Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på § 4 i Taxeunderrättelserna angående lastpenningars utgörande, hafva Rikets Ständer, för att ej mindre på ett ställe sammanföra de föreskrifter, som angå denna afgift, än ock gifva den för närvarande beviljade afgiftsfriheten en af det närmaste behofvet påkallad större omfattning, i likhet med hvad af Tullkomiterade blifvit hemstäldt, ansett dels den i § 10 mom. 3 af nu gällande Taxeunderrättelser intagna föreskrift böra hit uppflyttas, dels ock derefter införas ett tillägg rörande de fall, för hvilka befrielse från lastpenningars erläggande antingen redan finnes medgifven eller synts böra ytterligare medgifvas; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat, att hvad komiterade i afseende å 4 § föreslagit må, med iakttagande af de utaf Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen tillstyrkta jemkningar och tillägg, i författningen intagas och §:n erhålla den lydelse, som hosföljande förslag till Taxeunderrättelser utvisar. 36 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. Då enligt 6 § det skall i stapelstad ankomma på vederbörande Fabriksoch Handtverks förening ar att utse personer, en eller flere, hvilka ega tillse, det varor, som skola tullbehandlas, blifva efter rigtiga värden och benämningar förtullade, men den i 1846 års Fabriksoch Handtverksordning, förekommande bestämmelsen, att i hvarje stad skall finnas Fabriksoch Handtverksförening enligt Kongl. Förordningen den 18 Juni 1864 angående utvidgad näringsfrihet, upphört att vara gällande, och det förhållande sålunda kan uppstå, att dylik förening icke allestädes i stapelstad finnes eller blifver bildad, har, för sådan händelse, den sagda förening tillbommande rättigheten att personer för omförmälda ändamål utse funnits lämpligast kunna utöfvas af vederbörande Kommunalstyrelse, hvadan ett tilläggsstadgande härom blifvit, på sätt Tullkomiterade föreslagit, af Rikets Ständer i paragrafen infördt.
FRU SEGERSTEDT. Hem! Ja, – Sätra är nu vårt enda hem, fastän vi kanske är litet i vägen här, när det rätta herrskapet är hemma. EMMY. Att du kan säga så, mamma! FRU SEGERSTEDT. Ser du, när jag sitter så här och tänker, blir jag emellanåt så klart medveten om att jag är ett simpelt nådehjon. Och det käns så underligt att komma underfund med det på gamla dagar. EMMY. Du är för besynnerlig ...! FRU SEGERSTEDT. Ja, det är väl otacksamt mot generalen, som stält det så bra för oss. Jag är väl otacksam af naturen, jag vet inte annat. Men det säger jag dig, Emmy, att den dag jag såge dig väl försörjd, skulle jag med glädje lämna Sätra, och aldrig mera komma hit igen. EMMY. Har då gamle baron låtit dig känna af det där, – det där, som du kallar att vara nådehjon? FRU SEGERSTEDT. Nej, nej, – tro inte det! Men, ser du, – vi ha ju inte alltid haft en sådan ställning som nu. Först vid din stackars fars död för tolf år sedan tog jag emot den här platsen för att kunna sörja för Viktors och din uppfostran. Men nu tror jag att gamle baron gärna skulle bli af med oss, om han bara kunde det för folks skull EMMY. Bli af med dig, mamma, som sköter så godt som ensam om hela Sätra! FRU SEGERSTEDT. Ja, kanske är det bara mitt gamla, oböjliga sinne, som inte lärt gifva med sig tillräckligt ännu. Jag har aldrig riktigt kunnat fördraga generalens godhet, och ändå måste jag taga emot den af honom både för min och din skull. Senast var det han, som med sitt förord skaffade dig skilsmässa från din oduglige man. Det var också han, som sedan bad mig taga dig hit ut till Sätra. Men det är alldeles för mycken godhet, – jag har inte gjort mig förtjänt af den, och därför plågar den mig. EMMY. (vårdslöst) Så låt oss flytta härifrån! Alltid fins det möjlighet till utkomst för oss på annat håll. FRU SEGERSTEDT. (bittert) För oss!
Justitierådet Roy, i händelse han af fortfarande sjukdom blifver från embetets vidare utöfning hindrad, sättes i tillfälle att derifrån kunna afgå, funnit sig böra i så måtto understödja, den gjorda framställningen om rätt för bemälde Justitieråd att vid afskedstagandet erhålla pension, ehuru han icke uppnått den derför i allmänhet stadgade åldern, att Kongl. Majit nu velat föreslå Rikets Ständer, det Justitierådet Roy, i händelse han skulle fortfarande af sjukdom hindras från utöfningen af Justilieråds-embetet och på sådan grund ansökning om hans entledigande göres inom den i åberopade läkare-betyg antydda tid, eller början af Augusti månad nästkommande'år, må berättigas, att, efter afskedet, å allmänna indragnings-staten tillgodonjuta en årlig pension af 5,000 Ridr Riksmynt. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, med afseende å de i den nådiga skrifvelsen utredda förhållanden och på de skäl Kongl. Majit behagat anföra, tillstyrka, det Rikets Ständer medgifva, att Justitierådet Roy, när han inom den af Kongl. Majit nppgifna tid från Justitieråds-embetet erhåller nådigt afsked, må uppföras å Rikets allmänna indragnings-stat till åtnjutande för sin återstående lifstid af 5,000 Ridr Runt i årlig pension. 62:0. Samtlige Riks-stånden hafva genom remisser infordrat Stats-Utskottets utlåtande öfver Kongl. Majits den 30 Oktober 1856 aflåtna nådiga skrifvelse (JVå 10) i .anledning af f. d. Myntmästaren, Assessoren J. Ä. Grandinsons underdåniga ansökning om ersättning för förlorade boställsrum.
Jag liar svält att tro, alt ett sådant underlåtande kunde äga 111111, då föreskriften att omflyttning hör ske är i §:n bestämd och tydlig; men då utaf de värda talare, sorn gjort anmärknrn, elen ene sjelf såsom bancofullmäklig erfarit huruledes vid befordringar ovana vid göromålen i den gren af bancoverket, hvartill befordran söktes, innefattat skäl för meriterade sökandes förbigående, så finner jag alt det torde vara skäl alt på detta för hållande fästa närmare uppmärksamhet ; och vill jag af sådan anledning icke motsätta mig den yrkade återremissen. BancoUtsk:s mein. N:o 177 blef af Ii. o. Ad. återremitterad!. Ånyo föredrogs BancoUtskrs den 8 dennes på bordel lagda mein. N:o 178, med förslag till ändring af åtskilliga reglementar iska stadganden i 8 art. af buncoreglementet under den 26 Maj 18 )5. Hr Rosenblad, Bernh.: Endast en anmärkn. har jag att göra vid delta betänk., hvilken alser en förändring, sorn af Utsk. icke blifvit motiverad och som Utsk. derför förmodligen ansett innefatta blott en förändring i ord och icke i sak. 2 morn. uti J punkten lyder som följer: ”Ej min - *44 Don 12 Maj. dre bruksförvaltaren och pappersmästaren än bruksskrifvarne, vaktmästaren vid bruket, oell den för brukets räkning i Stockholm anställde, hvilka 3:ne sistnämnde förvaltaren ager antaga, uppbära deras löneinkomster och öfriga förmåner på brukets särskildt fastställda stat.” — Förvaltaren liar hittills haft rättighet att tillsätta bruksskrifvarne, men icke vaktmästaren vid bruket, hvilken på hans hemställan blifvit tillsatt på samma sätt, som bankens vaktmästare.
Hof-Musikhandel. Ehuru ofvanstående förteckning är långt ifrån fullständig, i det en del af de senaste årtiondenas Holbergiiteratur icke der förekommer, kunna svenska läsare dock genom densamma fä ett begrepp om, hur flitigt den läsande verlden i Danmark ooh Norge sysselsätter sig med den store författaren. Vid tvähundraårsfesten den 3 December 1884 var det klart, att en mera betydande verksamhet utvecklades. I Norge, Holbergs fademesland, skulle man dock onekligen hafva väntat mera. Särskildt förekommer det mig, som om norrmännen — hvilka icke endast af » nationalfåfanga », utan rent af på grund af den literaturhistoriska nödvändigheten att efterforska de historiska källorna till sin literatur och sitt moderna idéela lif i det hela taget böra upprätthålla och odla sin stora andel i den så kallade » dansk-norske Faelleslitteratur » — kunde hafva tagit tillfallet i akt för att börja utgifvandet af en samlad kritisk upplaga af de norske författame från » Fselleslitteraturens » tid. Det hade varit ett både nyttigt, vackert och nationelt företag, som skulle stält sig vid sidan af motsvarande upplagor af äldre svenske författare. I Danmark kunde man kanske bland den eljes ganska rikhaltiga jubileumsliteraturen hafva önskat ett fototypiskt återgifvande af de äldsta Holberg-trycken. I England, har man, som bekant är, för åtskilliga år sedan utgifvit den gamla Shakespeareska folio-upplagan fototypiskt i förmin-skadt format, och sedan den tiden har ju konsten blifvit bådefullkomligare och billigare. En fullständig Holberg-bibliografi kunde äfven hört till det önskliga. Men detta är ju hvad som icke gjorts, här skulle vi betrakta hvad som är gjordt. Man ser, att ofvanstående lista börjar med en ansenlig rad upplagor af Holbergska skrifter. Sedan intresset för Holberg vid början af detta århundrade blifvit återuppväckt och bland ' annat lemnat spår efter sig i den likväl i flere afseenden ofull• komliga Rahbekska upplagan af Holbergs valda skrifter, började man gå mera kritiskt till vaga. Hvad som i sådant hänseende i synnerhet lade svårigheter i vägen for de danske utgifvame var, att de, jemte.
E n jämförande blick på kvinnor af andra kategorier skall förklara förhållandet. Förmögna ogifta kvinnor med oberoende ställning och hvilka, såsom det heter, " icke behöfva arbetan, hafva icke heller som unga lärt arbeta. De komma sällan i tillfälle att Dagny. 3 T öfva sin omdömesförmå,ga på större omrhden eller att tänka öfver allmänna angelägenheter, Somliga öfva en prisvärd välgörenhet; andra medverka i föreningar för fattigas hjälp, men detta ej sällan på ett ensidigt sätt, som begriiasar deras intresse till deras fattiga, deras skyddskvarter, deras spisningsanstalter Detsamma kan sagas om flertalet arbetande kvinnor äfven om de tillhöra den bildade klassen. Visserligen hafva de lärt arbeta, men detta siillan pk ett sjalfständigt satt. De a g - ganden, som anförtros den kvinliga tj änstepersonalen i forsiikringsanstalter, banker eller köpmadontor m. m. äro för det mesta af mekanisk art, och vi känna mer h en af dessu kvinnor, som i många decennier,; ?å ett exemplariskt satt skött sin tjiinst, men icke hafva gjort sig nggot begrepp om den anstalt de tjäna eller kunna bilda sig &amp; got omdöme om den kanske storartade och for allmiint väl vigtiga institution, i hvilken de medverka som kuggen i ett stort maskineri. Skollärarinnan har deremot liirt arbeta p t ett mera tänkande och sjiilf ' ständigt sätt; hon deltager i skolans lärarekollegium, s&amp; ock, d&amp; hon är framsthende, i komither, skolmötesbestyrelser m. m. Hon har ock genom själfva sin dagliga verksamhet talrika tillfallen att bilda sig omdöme-; om män-. niskor och förhållanden. Vii1 ar det sent, att icke alla begagna sig af dessa fördelar, att m h g a också har blifva blott kuggar i ett maskineri. Men här finnas dock samma mojEig3zeter till vinnande af arbetsduglighet samt sinne för och insigt i allmänna angelägenheter, som mannen möter genast vid utträdet i lifvet.
Det är således ganska klart, att man icke bar för afsigt att dessa företag skola vara fullbordade inom eli år, ulan hvad sorn för dessa enskilda personer och cor - D en i A p r i 1 f. m. porationer blifvit af R. St. anslaget, är dem medgifvet, intilldess företaget blifvit fullbordadt, och kan dem ej frånrycka?. Jag måste för min del anhålla derom, att för tydlighets skull bela 1110111. mätte oförändrad! bibehållas. Wig synes också vara ganska naturligt, att de besparingar, som uppkomma, måste reserveras till blifvande Stunders disposition. Hvarföre icke då uttrycka en mening, som hvar och en måste medgifva och sorn i alla fall skall komma att göra sig gällande? Hr Lefren, Joh. Pehr: Jag är ej af den tanke, som Frih. Cederström, att hela delta mom. bör utgå; men jag tror lika med Hr von Hartmansdorff, att de sista orden, nemi., ”utan oafkortade reserveras lill kommande Ständers disposition/’ böra utgå, emedan jag anser dessa ord vara (ifverflödiga och uttrycka hvad StalsUlsk. tvifvelsutan ej bar afsett. Om t. ex. jag, som har mig anförtrodd en del af de byggnader, hvartill medel blifvit anslagna, skulle på grund af i mom. ställa arbetet så, att jag gjorde alla förberedelserna under loppet af ett eller två år nied mindre forcerad styrka, för att kunna på en gång med full kraft fullända det arbete, som kan verkställas med det af R. St. gifna anslaget, men R. St. under tiden skulle komma tillsammans, så skulle jag ej få disponera de medel, som ännu vore qvar af anslaget, och således arbeta i fåvitsko. Deremot skulle jag då, för att undgå detta, vara nödsakad att arbeta upp hela anslaget hvarje år, för alt ej riskera alt blifva af med det anslag som är gifvet. Jag skulle således derigenom nödsakas att i år an vända de medel, som eljest kunnat för ett annot år med mera nytta disponeras.
Men enär taxeringskommittéerna, lika väl som socknenämnderna eller serskildt utsedde ombud, utgöra valda delegationer af kommuoerna, och hvarje socken i öfrigt är oförhindrad att, på sätt lämpligast må synas, meddela dess ombud i taxeringskommittéen fullständig kännedom om de serskilda hemmanens inom socknens verkliga värde, hvarigenom det med motionen åsyftade ändamål synes böra ernås, så anser Utskottet sig sakna anledning att å något af de i densamma framställda förslag lillskyrka bifall. § 55. Då i 55 § föreskrifves, att, vid val till ledamöter i taxeringskommitté å Jandet, rösterna skola beräknas efter förmedladt hemmantal, men vid sockenstämmor, enligt Kongl. Maj:ts derom den 29 Augusti 1843 utfärdade förordning, annan röstberäkning ifrågakomme, har Herr Friherre Ridderstolpe, uti sin förr omförmälda motion, hemställt, att, till vinnande af likhet vid omröstning i sockenstämma, och enär äfven andra än jordegare borde få deltaga i val för ifrågavarande ändamål, i stället måtte stadgas, att rösterna dervid skola beräknas efter samma grund, som vid sockenstämma i allmänhet är föreskrifvet. Och som Utkottet ansett sig härå böra tillstyrka bifall, likväl utan rubbning i den nu jordegare förbehållna rätt att sjelf rösta, om han ej genom serskild öfverenskommelse sin rätt till åboen öfverlåtit, så har Utskottet i dét bifogade förslaget vidtagit en härmed öfverensstämmande ändring af paragrafens lydelse. Bevillning!-Utskottets Betänkande , iV.-o g. 3ä § 58. Vid det förhållande, att, jemligt 54 §, flera pastorat ega förena sig om en taxeringskommitté, har Utskottet funnit föreskriften i 58 §, att, der omförmälda böter skola tillfalla ”pastoratets” fattiga, böra sålunda förändras, att nämnda böter skola tillfalla de fattige inom taxerings-distriktet och, då detta består af flore socknar, dem emellan lika fördelas. § 62.
— Med sjutton år på nacken och en föga nämnvärd erfarenhet af detta nedriga manliga slägte, öfver hvilket både gifta och ogifta qvinspersoner ropa ack och ve, var det icke lätt att hitta på det för tillfället lämpliga. Men det behöfdes icke något svar. Mor Karna kunde gå på af sig sjelf, om bara någon var så god att höra på, och det gjorde hennes gäst med den största beredvillighet, icke allenast med öronen, utan med ett par skrattlystna ögon till på köpet. »Joo, fröken kan tro det är något, att vara gift — ahahajaja! — komma i manfolka-klor, det är då inte det bästa, men det vet en inte förr än efteråt.» Hon klarade af sumpen och satte kaffekitteln på elden. Flickan hostade. Hennes erfarenhet räckte alltjemt icke till för ett svar. »Jag hade minsann kunnat ha det bättre — jag, — med mina fyratusen kronor, som jag fick i arf efter min mor. Jösses! Jag kunde ju mått som blomman i ett ägg!» Hon satte sig på bänken vid andra ändan af bordet och började mala kaffebönor. »Men vet fröken, jag hade fått i mitt hufvud att i fall jag dö’, så skulle ju mina syskon få alla pengarne, och det kunde jag inte för mitt lif tåla, att de skulle ha. Se jag hade aldrig haft någon lust te’ å gifta mig, ska’ fröken veta. — Fästemänner hade jag ju nock haft, — jösses, för så många fästemänner! — men gifta mig med dem, det ville jag inte.» Hon hade redan talat sig varm, och munnen slamrade i kapp med kaffeqvarnen. »Ja när fröken får tid en gång, så ska’ fröken bara få se hur många kärlicksbref jag har. Se, läsa skrefvet, det kan jag inte, för det har jag aldrig lärt»... »Hur fick Karna då reda på brefven?» »Ah, dom lo jag nå’n annan läsa upp för mig. Om jag så fick höra dem hundrade gånger, så blef jag inte ked af dem för det. Kan fröken tro, att den första tiden Per och jag voro gifta, så hade jag honom att läsa högt för mig nästan hvarendaste qväll, för se jag ska’ säga att
Sedan Kongl. Maj:t den 24 Januari 1840 öfverlemna! kommitterades förslag till Högsta Domstolen, för att, i ändamål 87 § Regeringsformen omnämner, deröfver underdånigt! utlåtande afgifva, och ärendet den 21 derpåföljde Februari blifvit uti Högsta Domstolen föredraget, yltrade Högsta Domstolens ledamöter den 19 Mars sine meningar. De fleste ledamölerne åberopade dervid det vid granskningen af förslaget till ny civillag afgifna yttrande angående bysältning, samt ansågo dels, ”att gäldenär, hvars egendom blifvit till borgenärer i konkurs afträdd, ej annorlunda borde från bysältning vara fri, än intilldess sådan slutlig dom i konkursen fallit, att bestämdt blifvit, huruvida de bevakade fordringarne vunnit fastställelse till betalning och derigenom visat sig, i hvad mån de kunna med afträdde tillgångar gäldas;” dels ock ”att icke borde förändras nuvarande lagbud derom, alt då gäldenär vid konkursens böljan är bysatt, han blifver i bysättningshäkte qvarhållen, derest ej borgenär, som honom bysätta låtit, bifaller, aLl han må lösgifvas, eller ock gäldenär visar, att hans obestånd tillkommit endast af olyckor”. I följd häraf, ansågo Högsta Domstolens bemälde ledamöter sig ej kunna tillstyrka antagandet af hvad kommitterades ifrågavarande förslag i rubriken nämner om 5 Kap. 10 § Utsökningsbalken eller förslagets innehåll i 3, 4, 5 och 6 §§. Andre stadganden i förslaget, hvarom nu icke är fråga, blefvo äfven af Flogsta Domstolens bemälde ledamöter afslyrkte; men emot 1, 2, 8 och 9 §§ samt 7 §:s sednare moment hade de ej något att erinra. En Ledamot ansåg sig, af särskilda skäl, ej kunna å förslaget tillstyrka bifall. Häraf inhämtas, att Högsta Domstolens fleste ledamöter icke godkänt den af koinmitterade framställda grundsats, att bysättning borde upphöra, då gäldenär med ed fästat uppgiften af sine tillgångar, på antagande hvaraf den föreslagna författningen hufvudsakligen livilade.-
Bansträckningarne från Norska gränsen till Arvika och från Christinehamn till vestra stambanan, utgöra om man så vill, sjelfständiga länkar i kedjan, enär den ena slutar vid Arvika, hvarifrån på Elgåfjorden, Glafsfjorden och Byelfven sjövägen är öppen till Wenern; den andra han delen vidtager vid Wenern och fortgår inåt * Den 10 Jali e. m. 147 Nerike tills den möter den s. k. vestra stambanan, och sättes såmedelst i förbindelse med Hjelmaren och Mälaren öfver Örebro. Således kunna dessa bnnsträckningar väsendtligen befrämja trafiken, utan att det mellanliggande stycket blir upparbetadt till jernväg, enär de hafva öppen sjökommunikation sig emellan Dessutom finnas på denna sträcka, för hvilken jag icke begärt anslag, högst betydande naturhinder, som t. ex. det breda Skärmnäs-sundet, öfver hvilket Öfverste Ericson har i sin allmänna plan, eller det s. k. systemet, föreslagit att jernvägen skulle framdragas på bro o. s v. Jag anhåller att få för K. o. Ad. uppläsa ett förslag till beslut af följande lydelse: Att It. o. Ad. behagade på det sätt bifalla K. M:s Nåd. Propos., jemte hvad uti 8:de punkten af StatsUtsk:s Betänk, är tillstyrkt ang:de den s. k. nordvestra stambanan, att, för påbörjande af särdeles de svårare och längre tid medtagande jernvägsar betena, dels mellan Christinehamn och lämplig punkt fl banan frän Hjulö till Örebro, dels ock mellan Arvika och Norska gränsen, anvisas tillsammans en million Rdr R.mt, med vilkor att åtgärder samtidigt å Norska sidan varda vidtagna för att möta och fortsätta denna jern vägsan läggning. Detta förslag, som jag vördsamt underställer It. o. Ad:s bepröfvande, synes mig i syftning sammanfalla med hvad Utsk. önskat, hvad Hr Lefrén i sitt anfönde åsyftat, hvad Öfverste Ericson, i förening med JernvägsKomitén förordat, hvad K. M. i sin Nåd. Propos. till lt.
Det skulle ha varit en rättmätig vrede öfver en grym befallning. Kryperi och list kan jag inte med! » Efter moderns död hängaf .den unge ädlingen sig med hela sitt hjärta åt sin enda syster Malwine, senare gift med fideikomissarien von Arnim Kröchlendorff. I de många bref han på höjden af sin ära skrifvit till henne såväl som senare till sin gemål, född von Puttkamer, har han röjt hela sitt rika känslolif. Kort efter, systerns giftermål 1841 skref han till henne några melankoliskt-humoristiska rader, som tydligt visa, hur kär han höll henne. Det heter däri bl. a.: » Sedan du är borta, har jag naturligtvis funnit hemmet mycket tomt. Jag har satt mig vid kakelugnen, rökt och anställt betraktelser öfver, hur onaturligt och själfviskt det är, när flickor, som ha bröder och till på köpet ogifta sådana, hänsynslöst gå och gifta sig och låtsas, som om blott de själfva funnes i världen för att följa sin böjelse, en själfviskhet, från hvilken jag lyckligtvis fritager mig personligen. Sedan jag insett det onyttiga i dessa betraktelser, reste jag mig från den gröna klädda stolen, i hvilken du brukade sitta, och störtade mig hufvudstupa i valrörelsen. » Många äro de smeknamn, både hjärtliga och lustiga, han gifvit sin syster. A n kallar han henne » dyraste Kreusa », än » chére Petite », än » kära Arnimen », än » ma soeur », än » Madame » och berättar henne förtroligt allt, hvad han har på hjärtat: små och stora fröjder, sorger och förhoppningar, framtidsplaner och önskningar, högviktiga politiska och statsangelägenheter, såväl som obetydliga husliga omständigheter. Han har alltid varit lycklig, när han — äfven efter sitt gifter - termål — kunnat tå bo i Berlin hos sin » dyra Kreusa » och få utgjuta sitt hjärta för henne. Aldrig störde ens den minsta misstämning det sanna syskonförhållandet mellan dem — men så är också Malwine von Arnim den mest uppmärksamma och ömma syster.
Doktor, Kontrakts-Prost, Kyrkoherde i Gladsax och Tommarp, Lunds stift. L. S. J. G. Agardh, Professor i Lund. P. O. Carlandei*, Theol. Doktor, Prost och Kyrkoherde i Hofva af Skara stift. L. S. Johan Adolf Säve, Theol. Doktor, Prost och Kyrkoherde i Mariestads pastorat af Skara stift, L. N. O. L. S. P. G. L. Thyselius, Theol. Doktor, Kontrakts-Prost, Kyrkoherde uti Nyköpings Ostra Pastorat af Strengnäs stift, Ledam. af K. N. O. L. S. S. L. Ljungdahl, Theol. Doktor, Prost och Kyrkoherde i Hedemora af Westerås stift. L. Westerlund, Theol. Lektor vid Westerås Elem.- Läroverk, Prost och Kyrkoherde i Badelunda af Westerås stift. A. Lundholm, Prost och Kyrkoherde i Wernamo pastorat af Wexiö stift. L. S. J. Ternström, Theol. Doktor, Kyrkoherde i Kjelkestad i Lunds stift. L. S. Oscar Erh. Rabe, Kyrkoherde i Orby af Götheborgs stift. L. S. J. Otterström, Kyrkoherde i Warola af Skara stift. L. S. Gust. Wilh. Gumelius, Theol. Doktor, Kontrakts-Prost, Kyrkoherde i Orebro af Strengnäs stift, Ledamot af flere K. Akad. och lärda sällskaper, K. W. O., L. N. O. C. J. Landgren, Kyrkoherde i Lilla Mellösa och Flens församlingar af Strengnäs stift. L. S. E. M. Tegnér, Kyrkoherde i Fellingsbro af Westerås stift, f. d. Ordin. Hof-Predikant hos Högstsal. H. M. Konung Carl XIV Johan, K. W. O., L. N. O. L. S. J. M. Almqvist. Theol.