Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i samma stund gick det upp som ett ljus för prinsens sinne, och det rann honom i hugen, huru han svikit tro och ära emot sin käresta. Han sprang så upp ifrån bordet, tog den fagra Singorra i famn, och sade: »dig eller ingen vill jag hafva i verlden, ty du är min rätta fästemö.» Vid denna tilldragelse blef stort gny i salen, och gästerna sågo med undran uppå hvarandra. Då tog brudgummen till att förtälja, huru allt hade timat, ända ifrån den dagen han kom till Hafs-frun, och hvad stor huldhet den unga tärnan städse bevist honom. Derefter blef den främmande prinsessan återskickad till sin fader, med stort följe och all annan heders-bevisning. Men konunga-sonen drack sitt bröllopp med den fagra Singorra, och brölloppet varade i dagar, det varade väl i sju, och om det inte är lyktadt, drickes det än i denna dag. Anmärkningar. En uppteckning ifrån ~S. Småland~ förtäljer, att det var en konung och en drottning, som inte hade några barn. Häröfver bar konungen stor sorg, och rådfrågade en gammal qvinna, som kom gåendes till kungs-gården. Qvinnan tröstade honom, och sade: »det är väl, att du inte har någon son, ty det är honom förelagdt att komma till Hafs-frun.» Men konungen ville ändock inte ge sig tillfreds. Då sade spå-qvinnan: »emedan du önskar så gerna att erhålla en son, må du veta, att drottningen är hafvande. Men akta prinsen, att han inte kommer till något vatten, förrän han är tolf vintrar gammal, eljest får Hafs-frun makt med honom.» Så samtaladt, gick den gamla qvinnan sina färde. Det gick nu alldeles som det var förutsagdt; ty drottningen kände sig hafvande, och födde en son, som kallades Anesidej. Då blef konungen öfvermåttan glad, och bygde ett torn, hvarest den unge pilten skulle fostras, till dess han blef vuxen.
Den rs Julli. zrr der genom ständiga wid Riksdagarne insinuerade klagomal kommo i erfarenhet om den werkliga olägenher för landet, som indelta stuvningen medförde, hwilken dä med kronostudare och siuderibekjening drefs för Kronans räkning, sä widrogo Riksens Ständer den wisa anstalt, akt med premier upmuntra landets innewänare kill saltpeter plantsadors upsältande. Dessa national industriens wärdare och försigtig» hushållare stadna ej wid blott» ladornas upbyggande. Anledning till täflan gass allmänheten alt päfinna det bästa sättet att warda saltpeter» jorden genom premiers utdelande i progressivt ö<- kande efter tillwerkningens storlek.
Secreteraren har då med Protocollsföringen allldeles samma besvär sorn hittills, men skulle derutöfver, utur det utförligt Dm 25 September e. ni. redigerade Protocollet, utdraga och punktvis utföra hvarje anmärkning med de hufvudsakliga skälen derför. Häiigenom skulle alltså för Secreterare» uppstå ett betydligen ökadt arbete, tili lindring endast i renskrifningen och för Utskottens Secreterare, hvilka, i anseende till den kännedom om ämnena, de nödvändigt måste *äga mycket lättare böra kunna, utur det meddelade fullständiga Protocollet, excerpera det, som hörer till ämnet och sådant för Utskotten framlägga. Den ifrågasatte förkortningsmethoden, skall, antingen den användes vid Protocollsföringen, eller vid anmärkningars sammanfattning, troligen föranleda till nya diseussioner, och.dessa lätteligen öfvergå till kjelfva ämnet, men den tids förlust häraf kan uppkomma, motsvaras i förra fallet af en allmän förkortning och förmonen af ett mera sakän ordrikt Protocoli, hvaremot i senare fallet denna olägenhet ej mötväges af någon fördel. Då det är af vigt, i synnerhet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, hvars Protocoli redan öfverflödigt sysselsätter Secreteraren, att icke dennes besvär okas, samt ett arbetssammare uppsättande af ett förkortadt Protocollsutdrag nödvändigt skulle upptaga mera, eller åtminstone dyrbarare tid, än utskrifningen af ett vidlyftigare, hemställer jag vördsamt, om icke det föreslagne tillägget ^ till 49 §. Riks dagsordningen borde sålunda redigeras. l88 Den 25 September c. ms När utlåtande från Riksstånd till Utskott återremitteras, böra anmärkningarne genom utdrag af det justerade Protocollet Utskottet meddelas Bilagor till Pleni-Pnotocollet för elen 27 Sep. tember, eftermiddagen. N;0 IJ Grefve Horn, Claes Fredric: Vid Justeringen af PlcniProtocollet förden II sistl.
Fersen yttrade i afseende på det olika sätt, hvarpå Utsk. beräknat de särskilda extra-ordinarie inkomstsummorna, i korthet uppgifva orsaken, som föranledt Utsk. dertill. Utsk. har nemligen i intetdera fallet afsett K. M:s nåd. propos., utan uppfört dessa summor såsom ett medeltal af hvad dessa inkomster, nemligen tulloch brännvinsafgiften, skulle förmodas utgöra, i händelse R. St. icke vid denna riksdag fattade några beslut, som ändrade de hittills för berörde afgifter gällande grunder. Utskottet har af räkenskaperna funnit, att tullinkomsterna utgjort för år 183 r , eller det första året, då den vid sista riksdag antagna nya tullförfattningen tillämpades, 2,334,ooo r:dr, för år i832, 2,670,000 r:dr, för år |833, 2,786,000 r:dr; och Utsk. har trott, att 2,55o,ooo r:dr vore ett medeltal af dessa summor, och har velat upplysa R. St. derom, att, såvida inga sådana författningar vid denna riksdag vidtagas, som förändra hittills varande förhållanden, det är att förmoda, att tullinkomsterna skola uppgå till denna summa. Äfvenledes synes af tabellerna, att brännvinsskatteri utgått för år 1831 med 429,79Ö r:dr; för år i832 har den icke betydligen öfverstigit denna summa, hvarföre Utsk. ansett sig böra upplysa R. St. om detta förhållande, med tillkännagifvande, att, såvida R. St. icke vid denna riksdag vidtaga författningar, som förändra hittills gällande förhållanden, brännvinsskatten icke kan calculeras högre än till 4^0,000 r:dr. Den olika behandling, Gr. v. Fersen funnit Utsk. hafva iakttagit vid dessa båda frågor, torde således vara lätt förklarad. Gr. von Fersen: I anledning af hvad Hr v. Hartmansdorff sednast yttrat, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i slutet af 2 mom. 3o §.
HELLRE VAR DÅ VÅR HJÄLTE OSANN MOT SIG ALLTSÅ, TROTS DET BRYDSAMMA I DEN TECKNADE MANELLER VARNING FÖR EN LÄSANDE ALLMÄNHET, ELLER SLUTLIGEN SJÄLF, OSANN MOT DEN, HAN ÄLSKADE, OSANN MOT DEN NENS STÄLLNING OCH EHURU HAN I EGENTLIG MENING ICKE — i ATT DET RÄTTA SKALL FRAMHÅLLAS SOM RÄTT OCH DET UNGA, OERFARNA KVINNA, TILL HVILKEN HAN GILJADE, BÄ- BEGÅTT NÅGON ORÄTT HANDLING, UTAN ENDAST FÖRBISETT ORÄTTA SOM ORÄTT? ÄR DET EJ I STÄLLET MÅNGEN GÅNG DET VÅDLIGA UTI ATT HAFVA NÅGON, OM ÄN SÅ TADELLÖS SÅ, ATT BARA SPRÅKET ÄR SNILLRIKT, KLANGFULLT ELLER SMERANDE EN ANNANS BILD I SITT HJÄRTA — KUNDE NÅGOT GODT KOMMA HÄRAF? — HEMLIGHET FÖR SIN FÄSTMÖT, SÅ VAR HANS SVAR ICKE BEKANDE, BARA DET YTTRE OMHÖLJET ÄR TILLDRAGANDE, SÅ S — M. RÄTTIGADT ELLER FÖRSTÅNDIGT. HÄRVID VILLE JAG LIKFRÅGA DE EJ ALLTID SÅ MYCKET EFTER KÄRNAN. JAG KAN VÄL FRÅGA: OM HANS HUSTRU, INNAN HON GAF HONOM JA, NOG TÄNKA MIG, ATT DET MÅNGEN GÅNG SKALL VARA EN FÖRST SPORT HONOM OM HANS FÖREGÅENDE LIF OCH FRESTELSE — OCH FÖR SNILLENA VIDA MER ÄN FÖR MEDELLIFSFRÅGOR AF VIKT. HÄRAF BEROR TILL NÅGON DEL ARTEN MÅTTORNA —. KANSKE GÄLLER DET DAGLIGT BRÖD — EN AF HANS FEL. SNILLRIK IDÉ ÄR VÄRD GULD.
Således har Frih. af Ugglas i min tanka fullkomligen oriktigt upfattat grundlagens stadgande i en annan §, der det omtalas, hvilka föredragningsämnena äro, och der det heter: ”Konungens Propos:r, som å Riks-salen eller sedermera under Riksdagens lopp, blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade”; ty det är icke någon annan, än Propos:n om Statsverkets tillstånd och behof, hvilken skall till StatsUtsk. aflemnas, och detta inom den tid, som i § 27 namnes. Jag anser det, som sagdt är, vara af yttersta vigt, att grundlagens föreskrifter i detta afseende iakttages. Om man deremot skulle tillvägagå såsom Hr Bildt omnämnt och tillåta att under Riksdagens lopp alla Propos:r, som röra Statsverkets behof skulle tillställas StatsUtsk. direkt, så skulle man kunna komma till det resultat att K. M. endast behöfde framställa en enda fråga uti den Propos., som aflemnas inom de 14 dagarna, och kunde sedan öfverlemna de öfriga Propos:na när som helst under Riksdagens lopp till StatsUtsk. Sådant står dock i strid med grundlagens stadgande. För öfrigt instämmer jag i det tillstyrkande, som StatsUtsk. i sjelfva saken meddelat, ehuru jag måste protestera mot formen för dess upställning under önskan att StatsUtsk. hädanefter uti de Utlåt:n, som inkomma till RiksSt:n, icke måtte göra sina framställningar så knapphändiga, som uti förevar:de Betänk., hvilka ej innehåller någon utredning af frågan, till följd hvaraf man måste deröfver besluta helt och hållet på grund af ett blindt förtroende, hvilket jag anser oss, hvad denna fråga specielt beträffar, kunna göra. ' Hr Stjernsvärd: Det är med anledn. af de utaf Hr Bildt och Frih. af Ugglas yttrade satser, som jag ansett erforderligt att framställa min åsigt att, i händelse de satserna blefvo antagna, följden skulle blifva att Utsk:n bildade en Riksdag för sig sjelfva och RiksSt:n en annan. Hr von Troil, Sam. Gust.:
Hvad beträffar lista morn., så vill jag erinra, att Utsk. väl tillerkänt alla näringsidkare, hvilka hafva rättighet till sådan rörelse, som i denna Författn. under utskänkning förstås, en företrädesrättighet, att framför andra fortsätta en sådan näring, men dervid icke medgifvit en sådan rättighet åt dem, hvilka nu innehafva s. k. bränvinsmagasin. Jag hade likväl trott, att samma företrädesrätt, man tillerkänner den ena, bolman äfven tillerkänna den andra, hvarföre jag i lista mom. föreslår den förändring, att, i st. f. det nu heter: ”äfvensom de näringsidkare, hvilka hafva rättighet till sådan rörelse, som i denna Författn. med utskänkning förstås, blifvit förlänad för bestämd tid” etc., det skulle heta: ”sorn i denna Författn. under minuthandel eller utskänkning förslås.” I 2:dra mom. föreslår Utsk., att stadens äldste och Magistrat skola hvar för sig ega Den 5 Augusti f. m. 41 lika mycken rätt alt yttra sig i frågan. Det vore onekligen vida lämpligare, alt en myndighet, nemi. Magistraten, afgör ärendet, men att det sker, sedan stadens äldste blifvit rådfrågade och i sådant afseende föreslår jag, att det må heta: ”i sammanhang dermed och i samråd med stadens äldste skall Magistraten” etc. Vidare heter det: ”efter beräkning af det kanntal bränvin, som genom minuthandel, och det, som genom utskänkning anses komma all under försäljningsåret i staden föryttras”. Denna föreskrift är hemtad ur den Norrska bränvinsförsäljnings-lagen. Men i Norrige skola auktorileterna icke allenast upgöra förslagsvis beräkning på hela det qvantum bränvin, som i en stad, eller i en ort, anses åtgå under året, utan ock derefter fördela detta qvantum på alla de inom staden eller orten medgifna näringsställen, med lika belopp på hvarje, hvarefter hvarje näringsställe ock beskattas. Sålunda fullföljdt kan Norrska systemet vara godt; men jag tror det icke vara ändamålsenligt, att deraf hemta en lösryckt föreskrift.
Jag tror förhållandet vara sådant; men jag vill att, innan SlatsUtsk. tillstyrker inrättandet af en ny tjenst och lön för denna tjenst, man borde hafva bestämda upgifter på i hvilka län han är nödvändig och ej kan aflönas af Landssekret:ne i följd af deras minskade inkomster; (y onekligt. är likväl att i flera län Landssekrel :nes inkomster äro betydliga, och då en reglering af Landtstatens löner är att förvänta, manne det dä är skäl för R. St., att ett eller annat år förut anslå löner för nyskapade embeten, då Regeringen icke vid denna riksdag har ansett behofvet sä trängande att den deraf sett sig föranledd, att derom afgifva yttrande? Jag tror det icke heller vara nyttigt att hvarje anhållan om återremiss, för alt få ökade anslag, beviljas på delta rum. Jag skulle önska att J äfven här iakttagen någon sparsamhet, och då jag tror alt behofvet i alla fall icke är så trängande, så skulle jag anse, att R. o. Ad. saknar skäl att på motion af en Landssekret. bifalla förslaget. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Hr Bildt har redan fästat Ståndets iipmärksamhet derpå, att frågan är af K. M. upskjuten. Jag anhåller alt nu ur Statsrädsprot. för d. 13 Nov. 1850 få upläsa Statsrådets yttrande i denna fråga. ”Statsrådet fann sig föranlåtet att, i afseende på LandlStats-löneregleringen nu endast i underchhet tillstyrka att den påräknade tillgången för anslagsförhöjningar ä ordinarie Staten, icke må af K. M. i Dess nåd. propos. om Statverkets tillstånd och behof tagas i anspråk för andra utgifter i vidsträcktare mån, än att den äfven må blifva tillräcklig för den, enligt hvad ofvan nämndt är, erforderliga tillökningen för Landtstatens lönereglering, samt att frågan om proposms aflåtande till R. St., ang:de denna reglering, må företagas till slutlig pröfning, efter det grunderna för nåd. propos. lill R.
Skulle man höja tullen , så tror jag, att ingen mer än Herr Laurent skulle derpå förlora. Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall af den å Humla , af Utskottet föresbgne, ofvanberörde inkommande Tullprocent. Bifölls. ”Hummer ; Inkommande Tullprocent 50. ”Utgående Tullprocent i.” Den 18 Augusti e. m, 717 Grefve von Rosen: Det lär ej vara fråga om export af annat, än lefvande hummer. Den har ej varit betydlig, förr än på 2 år; men om någen afgift skall erläggas, tror jag, att den bör något höjas till 5 a lo procent, ty den exporten har gjort, att vi i Bohus Län fått uppoflra den njutningen. Man har exporterat kanske för 60 a 70,000 Rd;r Hummer. Utförsel-tullen torde således böra höjas till 5 procent. Friherre Cederström: Jag kan ej instämma 1 den tanka Grefve von Rosen yttrat, att man bör höja export - tullen, derföre att man nu i 2 år exporterat hummer. Jag tror tvärtom, att man bör, så mycket som möjligt är, uppmuntra all export. Herr Treffenberg', Jag instämmer fullkomligen med Grefve von Rosen. Jag var sjelf vittne i Wargö, då en Engelsman kom öfver som hade afslutat contract om Hummer , och det stegrade prisen derå i orten allt för mycket. Herr Cederfchjöld: Just af de skäl, som blifvit aoförde för höjande af exportullen, tror jag att den borde minskasHummer är dessutom mera en läckerhet än något egenteligt födoämne eller nödvändighetsvara. Likasom det nu föreslås för hummer, vill jag minnas att jag i en äldre taxa sett Ejderdun beläggas med hög Exporttull, förmodeligen derföre, att man sjelf ville ligga mjukt för godt pris, Dt rt ii?
»Ska du inte ta tre kronor till på säcken, Ruffen lilla?» sa jag lika sakta. »Behåll pängarna, Pär», sa Ruffen, tjock i rösten. »Jag säljer inte i minut längre, men för gammal vänskaps skull ska jag lämna en säck som present. Köp litet mjöl åt grannens i stället för styfrarna, om Pär kan!» Pär förstod inte först, men när han förstod, började han storgråta och Vi bjöd honom tillbaka på middag och nattkvarter — förstås, och att en påse kaffe och socker ska följa säcken, faller af sig själft. »Stå inte där och se ut som ett ondt samvete, Lovisa», sa Ruffen förargad, sedan Pär väl gått. »Det är inte jag, som satt upp tullen!» »Det är det inte», sa jag med darrande läppar. »Men att du ställt så till att vi måste ta sådana pängar, det har du gjort!» »Prata inte — —!» »Förut kunde vi hjälpa de fattiga på vårt lilla vis nu — så Såg du hur pängarna såg ut, Ruffen? Såg du hur handterade de var — hur hopvikta och hur svarta? De har varit framme hundra gånger och blifvit tittade på, det kan du vara säker på. — Märkte du, att han inte ens förstod att de inte skulle räcka till — inte alls förstod. Så förfärligt med pängar måste ju räcka till!» »Så’nt där är pjåsk», sa Ruffen buttert. »Hade de inte frosten, så skulle de ju reda sig lika bra som nå’n ann — —» »Ja men nu har de frosten, ser du. Därför är det grymt att Så förfärligt grymt att » »Lovisa!» Men jag gick in till mig. När hjärtat är riktigt fullt, är det inte så lätt finna de rätta orden — och några orätta ville jag inte säga. Det är väl, att fulingen är så tystlåten af sig, eljest skulle han kunna berätta om diverse underliga gråtscener. »Förtjäna på nöden, gå hällre i döden», sa min mor, och hon hade rätt — alltid rätt, så en fattig ouppfostrad lotsänka hon än var. Hur länge jag legat med hufvudet nedborradt i kuddarna, vet jag inte, när Ruffen kom in.
För min del har jag alltid varit emot sådane recommendationer från StatsUtskottet, när jag icke bestämdt kunnat tillstyrka ett anslag. Nionde HufvudTiteln är helt och hållet öfverlemnad tili Konungens disposition; och jag finner oformligt, att Rikets Ständer vid hvarje Riksdag skola insinuera önskningar, hvilka ändock kunna genom Länsstyrelserne framställas, efter behöriga undersökningar. Jag instämmer således i deras begäran, som yrka afslag å Utlåtandet. Herr Danckwardt: Jag vill allenast hafva äran, alt till svar på Friherre Cederströms anmärkning, som skulle den af mig citerade Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse vid förra Riksdag allenast afsett moss - Den 7 Maji f. m. odlingar i Skaraborgs
V. Af Friherre A. W. Stjernstedt, ledamot af Ridderskapet och Adeln, och Doktor Chr. Stenhammar, ledamot af Preste-ståndet, mot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet. Anmärkningen angår behandlingen af frågan om Lappmarks Ecklesiastikverks medel och deras utgörande. Sedan Kongl. Kansli-styrelsen, under hvars vård oell förvaltning Lappmarks Ecklesiastikverks medel varit ställde, blifvit indragen, behagade Kongl. Majit vid riksdagen 1834—1835 föreslå Rikets Ständer, att de Lappmarks Ecclesiastikverk anslagne räntor och andra inkomster skulle till statsverket indragas och genom anslag på riksstaten ersättas, samt nämnde Ecklesiastikverks samlade kapital, uppgående till omkring 74,000 riksdaler, öfverlemnas till Riksgäldskontoret mot årlig ränta. På sätt, som upplyses af Rikets Ständers skrifvelse för samma riksdag N:o 177, lemnade Rikets Ständer, för sin del, härtill sitt bifall, och bestämde för Lappska Ecklesiastikverket en förslagssumma af 7,000 riksdaler, af hvilka 4,000 riksdaler beräknades såsom ersättning för indragen ordinarie ränta och 3,000 riksdaler såsom intressemedel på det till Riksgälds-kontoret aflemnade kapital. Af Stats-utskottets utlåtande undersamma riksdag N:o 88, jern - 50 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 6. fördt med dess efter återremiss afgifna sednare utlåtande i ämnet sub N:o 221, vore att inhemta, alt lill grund för beräkningen af nämnde ersättningssumma lades Ecklesiastikverkets inkomster af ordinarie ränta, upptagne efter den för år 1832 afslutade Rikshufvudboken lill 4,117 riksdaler 23 sk. 11 rst.; hvarjemte den upplysning då meddelades, att bland Lappska Ecklesiastikverkets inkomster äfven förekommo 149 1/2 tunnor tiondespanmål, hvilka uti hufvudboken voro uppoch afförde med kronovärde å 36 sk. per tunna.
Att afven vid detta tillfälle förnya den vid flere föregångne Revisioner skedde erinran, att de contanta Cassabehållningarne ej må öfverstiga hvad för Discontrörelsens oundgängliga behof erfordras; och 6:0 Att, ehuru å ena sidan måste medgifvas , det en i mer eller mindre rnon utehlifven verkan och framgång af de Directionen ålagde bemödanden till utestående Låns indragning, ej i och för sig sjelf, och utan särskildte anledningar , kunde berömmas såsom ett åsidosättande af meddeldte föreskrifter, finge deremot, hvad Låns utgifvande beträffar, i händelse afsteg från Författningar derutinnan under loppet af 1816 ägt rum, någon ursäkt från Directionens sida ej anses gällande; utan ägde Bankens Ombud, i slikt fall, att, efter omständigheterna, antingen vägra decharge eller ock beledsaga densamma med sådane inskränkningar och förbehåll, att Riksens Ständer, deras BancoUtskott och Revisorer eller BancoFullmäktige icke dess mindre blefve obetaget, att yrka ansvar för lagstridiga åtgärder, och, i sådant hänseende, ingå i deras pröfning och bedömmande. Vid slutet af Maji månad, eller kort före Revisionens början, lemnades BancoFullmäktige från Rihs. St. Revisorers Berättelser. 45 frän Regeringens sida den upplysning, det an.’ ledningar förekommit till befarande af ett så beskaffade Malmö Discont Verks obestånd, art dess hastiga röjande vid Revisionen skulle för hela Rikets Penriingerörelse medföra de vådligaste följder; tillika begärde*, att då Regeringen i detta af. seende oförtöfvadt skulle meddela Landshöfdingen, 1’riherrre af Klinteberg nödige ordres, en Advis matte till AdvocatFiscalen Kryse bifogas, om iakttagande af den varsamhet, sorn i så beskaffad# Omständigheter vöre oundviklig, jemte anvisning, att uti dit hörande delar med Regeringens Ombud conferera.
Då Institutet för döfstumma och blinda inrättades af Per Aron Borg och Rikets Ständer år 1812 beviljat underhåll åt 13 elever, en från hvarje stift, så uppsändes till Borg en officiel skrifvelse från presterskapet, af innehåll, att föräldrarne till en döfstum gosse, som af konsistorium enligt inrättningens reglemente blifvit utsedd, att uti Institutet anställas såsom elev, mot inga vilkor, uppmuntringar, förmaningar, hot, löften om fri resekostnad och belöningar, ville till inrättningen sända sin son, emedan de, “med säkerhet visste, att B. brände sådana barn till pulver för att dermed kurera obotliga sjukdomar“. Bland lapparne träffas en mängd vidskepliga seder och bruk, af hvilka vi här såsom tillägg till denna uppsats vilja anföra några. De hafva i sin hydda en dörr, kallad heligdörren, genom hvilken ingen qvinna får gå, men den mannen begagnar, då han går att offra eller vid vissa tillfällen, då de återvända från jagt eller fiske. När de hemkomma från björnjagt, måste deras hustrur tugga albark och spotta dem i ansigtet samt skynda sig ut genom den rätta dörren, medan de sjelfva gå in genom heligdörren. – När de dödat en björn, vilja de icke smörja sina skodon med hans fett, af fruktan att då snart blifva dödade af en björn. – Af björnens kött tillstädja några lappar sina hustrur alls intet äta; andra låta dem väl äta deraf, åtminstone vissa delar, men det skall ske genom en messingsring, den de sätta för munnen. – På somliga ställen plägar man jemte den skjutna björnen gräfva ner icke allenast ett par skidor, hyfvel, knif, ett stycke messing m. m., hvarmed björnen utan tvifvel skall hjelpa sig fram i den andra verlden. Märkvärdig är deras tro, att björnen skall uppstå och lefva ett lif efter detta, oaktadt de sjelfva äro tvifvelaktiga om sin egen uppståndelse, om man också hör dem säga sig tro, att de skola lefva efter döden eller, efter deras ordasätt, vandra i den andra verlden. – Äfven med kyrkan och Guds ord hafva lapparne drifvit mycken vidskepelse.