs-redogörelse samt Riksens Ständers deltagande uti Öfver-Revisionen af samma KrigsRäkenskaper, V7. 4 Afd. 68- ang. några af Riksens Ständers Revisorer år 1813 väckta frågor rörande Redovisningen för Stats-Verkets medel, V. 4 Afd. 7?- ang. anslag af medel till allmänna Arbets och Corrections hus, V. 4 Afd. 88- äng. aflöningen vid Genera!
Jag tror dock, att man härvid bör gå varsamt till våga, så att man ej kastar låntagarne i händerna på judar och handlande, att skaffa sig silfver. Om Utskottens mening bifdles, anser jag sådant skola tillvägabringa ordning i Bankens financer. Sjelfva silfverråntan synes mig härvid ej vara af så hufvudsaklig vigt, enår den intill nästa Riksdag blott gör So, å go,ooo R:dr. Maximibeloppets nedsättning år det vigtigaste; och då kunde man gerna hålla sig vid ränta i Bancosedlar. Herr Lilljejtrdlei Då frågan nu återigen är väckt och under öfverläggning, rörande Hedervärda Bonde-Ståndets åstundan att erhålla fastighets-lån, anhåller jag att få anföra följande: Det har väckt min stora ledsnad och oro, att detta Stånd, så värdigt vår aktning och förtroende, så hufvudsakligen bidragande till Rikets Val och sjelfständighet, skulle uti financiel! afseende vara i den brydsamma belägenhet, att det ej allenast behöfde en så betydlig lånsumma till sin räddning, utan, hvad mig synes värst af allt, vill föreskrifva sig sjelft den tunga beskattningen af räntans inbetalning i silfver. Jag är öfvertygad, att hvar och en af detta hus delar med mig den sannaste välvilja och vänskap för BondeStåndet. Dess väl och bestånd är Rikets bestånd, dess allmänna nöd står i förening med hela Landets. Jag vill således visserligen icke tala ett enda ord emot anslåendet af den summa, som 6$2 ven 13 September e. m. möjligen kan disponeras till fastighetslån för Allmogens räkning.
Nu var det således sagdt. Ester kände sig fullkomligt lugn. » Vi känna hvarann så litet, men jag är ju möjligen äldre än ni och har större erfarenhet. » Hon sade detta sista med ett försök till skämt. » Ni vill ej förstå mig. » Det föreföll honom som om han stått och nystat upp en tråd, hvilken oupphörligt gick af. » Ah, j o, visst vill jag det. » Hon log. » Vill ni som jag, gå vi hem. » » Som ni behagar, fröken, » så nu gick trå- den af igen. D e gingo tysta hemåt. » Ah, jag är trött, » sade Ester, då de hunnit upp på gården. » Vet ni, vi äro för gamla att leka. » Hennes läppar skälfde som af undertryckt gråt, men hon skyndade hastigt förbi honom in i byggningen. o 1800 Kejsarinnan Teresa af Brasilien. V i ha tagit för afgjordt, att bilden af den nyligen aflidna kejsarinnan skulle vara våra läsarinnor välkommen. Hennes tragiska öde är ock egnadt att väcka medkänsla. Nyss drifven från den tron, det hemland hon vid sin mans, kejsar Dom Pedros sida innehaft i öfver ett hälft sekel, ryckes hon, flykting i fjärran land, af den nu allmänt smygande epidemiska sjukdomen plötsligt bort från den åldrige make, hvars tröst och stöd hon nu mer än någonsin kunde behöft att vara. Kejsarinnan Teresa var född 1822 och dotter till konung Frans I af Bägge Sicilierna. A r 1843 förmäldes hon med kejsar Dom Pedro. A f de fyra barn, som föddes i detta äktenskap, nedstego två söner tidigt i grafven; af de båda döttrarna är ännu en i lifvet, prinsessan Isabella, på hvars klerikala politik man skyller utbrottet af revolutionen. Den andra dottern afled efter några års äktenskap med prins Gaston. Ärade läsarinnor! Enligt hvad vi redan före jul förklarade som vår afsikt, komma vi nu åter för att bedja eder benäget vara oss behjälpliga vid afgörandet om det utsatta priset till » Iduns julklappsbazar ».
Man invänder härvid tilläfventyrs, att såsom sådana anslag icke må betraktas de nya löner eller de lönförhöjningar utöfver den af Rikets Ständer fastställda Stat, hvilka anvisas att utgå af hufvudtitlarnes besparingar; men om deremot en sålunda stadgad högre aflöning ovilkorligen på Stat anvisas och uppföres; om, äfven i allmänhet, lönbeloppen i detta hela, ej mindre de af Rikets Ständer fastställda, än de derutöfver tillagda, fortfarande bestämmas för vissa embeten och tjenster; om samma lönbelopp, för att kunna utgå, nödvändigt måste å Stat uppföras, vare sig enligt serskildt uppgjorda så kallade InterimsStaterj eller ock till en del under benämning af arfvoden; och om, i ena fallet så väl som i det andra, de nya och högre aflöningarne oafbrutet utgå eller anordnas, oberoende af andra omständigheter, än den, att besparingar å liufvudtiteln skulle saknas, hvilket likväl, enligt hvad i förklaringen antydes, icke blefve utrönt förr än nära t vänne år efter hvarje räkenskapsår, samt följaktligen hvarken under tiden eller ytterligare, år efter annat, skulle kunna åberopas såsom hinder emot utbetalning eller anordning af löpande årets aflöningar, de der rimligen ej kunde sedermera af de embetsoch tjenstemän, som uppburit dem, återfordras; så lärer ock, när dessa omständigheter äro för handen, uppenbart finnas, att alla sådana nya eller högre aflöningar, oaktadt de serskilda benämningar, som åt dem ville gifvas, likväl, i anseende till sättet och vilkoren för deras utgående, verkligen blifvit iklädda egenskapen af bestämda lönanslag pä Statj så vidt det kunnat utan Rikets Ständers samtycke till vägabringas; hvarföre och då ett af Rikets Ständer i förväg fattadt beslut, 229 beslut, att besparingarne icke finge till så beskaffade anslag disponeras, naturligtvis endast kunde hafva afseende å dispositioner, hvilka utan Deras bifall egde rum, men De för framtiden velat förekomma, ofvanomförmälda in vallning äfven måtte vara fullkomligen undanröjd.
Crläggeö af alla inom ©verigeé DviFc i Mantalslängd ffattffrifne perfo» ner , utan affeenbe på ftåitb eller förmögenhet: Sif hwnrje manöperfon, från och nied fpUöa 17 till och med fpUda 60 år •. — 44- ff. Sif twavje qvinna, från och med fpUba 17 till och med fpllda 60 år — 22 — Senna Slfgift fortfar att årligen utgå äfven efter fpllda 60 år af alla dem, httlfa utaf tjenft eller rörelfe, eller genom undantagöbeting vid afhand* lingar om öfverlåtelfe af egendom, ega en årlig infomft af 100 Dv:dr; äfven * font af dem, hwtlfa efter 2:dra Slrt. utgöra bevillning för faft egendom af öf* ver 100 3frdrS varde, rörelfe eller lön. »rt ii. Afgift af gört/ ©genbom ocf) SKoreffe, m. m. Sif Cmbctsad) ®ienftrmån famt Ortjente m, fl. §. 2. Silla CmbetS* och $jenftemän famt betjente af .£>of, Ciöih, Minifter*, Militaire* odh €ccleftaftique Sön de af en eller flere tjenfter åtnjuta, antingen i penningar, utan affeende derpå, att den fond, Ijroät* af anflaget ffett, funde vara med £3cviUningSafgift träffad, kronotionde, ©patt» 3 mål från kronans Magasinet, indelte hemmanSräntor, anjlagen åfer odh äng, eller andra fådana Sägenheter, erlägga: af alla löner från 200 9l:dr till och med 300 9v:dr, en afgift af 2 9v:dr. Gömmande den lön, font är indelt eller utgår i fpantnål eller andre perfedlar, att förvandlas i penningar, efter den näft före leringen fatte Marfegång.
Hilder öfvervägande* och då härvid förekommit* att Iggeströmj som vid första inrättningen af Götha Canal Bjlags f. d. Discoilt-velk, blef antagen lill Kamererare vid Discont-Contoiret i Göthe* börg, allt intill år 1813* ensam bestridt icke blott de tjensten egenteligen åliggande mångfaldiga göromål* (hvaribland uppgöraiide af alla Liqvider för Discont-Låif), utah Och 3 proCertts Sedlarnes utgifvande och inlösen, samt ombesörjt de postdagligen före* fallande Remisserne till Banken och för Ca* hal-Arbetet: att alla Discont-verkets medel gått genom Jggeströms händer och varit un* der hans vård, att vid eii så vidsträckt och ansvarig tjenstgöring Iggeström väl åtnjutit én årlig Summa till Skrifvare-hjelp; men att de biträden han efter ofvannämde tid begagnat, såsom ej varande Tjenstemän vid Verket, utan blott Kamererarens enskilde betjente, icke voro underkastade någon slags offentlig ansvarighet; att Discont-verkets Re* Stats-Utskottets Betan kandern i2 25 Visorer och Discönt-Bolaget, äfven efter upptäckten af Cassa-bristen* vitsordat
Den såsom ett skäl emot antagande af den erbjudna krediten framhållna nödvändigheten att snart återbetala de derå indragna beloppen, derest icke hela eller åtminstone någon större del af lånet på fast räkning öfvertoges, gällde i ännu högre grad om det temporära lånet. Om nemligen ett temporärt lån upptoges och den på option ställda andelen af det engelska lånet öfvergåfves, så blefve det en ovilkorlig nödvändighet att snart äter uppnegociera ett nytt amorteringslån, dels för att liqvidera det temporära, dels för att bestrida de för jernvägsbyggnaderna erforderliga, ännu återstående utgifterna, af hvilka endast de, som folio på året i 65, motsvarades af det temporära lånet, då deremot, om den erbjudna krediten antagits i förening med föreslagen förlängd optionstid samt kuponernas betalbarhet i Frankfurt och Hamburg, många sannolikheter förefunnos att det engelska lånet dock slutligen skulle blifvit till fulla beloppet öfvertaget, helst det låge i låneöfvertagarnes eget intresse, understödt af omsorgen om upprätthållande af deras egen stora »respectability», att icke utan de mest bindande skäl frånträda ett lån, hvilket de så länge vidhållit. Om det af Schröder & Komp. ingifna anbudet blifvit antaget, skulle Riksgäldskontoret genast vunnit till sin disposition omkring samma belopp, som genom det temporära lånet; man hade sannolikt undgått behofvet att snart återbegynna negociationer för ett nytt amorteringslån med dervid tvifvelsutan förenade drygare kostnader; man hade i stället ordnat den interimistiska affären utan att stöta dem. som under en högst kritisk tid med Sverige afslutat. det sednaste lånet; man hade undvikit att väcka eller gifva ett slags stöd ät det redan väckta misstroendet till statens kredit, hvilken icke kunde annat än förlora på upptagandet mot särdeles dryga vilkor af sådana lån, som det nu ifrågavarande; och man skulle kunnat för en gynnsammare tid upprätthålla det sednaste amorteringslånet, på hvars afslutande i England Rikets Ständer, med afseende på landets merkantila intressen, fästade så mycken vigt.
Eller var det icke öfver dr Stockmans förklaring på folkmötet något af ett april-vädcrs käcka islossningsbuller? Men i » Vildanden » har Ibsen löpt hela skalan ut. Han inför ju der en ung man vid namn Gregers, hvilken lider af kronisk » rättskaf-fensfeber » och efter allt hvad man kan förstå är skildråd som en karri-katyr på bärarne af hans egna idéer; i mun på Hjalmar Ekdal, den skräf-laade fotografen, ' åt hvilken författaren egnat hela fem akters skarpsin-niga psykologi, lägger han anmärkningar om sin egen äktenskapsuppfattning hvilka låta som det blodigaste hån. Den som skrifver dessa rader förefaller det, som låge det något af literär öfverspekulatkm ock onatur i en sjelfprisning af denna art. » Vildänden » är alltigenom ett karaktersdrama och innehåller som sådant mängder af rent förträffliga och geniala drag. Liksom i alla sina senare pjeser har Ibsen här totalt vräkt undan alla konventionela figurer och händelser från sin framställning. I karaktersteckning, samtalsspråk och scenbygnad står » Vildanden » kanske närmare Ufvet än de flesta nordiska skadespel. Han läse i ex. andra akten med dess ypperligt tecknade famijjeinteriörer från en fattig fotografis hem. Husliga små missöden, existensbekymmer, tusen drag från hemliivet, hvilka mästerligt belysa de olika viljorna i den lilla kretsen — allt sådant är ju nytt och ovanligt på scenen. Och denna detaljernas och teknikens naturalism står i underlig motstrid med den lust för allegorier, som i » Vildanden » får mera uttryck än eljes hos Ibsen och i det kuriösa menageriet på fotografens vind når sin bisarraste höjdpunkt. Af karaktererna är Hedvig, den unga flickan, med hvars tragiska död pjesen så gripande och hemskt slutar, den mest sympatiska. Och den egendomligt poetiska och fina framställningen af den öfverspända, fantastiska flickan och de underliga infallen, det själfulla väsendet, det kärleksfulla hjertat och det brådmogna sinnet påminner i åtskilligt om Björnson. Mest utförd är fotografen, tecknad alltigenom med en beundransvärd, saftig styrka, en förvånande rikedom af träffande enskildheter.
Hallbeck: att sådane personer, som äro öfver 60 år, ej idka någon medborgerlig rörelse och ej eg a någon för sitt uppehälle tillräcklig förmögenhet, måtte från personliga skyddsafgiften befrias, ehuru de ega ett hus, så framt det ej är af den beskaffenhet, att de deraf kunna draga för sitt uppehälle tillräckliga hyresmedel; af 1Vils Insulin, inom Hedervärda Bonde-Ståndet: om skyddsafgiflens beräknande med afseende på olika stånd, vilkor eller förmögenhet; af Johan Wiklund, ihom nämnde Riks-Stånd, om gradation i skyddsafgiften, till lindring för elen fattiga och förhöjning för de förmögnare folk-classerne; af Lars Larsson, inom samma Riks-Stånd: att dels skyddsafgiften för torpare, backstugusittare, arbetsfolk och inhyseshjon, måtte bestämmas tili liögst 44 sk* för mankön och 22 sk, för qvinkön emellan 18 och 60 år, under förutsättning, att mantalspenningarne borde med skyddsafgiften sammanräknas, och dels per Bih. till R. St.
Och han sade: Herre, här är jag. Och Herren sade till honom: Statt upp, och gack in på den gaton, som kallas den Rätta, och sök uti Juda hus en som heter Saulus, af Tarsen; ty si, han beder. Och han hafver sett i synen en man, som heter Ananias, inkomma, och lägga handena på sig, att han skulle få sin syn igen. Då svarade Ananias: Herre, jag hafver hört af mångom om denna mannen, huru mycket ondt han gjort hafver dinom heligom uti Jerusalem; Och här hafver han nu magt af de öfversta Presterna, till att binda alla de som åkalla ditt Namn. Då sade Herren till honom: Gack; ty han är mig ett utkoradt redskap, att han skall bära mitt Namn inför Hedningar, och för Konungar, och för Israels barn. Och jag skall visa honom, huru mycket han lida skall för mitt Namns skull. Och Ananias gick åstad, och kom i huset, lade händer på honom, och sade: Saul, käre broder, Herren hafver sändt mig, Jesus, som syntes dig i vägen som du kom, att du skall få din syn igen, och uppfyllas med dem Helga Anda. Och straxt föllo af hans ögon såsom fjäll, och han fick sin syn, och stod upp, och lät döpa sig; Och tog mat till sig, och förstärkte sig. Och var Saulus med de Lärjungar, som i Damasco voro, i några dagar. Och straxt begynte han i Synagogorna predika Christum, att han var Guds Son. Och förundrade sig alle, som honom hörde, och sade: Är icke denne, som i Jerusalem förstörde alla de som åkalla detta Namnet; och hit är kommen deruppå, att han skulle föra dem bundna till öfversta Presterna? Men Saulus förkofrade sig ju mer och mer; och öfvervann de Judar, som bodde i Damasco, bevisandes att denne var Christus. Efter många dagar gingo Judarna till råds emellan sig, att de skulle dräpa honom. Men Saulus vardt förvarad om deras försåt; och de vaktade i portarna dag och natt, att de skulle få dräpa honom.
För LagUtsk. har det velat synas, som om det vore en stor skillnad mellan den skada, som tillfogades svaranden, derigenom att käranden uteblef å den dag som var utsatt för käromålets uptagande, och den skada, som upstod för käranden om svaranden uteblef. Om det nuv:de stadgandet bibehålles, så kommer hädanefter som hittills det förhållandet att ega rum, att om käranden uteblifver på den utsatta rättegångsdagen och underlåter att ånyo instämma saken, i stad inom en månad, på landet vid nästa thing, så är svaranden helt och hållet fri från käromålet, hvaremot, om svaranden uteblir, så kan visserligen dom fällas på förhanden varande skäl, men om skälen icke äro tillräckliga, så upskjutes målet, utan att svaranden deraf lider någon skada. Hvad angår Hr Cederschiölds yttrande, att en trätolysten kärande part iskulle kunna gång på gång i samina sak instämma en svarande och låta stämningen förfalla, så är det visserligen en sanning, men Utsk:s förslag innehåller ett korrektiv mot Den 3 Oktober f. m. 7 ett sådant förfarande, derigenom att kärande i sådant fall skulle få betala böter för vanvördnad mot domstolen och dessutom ersätta svaranden den kostnad han onödigtvis förorsakat honom. Jag måste tillstå att det synes mig hardt, om en kärande part, som har 9 år qvar af den vanliga 10-åriga preskriptionstiden, skulle blifva hela sin fordran förlustig blott derföre att han, sedan han på l:sta året instämt saken, af en eller annan anledn. blifvit hindrad dels att infinna sig på den utsatta rättegångsdagen och dels att anmäla sitt förfall. Jag anhåller om bifall till Betänk. Efter först till bifall å Utsk:s förev:de Betänk, framställd propos. som besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om B, o. Ad. behagade afslå detta Betänk., och ropades härvid starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande.