Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande frågan om indragning af de å Riks-statens åttonde Hufvud-titel för närvarande uppförda anslag till folkundervisningens befrämjande, tillsammans 61,650 R:dr Runt, så torde väl af Borgare-ståndets här förut omförmälda mening, jemförd med de tro öfriga Ståndens ofvannämde beslut, kunna anses följa, att Borgareståndet anser det särskilta anslaget å 8:de Hufvud-titeln böra upphöra; men då Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet synas hafva afsett, hvad Preste-ståndet uttryckligen beslutat, att i sammanhang med pröfningen af utgifterna under nämnde Hufvud-litel taga ifrågavarande anslag under öfverläggning, torde något vidare yttrande af Sammansatta Utskottet icke i denna fråga erfordras. Sammansatta Stats-, ficvilln.- samt Allm. Besv.- och Elcon.-Ulsk. Mern. M 55. 3 Hvad Utskottet under Litt. B. och C. mom. 1 föreslagit i fråsta om allmän o n rättighet för socknarne å landet att inrätta s. k. Små-skolor, har af Presle-ståndet blifvit afslaget; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ständet, i enlighet med Utskottets hemställan, beslutat, att Rikets Ständer skola till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, hvari, jemte framställning af de åsigter om folkskoleväsendets ordnande, hvilka af Utskottet blifvit uttalade, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt, med bibehållande af stadgandet i 1 mom. af i § af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i Riket, 3 mom. i samma j§, sådant det lyder i Kongl. Kungörelsen den 29 September 1855, må vinna den utsträckning, att dylika mindre skolor, som der omförmäias, få inom socknarne på landet allmänt inrättas lill det antal, som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens barn pröfvas behöfligt.
Denne utmärkte krigares enka befunne sig nu, vid en ålder af 76 år och sjuklig, i ganska knappa omständigheter; ty ehuru den efter honom förrättade bouppteckningen, deraf ett bestyrkt transsumt var motionen bilagdt, upptoge boets behållning till 7,513 R:dr 51 öre, vore dock dervid att märka, att uti berörda tillgång inginge åtskilligt bohag, som enkan måste bibehålla, och att återstoden utgjordes af en till betydligt belopp intecknad stadsfastighet, hvilken, enligt testamente, icke finge afyttras, så att Öfverstinnan Ström icke kunde anses deraf hemta annan inkomst än fri bostad och således hade föga eller intet öfrigt för lefnadskostnadens bestridande. På grund af dessa förhållanden och med uttalande af den öfvertygelse, att Rikets Ständer, af skyldig erkänsla för Öfverste Ströms ådagalagda tapperhet och städse visade fosterlandskärlek samt jemväl i öfrigt för fäderneslandet hedrande vandel, skulle låta sig angeläget vara att tillse, det hans åldriga enka icke måtte komma att lida nöd, har motionären föreslagit, att en årlig pension å 500 R:dr måtte henne tillerkännas. Stats-Utskottet finner äfven för sin del de anförda omständigheterna påkalla att — såsom ett uttryck af högaktning för det sätt, hvarpå Öfverste
Du vet att John Halls envishet och halsstarrighet blifvit till ett proverb här i staden. Baron Koskull grep sin dotters hand och smekte den ömt. Constance lade den andra handen öfver ögonen. – Har jag då intet val? Och kan jag ej få uppskof? – Döm själf! Tror du, efter hvad som passerat i afton, att John Hall gör första steget till ett närmande? Tror du det, så känner du honom föga. Jag får allt gå och hämta honom hit och tacka till, om jag får honom med. Nå, Constance, jag vill inte tvinga dig, men du är ju mitt goda barn och min förståndiga flicka. Så där ja, du får gärna gråta – Gråt du, gråt du! Constance slog båda armarne om faderns hals och borrade ansiktet in till hans bröst. Han smekte och klappade hennes hufvud och talade med henne, som om hon varit ett helt litet barn! – Så där ja, så, så, inte gråta mera! Vänta tills du blir gift med Hallen, så får du själf se, att det är mycket, som kan trösta. Nå, nå, inte gråta så förfärligt! Inte vill man ha röda ögon till i morgon. God natt och sof sött, mitt goda barn! Gud välsigne dig för att du är en lydig dotter och gör dina föräldrar glädje! Följande dag var en söndag, men baron Koskull försummade biskop Wingårds högmässopredikan för att göra visit hos sin tillämnade måg. Unge John begagnade samma rum som hans fader före honom, men hur olika var ej allt härinne mot i gamle herrns tid! Ej så till förståendes, som skulle unge John ha borttagit ett enda af de föremål, som hans fader här haft omkring sig, visst inte. Men den sirliga och prudentliga ordningen var försvunnen, ty här i gamle John Halls fem enskilda rum hade hans son sitt museum och sitt bibliothek, och bland unge Johns dygder och egenskaper var sannerligen icke ordningen den mest framträdande. John satt inne i det första stora rummet vid ett stort bord och ritade. Han var iklädd en urblekt röd sammetsrock, en liten rökmössa satt på sned på hufvudet, en stor pipa hade han i munnen. Rummet luktade af instängd tobaksrök. Baron Koskull rynkade på näsan.
Borgare-Ståndet hade, genom Protocolls-utdrag den 4 dennes, meddelat siLt beslut i denna punkt, i anledning af Utlåtandet N:o 345; men nu förekom serskildt till öfverläggning Hogvördige Preste-Ståndets uti Protocolls-utdrag af den 7 dennes till Med-Ständen ställda inbjudning att förena sig uti Preste-Ståndets, i anledning af Utlåtandet N:o 345, öfver omförmälda fjortonde punkt af memorialet N:o 301, fattade beslut, hvarigenom Preste-Ståndet förklarat sig vilja medgifva, att vid nämnde anslag fästes den förklaring, att Carolinska medico-chirurgiska Institutet må erhålla en sådan organisation, att, i enlighet med Kongl. Majlis Nådiga Reglemente af den 11 December 1822, pålitlige och tillvande practiske Läkare för alla grenar af medicinalverket till statens tjenst vid samma Institut kunna danas. Borgare-Ståndet förklarade sig icke antaga nämnde inbjudning. Den Adertonde j angående åtgärder för beredande af ökade pensions« rum för Generaler. Voterings-propositionerna, enligt Utlåtandet N:o 345, godkändes, och dea iB^de punkten i memorialet N:o 301, lades till handlingarne. Den Tjugondeförsta j i:sta propositionen j angående underdånig fram» ställning till Kongl. Maj:t om åtskilliga förändringar vid Kongl. Svea ock Andra Lif gardes-Regementena> samt Kongl. Lifgardet till Häst. Dill. till R. St. Utdr. d■ 11 Nov, 1840• Den Tjugondetredje, angående minskning af numer-hästarnes antal vid Kronprinsens Hussar-Regemente. Den Tjugondefjerde , angående indragning af Wermlands FältjägareRegemente. Den Tjugondesjette, angående indragning af Lif-Bevärings Regementet. Den Tjugondeåttonde , angående förändrad organisation af Gottlands National-Beväring; och den Tjugondenionde, angående indragning af Hallands Infanteribataljons befäl.
Majit Honungen i Stats-Råde t pä Stockholms Slott den 17 Mars 1854. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitiae-Stats-Ministern, Grefve Sparre, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Stjerneld Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fähraeus, IVållensteen, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, och Grefve Gyldenstolpe. Stats-Rådet Gripenstedt anmäldes vara af sjukdom hindrad att tillstädeskomma. Sedan . — —, föredrog Departcments-chefen, Stats-Rädet Fähraeus, i underdånighet: 1 :o. Frågan om an tagande af decimalsystem för Mätt och Vigt. Uti und. skrifvelse den 28 Augusti 1851, angående decimal-systemetsj tilllämpning på indelningen af Rikets mynt, äfvensom på mått, mål och vigt, hade Rikets Ständer anfört att — —; hvadan Rikets Ständer, med uttryckande af sin öfvertygelse om nyttan, att i afseende på ej mindre Rikets mynt, än mått, mål och vigt, införa ett enklare system, grundadt på decimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, i und. anliöllo, det Kongl. Maj:t måtte låta utarbeta och förelägga Rikets Ständer ett fullständigt förslag i berörde afseende. Föredragande Departements-chefen yttrade i underdånighet: »Då de flera olika slag af mått, mål och vigt, hvilka här i Riket till bruk förekomma, Derest denna åsigt biträdes af Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer, anser jag, Kongl. Maj:ts Nä/l. Proposition, N.-o 6’5. sorn lika med bemälde Akademi, funnit den generiska benämningen »mått» vara för både längder, ytor och rymder tillämplig, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Akademien föreslagit, följande grunder för en allmän stadga örn mätt och vigt i Riket kunna antagas: l:o. .» Uti detta
Län framställt klagomål deröfver, att de Författningar, sorn ligga till grund för Rusthållares skyldigheter och rättigheter, skola vara till alla delar öfverträdda; och har motionären, för att styrka denna sin uppgift, anställt en jemförelse emellan nuvarande förhållanden med rustningen samt de föreskrifter, som i delta afseende äro meddelade uti Kongl. Instruclionen den 3 April 1690, Kongl. Placatet den 27 Nov. 167-, Reglementet den 5 Januari jGÖ/j, Kongl. Motionären har äfven, i afsigt att bevisa, det en cavalleri-styrka är för Sverige helt och hållet öfverflödig samt utan ändamål, uppdragit en historisk teckning, som utvisar, att Svenska cavalleriet uti 1788 till 1790 samt uti 1807 och 1808 årens fälttåg icke till någon egentlig fält-tjenstgöring såsom cavallen användts. Af allt detta har motionären hem tat anledning att förena sig till alla delar i de yrkanden, som vid innevarande Riksdag blifvit gjorda om lindring i Rusthåliarnes skyldigheter, samt om fortfarande af contracten om häst-vacance-afgift för redan afsuttna cavalleri-Regementen; anseende likväl motionären både rättvist, billigt och nödvändigt, att denna vacance-afgift från sitt nuvarande belopp, 7 å 7I tunnor spanmål nedsättes till 4 e^er högst 5 tunnor på hvarje Rusthälls-numer. Bih. till R. S. Brot, 1840 och 1841. 4 Sami. 2 Afd. 3x Haft, 1 a Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, iV:o i35.
Grefven och grefvinnan Moltke taga sig friheten att fråga er genom mig, om ni skulle önska en inbjudan till deras intimare sällskapskrets, där ni förmodligen skall träffa åtskilliga damer och kavaljerer, som ni kan ha fördel af att lära känna närmare, och med hvilkas åsikter ni antagligen sympatiserar. – Jag är mycket förbunden – han bugar sig en smula ironiskt – och skall med tack profitera af inbjudningen, utan att därför anse mig på minsta vis bunden. Jag önskar nämligen allt framgent hålla mig fjärran från intrigerna vid hofvet. – Ni är försiktig – säger hon sakta och ser på honom, uppmärksamt iakttagande och eftersinnande – sådan var ni icke i Altona. Ni har icke längre någon något förtroende till mig. – Tvärtom! Jag kan ju icke visa det tydligare än genom att vara fullt uppriktig. Men ni? Handen på hjärtat – hvad tror ni det ligger bakom denna plötsligt påkomna vänlighet från Moltkepartiets sida? Hon tvekar ett ögonblick och svarar sedan i en ton, som om hon vägde hvart ord på ärlighetens guldvikt: – Man börjar väl ana, att ni och Warnstedt ha inflytande på kungen, och man vill kanske försäkra sig om ert bistånd, om det skulle gälla att – t. ex. störta grefve Holck. – Men jag skulle icke åtaga mig något som helst uppdrag gent emot grefve Holck – om jag också hade det inflytande, man supponerar. – Och hvarför icke? – Därför, att man vet, hvad man har, men icke hvad man kan få i stället. Gunstlingar måste det ju finnas – de äro parasiterna på enväldet, och svamparna frodas i ekens skugga. Grefve Holck är som sådan jämförelsevis oskadlig, och jag tviflar på, att förhållandena vid hofvet skulle bli bättre, om han aflägsnades. – Ni gillar kanske också hans uppförande mot drottningen? – Därom vet jag ingenting bestämdt, och erfarenheten har lärt mig, att icke fästa alltför stor vikt vid hofskvaller. Nu rynkar hon ögonbrynen, otåligt, och svarar i en ton af kallt förakt: – Å, ni vet nog, att han öfverhopat sin drottning med ohöfviskheter – både sockrade och pepprade.
En politisk hemlighet af den högsta vikt hade blifvit förrådd, man visste ej huru eller af hvem. Ett rådets beslut, förhandladt för slutna dörrar och utan något annat vittne än rådsherrarne och drottningen, hade samma dag blifvit meddeladt åt ett främmande sändebud, som mindre än någon bort känna dess innehåll. Vissheten därom, att man ej ens vid riksstyrelsens förtrognaste rådplägningar befann sig säker för lejde kunskapare, hade slagit alla med häpnad. Man ville nu uppbjuda hvarje medel att komma förrädaren på spåren och få honom fatt. Lyckades icke detta, var ej allenast rikets säkerhet komprometterad: den ene af rådet skulle misstänka den andre, och sålunda vore den enighet förspilld, på hvilken rikets välfärd hängde. Mera kunde nu icke yppas, och äfven detta skulle med största omsorg förtigas. En läsare i vår tid torde ana sammanhanget. Peder Vibes kurir, som medförde till kung Kristian IV rapporten om Nils Tungels förmenta upptäckter, hade under någon förevändning blifvit uppehållen vid gränsen och så väl förplägad, att man lyckats åtkomma hans bref, som skickligt öppnades och åter förseglades, sedan man hunnit taga en afskrift. Vibes rapport var försiktig, intet namn nämndes. Visserligen, hade Vibe tillagt, vore hans spejare icke att lita på; han gjorde sig viktig och ville förtjena en god sportel. Men där lästes likväl spejarens utsago, att rådet den 12 Maj beslutit krig mot Danmark. Skulle kung Kristian och hans ministrar tro Vibe eller tro spejaren? Presidenten mottog i utbyte ett förtroende om Hagar. Flickan hade alltid varit storsint: nu hade hennes oförväntade lycka gjort henne så högmodig, att hon icke mera fördrog att tjena ens drottningen. Hvad skulle man göra? Aflägsna henne från hofvet? Trolofvad med Gösta, kunde Hagar upptagas som eget barn. Hon vore nu i allt öfrigt så adelig vederlike som någon, men börden, börden! Oroa dig icke, genmälde presidenten, jag har funnit en utväg. Fröken Kerstin bråkar med en rannsakning i Finland om Hagars börd. Jag har sörjt för att saken bedrifvits lamt.
Riksdag hunne inhemta nödiga upplysningar, för att fatta heslut om ny organisation af Einbetsverken, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla dels alt en kommitté mätte utses, för att undersöka om ett eller flere af våra nuvarande Embetsverk kunna och böra reorganiseras, i syftning att förminska Embetsmännens antal och befrämja ärendenas skyndsamma behandling och, i händelse sådan förändring pröfvades ändamålsenlig, dertill afgifva underdånigt förslag, dels ock att detta förslag måtte jemte Nådig Proposition i ämnet varda Rikets nästsammanträdandé Ständer delgifvet. B) Inom Vallofliga Borgare-ståndet: af Herr G. F. Ekholm, som erinrat hurusom fråga om förenklad administration och en såsom vilkor derför förenklad organisation af styrelseverken, alltsedan inträdet af vårt nya statsskick utgjort ett ofta återkommande föremål för både Regeringens och Rikets Ständers åtgöranden; och har motionären för alt visa frågans historiska utveckling anfört, att Kongl. Majit redan vid 1809 års Riksdag fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på detta ämne, hvilket hade till följd, att en kommitté på Rikets Sliinders begäran nedsattes för frågans utredning, och aflät denna kommitté vid 1812 års Riksdag eli betänkande, som likväl icke föranledde något resultat. Vid 1815 års Riksdag begärde Ständerna alt en ytterligare kommitté skulle nedsättas, hvilket å Regeringens sida endast gaf anledning till åtskilliga förberedande undersökningar, hvarföre Rikets Ständer år 1818 förordade ett serskildt Utskott, som ock nedsattes, för frågans behandling. Detta Utskott föreslog upphäfvande af den kollegiala styrelseformen och införande af en Ministerstyrelse; hvilket förslag dock icke omedelbart pröfvades af Rikets Ständer, utan öfver Bih. till R. St.
Prop. JY$ ål. 21 Transsumt af Protokollet ofver ett Justitie-Departementets ärende, hållet inför Bans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 16 December 1856, i närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas. Justitie-Råden: Backman, Thyselius. Hans Excellens Herr Jnstitie-Stats—Ministern anmälde i underdånighet följande i Justitie-Departementet uppgjorda »Förslag till Förordning, angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum. Högste Domstolen, hvars yttrande öfver nämnde förslag blifvit, till följd af Kongl. Maj:ls Nådiga beslut den 29 sistlidne Juli, infordradt, har ansett anledning förekomma lill följande anmärkningar deremot, nemligen: li ms Excellens Herr Justilie-Slats-Ministern, hvilken i egenskap af ledamot i Högsta Domstolen deltagit i dess förenämnda yttrande, åberopade nu äfven detsamma samt tilläde derjemte: att då uti det af Kongl. Maj:t förut till Rikets Ständer vid 1844 och 1847 årens riksdagar framställda förslag till lag om verkställighet af fängelsestraff, ensamhets—fängelse antagils böra begagnas för dem, som dömdes till fängelse på en tid af högst 2 år, samt den erfarenhet, man under cellstraffs tillämpning, såväl inom Riket som i andra länder, hittills vunnit, icke, såvidt Hans Excellens kunnat inhemta, gåfve någon anledning, att dylikt slrafls användande under så lång tid vore med våda för långarnes helsa förenadt, Hans Excellens desto hellre ansåg gränsen för detsammas tillämpning äfven nu böra utsträckas till 2 år, som, Bill. lill R. St.
St. Prat. 1850 $ 1851. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 27 Höft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 253. samma utlåtande, och ärendet sålunda, enligt 75 § uti Riksdags-ordningen, är af Rikets Stander afgjordt, kan den erhållna återremissen icke till någon åtgärd å Utskottets sida föranleda. Auk. till Exp.-Utsk. d. 13 Juli 1851, k!. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om försäljning af de från f. d. Adels-fa/me-regementet indragne boställen. C/. A.) Under förmälan, hurusom erfarenheten tillräckligen ådagalade förlusten för det allmänna, derigenom att utarrenderade krono-hemman och lägenheter städse förblifva i dåligt skick, då ingen trygghet kunde vinnas för framtida åtnjutande af frukten utaf det arbete och den kostnad, som för deras underhåll nedlades, samt at någon väsendtlig förbättring af jordbruket å dessa hemman vore otänkbar, så länge desamma ej finge komma under full eganderätt, och med erinran derjemte, att Rikets Ständer vid 1840 års riksdag afslagit gjord bpgäran om optionsrätt till bibehållande af dylika arrenden, har Riksdagsfullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, uti en från Bondeståndet till Stats-utskottet remitterad motion, föreslagit, att samtlige adelsfahne-boställen, hvilka redan förklarats böra till statsverket indragas, och således endast tills vidare kunnat för andra ändamål anslås, måtte försäljas för statens räkning och deremot til! de inrättningar, åt hvilka en del af boställena hittills varit anvisade, beviljas anslag, såvidt inrättningarne vore deraf i verkligt behof.
Enär de rörande denna fråga al vederbörande embetsmyndigheter meddelade uppgifter, hvilka finnas intagne i det uti den nådiga Propositionen åberopade Statsrådsprotokoll för den 22 Juni 1859, icke innefatta någon fullständig utredning angående Pastors i Sibbarp löneförmåner, men, enligt hvad Kammar-kollegium och Stats-kontoret i afgilvet underdånigt utlåtande anfört, inkomsterna af bemälde pastorat skulle motsvara 107 tunnor 19fjjff kappar hälften råg och hälften korn och således öfverstiga det genom Kongl. Circulärbrefvet den 9 November 1840 såsom minimi-inkomst af ett pastorat fastställda belopp af 100 tunnor spanmål, hafva Rikets Ständer, intill dess ett motsatt förhållande blifvit ådagalagdt, funnit sig sakna anledning att bevilja den ifrågaställda lönefyllnaden för Kyrkoherden i Sibbarp. 9:o. På det Kontraktsprostarne i Ångermanlands nordvestra kontrakt af Hernösands stift och i norra Wadsbo kontrakt af Skara stift, hvilka äro i saknad af prosle-tunnor för Skorpeds, Carlsborgs garnisons och Tiveds församlingar, af hvilka den förra tillhör Ångermanlands nordvestra och de två sednare Norra Wadsbo kontrakt, måtte komma af en sådan förmån i åtnjutande, bar E. K. Majit föreslagit, att Rikets Ständer måtte af kronotionde bevilja åt förstnämnde Kontraktsprost 1 tunna, eller 6 kubikfot 3 kannor, och åt Prosten i Norra Wadsbo kontrakt 2-| tunnor, eller 15 kubikfot 1,2 kannor, spanmål till utgående på det sätt, att bemälde Prostar skulle ega att i vederbörande läns landlränterier uppbära spannmålens värde efter medelmarkegångspris med tillägg af forsellön. 150 Expeditions-Utskotlets Förslag till' anderd. Skrifvelse IS:o 191.
Till såväl fasta som flytande sjömarken, företrädesvis norr om Stockholm, har hittills blifvit användt ungefärligen hälften af den för ändamålet anslagna summan. Sedan den plats för fyr-anläggning å Hernöklubb, hvilken varit dertill anvisad, befunnits olämplig, och Rikets nu församlade Ständer lemnat bifall till denna fyr-anläggnings förflyttande till Lungön, kommer detta arbete att nästa år verkställas. För de under sistlidne riksdag beviljade extra statsanslag voro, enligt uppgift, den 30 Juni 1860 följande krigsfartyg under nybyggnad, nemligen: 1 ångfregatt, afsedd att föra 22 kanoner, samt 6 ängkanonslupar, förande tillsammans 12 kanoner; de sednare enligt kontrakter med Motala och Nyköpings mekaniska verkstäder. § 6. Under granskning af räkenskaperna för spanmålsoch proviant-uppbörden vid Kongl. Flottans proviantmagasin i Carlskrona, har Revisorernes uppmärksamhet fästats derå, att afskrifnirigsprocenten för proviant-levereringar från Kronans dervarande förrådsmagasin utgått efter 2 § af Kongl. Maj:ts den 11 Augusti 1812 utfärdade nådiga reglemente för uppbördsman och redogörare vid alla Kronans magasiner, ehuru, enligt Revisorernes åsigt, berörde procent bordt beräknas i öfverensstämmelse med § 4 i nämnde reglemente. Att uppräkna och i bestämd penningesumma utföra alla de levereringsposter, ä hvilka för hög afskrifningsprocent sålunda förts redogörare till godo, hafva Revisorerne, ehuru beloppet är synbarligen betydligt, för sin del funnit mindre nödigt, utan ansett det vara tillräckligt, för vinnande af rättelse härutinnan, att nu anmäla förhållandet, helst enahanda förfarande lärer fortgått under en längre tidsföljd och möjligen grundar sig på någon ursprungligen origtig uppfattning af reglementets föreskrifter.
Dernäst framställer sig vigten af att hastigt kunna flytta större och mindre delar af Arméen till hotade eller anfallne delar af kusten, likasom alt kunna på hafvet förstöra de convoijer af fiendtliga trupper och transporter, som, till följd af vårt insulaira läge, företrädesvis på denna väg kunna väntas, hvarvid äfven vårt sjöförsvar, förmedelst en derefter afpassad materiel, kan lemna ett ganska kraftigt biträde. Ytterligare kräfver handelns skydd det afseende, som tillgångarne kunna medgifva; likasom, slutligen, äfven en svagare Stat icke bör frånkänna sig möjligheten, att, der tillfället sig erbjuder, oroa fiendens kuster och handel med alla de medel, som dertill kunna vara tillgängliga; och det är synnerligen i båda dessa sednare fall, enligt de mest erfarna sjömäns ofta yttrade åsigter, visst icke det öfverlägsna antalet eller de stora farlygs-certerna ensamt förbehållet, att tillfoga fienden stundom ganska kännbara förluster. Da man på delta sätt gjort sig reda för såväl den plats inom systemet, som är vårt sjöförsvar anvisad, som äfven dess bestämmelse, synes man rättast och enklast kunna derifrån sluta till beskaffenheten af dess beståndsdelar. Dessa måste nämligen utgöras af sådana krigsfartyg, som tjenligast kunna användas till kustens försvar och beqvämligast kunna lämpas till arten af det krigssätt, som på denna lokal kan med största fördel och minsta kostnad användas. Derjemte af sådana snabblöpande och armerade ångfartyg samt större och mindre fregatter, hvilka för de öfriga angifna behofven förmånligast kunna begagnas. Sveriges sjöförsvar sönderfaller således uti 2: ne Hufvuddelar, hvilka, efter deras olika krigstheatrar, torde kunna benämnas Kustförsvar och Yttre Sjöförsvar. Storleken af den Materiel, sorn för båda bör finnas tillgänglig, samt proportionen af densamma inom hvarje del af sjöförsvaret, kan endast bestämmas efter antalet af den personal, som dertill blifvit anslagen, möjligheten af att bereda densamma en lämplig öfning, samt dess lynne och fallenhet för det ena eller andra vapnet.