Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag deremot hade först ämnat, i öfverensstämmelse med Norrska Lag-comite'en, enligt hvars förslag penningar kunna förvandlas till vattenoch brödstraff, högst under 3o dagar, föreslå, alt minsta tiden skulle blifva 2 dagar, och hade således till slutet af förslaget lögat orden: ”och ej mindre tid än 2 dagar;” men utströk dem, på inrådan af en erfaren jurist, så alt, enligt mitt förslag , skulle kunna dömmas äfven till 1 dags fängelse vid vatten och bröd. Om sådant vore för lindrigt, så är åtminstone det af Utsk. gillade förslag för hardt, ty mindre än 4 dagars fängelse vid vatten och bröd bör udömmas, hvilket till och med, på de af Utsk. nndragna grunder, låter mathematiskt bevisa sig. Som sådant fängelse ’’med hvarje dag blifver i allt större mån plågsammaie att, uthärda,” så följer, att då å 5:te dagen afsuttes 4 daler, kan högre summa ej afräknas för 4:^e dagen, och de af 10 öfverblifna 6 daler Den 17 Maj c. m. blifva således afsultmi å de tre första dagarna; men sorn den bötessiimma, som å dessa 3 dagar afräknas, ej är mindre an deri, sorn afräknas å en följande dag, så är 3 dagars fängelse vid vatten och bröd ej så lindrigt, alt tillökning af én ilag dertill behöfves eller är rättvis oell conseqvent. Att mindre än 4 dagars fängelse vid vatten oell bröd ej är ett lör lindrigt straff, bevisas bäst deraf, att i snalterimål dömmes, vid bristande tillgång, lill 3 dagars enkelt fängelse, lidet riktigt, o lä Idgen ålägger den sorn Snattat 3 dägäfs enkelt fängelse, men den soffi i bettan sagt honom fett föraktligt ord, 4 dagars fängelse vid valten och bröd, ifall ingendera liar penningar alt böta med?
Till understöd för de brandskadnde i Wexiö, enligt Kongl. Brefvet den 2 Mars 1838 — 2,000 R:dr, och gåfva eller förskott utan säkerhet till de Brandskadade i Söderhamn, enligt Kongl. Brefvet den 5 December 1835, — i,5oo R:dr. Då dessa understöd skäligen varit påkallade af den nödställda belägenhet, hvaruti nämnde städers fattige invånare genom de ifrågavarande olyckshändelserne försattes, tvekar icke Utskottet att tillstyrka, att berörde belopp, tillsammans 3,5oo R:dr, måtte, pä lika sätt, som vid 5:te och 6:te punkterne är föreslaget, få afskrifvas. 10:0 En ådömd ersättning till Brukspatron af Uhrs enka, enligt Kongl. Brefvet den 28 Sept. 1839 —„ 1,660 R:dr i5 sk. 7 rst. Sora handlingarne i detta mål blifvit af Kongl. Maj:t öfverlemnade till Justitiee-Canzlers-Embetet, hvilket derefter den 2 nästlidne Juni uppdragit åt Advocat-Fiscals-Embelet i Svea Hof-Rätt att, lill vinnande af ersättning för nyssomförmälda 1,660 R:dr j5 sk. 7 rst., låta action emot vederbörande tjenstemän anställa, samt således medlens afskrifning, innan berörde action blifvit slutligen afgjord, icke lämpligen bör ega rum, hemställer Utskottet, att densamma för närvarande ej må bifallas, Stockholm den 10 November i84o. TRYCKT HOS J. A. WALLDSIf, 18 40. Stats-Utskollets Uttalande, N.o 364- I Nso 364. Ank. till Exp. Utsk. den ii November, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 3og, an* gående afskrifning af fordringar för undsättnings-spanmål.
Skälen härföre äro dels sådane allmänna anmärkningar, hvarmed Utskottets Betänkande instämmer, dels ock åtskilliga erinringar emot det ifrågavarande förslagets serskilda delar, såsom: att Förmyndare-Kammares deri föreslagna åligganden syntes i så betydlig mon innefatta hvad till Förmyndares skyldighet räknas kan, att Förmyndare-Kammare derigenom blefve.den hufvudsaklige Förmyndaren, och den af Domstolen tillsatte deremot egentligen icke annat, än en underordnad verkställare af Förmyndare-Kammarens åsigter och anordnanden; att nödig LagUtskottets Utlåtande N:o 108. ansvarighet för de omyndiges gods komme i vissa fall att alldeles saknas eller åtminstone äfventyras, allt i den mon Förmyndaren för sina fel förmådde hvälfva skulden på Förmyndare-Kammaren, och denna åter kunde ursagta sig genom anmärkningar vid Förmyndarens förfarande, eller genom förklaring af motiven för egne åtgärder; att motsägelse förefunnes uti föreskriften derom, att Förmyndare-Kammares tillfällige Ledamot, Pastorn, som icke vore i något fall pligtig att deltaga i Förmyndare-Kammarens sammanträden och beslutsamt deraf följande ansvar, ändock skulle hafva del i vården om förvaringskistan; att Förmyndare-Kammaren på en gång hade sig förbudet, att till förvarande emottaga de omyndiges penningar och ansvar ålagdt, om Förmyndare-Kammaren lät Förmyndaren få medlen om händer, när denne ej gitte dem återgälda; att då, enligt 5 §., Förmyndarens hemvist (icke myndlingens) bestämde, hvilken Förmyndare-Kammare egde taga befattning med förvaltningen af den omyndiges egendom, skulle, vid den ofta inträffande händelsen, att förmynderskapet innehades gemensamt, af flere personer, boende på serskildajorter collision uppstå Förmyndare-Kamrarne emellan, ledande antingen till stridiga åtgärder eller till ömsesidig underlåtenhet, äfvensom ej sällan skulle hända, att den Domstol, hvilken vore myndlingens Öfver-Förmyndare, befunnes på aflägsen ort ifrån FörmyndareKammaren, som derigenom icke utan svårighet kunde fullgöra de i 14 §• föreslagne åligganden; och skulle i flere fall Domhafvanden, enligt 16 §., komma att förrätta inventering och meddela föreskrifter, rörande egendom, tillhörig myndlingar, hvilkas Öfver-Förmyndare han icke vöre;, att vid stadgandet i 4 §■> att» när Ledamot i Förmyndare-Kammaren sjelf innehar förmynderskap, annan ojäfvig person borde utses och tillkallas, att i frågor derom biträda Kammaren, icke är utmärkt, om sådan tillkallad Ledamot bör väljas på enahanda sätt (med anmälan till Domstolens FörmynderskapsProtocoll) och ikläda sig enahanda ansvar, som 1 och i5 §§.
Dlrectirmetne skola i förhållande efter tillgången på medel, ärligen upphandla de erforderlige persedlar och requjslta till den del deraf, som först behöfver anskaffas, men, innan Directionerne ingå i upphandlingen, böra de inhämta Upplysning från Kongl. Krigs-Collegium om de priser, som äro gängse å hvad Kongl. Collegium för den öfriga Armeéns behof anskaffar; åliggande Directionerne jemväl, att sig synnerligen angelägit vara, så vidt ske kan, af inhemske och helst inom orterne åstadkomne till verkningar af vadmal eller kläde in. un ombesörja Beklädnaden. ylo Soldat, som afgår ur tjenäten, äger ej rättighet till någon Monderings persedel, så vida den ej är uttjent eller casserad. 8to Rotehållarnes årliga tillskott, hvilket af Regements Skrifvatne uppbäres, utan serskidt arfvode derföre, deponeras genast derefter i Kändt Ränteriet till Beklädnads-Directionens disposition. g:o Bernälte Di^-eötionef afgifva årligen behörigen verificCrade redogörelser till Kongl, Krigs-Collegium, som tillhörer, att desamma granska, äfvensom Rotehållärne äga, att genom valde ombud vid General-Mönstringarne låta verkställa granskning deraf för den föregående tiden, hvarefter om icke funttits något att anmärka, Generål*Mönster-förrä'ttningen meddela Directionen decharge, som intages i GeneralMönstrings, be rätt elsen, Stats Utskottets Uetänkanden. 150 3 lo:o Ue Öfverskotter sorn kunna uppkomma sn väl af Kronans som af Rotehallarnes arliga bidrag förblifva innestående i Landt-Ränlerierne utan att få utlånas och upptages beloppet häraf uti den i föregående punkt om« nämnde till Kongl. Krigs - Collegium ingående redogörelse. Vid näst pågående Riksdag bör en fullständig relation om förhållandet afgifvas till Riksens Ständer, hvilka derigenom blifva i tillfälle sig utlåta, huruvida någre förändringar i detta Beklädnadssätt kunna anses nödige.
Det vore altså egentligen blott den förändring, hvilken blefve en följd deraf, att vexande penningetillgångar möjligen nedsatte penningens värde, i förhåilan (li, l lill K. il. Kid. Prof. Ull II. SI. år i84y.) 7 50 de till varorne, som i ofvanberörde hänseende kunde ingifva farhåga, men dels kan med skäl antagas, att, enligt hvad erfarenheten gifvit vid handen, tilltagande odling och industri bidraga till förökning af varutillgångarne och deraf följande nedsättning i varupriserna, så att det till och med kan vara ovisst, om icke en dylik nedsättning kan öfverstiga den förra, dels är det naturligt, att en förändring af förstnämnde beskaffenhet, derest den verkligen komme att inträffa, måste äga rum så långsamt, att, om man än antager möjligheten deraf, att grundskatterne, derest de voro i penningar bestämde, sålunda successivt blefvo nedsatte under de belopp, hvartill de skulle hafva uppgått, så framt de fortfarande funnits i persedlar bestämde och lösningspriserna af varuvärdenas omvexling beroende, en dylik nedsättning blefve snart sagdt omärklig. En icke ringa del af ordinarie räntan utgöres dessutom redan för närvarande med bestämdt penningebelopp; och i afseende på alla de räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse, i följd af andra onera, åtnjutes, såsom al Rusthåll, Gästgifverier m. m., vore möjlig förändring i beloppet för Staten likgiltig.
M an later vid en sådan underspkning finna, att behof af arbete och varor och dessas afsättning gäkrast bestämma, å ena sidan, dem sorn med arbete och konstflit skola vinna bergning , att bosätta sig der , hvarest de flesta fördelame inbjuda dem, och å den andra, dem, lyvilka behöfva producterria af de förres arbeten , och eftersöka varor, sam i. godhet och lindriga pris äga företräde. Täflan imellan Handtverkare och -Slöjde-Idkare är den verksammaste driffjädern för deras årbétsflit, hvar och en af dem måste åsyfta, att genom det företräde, som dess tillverkning äger och genom mängden deraf söka sin enskilta vinst. Han bidrager då både till förbrukarens och tilt det allmännas fördel. Hå således en fri utöfning af enskiltes arbets-förmåga och konstflit ptvifvelaktigt kan förbindas både med rättvisans fordringar och Samhällets allmänna val, synes tvekan icke böra uppstå om införande af en sådan frihet. Uti de flesta nyare Stater hafva konstflit peh Dm 5 Julu 679 och slöjder varit underkastade Skrå-Ordningar, men erfarenheten har visat, att på alla ställen, der näringarne varit befriade från dessa tvång, hafva de fortare hunnit förkofran , än der de af några band varit fjättrade. Hvarje Oeconomisk författning bör, likväl utan afseende på andra landers exempel , vara afpassad efter hvarje Stats och [Landsorts locala förhållande, och dessa böra vid tillämpningen äfven af de mest ostridiga grundsatser rådfrågas. Sverige är på det hela räknadt, ett glest bebodt och ännu till bade jordbruk och konstslöjder endast på första stegen af odling och fullkomlighet varande land. Med undantag af_Stockholm och några få större Städer, förtjena de öfriga knappt namn af Stad. De äro uti de flesta provinser aflägsne från hvarannan, och Landtmannen måste färdas flera, (ofta manga mil till en obetydlig Stad, der han är lika osäker om afsättning för sin egen Vara, som att erhålla de Handtverks-varor, som han sjelf behöfver.
En afliden nidings dubbelgängare är ond och farlig; de hederligas och välvilligas dubbelgängare äro goda att hafva i sin närhet och värka framför allt till sin slägts bästa. Fördenskull vill man gärna hafva slägtens grafhögar nära intill hemmen. Vanligen sofver högbebyggaren om dagen i sin grift; men han kan nattetid vakna eller väckas genom bönens kraft, såsom då Svipdag väckte Groa. Förestå vigtiga händelser i slägten, samlas dess högbebyggare och rådgöra sins emällan. Om en innerligt älskad frände eller vän för häftigt sörjer den döde, stör dess sorg hans sällhet i dödsriket och mäktar draga honom tillbaka till jorden. Då uppsöker han sin grafhög, och han och hans andra jag, högbebyggaren, varda för en stund till ett. Det berättas, att så hände en gång med Halfdan. Sedan han fallit för Valandssvärdet, sörjde honom hans maka Alvig så djupt och oaflåtligt, att han från Valhall återvände till jorden och red till sin grift, där Alvig kom till honom och ville hvila på hans arm. Men sedan Halfdan sagt henne, att hennes tårar föllo urkalla på hans bröst och genomträngde det med smärta, samt lofvat, att hon en gång tillsammans med honom skall dricka underjordens sorgestillande safter, red han åter bort, för att, innan hanen gol, vara tillbaka bland de hädangångne hjältarne. Det finnes, utom sorgens kraft och bönens, en tredje, som kan återkalla en död till jordelifvet. Det är besvärjelsens; men en dödsbesvärjelse är, såsom Hardgreips öde visat, en svår synd, som gör föröfvaren hemfallen åt straffandarne. RAGNARÖK. VÄRLDSFÖRNYELSEN. Alla fel hafva långt räckande följder. Ondt aflar ondt. De fördärfvets frön, som Gullveig i tidernas morgon sådde i människornas sinnen, bära skördar genom århundradena, och med hvarje århundrade allt rikligare. Sedan gudarne genomgått sin lärotid, har världsstyrelsen varit präglad af visdom, men deras dessförinnan begångna misstag kunna ej till sina värkningar upphäfvas.
Ingen tänkande man kan finna det vara möjligt, hvarken att en Egodelnings rätt, så sammansatt som den är och sfi brådskande som den i följd af ordförandes öfrige göromål måste vara, kan rätt och väl bedöma till dess handläggning hänskjuta frågor, exempelvis om bästa sättet att göra skiftesläggning å ett större skifteslags egor, der dessa äro mycket olika, eller att Högsta Domstolen förmår göra det. Hvarje förståndig jordbrukare, som nogsamt känner hvilka understundom rent af ruinerande förluster, som drabba jordegare i följd af skiftens långsamma handläggning och af den odrägligt långa tid, som sedermera åtgår för deras pröfning i rättegångsväg, hvarunder byggnader och hägnader få förfalla, gödseln hålles inne, åkrar vanhäfdas eller utsugas m. m. dylikt. Hvarje sådan jordegare vill säkerligen, heldre än att blottställa sig för berörde förluster, förlora några tunnland jord, ifall sådant vore behöfligt för skyndsamhets vinnande. Men långt ifrån att äfventyra slikt, kunde jordegaren, i min tanke, vinna rättvisa och tillfredsställelse, genom införandet af ändamålsenligare föreskrifter uti Skiftesstadgan och genom en högst behöflig reform uti Landtmäteri-statens organisation. Enligt min tanke fordras i sådant afseende, att Rikets Ständer i underdånighet begära ett sfi beskaffadt Regeringsmaktens förfogande: l:o. Att förste Landtmätarne icke få handlägga några landtmäteri förrättningar och att Rikets Ständer', för sin del, besluta, att förste Landtmätarne på grund häraf förses med tillräckliga löner och resepennin gar på stat. (Jag hänvisar i detta hänseende till Öfver-direktörens vid Landtmäteriet underdåniga förslag, angående förändrad organisation af förste landtmäteri-tjensterna, sidd. 130 och 7 uti dess underdåniga berättelse om en år 1830 verkställd embetsresa, tryckt i Stockholm 1851.) Jag upprepar 1851, eller för elfva år sedan, och om jag härvid icke helt och hållet uttalar, hvad jag tänker, så torde det vara lätt begripligt, hvad jag menar.
December rörande de arbeten, som under loppet af innevarande år borde företagas, bland annat föreskrifvit i 3:dje punkten deraf att ”under inneva”rande mörka årstid nedhugga de ä vidfogade förteckning till svår ”och ansenlig reparation upptagne 11 stycken Canonslupar, hvarvid ”allt hrukbart förvarassamt vidare i 4:de punkten, ”derefter skola ”i spant resas 12 stycken Canonslupar efter nyaste modellen” &c. &c.; Att Stations-Befälhafvaren om verkställighet häraf gått i författning, men att, i anseende till mellankommande andra arbeten, som fordrat arbetsstyrkans användande, nedhuggning endast af 6 stycken Canonslupar medhunnits; att, hvad dessa slupar angår, nemligen: N:o 7 Östen, N:o 13 Oden, N:o 14 Hugleik, N:o 22 Swegder, N:o 24 Eigil och N:o 47 Fjolner, desamma redan vid 1835 års GeneralFlottbesigtning, enligt det deröfver upprättade instrument, befunnits till flera delar så af röta angripne, att de tarfvade ansenlig och svår reparation, saint att, vid nedhuggningen af dem, i anseende till deras försämrade och förfallna tillstånd, denna nedhuggning måst göras total eller ända till stöpning, såvida Kronan ej skolat komma att vidkännas en reparationskostnad till lika om ej högre belopp än hvad till nybyggnad erfordrades; Att i allmänhet svåra och ansenliga reparationer å fartyg för Kronan medföra misshushållning, enär dymedelst, oaktadt dryga kostnader, endast en föga lång varaktighet åt fartygen beredes, hvadan ock genom Nådigt Bref af den 27 October 1803 blifvit befaldt, att så kallade svåra reparationer å fartyg icke få verkställas, ulan att de fartyg, som sådana erfordra, skola i stället förbyggas; och ändteligen att, vid förberörde nedhuggning, enligt hvad genom Varfs-Chefens uppgift blifvit styrkt, ej mindre alla Canonsluparne tillhörige jern-effecler, än äfven det virke, hvilket, såsom sådant, vidare kunnat begagnas, blifvit vederbörligen tillvarataget, samt den öfriga eller obrukbara delen af virket på det sätt, som med Reglementet instämmer, använd. — 134 — Efter hvad sålanda förekommit och då såväl uti föregående årens Nybyggnadsoch Underbålls-Slater från och med år 1832 som äfven uti Staten för innevarande år lill Canonslupars reparation och förändring till likhet med i Nåder fastställd ny Modell, medel blifvit anslagne, samt de af Eder till resning i spant anbefalde Canonslupar äro påräknade att utföras efter hand, och i den mån anslag nu eller framdeles dertill blifva att tillgå,
N För Förteckning 1 på sådana utöfver Stat anslagna Arfvoden, Gratificationer och Expencer , som, enligt, tid efter annan, utfärdade Resolutioner och Förordnanden, äro bestämde att från Bankens Omkostnads-Räkning, dels qvartaliter och dels en gång om året, utgå och af Commissariatet anordnas; upprättad i följd af Herrar Fullmägtiges Resolution under d. i4 Augusti 182.8. 1:0 Till Embetsoch Tjenste-män samt Betjente inom A erket. Embete, Tjenst ellei Befattning. Cassa-Commissarien. Andre Läne-Banco-Kamereraren. A dvocat-Fiscalen. Banco-Fiscalen. Samteligc Cass«urerne. En Tjensteman. Hvarföre Anslaget Vilkor vid blifvit beviljadt. Anslaget. Tillökade göromål. Uppbäres så länge nyss-, nämnde förhållandefortfar och till dess Innehafvaren erhåller högsta Commissarie-Lön, Expedition af Lån på Guldoch Silfver-panter. Fortfar så länge utlå- ningar på dylike panter göras. 1 Ersättning försmärreut, gifter i Bankens Rätte) gångs-ärender. Utan redovisniDgs-skyldigliet. Missräknings-penningar. Vården öfver alla i Vexel-Banken befintc!iga Verificationsband och öfriga Böcker intilldess de kunna till Archivet aflemnas. Resolution eller Förordnande hvarpå Anslaget grundas. 5 Art. 5 §. i 1823 års Banco - Utskotts - Reglemente och Herrar Fullmägtiges Resolution den 28 October 1824. Herrar Fullmägtiges Resolutioner d. 6 B:coUtskottets Resol. d. 4 Sept.- 1823. i5 §. i Banco-Deputationens Reglemente af d. 3o April 1723.
Jag skulle tro, att den inconsequence, som så strängt blifvit Utskotten tillvitad, torde återfalla på anmärkarne sjelfve, om de behaga göra sig rigtig reda för innehållet af de båda ifrågavarande Betänkanden. I det första är fråga om skyldighet att brandförsäkra sin egendom^ i det andra om skyldighet att gifva brandstod till hjelp åt den, som lidit brandskada. Det måste vara en betydlig skillnad emellan ett åläggande att vårda min egendom, och att för en sådan vård erlägga bestämde afgifter, och ett åläggande att biträda en annan vid timad eldskada. Det sednare kan Staten visserligen påbjuda, men ingen magt i verlden kan tvinga mig till vård om min egendom, om jag ej vill vårda den. Den inconsequence, sora nu tillvitas Utskotten, kan med lika skäl tillvitas 1734 års förträfflige Lagstiftare, sorn bestämdt påbjudit brandstodsgifvande på lan - 7° Den ai April f. m. det, men icke vägat älägga allmän brandförsäkringsskyldighet i städerne. Jag tror, att man skall finna tillräckligt skäl för de olika stadganderne uti skiljaktigheten emellan förhållanderne. För min del tror jag derföre, att Rikets Ständer ganska väl kunna bifalla båda Betänkanderne, utan alt vara inconsequente; och jag tillstyrker till en början bifall å det nu förevarande. Friherre Cederström: Frågan om inconsequencen att ej tillstyrka brandstodsskyldighetens upphörande på landet, men likväl afstyrka bestämd brandförsäkringsskyldighet i städerne, tror jag bör förfalla, när man, utan att fästa sig vid principen, endast ser på hvad som i detta afseende är nyttigt för stad och land. På landet medför skyldigheten att gifva brandstod säkerligen mycken nytta, och har derföre hittills blifvit bibehållen, ehuru någre och deribland Grefve Johan Henning Gyllenborg vid åtskillige Riksdagar sökt undandraga sig densamma.
Då ne-un der stud till befrämjande af utflyttningar vid enskiften och storskiften sökas, bör tillika irigifvas vederbörliga Domstolars bevis, att desse förrättningar blifvit behörigen, stadfästade, samt Utdrag af de vid förrättningen förde Protocoll, hvilka böra upptaga, ej mindre sämtelige jordegares namn, a'n de för utfiyttj Bingarne upprättade kostnads-förslag, och den utö flyttningshjelp, som af Staten bestås^ 4 §• Hvad angar försträckningar till mindre enskildte Odlings-företag, bör hvarje sökande, efter af hushållnings-sällskaperne (Konungens Befallningshafvande) hegardt och erhållet förordnande för tvänne i Uandthushållningen kunnige och ojäfvige män, att syna och beskrifva den lägen-! het, som skall odlas, för dessa uppgifva ciden, inom hvilken, samt sättet huru han ämnar Od-] lingen verkställa, hvarefter Besigtnings-Instrumentet, innehållande Syne-männens yttrande i ämnet, samt kostnadsförslag å Odlingen, bör i allmän Socknestämrna uppläsas, och hos Pastor förvaras, med rättighet för den, sorn sådant åstundar, att förslaget genomse och göra anmärkningar, inom fjorton dagar; burandes, så vida den sökande ej sjelf skulle vilja besörja afsändningen, handlingarne genast, genom Krono-betjeningen eller genom Sockne-hushållnings-Sällskapen, dsr de linnas inrättade, öfverlennäs till Reglemente. Fandthushållnings-Sällskapet (Konungens Befallningshafvande). Skulle den insände Beskrifningen då ej linnas innefatta tillförlitlige upplysningar om Odlings-lägenhetens beskaffenhet, bör ny undersökning förordnas. Omkostnaderna vid syne-förrättningen ersätte den lånsökande. Förestående handlingar böra till vederbörande hushållnings-sällskap (Konungens Befallningshafvande) vara ingifne, senast inom den i September hvarje år.
Och dä det är genom upfostran, som icke allenast sjelfwa begreppen om förnuft och desi fordringar skola wäckas, utan ock förnuftet winna styrka och wälde öfwer sinligheten; fä mäste de hwilka skola upfosira, oberoende af de ungas sinliga böjelser, oafbrutet bibehäl la - Den 24 August!. 12ZZ la den oinskränkta wördnad, som gör de forras bud och föreskrifter til Lagar för de sednare. Mär-na-en emellan rivfostran och dem som upfostras blifwer derföre sä wäl för de Enffilda, som för Staten et heligt föremäl; den bör pä alt satt understödjas och alt undwikas hwarigenom den pä minsta sätt kunde spillas. Som nu Naturen bestämt Föräldrar til det upwäpande flägtets första upfostrare, samt Föräldrars Syskon eller senare makar, at efter de förras tidiga bortgäng, träda i deras ställe; men ingenting skulle wara sä wärksamt at förswaga wördnaden, som äfwen blotta tankan om möjligheten af en med köns - driften i samband stäende förening emellan upfostrare och dem som upfostas; sä häfwa alla nationer, der sedeförderf icke stigit til sin största höjd, äfwen de, som icke känt Mosis Skrifter, ansett en sädan förening för en styggelse, och denna Naturlige afffl/bafwa Lagarne allestädes welat underhälla och styrka, dels genom förbud af äktenskap, dels genom fwära straff för beblandelse:' i rätt upeller nedstigande skyld, och Swägerskaps - leder, samt i skyldskap ä sidone med dem som äro närmast under stammen. Pä besia wigtiga grunder Opinionens inflytande pä upfostran, och bägges pä samhällsdygderne, är det som wär Lags förbud i 2!dra Capit Giftermäls Balken samt straff-Lagarna r 59 Capit. Misigernings Balken rörande besia leder sig stödja. Desia Lagens rum förtjena derföre at med största warsamhet behandlas. Äktenskapliga beblandelser inom desia leder beläggas i wär