Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men detta är alldeles detsamma, som om man föreställer sig, att hvarje gång sockerskålen sättes fram, innehållande 45 bitar, tvenne osynliga händer skulle borttaga den ena 9 och den andra 3 bitar. Dessa osynliga händer äro tullen och »skyddet.» Att tullen tar sina 9 hilar, deröfver har man ej rätt att klaga, ty staten behöfver inkomster för att Den 8 Februari f. m. 447 kunna bestå, och sockret utgör verkligen en särdeles lämplig artikel att belägga med en konsumtionsafgift, hvilken man eller eget behag kan inskränka. Men att den närgångna sky lidsén grin också skall tränga sig Iram, och taga sina tre bitar, delta må med skäl väcka någon förtrytelse hos våra damer, som väl tycka, att sockret ändå är nog odrygt; ty dessa 3 öre pr skålp. tagas från den stora allmänheten, för alt komma några lä fabrikanter till godo. Under diskussionen i denna fråga har man inblandat en stor mängd ämnen, som, efter mitt omdöme, icke egentligen hafva något sammanhang med frågan om Franska traktaten, och jag skulle anse mig brista i den grannlagenhet jag är skyldig R. o. Ad., om jag npptoge dess tid med att bemöta allt hvad här blifvit ordadt i dessa ämnen, eller om banker, obligationer, qvarnar, skjuts, maskinväsende, jernvägar o. s. v. Jag skulle blott vilja anmärka det besynnerliga deri, alt då en talare först förklarat, att brist på arbetare uppstått genom våra jernvägsanläggningar, och att man derföre bort, för att ej sätta jordbrukaren i förlägenhet, införskrifva engelska arbetare — ett förslag, hvars onaturliga beskaffenhet jag enda-t i förbigående vill påpeka, under hemställan, om det ej då med mera skäl kunnat sägas, att man tagit brödet ur munnen på svenska arbetare — samma talare sedermera kunnat påstå, att våra arbetare, i följd af den friare handelslagstiftningen, blifvit beröfvade tillfälle till förtjenst. Här skulle således, på samma gång, hafva varit brist på arbetskrafter och brist på arbete! I sanning, ett sådant bevisningssätt och sådana anfallsmetoder öfverlemnar jag åt mina motståndare att begagna. Jag vill nu öfvergå till granskning af de betänkligheter, som ur konstitutionel synpunkt framställts emot traktaten.
Adjö! adjö! Var hon här och gaf dig en uppsträckning, Seg ers tedt? Jag tyck te så därinne. Hon är förfärligt positiv... Tala inte illa om Alma, när hon är borta. BARON. ELISE. Fastän hon är borta, s ka du s äga. ELISE. (vid julträet) Fredrik, kom och hjäl p mig med granen! BARON. (slår sig ned i soffan, gäspar) Jag ork ar omöjligt inte. Grå du och hjälp henne Segerstedt! Jag är öfveransträngd. ELISE. Har du ansträngt dig med att sofva fjorton timmar i natt igen? BARON. Också det. Men så har jag sli tit ut mig med att fundera öfver f arbror, hvarför är h an i ett sådant misshumör? Nu på sj älfva julaftonen? Han, s om längtat s å efter den. ELISE. Han har fått ledsamma bref från Ryssland, men det går öfver till kväll en. Ledsamma bref! Åh , det vänjer man sig vid! Och dessutom är han i nte här för att l äsa ledsamma bref från Ryssland. Hvarför tror du de precis är ledsamma, Elise? ELISE. BARON. Herregud, för att h an är ledsen, vet j ag! BARON. Nej, du! Säg häll re hvad han gjort de sista dagarna? ELISE. Han har suttit öfver si na papper dagarna i ända, och så h ar han ätit och druckit... BARON. Nå s e där! Var inte Vahrman också hos honom i går? Min begåfvade vän Segerstedt kunde just slå sitt klingande hufvud ihop med våra för att fundera öfver det här. Det är rasande kinkigt! Nå, så fundera nu också ni , därborta! Har han juridiska trassel fö r sig? Kom hit och h jälp mig att fundera u t hvarför farbror general en är vid så dåligt lynne! EMMY. Det k an j ag rak t inte. Nå, ni s äger åtminstone ärligt ifrån, att ni inte kan fundera. Men det hjälper inte mig. Jag måste väl fråga honom sj älf då. Eljes förstör jag min hälsa på detta här... ELISE. BARON. (till Segerstedt)
När ej skrifftgång är, om sommaren, medan the wanliga cateches predikningarna uphöra, kommer barnen och ungdomen korteligen at undervisas, emellan andra och tredje ringningen. 14. Catechismi förhör och undervisning skulle nu, hälst i förstone, ske bytals, före jul och i fastan. När nogon siuk blifwer, serdeles [an?]deligen, at the låta predikanten weta, och wårda sig troligen om the krancke och aflidande. Rådfråga sig ock i twifwelachtighet och samwetsmål med sin siälasörjare. 17. Effterfrågades huru sochnens fattiga försörgdes? Sw. få sin fattigdel i korn och p:g:r, och niuta almosor i sochnen. Och som ingen fattigstufwa är, hwilken tilförne stådt nedom grinden, 12 ther nu kyrkowachtaren har sin täppa, så wore i sochenstufwu-kammaren rum at hysa nogon fattig. Förmantes till barmhertighets gerningar. 18. Klockstapeln borde förbättras och fästas wid foten, effter han swichtar, när hårdt ringes. Påmintes, at the som ringa göra thet beskedel. och ej fara illa med klockorna: hwar öfwer klåckaren Olof Jönsson Agerberg borde hafwa inseende. 19. Sochnemännerne påminte at bänckläggning borde ske: och skulle med första blifwa. Skedde och samma sommar i alla 4 kyrkorna. 20. Kyrkiowerds sysslan i afledne munsterskrifwarens Pet. Sundells stelle, åtog sig, på allas begäran och kallelse, Carl Zachrisson i Silje: och skulle til honom inventeras kyrkans egendom och [s. 148] räkenskaper i wederbörandes närwaro: skolandes kyrkioräkningen ifrå 1 maji taga sin begynnelse här effter, till samma tid nästa åhr: hwilket sochnemännerne tyckte likast. 21.
» Nej, mamma lilla, det var ett bondförsök så groft, att du skulle skämmas däröfver. » » Ett » bondförsök », sådana uttryck, » puttrade frun misslynt, » det är bara ni, som äro så morska och bestämda, att en ann ' stackare knappast får ett ord med i laget. » » Jo, det får du visst, det är du som bestämmer allt, nu ska ' du t. ex. bara bestämma, hvilken dag du vill profva, så skola vi säga till en sömmerska? » » Profva, » svarade frun med den mest afkylande likgiltighet, » åhja, nog hinner vi med det, tänker jag. Hjälp mig nu att lägga ihop tyget, så det kommer i sina veck. » Frun och Maria lade nu omsorgsfullt ihop tyget, hvarefter hon rullade in det i en handduk och därofvanpå papperet. Så stoppade hon ned det i sin byrålåda, bredde för sä- kerhets skull ännu ett plagg öfver det, läste lådan och stoppade nyckeln på sig. Flickorna gåfvo hvarandra en förtviflad blick. D e förstodo bägge, att det stackars tygstycket härmed invigdes till en lång, fridfull hvila i moderns byrålåda. Deras aning gick mycket riktigt i fullbordan. Två månader låg tyget orubbadt i byrå- lådan, och alla öfverläggningar, om hvem som skulle sy nattrocken alla förslag och påminnelser därom ledde icke till något annat resultat, än att fru Björk, medgaf att nattrocken finge sys. Hvem som skulle tillverka den, var omöjligt att bestämma. Men en dag då de kommo hem vid middagstiden, möttes de af att modern med ett förnöj dt leende utropade: » Nu, kära barn, ska ' ni inte längre behöfva käxa om nattrocken. Nu vet jag, hvem som skall sy den! » Fickorna gåfvo hvarandra en förskräckt blick. Hvad i allan dar hade modern nu fått tag i för en gammal harpa till sömmerska? » Ja, kan ni tänka er, hvem som har varit här, » fortsatte den lilla frun med ögonen tindrande af belåtenhet.
Då det knappast i brotlmåls-lagstiflningen funnes något kapitel så svårt alt behandla, som det, hvilket angar omförmälda delaktighet; då Lagberedningen deråt egnal ett särskildt kapitel, och då en stor förbistring härutinnan är inom lagskipningen rådande, hoppades anmärkaren att Utskottet skulle vid en »omarbetning söka närmare urskilja och bestämma lagbegreppen häruti». Det synes som om denna anmärkning skulle hafva sin grund i något missförstånd otn ändamålet med omförmälde §§. Detsamma har ej varit att skrifva en lag om delaktighet i brott i allmänhet, utan endast att angifva de grunder, som specielt hafva afseende på delaktighet i stöld; och för sådant ändamål förmodar Utskottet de föreslagna §§ vara tillfyllestgörande. Om vår lagstiftning skullo tåla vid en revision angående delaktighet i brott, sa är dock detta behof mindre da fråga är om delaktighet i stöld. Så vidt Utskottet känner, råder derom icke någon särdeles förbistring inom lagskipningen, och emot hvad nu är föreslaget har Utskottet ej funnit någon sådan anmärkning, som ådagalägger behofvet af en närmare urskiljning, eller bestämmande af »lagbegreppen» deruti. På grund af flera, särdeles inom Bonde-Ståndet, framställda anmärkningar, har Utskottet förändrat straffet för olofligt begagnande af annans häst, eller båt m. m. Det förra, ur 1734 års lag hemtade, stadgandet härutinnan torde ock i flera fall vara väl mildt, med afseende å ifrågavarande brottslighet, hvilken vår lag, likasom åtskilliga andra lagar, bland andra den Danska, hänför lill så kalladt bruks-tjufveri. Lag-Utskolhts Utlåtande, JM 48. 17 Den föreslagna, i 19 § af omarbetade förslaget innefattade straff-bestämmelsen låter lämpa sig efter de flera modifikationer, hvari denna brottslighet kan förekomma. Såsom l:sta mom. i 20 §, som upptager återremitterade förslagets 23 §, har Utskoltet, i anledning af inom tres Riks-Stånd gjorda anmärkningar, infört stadgandet i 4 § af 40 Kap.
Men som Utskottet nogsamt finnér, att det medförer både tids* spillan och kostnad, då Resepass skola från LandsCanceliierna förskaffas; så får Utskottet till dylika olägenheters afhjelpande föreslå, att så kallade PassContoir, hvilka, med Kongl, Maj:ts Nådiga tillåtelse, redan blifvit uti åtskilliga Län af Herrar Landshöfdingarna inrättade, der vederbörande Landtboer kunna erhålla från LandsCancelliet utfärdade, och af Herrar Landshöfdingarne egenhändigt un* derskrifne Resepass, måtte inrättas uti alla de Län, der sådant icke redan skett, och att desse PassContoir placeras å sådana ställen i Länen, att Passtagare kunna med minsta möjliga kostnad och tidsutdrägt Resepass derstädes erhålla; dock torde dessa Contoir icke få utlemna Pass åt Utländingar, eller till Resor å Utrikes Ort, utan så framt Kona Bisv. ock Ekdjt. Etsk. JUtiänhåliden, 113 UUngens Befallningshafvande af locala, eller andra omständigheter föranledd, dertill lemna! Pass Contoiret serskildt tillstånd. Hvilket likväl verdsamligen Riksens Höglofl. Ständers pröfning underställes. Stockholm den 29 Januari 1818. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskotts Betänkande i anledning af vackt fråga om befrielse från skyldigheten att afskala bärken ä utsynta Ekar. Till Utskottet har ifrån Hedervärda BondéStåndet blifvit retnitteradt ett Memorial i detta ämne af Riksdagsmannen Nils Svensson £ Håknarp från Jönköpings Län, deruti RiksdagsFullmägtige Lars Olsson från Calttiare* Anders Christoffersson från Kronobergs* joil jönsson från Malmöhus Län, Olof Månsson och Måns Pehrsson frän Blekinge, Pehl? Bengtsson från Halland, samt Fullmägtige för Jönköpings och Gottlands Län sig förenat* och i hvilkét Memorial yrkas* att, enär det? Uti Kongl.
Materialhuset, N:o 274, i Kalmar stads vestra qvarter. VI. B. 21. A. 27. E. 253. — N:o 83. i anledning af ålerremisser å Stats-Utskottels Utlåtande N:o 20. VI. — N:o 84. i anledning af väckt motion om utbyte af komministerbostället Mörby emot Troxhammars kronohemman. VI. B. 21. — N:a 85. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Propos. till Rikets Ständer, angående utbyte af indragna pukslagare-boslället Hvetlanda Thomasoch Kulla-gårdarne emot Häradshöfdinge-bostället Repperda Drake-gården i Jönköpings Län. VI. B. 21. A. 27. E. 253. — N:o 86. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Propos. till Rikets Ständer, angående utbyte af ett Häradshöfdingen i Öfre Fryksdals samt Öfre och Nedre Elfdals tingslagers domsaga på lön anslaget qvarnställe. VI. B. 21. A. 27. E. 253. — N:o 87. i anledning af väckt motion om löneförhöjning för pjesidenterne i vissa Rikets Kollegier. VI. B. 116, 119, 366. Å. 369. Stats - ( m ) Stats-Utskottets Mcraorialer, Betänkandea och Utlåtanden. — N:o 88. i anledning af väckta motioner om understödjande af Fabriksinrättningar för Hviiheissockers beredande. VI. B. 116, 119, 369. A. 390. IX. U. 469. -— N:o 89. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eflergitt af Kronans rätt till Dana-arf efter aflidna enkan B. II.
Ständer har fråga blifvit väckt om befrielse för Skeppare och Förbönder, att vid Tullkamrarna uttaga förpassningar å Eandets egna varor, sorn från Uppstäderna till Stapelstäderna försändas; men som den öfverklagade skyldigheten, att på jern och andra metaller samt några flera varor i Uppstäder taga förpassning, enär de till Städer, som vid Saltsjön äro belägne, skola transporteras, är ålagd ge - ä 6 8 Den 25 Juli. genom Kongl. Kungörelsen den 30 November agio samt Förklaringen deröfver af den 30 Mars 1814, hvilka blifvit utfärdade i anledning af den, vid Eandt-Tullarnes upphäfvande, tili Eders Kongl. Maj:t af Riksens Ständer i underdånighet öfverlemnade omsorg, att vid dessa Tullar bibehålla den bevakning, somför vissa exporters controllerande kunde finnas nödig; och en sådan beskaffad controll i synnerhet öfver Sveriges förnämsta Exportvara, Jernets utförsel, är äf den angelägenhet, att den icke bör helt och hållet bero af en enda Tjenstemans redlighet och noggranhet vid sin sysslas förrättande; så hafva Riksens Ständer icke ansett sig kunna ofvanhögstberörde Stadgandens upphäfvande tillstyrka, utan få Riksens Ständer denna sak till Eders Kongl. Maj:ts Eget Höga skärskådande i underdånighet hänskjuta, då Eders Kongl. Majit, efter vederbörande Embetsinäns hörande, i Nåder lärer inse , huruvida de i frågavarande Nådiga Stadgandens upphäfvande eller förändrande kan, utan befarande af missbruk, verkställas, och derefter lämpa de Nådiga åtgärder, Eders Kongl. Majit i sin vishet med Rikets väl kan finna vara öfverensstämmande. Riksens Ständer framhärda med djup. undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl, Majtts un.
M. fastställda lag för privatbanker, hvilken jag åberopat, och som lyder så: ”Enskilde stånde det fritt att bolag inrätta till bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom K. kungörelsen af den ,4 Januari 1824 redan ang:de enskilda bankinrätlningar är stadgadt eller framdeles af K. M. och R. St. stadgadt varder. ” Jag ber härvid få förklara, alt om nu denna lag stiftas så som Utsk:n föreslagit, nemi. med föreskrift att nian skall söka Konungens privilegium, så kan man väl säga att man får inrätta bankrörelse under den lag som stadgad varder; men det måste likväl vara ett stort frånträdande af den grundsats, som är uttalad på första raden, nemi. att det skall stå enskilda fritt att stifta bolag under den gällande lägen. Jag kan icke förstå de orden annorlunda, än att, då en lag tillkommit, som Konung och R. St. ägt rättighet att stifta, så skall det stå enskilda fritt att under den jagen inrätta bolag; men att det kan vara detsamma, som att nu stifta en lag och sätta i i §:n att man skall söka privilegium för att få inrätta ett bolag, kan jag icke begripa; men i alla fall, om R. St. och K. M. hafva stiftat en Den 18 Februari e. m. 445 Jag i83o, sorn de r841 icke brytt sig om, så händer det nu icke första gången. Det är således icke något skäl, som jag vill åberopa i sak, utan blott för den omständigheten, sorn jag sökt på allt möjligt sätt bevisa, att bär är en reaction i fråga att gå tillbaka från satser, som man förut hyllat och erkänt. Det vore likväl möjligt, att den satsen, sorn i83o ansågs riktig och böra inkomma uti en lag, verkligen vore oriktig; detta bör nu undersökas. Den värde talaren, som yttrade sig näst före mig, liar baft den godbeten att antaga mitt försvar mot den tillvitelsen att jag gjort mitt förslag för att inkräkta på konungamaktens lagliga rätts
Betänkande, i anledning afdet till Utstottet af samteligs Respcctive Rrks-Stänben remitterade Kongl. 8)raj:ts Nädiga sivar till Rikets Ständer pä deras underdåniga Sknfwel se rörande Wargeringcn. Gifwen Stockholms Slott den Zt Mars i3ro. Genom denna,Ncmist, hwari afwcn warit inbegripne de af flera Ledamöter irespective Riks-Ständen yttrade förflag och tankar, rörande detta ämne, har Utstottet sätt sig uppdragit att afgifwa ett skyndsamt utlåtande» kill beswnrande af de frågor Kongl. Majit till Rikets Sländers medborgerliga och eniga bedömmandc öfwerlcmnät, huru Riket stall förswaras, och om den närwarande krigsmakten dertill anses tillräcklig. Utstottet har tagit detta wigtiga grannlaga amne under ett noggrant vfwerwägande, och desi första owillkorliga kansta hemih har marit en pdelad mrdeMlstg tacksam - Den LL Aprik. samhet för den Kornings Nödiga omsorgersom, ester atk i Fäderneslandets wäda hafwa beflutit och werkställt dess räddning, äfwen, efter ätcrställda förhoppningar om sällhet och lugn, tänkre pä upprätthållandet af dest sjelfständighet. Med patriotismens hela wärma erkänner Utffottet ivigtcn af de sanningar Kongl. Maj:t i Dest ofwannämde nädiga swar framställt, och med rättwisi afseende pä
Och om värnest en sädan Krono Spannemäls Magazinsinrättning ännu en gäng warder gjord, som Högloft, allmänna B» swärSoch Economie - Utskottet föreslagit, och hwarigcnom Jordbrukaren winner säkerhet om afsättning för dest spannemäk till ett skäligt pris, sä mäste oförnekeligm odlingshägen ännumera tilltaga och Äkcrbruket sämedclst jlutcligen komma till en önskad höjd. — Näst Jordbruket tror jag mig böra räkna och anse BoskapS - skötseln, säsom ett hufwudsakeligt Landtmanna Näringsfäng. Denna handtering gjfwer cgentcligen inkomst genom försäljning af Kreatur, S»iör, Ost, Fläsk, Kött och Ull. Hwad de fem första 4H4 Den 12 October. första articlarne, nemligen Kreatur, Smör, Ost, Fläsk och Kött undkommer, sä har Landtmanncn, under flere af sistförflutne Ären, och i synnerhet det sista, ge, nom de s dehn waror sä öfwer all förmodan upfstegrade priser, obestrjdcligen haft den alldrastörsta anledning och uppmuntran till begagnandet af berörde Näringsfång; hwadan jag endast önskar at Landtmät» j de orter, som hittills försummat det ena eller andra af oftanämnde wi ist-gifwande NäiingS - tillfällen, mätte bäde till egen och det allmännas fördel blsswa häg, fälde att dela i fräga warande wsnst med deras Landsmän, och det sä mycket heldre, som, om ockiä prisern« icke sä obctydcligcn warda minskade, handteringen ändock bör anses för lön ende, hwilket nogsamt kan skönj,.s deraf, att Innewänarne uti Norrland och Wä, fterbotn med myckt mindre priser hämtat en betyde, lig del af deras penningebchvf, frän Sitör - försäljning, samt de Södra Lands - OrterneS Inbyggare li, k-lebes tillssyndat sig mycken inkomst genom Slagtkrealurs upp-bdande och försäljning.
Han hjälper henne sedan artigt upp i vagnen och sätter sig vid hennes sida. De båda höga makarna blicka vänligare på hvarandra, än de gjort på mången god dag. Träden i Friedrichsbergs slottspark ha fällt sina gulnade löf under höstens slagregn; hofvet residerar åter på Kristiansborg. Men i dag lyser solen varmt som en sensommardag öfver lindarna på Kongens Nye Torv, glittrar i kanalen omkring slottsholmen och kastar sina strålar genom de mångrutade, höga fönstren in i drottningens kabinett, mot Höjbroplads. Därinne hvilar Hennes adertonåriga Majestät bekvämt tillbakalutad i en bergère med fötterna uppkastade på en hög pall och kisar välbehagligt mot ljuset. Hennes hy är friskare och minen gladare; ögonen ha återfått hälsans glans. På en annan taburett, till vänster om henne, sitter Elisabeth Eyben. Samtalet har afstannat; men pendylen borta på kaminfrisen hackar sönder stillheten och skapar oro i luften omkring sig. – Hvad är klockan? frågar drottningen, som hvilar så bekvämt, att hon icke gitter vända på hufvudet. – Klockan är strax elfva, E. M:t. – Då måste etatsrådet strax vara här. Elisabeth Eybens blick stryker förstulet öfver drottningens profil. Är det den återvändande hälsan som ensam förlänat kinden värme och ögat glans? – E. M:t hyser icke längre någon ovilja mot den nye läkaren? – Ovilja? – Drottningens blåa ögon uttrycka förundran. – Hvarför skulle jag hysa ovilja mot en man, som aldrig gjort mig annat än godt? – Nej – nej, visserligen. – Ni vet, hur svag och sjuk jag var, då jag första gången rådfrågade honom – och huru väl jag funnit mig af att lyda hans råd. Jag har blifvit starkare för hvar dag, och förhållandet mellan min gemål och mig är bättre än hvad jag på senare tiden vågat drömma om. För allt detta står jag i tacksamhetsskuld till etatsrådet Struensee. Hur skulle jag kunna hysa ovilja mot honom? – Nej, men E. M:t trodde ju ända tills helt nyligen, att han hörde till samma kategori af lycksökare – som kammarherre Sperling och grefve Holck. – Hvad skulle jag tro?
Man eller någon Corps, MiR1 i Lär eller Civi!, eller ock någon Menighet, af hvad namn den nfo. § 77. vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallper. 2. ning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, dess Nämnd eller Utskott, eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i 44 Consfitiitions-Utsliottcts Memorial, N:o 2. deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansedt som förriideii, oell ankoimne på Riksför samlin gen alt slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. B. F. § 113, 142. Riksförsamlingens Fullmäktige och Revisorer moiu. 2 samma säkerhet, sorn i föregående §§ blifvit Riksdagsmän tilllagd. Taxeringsman, som Riksförsamlingens Bevillnings föreskrifter å dess vagnar tillämpa, skola ej för Debitering eller Taxel ing kunna till ansvar ställas. ^ § 143. För de genom föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna constitutionel/a förhållanden galle, hvad RiksActen af den 3> Juli och 6 Augusti i8i5 stadgar, och må samma Riks-Act, i anseende till Sverige, icke ändras, utan att Konungen och Riksförsamlingen, i den ordning io5 § af denna Regerings-Form bjuder, till den ändring samtyckt. § 143. Vid den Riksdag, dä Konungen till Vallagen och de i denna Regerings-Form intagna stadganden angående Riksförsamlingen Sitt samtycke gifvit, fast ställe Riksens Ständer för Riksförsamlingen sådan arbetsordning, som i j3 § omförmäles, utsatte dagen för Riksförsamlingens första sammanträde till det Andra året efter nämnde Riksdags slut, fördele serskildt emellan Städer och större Köpingar det för dem, och serskildt emellan Länen det för landsbygden, uti Vallagens 8 § bestämda antal Riksdagsmän i Riksförsamlingens Första Kammare och förordne, att alla till Riksförsamlingens första sammanträde nödiga förberedelser, hvilka Riksens Ständer icke omedelbart kunna vidtaga, må göras, och lände, vid nämnde fördelning och föreskrifters uppgörande, för Riksens Ständer, äfvensom, vid verkställigheten, för öfriga vederbörande, Vallagen till efterrättelse.
Grefve Axel Gustaf vände sig på klacken utan att svara, slog ond igen dörren och gick ner till sin syster, den sextonåriga fröken Anne-Sofie, som vid den öppna salsspiseln satt och broderade en violett herde, som matade en herdinna med en drufklase i en blå lund. »Anne-Sophie, om jag icke vore din bror, om du icke kände mig så bra, förstår du, skulle du icke kunna bli kär i mig?» Lilla fröken lät nålen stanna i stramaljen midt i Doris’ rosenröda ansikte, lade ner brodérbågen och såg en lång stund på brodern. Hennes små pupiller blänkte af ifver, som ett par blå pärlor, och hennes lilla mun blef djupt allvarsam. Så brast hon ut i ett våldsamt skratt. »Nej, Axel Gustaf, du är rasande snäll, men jag skulle aldrig bli kär i dig!» Och Axel Gustaf förbannade ödet, slösade bort sina fickpengar på poudre à la maréchale och rosenolja, tvättade sina händer med mandelkli och strök läpp-pomada på munnen ... det hjälpte icke. Han blef flygelman i dragonkåren för sin ståtlighets skull. Han måste assistera vid alla hoffester och riddarslag för sin skönhets skull. Men ingen flicka eller fru brydde sig om att smussla sängkammarnyckeln i fickan på denne vackre och välbildade unge jätte. Det var öfver denna gamla lifssorg Axel Gustaf satt och grubblade, och det var orsaken att han var rätt nöjd öfver sin vakt och sitt portförbud. Så hade han åtminstone här i Lucca laga förfall, som kunde skydda för kamraternas hån. Medan grefve Lilje funderade öfver detta, hade mörkret fallit, och när han såg upp ur sina tankar, varseblef han på den dunkla gatan en kvinna, som gick af och an utanför hans fönster och tycktes betrakta honom genom masken. Först brydde han sig ej därom, men då hon dröjde och stannade så nära hans i nedra botten belägna rum, att han kunnat skakat hand med henne genom det öppna fönstret, blef han förtretad och röt på ärlig, osminkad svenska: »Dra’ längst in i sydligaste Helsingland, leda kona.»