Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från det sistnämda landet återvänder fru Ellen Hartman i dagarne, efter att i dess hufvudstad hafva firat stora och, man kan vara viss derpå, välförtjenta triumfer. F ö r att helsa henne välkommen åter och på samma gång presentera henne för Iduns vidsträckta läsekrets, inom hvilken det helt säkert finnes mången, s o m väl känner namnet, men ej fått se dess bärarinna, hafva vi begagnat detta tillfälle att med Iduns porträttgalleri införlifva bilden af denna med skäl så högt uppburna skådespelerska. Hartnian, född Hedlund, är Stockholmsbarn. Hon föddes Utfrifningstid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. i ' WM.r,! ; iEET:iLi ' i den 31 juli 1860. Vid sjutton års ålder lemnade hon skolan o c h inträdde omedelbart vid dåvarande Nya teatern, der hon debuterade s o m Ella i Ernst Lundquists pro verb » Mellan barken och trädet ». Debuten ansågs som synnerligen lyckad o c h väckte stora förhoppningar för framliden. Också fick hon redan året derpå tillfälle att debutera å Dramatiska teatern som Ottilia i komedien » Slägtingar », hvarefter hon inträdde som elev vid kungl. teatrarnes elevskola. Här stannade hon ett år, fick derpå (1880) fastengagement vid Dramatiska teatern, hvilken hon sedermera utan afbrott tillhört, och der hon otvifvelaktigt för närvarande är den mest oumbärliga bland de qvinliga sujetterna. Af hvilken betydelse fru Hartman varit för Dramatiska teatern, kan endast den förstå, s o m haft tillfälle följa hennes verksamhet derstädes uuder de senaste sex sju åren. Om hon o c k så godt s o m genast i början eröfrade publiken, så är det väl d o c k hufvudsakligast under Under de första åren användes fru H. nästan uteslutande i ingenuefaeket, o c h temligen visst torde vara, att hon här, hos oss, står oöfverträffad. Man erinre sig endast hennes Gurli i fru Edgrens » En räddande engel ».
Det är nemligen ej allenast lasten, som genom skepparens okunnighet kan äfven tyras, utan jemväl de menniskors lif, hvilka äro anställda å fartyget; och af omvårdnad för dessa, bör staten ej tillåta fartyg föras af personer, sorn äro okunniga i navigationen och ej eller känna de farvatten, de vilja besöka. Utan tvifvel kan praktisk erfarenhet så väl i ena, sorn andra hänseendet förvärfvas; men tillfälle att på förhand inhemta en praktisk kännedom om farvattnen i Nordsjön och kanalen, erbjuder sig ej för våra derifrån aflägse boende skärgårdsböndcr; i hvilket fall åter Norrmännen hafva dea fördelen, att Nordsjön är deras närmaste farvatten; och då, såsom bekant är, såväl Nordsjön, sorn Engelska kanalen äro att räkna bland de farligare farvattnen, jemväl för de sjöfarande, sorn om dem och navigationen hafva kännedom; finna Utskotten sig böra afstyrka bifall til! ofvanherorde motion. Stockholm dea 26 Augusti 1851. Lag samtAllm. Besvärsoch Ehon.-Utskotlens Utlåtande, lS:o ål. 3 lN:o 41. Ank. lill Exp.-Ufsk. d. 26 Aug. ISSI, kl. e. M. Utlåtande, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl. Brefvet den o Februari ISOS, angående besittningsrätt å kronohemman.
Det vore ej gossarnas ensamt, som vunne pai samskolan, tlfven flickorna hade mycket att Ilra: stark ambition &amp; r ej detsamma som inre allvar. Allvaret i arbetet leder i sjElifva verket sakrare framat an en ofta nervös ambition. Ben största vinsten 16. ömse hB11 vore kanske den att gossar och flickor Nrde att kanna hvarandra under arbetet och ej först g&amp; barnbalerna elier i societetslifvet. Den dömer kortsynt., som talar om att bevara flickskolan gosskolan är nu en gAng liksom tillspillogifven. Samhiillet: bygges af bada skolornas liirjungar. att fiiekornas Hvad de hygienska betanklighetern~ angi krafter ej &amp; ro jamförliga med gossarnas - s i inviindes deremot, att vi annu ej &amp; ro i tillftille att görs n@ra verkliga jamforelser. L i t flickorna f&amp; mer frisk luft ' och rörelse, gif dem ~ndamAlscnliga kllder och kraftig föda. Lat med ett ord flickan f&amp; samma förmher som sedan kunna vi börja med jlmförelser. gossen Om vi ej misstaga oss var mötets mening om samskolan den: Nit oss ' försöka, langsamt och varligt, lalt oss göra erfarenheter! I anseende till tidens korthet blef diskussionen om slöjden temmeligen knapphlndig. Som bekant föreslBr flickskolekomitén träsliijdens införande i vhra flickskolor som valfritt amne och motiverar sitt förslag dermed, att den skulle befordra allmän händighet, ingifvrm aktning för det gröfre kroppsarbetet och verka som motvigt mot det myckna stillasittandet.
Om åter de händelser härvid inträffade, att Skepparen, sorn förer allmogens fartyg, antingen i förstnämnde fäll hade underlåtit att taga bevakning öfver inlastningen och vid närmaste Tullkammare erlägga tull, samt förse sig med förpassning, eller i sednare fallet, utan anmälan vid någon Tullkammare, afseglat. till annan ort; så skall den, som passtagning alldeles försummat, derföre, på sätt uti Seglationsordningen a den 15 Juni 1774 §• 27 samt förenämnde I.andt Tulls och Accisstcidga 13 Capitlet 6 fi. jemf örde med 6 art. 2 §. uti Kongl. Förordningen till förekommande af Lurendrägeri och tullförsnillning den 6 Aprill 1799, finnes stadgadt, böta 200 deder Silfvermynt, och för det inländska oförpassade godset, som rigtigt angifves, er ägga Gdubbel Tull till Treskiftes mellan Kronan, och den som äta1 derå gör; mett förtegaclt e ler undanclöljdt gods vare förverkadt. Och är i 'öfrigt kronobete eningen förbudet, att hädanefter utfärda bevis eller förpassningar för varor, som föras förbi främmande kust till och emellan Södra orterna. H^ad redan blifvit anfördt synes vioa, att nödig Control! icke saknas mot underslef i afseende på bortresan och Kongl, brefvet den 8 Januari 1807 föreskrifver hvad Almogen i Allmänhet åligge fullgöra till förekommande af det missbruk, att under återresan Utländsk handelsplats må besökas, och varor der inta» Besv. och Ekon. XJcsk. Bclänkanden. 505 gas, sorn sedermera å Landet utlastas, och till oloflig förbrukning derstädes insmygas; .Af detta Nådiga bref är ödra Momentet så lydande:
Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Jagtyckle, att Hr von Hartmansdorff anhöll, att de förenade Bancooch LagUtsk:ns betänk, skulle få förekomma framför andra, och jag tager mig äfven friheten att deruti instämma. Föremålet för detta betänk, är en högst vigtig fråga, nemi. den, huruvida privatbankerna få utgifva egna sedlar eller icke. Jag tror, att betänk. kan ankomma till nästa plenum och anser detta vara en fråga, hvarpå riksdagens hufvudsakliga afslulande kan bero. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att de mål, som inkomma lill nästa plenum, icke kunde intagas å föredragningslistan för samma plenum, samt att R. o. Ad. redan beslutat att mål, som inkomma från BancoUtk., skola förekomma framför Const.Utsk:s ifrågavar. utlåt, och således det omnämnde betänk, från Bancooch LagUtsk:n, derest det inkomme i dag, borde blifva föredraget före Const.Utsk:s utlåt. Föredrogs Const.Ulsk:s d. 3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 37, i anledn. af 2:ne Stånds återremisser å memor. N:o 27. * Hr von H a r t m a nsdor ff, A ug.: Jag anhåller vördsamt alt Ståndet matte vidblifva sitt redan fattade beslut, på det att Huset icke malte inledas i en öfverläggning, hvars utgång lormodl. ändock kommer alt blifva densamma. Frih. Cederström, Jacob: För min del kan jag icke gilla Ilr von Hartmansdorffs framställning. Den gemensamma tanka, som Stånden afgaf, innefattande ett afslag, var pä sidan af grudlagen. När man icke kan sammanjemka bifall och afslag, såsom Ulsk. bär rätteligen yttrar, så hade Utsk. annu riktigare bort tillägga, i anledning deraf, att då de tvenne Ståndens gemensamma tanka innefattade afslag, så kommer förslaget att hvila till nästa riksdag, för alt antingen då med ja antagas eller med nej förkastas.
Domare-kallet, att vara tillförlitlige vittnen om hvad vid Rätten förelöper, LagUtskottm Betdnkandtitl 363 och att, genom deras kännedom om Orten, folket och sederne, meddela de upplysningar, hvilka för manga frågors behöriga utredande åro alldeles oumgångliga, såsom t. ex. angående Släktskapsförhållanden, SterbhusUtredningsr, Förmyndares tillsättande, personers vederhäftighet m. m., så borde 9 om icke hvarje, åtminstone do fleste Socknar, hafva sin Nämndeman, som vid Rätten när vore, hvadan någon minskning uti det antal af Sju Nämndemän, sorn enligt 25 Gap. 1 §• Rätteg.Balk. minst fordras för att utgöra domfört antal, och hvilket åf. ven i det nva lagförslaget är bibehållet, icke kunde lillstyi kas. Deremot hafva Vällofl. BorgareStåndets och Hederv. BondeStåndets Ledamöter på det sätt bifallit hvad Motionaiierne hemStäldt, att de, med afseende på den lindring, som skulle beredas HåradsNämnden, om ett färre antal vid ej mindre Lagtima än Urtima Ting, finge anses domfört, och tillfälle dem sålunda bereddes, att tjänstgöringen sig emellan fördela, trott sig böra tillstyrka den ändring usi 23 Gap, 1 g. Rätteg.- BaiU. att i Häradsoch LagmansRätt hädanefter må dömas , ther fem i Nämnden äro. Desse Alternativer får Lagutskottet alltså till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning och afgörande vördsamligen öfverlemna. Stockholm dea 24 Maji 1023. 364 Lagutskottets Retänkandtn. Ankom d. 11 Junii 1823. Betänkande, /' anledning af RiksdagsFullmagtigen Fehr Pehrssons från Blekingen Memorial om Lagfor kiaring, rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga Borgen.
Vid uppkommande tvist om en varas rätta art och benämning, må General-Tullstyrelsen ega att, sedan, der så fordras, sakkunnige Handlande eller Fabrikater hörde blifvit, afgöra frågan; kunnande besvär öfver GeneralTullstyrelsens i dylika frågor fattade beslut hos Kongl. Maj:t i underdånighet anföras endast af godsegaren. När en omtvistad vara blifvit till förtullning i vederbörlig ordning angifven, skall densamma icke vara konfiskation underkastad, äfven om den sedermera anses vara af annan beskaffenhet, utan må godsegaren kunna den under stadgade villkor till qvarblifvande i Riket eller återutförsel disponera. §. 12. Alla både inkommande och utgående varor, ehvad de förtullas efter bestämd afgift eller efter vissa procent af värdet, eller äro tullfria, skola angifvas till namn, art och beskaffenhet, antal, Svenskt mått, mål eller vigt, eller, då godset efter värde förtullas, eller är tullfritt, äfven värdet, samt på lika sätt i Tull-journalerna och Persedel-extracterna upptagas. Om hvad i öfrigt vid varors angifning och förtullning iagttagas bör, tjenar SeglationsOrdningen till efterrättelse. 56 Bil. till B evillnings-TJt skottets Betänkande, N.-o 21. §• 13. De varor, som ej om skeppsbord kunna genom Svenskt mått, mål eller vigt lill qvantiteten bestämmas, transporteras, efter deras beskaffenhet och värde, till Tull-Packhuset eller Stadens vågar, för att der vägas eller mätas.
Härjemte och sedan Stats-Utskottets Utgifts-afdelning anmodat General-majoren af Kleen att lemna Utskottet del af uppgjorda kostnadsberäkningar för de återstående byggnadsarbetena, äfvensom att meddela upplysning om anledningen till de af ofvanbemälda besigtningsman anmärkta afvikelser från den ursprungliga kostnadsplanen, har Byggnads-chefen, med öfverlemnande af ett specielare förslag öfver kostnaderna för återstående arbeten å musei-byggnaden, slutande sig å enahanda summa, som uti den förut afgifna generela beräkningen upptagits, eller 450,000 R:dr, den 20 sistlidne April till £tats-Utskottet aflåtit en skrifvelse, deruti anföres, att de förändringar, som vore vidtagna i afseende å den ursprungliga byggnadsplanen och hvilka egentligen in skränkte sig till en enda, eller anbringandet framför hufvud-ingången af den s. k. vorhallen, blifvit verkställda med Hans Majit Konungens nådiga bifall. Sedan nemligen Geheime-rådet Stiller, på nådig befallning, uppgjort ny ritning öfver vestra facaden med en vorhafe i stället för portal, hade denna ritning blifvit försedd med Hans Majit Konungens påskrift och kontrasignation af dåvarande Chefen för Ecklesiastik-departemcntet; — omständigheter, som, i Byggnads-chefens tanke, innefattade tillräcklig anledning för honom att derefter utföra omförmälda förändring. Den andra anmärkta afvikelsen utgjordes blott af en omplacering af norra och södra flyglarnes lokaler, så att de förra kpmmit att ligga i de sednares ställe och tvertom, hvilken anordning vore nödvändig för att få boningslokalerna åt den södra sidan, som bäst lämpade sig dertill med afseende på snygghet och öfriga beqvämligheter, samt äfven i så måtto fördelaktigare, som ingångarnes antal derigenom inskränktes till tvänne, för att kunna af en post be Bih. till B. St.
I afseende åter på de fördelar, som genom låneoperationen skulle beredas den skuldsatte jordbrukaren, så medgifver Utskottet visserligen, att det för en hvar gäldskyldig är fördelaktigt att till så låg ränta som möjligt kunna upplåna de penningar, hvaraf han är i behof, äfvensom att räntefoten i Sverige är högre än inom många andra länder; men Utskottet får erinra derom, att förhållandet icke kunnat vara annorlunda, så länge intet fast myntvärde funnits, då långifvaren uti den höga räntan behöft 6 Stats-Utskoltds Utlåtande W.-o 4oS. ega en ersättning för våiian att återfå ett capital af mindre värde än det lian utlånat. Sedan vårt myntvärde genom realisationens fullbordan vunnit en säker stadga, måste ofelbart räntefoten inom vårt land komma alt jemna sig med hvad den är i andra, och ingen person med sakkännedom lärer kunna neka, alt vi under sistförflutna quinquennium betydligt närmat oss detta mål. Inom de publika Cassör, som utlåna emot 6 procent, funnos förut ofta låne-ansökningar beviljade månader och år innan lånet kunde utbetalas; nu åter hafva dessa Cassör betydande behållningar, som ligga ofruktbare i brist af lånsökande. Fastighets-lån emot endast 5 procrs ränta förekomma redan, och det synes Utskottet otvifvelaktigt, att denna räntefot, ulan Statsmagternas mellankomst, inom några få år skall blifva allmän för lån på fullkomligt säkra hypolhek. Den fördel, som genom det föreslagna statslånet skulle beredas, vore således ingen annan, än att ett eller annat år påskynda en öfvergång, som i allt fall måste komma att ega rum. Flere Talare inom de respective Riks-Stånden hafva åberopat lånets produetiva ändamål, då det åsyftade modernäringens upphjelpande; härvid torde böra erinras om den väsendtlig» skillnaden emellan användandet af capital lill inköp af jordegendom eller till densammas odlande och skötande. Det förra framkallar ingen ökad produclion, utan tjenar blott att förflytta en egendom från en hand till annan; det senare åter är visserligen i alla afseenden produetivt.
Frölich framställda redactionsförslag, hvaruti silfvan 8 blifvit intagen såsom bestämmande antalet af departementschefer, att, till följd af 11. o. Adis beslut i början of discussionen, denna siffra ej kunde bestämmäs, förrän detaillerna af de återstående delarna utaf 6 § blifvit genomgångna. Gr. Frölich: Jag lärer yttrat mig otydligt Och begick det misstag att repetera ingressen till §, oaktadt min mening endast Var, att morn. angide Just.departementet borde börja endast med: "En för Just.departementet &c.” Hvad Fril). Ehrenborghs anmärkning beträffar, skulle jag icke hafva något att deremot invända, såvida icke dermed komme att förklaras, att ministerstiteln icke borde finnas. Jag har nemi. icke något emot, om Konungen kallar den eller de departementscheferna för ministrar, men anser blott onödigt, att något härom införes i grundlagen. Hvad vidkommer Hr Cederschjölds yttrande, hemställer jag, om vi någonsin skola komma till slut med frågan, om icke Hr Gr. o. Landtm, behagar göra öfriga ledamöter samma admonition, som jag nyss rätteligen erhöll, att nemi. icke glömma, hvad vi redan hafva beslutat. Det är nemi. bestämdt, att endast hufvudgränsorna för hvarje departement skola i grundlagen utstakas; och om Hr Cederschjöld hade påmint sig detta, hade han säkerligen icke nu inblandat, hvad han yttrade om den inre ordningen. Hr Lefren: Det har på f. m. blifvit erinradt, att Just.- Statsminister förekommer såsom en technisk term med afseende å båda de förenade Rikena, samt finnes omnämndt i Riksakten; och jag hemställer, om det är skäl alt för en lumpen namntvist påkalla en grundlagsförändring jemväl i Brödrariket. Jag vet icke, hvilka skäl dertill kunna föranleda. Vöre icke förhållandet sådant, skulle jag visst icke försvara ett namn; men nu afstyrker jag all förändring i denha del, samt att R. o. Ad. må utan anmärkning förbigå denna omständighet. Vi böra behjerta, alt här är fråga om annat än hamn. Gr. Horn:
Lagutskottet har ansett sig ej kunni fästa något afseende på den af mig i BorgareStåndet gjorda och till Utskottet remitterade Motion , angående verkerbiirande Domares förständigande att, vid inteckningars dödande, ställa sig till efterrättelse 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, så att inteckning i fastighet ej dödas, förrän Gäldenären , genom original - skuldebrefvets företeende, visar, att hansin skuld till fullo betalt, och att ej tillåta sig några andra undantag från denna allmänna regel, än de, som I LagUtskoitets Betänkande N:0 54. 5 i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823 omförmälas; och till skäl för detta beslut har Utskottet åberopat, att jag ej yrkat någon förändring eller förklaring uti det, i ofvanberörde afseende, gällande stadgandet , samt att uppsigten öfver Lagars och Författningars rätta tillämpning ej tillhörde Lagstiftningen, ulan de myndigheter åt hvilka denna vårdnad är uppdragen. Emot denna LagUtskottels åtgärd måsta jag mig reservera. Jag medgifver , att 24 §. i Inteckningslagen är tydlig och klar deruti, att inteckning ej må dödas förrän Sökanden , genom original-skuldebrefvets uppvisande, ådagalagt, att den intecki ade skulden är be„- tald; och jag har således, uti detta lagrum, hvarken kunnat påyrka förklaring eller förändring , men då det ej lärer kunna motsägas , att det existerande och af mig anmärkta förhållandet, att inteckningar dödas, utan att de intecknade skuldebrefven uppvisas, är Btridande mot gällande Lag och medför vådliga följder i afseende på penriingeförsträckning mot inteckning , har jag ansett det tillhöra Representationen , att en sådan olägenhet afhjelpa , antingen derföre erfordrades förklaring af gällande Lagar, eller endast utverkande af erinran om deras rätta tillämpning.
Dödsstraff skall offentligen verkställas genom halshuggning. Förut gifves den dömde lämplig tid att sig till döden bereda; oeh varde haii utan ståt eller utmärkelse till afrättsplatsen utförd. Innan han dit kommer, skall domen der offentligen uppläsas; men ej må tal till menigheten hällas. Den afrättades kropp varde i stillhet å närmaste begrafningsplats jordfäst. Skola flere undergå dödsstraff; då må det ej å endera verkställas i den andres närvaro. 3 g. Dödsstraff skall ej verkställas å qvinna, som hafvande är, utan upp skjufas till dess hon efter barnsbörden tillfrisknat; ej heller å den, som för sjukdom ej kan sig till döden bereda, innan med honom bättre varder. 4 g. Ej skall någon undergå dödsstraff, innan Konungen förordnat, att domen verkställas må. ä g. Straffarbete skall ådömas på lifstid, eller på viss tid ej under två månader eller öfver tio år utom i de fall, som i 4 Kap. 5, 6 och 7 §§ sägas. 6 §. Fängelse kan antingen omedelbart för brott ådömas, eller i stället för ålagda böter användas, om tillgång till deras gäldande saknas. Fängelse, som omedelbart för brott ådömes, må ej i andra fall, än som i 4 Kap. 5 och 7 gg omtalas, sättas under en månad eller öfver två år. Om fängelse, hvartill böter förvandlas, skils i 10 §. 7 §. Den, som till straffarbete eller fängelse dömd är, skall insättas i allmän straffinrättning; och varde der med honom förfaret, såsom särskildt stadgadt är. 8 §. Böter skola i penningar ådömas och Kronan tillfalla. Minsta bot vare Fem Riksdaler Riksmynt, ändå att beloppet, efter särskild i lagen utsatt beräkningsgrund, kunde ringare blifva. Högsta bot vare Femhundra Riksdaler Riksmynt, der ej antingen annorledes i lagen uttryckligen bestämdt är, eller ock ett högre belopp, efter särskild, för vissa fall stadgad, beräkningsgrund, kan ega rum. 9 §.
Men den mening som är sansad beliöfver icke derföre vara svag, och en fogsam beräknad klokhet, som väl aldrig lemnar sitt egentliga mål ur sigte, men dock rättar sig efter vexlande förhållanden och är nöjd med något om ej allt kan vinnas, är icke detsamma som den slappa liknöjdheten, sorn viljelös följer efter opinionens alla skiftande vindkast. Uti politiska frågor, der hvarje sats aldrig gäller för sig allena, utan Den 18 December. 81 utan då den tillämpas alltid måste vara af andra betingad, dér Utgör dessutom det enda verkligen rätta, icke någonting ständigt och uteslutande giltigt, utan det som under gifna tidsförhållanden för serskilda fall och samhällsbeliof bäst och nyttigast är och säkrast och lättast kan utföras. Men då jag sålunda alltid har ansett rätt och fosterländskt vara, att söka genom förmedling lösa det tvisliga represenlalionsproblemet, har jag likväl under den alltjemnt tortsatta kampen mellan de stridande meningarne kunnat hysa blott ringa förhoppning, alt härföre användna bemödanden skulle kunna lyckas. Med så mycket större glädje emottogs då af mig och alla andra vänner till en pä fredlig väg förmedlande reform den propus. om det närvar, representationssättets ombildning, som Konungen vid den näst förflutna riksdagen, för att fortskynda frågans afgörande och derigenom söka förekomma söndring inom landet, af Konungslig pligt, hade funnit Sig upmanad att låta utarbeta och för 11. St. framlägga. Det var mer alt hoppas att detta förslag, hvarmed Konungamakten framträdde under öppet uttalad afsigt all derigenom förmedla endrägt mellan stridiga åsigter, skulle tillvinna sig varma sympathier inom ett folk, som alltid varit vandt alt lyssna till sina Konungars röst, och att af dem ledas vid alla väsendtligare förbättringar af dess samhällsskick.
Lagerbjelke föreslagit, kommer att börjas d. 15 Nov. 1853; men som, i sådant fall, nu pågående riksdag säkerligen varit slutad före d. 15 Nov. 1850, så skulle ovilkorligen emellan honom och nästa riksdag hafva legat en tiderymd af fulla tre år och derutöfver. När förhållandet är sådant, och ett helt års skillnad i tiden emellan riksdagarna kan blifva följden af den olika tolkning man gifver åt grundlagen, så hemställer jag om väl en motion, som åsyftar att bestämma tiden för nästa riksdag så, att tre år dessförinnan må hinna att förflyta, bör förklaras grundlagsvidrig, och om väl med något fog remiss å densamma må kunna förvägras. Då öfverläggningen härmed förklarades vara fulländad, yltrade H. Ex. Hr Frill. o. Landtm., att den diskussion, som i dag hos R. o. Ad. egt rum, och ännu mera de serskildta beslut, som i ämnet blifvit fattade vid föreg:de riksdagar sedan år 1810, bland hvilka H. Ex. ansåge sig böra serskildt åberopa de, som slutades åren 1830 och 1835, buro ett ojäfaktigt vittnesbörd derom, att ordalydelsen i 2 § Riksd.Ordn. och 49 § R.F. icke är så tydlig och bestämd, som flere värde talare velat påstå. Detta förhållande vore för II.,Ex. en grundad anledn. till det förklarande, att han icke ansåg sig ega full befogenhet alt vägra propos. till remiss af Frih. Cederströms förevar, motion, och i följd af detta förklarande finge H. Ex. nu hemställa om R. o. Ad. bifölle att denna motion remitterades till Exp.Utsk. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig linna, att nej varit öfvervägande. Frih. Cederström begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.: Den, som bifaller att Frih. Cederströms, Rudolf, i fråga om utsättande af tiden för R.