Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På Upsala bibliothek förvarade missaler och breviarier från Wadstenaklostret utvisa, att dialogiska växelsånger mellan prest och menighet afsjöngos, och att denna sång hade stundom rätt stort omfång. Troligen hafva väl äfven hos oss presterna vid de stora kyrkohögtiderna icke åtnöjt sig med att blott uppläsa bibeltexten, utan ock sökt att till församligens uppbyggelse och undervisning på ett sinnbildligt sätt framställa textens innehåll. Så har man äfven i de svenska kyrkorna offrat vid julkrubban147, framställt konungarnas tillbedjan och låtit Mariorna påskdagen vandra till den tomma grafven. Kyrko-ordningen af 1591 förbjuder, bland andra vidskepligheter, korsets nedläggande och upptagande vid påsktiden; och vid Sigismunds besök i Sverige 1594 begrofvo de papistiska presterna, till folkets stora harm, långfredagen en bild af Kristus, hvilken påskdagsmorgonen åter upptogs ur grafven, äfvensom då borttogs den bild af skärselden, som öfver natten stått på altaret i slottskapellet148. Ännu påträffas hos oss mången sedvänja, som härleder sig från sättet att i katolska kyrkan fira de stora festdagarna. En sådan af dramatisk karakter är bruket att gå med trettondedagsstjernan. I katolska församlingen brukade i äldre tider Trettondedagen tre prester, klädda som konungar och åtföljda af tjenare med skänker, inträda i kyrkan; en af dem pekade uppåt med en staf, dermed antydande att de leddes af en stjerna. Derpå afsjöngo de några versar och omfamnade hvarandra. Öfver altaret funno de en med ljus upplyst stjerna samt invid den två prester, hvilka frågade dem, hvem de sökte. Uppå svaret, att de ville finna den nyfödda Jesus, undandrogs en förlåt, bakom hvilken syntes ett barn, för hvilket de nedföllo och offrade skänker, hvarefter alla församlingsmedlemmarna offrade. Festen slutade med sång. Ett annat dylikt bruk af mera utbildad dramatisk art omtalas från Freiburg.
Någon sade mig att jag var mycket sjuk, det är kanhända äfven möjligt; men lägg din hand på min panna! så der ja, o det svalkar! — Gå icke mera ifrån mig — lofva mig det.» «Lugna dig gode Konstantin!» svarade flickan sakta, «tala icke, doktorn säger det mattar dig. Jag går, men kommer straxt tillbaka, och vill sedan sitta och arbeta här vid fönstret, bara du lofvar att vara stilla.» Lydigt släppte han hennes hand, som han lagt på pannan. När flickan vände sig om för att gå bort, blef hon varse mig, en purpurflamma lågade upp på kinder och panna. Det var fröken Lurhjelm, hvars bekantskap jag gjorde i staden. Vänligt och förlägen helsade hon; med ett tecken inbjöd hon mig i nästa rum. «Herr löjtnanten måste finna det bra besynnerligt, att jag — en ung flicka — talar ett så eget språk med en man, den jag i går såg för första gången — men saken är lätt förklarad,» fortfor hon i det hon antog en lugnare hållning, «under feberyrseln i går aftons, ansåg majoren mig — som ville förmå honom att förtära ett feberstillande medel, som han hittills vägrat — för någon, som säkerligen är honom dyrbar. Han kallade mig för Anna, förebrådde mig, att jag var så kall, så fremmande; att jag ej nu som förr sade Konstantin, o. s. v. Jag trodde det vara bäst att gå in i hans idéer, för att lugna honom. Och när han ännu i dag fasthöll samma fantasi, ansåg jag mig böra» «Alldeles så, min fröken! Den tanken att han tror sig omgifven af ett för hans hjerta dyrbart föremål, skall långt mera bidraga till hans förbättring, än alla läkares mixturer; men det förvånar mig att han talar fransyska. Han har till och med sagt sig ej förstå detta språk.» «Äfven min onkel, som en gång sammanträffat med honom i Borgå förlidet år, säger det samma; och under ett redigt ögonblick i går, svarade majoren ej, när onkel talade honom till på detta språk. — Men kan löjtnanten säga hvem denna Anna är?
Hr Printzenskölds förslag att dela §:n, för att derigenom fylla luckan i paragrafföljden, är det klart, att någonting måste stadgas till ersättande af den brist, sorn uti 14:de §:n förefinnes. Om det är afsigten att införa ett djlikt stadgande i 15:de §:n, fylles luckan och någon delning är då icke behöflig. Hr Gr. o. Landtm, upläste nu, då öfverläggningen ansågs fulländad, det af Hr Braunerhjelm afgifna förslag, innehållande: ”Vid beräkning, som är i 8:de §:n för stad föreskrifven, må kannetalet icke sättas för minuthandels-ställe under 800 och för utskänkningsställe under 1,200. Ej heller får auktionsanbud, som enl. 10:de §:n för hvartdera slaget af handel antages, understiga det derför här ofvan bestämda minsta kannetal”. ”Vid beräkning, som är i 12:te §:n för gästgifveriet' å landet föreskrifven, äfvensom för minuthandelsoch utskänkningsslälle å landet, hvilka enl. 14:de §:n tillåtas, må kannetalet icke sättas, för minuthandelsunder 400, och för utskänknings-ställe under 600 kannor”. Efter upläsningen häraf, erinrade Hr Gr. o. Landtm, att, derest R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s redaklionsförslag, hvarå propos. först komme att framställas, de deri förekommande orden: ”eller 14:de §:n”, till följe af Ståndets förut fattade beslut, borde utgå; men då sedermera propos. till godkännande af 16:de §:n med denna ändring blef framstäld, ropades Nej, hvarefter R. o. Ad. godkände den redaktion af ifrågavande §, som af Hr Braunerhjelm blifvit föreslagen.
Prop. om Stats v. 1850. 57 Transport rdr 600: 2,800: 28,394: rid skolan i de delar af allmänna physiken, som hafva sammanhang med navigations-vetenskapen, må från medlet af Oktober lil! medlet af December samt från medlet af Januari till slutet af Mars • hållas af den ene underläraren en timma dagligen eller 2:ne timmar hvarannan dag; till förhöjning i arvodet för läraren i skeppsbyggeri vid samma skola från 200 till 300 rdr 100: „ förhöjning i Stockholms navigationsskolas årsanslag till instrumentaliers, kartors, böckers och möblers underhåll och förökande m. m. från 300 till 600 rdr 300: „ förhöjning i arvodet för Underläraren vid Götheborgs Navigations-skola från 200 till 400 rdr 200: „ arvode för undervisnings meddelande vid sistnämnde Navigations-skola i läran om ångmaschinerskonstruktion och behandling 200: „ förhöjningi arvodet förUnderläraren vid Gefle Navigations-skola, från 200 till 333: 16 133: 16 — „ d:o d:o för Underläraren vid MalmöNa vigations-skola från 200 till 333: 16. 133: 16 — jj d:o d:o för Underläraren vid Hernösands Navigations-skola från 200 till 300 rdr 100: 1766: 32 kommande, i händelse af bifall till hvad Kongl. Maj:t ^ZZH Transport rdr 4,566: 32. — 28,394: Bih. till R. St. Prop. om Statsverk. 1850. Transport rdr 4566: 32. — 28,39-4: — sålunda äskat, anslaget till undervisningsanstalter för handel och sjöfart att ökas med tillsammans 4,566: 32
Vore det möjligt att få en förändrad sammansättning, skulle jag ej hafva någonting deremot; men äfven förslagets motståndare torde medgifva, att dertill ej gifves någon möjlighet vid denna riksdag. En talare har ansett 50 proc. tillökning var för mycket, men deremot 20 proc. lagom. Just häraf kan man se hvad följden är, då man vid bestämmandet af en ersättning på detta sätt lemnar fritt spelrum åt det subjektiva tycket. Den ene skulle votera 20, den andre 40, en tredje 75 proc. Häraf synes derföre tydligen att det enda rätta sättet är att bestämma något objektivt, nemi. det egentliga värdet. Jag anhåller om bifall. Hr von Koch: Jag vill endast yttra några ord i anledning af hvad Frih. af Ugglas sagt, »att man för en liten jernvägsstump skulle få afstå sin jord för endast värdet, under det man vid en stor sjösänkning finge 50 proc. öfver värdet.» 1 afseende härpå, ber jag att få fästa den värde Frihms uppmärksamhet på två omständigheter: l:o att K. M. bestäm - Den 17 Oktober. 55 mer, huruvida ett företag skall betraktas såsom allmännyttigt, och 2:o att för öfrigt en jernvägsstump, om den t. ex. anlägges vid och för ett bruk, kan anses vara af blott enskild nytta, men en vattensänkning deremot af allmän nytta. Endast då det ena eller andra företaget är af allmän nytta, skall den nya lagen gälla. Hvad beträffar de 50 proc., har det blifvit påpekadt att denna förhöjning eller hvilken annan som helst alltid är arbiträr, samt att man i många fall skulle få mindre, i fall denna förhöjning iakttoges, än man skulle få elter den nu föreslagna lagen. Då detta blifvit så väl utveckladt af en föreg:de talare, har jag ingenting dervid att tillägga, utan inskränker jag mig till att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Sparre: Lag-Utsk:t har, i afseende å detta Betänk., varit utsatt för alldeles diametralt motsatta åsigter och förebråelser.
Detta förslag, sora ansetts tillhöra Utskottens gemensamma handläggning, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och som, på sätt Motionairen jemväl anmärkt, annan bestämmelse om sättet alt tillsätta organist-syssla, då denna är skiljd från klockarebeställning, icke finnes, än den hänvisning till serskild öfverenskommelse emellan Pastor och församlingen, som i Kyrkolagen meddelas, samt då den utväg, som till afhjelpande af denna brist på bestämdt stadgande i ämnet, blifvit föreslagen, i alla hänseenden synes lämplig, anse Utskotten sig böra motionen understödja och föreslå alltså, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en allmän Författnings hvarigenom skulle förordnas: att vid tillsättning af organist sy slör bör förhållas på enahanda sätts sorn vid tillsättande af lediga klockare-beställningar eger rum; dock att Pastor, der organist genom val utses, icke må ega annan rösträtt> än den honom för dess boställe tillkommer. Stockholm den 27 Ankom till Exp.-Ulsk. den 27 December. 4 Betänkande, i anledning af väckt motion, om upplifvande af 2 Cap. 8 §. * Kongl• Fiskeri-Stadgan, den if Novemblb' ij66. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har Lag-Utskottet fått emottaga ett af Herr Carl Modin till.Siandet äfgifvet memorial, af innj^iåll, att, ehuru 2 Gap. 8 §. af 1766 års Kongl. Fiskeri-Stadga medgåfve rättighet för dem, som fiska strömming-i Westerbotten, Westernorrland och Gefleborgs
S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Lag-Utskottets Betänkande N:o 29, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, om ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Banko-Utskottets Memorial Nio 59, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de artikeln af gällande Banko-reglemente. S. D. Föredrogos ånyo Ståts-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 218, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 51, angående beräkningen af statsverkets inkomster. Utskottets kemställan å l:sta sidan bifölls. Hvad Utskottet uti 6 punkten af Betänkandet Nio 51, föreslagit, gillades. Beträffande 8 punkten l:sta mom. beslöt Ståndet, att tackjernstionden skulle utgå på sätt före 1841 års riksdag egt rum och inkomsten deraf beräknas till 16,000 Skg1, till följe af hvilket beslut den i 2:dra mom. föreslagna underdåniga skrifvelsen ansågs förfalla, och bifölls Utskottets i 3:dje mom. afgifna förslag. Öfrige delar af Utlåtandet lades till handlingarne, hvarjemte Ståndet vidblef sina der omförmälda beslut. Nio 219, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 51, litt. A. Hvad Utskottet tillstyrkt och föreslagit uti 2, 5 och 8 punkterna af Utlåtandet N:o 51 litt. A, bifölls, med uteslutande, på sätt Utskottet i Utlåtandet N:o 219 hemställt, af ordet ”oföränderligt" ur 8:de punktens 'lista moment. Vidkommande 3:dje punkten, bifölls densamma i enlighet med Utlåtandet N:o 51, litt. A, med den förändring uti mom. 2, som i Utlåtandet N:o 219 blifvit föreslagen.
Dessa inlopp hade dock ganska betydliga bredder, särdeles det stora, som uppginge till icke mindre än 4,000 fot. Då det lågo i sakens natur, att en stängsellinie af donna utsträckning icke kan innebära samma säkerhet som en kortare, och då erfarenheten redan visat, huru kostsamma dessa stängseilinier i längden måste blifva, helst de icke kunde ega någon längre varaktighet, så innefattade dessa begge omständigheter talande skäl för att medelst stenförsänkningar söka inskränka öppningarne af dessa inlopp, Chefen för Ingeniörkorpsen hade derföre ansett sig böra i sitt förslag angående fästningsbygguaderna upptaga till försänkningar uti det mindre inloppet vid vestra Hästholmen 73,350 Ridr, samt till försänkningar uti stora inloppet emellan Kungsholmen och Drottningskär 545,985 R:dr. Slutligen hade Chefen för Ingeniörkorpsen upptagit 168,000 R:dr, att utgå med 56,000 Ralr årligen under åren 1867, 1868 och 1869, för fullbordande af skansen å vestra Hästholmen. Ender åberopande af hvad Chefen för Ingeniörkorpsen sålunda anfört, har E. K. Majit för befästniugarne vid Carlskrona äskat följande belopp: a) Tili verket å Dynan 160,000 R:dr. För försvaret af inloppet till Carlskrona och af redden innanför de dervarande yttre befästningame hafva olika och särdeles skiljaktiga planer tid efter annan blifvit framställda. Enligt det år 1820 uppgjorda förslaget borde befästningen å Drottningskäret iståndsättas och på Hästholmen uppföras en tillräckligt 22 Expeditions-LJlskotlels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. stark skans iör stängande af inloppet till Aspö samt i öfrigt med särskilda befästningar förses åtta skär, nemligen Löfgrundet, Degerskär, Ekholmen, Länsman, Jerskullen, Målaregrundet, Getskär och Törnholmen, af hvilka tre äro undervattensgrund.
Götheborg och Malmö funnes lika säkra hvalf och lika pålitligt folk som i Stockholm, o. s. v. A andra sidan har, inom Högvördige PresteStåndet, Herr Biskopen Doctor af Wingård, sjelf Ledamot i Directionen öfver Götheborgs Lån-Contoir, understödt Banco-Utskottets tillstyrkan , med förklarande : att, ehuruväl Banco-Utskollels Utlåtande N.-o 82. 21 den åsigt, som i de serskilda Motionerna blifvit framställd, nemligen att Lån-Contoiren borde i längden erhålla en lika sjelfständig verksamhet som Banken sjelf, i grunden af Talaren gillades, saknades likväl härtill ännu, efter dess“tanka, nödiga anstalter; att, hvad Götheborg beträffade, vore saken så mycket mindre nödvändig, som SparBanken derstädes lemnar lån på Guldoch Silfver-pant; och att, om detta exempel allmänt och äfven i Stockholm följdes, Banken sålunda tilläfventyrs småningom kunde komma ifrån besväret och kostnaderna å en sådan rörelse i smått. Af en Ledamot inom Höglofl. Ridderskåpet och Adeln har i öfrigt det förslag blifvit framstäldt, att Banken mätte, till underlättande af Guld och Silfvers belåning från Landsorterna, tilläggas porto-frihet, och Banco-Utskottet i sådant ändamål uppgifva den tyngd, som med hvarje post kunde få afsändas. Mot det sistnämnda förslaget förete sig stora betänkligheter. Att omedelbart brefvexla med hvarje Låntagare skulle inleda Banken i alltför vidlyftiga omgångar, och sådant har också ej hittills egt rum i afseende på någon af detta Verks öfriga utlåningar. Den , som vill söka lån , måste hafva i‘x Banco-Utskottets Utlåtande. N.o 82. en Commissionair, till hvilken Banken kan hålla sig, då något finnes ofullständigt och tarfva rättelse.
Der befolkningen är mycket gles. såsom det är i Norrland, torde egen och nät mast angränsande socknar utgöra tillräckligt vidsträckt område. Ja! ställen finnas, der detsamma till följd af deras belägenhet" ytterligare bör inskränkas, nemligen rikets kuststäder, som tinder loppet af ett krig ständigt äro hotade af fiemltiiga landstigningar och derföre aldrig böra blottas på försvar. Det torde emellertid vara lämpligast, att. såsom Kongl. Förordningen förutsätter, åt skarpskytteföreningarne sjelfva öfverlemna att öfverenskomma om vissa grunder för bestämmandet af deras område. Det andra vilkoret, för att skarpskytteföreningarne skola kunna på ett tillfredsställande sätt utföra sin uppgift såsom landstorm, är att de för' ändamålet blifvit tillräckligt öfvade i militärisk samverkan och vapnens bruk. Färdighet i militärisk samverkan vinnes genom öfningar. dels i sluten, dels i spridd ordning, samt, om föreningarne äro mycket starka, äfven i bataljons-exercis. Färdighet i vapnens bruk lörvärfvas dels genom öfningar i gevärets handterande (handgevärsexercis, laddning och eld), dels genom flitig målskjutning. Medgifver tiden det, bör ej heller gymnast, i k, bajonettfäktning och bevakningsfjenster försummas. Annu är ej den tiden inne, dä hvarje vapenför man i de allmänna läroverken erhållit den förberedande militärundervisning, som gör honom lämplig att uppfylla sin första medborgerliga pligt, fäderneslandets försvar. Den ganska stora del af befolkningen, som bevistat bevägingsmötenn, har visserligen erhåbit någon kän - Bih. till Ii. 3t. J\l> 4. nedom om rörelser i sluten ordning samt om handgevärsexercisen; men tiden vid nämnde möten anses ej medge den behölliga öfningen i militärundervisningens öfriga ämnen, dessa tillkomma således. Men det icke obetydliga antal personer, som enligt den gamla förordningen lejt för sig eller enligt den nya köpt sig fria från beväringsexercisen, har ej den ringaste öfning, utan måste från början inlära allt såsom nytt.
Prot. i834 och 1835. 5-te Sami. 2:dra Afd. 8 8ide Håflet. 58 Bea.-, Lagsamt Allm. JBesp.- och Oecon.- Utshs Utlåtande N:o 8. med ja! torde till vederläggning böra framställas en annan, om köparenär delaktig i säljarens brott, hvarföre harman icke i förslaget, med anledning af allmänna Lagens bud i 61 Cap. Missgernings-Balken, för denna delaktighet stadgadt ansvar? Underlåtandet af ett sådant stadgande bevisar mera än allt annat, att Lagstiftningen, nu så väl som i förra Bränvins-Förfaltningar, tacite ansett köparen icke vara att anse som delaktig i den olofliga bränvinsförsäljningen. Det är således säljaren, och ingen annan, som är primitivt den brottslige i denna fråga. Beträffande andra omständigheten, eller att, med köparens godkännande såsom vittne, tillfälle beredes honom att tillika vara angifvare. I denna omständighet torde föga behöfva att anföras mera, än att sådant kan inträffa äfven med andre vittnen i brottmål; förekommandet deraf ligger nästan alltid utom Lagstiftarens och Domarens förmåga, såsom beroende hufvudsakjigast på vittnets samvetsgrannhet, å ena, och åklagarens grannlagenhet, å andra sidan, att ej gagna en så låg bevisningsutväg. Då köpare får vittna om, det bränvin till andre personer vid samma tillfälle blifvit såldt, hvad, om ej hans eget samvete, hindrar honom att derom äfven vara angifvare? Sedan jag sålunda, efter förmåga, sökt vederlägga och undanröja de hufvudsakligaste inkast, hvilka kunnat göras och blifvit gjorde inom Höglofl. Utskotten, emot mitt yrkande, om köpares gagnande såsom vittne, och jag tillika visat, att köparen, såsom, enligt förslaget, ostraffbar för hvad han köpt, således af sakens utgång lagligen icke kan vänta eller hafva hvarken nytta eller skada, torde jag böra närmare få framlägga de vilkor, under hvilka jag anser köparens hörande såsom vittne, böra få ega rum.
Majit måtte_ föreslå Rikets Ständer att för instundande statsregleringsperiod anvisa medel till norra stambanan med det belopp, som, efter afräkning af beslutade bidrag inom orterna till exproprialionskostnaden, erfordras för utförande af jernvägslinien mellan Stockholm och Upsala med tillhörande bangårdar, elier, i jemnadt tal, 4,900,000 R:dr.» Uti detta yttrande och förslag instämde Statsråden Herr Friherre Gripenstedt ocb Bredberg, den förre under åberopande af sitt i samma ämne till Stats-Rädsprolokollet den 28 November 1856 afgifna yttrande, äfvensom Statsrådet Malmsten, hvilken särskildt anförde: »Vid bestämmandet af den från Stockholm utgående norra stambanans rigtning öster eller vester om Sigtunafjärden kan jag icke tveka att i underdånighet förorda den förra. Ehvad frågan betraktas ur den inskränktare synpunkten af de jernbanan närmast belägna or ternas relativa behof af detta kommunikationsmedel, eller ur den vidsträcktare synpunkten af de nordliga landskapens behof och fördelar samt derpå grundade billiga anspråk, eller ock slutligen med hänsigt till Statens påräkneliga inkomst af jernvägen såsom industriell företog, synas mig skälen för jernvägens dragande öster om Sigtunafjärden till Upsala och vidare derifrån i möjligen rakaste linea till Sala, på sätt Kongl.
55 förändrades sålunda: ej må köpare till vittne åberopas, eller för ojäfvig anlagas, i fråga om försäljning af det bränvin han sjelf sig tillhandlat, utan så är, att andra personer när varit, och Domaren det då nödigt pröfvar, för att erhålla närmare ljus i saken; hvaremot köpare, derest han i öfrigt ojäfvig finnes, må vittna derom, att bränvin blifvit till andra personer vid samma tillfälle forsåldt; §. 5g antogs, med följande förändring i 2 mora.: ingen må < ■—. då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren botar io Rdr, egarens ensak; 64, mom. 2 förändrades sålunda: mål, som angå oloflig bränvinsförsäljning, upptagas och afdomas, å landet, antingen hos Konungens Befallningshafvande, elier vid Härads-Rätt, men 1 städerne vid vanlig Domstol, med undanlag likväl af de städer, der Police-inrättning finnes, hvarest dylika frågor, Hti hittils vanlig ordning, behandlas. Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig instäl lelse undvikas; om, i de fall, då åtal hos Konungens Befallningshafvande Bih, till /? St. Ut dr. den 22 Jun. i83S. anställas, vittnens afhörande erfordras, ma vittnesförhöret 1 vederbörandes närvaro verkställas, der det beqväinligast ske kan, vid Domstol i stad eller på landet. Öfrige förbrytelser emot denna förordning skola, så väl i stad som på landet, upplagas och afdömas vid allmänna Domstolarne. Åklagare, sorn besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada: 1 öfrigt bifölls till alla delar hvad Utskotten i della Utlåtande föreslagit* F r å n Vallöf I. Borcake-Standet.
Endast å råglionden, skulle alltså räntegifvarnes förlust inom denna province uppgå öfver 12,000 R:dr, oberäknad den af Utskottet förslagne ersättningen för räntetagarens förlorade uppsägningsrätt, utgörande för de 5 åren för rågen allena öfver i3,ooo R:dr. Jag hemställer, huruvida en sådan förlust kan kallas obetydlig, om man äfven betraktade den såsom ett af räntegifvaren till räntetagaren lemnadt förskott, för hvilket den förra under nästa femårsperiod har att vänta ersättning. Huruvida icke hans fordran hos räntetagaren fortfor att växa mer än minskas, beror dock af högst tillfälliga omständigheter. Den rättvisa, hvarmed förslaget skulle afvärja all möjlig förlust, men deremot jemna utgift och inkomst för olika år och derigenom på ett välgörande sätt reglera enskilda personers oeconomie, finnes alltså i verkligheten vara derifrån långt aflägse. Tvertom skulle det, antaget, grundlägga ett vacklande i förhållandena emellan räntetagare och räntegifvare, af hvilka endera nästan alltid vore den andras gäldenär, oviss när . omständigheterne så skulle foga sig, att den under några år åsamkade skulden Bill. till R. St. Prot. 1834• 4 Sami. 1 Afd. 2 Dand. 5 2.5:te Häjtet. 34 Stats-Utskoltels Utlåtande N.-o 273. måste betalas, eller ock möjligen utan föregången årlig liqvid utplånas. Ostridigt skulle detta emellan skuldsättning och undsättning omvexlande system leda till orätt och förfång, antingen för räntetagare eller räntegifvare, i händelse en följd af antingen goda eller hårda år verkade en flerårig sänkning eller höjning af markegångspriset. En medelmarkegång, beräknad efler medium af 10 år, vore mindre ombytlighet underkastad och har flere sannolikheter för sig af möjlighet, att afböja dessa förluster. Den hade således hellre bort antagas, så vida en medelmarkegång nödvändigt skall bestämmas. Den må upprättas på grund af flera eller färre år, kan den dock icke undgå att i flera afseende»! föranleda orättvisa.