Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att ej gifwa ät bcwiskt häraf för mycken widd, skall jag endast nämna att uti Danmark, ett land, som ingalunda är rikare än Swerige, och det wi sä gerna anse ost wida underlägset, (skulle rättwisan eller ädelmodet endast dcrifrän wara undantag, n?) Uti Danmark fät en Minister, som fbrestätt endast en Beskickning, och det ej särdeles länge, ett Ainbt, som swarar emot wära Landshöfdingedöme»: Har han bestrjdt flera BestiFningar uti en längre räcka »f är, blir ha» Stifts-Ambtman, som swarar emot Geiicral-Gouyerireurer hos oh; och dä sädana Embeten ej genast äry lediga, fä de rappelleradr Ministrarne sä kallade Den 6 September. 1:9 kilade wänte-pcnningar af 12 eller isoo, ända kill LvQO R:dr. ärligen. Oär är dä belöning och upmuntran, medelst säkerhet emot nöd och brist pä äldcrdomen. Är det sä hos otz? Kan en man af witz upfosiran, jag will ej säga, man wid etl witzk lefnadssätt och kommen till en älder, der man werkeligen har swärk att ändra smak och wanor, kan han anses wara lif, närd med 66—200, högst 2soR:dr om äret? Förafskcdar Konungen, pä sädana wilkor, någon af den ringare betjeningen wid sin person? Hwilken privat man, nog förmögen att hälla kammartjenare, skulle tro sig affunncn emot en sädan, efter en längre och trogen tjenstetid, med en ringare försörjning för betz äkerstäcnde dagar? Om häremot illwändcs: "Ni sär skylla Er sjelfhwarsöre ingick Ni friwilligt uti c» bana, hwarS ömkcliga utgäng Eder ej war obekant?" -hwarsöre?
M:ts och Kronans Uppbördsman, men deremot all lefvererad Saltpeter af bestyrkt inhemsk tillverkning på vanligt sätt med Contant af SaltpeterFonden inlöses, hafva Committerade hemställt, om icke K. M:t, vid ofvanberörde förhållande, skulle i Nåder finna skäl, att anbefalla en sådan reglering, hvarigenom mycken enkelhet och reda, sä i upphör - 200 Stat sUtskottets den af gärden, som i redovisningen derföre, skulle vinnas. K. M:t har, i anledning häraf, under den ?.g Oct. sistiidit år, till R. St:r aflåtit Kådig Proposition; (ordagrant intagen i i:a Samlingen) hvaruti K. M:t behagat tillkännagifva, att K. M:t redan Kådigst bifallit, att SaltpeterSjuderi-Staterne uti Elfsborgs, Carlstads, Stora Kopparbergs, Gottlands, Hallands, Malmohus samt Götheborgs och Bohus Län må, af anförde orsaker, upplösas, på sätt och med de vilkor, så i afseende på den dervid varande Personal, som på lefvereringen af den Saltpeter, hvilken härefter i berörde Län kan blifva tillverkad, som Committerade i underd. föreslagit; med lemnad tillåtelse för Committerade, att, i händelse närmare utrönte förhållanden skulle kräfva en annan reglering af SaltpeterSjuderi-Staterne i Rikets öfrige Län* dertill med underd. förslag inkomma.
4° l‘tt Expedit i o lisUr sko! tels Förslag lill und. Skrijvelse Tullvärde. Q van litel, för tullberäkning. In förse Hull. U tfö r sa tull. I Bilder: förfärdigrde af Svenska Konstnärer Fr ia. \ Bildhuggeri-arbeten af träd och j arcliitecloniska arbeten . too R:dr v. 20 - > Fr Bin, lefvande i kupor Bleckslagare-arbelen, ej speciFr 1 a ia. 1 Cl i fierade roo Frdr v 33 16 J G Blod, Oxoch andra kreaturs. rjo Kannor i4 ia. ' 3 Blodiglar Fr .5 Fr Fr ia. ia 5o Blommor, arlificiela 1 Skålp. - 20 — Blomster, torkade, ej specificerade 1 Skålp 2 2 Blomsterlökar . Fr iÅ. Fr ia. Bly: 1 1 4o —: — oarbetadt i Tackor Fr itt 2 32 — Blyerts 1 Lisp. — 32 1 3 4° — Blyertspennor 1 dussin . 8 Fr i a. - 20 — Blysocker 1 Skålp. ___ 2 3o — Blår, Hampoch Lin 1 Skepp. IO — . r 2 32 — Bläckpulver eller Substance t Skålp. 16 Ft itt Bokstafsstämplar samt Boktryck 32 — eller Stilar . i Skålp?- 3 Fr ia förslitne och obrukbareel8 — ler Stjlskrot. 1 Skålp. — 1 1 — Biscuit, se Porcellaine. Bister, se Bensvart. Blonder, se Spetsar. Blyglete, se Glete. Bokguld, se Guld. Boksilfver, se Silfver. Bokspån, se Spillning. Bok - Bil. till Expeditions-Utskottets Forslag till und. Skrifvelse N.o 3oS. 41 Tull värde. Qvantitet för tuiiberäkning. Införseltull. Ulförseltull. 24 Boksvärta 1 skalp.
Det handlar i dessa hänseenden tvärtemot det Norska brödrafolkets föredömen, som eljest pläga åberopas såsom efterfölj ans värda: det omhuldar och befrämjar sitt, ändock emot vårt ganska obetydliga, stadsmannalif, i stället för att förlama och kringskära detsamma, och för att med ens omöjliggöra hvarje obehörig supremati öfver städerna har samma brödrafolk, sig till fromma och oss till föresyn, i sjelfva Grundloven (§ 59) stadgat, ”at Kjöbstsedernes Reprsesentanter forholde sig til Landets, som een til to”. Slutligen har en stor och beklaglig olycka ytterligare ådagalagt, huru vanskligt husvärdet verkligen är v. våra städer och med hvilka enorma uppoffringar deras egare måste söka hålla det vid magt. Sådant kan icke ske utan högst kännbara brandförsäkringskostnader; dem förutan är husegendom den vanskligaste, man kan ega. Efter att blott för ett pär år sedan nödgats för Warbergs m. fl. återuppbyggande betala hel extra brandstodsafgift till Bolaget har nu för Carlstads återuppbyggande utskrifvits på delegarne i detta bolag, hvartill hvarken Stockholm, det egentliga Götehorg eller de Skånska städerna, som ega särskilda bolag, icke höra och hvilket derföre endast utgöres af de öfriga mindre och minsta städerna i riket eller, rättare sagdt, endast vissa husegare derinom, — endast på dessa stadsindivider har utskrifvits en extra afgift, som för hus och lösören i städerna uppgår till närmare 3 millioner R:dr R:mt, att betalas inom några månader. Dessa stadsindivider, hvilkas sammanlagda fastighetsoch lösegendomsvärde sannolikt utgör blott en mindre bråkdel endast af det hela dylika inom alla rikets städer, samt en ännu mindre, nästan alldeles försvinnande bråkdel af hela rikets fastighetsoch lösegendoms-värde, måste dock sålunda, för att kunna betrygga sin egendoms tillvaro och uppehålla dess värde, betala ensamme vida mera än rikets hela allmänna bevillning för ett år, och löpa ändock risken att nästa år kunna få göra samma uppoffringar. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Och skulle Utsk. äga att kategoriskt afgöra, hvad som förtjente upptagas eller förbigås, så ser jag verkligen icke, hvarföre några berättelser i dessa frågor behöfde för Ständerna framläggas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde ånyo, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna böra föranleda till återremiss af berättelsen N.'o 325. Ropades starka nej, blandade med många ja. Då H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. i anledn. häraf förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja, begärde Hr Dalman votering. Upplästes till justering en voter:spropos., hvaruti den nyss framställda propos:n till återremiss af berättelsen N:o 3 25 var upptagen i ja-propos. och bifall till samina berättelse i contrapropos:n. Gr. von Fersen, Hans: Jag anhåller, att bifall till betänk, må innefattas i ja-propos:n. Den 4 December e. m. 83 Underteckn. Ridd.Secret.: Det är vanligt, att ja-propos:n blifver den, öfver hvilken votering är begärd. Upplästes till justering och godkändes följande votertspropos:n: Den, som bifaller StatsUlsk:s berättelse N:o 3a5, angtde verkställd revision af K. KrigsCollegii med derunder lydande cassors afgifna redogörelser för år i83i, voterar ia’ den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses ofvannämnde berättelse N:o 325 böra återremitteras. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 18. Nej — 17. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s d. 1 dennes på bordet lagda utlåtm:
Först äktade Augusta barndomsvännen Adolf Geijer, numera bankdirektör i Kristinehamn, och sen skänkte Ida dennes broder Axel sin tro. Ett par år därefter stod det senare parets bröllop » med lekande fröjd » i föräldrahemmen, och så — var Ida Geijer härskarinna på Förby. Ett år senare blef hennes make disponent på Deijefors efter sin far. Då drogo de båda unga åter in i det hem, som för dem bägge så lifligt minde om barndomsoch ungdomsfröjder och som nu blef vittne till deras samlif och föräldralycka. Bruket var stort. Till dess fasta stam hörde omkring hundra arbetarefamiljer. Från hem till hem förde disponenten Geijer sin unga maka, som de flesta af hushållen kände från hennes barndom, liksom han var dem bekant från sina gossår. » Kan du vara något för dem, så var det, » bad han enkelt och varmt. Och bon kunde det, och hon var det, och det vackraste föredöme hade hon i sin man. För fru Ida öppnade sig nu ett nytt verksamhetsfält, som på det högsta intresserade henne och som i en framtid skulle för henne bli af största betydelse. Under insiktsfull ledning af en läkare, som två gånger i månaden besökte bruket, började hon nämligen syssla med sjukvård, d. v. s. fick närvara och biträda vid operationer, sy hop sår, anlägga förband m. m. d. Och under tiderna mellan doktorns besök var det till henne man vände sig och fick hon vänja sig att på eget ansvar taga saken om hand. Värdinneskapet i det stora hemmet, barnkammaren, hushållet, ladugården, mjölkkammaren och trädgården — allt kräfde den unga husmoderns personliga ingripande, hvartill kom, att hennes man till hennes stolthet och glädje högst ogärna företog någon längre affärsresa utan hennes sällskap. » I morgon reser jag till Köpenhamn — till Kristiania — till Stockholm. Är du färdig? » Och hon var eller blef färdig. Men så kom pröfningarnas tid. Barnen, de båda små flickorna, tre samt fyra och ett hälft år gamla, sjuknade i skarlakansfeber och difteri samt dogo och begrafdes ett par dagar före julen. Nu blef det rika, solljusa hemmet med ens mörkt och öde. Men Axel Geijer och hans hustru sörjde ej som de, hvilka intet hopp hafva.
På liindet vare tvänne eller flere åboer i samma hemman eller i serskilda hemmansdelar eller lägenheter inom samma byelag obctagel att, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvinsredskapen belöpande bränvinsbrännings-afgiften och behörig anmälan vid mantalsoch skatt skrifningen , deras bränvinsbränningsrätlighet utöfva med en gemensam panna på en viss uppgifven lägenhet inom hemmanets eller byelagets område, hvilken panna dock aldrig må öfverstiga högsta tillåtna pannerymden. Åboer å sådane hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 3oo R:dr i taxeringsvärde, men i öfrigt hafva de egenskaper, sorn, enligt 2 §., erfordras för rättigheten alt utöfva bran vinsbränning, åtnjute äfven samma förmon, med vilkor, att det sammanslagna jordvärdet uppgår till minst 3oo R:dr. All öfverlåtelse af bränvinsbränningsrätlighet vare förbjuden. 7 §•
Men delta correctiv kan icke vinnas genom någon detaljbestämmelse uti en lag, utan måste bero på det resultat uti bedömmandet, som i hvarje särskildt fall uppkommer af pröfningen af de fler fa 11 d iga omständigheter, på hvilkas riktiga uppfattning beror i hvad mån afslag eller beviljande af begärd octroj kan vara för landet lyckligt eller ej; och det är således felaktigt att åt ett sådant bedöinmande gifva namn af godtycke; ty det är den ömma omvårdnaden om den individuella äganderättens helgd, som fordrar alt icke credit20 H. " 56 44* Den 18 Februari e. m. anstalternas sedlar må så öfversvämma landet, att sedelmyntet förlorar i värde; och deri ligger orsaken, hvarför det måste vara öfverlemnadt åt någon makt att tillse det icke öfverdrift inträffar. Denna öfverdrift kunde genast inträffa, om man antog Gr. Frölichs förslag. Äfven då jag medgifver all landshöfdingen kan bedömrna ortens behof, och någon gång linna detta behof fordra en lättnad i penningerörelsen; så är denna kännedom dock icke nog, för att bcdömnia di n inverkan på hela Rikets pennirigerörelse, som den nya disconten skulle kunna medföra. Och denna allmänna vårdnad om hela Rikets behof måste icke kunna släppas i någon landshöfdings skön, utan måste emellan riksdagarna ensamt tillhöra Konungen. Jag förnyar derför min anhållan, alt den af Utsktn tillstyrkta redaction i denna § måtte antagas. Hr Rosenblad: Upplysningsvis får jag nämna, att ingenstädes uti Amerika, som likväl är ett land som icke roed skäl kan beskyllas för att privatbankers inrättande delvard mycket hindrad, ett sådant förhållande existerat, att privatbanker kunnat få uppstå endast på grund af en lagstiftning a priori. Hvarje bank fordrar en statut för sin uppkomst. Dessa statuter oro olika i olika stater. I vissa stater fordras representationens eller lagstiftande maktens bifall till inrättande af en bank, det vill säga hvarje bankoctroj är en lag för sig, som pröfvas på sätt som för lagstiftandet tillgår. 1 andra stater har man öfverlemnat åt guvernören att meddela den erforderliga sanctionen.
Mine Hrr! kan man ej hos R. o. Adms ledamöter i allmänhet förutsätta tillräcklig vilja och håg att bevaka Ståndets intressen, så tror jag ej att saken hjelpes genom utväljande af en särskild s. k. kärna. Då jag således icke kan finna det af Hr Gr. Liljencrants föreslagna representationssätt mera betryggande än det nu gällande, instämmer jag i Frih. K|inckowströms yrkande. Gr. Björnstjerna: Ehuru jag deltagit i de föregående enskilda öfverläggningarne rörande denna fråga, måste jag erkänna att Gr. Liljencrants’ förslag var för mig lika nytt som för Gr. Hamilton, ty sednast vid gårdagens sammanträde kunde jag ej finna annat än att Hr Grin instämde med Gr. Mörner. Hvad nu det af Gr. Liljencrants framställda förslag beträffar, kan jag ej inse nyttan af den sammanblandning af arfsoeh valprinciperna, sorn i detsamma förekommer. Hade man någon säkerhet att de 102 valda storheterna verkligen skulle inställa sig vid adelsmötena, kunde förslaget hafva något skäl för sig, men nu har man ingen större garanti för att dessa 102 skola infinna sig, än att hvilken annan adelsman som helst skall tillstädeskomma; har man intresse för R. o. Adms gemensamma angelägenheter, infinner man sig,har man ej, uteblifver man, och detta vare sig man är vald eller icke. Egentliga syftemålet med förslaget tyckes vara att borttaga fullmagterna. Beträffande dem har Gr. Liljencrants upplyst om en omständighet, hvarom jag förut var alldeles okunnig, den att några fullmagter ej finge utgifvas före 1809. Vår första Riddarhus-Ordn., den af 1626, säger dock redanatt:»wore ock någhon behäfftat medli Rijksens Tienst, tå må han en annan i hans stadh deputera med sitt öpne Breeff och sitt Såthe och Stämme sampt Signete till betroo.» Och från denna genom alla de följande Riddarlnis-Ordnme har fulhnagtsväsendet bibehållits, fast under olika former; någon sådan nyhet, som Gr. Lil - \ 116
Ty man kan med säkerhet förutse, att allt befäl, sorn tillhör arméen, skulle, vid annalkandet, af ett krig, genast kallas att tjenstgöra vid sina regementen, hvilka visst icke äro öfverflödigt försedde med befäl. Ur samma synpunkt vore äfven nyttigt om öfverbefäihafvareplatserna, der så möjligtvis ske kunde, besattes med afskedade militärer. De omständigheter, som hittills i väsendtlig mån försvårat och fördröjt skarpskytteföreningarnes militäriska utbildning hafva varit, dels brist på exercisgevär, dels de kostnader, som anskaffandet, af tillräckligt antal dugliga instruktörer äfvensom de nödvändiga förberedelserna til! målskjutningars anställande medfört. Det synes billigt, att staten i någon män bidrager att undanrödja de svårigheter, som möta de medborgare, hvilka frivilligt underkasta sig ganska betydliga uppoffringar både af tid, arbete och penningar, för att i nödens stund kunna värna sitt land. På grund häraf vågar jag föreslå, att följande understöd lemnäs till underlättande af skarpskytteföreningarnes öfningar: l:o att .åt hvarje skarpskytteförening, som anmält sig vilja ingå på förordningdh^af den 8 Mars 1861 samt i öfverensstämmelse dermed inlemnat förslag till öfverbefälhafvare, må öfverlåtas det antal till krigsbruk odugliga och i kronans förråder befintliga s. k. exercisgevär, somfbegä - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV$ 4. 11 res, mot det att föreningen åtager sig kostnaderna flir inpackning, afsändning och transport, samt att öfverbefälhafvare!) i sin årsrapport, enligt förrättad inventering redovisar för gevärens befintlighet och tillstånd. De gevär, som till åtskilliga föreningar såsom län pä viss tid redan blifvit öfverlemnade skulle äfven ät dem mot enahanda redovisning öfverlätas. Jag har nyss yttrat några ord om nödvändigheten, att inom skarpskytteföreningarne bilda eget befäl. Men att bilda eget befäl är ej detsamma, som att bilda skickliga instruktörer.
Tersmedens yttrande örn Ständsgrundsatsens vidmakthållande, blott tillägga, att jag önskar det R. o. Ad., samt Stånden i allmänhet, icke matte falla några beslut, som väcka missnöje hos ett eller annat af dem. När denna fråga förevar hos Fu!lm:ge, för alt hänskjutas lill BankoUtsk:s bepröfvande, så märktes genast på BondeShs ledamöter, att de ansåge förslaget åsyfta deras aflägsnande, hvarföre dess antagande sedermera väckt deras förtrytelse. Det finnas ändock anledniogar nog till missnöje hos detta Stånd, utan alt vi onödigtvis öka dem genom förslag sådana, som det ifrägavar:de. Gr. Gyldenstolpe: Jag får, med anledn. af den siste talarens yttrande, omnämna, all den, som inom Banko-Fullm:ge först motsatte sig det af Diskont-direktionen föreslagna stadgandet, just var Hr von Hartmansdorff, och jag är fullkomligt öfvertygad, alt om han icke gjort del, hade ingen af BondeShs ledamöter deremot yttrat sig. Dessutom utesluter delta förslag hvarken BondeSt. eller Den 28 Oktober f. ni. 87 något annai Stånd från atl blifva ledamöter af Diskont-direktionen; det utesluter endast deras absoluta rättighet att hafva en ledamot der. Men om Fullm:ge finna för sig, af detta ellerde andra Stånden, personer, som äro skicklige att sitta i Direktionen öfver di skonten, så är det rnycket troligt att Hr von Hartmansdorff och öfrige Fullmige icke skola underlåta alt insätta dem deruti.' Således kan man icke säga att här åsyftas något beslut, som kan vara för närmande för något Stånd. Hr Printzensköld har omtalat förhållandet med en affärsman, som under en pågående Riksdag skjöt sig, och har tagit detta till anledn. för sitt misstroende mot affäismän i allmänhet. Utgår man från den åsigt en, skulle man äfven kunna säga, att man icke borde sälta förtroende till någon Banko-Fullm., ty det lärer väl icke hafva undfallit
När jag föröfrigt besinnar, huru denna bysättnings-lag förskaffar obetänksamma ynglingar en omåtllig credit, hvarigenom de lemnäs till rof för frestelserna, att i fåfänga och utsväfningar förstöra både sig sjelfva och sina anhöriga; så kan jag ej underlåta, att hos Rikets Ständer, såsom Landets Fäder, vördsammast föreslå förändring af en Lag, sorn i så många afseenden synes vara olämplig, och som hvarje Far bör anse såsom en snara för sin sons och sitt eget timliga väL Ått härom uppgifva något ordentligt lagförslag, öfverstiger min förmåga. Men som bysältning väl icke bör vara ett straff för Gäldenärs oförmåga att betala, eller ett medel för en uppretad Borgenär att tillfredsställa en låg hämdlystnad, utan endast lärer kunna medgifvas såsom ett medel att hindra Gäldenären från flykt, och att förmå honom använda de tillgångar han äger till Borgenärens förnöjande; så får jag hemställa, om ej LagComiteens, på dessa principer grundade, förslag till Allmän CivilLag i de delar, som angå detta ämne, såsom isynnerhet -y:de Cap. Utsöknings-Balken, om Bjsättning och Rese-förbud, samt 2o:de Cap. HandelsBalken, om säkerhet ä Gäldenärs person och om lians underhåll 220 Den 4 December f. ra. medan Concursen vararj sä ock om hans ansvarighet för Gäldené nu kunde till pröfning företagas: derest icke Höglofl, LagUtskottet skulle finna ännu mindre stränghet behöfvas, än den, hvarmed LagComiten trott sig böra förfara, och finna för godt att sjelf utarbeta någonting nytt. Likväl kan jag ej underlåta att vördsammast framställa följande anmärkningar: 1:0 I LagComiteens förslag lyder 12 § 7 Cap. UtsökningsBalken sålunda: ”Borgenär förskjute_, till Gäldenärs förnödenhet, ”hvad af Kronan åt fånge vanligen högst ”bestås.” Men som ordet: förskjute tyckes antyda anspråk på återbetalning, så torde Borgenärens skyldighet att underhålla den bysatte, heldre böra uttryckas på följande sätt:
Adelns klubb, numera blifvit fullt ordnade och liqviderade, har Direktionen ansett sig böra öfverlemna dessa räkningar till Högloft. Ridd. o. Adeln, utvisande desamma att kostnadcrne uppgått till följande belopp, nemi. för Riddarhus-Salens ändamålsenligare inredning 15,984: 96. (utom kostnaderna för plafond-taflans nedoch upphissning samt restauration jemte andra utgifter, som ansetts tillhöra husets underhåll, uppgående till 5,518 R:dr 37 öre) för värm-inrättningen 20,009: 87. för gaslysningens införande 5,686: 82. Summa R:dr R mt 41,681: 65. hvarförutan Secreta Utskotts-rummens förändrade inredning och möblering erfordrat en utgift af 8,307: 76. Beträffande först kostnaderna för Riddarhus-Salens inredning äfvensom för varm-apparaten och gasledningen, anser Direktionen fortfarande , att enär desamma uteslutande äro beräknade för Ridd. o. Adelns sammanträden vid Riksdag, och Riddarhus-Salen jemväl begagnas för Riks-Ståndens gemensamma sammankomster, ifrågavarande kostnader obestridligen äro af beskaffenhet, att godtgörelse för desamma bör af Statsmedel utgå. Vidkommande åter kostnaderna för klubb-rummens inredning och möblering, hyser Direktionen äfven nu den mening, att de äro att hänföra till Riksdags-kostnader, men anser sig böra föreslå, att dessa kostnader må för närvarande drabba den af Ridd. o. Adelns medlemmar sammanskjutne fond för Riddarhusets underhåll eller den s. k. Reparations-fonden, samt att en successiv ersättning för samma kostnader beredes nämnde fond på det sätt, att från riksdags-kostnadsmede], i likhet med hvad förut egt rum, under Riksdagarnes lopp utbetalas en månadtlig summa, motsvarande det belopp, som för hvardtdera af de öfriga Riks-Stånden anordnas såsom hyra för de lokaler, hvilka af dem under Riksdag till klubb-rum begagnas. I öfrigt anser
Domstolens sessioner fortgå ungefärligen veckor på året, derunder således hvardera af sex revisions-secret. borde föredraga sju veckor och, för att ej öka den redan betydliga balancen, ungefärligen 6o mål i hvarje vecka. (Anmärka. Om än föredragningen i Conseljen, i händelse af nåd. bifall å det af R. St. antagna grundlagsförslag, skulle hädanefter komma att öfverlemna.? till Just.ministern, minskas derigenom icke revisions-secretts arbete, emedan det ligger utom möjlighetens gräns för Just.ministern att sjelf bereda föredragningen af de mål, som hvarje vecka mäste anmälas i Conseljen, hvilka ofta, t. ex. då fråga är om ådömdt dödsstraff, äro af den vidlyftighet, att ett mål kan fordra flera dagars arbete; hvaraf följer, att revisions-secrettn måste lemna lika biträde, som då han ensam ansvarat för föredragningen. Högsta Domstolens sessioner fortgå egentl. 45 veckor. Under återstående 7 veckor vid Jul, Påsk och Pingst föredragas och handläggas sådana mål, som angå häktade personer.) Frågan arnu om en sådan arbetsproduet är möjlig; den är det måhända för den, som äger full själsoch kroppskraft, och kan visserligen under några år åstadkommas med ansträngning. Men förmågan är olika hos särskilde individer, och säkert är, att äfven den bäst begåfvade får för ändamålet använda hela sin kraft. Ingen tid blifver öfrig, hvarken till hvila eller till vidare studium i lag-vettenskapen och öfriga för embetsmanna-bildningen oumbärliga ämnen. Hvar och en arbetande tröttnar, om han för mycket belastas, det vare sig i intellectuelt eller fysiskt afseende. Följden häraf i det ämne, hvarom nu är fråga, måste otvifvelaktigt blifva, att arbetsprodueten minskas; och då den föredragande icke förmår bereda så många mål som Högsta Domstolen, enligt sin arbetsordning, skulle medhunnit att afgöra, skall balancen ökas efter aproxiinativ beräkning med 3 å 4oo mål prål-, fastän hvarje föredragande handlagt ett större antal mål, än någonsin hitintills.