Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landskamereraren skall, såsom allmänt ombud, och för att meddela upplysningar, vara tillstädes, utan rösträttighet, men med skyldighet att anmärka, huruvida kronans rätt vid taxeringarne blifvit iakttagen. § 115. Pröfnings-kommittéen, som eger att hålla sina öfverläggningar inom slutne dörrar, sammanträde å tid och ort, som af Konungens Befallningshafvande utså!tes, med iakttagande af Iva månaders rådrum, ifrån det taxeringarne blifvit fulländade, på det besvär öfver taxerings-kommittéernes åtgärder må kunna hos pröfningskommittéen anföras inom den tid, som här framdeles föreskrifves. Är Landshöfdingen af förfall hindrad att i kommittéens göromål deltaga, anmäle det i unders dånighet hos Konungen, som, så vida det anmäldta förfallet godkännes, lärer täckas en annan Ordförande i nåder förordna; men skulle förfallet inträffa så nära den för nröfnings-kommittées sammanträde, att ett slikt serskildt förordnande icke hinner att ankomma, sammanträde kommittéen och välje inom sig Ordförande. § 116 Sedan taxeringsprotokoll, handlingar och längder inkommit, utfärde Konungens Befallningshafvande allmän kungörelse, som innehåller dagen för pröfnings-kommittéens sammanträde, namnen å de utsedde ledamöterne, samt föreskrift för den, som Bevillnings-Ulskottets Betänkande, M 4. 57 som af pröfnings-kommittéen äskar någon rättelse, att antingen förut hos Konungens Befallningshafvande, elier sednast klockan Tolf å den dag, kommittéen sammanträder, skriftligen ingifva sina anmärkningar vid den öfverklagade åtgärden, skälen lill den rättelse, som sökes, jemte hvad till upplysning och bestyrkande af för hållandet tjena kan. § 117 l:o. Konungens Befallningshafvande utnämne, att föra protokoll och längder, en person, som icke i annan egenskap vid kommittéen skall vara närvarande, och som af allmänna medel njuter arfvode, på sätt derom stadgas. 2:o.
Det lärer vara kändt och allmänt erkändt, att alla inrättningar af en större omfattning ovilkorligen medföra förlust, då de drif vas för statens räkning, men deremot oftast och nästan alltid vinst, da de öfverlemnas åt enskilda bolag eller, hvad bättre är, enskilda män. dag är öfvertygad, att paketposten skall framdeles blifva en förmån för den, som öfvei täger densamma, och tillstyrker derföre, hvad Utsk. föreslagit. Tili upplysning derom, att den kostnad, som till en början skulle drabba postverket, är obetydlig, har jag försett mig med en authentik uppgift af kamererare» vid Postverket öfver utgifter och inkomster för och genom paketposten under de 2-^ är, densamma ägt rnm, och hvaraf fullkomligen inh.emtas, att paketfarten är i tilltagande hvarje år. Afgiften för passagerare utgjorde nemi. 18.5a, 6,400 r:dr, och i833, 7,400 r:dr, och paket-afgiften, som förra året, eller i832, utgjorde 5,200 r:dr, uppgick deremot i833 till 7,831 r:dr. Det synes mig således klart, att inkomsten skall än ytterligare stiga, när inrättningen mera begagnas.
Och den så anfallne var för stolt eller för ädelmodig att svara: Derför att republikens president icke har erbjudit mig makten, utan föredragit Waddington, Freycinet, Ferry framför mig. Denna Gambettas tystnäd uttolkades * Senatom Edmond Schérers ord i en artikel i Revue politique et littéraire (29 jan. 1881) .som ett bevis, att de mot honom riktade anklagelserna vore berättigade. Och likväl var detta icke fallet. Ännu den 21 september 1880, då Freycinet just afgått, begåfvo sig flere inflytelserika deputerade till republikens president för att enträget uppmana honom att tillkalla Gam-betta. Jules Grévy svarade, att han föredrog att » reservera » Gambetta för en lämligare tidpunkt. Det är sant, att Gambetta under fyra på hvarandra följande ministérer (Dufaures, Waddingtons, Freycinets och Ferrys) styrde deputeradekammarens majoritet nästan med en diktators makt. Men det var en diktator, som icke stödde sig på våldet, utan på öfvertygelsen. Det var en diktatur af samma slag som den Themistokles och Perikles, William Pitt och Canning utöfvat före honom och som Gladstone utöfvar ännu i dag, en diktatur, som aldrig skadade frihetens eller fosterlandets heliga intressen, om den än stundom sårade en ministers fåfänga eller egenkärlek. Ty för ministrame kunde det visserligen kännas kränkande att dag ut och dag in af den rojalistiska och ultraradikala pressen förlöjligas som marionetter, hvilkas alla rörelser leddes af » diktatorns » osynliga hand. Det är äfven sant, att många gånger handlade ministrame tvärt emot Gambettas råd eller åsigter. Men det hindrade icke de reaktionära och intransigenta tidningarna att låta » diktatom » bära skulden så godt som för allt hvad regeringen gjorde och hvad hon underlät att göra, både för Barthélemy Saint-Hilaires misstag som utrikesminister och Albert Grévys svaghet som generalguvernör öfver Algeriet. Gambetta utöfvar makten utan att bära ansvaret, idislade hans fiender.
Be - Den 3 2 Junii 1213 Bevisningen i frågor af denna art omgif.ves af mångå svårigheter, och det är troligt att flen .hädanefter skulle möta betydligare hinder i deri mån eget medgifvande sällan kunde påräknas, hvaraf äfven torde följa att då de flesta oäkta harn icke någonsin komtne i åtnjutande af de fordelar man velat dem tillerkänna, skulle den Lag, sorn endast blefve nyttig för några, få vara skad. lig 1 allmänhet genom de missbruk, hvartill den kunde föranleda; och billigheten i all Lagstiftning fordrar, att icke några få göra vinst på allmänna säkerhetens eller samhälls-ordningens bekostnad. At Pn annan sida framställa sig med tydliga färgor de svårigheter som vid äktenskaps afhandlingar kunde mota och de oredor sorn lätteligen vore att befara inom äkta ståndet. E» ömtålig qvinna öfverlemnar kanske icke utan fruktan sitt och blifvande barns öde åt en maka, hvilken möjligen kunde blottställas för efterräkningar från ungdomens ålder och dess mången gång åtföljande obetänksamma förvillelser af sådan art, att de antingen kunde verka rubbning af husliga sällheten eller medföra fullkornlig upplösning deraf; och månne icke den qvinna, Som vilseförd af passionen eller bedrägeri genom en lättsinnings anfall mot hennes dygd, efter olofligt umgänge födt barn, skulle mera hädanefter än hittills deraf känna ledsamma följder. Hoa förlorad» kanske mindre i opinionen, hvilken ej eller 12i4 Den 2 2 Juni tiu vid hennes förseelse fäster något nesligt iii* tryck; men möjligheten att inga ett lyckligt äktenskap blefve säkert försvårad, och kan hända skulle denna visshet, i förening med omtankan på sitt och barnets uppehälle, någon gäng, bland den mindre upplysta hopen, föranleda till cgerningar, hvarföre menskligheten ryser.
M:t redan förut serskildt anbefalld utredning angående kronofiskena i sammanhang dermed blifvit afgifven, E. K. M:t beslutat en allmän reglering af dessa lisken, samt, i afseende härå, velat Rikets Ständer följande i nåder meddela: Jemte det E. K. M:t, som funnit ej mindre de större lax-fiskena, än oek de betydligare strömmings-fiskena höra för kronans räkning bibehållas och enligt hittills gällande föreskrifter utarrenderas, dervid förklarat, att, med undantag dels af nämnda fisken, dels ock af skäl-fisken, hvilka, derest de icke äro skattlagde eller för vissa behof serskildt disponerade, böra, i den män om dem gällande arrendekontrakt tilländagå, på grund af 1 kap. 8 § i 1766 års fiskeri-stadga, till all - Ea'peditions-Utskottets Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 28. 37 mani begagnande frigifvas och ifrån jordeböckerna alföras, alla öfriga för närvarande utarrenderade fisken, för så vidt icke i något fall serskildt derom blifvit stadgadt, skola, i öfverensstämmelse med derom meddelade föreskrifter, under skallemanna-rätt försäljas, hade E. K.
Jag kan omöjehgen tro att icke den civila friheten i vårt Land varit för allmänna lugnets bibehållande förut tillräckeligen inskränkt, utan att behöfva ytterligare inskränkas och sättas i mera beroende af Krono-betjente genom ifrågavaranFörfattning. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke, enär Utskottets första Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande nu endast finge läggas till Handlingarae$ hvilket bifölls. Företogs till pröfning Lag-Utskottets under N:o 77 afgifne, samt den 14 dennes på bordet lagde Betänkande; öfver gjordt Förslag, att Konungens Befallningshafvande må blifva pligtige, att, till Justitiae-Cancelleren och Justitiaj-Ombudsmannen insända ett exemplar af de Kungörelser, hvilka af dem utfärdas, m. m. Grefve $/>ens, Jacob Melker: Jag tror, för min d#l, ej att Lag-Utskott«t gjordt tillbörligt 126 Den 21 dpr il. afseende å Grefve Gyllenborgs Förslag och be* gar alltså Betänkandets återremitterande. Den åsigt, som ledt Utskottet, vid afstyrkandet af den föreslagne skyldigheten för Konungens Befallningshafvande att till Justitiae-Cancelleren och Justitieombudsmannen insända sina Kungörelser öfver allmänna vtgtigare Årender, confrasteras besynnerligen med den, som föranlåtit tillstyrkandet i ett annat Utskottets Betänkande af en slik insändningsskyldighet, i anseende till Utslag, som i enskildta Mål fällas. Då genom ett sådant serskildt.
För Ramsjöns sänkning samt de ofvan och nedan liggande vattensjuka fälls uldikning, hafva jordägarne inför Länsstyrelsen blifvit hörde, men icke kunnat sig förena, hvarföre en delägare varit nödsakad göra frågan i DoinsLolsväg anhängig. Boskapsskötsel. Denna näringsgren drifves i betydlig skala och är den källa, hvarifrån allmogen hemtar tillgång till en del af sina skatter och ulskylder. Efter 1837 och 1838 års missväxt, derunder ladugårdarne måste inskränkas, häfver uppfödandet af kreatur varit lemligen lönande, emedan de betalts dyrt, hvarföre ock allmogen det näst derpåföljande år pålagt en mängd kreatur. De egentliga hetesmarkerne äro svaga, men allmogen brukar deremot till stor skada för sig tidigt om våren utsläppa eller tjudra kreaturen å de bästa ängarne, för att der söka sin bergning. Härigenom förminskas höafkastningen betydligt, och svårligen lärer ladugården kunna bringas till den höjd, den borde komma, förr än helt andra principer i landlhushållningen blifvit antagna. Disponenten af Gamla Skottorp och Dömestorp Rytlmäslaren P. Möller införskref år 1836 2 tjurar och 2 qvigor i kalf af den Engelska korthornade eller Durhamsracen, samt 1842 1 tjur och 1 qviga, äfven i kalf af samma race. Dessa hafva trifvits väl och croiserade med fordna racen på stället har deraf uppkommit en race, som både är god och vacker samt för klimatet passande. Från Skottorp hafva årligen lill flere delar i Riket försäljning skett utaf ungkreatur af denna race, och år 1841 utgingo derifrån flera ungkreatur lill Tyskland och deribland en qviga i 3:dje året, som betaldes med 175 R:dr Rgs. Furafvein. Åberopande hvad 1839 års berättelse innehåller, får jag blott tillägga, att från England till Skottorp inkommit några får af New Dishleys-racen, hvilka lära trifvas väl. 6 Skogar. Kronoparker eller allmänningar finnas ej i Länet.
Förmyndare-befattningen deremot är redan nu, i och för sig, ett ganska besvärligt updrag; och hvarje åläggande, hvarigenom man gör detta updrag för den enskildte ytterligare betungande, skall öka hans benägenhet att söka undandraga sig detsamma. Det är vidare alldeles icke gifvet att förmyndaren bor i den trakt eller det län, der pupillen har sin egendom eller der han blifvit till förmyndare förordnad. En förmyndare kan nemligen vara boende långt aflägse derifrån; och, för sådant läll, måste det för honom blifva ganska besvärligt att årligen upvakta en socknenämnd, med hvilken han för öfrigt icke har något att skaffa, — att till densamma ingifva sin förmyndareräkning — samt att afvakta och besvara de anmärkningar, som af räkningen kunna föranledas. Då nu förmyndaren hvarje år skulle verkställa allt detta, synes det väl vara nog oneröst, utan att han ytterligare skall belastas dermed att göra utdrag af förmyndareräkningen och afsända det till socknenämnden eller gode männen. Socknenämnden åter finnes i samma distrikt som domstolen och eger vanligtvis bland sina ledamöter någon, som tillika är ledamot af rätten. För sistnämnde person skulle det således icke blifva någon svårighet att medtaga en förteckning på alla de förmyndareräkningar, som under året blifvit inlemnade eller granskade. Med ledning åter af denna förteckning kan domaren sedermera lätteligen verkställa den anteckning, sorn Gr. Sparre föreslagit. Då jag anser denna utväg både enklare och lättare verkställbar, an den af Utskit föreslagne, fortsätter jag mitt yrkande om återremiss af denna g. Gr. Sparres Jag vågar försäkra den siste värde talaren, att så väl komitterade som Utskit tagit den aldranogaste kännedom om alla de mångfaldiga olika förslag, hvilka vid 1845 års riksdag i detta afseende framstäldes.j Äfven af LagUtskits Betänk, inhemtas, att flere olika och från hvarandra väsendtligen afvikande förslag afgifvits; men Utsk:t har funnit alla dessa förslag stranda deremot, att det berodde på gode männen sjelfve att infordra räkningarna och anmäla att de icke inkommit.
Det kan ej vara ett uppmuntrande oell för krigslydnaden gynnsamt förhållande, då den frie mannen träder uti ett nnderordnadt kamratskap till den legda Soldaten, så vida denne senare icke är, genom en högre, uti det reela krigsyrket ådagalagd skicklighet, till företrädet fullt berättigad. Utskottet har icke fästat någon vigt vid Motionairens sanningsenliga uppgift, att Indelta Soldaten, såsom innehafvare af dubbel sold, under tjenstgöring är den dyraste krigare, Staten kan underhålla. Icke heller har Utskottet velat uttala en åsigt, som derinom sökt göra sig gällande, nemligen om förderfligheten af en institution, som föranleder till allt jemt sig ökande tvister om skyldigheter och rättigheter emellan Staten, Rostoch Rotehållare samt Armeens personal: frågor af betänklig art, då de skadligt inverka på national-caracteren, såsom hufvudsakligen bidragande till det inrotade misstroendet bos den skattdragande allmogen mot de högre classerne i samhället, och icke eller nekas kan, att från de magtegandes sida sjelfva Indelningsverkets natur påkallar sådane åtgärder, som, till sin miiilairiska syftning goda och förtjenstfulla, dock äro till sin laglighet tvetydige och endast uppskattas efter den oeconomiska inverkan de utöfva på Rustoch Rotehåilares trefnad, som oftast deraf kännbart lider. Jag skulle önskat, det ingen tvekan uppstått, hos Utskottet att instämma i Motionairens uttalade öfvertygelse, att med Conscriptions-Systemets natur det är oförenligt att, i afseende på krigsyrket, skall finnas mer än Allm. Besv. och Oecon. TJtsk. Betänkande JWo -5A. 7 ett Stånd. Alt verkligheten, likasom begreppet, af krigare och medborgare sammansmälta uti ett väl ordnadt national-försvar, hvarmed en särskild krigarekast, om än indelt, är oförenlig; att om Rustoch Rotehållares fördel rättvisligen skall afses framför tjenslens fordringar, Indelta armeen efter en längre tids fred onekligen måste bestå af gamla och bräckliga
Majits nådiga bref den 20 November 1816 fått sig ålagdt att årligen utgifva till understöd för stadens uppfodringsoch läroverk, utom hvad af stadskassan för detta ändamål förut utgjordes; anförande kommissionen såsom skäl för denna yrkade befrielse, att berörda åläggande skett under vilkor af tolagens utgående till då faststäldt belopp, hvilket nu skulle blifvit betydligen nedsatt, samt att staden derförutan till läroverken bidroge vida mera än andra städer enligt författningarna och 1820 års skolordning vore ålagdt; 2:o det belopp af omkring 13,000 Rdr, som stadskassan skall nödgas årligen utgifva för kronouppbördsverket i hufvudstaden, i afseende hvarå Drätselkommissionen förmenat, att då förhållandet med Stockholm vore i så målto annorlunda än med andra städer, att kronouppbördsverket i nämnda stad, med dess betydliga uppbörd, vore fullkomligen skiljdt från uppbörden af stadens enskilda medel, hvilka af serskildt aflönade uppbördsmän och direktioner uppbures och förvaltades, det vore billigt, att den af Stockholms stad enskildt bestridda kostnad för kronouppbörden hädanefter borde, så framt den icke helt och hållet kunde öfverflyttas från stadens på kronans stat, åtminstone genom ett ökadt bidrag från kronans sida, 3 efter behörig utredning, inskränkas till ett belopp, som icke öfverskrede de utgifter, hvarmed de öfriga städerna för enahanda ändamål jemförelsevis voro be tungade; 3:o en del af kostnaden för underhållet af de i stadens häkten förvarade fångar, hvilken kostnad år 1845 uppgått till 15,579 Rdr 10 sk. 8 rst.; hemställande drätselkommissionen i underdånighet, huruvida stadens kostnad för fångars underhåll och vård icke rätteligen borde inskränkas till sådana, hvilkas mål vore på stadens kämnerseller rådhusrätters ransakning och pröfning beroende, eller af den beskaffenhet, att de till dessa domstolar borde hänskjutas, och att staden deremot måtte uttryckligen befrias från underhåll af sådana fångar, hvilka i stadens häkten insattes, men vore af den egenskap, att de, enligt gällande författningar, borde på kronans bekostnad i allmänna häkten förvaras; 4:o den utgift, stadskassan, till följd af Kongl, landttullsoch accis-stadgan den 19 September 1776, vidkännts till uppgifvet belopp af omkring 2,000 Rdr årligen, för byggande och underhåll af Tullhusoch Tullbyggnader i staden, i afseende hvarå Drätselkommissionen underdånigst förmält, att, enär, enligt åberopade stadga, Stockholms stad, såsom ersättning för ofvanherörda byggnadsoch underhållsskyldighet,
» » Ja, det var just det, » s a ' j a g, » m e n n ä r mat öses upp » till reds », hur kan den då vara v a r m? » » Det är ju bara en barmhärtighetsinrättning det här också! » » Bara! » sa jag. Nog har de råd att i sommar bestå dukar på borden, pappersservietter för den som vill ha, otummadt bröd och varm mat — ja, till och med litet uppassning! Det säger jag, Lovisa Petterkvist, och det står jag för, om jag så ska bli hatad för det aldrig så! » Så försvann vi från folkköket — nog för alltid! Ska man finna sig i en sådan art af servering, och vid så, lindrigast sagdt, ytterst ojämnt lagad mat, så ska det vara för det att man känner att här lämnas hjälp åt dem som hjälp behöfver. Annars så —? Nej t a c k! Sedan vi stärkt oss med en kopp » brunt » med dopp till, något som vi riktigt väl kunde behöfva, började vi hålla råd om, hvad vi vidare skulle ta oss till. » Jag är med om hvad som helst, jag, » sa Ruffen — » bara inte » Han kikade på Industrihallens utsiktstorn. (Han är alltid med om hvad som helst, strax efter en liten scen!) » Usch nej, » sa jag. » Aldrig dit u p p! » » Du behöfver väl inte flyga öfver allt heller, hä hä. » » Måtte jag då väl inte behöfva, » sa jag. » Hissar är riktigt gemena. » » Riktiga otäckingar, » sa jag, och jag menade allt jag sa, hvilket inte kunde hindra, att vi en halftimme senare satt i den kulörta glasbur, som för upp till minareterna. (Hvad jag tycker det ordet låter lärdt!) » Begriper du, hur vi ha kommit hit, gubben, » sa jag. » Hm hm hm hm h m h m! » sa Ruffen. » Sagt något, har jag då inte. » » Nej, men tänkt! » » Ja, då har jag » tänkt » oss hit då, sa jag gladt. » Det var skick H ü! » » Hu et » gällde » lyftknycken », som är så ofantligt obehaglig i alla hissar.
Det till Metall-låne-fonderne bestämda anslag af 600,000 R:dr synes lämpeligen kunna, på sätt Grefve Spens tillstyrkt, öfverföras till 9tde Hufvudtitelo, för att användas till understöd åt alla slags Näringar, dervid likväl sillfiskerierne torde böra nämnas i första rummet. Riksens Ständer böra inskränka deras beslut endast till bestämmande af hufvudgrunderne, samt öfverlemna tillämpningen af dessa grunder åt verkställande magten. I annat fall kunna Riksens Ständer lätteligen komma att begå misstag, hvilka för det allmänna torde bereda svåra följder. Friherre B.oije: Lika med en värd Leda mot, tror jag, att vi i allmänhet böra, utan afseende på hvad de andra Stånden göra, följa vår eg«n öfvertygelse? men jag finner likväl, att om detta alltid gäller i frågor, där de egenteligen så kallade rättsbegreppen ingå, så fordrar dock klokheten, i oeconomiske frågor, stundom af det eea Ståndet, att sedan 2 Stånd förenat sig, icke så alldeles skilja sig ifrån det tredje, att gifven pluralitet derigenom skänkes åt de två. Jag delar gerna den förmodan, att BondeStåndet torde jemka sig till oss; och det var också i den förmodan, som jag framställ » - Den 8 Juni i /, m, 35 5 de en mening, hvilken ännu ej varit BondeStåndets, men som kan blifva det. I öfrigt tror jag mig aldrig böra sammanblanda begrepp af olika natur. Det gör man likväl, då man räknar till lånetillgångar för jordbruket det Creditiv MagazinsDirectionen har. MagazingDirectionens uppköp af Spannemål lättar afsättningen; men annat är att få låna, och annat är, att ej sakna afsättning. Hvilken af våra hufvudnäringar saknar afsättning?
Af Herrar Bildt, D. G., Montgommery, R. N. G., Friherre Leijonhufvud, B. A., Björnstjerna, J. M., Gripensvärd, J. O., von Troil, S. G. och Hierta, C. G., hvilka åberopade Utgifts-afdelningens i frågan afgifna förslag, så lydande: ”Då Rikets Ständer medgifvit, att de olvanomförmälta Pensions-kassor, vid inträffande ledigheter af embeten och tjenster, förut tillfallande vakansoch förslagsliggetids-besparingar skulle upphöra, emot ersättning till kassorna för mistningen af denna till dem anslagna inkomst; då utredt är, att det anslag af 5,000 R:dr Banko, eller i Riksmynt 7,500 R:dr, som vid 1850 och 1851 års riksdag anvisades såsom bidrag till berörde ersättning, blott till eh ringa del förslår att godtgöra kassorna för den förlorade inkomsten, och att, i följd deraf, denna godtgörelse hufvudsakligen måste bestridas af befintliga besparingar å vederbörande Hufvud-titlar; då, hvad särskildt angår den del af ersättningen, som skall utgå af de å Fjerde Hufvud-titeln uppkommande besparingar, upplyst blifvit, att, för anskaffande af tillgångar till densamma, lediga beställningar under en längre tid lemnats obesatte, hvarigenom, i strid med det med vakansoch förslagsliggetids-besparingarnes upphörande åsyftade ändamål, löntagarne i sjelfva verket fortfarande fått bidraga till ifrågavarande ersättning, och då det för öfrigt synes mindre lämpligt, att den godtgörelse, som Stals-Utskottels Ullätande N:o 231. 7 blifvit kassorna tillförsäkrad, till den väsentligaste delen bestrides al en jså oviss tillgång, som besparingarne, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.ts Nådiga framställning, det å Nionde Hufvud-titeln uppförda anslag till ersättning för mistade löne-innehållningar må med de äskade beloppen, tillsammans 9,802 lV.dr Banko, eller i Riksmynt 14,703 R:dr, förhöjas till 22,203 R:dr sistnämnda mynt.” N:o 231.
Det oförutsedda och obegripliga har en så stor andel i den första representationen, hvaraf ett styckes framgång beror. Teaterdirektörer och artister ha så ofta misstagit sig. Jag skämtade där uppe, men nu börjar Meyerbeers oro att gripa mig också. Midt framför Café Cardinal mötte vi Christen Urhan, en af de allra konstigaste typerna från denna tid, hvars lilla historia eller legend kanske skulle vara kuriösare än den stora historien; Christen Urhan, förste altviol i kapellet, och som af sina kamrater i orkestern hade blifvit döpt till » gudsbarnet ». För att göra er en föreställning om honom, tänk er en af Zurbarans munkfigurer, endast med den skil-naden, att han i stället för den grofva bruna yllekåpan bar ett slags svart långrock eller surtout. Inlägg vidare i hans drag den strängaste asketism och den renaste kärlek till musikens konst, och ni har Christen Urhan framför er. Professorn kände honom, — hvem kände han för resten icke inom kretsen af musikverlden i Paris? — Vi komma från Meyerbeer, — började han; — Robert-le-Diable ... — Är ett mästerverk, — afbröt lifligt notpulpetens man. — Ja, och man talar isynnerhet om en nunne-balett med Taglioni som abbedissan ... — Derom kan jag ej döma, — svarade Urhan med en musikalisk värdighet, som ej lemnade plats för skämt. — Ah, det är sant! Förlåt, iag glömde. Det är nu i flera år, som ni är förste alto i detta förderfvelsens hem, men ni vänder lika samvetsgrant som oaflåtligt ryggen åt rampen och har på alla dessa år inte sett så mycket som smalbenet på en dansös! Men det hindrar er ej från att vara en ojämförlig artist. Nå, hafresoppan på Café Ang-lais är alltid lika förträfflig? — Utmärkt. — Så mycket bättre, så mycket bättre Helsa kapell-mastar ’ Habenech!