Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Springer fram till Marie.) SIGRID. Kristofer... KRISTOFER. Är Marie... SIGRID, afbryter. sjuk... (Afsides till honom.) Hon får inte bli upprörd. (Högt.) Marie är trött och dålig. Kom in och hvila sig en stund på min soffa. Marie är sjuk, Kristofer... Marie har legat illa VÄRFLOD MARIE. Tack, fröken. SIGRID. Vänta Kristofer. Sigrid går med Marie in i sitt rum och återkommer. ELFTE SCENEN KRISTOFER. SIGRID. SIGRID. Du ville tala med mig? KRISTOFER. Hon har varit sjuk, sade du? SIGRID, sätter sig. Ja, Kristofer, hon har varit sjuk... KRISTOFER. Hör du, jag tyckte, hon såg pauvre ut? SIGRID. Ne-ej... KRISTOFER. i hatten. Nå... det kanske bara var, att hon inte hade plymer SIGRID. Kristofer! FÖRSTA AKTEN KRISTOFER. henne. Nå, nå... det är bra, att ni ha varit hyggliga mot SIGRID. blick. (Hon går och öppnar dörren till vänster.) Lina. (Till Lina, som synes på tröskeln, lågt.) Du ville tala med mig? Sätt dig... Vänta ett ögon mamsell i mitt rum. (Återtager sin plats.) Nå? KRISTOFER. Sätt in en smörgås och ett glas vin åt Kristofer går under hela scenen fram och åter. Jag tänker resa tillbaka till Amerika. SIGRID. Hvad säger du? KRISTOFER. Jo, det är så godt, det. SIGRID. Hvad tänker du göra därborta? KRISTOFER. Åh, jag hittar väl alltid på något bosch. SIGRID. hoppades i går att få den? Platsen härhemma då, på Zimmermans kontor? Du KRISTOFER. Det är inte värdt att bråka, vet du. SIGRID. Men i Amerika har du ju blankt ingenting? VÄRFLOD KRISTOFER. Jag försvinner åtminstone från scenen. SIGRID. Hvad menar du med det? KRISTOFER.
Möjligen skulle således ett bifall till Utsk:s förslag vara mera på sitt ställe, då man blott föreslagit alt en för annat ändamål undanryckt tillgång hädanefter skulle till det dermed afsedda ändamål användas. Ex. Ilr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å förevar, mom. framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Mom. litt. e, ang:de fördelning på vederbör, anslag under hufvudliteln af lönerne för läkarne vid arméens reg:ten och korpser samt vid allmänna garnisonssjukhuset, äfvensom uptagande serskildt tinder ny rubrik: ”fällläkarestaten”, af den för fältliikarekorpsens chef beräknade aflöning m. m. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i detta mom. yttrat. 9:de punkten, ang:de chefsindelningen vid f. d. Adelsf(iner eg:/et. Hr Lefrén: Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig bifall, utan blott för att göra en anmärkn. Man ordar ouphörligt om förenklade organisationer, och det har nästan blifvit en manie att flytta öfver alla inkomster till Statsverket och låta utgifterna derifrån utgå. Nu afslyrkes det derföre att det icke gör någon reda i administrationen. Jag tillstyrker bifall till Ulsk:s betänk.; men gör denna anmärkn. såsom ett curiosum. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan. 10:de punkten, ang:de öfverskottet af de indelningsräntor, som förut ingått ensamt till rusthållare vid södra bataljonen af Bohus läns reg:te; 31 :te punkten, ang:de anslag för inrättande af instruktions-kompanier vid indeldta infanteriet; och 12:te punkten, ang:de reservationsanslaget till ersättning för utöfver rnarkegungspriset förhöjd betalning till inq var terings gifvare för ilagporlioner vid indelta regUenes marcher till och från möten. Den 23 April f. m. 41 R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt.
18 och å början af pag. 19 uppställts; 21:o, Förslag, pag 19, till förändrad lydelse af 7 §, 3 punkten, 4 mom: 554 Prot.-Utdrag, elen 22 Januari 1845. jN 5 cl i ga Skrifvelse, angående Häradsskrifvaren J. Thysénii frikallande från ådörnd skyldighet att ersätta origtigt afkortade krono-utskylder, blef detta utlåtande bifallet, under vilkor likväl, att Thysenius godtgör vederbörande tjenstemän i Kongl. Kammar-Rätten den anmärknings-provision af de ifrågavarande medlen, hvilken, jemlikt den för Kongl. Kammar-Rätten utta rdade Nådiga Instruction, skolat nämnde tjenstemän tillkomma, derest samma medel verkligen till Stals-Verket influtit. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets, den 4 dennes f. m. på bordel lagda utlåtande, N:o 123, i anledning af väckt motion om anslag till befrämjande af slöjd-expositioner, afslog Ridderskapet och Adeln Ut skottets hemställan och beviljades till slöjd-expositioners befrämjande ett anslag af 1000 R:dr årligen, att utgå under trenne år. S. D. Föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch 'Ekonomi-Utskottens nedannämnde den 8 dennes f. m. på bordet lagda utlåtanden: N:o 26, i fråga om anställande af ytterligare en lärare vid Apologistskolan i Haparanda; N:o 27, i anledning af väckt motion om utvidgning af Frösö sko la; samt N:o 29, i anledning af väckt motion om befrielse för skattehemman å Gottland från skyldigheten att uppföra och underhålla Strandridare boställen. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets den 8 dennes f. m. på bordet lagda memorial, N:o 51, angående serskild vedergällning för Utskottets Notarie. Från Ilögv. Pueste-Ståndet. S. 1). Som Ståndet hade sig bekant, alt II.
April. dets Secreterare ,'ckc böra bcstäs, i allt öfrigt gilla StatsUtstottets Betänkande. Bifölls. Uplastes a nyo Riddarehus - UtstottctS den 29 Mars pä bordet lagda Memorial, innefattande utlakande rörande Adeliga Jungfru - Stiftets Ärenden och deras förwaltning. I anledning af sista häraf uplastes ett af Herr bkarevllampk, Ulerrwan Oiclric, ingiswit Memorial: Sällan har wäl nägon bönfallande wändt sig lill Högloft. Ridderstapet och Adeln af mera bekymmersam anledning i afseende pä ämnet, och i större behof af hjelp och bifall, än jag nu genom denna min ödmjukaste ansökning, gör det. Antingen stall Högloft. Riddcrstapcts och Adelns ädelmod och frikostighet äterföra lugnet i min själ, och bibehälla mitt hopp om en tarfwelig Framtida bergning, eller ock, äro bagge till en stor. del för alltid förlorade. I samfäldta 17 ar, har iag: (jag wagar tryggt säga det) oförwitligen och med wederbörandes bifall förwaltat, dels Secreterare, dels Ombudsmans-tjcnsterne wid Wadstena Adeliga Jungfru - Stift; Men sista aret af denna lid har för mig warit utmärkt af widrighetcr, smärtor och förluster af alla stag. En genom mycket stillasittande, arbete och bekymmer adrager Hemorroidal och Nerv-sjukdom förwärrades i hög grad genom tärande sorg öfwer en wördad och alstad Moders timade död. Under detta mitt sjukliga och lidande tillstånd, erhöll jag i Maji ma, nåd förlcdit ar Remist, att uti ett hos Kongl. Götha HofRätt anhängit ConcourS-Mal, emellan Majoren Larl Qc>6. VIA OarketL och hans Borgenärer, bi maka Stifts-CastanZ intecknade fordran i,zzz Rd. 16 st. Banco, ä Pro-Clama dagen Den 11 April. 34? dagen den 28 nästpäföljande September.
Här borde, efter min tanka, i stället stå: än som med 5o proc. öfverskjuter summan af de, antingen hos banken, eller för dess räkning i allmänt förvar innestående &c. Vidare står det: ”Efter förut från tillgångarna skedt afdrag af hvad som till fullo motsvarar de utaf banken gjorda upplåningar och hos densamma skedda depositioner.” Hela denna mening tror jag böra utgå och redactionen i stället sålunda förändras, att näst efter ordet: innestående, tillsattes: bolaget tillhöriga hypotheker i penningar och säkra fordringar; hvarigenom mari utmärkte, att, vid creditsedlarnas beräknande, man icke blott gjorde afseende på grundfonden, utan äfven på bankens säkra' fordringar. Med dessa redactionsförändringar tillstyrker jag således Utsk:ns förslag och tror, att man annars motarbetar uppkomsten af actiebanker, som eljest äro de säkraste, enär det val alltid är rättast, att de, som sjelfva hafva penningar, ingå som delägare i privatbankerna. Jag fruktar, sorn' sagdt är, att om man alldeles förbjuder creditsedlars utgifvande utöfver actiecapitalet, motarbetar mari actiebankerna; och de solidariska bankerna äro alltid osäkra, ty de hafva svårt att alltid hålla så stor cassa, som fordras för att vinna ett hos allmänheten nödvändigt förtroende. Hr Nordenanckar: Jag är af Gr. Frölich förekommen i mitt svar till Hr v. Troil. Med Hr Rosenblad är jag af motsatt tanka och önskar motarbeta förslaget, att privat ban - Den 17 Mars f. ib. 34 5 banker skola grundas på upplåning ensamt, hvilket Fisken afven ansett nödigt motverka. Till Frih. Roye hemställer jag, huru han kan ifra för fri upplåning och ändå tillstyrka antagande af' Gr. Frölichs förslag i 8 §; ty jag skulle tro, alt han snarare borde rösta för Utsk:ns 6 §. Icke heller kan jag dela Hr Stråles tankå, att discussionert blott bör vända sig om 6 och 8 §§, emedan Gr. Frölichs 9 § inåste profves i sammanhang ined 6 § i TJtsktns förslag.
St:s beslut i ämnet fattas till innevarande års utgång, för alt, under de controlier, Bancofullmäklige kunna finna lämpliga, utan att hindra tillverkningen eller röja methoden, åstadkomma och till Fullmäktige aflemna fullständiga prof på ett bättre sedelmynt än det närvarande, jemte uppgift på sättet, huru samma prof blifvit verkstäldt, samt de dervid begagnade materialier och verktyg, hvilka till Banken hemfalla; hvarförutan ål Bancofullmäklige öfverlemnas att i anledn. af de prof Akerberg eller, med Bancofutinus begifvande, någon annan kan komma att aflemna, utgifva ett premium af 8000 rrdr b:co, för det prof, som inom 1846 års utgång, anses emot efterapning bäst betryggande.” Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi-.: Jag anhåller om afslag såväl ä Ulsk:s betänk., som BorgareStis inbjudning. Jag anser olämpligt att Banken lemnar förskott och underhåll åt en person, för att uppmuntra att efterapa Bankens sedlar. Då Banken är skyldig att utgifva belöning ät den, som upptäcker efterapare af Bankens sedlar, synes det också vara orätt att Banken tillställer så, att efterapningskonsten nppöfvas, utöfver hvad den redan kan vara. Då icke något stadgande finnes föreskrifvet, som tillförbinder Hr Akerberg att icke vidare begagna sig af den konst han möjligen kunnat inhemta och ingenting, som förvissar derom, att denne person någonsin fullgör hvad han ullofvat, nemi. alt skaffa ät Banken ett sedelmynt, som icke kan efterapas, hvilket jag för min del anser omöjligt, emedan hvad den ena menniskan gjort, det kan ock en annan eftergöra, om tid och medel dertill lemnäs, så afstyrker jag helt oell hållet det afgifna förslaget, att ett förskott till anskaffande af instrumenter skall till Hr Akerberg lemnäs, och derjemte månadtligt underhåll under den tid han sysselsätter sig att förvärfva ökad skicklighet i den konst, hvarpå han visserligen visat ett lemligen nöjaktigt prof, nemi. i eftergörande af Bankens sedlar.
Landtrn:s i anledning häraf framställda propos, beslöt R. o. Ad., att de vid Betänk:t fogade formulär skulle återremitteras, för att bringas till öfverensstämmelse med R. o. Ad:s i sjelfva saken fattade beslut. Föredrogs och bifölls Lag-Utsk:ts den 20 dennes bordlagde Mern. N:o 34, ang:de ställande af ytterligare ett Sekreterare-arfvode till Utsk:ts disposition. Föredrogs ånyo Hr Reutersvärds, Patrik, den 13 och 20 dennes bordlagda förslag om aflåtande af inbjudning till Högv. Preste-St. att biträda R. o. Ad:s beslut i afseende å 7:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 88, ang. lånebidrag för anläggning af en jernväg mellan Köping och Uttersberg, med grenbana till sjön Lillsvan. Frih. af Ugglas: Ehuru jag delar den åsigt, R. o. Ad. uttalat, att frågor kunna förekomma, som äro af den beskaffenhet att en inbjudning bör aflåtas, får jag bekänna att jag i denna fråga anser mindre lämpligt att inbjuda ett annat Stånd att frånträda ett redan fattat beslut. Det är nemi. endast i sådana frågor, der besluten icke utan särdeles svårighet kunna sammanjemkas, som någonting dylikt bör ega rum. Då denna fråga återkommer till Stats-Utsk:t, blir detsamma i tillfälle att göra den till föremål för sin pröfning, och i allt fall kommer den i sista hand att bero på förstärkt Stats-Utsk. Hur frågan än må utfalla, skall den således i allt fall der erhålla sin lösning, och att under sådana förhållanden aflåta en inbjudning, anser jag helt och hållet olämpligt, hvadan jag anhåller om afslag. Hr Reutersvärd: Vöre denna fråga af samma beskaf fenhet som den R. o. Ad. på f. m. behandlade, skulle jag icke begärt någon inbjudning, men här är icke förhållandet likartadt.
Det ena efter det andra af de vigtiga embeten, som blifvit honom anförtrodda, fråntogs honom; det ledamotskap, han egde i mångfaldiga akademier och lärda sällskap, fceröfvades honom, och en annan gjorde i de aderton vittras areopag sitt inträde utan att behöfva hålla minnestal öfver sin företrädare; den serafimerkraschan, som i så många år prydt hans bröst, frånrycktes honom, och man bestyrde om att äfven de utmärkelser, med hvilka främmande monarker heflrat honom, återtogos af de respektive gifvarne. Korteligen den man, som med allt skäl räknats till våra yppersta, begrafdes under en hög af instörtade värdigheter. Den fysiska död, hvarpå allmänheten kort förut varit beredd, föregicks af en vida mer uppskakande och fruktansvärd, den moraliska, och den fallne statsmannen gick i evig landsflykt for att i främmande land tillbringa återstoden af sitt en gång så lysande, men så sorgligt ändade lif, och der fjerran från sitt fosterland dö. Hvadan detta? Många dunkla rykten voro i detta afseende i omlopp, och man talade om, att grefve Hamilton, då för honom allt var förloradt, begagnade sig af den brorsons namn, för hvilken han varit förmyndare, till att förskaffa sig penningar; men denna sak lär väl aldrig blifva klar, och jag vill icke rifva upp den ur glömskan. Två ting äro dock vissa, det ena att grefve H. aldrig blef förvunnen till något som helst brott, ehuru den gamla regeln, att der ingen åklagare finnes, der finnes icke heller någon domare, ej här fick tillämpas, utan straffet gick i väldigaste mån öfver den ej åtalades än mindre dömdes hufvud. Den andra sanningen härvidlag är, att grefve H. aldrig gjort sig skyldig till någon som helst förseelse mot det allmänna, ochdet prat, som man till och med utkolporterade till främmande land genom tidningar af sådant anseende som Neue freie Presse och Börsenhalle, att Hamilton försnillat statsmedel, var från början till slut uppdiktadt.
Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad., med afslag å Utsk:s utlåt, i denna del, behagade besluta, att lill underhåll för Wisby domkyrka skulle af Kronans behållna arrendespanmäl af Wisborgs kungsladugård, anslås 50 t:r årligen, att intill nästa riksdag utgå; hvilket bifölls. Litt. f) och g) samt 5:te och 6:te punklerne. Lades till handlingarne. 7:de punkten, litt a) och b), ang:de förhöjning i anslaget för elementarläroverken i allmänhet samt särskildt anvisande af anslag för nya Elementarskolan i Stockholm. Hr von Hartmansdorff: StatsUtsk. har, då fråga varit om användande af de medel, som blifvit elementarläroverken beviljade, föreslagit, att de 6,800 r:dr som skulle komma nya Elementarskolan till godo, mätte tills vidare utgå. Utsk. har derigenom uttryckt, att skolan icke skulle komma på ordinarie stat. Men då detta hvarken öfverensstämmer med K. M:s nåd. propos. eller med den välvilja, som detta H. Stånd redan uttryckt genom bifall lill denna K. M:s nåd. propos., i hvad den rörer nämnde skola, så hemställer jag vördsamt, all orden ”tills vidare” mätte borttagas. Uppå härefter framställd propos. blef Utsk-.s utlåt, i denna del bifallet, med den förändring, att de uti Ulsk:s nu gjorda hemställan förekommande orden ”tills vidare” skulle uteslutas. Litt c), d) och e). Lades till handlingarne. Litt. f) ang-.de motioner om löneförhöjning till Upsala och Lunds cathedralskolor, samt anslag för en conrector vid Wisby högre lärdomsskola. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Då derjemte afsåges ortens magra och torftiga beskaffenhet, församlingens armod och åsamkade skulder, behofvet för största delen af folket att årligen från främmande församlingar förskaffa sig en stor del af deras lefnadsbehof, den närvarande penningeförlägenheten, bristen på och nedsättning af all arbetsförtjenst, samt det fallna priset på kreatur och ull, som utgjorde ortens förnämsta afyttrinssvaror, så kunde församlingens belägenhet icke betraktas annorlunda än bekymrande och nedslående, samt den sökta eftergiften å församlingens skuld visa sig af högsta behofvet påkallad; varande i den underdåniga ansökningen slutligen anmärkt, att det till församlingens kyrkobyggnad anvisade understödets meddelande i egenskap af gåfva varit mindre nödvändigt vid den tid då lånet beviljades, enär derå erhölls fem års räntelrihet, men att förhållandet blifvit annorlunda sedan det visat sig, att ersättningen af murmästaren för kostnaderna å den förra kyrkan blef så ringi, samt att löftesmännen blefvo från all ersättnings-skyldighet frikände. Efter inhemtande af vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande* och Domkapitels utlåtanden, deruti den underdåniga ansökningen blifvit, på de af sökanderne anförda skäl, förordad, liar Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 16 December nästlidet år, förklarat, att, då riksdagen långt framskridit oell förevarande fråga ge - {[Sta t s~Ut skottets Utlåtande N:o 133. 5 norn enskild motion redan blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers handläggning, funne Kongl. Majit den underdåniga ansökningen ej kunna bifallas. Ehuruväl
Fortsättningen instämmer med hvad ofvan förtäljes. Styf-dottern fick gå upp på loftet att välja sig ett skrin, och tog efter kattornas råd det svarta. När hon så kommit hem med skrinet fullt af grannlåt, vardt styf-modern afundsjuk, bakade en ny bulla, och sände sin egen dotter till Blåkulla att också tjena sig ett skrin. Men käring-dottern uträttade illa sin mat-moders befallningar, utom allenast den, att hon icke gaf kattorna någon mjölk. Också hulpo de henne icke i någonting, och när året var om, att hon skulle få välja sig ett skrin, lupo de omkring henne och jamade: »Tag det röda! Tag det röda!» Fädernas gudasaga Till läsaren. För första gången öfverlämnas härmed i den svenska ungdomens händer vår folkstams myter som ett sammanhängande helt. En närmare undersökning har visat, att de bildat en fortlöpande saga, hvari hvarje myt, äfven om den i sin uppkomst var fristående, blifvit införlifvad som länk i en kedja, hvilken börjar med världens, gudarnes och människoslägtets upphof och ändar med Ragnarök och världsförnyelsen. Dessa kedjans yttersta länkar sammanknytas genom myterna om världens lefnadsåldrar, om urfäderna och de händelser, som i deras dagar timade. Det första människoparet och de närmaste slägtleden efter det lefva i en kulturlös oskuldsoch fridsålder. En af vanagudarne sändes förmänskligad till Midgard för att undervisa människorna. Han blir germanfolkets förste präst och lärare. Han efterträdes af den förste domaren (Sköld-Borgar), och denne af den förste konungen (Halfdan-Mannus). Dennes tre söner åter varda de nu i tre grenar sig skiljande germanfolkens förste stamkonungar. Med deras öden afslutas den mytiska urhistorien, men för att fortsättas i hjältedikter om deras afkomlingar, hvilka dikter utlöpa i den egentliga historien. Alla mytologier, i hvilka berättelser om urfäder ingå, hafva ställt desse i närmaste förbindelse med gudarne.
R:dr, för gossebarn till minst 16 R:dr 32 sk. och högst 25 R:dr samt för flickebarn minst 10 R:dr och högst 16 R:dr 32 sk. Banko. Donationens behållning utgjorde sistlidne året i fastighetsvärde och kontanta penningar 18,914 R:dr 27 sk. 8 r:st. — Understödstagarnes antal har uppgått lill 50. r) Sjömanshus-direktionens årliga anslag af fattigunderstöd, till bräckliga och nödlidande sjömän samt deras enkor och barn, å kustorlerne imellan Götheborg och Tonkou, för hvilket ändamål utdelats åren 1842—46 i medeltal 4,266 R:dr 8 sk. årligen. Antalet af dem, som 1846 åtnjöto slike understöd, utgjordes af 13 skeppare, 143 sjömän, 349 sjömans-enkor, 6 sjömans-hustrur och 51 barn, eller tillsammans 562 personer. Till Carl Johans församlings vexelundervisningsskola har från Sjömanshuset äfvenledes under berörde 5 år lemnats ett årligt bidrag af 500 R:dr. Såsom Välgörenhets-stiflelser till förmån för dem, som begagna undervisning vid härvarande allmänna läroverk, böra, utom Studii-skatten, som jemlikt Kongl. Brefven af den 4 December 1682 och den 1 Augusti 1728, utgår af kyrkorna i Halland och till ett belopp årligen af omkring 44 R:dr 24 sk. af konsistorium utdelas till gymnasister från Hallands Län, socknegångseller s. k. djeknepenningame, utgående från den del af Elfsborgs län, som hörer till Götheborgs stift, samt från Säfvedahls, Askims och Östra Hisings härader och till belopp årligen af omkring 296 R:dr af konsistorium till gymnasister 46 från samma orter utdelas; samt den s. k. fattigoch premie-kassan, deraf årliga uldelningsbeloppet uppgått till 110 R:dr.
Du är fattig och har inte råd att slå if rå dej ett tåcke tillbud. Kära far, jag ska s äja u ppriktigt hu r det är. Jag ... jag håller åf en ann'. En ann'? Åh det var för besynnerligt. Jag h ar allti tyckt, att du vari t så styf och obstinat mot alle manfolka i sockna, som om du skull' ha satt dej i Annika. Anna. Jan. Anna. Jan. 39 sinne att aldrig nånsin bli gift. Hvem är det då, som du fått tyck e för, kära barn? Erik i Hult. Anna. Jan. Han? Rike Sto r-Svens son? Jo pytt vack ert! Då har du hoppat i galen tunna, flicka lilla. Honom får du aldrig te man. Men Erik har s agt, att han håller åf mej igen, och att han vill gifta s ej med mej. Ja, det må vare; men far hans går aldrig in på ett tåcke gifte, det är säkert som amen i körk an. Men Erik står mycke väl hos Patron, och han tänker be honom fälla ett godt ord för oss hos f ader Sven. Jo, jag tycker mej just se hvad det ska hjel pe. Nej, jag k änner nock Stor-Sven, jag . Hvad han en gång fått i skallen, det kan en inte dra ut med hoftång en gång. Slå du derför den der kärleken ur hågen. Ja, k ära Anna, det är mitt råd med. Tag du Anders, det blir det al lrebäste. Ja, gulle söte Anna, gör det. Se på mej ! Är det då s å rent omöjligt att hålle åf mej? Anders. Annika. Jan. Anna. Jan. Anna. Kära Anders , du gör mej så ondt, så ondt, så... Om jag s ett dej fö rr än Erik, då hade j ag allt fått tycke för dej , det tro r j ag säkert. Men nu är det för sent; j ag kan inte, j ag kan inte! Jaså, är det tack en för allt hvad vi gjort dej, Anna? Är det tacken åf ett barn, att sk affe far och mor bekymmer på gammeldagera? Är det tacken... Nej, fader Jan, nu ork ar jag inte höre er länger.
Mitt bemödande åsyftar i begge lallen, att iakttaga sparsamhet med statsmedlen; och tror jag mig alltså böra vara fredad från Den 18 Maj e. m. 439 tillvitelsen för inkonseqvens i mina sträfvanden; emot hvilken tillvitelse jag derföre också vill fritaga mig. Jag framhärdar i min anhållan, att inbjudningen ej må afgå, samt att papperet må läggas till handlingarne. Hr Fåhraeus, Edvard: Den föreg:de talaren har onekligen rätt i sitt påstående, att inbjudningar äro en utväxt på våra grundlagar, men de äro dock helt vanliga, och han har ju sjelf på f. m. förordat en dylik. Han förvånar sig öfver huru någon kan vara lugn, då en inbjudning föredrages, genom hvilken ett en gång fattadt beslut möjligen skulle kunna upprifvas. I detta fall kan dock Hr Frih:n vara fullkomligt lugn, ty frågan om pension åt Ignells enka är icke afgjord, utan beror på votering i förstärkt Stats-Utsk., hvilket genom en inbjudning skulle kunna undvikas. Jag vill nu icke ingå i någon granskning af Ignells verksamhet såsom prest; att han som forskare haft stora förtjenster, kan man dock ej förneka, och den begärda ringa pensionen åt hans enka torde derföre vara ganska rättvis. Jag anser således inbjudningen vara på sin plats och tillstyrker derföre bifall. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Hr von Franckens ifrågav:de förslag och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, osh sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till förslaget förnyats samt med många ja jemte några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Posse, Arvid: