Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd att afslå ett anslag, så, och då inbjudningars rättmätighet icke lider af någon i lag stadgad inskränkning, förefaller det mig som om Frih. von Schulzenheims förslag hade ganska mycket skäl för sig; och då jag i allmänhet önskar, att vindicera kraft åt R. o. Ad:ns beslut, anser jag mig, då det i fråga om grannlagenheten kan vara att taga i betraktande om Med-Ståndets beslut tillkommit på grund af större eller mindre majoritet, men det ifrågav:de föranledts af endast en röst, och då R. o. Ad. synes mig böra med alla lofliga medel söka att, i anseende till de finansiella förhållandena iakttaga den yttersta sparsamhet med statsverkets hardt anlitade tillgångar, samt mana att förvärfva verklighet åt beslut i sådan syftning, böra understödja Frih. von Schulzenheims förslag och anhålla att R. o. Äd. ville skänka detsamma sitt bifall. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Jemte det jag i allo biträder de skäl Frih. af Ugglas anfört, ber jag att få fästa uppmärksamheten på det i och för sig orimliga att vilja inbjuda, det må nu vara en person, en korporation eller ett Stånd, att besluta något, som man med aldrig så liten logik kan antaga icke skola beviljas. När ett Stånd med den ringa öfvervigten af endast en röst O f o , . fattat ett beslut, är naturligtvis en viss spänning inom Ståndet, och bemödanden lära icke underlåtas att om möjligt få beslutet upprifvet; men om man hoppas att sådant skulle på grund af en inbjudning kunna ega rum, måste denna förhoppning hvila på förutsättningen att vid inbjudningens företagnde till afgörande en eller annan ledamot skulle vara frånvarande och sål. förhindrad att motverka frångåendet af det förut fattade beslutet. En sådan möjlighet förefinnes kanske, men mig synes det vara föga värdigt att vilja försöka att begagna sig af den. Frih. Cederström har talat om lagligheten af inbjudningar. Ja, det finnes visserligen icke i vår grundlag någon §, som förbjuder dem, men deremot finnes uttryckligen stadgadt, att ett en gång fattadt beslut icke får upprifvas.
Med tillkännagifvande att BondeStåndet, i:o Lagt till Handlingarne: StatsUtskottets Memorial angående Regleringen af Staten för Ulricsdals Lustslott} Medels anslående för Reparationen å Operahuset; Lönförhöjning för Comministrarne i Stockholm} Lönförbättring för Häradshöfdingarne. 2:0 Gillat så väl OeconomiceUtskottets Betänkande om Förvaltningen och Redovisningen af de till Hospitalers, Lazarettet och Barnhus underhåll anslagne Medel, som ock StatsUt. skottets Berättelse och Utlåtande om Riksgälds» Verkets tillstånd och förvaltning. 118 Den 21 Maji. gjq Låtit bero vid hvad Stats Utskottet föreslagit i frågan om bidrag af Allmänna medel dels till upprensning och dels till igenfyllning al ClarseSjön in. fl. Vattudrag i HufvudStaden. Af elen 16 Maj; j:o Med underrättelse, att BondeStåndet före» nät sig med BorgareStåndet, i frågan att hoa Kongl. Maj t i underdånighet anhålla om utbekommande till trycket af de inför Kongl. Maj:t hällne I rotocoll i Målet, rörande de genom Föredragande för CommandoÄrenden för Arméen utfärdade GeneraiOidres, om vilkoren för app oberandet af Recruter vid sådana Regementen, där Rofehållarne ej samfällt ingått beting om Soldat-Bekladnadenj 2:0 Angående instämmande i Ridderskapets och Adelns Beslut att till trycket låta befordra Statsoch BancoUtskottens Betänkanden, så väl om DiscontUtredningen, som Allmänna Fh nanceRegleringen. 3:0 Angående godkännande af följande Statsutskottets Betänkanden:
Geijer och Afzelius intyga, att den bekanta visan ”Herr Carl eller Klosterrofvet” ända in i början af detta århundrade ”ofta utfördes af ungdomen i landsorterna som mimiskt skådespel”30. Dess innehåll ger också anledning till ett rikare och mera utbildadt spel. Herr Carls käresta har blifvit inspärrad i kloster, och bedröfvad beder han sin fostermoder om råd och hjelp för att få henne ut. Hon råder herr Carl att ställa sig död och låta lägga sig på bår. Han lyder rådet och båren föres till klostret. Jungfrun ber sin fostermor att få gå in i vaktstugan och se herr Carl på bår. Hon betraktar sorgset hans krusade hår, hon lyftar upp svepningen för att för sista gången se sin älskare, suckande: ”Ack! medan du här lefde Du var allrakärestan min.” Men när de öfriga jungfrurna aflägsnat sig ur vaktstugan, och jungfrun är ensam med sin älskares lik, springer denne upp, tager henne fatt och bortförer henne. De qvarblifna nunnorna, som tro att en Guds ängel bortfört deras syster, sjunga hvar för sig: ”Christ’ gif en sådan ängel Komm’, tog båd’ mig och dig!” Väl känner man icke, huru gammalt detta bruk är, men otroligt synes ej, att det gått temligen långt tillbaka, om det än möjligen under en sednare tid blifvit mera utbildadt. Sannolikt är, att ej blott romanser, utan äfven rent lyriska sånger blifvit begagnade som dansvisor, men i dessa har, som man lätt inser, mimiken endast ett ringa spelrum31. Öfvergå vi från denna undersökning om dansens utförande i äldre tider till ett skärskådande af de danslekar, som ännu finnas i behåll, så kunna dessa med hänseende till innehållet indelas uti: 1) romanser eller sådana, af hvilka flertalet troligen varit gamla riddarvisor, 2) lyriska sånger, begagnade för dans, och 3) särskildt uppfunna danslekar32. Dessutom finnes en mängd sånger, hvilka bilda öfvergången emellan de olika slagen. Fråga vi ur hvilka samhällsklasser folkoch dansleken framgått, så blir svaret, att alla klasser hafva till den lemnat sin tribut.
Härom qvällen såg jag till och med en liten skiss af honom införd i * Nya Dagligt Allehanda ». Lyckliga Zola! Nu kan han riktigt sjunga tc deum — om han skullo gitta slikt — nu när den sista, urgamla isbjörnen häruppe i » Ultima Tliule » försonligt sträcker emot honom sin hvita ram.När man i våras läste en tidningsuppgift om, att Emile Zola be-gifvit sig till Monceau-les-mine8 för att studera den stora strejken, som brutit ut demere i kolgrufvorna. tänkte hvar och en ilskare af hans författarskap med förväntan och spänning på det nya * verk af hans hand, som skalle skildra arbetarförhållandeua. Ty ingen skönliterär författaro, som lefver i dessa dagar, torde vara mer kompetent än Zola att skrifva en dylik bok. Allt ifrån sin första ungdoms sträfsamma och bekymmerfylda dagar har han oaflåtligt studerat don franska arbetaren. En af hans tidigaste småskisser » Grofsmeden » (Contes å Ninon) skildrar en smedja och arbetet dep med hamrar och blåsbälg i ett språk, hvilket i sin klangfylda styrka har något af den dånande rytmiken hos en hammare, som i regelbundna slag faller ned mot städet Och sedan dess har han framstält de flesta olika yrkesman, framstält tiem i utöfvandet af sitt yrke med ett lif och en natursanning, som icke annorstädes återfinnas. Specielt är » L ’ assomoir » att betrakta som kreppsarbetets stora epopé, ja mer än så en skildring af arbetarnes lif i helg och socken, hemma och ute, hvartill verldsliteraturen icke har make. Nu hai; » Germinal » kommit, och om den också icke i konstnärlig styrka, i rikedom på djupa och belysande iakttagelser kan jemföras med » LTassomoir » har den dock en social betydelse, som icke står efter dennas. En strejk — det är ju ett ämne, som man icke sällan råkar i bocker; ett tacksamt ämne för skildringar med dramatisk verkan af sådant slag som Coppée t. ex. åstadkommit i sitt vackra poem » Qrére des forgerons *.
Af Herr Carlberg'. ”Med åberopande af min till Höglofl. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 52 afgifna reservation, som jag anhåller mätte dagens Utlåtande bifogas, för att till samtlige Puks-Stånden medfölja, får jag härmed endast tillägga och föreslå, att sedan jag numera blifvit upplyst, att till bestridande af de verkliga utgifter, som böra utgå af mötes-passevolance-medlen^ endast bestiger sig lill circa halfva beloppet af hvad, som nu utdebite - Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 2 13. ras, nämnde utgifter ifrån och med nästa års början, böra nedsättas från 7 lill 31 R:dr per rote, och ombeder jag respective Riks-Slånden att noga bepröfva, om icke denna lättnad för rustoch rot-hållare är mera rättsenlig och billig, än den af Stats-Utskollet nu föreslagne, af behofvet icke påkallade utväg att från rustoch rot-hållare på andra medborgare öfverflytta en utgift, som för dem har varit och alltid bör blifva fremmande.” Häruti instämde Herr Moberg. STOCKHOLM, Elmcms och Granbergs Tryckeri. 1840. Ank. till Exp. Utsk. d. 11 Juli, 11. 11 f. ni. Utlåtande j i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 54 j angående Riks-Statens 5:te Hufvudtitel. (U. A.) Sedan ofvannämnde Utlåtande, angående Riks-Statens Femte Hufvud-Titel, blifvit af samtlige Riks-Stånden, i anledning af anmärkningar vid vissa punkter, återremitteradt; så får Utskottet härmed afgifva det yttrande, hvartill berörde anmärkningar föranleda. 1:0 Svenska Academien.
Kongl. Maj:t, Sorn reda-n funnit denna Landsorts Indelning, sådan den nU utgöres, Vara ojemt fördelt och tryckande, enär erfarenheten visat, att, af de 1500 Båtsmän, Blekingen bort utgöra, ofta ett stort antal måst Vara Vacant, genom en del Busthållares oförmåga att dem uppsätta och utrusta, och att den rättighet* Författningarne vid uteblefven Båtsmans - upp-, sättning lemna, att utskrifva de rustande sjelf» ve, rycker skattdragande Jordbrukaren till ett yrke, som deraf föga vinner, hämtar ifrån Bikets Ständers underdåniga yttrande uti åberopade Skrifvelse af den 27 Julii 1815, anledning, att ej aflägsna den tidepunct, då rättelse härutinnan kan åstadkommas, på det, att det antal Båtsmän, Blekinge derefter åläggas, verkeligen må kunna utfordras, utgå och påräknas och Författningarne emot försummelse derutinan, behörigen handhafva*. 123* Stats-Vtskoitets Betänk anden» I öfverstämmelse således med 80 §• af Regeringsformen, som bjuder: Att Indelningsverken skola vara orubbade till dess Konung och Ständer finna nödigt någon ändring deruti sam-> fält att göra, framställer Kongl. Måj:t till Rikets Ständers bifall att en ny Indelnings-jemk* liing uti Blekinge må verkställas under följan* de förbehåll och vilkor: 1:0 Att flere Hemman eller Hemmans-Rän» tor, än som nu äro eller af ålder varit till In* delningen araslagne, vid verkställigheten af den nya indelningen icke beräknas, likväl att dft Hemman och .Lägenheter, hvilkas Ränta från Indelningens början uti densamma varit inbe* gripen, men icke genom laga åtgärder eller behöriga anslag till annat ändamål och utbyten af onera, frångått denna bestämmelse, återföras dertill och inläggas till Indelningen. 2:0
Något annat bevis för riktigheten af sin anmärk, har Hr Gr:n ej heller kunnat anföra, än att ordställningen i Författms-förslaget skulle hafva föranledt till olika tolkning deraf inom Utsk., så att somliga ledamöter ansett föredragningen skola ske af de StatsRåder, som icke blefvo ledamöter i Interims-regeringen. då deremot andra ansett Expeditions-Cheferna skola blifva föredragande, och andra slutligen att just de StatsRåder, som äro ledamöter i Regeringen, skulle föredraga de Svenska ärenden som der förekomma. Hr Gr:n hade likväl icke bordt förbise, att när man utfärdar en lag och dertill i så allmänna ordalag som denna, konsten är ganska ringa, att upslälla olika slutsatser af hvad den innehåller för att såmedelst söka visa lagens olämplighet. Men ger man sig tid att begrunda lagens anda, så skall otydligheten försvinna och dermed också de skäl man från denna otydlighet velat hemta för lagens ogillande. Här är icke fråga om något annat än att blott föreskrifva, det föredragningen skall ske af dem, som dertill äro behöriga. Ligger häri någon otydlighet, så afhjelpes den lätt genom en särskild författning, som af lil H. 30 466 Den 18 Februari e. m. RiksAkten är alldeles oberoende och således kan lämpas alli efter inträffande omständigheter. Hvad Hr Gm, med tillämpning på förevarande fråga, anmärkt om den mindre våda, som eger rum då föredragningen sker inför Konungen, emedan föredraganden kan genom vägrad kontrasignation hindra en skadlig författning att emanera, lönar knappast mödan att uptaga till besvarande.
M:t sålunda i Nåder förklarat, anser ock Utskottet frågan om Skatteköp af 3g6 Stats-Utskottets ifrågasatte hemman afse en rubbning af Presterskapets privilegier, på grund hvaraf Utskottet finner sig Utlåtande, i anledning af väckt fråga om bötesmedels ingående till Statsverket, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDire - I anledning af Anders Danielssons från Elfsborgs Län hos Hederv. BondeStåndet väckta, till StatsUtskottet remitterade motion, att, sedan K. KammarRätten genom Utslag känt Allmänna BarnhusDirectionen skyldig till Statsverket återbära hvad bemälda Direction under de senaste 10 åren uppburit af de i K. PoiiceKamraaren fallne böter, förhållandet härmed måtte närmare utredas, så att StatsVerket, utan all för lång tidsutdrägt, må komma i åtnjutande af dess tillständiga rätt, får Utskottet anmäla, att, då K. KammarRättens i detta ämne den 6 Junii förlidet år gifna Utslag af Allmänna BarnhusDirectionen blifvit hos K. M:t i underd:het öfverklagadt och frågan således i rättsväg nu är under pröfning, Utskottet anser någon åtgärd i ämnet å R. St:rs sida för närvarande icke kunna vidtagas. Den 28 Februarii 182g. med den väckta ofvanberörde motionen icke kunna taga befattning. N:o 71 ctionen. Utlåtande, i anledning af väckt motion om npphäfvande af förbudet mot de å Öland befintliga Kronohemmans försäljande till Skatte. (i.-A.) Uti Memorial, å hvilket StatsUtskottet erhållit re-' miss, hafva RiksdagsFullmägtige från Öland Samuel Jönsson och Pehr Jönsson anhållit att, sedan de på Ön varande Kronans Tjenstemän och Betjente, i det närmaste blifvit med Boställen försedde, tillåtelse att till Skatte lösa der befintlige Kronohemman måtte äfven för barnlöse
Vanloo fruktade äfven, att Agnes, genom ett fortsatt motstånd mot sin makes fordran, skulle löpa fara till lifvet, ty han kände, att Drake var en man, som ej skydde något medel, när passionen eller beräkningen var med i spelet. Agnes blef derför förvånad, då Vanloo, likväl utan att antyda sina farhågor, uppmanade henne att gifva sitt bifall till Drakes fordran, enär detta, såsom denne sjelf visat, kunde ske, utan att hennes ära behöfde lida. Agnes tvekade, helst hennes egen stämning för ögonblicket var emottaglig för intrycket af Vanloos vältaliga och öfvertygande ord. – Agnes, sade han slutligen och fattade hennes hand, – då du lemnar denna dystra boning, blir det ej såsom en värnlös qvinna, som måste öfvergifva sin härd, för att bland främmande, obekanta och likgiltiga menniskor gå lifvets stormar till mötes. Så länge jag lefver, har du ett fast stöd, en trogen vän. Kom ihåg, att det var minnet af dig, som bevingade min återkomst till fosterjorden, och du skall då inse, att jag ej kan lemna den, så länge du suckar under ditt grymma öde. Jag skall föra dig en lyckligare framtid till mötes och bjuda dig ett skönare hem derborta i det purpurstrålande fjerran. Der skall mod och lefnadslust åter vakna i ditt hjerta. Och hvad är det, som fänglar din känsla vid denna nejd? Ack, endast en graf! Den tröst, du hemför från den, uppväger icke, hvad du här skall lida. Och hvem vet? Kanske skall du en gång i en icke aflägsen framtid kunna återvända, med frid i hjertat, till denna graf, och, bestrålad af en lika skön aftonsol, nedlägga dina blommor på dess torfvor. Ja, Agnes, jag känner, att så skall ske ... Vanloo fortfor att tala med stegrad värma.
Sterling per mil. Under vägen ombyttes körsvennen, som skulle serskildt betalas och tillsammans erhöllo körsvennerne 5 Skil., och hela vägen, 26 Engelska mil, kostade 36 Skil. eller 9 Rdr per Svensk mil. Orsaken till denna dryga skjutskostnad är, alt i England är skjutsningsbesväret icke såsom här i landet en skyldighet, utan ett godvilligt åtagande. Emot Hr Sandströmer förslag att på alla hemman fördela skjutsskyldigheten hyser jag mina betänkligheter, och tillstyrker derföre antagande af Frih. Äkerhjelms reservation. Hr von Koch: Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:ns tid. Frågan, huruvida skjutsen såsom ett onus bör fästas vid jorden eller icke, förekommer i nästa punkt, och bör sålunda här icke afhandlas. I korthet vill jag besvara en anmärk, af Hr Nordenfelt. Han säde nemi. att det icke skadade, om genom en olika skjutslega öfver hela landet, de sämre lottade provinserna kunde erhålla någon större fördel än de rikare. Jag befarar likväl, att, om skjutslegan i vissa provinser förhöjes utöfver hvad allmogen anser skjutsen vara värd, man snart nog skall betrakta skjutningsbesväret söm ett privilegium, och derigenom skulle man slutligen kanske komma derhän, att afskaffandet af detta besvär medför 250 Den 14 September. samma svårigheter som afskaffandet af husbehofsbränningen. Jag förnyar min anhållan om bifall till Utsk:s förslag. Hr Björnstjerna, J o h. Magnus: Om jag än till en del måste instämma i de loford, man bär uttalat öfver det arbete Utsk. nedlagt på utarbetandet af detta betänk, för att bringa frågan till ett lyckligt slut, hvilket dock ingalunda är så lätt, måste jag likväl bekänna, att jag anser Utsk. icke fullständigt hafva genomgått ämnet. Utsk. har visserligen föreslagit en förhöjning i skjulslegan med åtskilliga modificationer, så att skjutsskyldige kunna dermed vara belåtne, men Utsk. har deremot förbigått många störande förhållanden, som dervid förekomma. Det är nemi. bekant att en del embetsoch tjenstemän äro skyldige alt göra embetsresor utan att derför erhålla ersättning.
” Af Herr Bodell: ”Den plötsliga stegring al skjutslegan, äfven i oträngda fall, hvartill Utskottets förslag gifver tillfälle, om icke direkt uppmaning, kommer att betydligt öka Statens utgifter för resor i det allmännas ärender och framkalla nya anspråk på löneförhöjning åt embetsoch tjenstemän, hvilka härtills varit förbundne till vissa embets-resor med den lön de innehafva. De mest öfverklagade olägenheterna al skjutsnings-besväret hafva sin grund i en ojemn fördelning, så alt inom ett och samma fögderi finnas hemman, hvilka betala 408 R:dr Ranko medan andra slippa tillskott. Så länge besväret ännu icke lämpligen kan helt och hållet lyftas från jorden och läggas på Staten, så må man så litet som möjligt inblanda Staten deruti, utan låta regleringen vara en kommunal angelägenhet, samt tillse, att bördan, som på vissa hemman är orimligt tryckande, varder delad och buren af liera lagligen skjuts-skyldige hemman inom samma fögderi eller län, hvilka hemman händelsevis härförut varit oindelte till skjuts-lagen. Den dyrhet på allting, som är förhand, har till en del sitt upphof al öfver llödande, konstgjorda penninge-tillgångar, och det är derföre sannolikt, att ett jem nare förhållande emellan verkliga penningar och varor samt arbete snart åter inträder. Af dessa skäl anser jag alt man bör gå till väga med måtta och försigtighet i fråga om skjutslegans allmänna förhöjning. 80 öre å landet'och 4 R:dr i städerna torde vara det rätta medel-värde att för denna gång antaga, utan afseende på om skjutsen utgöres af skjuts-laget turvis eller af entreprenör. För särskildta fall må det vara I.äns-styrelserne tillåtet att förhöja legan högst 40 öre — eller 90 öre å landet och 4 40 öre i städerna.
Majit nämnde ar fattade, att någre odlingar å Kronoparkerne icke skulle tills vidare beviljas; och i följe häraf hvila oafgjorde 278 serskildta sedan den tiden inkomne ansökningar om odling af 5278 Tunneland å 14 Kroooparker i Skaraborgs, Elfsborgs, Calmare och Upsala Län. Likaledes har, sedan Riksens Ständer vid sista Riksdagen beslöto, att Kronoparkerne och Allmänningarne skulle försäljas, Kongl. Majtt ^ansett sig icke kun. na bifalla de redan begärde odlingar å de så Itallade KronoAllmänningame inom Skaraborgsoch Elfsborgs Län, emedan deras natur af Kro« nopark eller Allmänning och om de tillhört Kronan eller enskildte icke förr än nu varit utredd; och på detta skäl hvila jemväl 77 serskildte efter 1818 års Riksdag inkomna ansökningar om odling af 2581 Tunneland å 13 Allmänningar i dessa Län. Att nu såsom Utskotten tillstyrka alla dessa hvilande ansökningar skola före den nya regleringen med skogarne afgöra*, och i följd deraf jemväl, enligt Författningarne bifallas, kan jag icke finna lämpligt. Sant är väl, att sökanderne bekostat lägenheternes afmätning, men derföre må de icke anses vara ovillkorligen berättigade att dem erhålla, sedan Kongl. Majlts och Riksens Ständers ofvan, nämnde beslut mellankomma; och skulle någon vara, som redan odlat och bebyggt en sådan lägenhet, är ingen fråga att Kongl. Maj:t ju icke bibehåller honom dervid. Genom desse ansökningars bifallande skulle deremot ytterligare mark skogarne frångå, ytterligare små lägenheter uppkomma, allt ledande att ännu mera försvåra verk; Den 17 Octo ber J. ni. 9 ställigheten af den nya anstalten med skogarne. För att sätta de redan varande odlingslägenheternes innehafvare i tillfälle att kunna bestå, kommer nödig mark af skogarne att till dem anslås; och enahanda åtgärd blefve äfven nödvändig för de lägenheter, som ytterligare tillkommo, hvarigenom på sådant sätt ännu mera mark af AIImänningarna skulle medtagas.
N:o 28. mål valda kyrko försam lingens mening. Fastmera kan man befara, att, om saken lemnäs, såsom hittills, åt den partiella ändringslustan vid riksdagarne allena, går, utom lagens nödvändiga enhet, äfven dess skönaste smycke, dess sannt kyrkliga anda, förlorad. Ty om den kristligt sedliga halten i ett kyrkolagsförslag, icke om förgängliga ständstbrmer, gäller den apostoliska tillsägelsen: ”behåll det du häfver, att ingen tager din krona”. Men då det sista kyrkolagsförslaget icke kan utan förändring antagas, ej heller en omarbetning deraf i andan af 1686 års kyrkolag nu lärer af Höglofliga Lagutskottet kunna medhinnas, vägar jag endast vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse begära, att Kongl. Majit, sedan dess Högsta Domstol blifvit i ämnet hörd, täcktes efter omständigheterna antingen, enligt Doktor Thomanders motion vid 1853 års riksdag, förelägga 1846 års lagförslag med de af Högsta Domstolen föreslagna förändringar till kyrkomötets och Ständernes pröfning eller i nåder låta en komité af sakkunnige män och med begagnande af alla hittills gjorda förarbeten utarbeta ett nytt förslag till kyrkolag och ordning för Svenska församlingen elter den redan bestämda indelningen i kyrkolag och kvrkostadgar, genom hvilket den nuvarande kyrkolagens spridda stadganden skulle bringas till enhet och sammanhang, och hvilket nya förslag i sin ordning finge undergå kyrkomötets och Rikets Ständers behandling. I hvarje fall behöfver man ej frukta, att hvarken kyrkomötet eller Rikets Stander skola alltför snart komma att besväras med denna pröfning, emedan sannolikt. flera år skola åtgå, innan såväl Högsta Domstolen afgifvit sitt yttrande som den i nåder tillförordnade komitéen hinner fullborda sitt nya förslag, när den sista kyrkolagskomitéen, som efter åtta års förberedelser började sitt egentliga samarbete år 1842, behöfde ytterligare fyra år, innan den hade sitt underdåniga betänkande färdigt och tryckt.