Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty, ehuru dessa låntagare äro tillförsäkrade att, derest de punktligt fullgöra sina skyldigheter, icke få sina lån upsagde, tager jag dock lör gifvet, att, efter den nya förändringens trädande i verkställighet, det icke skulle dröja länge innan en sådan upsägning egde rum, och det vore således bäst att i tid vara beredd derpå. Följden blir då, att dessa penningar ingå till Riksgäldskontoret; men huru skall detta låta sig göra? Kunna vi föreställa oss att den egendomsegare, som har lån, kan af egna medel betala dem? Jag tror det icke. Men deremot är jag fullt öfvertygad att hypotheksföreningarne skulle komma dem till hjelp och liqvidera med kassorna. För att kunna göra detta, måste dock hypotheksföreningarne öka sina utländska lån, och således komma ju räntorna i alla händelser att gå till utlandet, med den skillnad, att hypotheksföreningarne icke kunde skaffa sig lånen på så goda vilkor, som staten, hvadan de utbetalda räntorna blefve större och svårare att gälda, än de skulle blifva, i fall staten läte dessa penningar stå och skaffade sig penningar direkte. Blefve penningarne återigen icke upsagde, utan hnge qvarblifva der de äro, ehuru handlingarne aflemnades från Krigskollegium till Rikgäldskontoret, och detta verk skulle på dessa handlingar skaffa sig lån, då blefve det ju endast en mellanhand mellan kassorna och låntagarne, så att huru jag vänder frågan, finner jag icke att det afsedda ändamålet kan på något sätt vinnas. Hvad enkelheten i räkenskaper vidkommer, så, huru stor den än må blifva, kan den dock icke vara af någon större vigt, då Krigskollegium, så vidt jag vet, icke har mer ari en kassa, på hvilken alla anordningar till de olika ändamålen ske. Vinsten af förändringen blir således, enligt min öfvertygelse, alltför liten och jag nödgas derföre afslå Utsk:ts hemställan. Hr Bildt, Didrik Gillis: De anmärkningar, som blifvit framställda emot StatsUtsk:ts Uti., kunna reduceras eller sammanfattas i två delar.
Till besvarande af Friherre Anckarswärds sednare yttrande bör jag först erinra, att då jag nyttjade ordet: liberalitet, skedde det icke i samma mening, som ordet fått efter revolutionen; jag hade snarare bordt säga filantropi, hvilken från medlet af förra århundradet yttrade sig i synnerhet uti en tillgjord ömhet om fångar. Då Friherre Anckarswärd för öfrigt saknar straff för sjelfva rymningen, torde jag blott behöfva påminna, att skildtvakt eller patrull äger i vissa fall att skjuta på fånge, som rymmer, och något strängare äfventyr för rymningsförsök kan jag icke tänka mig. Jag instämmer dock med Friherre Anckar» Den 23 O ctober e. m. swärd deruti, att om fångar dömdes på dell ort, der de befunnos, skulle detta vara det kraftigaste medlet att förekomma de falska bekännelserna, och de deraf följande olägenheter. Hvad beträffar Friherre Åkerbjelms förslag om enskilt mörkt fängelse, i stället för de hittills brukliga kroppsstraff, så instämmer jag visserligen med honom i bufvudsaken; men då detta slag af straff hittills icke varit jnfördt hos oss, och tillgång till mörka rum icke finnes i alla fängelser, betviflar jag, att Friherre Åkerhjelms förslag nu kan intagas i beslutet, med mindre det tillägg göres, alt straffet förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, der mörkt fängelse icke kan äga rum, Herr Munck af Rosenschöld: Herr Tham bär ansett strängare fängelse icke kunna äga rum utan tortur; men Friherre Åkerhjelm har framställt ett förslag, sorn jag i detta afseende finnér lämpligt, utan att anse det lika med tortur. Jag kan icke instämma med Herr Ribbing, att man bör straffa fången för det brott han möjligen skulle begå, om det lyckades honom alt rymma. Jag finner äfven 14 dagars fängelse vid vatten och bröd vara för strängt; ty jag känner ett exempel af en utaf de 1811 insurgerade bönder på Malmö citadell, isom efter i3 dagars fängelse vid vatten och bröd utsläpptes, men dog 36 timmar - Den a3 October e. m. 353 mar derefter, emedan straffet blifvit verkstäldt med all stränghet.
Nio 61, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om öfverlåtelse af en Eskilstuna kungs-ladugård tillhörig tomt åt Fabriks-idkaren Theophron Munktell, för utvidgande af hans mekaniska verkstad, äfvensom angående väckt motion om öfverlåtelse af en del utaf berörde kungs-ladugårds jord, jemte annan kronomark, åt staden Eskilstuna. S. D. Efter förnyad föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden: N:o 84, i fråga om tillstånd till båtsmanstorps flyttning från en rotedel lill en annan; Nio 85, i anledning af väckt lråga om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 51 Juli 1685, angående utgörande af s. k. rotehjelp inom Jönköpings och Kronobergs län; N:o 86, i anledning af väckta motioner om strafloch arbets-fångars an vändande uti arbets-korpsen; samt N:o 87, i anledning af väckt motion om upphörande af universiteternas rätt att i de städer, der de äro förlagda, med stads-styrelsen deltaga i handläggning af ekonomioch politi-mål. S. D. Godkändes Expeditions-UIskottets nedannämnda förslag till underdåniga skrifvelse!1 till Kongl. Majit: Nio 68, angående preskriptions-tid vid förestående allmän jordeboksgranskning; Nio 69, i fråga om eftergift af en Öfversten I. af Ekenstam i lifstiden ådömd ersättning, till följd af Tull-kassören G. E. Bergvalls balans; samt Nio 70, angående försäljning af tomtplatsen efter Kronans nedbrunna span måls-magasins-hus i staden Carlshamn. S. D. Lades till handlingarne ett af Grefve Anckarsvärd, Carl Henrik, till Ilöglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 29 nästlidne April aflemnadt och Bonde-Ståndet delgifvet anförande, i lråga om en af honom väckt, den 1 sistlidne
R:dr 3ooo: Canal-Murarnes fullbordan samt fyllning, beräknade till 1221 R:dr, uppföras „ 1200: — Jern-Ledstänger emot Strömmen, hvartill Stenstolpar redan a stället finnas färdige, upptagne till I2i5 R:dr 32 sk., beräknas „ 1200: <. en sammanräknad Summa af R:dr 54oo: — måtte anslås af Öfverskotterne å StatsVerkets Inkomster och till vederbörandes disposition anordnas emot redovisning, hvilken R. St:r eller deras Revisorer må äga att granska. Som en under d. 31 Mars. 1828 afgifven Redogörelse för de Medel, som vid 1828. års Riksdag anslogos till åtskilliga reparationer vid Strömsholms Slott, utvisar, att en behållning af 423 R:dr 28 sk. 5 rist. derå uppkommit; så hemställer Utskottet tillika, att så väl samma öfverskott som den besparing å de nu föreslagne Medlen, som möjligtvis kan vinnas, må, efter vederbörlig pröfning och emot enahanda redovisningsskyldighet, användas för verkställande af sådane arbeten, vid meranämnde Slott, som, näst ofvanupptagne Broar, Canal-Murar och Ledstänger, kunna finnas af nöden. Betänkanden, N:o 128. N:o 12g. 5t Utlåtande, angående Regleringen af Utgifterne under RiksStateas 2:a HufvudTitel, (U.-A.) Denna HufvudTitels, för Civile oell LandtStatcrne. bestämda, AnslagsSumraa fastställdes af R. St:r vid 1823 års Riksdag till i,8i3,8o8: 46- 9- nied 45,707 T:r 16 k:pr Spannemål under PenningeLönerne å 6 R:dr T:n, Pels enligt K, M:ts Nådiga Proposition, dels ock genom enskilde Motionärers framställningar, hafva följande tillökningar på denna HufvudTitel ifrågakommit 1:0 i Lönerne för StatsRäden.
Förslaget hade följande lydelse: Lag-Utskottets Memorial N:o 59. 3 “Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt samt med ändring af Handels-balkens 17 kap. 7 § sista punkten, dels så vidt förlagsfordran derigenom tillerkännes förmånsrätt utan inteckning, dels ock hvad angår den fråga, uti hvilket gods förmånsrätten skall gälla, varder förordnadt som följer: § I Gifver någon förlag i penningar eller varor att anlägga eller drifva bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan inrättning till beredande eller förädling af råa ämnen, ege förlagsman låta förlaget intecknas, på landet hos Häradsrätt och i stad hos Rådstufvurätt, inom hvars domvärjo bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen anlägges eller finnes; och njute sedan i den ordning sista punkten af 7 § i 17 kapitlet Handels-balken bestämmer, förmånsrätt i det, som tillverkadt är, samt i de för tillverkningen nödiga råa ämnen, i fordringar hos arbetare eller andra för sådana förskott i penningar eller varor, som till brukets, fabrikens, verkstadens eller inrättningens drift lemnade blifvit, så ock i all den lösegendom, vare sig redskap, dragare eller annat, som till bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen hörer. Då i stad Rådstufvurätt icke finnes, vare Häradsrätt i orten behörig att inteckning meddela. § 2. Hvar, som lemnar hafseller saltsjöfiskare förlag till fiskets idkande, ege ock låta det intecknas vid Häradsrätten eller Rådstugurätten i orten, der fiskaren har sitt hemvist, och njute sedan förmånsrätt i fiskarens fångst, fartyg och fiskredskap, under iakttagande af den ordning ibland borgenärer, som med det i § 1 åberopade lagrum instämmer. § 3. Är förlagsinteckning gifven för fleres fordringar, och räcker ej godset till för alla, håfve den, som äldre inteckning eger, företräde. Inteckningar, gifna vid samma ting å landet, håfve samma rätt. Om inteckningar å en rådstufvudag vare lag samma. § 4.
103 Herr LandtMankalken frågade, Om Ridderskåpet och Adeln ansåge de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Utskottets Memorial Ropades Nej och några få $a. Härefter gjorde Herr LandtMarskalken proposition till bifall af samma Memorial, hvilken med efa besvarades. Efter förnyad föredragning bifölls BancoUtskottets, den 29 Maj på bordet lagda, Memorial, angående beviljande af ett Bäncolån till återuppbyggande af Calmare Stads afbrända Gymnasiioch Skolhus. Eöredrogos å nyo och biföllos följande StatsUtskottets, den 29 Maj på bordet lagda, Betänkanden ; 1:0 Angående anslag af ett årligt arfvode åt en Sjukvakterska vid Smedjegårdshäktets Sjukrum. 2:0 Angående begärdt anslag till reparation å Calmare Domkyrka. 3:0 Angående gjord framställning om Gratification åt Kronobetjeningen på gränsen af Elfsborgs och Bohus Län. jo4 Den 3 Juni. 4:0 Angående väckt fråga om inköp af Posthus och boställen för Postmästare. y,o I anledning af gjord motion om en minnesvård , på Statens bekostnad, öfver framlidne Hof-Intendenten Sergel. 6 0 Angående Prosten FShrei Memorial om utfodringen vid Kongl. Maj ts Hofstall, samt om upplåtande af Kungsgårdarna Ultuna och Ryda till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens disposition, i och för utfodringen vid dess Hofstall. 7:0 Om medel till befordrande af större sundhet i Städerna. 8:0 Angående kostnader till tryckning af en Kongl. Majus nådiga Proposition, jemte ett Lag-Comitéens Betänkande. Å nyo föredrogs StatsUtskottets, sist 1 idne Plenidag på bordet lagda, Betänkande om yrkad ersättning till förra Mantalsskrifvaren Åkerström y samt förlängning af den i Kongl. Kungörelsen, af d. 9 Dec. I8t2, utstakade prescriptions tid. Herr Königs Pehr, hade inlemnat följande: Vid Stats-Utskottets Betänkande, i anledning af Riksdagsmannen Olof Gudmunsson Bagges Memorial om nytt anslag till gäldande al
St:s vid sisla 17 H, S 7 Pen »* December e. m. riksdagen » detta ämne fattade beslut, låta, efter rotebål» Jarnes hörande i behörig ordning, uppgöra och för nästa Eu St. framlägga, till den åtgärd So § Reg.F. föranleder, ett förslag till rotejemnkning i Skåne, hufvudsakligen grundad derpå, att det rotehållarne gifna löfte om en femtedels nedsättning i roteringen må uppfyllas. Gr. Posse, Arv.: Att roteringen i Skåne fordrar jemnkning har så ofta blifvit upprepadt och erkändt, att icke någon numera lärer vilja bestrida detsamma; men jag får fästa Uppmärksamheten derå, att, ehuru R. St:s vid sista riksdagen fattade och K. AI. underställda beslut i frågan af uppgifna orsaker ännu icke kommit till verkställighet, densamma emedlertid, så fort sig göra later, är att förvänta. Under sådana förhållanden, och då ännu icke utrönt är, om det redan fattade heslutet i ämnet är verkställbar^ synes det mig icke försigtigt att nu ändra detsamma. Jag tror det altså vara klokast att för närvar. lemna saken in statu quo. Om deremot en anmälan från K. M. vid nästa riksdag afgifves derom, att det af R. St. förut fattade beslutet icke kunnat verkställas, då synes mig anlcdn. vara för handen att vidtaga nytt beslut; men utan en sådan synes det mig vara inconsequent att nu upphäfva det förut fattade beslutet. Jag yrkar altså bifall till betänk. Hr Hjärne, Harald: Äfven jag har reserverat mig emot detta betänk. Lika med den siste talaren anser jag det visst icke i allmänhet vara rätt, att Ständerna ändra förra Ständers beslut, hvilka icke ännu blifvit af K. M. definitivt afgjorda; men i närvar, fall tror jag undantag höra äga rum.
Instruktionen för landtmäterikontoren och landtmätarne i riket likaså. Skiftesstadgan liar under denna tid erhållit flere förändringar, men lill sin grundval bibehållits; deremot är taxan på arfvode för landtmäteriförrättningar af Kongl. Maj-.t i nåder förnyad och förhöjd den 12 Maj 1857, men instruktionen af den 4 Maj 1857 ännu i oförändradt skick gällande, hvilket ofelbart har till icke ringa del bidragit tiil det stora antalet skiftesmål. Sistiidne riksdag föreslog jag och flere andra riksdagsmän åtskilliga partiela förändringar i Skiflesstadgan, hvilka jag ansåg såsom förbättringar; flera af dessa blefvo dock af Utskottet, på ett eller annat skäl, alstyrkte; några godkändes dock, såväl af Utskottet, som af Rikets Ständer (Sammansatta Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 14). Motioner voro äfven väckta om nedsättning i arfvodet för landtmäteriförrättningar, dessa afslogos dock alla af Utskottet (se Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 178), men under öfverläggningen derom framhölls och erkändes hehofvet af skärpta kontroller öfver landtmäterict (se min reservation vid nyssnämnde Utskottets Betänk. Behofvet deraf styrkes äfven af öfverdirektörens underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t angående dels förändrad organisation af förste landtmätareljensterna, och dels inskränkning i jordegarnes rätt att tiil landtmäleriförrällningars verkställande utse landtmätare, äfvensom af landtmäterisekreterarens i en reservation dervid uttryckta, med öfverdirektörens något olika, åsigt. Nödvändigheten af skärpta kontroller har äfven landtmäterifiskalen sökt tydliggöra, och derutinnan, såsom af Stads-Råds-protokollen vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof vid innevarande riksdag inhemtas, vunnit stöd ej mindre af Kongl. Maj;ts Justitie-kanslers-embete änäfven af Statsrådet och Chefen för Civil-departementet.
GENERALEN. Det gö r man så lätt. Vid nästa landtdag ska han föra vår talan, val d som han är därtill af detta vårt eget härad. O ch han ska föra v år talan utmärkt! Han står redan vid knappa trettio år i spetsen för en af våra främsta na VAHRMAN. tionela tidning ar i hufvudstaden, men han sl iter ut sig där, tum för tum, f ör vår sak , u tan att vi kan löna honom efter förtj änst. GENERALEN. Så skaffa honom en bättre tj änst då! VAHRMAN. Han står inte väl med regeringen. Han är framtidsman och radikal GENERALEN. Det v ar synd om en så bra karl. Öppna en subskription för honom ! VAHRMAN. Skämt åsido! Den tar han inte emot. Det skulle väcka alla onda tungor till prat om pol itiker, som sälja sig... GENERALEN. Sannerligen, en ovanli g ung man! VAHRMAN. (närmare) Om jag nu viste att denne unge man genom en helt natu rlig känsla hos en högtstående person... (slår sin arm förtroligt om Vahrmans skuldror, medan han ser sig spanande omkring). GENERALEN. Nu förstår jag dig inte längre, min bror. VAHRMAN. (fortsätter) Om jag nu viste att h an hade rätt att komma i besittning af både förmögenhet och namn, ska jag då inte gö ra al t fö r att förmå den rätta personen att gifva honom dem? GENERALEN. (tiger). VAHRMAN. Är jag v ärkligen tvung en att förklara det tydl igare? GENERALEN. (likgiltigt i det han sätter sig) Ja, det är du, om du vi ll att j ag ska fatta dig det allra minsta. VAHRMAN. Åh, du är en världsman, min bror, en rik tig världsman! Men j ag har också kommi t hit för att tala rent språk med dig i denna sak. Nå, och hvarför gör du det inte? VAHRMAN. (beslutsamt) GENERALEN. Jo, jag gör det!
Rörande äro hennes sjelfförebråelser och den fromma resignation hon i sin sorg förråder, då hon fruktar, att Gud icke längre anser henne värdig att sköta barnet och derföre tagit det till sig. Det är ett af de mest poetiska ställen vi påträffat i de gamla dramerna. Versbehandlingen är näst den i Tobie Comedia den bästa vi hittills funnit; rimmen äro i allmänhet rena. — Huruvida stycket är en öfversättning våga vi ej afgöra; det synes oss ganska väl kunna vara original. Handskriften lemnar ingen ledning till upptäckande af författaren. Ännu ett stycke hafva vi från detta århundrade i ”Holofernis och Judiths Commædia opå Rijm i 5 Acter,” hvilket finnes i handskrift uti Aschanei ofvan omtalade samlingsband på kgl. biblioteket, och hvilket derföre af Hammarsköld på redan anförda klena skäl blifvit tillskrifvet denne författare. Äfven ”Holofernis och Judiths Commædia” har enligt Aschanei anteckning varit ”Ageradt Ubsaliæ.” Detta stycke bildar en öfvergång emellan de stränga bibeldramerna från 1500-talet och de verldsliga dramerna från följande århundradet. Liksom de äldre dramerna tager det nemligen en utförlig biblisk berättelse till ämne, följer troget den der angifna handlingens gång, utan att förbigå någon omständighet, som har en, om än aldrig så liten betydelse, samt innehåller många scener, i hvilka dialogen blott är en omskrifning af bibelordet. Men dessemellan utmålas enskilta delar af berättelsen på fullkomligt fri hand med rent verldslig hållning. I båda de två sist omhandlade styckena anlita författarne likaledes sin uppfinningsgåfva; men de hålla sig dock der noga inom den engång anslagna religiösa grundtonen, hvilket än mera är förhållandet i de stränga bibeldramerna. Här åter framskymtar tydligen den mera profana lusten att underhålla, och der texten erbjuder någon anledning, har författaren med ett omisskänneligt välbehag skildrat scener, som icke ensamt åsyftat from uppbyggelse.
Huru förklara detta? Hon bad om hans förtroende. Men han nekade henne det. Han försäkrade, att det var sällheten, som gjorde honom tankspridd. Och medan han försäkrade detta, vittnade dock hans väsen, att han ljög, och i hans blick låg en skygg fruktan, som om furierna skakat sitt ormgissel över hans huvud. Hermione såg sin fader kämpa med djupa bekymmer. Detta nedtryckte henne icke mindre. Själv hade hon under de senare dagarne måst röna flera bevis på den förbittring, som hos atenska folket, hedningarne såväl som de kristne, rådde mot Krysanteus. Till och med det lilla antal, som hitintills troget understött honom, hade nu med få undantag, under inflytelsen av den allmänna meningen, dragit sig tillbaka. Gymnasierna stodo tomma, och ungdomen, trotsande den hårde censorn, samlade sig som förr kring Epikuros' vansläktade lärjungar. Barmhärtighetsstiftelserna voro inrättningar, av vilka endast de vid dem anställda tjänstemännen drogo fördel. Folket knotade över de summor, som offrades på dylikt; de sjuke och fattige fruktade dem, emedan onda, måhända till en del sanna rykten voro om dem i omlopp. Bland stadens förnämligare släkter fanns knappt någon, som ej ansåg sig hava skäl att klaga över Krysanteus, emedan enskilda deras medlemmar träffats av den oblidkeliga stränghet, varmed han skötte sitt censorskall. Han hade avsatt osedliga offerpräster och anklagat och sakfällt oredliga ämbetsmän i massa. Till de lediga platserna funnos få eller inga sökande, ty de missnöjde hotade varje sådan med förföljelse. Att de avsatta prästerna kastade sig i kristna kyrkans armar var en vanlig företeelse. Denna gjorde oupphörligt proselyter ej blott ibland de ringare klasserna, utan även inom de bildade. Krysanteus' verksamhet medförde helt andra frukter än dem han åsyftade. Han var icke blind för detta. Han började i själva verket förtvivla om möjligheten att vinna seger åt den sak, vars stridsman han var. Till dessa bekymmer sällade sig den sorg och grämelse, som Klemens ingav honom.
Den värde ledamoten trodde då, att, om man valde Electorer bland hela Ståndet, ett allt för starkt inflytande skulle derigenom lemnäs öppet åt dem, som vanligen bo i hufvudstaden eller åt dem, som innehafva de främsta och 4 SO Den 12 Februari e. m. sista bänkarne på Riddarhuset, samt att de, der komme ifrån landet, skulle hafva mindre inflytande än som vederborde. För min del är jag af samma mening. Jag tror nemi. att om ett parti vid början af en riksdag hade öfverhanden bland R. o. Ad., i allmänhet räknadt, så blir för detsamma lättare att bestämma Electors-valet, i händelse det finge ske obehindradt inom hela antalet, än om detta vore fördeladt i 25 delar och hvarje sådan afd. valde en Elector inom sig. Dä skulle det troligen hända, att pluralileten på någon afd. vore af annan mening än den rådande, och följaktligen insatte en Elector, som ej eller hörde till densammas anhängare, hvarigenom Electorerne blefvo mera blandade och i det hela mera oväldige, än om de rådande allena tillsatte dem de önskade. Jag anser det dessutom vara lättare för hvarje person särskildt, att göra bekantskap med de ledamöter, som höra till hans 25 afd. och deraf utsöka en, än att bland hela mängden utsöka 25, (y det är, såsom en följd af Utsk:s förslag, nödigt att desse 25 på förhand äro bestämde åtminstone för de sista afdrne, emedan det eljest kunde hända, att de föreg:de borttagit dem, som dessa ämnat välja och att de under pågående val icke fmgo nog rådrum till att betänka sig”. Till stöd för den åsigt jag uttalat, har jag således att åberopa Hr von Hartmansdorffs egna tankar om saken den tiden. Jag anser intet farligare för sociala institutioners utveckling än liknöjdhet, den är ett förderf för stats-kroppens utveckling och tror jag derföre det vara af stor vigt, att man lifvar intresset hos R. o. Ad:s ledamöter, att här infinna sig sä talrikt som möjligt och icke genom en invecklad lagstiftning förqväfva deras håg att deltaga i allmänna angelägenheterna.
Nu mera äro sådana saluafhandlingar förbudna genom Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, som stadgar, att säljare dädanefter ej må förbehålla sig eller andra att, emot någon i samma afhandling bestämd penningesumma eller andra vilkor, få framdeles vinna egendomen åter, samt att, om det sker, det skall vara utan verkan, och lagfart å sådant köp eller skifte icke tillåten. Onekligen har också skäl funnits att påtänka detta förbud, så vida åtskillig/olägenhet kan härröra från den i fråga varande återlösningsrätten. Osäkerheten om beståndet af köparens äganderätt afhåller honom från företagande af kostsama förbättringar, och blir derigenom i statsekonoiniSkt afseende skadlig. Säljaren åter kan vid begagnande af sin återlösningsrätt finna egendomen besvärad med inteckningar; och tvister kunna uppstå, huruvida dessa böra gälla, så vidt de öfverstiga det pris, hvartill återlösningsrätten är betingad. Imedlertid synes af sjelfva 1810 års förordning, att dylika svårigheter dittills icke hindrat giltigheten af återlösningsviikor, enär det först är dädanefter, som de skola vara utan verkan. Och rättsgrunden för deras giltighet, innan de blefvo förbudna, ligger väl deruti, att de icke sträcka sig utöfver säljares och köpares behörighet att om sina egna fördelar förfoga; att om köparen betager sig den säkerhet, han behöfde, för att kunna på egendomen använda väl beräknade kostnader, och om säljaren blottställer sig att antingen nödgas lemna återlösningsrätten obegagnad eller ock vidkännas gravationer, öfverstigande den redan betingade köpeskillingen för egendomens återfående, sådant allt tillhört dem sjelfva att förutse och. beräkna, samt att de äga skylla sig sjelfva, när de det oaktadt inlåtit sig i en afhandling, som stod dem fritt att företaga eiler underlåta. I allt fall gäller icke 1810 års förordning för frågali om Kronans salu af gods till Adrian Tripp. Men om ock denna förordning kunde få retroaktif verkan, och-frågan om Tripps genom köpet erhållna äganderätt skulle afgöras efter nämnde förordning; så vore det icke genast derföre klart, antingen det blefve äganderätten eller återlösningsvilkoret, 6om skulle komma att vika.