Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid dessa förhållanden finner Utskottet sig böra föreslå, det Rikets Ständer måtte medgifva, att nämnda inventariers värde, 1937 R:dr 44 sk. R:ko, må i magasinsfondens räkenskaper afskrifvas; hvarom, i händelse af bifall till denna Utskottets framställning, underdånig skrifvelse till Kongl. Majit torde af Rikets Ständer aflåtas § *2. (1838 års Rev.-ber. pag. 23. Utlåt. pag. 226.) Bland magasinsfondens i hufvudboken antecknade fordringar förekommer, enligt hvad Revisorerne omförmäla, en post å 236 R:dr 15 sk., utgörande försäljningsmedel för vid Umeå kronomagasin år 1831 försåld spanmål, men den vid hufvudboken såsom verifikation bifogade kassaräkning för Umeå magasin upptager samma fordran till ett belopp af 380 R:dr 44 sk. 5£ rist., hvilken skiljaktighet Revisorerne fördenskull anmärkt till vederbörande redogörares förklaring. 1 afseende å denna anmärkning har Kongl. Stats-kontoret i sitt underdåniga utlåtande yttrat, att nämnde magasins kassaräkningar för år 1849 och de följande åren upptaga såsom utestående på 1831 års undsättningsmedel 380 Ridr 44 sk. 5^ rist., men att Bokhållaren i f. d. magasins-kontoret Bille, som numera aflidit, befunnits hafva i 1849 års räkning vid denna post tecknat i »Återstå ej mera än 236 Ridr 15 sk. Banko»; att derefter denna sednare summa fortfarande i de följande årens hufvudböcker införts, utan att grunden till den af Bille gjorda anteckning kunnat af hans efterträdare utfinnas, hvarföre Kongl. Stats-kontoret låtit förständiga vederbörande i orten att inkomma med de upplysningar i berörda hänseende, som möjligen kunde anskaffas, hvarå något svar likväl icke, då det underdåniga utlåtandet afgafs, hade ingått. Slats-Ulslcollels Utlåtande M 13.
Ridderskapets och Adelns samlingsrum är af den beskaffenhet, att detta genast kunde verkställas, då i Riddarhussalen redan finnes en Läktare, och om så skulle behöfvas, ännu tvenne Läktare der kunna anbringas. 1 När Konungen sammankallar Riksens Ständer, blifva de vigtigaste Allmänna ärender, sorn skola förekomma, snart af Folket kända, och af sättet, äfvensom när dessa Ärender afgöras, bero Fäderneslandets väl och sjelfbestånd. Det är ju då naturligt, att Folket med uppmärksamma blickar följer sina Representanter; att det är nyfiket och otåligt få kunskap om desse Representanters åtgärder och beslut? men huru länge måste icke nu Allmänheten vänta på de underrättelser, hvilka den har så mycken rätt att fordra? huru många förvrängda, ja falska, berättelser utspridas icke , helst i Landsorterne om Riksens Ständers göromål i allmänhet, och om Riksdagsmäns förhållande enskilt? och hvaraf kommer den alltid under'Riksdagarne förde klagan och yttrade missnöje deröfver, att Riksens Ständer ingenting uträtta, om icke deraf, att resultaterne af Riksens Ständers mödosamma arbete icke blifva allmänt kända, förr än efter Riksdagens slut, och hvarigenom Folket under tiden är stadt uti en oroande ovisshet. RiksStåndens Protocoller utgifvas väl af trycket, men, i anseende till deras vidlyftighet, binna de ej på flera veckor att justeras, och innan de hunnit att af trycket utgifvas, hafva månader 174 Den 18 Junii f. ra. förflutit; oell sedan de ändtligen utkommit, huru många af Allmänheten hafva väl tillfälle, eller bry sig om, att sysselsätta sig med en för dess vidlyftighet tröttande leetur.
Jag anhåller hos de Herrar Ledamöter, hvilka yrkat bifall å Friherre Ede]cranz’s mening, jemte de af Grefve Frölich nu föreslagne tillägg, och med hvilka Ledamöter jag i allo förenar mig, att få upplyst, huruvida ej, genom antagande af en annan princip än Utskottets, två Stånd komma att stanna emot två, och frågan såsom Ekonomiefråga således förfaller. I sådant fall föreslår jag i stället den redaction, att Ridderskapet och Adeln må bifalla Utskottets 133 Den 18 Junii f. m. Betänkande, likväl med tillägg af det beslut, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Författningars utfärdande på de af Friherre Edelcrantz framställde grunder. Man vann då, att Presteoch BorgareStånden icke skulle vara i stånd, att bringa saken att förfalla. Detta förfarande är dessutom så mycket mera behörigt, som Utskottet och Friherre Edelcrant* ej äro af motsatt tanka. Angående det af Herr Rosenschöld föreslagne tillägg, underställer jag, om man ej derigenom löper fara att förlora frukten af hela beslutet. I det fall att den sökte reciprociteten ej beviljas af Utlandningen, skulle Kongl. Maj:t ej kunna lossa de fjättrar man nu öfverklagat. För öfrigt har Lagman Mannerstam väckt fråga, att ProductPlacatet skulle blifva hvilande till nästa Riksdag, eller ock alldeles upphäfvas; detta tror jag vara ett vigtigt tillägg, och nu böra beslutas, äfven för att derigenom vinna likstämmighet med Ridderskapets och Adelns beslut, vid förra Riksdagen, i samma ämne. Friherre Cederström, Jacob: Jag tror ej, att Reglementariska föreskrifter med fördel kunna lemnäs, i afseende på dimensioner, och om varorne få föryttras råa eller förädlade. Den säljande hör sjelf döma, huruvida han kan få mera för sågblocket helt, än om det förvandlas lill bräder, och nödgas han afyttra hräderne för mindre värde, än blocket, lider både Staten och han förlust. Samma förhållande är ock emellan balkar och spiror.
I afseende härpå få Utskotten upplysa, att för ön Gottland gäller , i fråga om prestegårdsbyggnaderne , den serskilda stadga om Presterskapets rättigheter derstädes, hvilken blifvit genom af Regeringen förordnade Com missarier med öns invånare aftald och uppgjord den 20 September 1648, samt senast stadfäslad den 3o October r7^7' Enligt 3 §. i denna Stadga, åligger det socknemännen att bygga och underhålla de hus, som å prestegård nödige äro; och enär Pastorerne på Gottland sålunda varit af ålder befriade från den byggnadsoch undes hälls-skyldighet, som Kyrkoherde i allmänhet, iemlikt 26 C ip. 2 §. Byggoinga-Balken, åligger, samt en rubbning häri ej kan ske, utan att tillika röra Presterskapets privilegier, finna Utskotten molionärernes gjorda framställning» om lika byggnadsskyldighet för Pastorerne på Gottland, som Lagen, i anförde rum , för Kyrkoherdar i allmänhet bestämmer, icke kunna af Utskotten understödjas, utan hemställa Utskotten, på grund af nu uppgifne förhållande, att motionen måtte i denna del lemnäs utan afseende. Hvad beträffar frågan om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t , att de i 3 §. af oftanämnde 1648 års Stadga omförmälde syner, till bestämmande af de hus, som nödige äro, och hvilka socknemännen skola å prestegården bygga och underhålla, måtte i Nåder anbefallas, få Utskotten tillkännagifva, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till följd af erhållen serskild remiss å molionärernes första framställning i ämnet, uti detta Utskotts Betänkande N:o 128, sig deröfver utlåtit; hvarföre och då nämnde Betänkande blifvit af samtlige Riks-Stånden bifallet och frågan således redan är af Rikets Ständer afgjord , Utskotten anse detta ämne icke vidare kunna komma under pröfning och frågan således böra förfalla. Stockholm den 2 April 18/fi. TRYCK T II OS J. A. WALLDÉN, 1841. Lagsamt Allm.
Det är icke sjelfva saken, utan endast formerna för dess behandling, hvaröfver jag nu vill yttra mig. Men såsom en inledning dertill anhåller jag att få till närmare utredning upplaga några af de meningar, som här nu blifvit yttrade. En värd Talare har trott att gemen» sam" vore detsamma som "enhällig": och påstått, att ett Stånd ej kunde förklara anmärkningar, öfver hvilka meli in gar ne gemensamma tankar■ Till besvarande af detta påstående, torde jag få påminna om det olika sätt, hvarpå grundlag s-frågor och Mil, t, CentiihitioTit Vt sk. Betänk, N:t> $ y alla andra frågor Imana återremitteras. I)& ett betänkande, rörande en i Ståndens Plena gjord motion, återremitteras, erhåller Ut-, skottet del af allt hvad dervid blifvit yttradt, så väl med som mot. Ståndet utlåter sig icke öfver någon serskild anmärkning, titan vill blott ätt Utskottet skall taga saken i nogare öfvervägande, likväl med rättighet att, efter afgifven förklaring öfver anmärkningarna, förblifva vid dess förut yttrade mening. Då deremot anmärkningar i Ståndens Plena göras vid ett af ConstitulionsUtskottet afgifvet förslag till ändring i Grundlag, så få, vid återremiss, inga andra afgå till Utskottet, än de, hvilka Ståndets pluralitet godkänner. Och mot sådana af Biks-Stånds pluralitet godkända anmärkningar, är det icke Constitutions-Utskottet medgifvet att förblifva vid dess förut yttrade mening; utan inskränker sig vid dylika tillfällen Utskottets hela befattning blott till att på föreskrifvet sätt befordra sammanjemkning af Ståndens serskilda meningar. Sådane anmärkningar kallas derföre ”Ståndets gemensamma tankar”, blott för att utmärka, att de blifvit godkände af Ståndets pluralitet. Ordet “enhälligt” ger deremot tillkänna, att mgen enda får vara af annan mening. För att uttrycka detta begrepp bar också Lagstiftaren verkligen nyttjat ordet ”enhälligt”. Sålunda börjas 49 §• 2 Bil. lill Cönstitutiéns Utsk. Betänk.
Och han red allt långsammare och långsammare, ty nu löpte vägen upp på en brant bergkulle, och där nedom vidtog Kungahällas långa gata. Men uppe från toppen af kullen såg kungen tydligen framför sig den lilla Ragnhildsholmen, där hans drottning satt och väntade honom. Han såg hur dyster den låg midt i den svarta älfven, han såg grå torfvallar löpa fram öfver den afvissnade marken, han såg tornets gråa stenväggar. Alltsammans syntes honom hemskt och afskräckande. Det fanns ej en ljungtufva, som rodnade emot honom, icke ett grönt strå, som lyste på vallarna. Hösten hade gjort sin sak med nit och allvar, då den gått fram öfver landet. Men det, som kungen längtade efter, var blixtrande rödt och skarpt svart, som skiftar i guld, och han tyckte sig se, att här ej var rätta platsen att finna det. Ju längre han såg på tornet, dess bättre förstod han, att det var som framväxt ur själfva klippan. Det syntes honom omöjligt, att det på vanligt sätt hade blifvit rest af människor. Det var berget själft, som en gång hade velat växa, såsom jorden växer upp till skog och gräs, och så hade tornet kommit till. Och han förstod hvarför det hade blifvit så tungt och hemskt och betryckande. När han nu tänkte på sin drottning, som vuxit upp där, trodde han, att hon måste likna en grofhuggen stenbild, som han sett stå öfver ingångsdörren till en kyrka. Han tänkte sig henne ej annorlunda än som en grå gestalt med långt, orörligt ansikte och med platt kropp och med händer och fötter, som voro två gånger längre och två gånger bredare än ännu någon människas varit. »Men det är så mitt öde,» tänkte kungen och red vidare. Och han kom färjestaden så nära, att väktaren på andra sidan lyfte hornet till läpparna för att blåsa ut hans ankomst, och vindbron drogs upp, och porten i det fasta tornet gled upp för honom. Men så höjde kungen pannan och höll inne hästen. »Jag är ju ändock en kung,» sade han, »och ingen människa kan tvinga mig att göra hvad jag ej vill. Ingen i hela världen kan förmå mig att fara och möta den där stenbilden. Jag skall väl ha någon glädje af att jag är en kung.» Därmed svängde han om hästen och red tillbaka samma väg, som han kommit.
Men till .denna Lagtima Riksdag , har något hvar , som åtagit sig otnbudsmanriaskap , sökt att förbereda sig, för att k unna efter egen insigt af hvad Grundlagen tillåter och bjuder, bestämma sina åtgärder. Deraf kommer det apparenta bemödandet , att utsträcka gransknings-rättigheten, hvaröfver man beklagar sig. Granskningsrättigheiens gränsor äro af Grundlagen bestämde ; stadnar man vid gränsen så sträckes den icke för långt, fastän den ut. sträckes längre, än man förr gjort. Samma värde talare har trott, att man i allmänhet gerna anmärker brister , och granskar strängt, för att förskaffa sig betydenhet i folkets ögon. Det må förlåtas den unga Riksdagsmannen, om Ivan önskar genom sitt förhållande kunna fäsia allrnänhbtens blickar på sin person; men »leri , hvilken, såsom redan känd, kallas til! utöfvande af en befattning, Sorn vittnar om förtro - Ridd, o Ad. Prot, IX Band. 2:dra Afd. 34* 530 Den 29 Oetober /, m. ende, behöfver ingen betydenhet söka; Han béJ hofver blott söka att behålla den betydenhet,' han redan förvärfvat, eller ock paotsvara , hvad man af honora väntar, och dertill fordras, att han vet åtnöja sig med deraä bifall, hvilkas intresse han är kallad att vårda, Napoleona nyligen utkomna Memoirer vittna , huru vådligt det är, att låna örat åt deras bifall och beröm , sorn äga ett interesse, stridande mot deras, för hvilka man är ombud* Hvad Revisionerna beträffar , så anser jig ziffergranskningen för ett lappri. Anordningar, ne äro , hvad som karakteriserar styrelse och förvaltning ; de utgöra ideerna, och zilfrorna äro deras döda former. Hen, som förstår sig på rä. kenskaper, kan, när han ser de förra, lätt före. ställa sig, huru den framdeles afslutade räkenskapen kotntner att se ut ; och jag anser icke blott tiliåtligt , utan äfven nödvändigt, att den afgåenda revisionen fäster den biifvarfdes uppmärksamhet på sådant , som lätteligen skulle kunna undfalla dess blick , om ziffergranskningen anses vara hufvudsak.
Nej, min sockerdocka, det får du allt låta fara, för det är inte så stäldt att du kan få honom!” ”Hur så, pappa? Är inte Arnman en bra karl? Det har pappa sjelf sagt! Och en hederlig karl är han också – och om pappa se’n visste, hur kär jag håller honom!” ”Du kan få en annan lika kär!” ”Nej, pappa, aldrig! det försäkrar jag!” ”Ja så, du sa’ inte så om Rosenberg heller! Men ändå blef han glömd för en annan, och den andre blir nog glömd för den tredje. Det är så qvinfolkens lag, de lägga inte sorgen så hårdt på sinnet.” ”Det är styggt sagdt af pappa – jag var ju bara ett barn, när jag blef förlofvad med Rosenberg. Nu deremot är det helt annat; och det säger jag bestämdt att jag aldrig gifter mig, om jag icke får Arnman!” ”Åh-hå, så’na löften ha vi hört förr en gång! Slå du emellertid jaktlöjtnanten ur hågen, min pulla, för det blir ändå ingenting af den saken!” ”Men så skall väl pappa ha något skäl? Inte kan pappa svara honom bara det att pappa icke vill. Säg åtminstone hvarför pappa inte vill ha honom till måg?” ”Hvarföre har du så brådt att få dig en man? Kunde du inte stå ut att vänta längre på Rosenberg? Jag tycker att jag just är skämsen för att du skall vara så lätt på trån och inte kunna vänta på den, som både du och jag gett löfte om dig!” Gabriella rodnade starkt. ”Jag vet icke,” sade hon ej utan förtrytsamhet, ”hvarför pappa talar om det nu, då pappa visst icke tror att Rosenberg någonsin återkommer, och då det dessutom redan i höstas var slut på de tre åren, som jag skulle vänta honom.” ”Och nu tycker du att du gjort’et, när du har väntat några månar öfver! Men än får du allt ge dig till tåls ett tag; för, som sagdt, med jaktlöjtnanten ...” ”Söta pappa, säg inte om det!” afbröt Gabriella. ”Arnman och jag passa så bra för hvarandra; pappa kan aldrig få bättre måg.” ”Plåga mig inte, barn, utan gå nu din väg!
När nu dertill kommer, att de hafva en stor materiel, och jag har mig fullkomligt bekant, att de ega en sådan till ett värde af 80,000 £ Sterling, endast på ett ställe, så är det äfven gifvet, att de skola vara måne om, att få använda denna materiel, sina kunskaper och sina kapitaler: men att påbörda dem afsigten att vilja bedraga Sverige, att vilja inkräkta Riket, är något som jag icke förstår, att man ens kan tillåta sig att tänka, ännu mindre framkomma med i en representantkammare. Jag är innerligen öfvertygad, att desse Hrr äro lika långt ifrån att vilja inkräkta något af friheten i Sverige, som Engelska Slaten har att befara något sådant af oss. Jag anhåller att dessa handlingar mätte få åtfölja remissen till StatsUtsk. Jag anser upläsning deraf icke nödvändig, men om någon af känsla för saken eller för mig vill läsa dem, kan sådant ske i Utsk. Då nu Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af Gr. von Rosens begäran att handlingar, som icke blifvit här upläste, måtte få remitteras till StatsUtsk., till honom hemstälde huruvida han ville sjelf upläsa dem, eller önskade att någon af Kanslisterne gjorde det, yttrade Gr. von Rosen: Såsom jag haft äran nämna, anser jag någon upläsning af ifrågav:de handlingar icke nödig, men om så likväl måste ske, nedlägger jag härmed min tacksamhet derför. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. icke kunde tillåta remiss af handlingar, utan att de förut uplästes. Härvid hördes en eller annan ledamot begära de ifrågav:de handlingarnes bordläggning, hvarjemte Gr. von Rosen yttrade: Annu en gång anhåller jag, att dessa handlingar måtte remitteras, men anser någon upläsning af dem icke nödig. Frih. von Stedingk, Styrbjörn:
Det skulle storligen förundra mig, om Svenska krigsbefälet i allmänhet ännu i dag funne sig värdigt att taga käppen till medhjelpare i discipli - Den 29 M aj. 525 nena, hos vårt folk visst icke svåra upprätthållande. Sedan de grymma och afskyvärda bestraffningarne af spö och ris andeligen måst, efter en seg, femtioårig strid, falla för tidens åverkan och civilisationens framsteg; sedan den skymfliga, Guds hus vanhelgande, uppenbara kjukoplikten ej längre kunnat af dess anhängare värjas; och sedan äfven den förhatliga husagan i det närmaste försvunnit ur våra legostadgar, böra ej många dagar och kunna ej många år gå förbi, innan det för hvarje ädelt sinne vedervärdiga prygelstraffet också genom lag offentligen aflyses. Snart har ett halft sekel förflutit sedan frågan derom först väcktes (1811). De betänkligheter, som då tillbakahöllo en förståndig åtgärd, äro långt före detta utplånade hos hvarje klok menniska.” När jag här afgaf den motion, hvarom nu är fråga, framkastade en värd ledamot ett påstående, som jag sedermera af andra hört flitigt upprepas, under förklaring, att det hade karakteren af ett axiom. Detta påstående var följande: att «då man yrkar en förändring i det bestående, bör man äfven föreslå hvad som bör komma i det klandrades ställe.” Såsom sköld, för att mottaga det ät motionären i denna fras riktade hugget, anhåller jag att få återupprepa följande ord ur mitt anförande: ”då jag nu, liksom så mången annan, fördömer och utdömer prygelstraffet, sker det, emedan min rättskänsla ålägger mig denna handling och emedan jag anser straffet hederskränkande för den som dömes, och sårande för den som dömer, ehuru jag gerna erkänner min oförmåga att uppgifva ett lämpligare straff, öfverlemnande det arbetet åt våra rättslärde.”
I öfrigt beslöt Ståndet, det egare af Urfjellar eller andra utom Bolbyns gränsor belägna egor, de vare sig ai inego eller utego natur , och af så inskränkt rymd , som helst, skall vara berättigad att med full eganderätt afsöndra sådana lägenheter, under iakttagande likväl för öfrigt af hvad 2 Cap. i Författningen för så beskaffad afsöndring foreskrifver. 7Ö Prof. Uulrag den 19 Augusti 1829. Den ij? Augusti. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets, den 1 dennes, under N:o 38 aflåtne och, den 12 derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, i anledning af RiksStåndens skiljaktig3 beslut , i fråga om Bevillnings erläggande för Prostetunnor; godkände Ridderskapet och Adeln den af Bevillnings-Utskotter, i afseende å berörde fråga, föreslagna Voteringsproposition. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 6 sistlidne Junii, under N:o i65, afgifna och , den 3 derpåföljde Julii, på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående fördelning gen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad Liqvidations-Convention, influtna medel, blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitterade. S. D. Föredrogos å nyo och bi folio* följande Lag-Utskottets, den 23 sistlidne Julii, afgifne och, den 5 dennes e. m., på bordet Prot. Utdrag den i g Augusti 1829- 71 lagda Betänkanden, N:o 80, öfver väckt motion om förklaring öfver 5 och 6 §§. i 25 Cap. Rättegångs-Balken; N:o 81 , öfver gjorda förslag till ändring af 1 Cap. »2 §. Rättegångs-Balken.
Dä Herr Grefwen och Landkmarstalken behagat åberopa, att jag föranledt det beslut, hwaremvt erindringar nu aro gjorda, sär n4ä Den 2z Zebruarli. fär jag härmed upplysa mill förhållande, icke för de imid öswerläggningeu uärwarande Ledamöter, hwilka nogsamt känna förloppet, utan för dem som moro borka när bestulet saltades. Jag önstade art tids utdrägt mät-e undmi as med ett bestur, som jag gansta wäl säg skulle med en stor pluralitet blifwa sattadr: jag söreflog derföre Höglofl. Ridderstapet och Adeln, akt alldeles inga i Ja-propositionen och äfwen bifalla den af Friherre ^1-mneriieim förestagne Nionde hufwud-kileln, hwilken jag för min del såsom nyttig ansäg: och dä u:i Lontin-propositionen stuieligen intogs det förbehåll, att Ridderstapet och Adeln skulle aga öppen öfwerläggnings-rätt om Subdiwisions - titlarne, hwilkec af Ridderstapers och Adelns pluralitet ej bestriddes, prsponerade jag, alt delta förbehäll skulle läggas lill veu jakande propositionen, samt förra och sednare delarne, sälunda sammanfogade, framställas till Ridderskapets och Adelns bifall, och votering derigenom undanrödjas. Propositionen författades derpä enligt milt förslag ; Herr Grefwen och Landtmarstalken llppläste den derpå hel och hällen sjelf, och jag hörde ej annat än bifall till densamma. Sädant war sörhällandet, och jag för min del är öfwertygad om, akt bestulet war lagligt. Att Mgra Ledamöter moro okunnige om sakens förlopp, anser jag wara deras fel, esker ve bortgingo innan Plenum war flutadk. Jag hoppas, alt Herr Grefwen och Landtmarstalken täckes inför Ridderstapet och Adeln göra mig den räktwisa, att intyga, att denna berättelse är med förhällandet enlig.
I alla fall visar sig klart, att förlusten för postverket i833 icke varit större än 10,066 r:dr, När man nu besinnar den särskilda omständigheten, att det året gjordes 4 nya vagnar, som kostade 2,4.00 r:dr, och drager detta belopp från de 10,000 r:drna, så visar sig, att postverkets effectiva förlust icke utgjort mer än omkring 8,000 r:dr, Om nu inrättningen skulle utbjudas på entreprenad-auetion åt en enskild man, är jag öfvertygad, att mångfaldiga skola finnas, som» med kännedom örn det nu uppgifna förhållandet, gerna skola åtaga sig bestyret med denna cGmmunicatiqnsanstalt mot ett ärligt understöd pf 8»Q0p r:dr, och framdeles måhända mot en mindre summaJag skulle således tro, att denna inrättning på allt vis bör understödjas; och äfven om statens årliga kostnad derför skulle uppgå till 10,000 r:dr, är det så obetydligt j jenmförej - 3oa Den 11 Augusti f. m. se nied den stora nytta, inrättningen tillskyndar allmänheten, att jag äfven i sådan händelse tillstyrker dess bibehållande. Hr af Billbergh: Till en början får jag nämna, att jag aldrig yrkat inrättandet af tvenne diligencer emellan Stock holm och Götheborg, och att jag icke heller fattat Frih. Ehrenborghs yttrande så, som skulle det varit Frih:s mening. Syftemålet har varit att få denna diligenceinrattning till sitt bestånd tryggad, så att det icke skulle komma att bero af en tillfällighet, om inrättningen koninie att fortfara eller icke. I afseende på Frih. Palmstjernas yttrande får jag fästa uppmärksamheten derpå, att den bifallna 4;de punkten uti utlåt.