Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beloppet af _ Angående beloppet af Bankens utelöpande sedlar vid särskilda tidpunkter, få utelöpande Revisorerne, till fortsättning af den i § 21 af 1862 års Revisionsberättelse hårutineärsUidJtidnan lemnacle upplysning, meddela följande uppgift: jpzcrtlcter Bankens utelöpande sedlar utgjorde: 1862 den äl.Oktober 36,546,710: 23. , 1 November 35,727,975: 44. Enär uti dessa summor ingår större delen af de å Låne-Afdelningen anordnade förskott till Postvexelrörelsen, hvilka förskott motsvaras af kontanta behållningarne hos Lånekontoren i dervarande postvexel-kassor, så måste, för att det verkliga beloppet af utelöpande sedlar må kunna utrönas, afdrag af berörde förskott ega rum, utgörande 1862 den 4 Oktober 2,800,000: — „ „ 1 November 2,800,000: — „ „ 6 December 2,800,000: — 1863 „ 10 Januari 3,500,000: — „ „ 7 Februari 3,500,000: — „ „ 7 Mars 4,400,000: — „ „ 4 April 1,300,000: — „ 2 Maj 2,100,000: — „ „ 6 Juni 2,100,000: — „ 4 Juli 2,600,000: — „ „ 8 Augusti 2,600,000: — „ „ 5 September 2,600,000: — § 18. Fullmäktige hafva beslutat anbringande af ett föråndradt bottentryck å sedAngående nytt larne af Fem-Riksdalers-valören, och dertill låtit anskaffa såvål ny original-patrice och tryckplåtar, som en åndamålsenligare röd fårg, hvilken kommer att anvåndas lm, af 5 R.drs äfven för bottentrycket å sedelvalörerne 50 R:dr och 500 R:dr. valör.
Byggnader nu gällande ritningar, enligt hwad Utskottet kunnat inhämta, icke mera lära wara kill ändamälct kjenllge, har Utskottet fä wäl till redighetS winnanbe, som för erlMondet as ritningar, lämpade efter närwaran» de tider, ansett det wara af nöden, att hoS Kongl. Majt t underdäniahek anhälla vm sädane förnyade ritningar för Carocttrs-hulen ä M>luiä.Boställen; och hwitfelt!!!Riksens Högtost. Ständers widare bedömande vch Stgärd Utskvlker sär öswerlemna. Hos Ulst-tttt har widare i brlraotande kommit, huru som Landt - Statens, såsom KronoFogvars, Länsmans med fieres Boställen , hikinttlls rs, ester någon gifwen grund, hlifwit med postande Boningshus sörsedde, och att om någon pä egen kostnad jädcme uppfört, har det berott af en esterttädares godtycko, att dem betota. Men som ingen Fond tili sädant ändamäl finnes att tillgå, har Utskottet ej ernsctt detsamma kunna winnås vä annat sätt, an att In» nehafwaren uf ert dylikt Boställe, der ingen sädan Byggning fannS, glades, att en sadan uppföra, enligt de rmungar, hworom bos KonglMaj t r anseende till sadane Boställen, Urssvtket äkwen fär sörcstä, det unberdänig anhållan bör görasEn sadan Byggnad beräknades den, som den samma uppkörde kill wiste BoganadS - ar, och wid ett af, träde njöte han ersättning at iltträdaren, i händelse hon innan Byggnads - ärens förlopp asstyttade eller Bostället kemnade.
Då likväl ett Protocoll, som innefattar förhör, oftast för expeditions-hafvanden medförer lika, om ej större, besvär och möda, än de Protocoll, hvilka innehålla resolution eller beslut, anser Utskottet, det lösen för Protocolls-Utdrag' af hvad innehåll som helst, hvilka från Banken ,’utgifvas, skäligen kun utsättas till enahanda belopp; med anledning hvaraf och då den för slike handlingar bestämda högsta lösen af 36 sk. för första arket synts i allmänhet motsvara en billig ersättning lör det Besvär, som en sådan handlings utskrifvande och utlemnandc för expeditions-hafvanden medförer, Utskottet föreslagit lösen för Protocolls-Utdrag till 36 sk. för i:sta arket. Deremot har ULskottet, som icke kunnat inse något giltigt skäl, hvarför 2:dra arket bör lösas olika med hvartdera af de öfriga, trott det vara till mera enkelhet ledande att föreslå lösen för det 2-dra och hvartdera af de öfriga arken till enahanda belopp, eller 12 sk. Banco. b')
Beträffande derefter frågan om serskild godtgörelse af allmänna medel för kostnaden till stallhyra m. m. för tjenste-häslärne, så är af Kongl. Majit föreslaget1, att' ersättningen för denna kostnad, sorn officerarnc hittills måst af sin lön bestrida; matie anvisas med 100 R:dr Riksmynt årligen för hvarje utgående bäslraliorl. Utskottbt tillstyrker, alt ifrågavarande ersättning må med det äskade beloppet beviljas och, lika med rations-ersättningen, å lönestalerna uppföras. Härigenom anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Sandels, Fabian, väckt, till Utskottet remitterad motion, innefattande yrkande, att sistnämnde slags' ersättning malte för officerare vid artilleriet och värfvade kavalleriet bestämmas till minst 300 R:dr Rim tårligen. G:o Enligt upprätladt aflönings-förslag för Of ver kommendants-expeditionen i Stockholm, har Kongl, Majit, äskat en tillökning i expeditionens nuvarande anslag, 3,022 R:dr 50 öre, med 4,238 R:dr 75 öre. Såsom af 0eparlernents-eliefens betänkande i denna del (sid. 65 och 66) inhemtäs, är föreslaget, att på de grundér, som i följande fråga om kommendanlsstalen vidare utvecklades, så väl Kommendanten i Slockholm som de begge vid Öfverkominendants-expeditionen anställde adjutanter, alla nu innehafvando arfvode» å stat, matte aflönas medelst traktamente enligt gällande rese-reglemente; hvarföre Utskottet, före granskningen af aflönings-staten, tagit i öfvervägande de åberopade grunderna för aflöningen, hvilka, jemte moliverna' derför, omlörmälda å sid. 67—69 i nämnde betänkande, äro följande:
DelR:o -r. 434 Den II Junw Gtatsiverket sist rold Riksdag eller af revt§ förer blifvit öfwersedt. tzades pä bordet. llplästes och godkändes ttvänne underdäniga skrifwelser till Kongs. Maj:t, den ena om tryckningen af bihänget kill Riksståndens prorocoller, jemte hosfogadt contract med Boktryckaren, den andra, angående ersättning för capotterne ät extra roteringömanskapeti Ilndertecknad Lilverstolpe, ^xel Labriel, Upläste till protokollet: Sedan, genom en oundwikelig statöhwälfning, Swerige omsider erhållit ett samhällsskick, enligt hwarS grunder pä en gäng Regenten kan sägas styra, och den ensikilte wara medborgare, pä hwilka ytterligare omsorger kan man grnnva förhoppningarna ont detta saMfnndöskicks bestånd och fullkomnande? hnfwudsakligen pä twänne: den, alt förbättra folket, och den att förbättra landes Ibland medlen att förbättra Zolket, kan Mycket hufwudsakeligen räknas del, font för första gängen en swensk grundlag uttryckligt stadgat, nemligen att en särskild föredragande hos Reaenken är alagd omtanka, om allmänna upfostran, Frukten af detta stadgande har hittills warit, att Hans Majtt icke längesedan behagat förordna en CotnirL, ärnad att inhämta en fullständig kännedom af tillståndet med hela upfostringswerkct i riket, förestå medlen till desi förbättrande och förmodeligen grunda förbättringar»- pä ett allmänt system, rikeaLt Dm i IiMii. 4ZS derhän att görä fäderneslandet och desi lagar käkä för medborgaren, kunsta erne hedrade i mätt af deras werka» kill dygd och nytta, och den sjelfmile liga okunnigheten eller odngli cheten wattärad. Det^ ta af HattS Majit Nådigt widkagnä steg är wisterligett ännu blott det första^
Fetaste renarne lågo döda på stället, och resten, alla de flera hundra, jagades af vargarne — faen! — i ett huj mot stupan och utför. Tusende täta knäppningar i tusen springande klöfvar upphörde, där stupan vek in, och så ingenting förrän kropparne dunsade djupt nere tätt som jordklumpar, som falla ur en stjälpkärra. Sjul grät; församlingen svor och larmade. »Femton stycken har jag kvar, hvem är det här, som vill ha en fattig dräng, femton stycken, bara femton.» »Bara femton», lallade Gåli efter — nu ha vi inte flera» — hennes tårar runno. »Vargen, vargen, släppte du den?» Hvad hans historia gick sakta: »Skulle du Nila, skulle du Lars Abram, skulle du Nich-Nichsen — tro-tror ni jag är tokig?»! Nej, hvad han det inte hade gjort! Det var nu två dagar sedan. Bägge två hade han ränt efter, förlorat spåren, där renarne gått i hopar på en myr, fått ögna dem och ränt igen. »Ja de’ ä’ hårdsprungna satar», sade en. Nere i skogen hade det gått undan. Sjul hade sprungit med skidorna medan svetten rök om honom. Där vardt mössan efter; hon hade strukits af i skogen — och ändtligen hade han sett en varg — den största af hopen — i en bergstigning. — Nu gnisslade och gnydde det från alla som hörde. »Nåå?» De skreko af ifver. Ja, det hade burit uppför, mest i zigzag; det var brant, och där hade skinnpälsen blifvit efter — den var för tung och varm — och se’n hade han ränt i underkolten. På höjden hade vargen stannat. »Bet han emot?» Nej, han hade legat som en rem efter snön, då det bar utför igen. Sjul efter. Där hade det varit att se sig för — här stirrade allas ögon — berget var fullt af branter, skog och vindfällen.
Med tillämpning af Utskottets här ofvan afgifne yttranden, får Utskottet alltså: jemte förnyande af sitt i 2:dra punkten af Utlåtandet N:o 160 framställda förslag om anvisande af låneunderstöd för anläggning af jernväg från Borås till vestra stambanan, under den förutsättning och med de vilkor nämnde punkt i allt öfrigt innehåller, hemställa: dels att de i nämnde förslag å 4—5 raderna förekommande orden: »en mot \ af den beräknade anläggningskostnaden svarande summa af flOO,000 II dr R:mt,» måtte utbytas mot följande mening: »en summa motsvarande % af den verkliqa anläqqninqskostnaden, dock icke öfverstiqande fl00,000 R.dr R:mt;» dels att från första punkten af mom. litt. B. i samma förslag måtte uteslutas orden: »utgöra samma belopp som nyssnämnda lån, och således jemväl;» hvarigenom sednare delen af nämnde punkt i momentet skulle blifva af följande lydelse: »och skall aktietecknings-summan motsvara två tredjedelar af den beräknade kos!nadssumman;» dels ock att mom. litt. E. i oftanämnde förslag måtte vid slutet erhålla följande tillägg: »skolande aklie-egarnes inbetalningar ske i förhållande lill de andelar af lånesumman som lyftas, och före lyftningen deraf.» Och anser sig Utskottet härjemte böra vördsamt: inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden att, med frånträdande af sina rörande det ifrågavarande låneunderstödet fattade beslut, Utskottets här ofvan framställda förslag antaga och godkänna.
Härad, med dervid fästadt vilkor å Häradets sida, att anskaffa och allt framgent underhålla, efter Kongl. Majrts Befällningshafvandes bepröfvande, lämpligt boställe å den station, som för Läkaren bestämmes. Med afseende å de sålunda i underdånighet anförda omständigheter, vill Kongl. Majit härmed af Rikets Ständer i Nåder äska ett årligt anslag af 666 Ridr 32 sk. Banko eller 1000 Ridr Rint till lön åt en blifvande ProvincialLäkare inom Nordmarks Härad af Wermlands län; dock under det vilkor i afseende å lämplig bostads anskaffande och underhållande, hvarom Sundhets-Kolle’ giuin i underdånighet hemställt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. ÖSCAK. L. A. Anjou. 14 Kongl. Majlis Nåd. Proposition, No SS. Utdrag af' Protokollet öfver Ecklesiastik-Ar enden, hållet inför Hans Maj:t Honungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 10 Januari IS57. N ärvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden: IVallens teen, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas. Departements-Chefen, Stats-Rådet Anjou, föredrog i underdånighet: Underdåniga förslag till följande af Kongl. Maj:t förut beslutade Nådiga Propositioner till Rikets Ständer samt Skrifvelser till Rikets Ständers Ståts-Utskott, nemligen: h) Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om årligt anslag af 666 R:dr 32 sk. Banko eller 1,000 K:dr Riksmynt till lön åt en ny Provincial-Läkare i Nordmarks Härad af Wermlands Län; Stats-Rådet tillstyrkte i underdånighet, att Kongl.
Och hvarför skulle hon inte gå, ung och lefnadsglad som hon ännu var? Hvad båtade det att hon sörjde deröfver, att äktenskapet inte motsvarade hennes förväntningar, att John hade blifvit kall och likgiltig? Kanske hade han blifvit det just derför, att hon med hela sin själ hade hängifvit sig åt honom allena Nymark hade kanske rätt, åtminstone till en del... Alma lät nu hans yttranden, uppförande, utseende, afbrutna suckar och hviskningar passera revy. Hon kände hälft instinktmässigt sin makt, och detta gaf henne en underbar, omedveten säkerhet och belåtenhet. Det var henne dessutom ett nöje att tänka på Nymarks fina anletsdrag, hans vackra gestalt och hans glödande blickar blickar, sådana John ej mer på länge Hennes samvete anklagade henne ett grand, för att hon erinrade sig dem utan en afvärjande eller klandrande tanke. Men hon kväfde snart dess röst. Var det hennes fel, om Nymark älskade henne? Och hvad ondt låg det rätteligen deri? Någon genkärlek hade han ju från allra första början icke ens hoppats på. Inom tillbörliga gränser skulle hans känslor i alla fall komma att hålla sig, ty Alma egde ett mäktigt skydd i sin kärlek till John... Och ingenting hindrade ju henne att vara vänlig mot Nymark eller att umgås med honom. Han var trefligare och gladare än andra herrar, visserligen litet lättsinnig, men hvad betydde det! Denna egenskap skadade ej i sällskapslifvet... Han hade dessutom isynnerhet en god sida: han blef förtjust och tacksam öfver det minsta ynnestbevis. Om han kunde vinna aldrig så litet genkärlek, skulle han helt visst känna sig alldeles öfverlycklig. Helt annorlunda än John Mina kom och bad henne in. Helmi grät, och hon kunde inte bringa henne till lugn. "Jag tänkte, att hon kanske bättre skulle somna bredvid frun," sade hon. Alma gick in, knäpte upp de öfra knapparna i sin klädning och lade sig på sängen. "Skall inte frun kläda af sig med detsamma?" frågade Mina; "det är ju redan sent." "Inte ännu. Bär hit Helmi!"
Det måste således betraktas såsom ganska osäkert, huruvida någon af skolans lärare skulle vara benägen att åtaga sig en sådan befattning, i synnerhet om den blir lönlös. Kyrkoherdarne åter skulle icke allenast hafva besvär, utan jemväl kostnad af dessa förordnanden, då de tidt och ofta måste från möjligen ganska aflägsna pastorater inresa till Stiftsstaden för att sitta i Domkapitlet. Det skulle dessutom kanske ofta nog kunna inträffa, att då något vigtigt, hastigt påkommande ärende borde i extra sammankomst behandlas intet Domkapitel var till finnandes, om man äfven, såsom den gamle Grekiske filosofen, med ljus och lyckta letade efter Consistorii ledamöter, af hvilka de fleste vistades hvar och en på sitt pastorat. Åtminstone skulle den arme pedellen, hvars åliggande Iren JJ Augusti. 75 det väl vore alt sammankalla ett så skingradt kapitel, då få göra skäl för sitt namn. Annu en anmärkn. tillåter jag mig. I LagUtsk:s förslag har, jemförelsevis med det af K. M. afgifne, den förbättring blifvit gjord, att Domkapitlet skulle bos K. M. föreslå den eller de, hvilka till befattningen af Consistorialis ansågos vara de lämpligaste. Dervid har LagUtsk. dock förgätet, att då Utsk. föreskrifvit, att förslag skulle uprättas, Utsk. äfven bordt upgöra några reglor för dessa förslags upprättande; ty icke måtte det vara Ulsk:s mening, att Domkapitlet skulle ega att lill bestridande af en så vigtig befattning endast efter godtfinnande föreslå hvilken det be hagade. Många flere k unde visserligen andragas, men de redan gjorda anmärkmne Jorde dock vara tillfyllest för att utverka del afslag hvarom jag vördsamt anhåller, så väl å K. M:s nåd. propos. som å LagUlskts eget förslag. Hr Te rsmeden, Nils:
2:o) till inredning af anatomioch obduktions-salar, med museer och arbetsrum i det magäsinshus, som ligger i linie med stora ridhuset, och nedrifning af nuvarande obduktions-boden, vågar jag föreslå en summa af Tjugotusen (20.000) Riksdaler Riksmynt, af hvilka likväl Trettontusen R:dr redan böra vara tillgängliga i det. anslag, Rikets sednast församlade Ständer beviljade till utanordning, dä en fullständig plan för Veterinärinrättningens byggnaders iordningsättande blifvit uppgjord, men hvilka Trettontusen Riksdaler ännu icke användts, sä att endast Sjutusen (7,000) Riksda'ers nytt anslag egentligen erfordras. Stockholm den 30 November 1862. J. Börjeson. JW 383. Af Herr LPIHCllSIl: Om löneanslag för 2 nya lektorsoch i nya adjunktsbeställningar vid högre elementar-läroverket i Jönköping. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref. af den 20 Mars 1858, utgöres lärare-antalet vid högre elementar-läroverket i Jönköping af tillsammans 13 ordinarie lärare, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 527 nemligen rektor, 4 lektorer och 8 adjunkter. Detta antal var afpassadt efter mängden af då varande lärjungar. Sedan dess har emellertid lärjungeantalet varit i ett jemnt och oupphörligt stigande. Redan påföljande året steg detta antal till 234, år 1860 utgjorde det 255, 1861 uppgick detsamma till 273 och utgör för närvarande 311. Under loppet af 4 år har således elevantalet ökats med öfver 100. Att undervisningen af detta betydligt ökade antal lärjungar ej utan största svårighet kunnat af de ordinarie lärarne bestridas, är klart. På underdånig framställning har ock Kongl. Maj:t för förflutna läsåret beviljat 2 samt för det innevande 4 extra lärares antagande.
Hvar och en torde anse detta så billigt, att jag icke tror mig fela då jåg ödmjukast hos Högvålborne Herr Grefven och LandtMarskalken saint Uöglriflige Ridderskapet och Adeln anhåller att detta Memorial till vederbörligt Utskott måtte remitteras. 20. Herr Königh Johan A.'. Långe nog har man vid de olika tillfålleri och stållen då mått, mål och vigt nyttjast, blifvit gåckad genom deras olikhet, dels på särskildta platser eller verk, dels för olika varor, aå att den ene eller andre ofta icke vetat om honom skett rått eller ej. Det år vål att ett sådant förlitande gifves medborgare emellan, att misstroende icke åger rum; men det år bättre att en sådan tydlighet gifves, att alla begripa förhållandet och att ingeri orätt kan ske. Nu år det annorlunda. Hvad kan ock vara orimligare, ån att det finnes tvenne tal, som kallas aooo, eller att 1200 skall stundom kallas 1000; att 25 marker skola heta ett Lispund, då likväl detta aldrig består af mera ån 20 marker; och att Skeppundet på olika stållen och för olik* varor har olika innehåll? Så många skiljaktiga vigter finnas nu, att den yttersta redighet bé^ Deri i M'U't/r\ 53’ höfves för alt ej confnnderasj och ulan annan gillig orsak än vanan, har man bibehållit en annan vigt för Stap.elståderne, en annan för Uppsl åderne; äfvensom vid Järnbruken en olika vigt eiler beräkning för Malm, Tackjern och Stångjern, samt Annu en annan för Victualievaror, då likväl allt kan och synes böra vågas efter enahanda grund, så att köpare och säljare lika begripa beräkningen. En Comittée var i mångå år förordnad att utreda detta ämne, der likväl hela saken hjerpes genom en enda befallning, att icke annan vigt eller beråkningssått må på något ställe ^ller för någon vara nyttjas, än en och densamma.
Den Jomfru, hun sad i sin hsengende Karm, Hun kunne sin Sorg indelukke. » Och sedan, står där: då de träda fram för altaret, » Saa skare de sönder det hvide Lin, For Svenden var Jomfruens Freende » Under medeltiden kände man också till långa förlofningar, ja, det var i förnäma och kungliga familjer ganska vanligt, att man förlofvade två barn med hvarandra, hvilkas stånd och villkor passade tillsammans, och genom hvilkas förbindelse släktena eller rikena väntade sig lycka. Det skedde då ofta, att man lät detta barnapar uppfostras vid samma hof, för att de skulle lära sig att grundligt känna hvarandra och under samma lärare utbildas i samma anda. Sålunda kan man läsa om, huruledes den heliga Elisabeth som litet barn blef förd i en silfvervagga till den brudgum, som var bestämd åt henne, hertigen af Thuringen, som var några år äldre än hon. Hela deras barndom tillbragte de i hvarandras sällskap, både i lek och arbete, och det uppstod mellan dem den allra innerligaste kärlek. Den vana de som barn hade fått att kalla hvarandra bror och syster, lade de aldrig sedan bort, utan bibehöllo den till och med efter äktenskapet. Deras trofasta kärlek under deras långa barnaförlofning var så stor, att, fastän den regerande furstinnan gjorde allt för att skilja sin son från Elisabeth, i hvilken hon efter hand såg en, enligt sin åsikt, allt för allvarsam och from kvinna, blef dock den unga hertigen sin barndomskärlek trogen. Också voro de få år deras äktenskap varade &gt; — från det Elisabeth var tretton tills hon var aderton år — ett exempel på den mest fullkomliga äktenskapliga lycka. Men det var icke blott i kungliga familjer som förlofningar uppgjordes barn emellan; också i många adliga släkter tänkte de försiktiga föräldrarne på att i god tid trygga sina barns lycka, och man vände sig helst till gamla vänner af släkten, där man var van att finna hjälp och medhåll. Föräldrar, som hade varit nära allierade, funno det ganska naturligt, att deras barn skulle ha s a m n i a sympatier som di: själfva. IDUN 298 Ur mitt lif i Kina. Ett minne af en svenska, nedskrifvet för Idun. (Forts. o.
Förslag till und. Skrifv. N o 3o2* Kongl. Förordningen d. 23 Mars 1807 bestämmer* . 45 §. Från bevillnings erläggande af dett årliga vinst eller behållning, som, enligt upprättadt Bokslut, Bolaget af Dykerioch Bergnings-föisorgert tillflutit, vare Bolaget* intill nästa Riksdag* befriadt; ankommande uppå då sammanträdande Ständers beslut, om och till hvad belopp Bolaget må tillförbindas att Bevillning utgöra; dock må en sådan Bevillnings-afgift icke öfverstiga fem procent af Bolagets* efter Bokslut för året, tillflulna behållna inkomst* sedari alla förvallnings-kostnader samt sex pros. Cent å det inbetalda Actie-Capitalet först 'derå afräknade blifvit* Underdånigt Förslag till Bolags-Reglor för* ett , uppå Actie-teckning grunda dt, Dykerioch Bergnings-Bolag i Paket i 1 §’ Dykeri-och Bergnings-anstalterna i Riket upplåtas åt ett Bolag af enskilda personer, uppå tjugufem års tid, räknadt flått den dag Bolaget blifver organiseradt, utan rättighet hvarken å K. Mis och Kronans ellet Exp.-XJlsk. Förslag till und. Skrifv. N.-o 302. 4* eller Bolagets sida * att Octroyen under denna tid kunna Uppsäga. 2 §• Uti detta Bolag, sottt kommet att bildas på en Actie-teckning af minst i5o,ooo R:dr B:o, och icke öfverstigande 200,000 R:dr samma mynt, kan hvar och en af Rikets invånare blifva delegare genom SubScription å eli eller flera Adier* * * 3§' Hvarje Actie ställes på en summa af etthundrade Riksdaler Banco, deraf tio procent erläggas vid Söbscriptions - tillfället, samt återstoden, sedan Bolaget blifvit formeradt, efter Bölags-stämmo - beslut inbetalas* i den mon sådant för inrättningen erfordras. Actie-egare
Rmt, hvilka först sedan manuskript till hela arbe - Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 8. 5 tet blifvit aflemnadt, skulle komma att utbetalas, har likväl sedermera den omständigheten sig företett, att en af Direktionens Ledamöter till Direktionens protokoll anmält, att vid af honom anställd jemförelse mellan de af Herr Anrep utgifna ättartaflorna och de å Riddarhuset förvarade originalstamtaflorne, åtskilliga afvikelser från de sednare befunnits hafva egt rum, så att dels flerstädes blifvit, utan dertill uppgifven anledning, uteslutna vissa tabeller öfver den först adlades förfäder och de icke adlade sidogrenarne, ehuru anteckningar härom äro i de å Riddarhuset förvarade originals-stamtaflor befintliga och kunna lända till upplysning i uppkommande arfstvister, samt följaktligen blifva gagnade just för det ändamål, hvartill utgifvaren uttryckligen uppgifvit det ifrågavarande arbetet syfta, hvarföre oek han jemväl vid många andra ätter aftryckt slika tabeller; dels att med så kallade dödkors blifvit såsom utslocknade utmärkte icke mindre än 26 adliga ätter, hvilka, enligt gällande föreskrift derom, att, der ovisshet råder, 90 år skola hafva förflutit från den sista manlige ättlingens födelseår, innan ätten får såsom utgången afföras, bort upptagas och äro i original-stamtaflorna upptagn asåsom lefvande; dels att 13 adliga ätter, hvilka enligt stamtaflorna såsom utdöda bort antecknas, äro upptagne såsom ännu lefvande, hvarförutan 2me adliga atter, deraf en ännu lefvande, blifvit förbigångne och således alldeles saknas; dels slutligen att i Ättartaflorna blifvit på ett alldeles vilseledande sätt inflickade uppgifter om hädangångne personer, hvarom motsvarighet å originalstamtaflorna icke återfinnes, af merendels för de aflidnes minne mindre hugnande beskaffenhet, vare sig att dessa uppgifter hemtats ur rättegångshandlingar eller ur andra mer eller mindre tillförlitliga källor, i hvilket afseende all upplysning saknas. Och enär sålunda