Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Då nu ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 3o sistlidne April och den 5 dennes på bordet lagde Memorial, K;o 72, i anledning af Riks-Ståndens beslut, i afseende på förslaget till förnyad Förordning, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 de i afseende på 1 Cap. 2 §., 1 Cap. 8 §. 3 mom. samt 2 Cap., 4 §• 1 morn., lill Ridderskapet och Adeln gjorde inbjudningar blefvo icke antagna, men voterings-propositionerna godkändes. 2:0 den i afseende på 1 Cap. 9 §. 2 mom. till Ridderskapet och Adeln gjorda inbjudning antogs och den i detta afseende föreslagna redaction godkändes; 3:o Utskottens yttranden, i afseende på r Cap. 3 §., 2 Cap. 1 §., samt 2 Cap. 4 §• a mom., ansågos icke erfordra någon ålgård; Eili. till B. St. Prot. i8jju g Sami. 2 Band. 5i Prot. Ut dr. d8 Maj 184t. 4:o Utskottens yttranden, angående 1 Cap. 8 §. 1 morn., * Cap, 5 2 Cap, 7 §. 1 morn., det stadgande., som skulle införas elter r3 §. i 2 Cap., samt den nya §., Preste-Siåndet beslutat, återremitterades.
Det af Röda korsets damkomité ledda arbetet för beredande af sjukvårdsartiklar åt sårade greker har nu af slutats. Sammanlagdt 15 lårar förbandsartiklar med en vikt af inalles 900 kg. ha afsändts till svensknorske generalkonsuln i Piræus af vidare befordran till prof. åkermän, som skall ta hand om och dela ut dem. Eörbandsartiklarne utgöras af förbandspaket, lakan, linnebindlar kompresser 151 Hilma Ahlberg, i hjärtliga och väl valda ordalag tolkade föräldrars och barns tacksamhet för allt det osparda nit, all den uppoffrande kärlek frö- ken F. alltid, såsom ledarinna och lärarinna ådagalagt. Och såsom ett uttryck af allas vördnad, kärlek och tacksamhet bad hon att få öfverlämna ett minne. Detta utgjordes af en särdeles vacker och smakfull kafteservis af nysilfver. Djupt rörd tackade fröken Fernander för den vackra hyllningen, sägande att i Davids 103:dje psalm: » Lofva Herren min själ! » kunde hon bäst finna uttryck för sitt hjärtas känslor, hvarpå denna härliga psalm såsom text för morgonbönen upplästes. Teater och musik. Södra teatern har rustat sig till utställningsöppnandet med ett tillfällighetsstycke af F. Hedberg, som gick för första gången i tisdags kväll och bär namnet » Under utställningen ». Egentligen är det en gammal bekant, om man ser den närmare efter i sömmarne, så gammal som från år 1866 till och med och dess exposition, men kapprocken har blifvit nödtorftligen moderniserad med några nya klutar i form af anspelningar och kupletter för dagen. Den nog en smula naiva, men godmodigt lustiga farsen slog rätt lifligt an, särskildt hr Bergström som den toujoure vaktmästaren-småländingen, som hyr ut » andras rum » åt en mycket internationell utställningspublik. Som efterpjäs ges fortfarande enaktsskämtet » Konstens fackla eller Den stora sångarstriden », en munter travesti på det mångomskrifna operakrakel, som nyligen uppfördes till en visa för allt landet. är den bästa gåfva till de unga. Prenumerera på närmaste postanstalt. Helt år 3 kr.
Margaretha åter stod nu, mera strängt än någonsin, på sina rättigheter emot sonen, sedan hon sjelf börjat finna det svårt, att uppfylla sin sednare mans fordringar på ödmjukhet och undergifvenhet. Det gick henne, såsom det ofta går menniskor af mindre ädelt sinne, att de på den, som står under deras välde, hämnas det förtryck de sjelfva lida, ehuru sådant oftast sker omedvetet. En stund efter Welams afresa inträdde Jörgen Bähr till sin hustru, nedsatte sig i en gungstol och sade, temmeligen vänligt: ”Säger du till åt Lisa, att hon hemtar mig tofflor, dessa skodon besvära mina fötter.” Fru Margaretha steg genast opp och gick ut. När hon återkom, nedsatte hon sig ej genast vid sin knyppeldyna, utan stadnade vid mannens stol i det hon sade: ”Fru Maria Johansdotter, min fränka, har bjudit mig till sig, hon ernar låta döpa sitt lilla barn i dag. Jag skulle gerna gå till henne, om så passar.” ”Jag måste sjelf gå ut i afton, och båda kunna ej vara borta, ifall fru Ebba skulle hithemtas under tiden.” Vill du låta mig veta, hvilken tid du går ut?” ”Åhja, kanske klockan omkring fyra.” ”Innan den tiden kunde jag mycket lätt vara hemma.” Jörgens blick mulnade, han teg, men såg ond ut. Fru Margaretha sade ej heller något vidare, utan gick att sätta sig vid knyppeldynan och började reda sina trådar. En stund tego båda. Lisa inhemtade tofflorna. Slutligen trädde Jörgen dem på sig och sade med detsamma: ”Jag ref i ons ett hål på min gröna rock, det behöfver lagas.” Fru Margaretha gick för att hemta rocken. När hon återkom, framtog hon en korg, deri en mängd nystan förvarades. ”Dessa passa ej i färgen”, sade hon nästan vid sig sjelf. ”Du köpte ju grönt silke häromdagen, såg jag”, sade mannen. ”Ja, det finnes här, men det är för ljust, det duger icke. Men jag vet att krämarn här midt öfver har att sälja silke, jag skall hastigt gå dit och välja något passligare.”
På grund af artikeln om Sirapsberedning i hemmet i n:r 34 af eder ärade tidning, så frågas, om det ej går att taga potatismjöl lika bra som att bereda sådant af potatisen endast för det ändamålet alt koka sirap af? Greta. Kan någon säga mig, huru man skall kunna räkna ut, huru mycket varpgarn behöfves till en väf. Finnes någon bok utgifven om väfning, der man kan, med ledning af den, få veta detta? Greta. Skulle någon läsarinna, genom egna eller väninnors relationer, kunna få kännedom, huruvida möjlighet finnes att få köpa årgångarna 18G0 och ' lSöl af den utgifna modejournalen » Penclope », hvari början och fortsättning af en noveli, benämnd » Adelaides nyck », finnes intagen? Författaren vill gerna betala de nämda årgångarna, endast för novellens skull, hvad för dem begäres. Man vågar vänligen anhålla om den persons namn och adress, som kan afsta dessa begge årgångar; blir dessutom i tacksam förbindelse. A * G. V. N:r 2 3 4. Är det någon at Iduns läsarinnor, eom kan upplysa mig om ett poem, benämdt » Gif en skärf åt mig », och hur jag skall kunna erhålla det. Jag hörde det en gäng föredragas, men vet ej hvem författaren är. Lisa. En tafla kallad » De le fnads trötte » har slagit an på mig och vore jag tacksam om någon kunde upplysa mig om, hvem som målat den. Någon ny originel prydnad för innanfönstren skulle vara välkommen. N:r 2 3 7 - En djupt bekymrad mö skulle blifva innerligt tacksam, om någon ville ge henne ett kristligt råd och svar på följande: Är det verkligen ett barns pligt och skyldighet att lyda sina föräldrar, då det skall ingå äktenskap? Behöfver man tvifla på, att äktenskapet skall bli lyckligt, då båda ömsesidigt älska och högakta hvar andra och sätta all sin förtröstan till Gud? Eller bör man hellre ensam framlefva sitt lif än mot förr äldrarnes vilja framför altaret räcka handen åt den man, som hjertat tillhör? Breflåda. Ed — h. Ganska nätt.
O O I anledning häraf får Kollegium i underdånighet anmäla, att sedan Rikets Ständer, uti deras ofvan åberopade skrifvelse af den 8 Augusti 1815, i underdånighet anhållit om åtgärds vidtagande för skyndsam indrifning och redovisning eller ock behörig afskrifning af de fordringar så väl i Finland som hos enskilde personer och arbets-husen här i Riket, hvilka årligen i räkenskaperna öfver de under Kollegium ställda fonder 7 — 40 — funnos balanserade, har Kongl. Maj:t, efter inhemtande af KommersKollegii underdåniga utlåtande i ämnet, medelst nådigt Bref till Kollegium af den i Oktober 1817, jemte beviljande af föreslagen afskrifning utaf flera äldre fordringar, förklarat, att i dylika frågor borde följas den grund, att alla kapitaloch ränteskulder, åsamkade af sådane personer, som antingen aflidit eller ock befunnos lefvande, inom eller utom Riket, vid hög ålder och i torftiga omständigheter, utan utsigt att något ärfva eller förvärfva, må utur fondernas räkenskaper afskrifvas. Kollegium anser således bestämd föreskrift icke saknas, i hvilka fall afskrifning af Manufaktur-Diskontens fordringar får äga rum. Beträffande deremot frågan, huruvida dylika afskrifningar skola af Kollegium eller endast af Eders Kongl. Maj:t pröfvas och afgöras, så är derom ingenting särskilt i nåder förordnadt. Den, rörande behandling af extra ordinarie afskrifningsfrågor i allmänhet, nu gällande Kongl. Förordningen af den 11 December i83o, som föreskrifver, att dylika frågor skola af vederbörande för valt - nings-verk afgöras, kan icke äga tillämplighet på Manufaktur-Diskontfonden, då denna fonds räkenskaper icke äro underkastade granskning af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, och den kontroll i afseende på verkställd afskrifnings behörighet, som till följd af högstberörde Kongl. Förordning skulle tillhöra detta Embetsverk, således icke kan vid afskrifning af ifrågavarande fonds fordringar äga rum.
Se vidare Skrifvelseförslaget N:o 169 och Expedilions-Utskoltets Memorial N:o 12. — N:o 135. angående bildande af en pensionsanstalt för Sveriges handelsflottas skeppare, styrmän och sjöfolk. XII. 4. — N:o 136. angående Tullbevillningen, jemte Tulltaxan. XII. 65. — N:o 137. angående ändring i de vid anslaget till inrättande af en teknisk skola i Örebro fästade vilkor. XII. 123. ■— N:o 138. angående utvidgning af Upsala Central-hospitals område genom afsöndring af jord från Ultuna kungsladugård och kronoparken Asen. XII. 123. — N:o 139. angående förändring i erläggandet af vågoch mätare-penningar i Westerås. XII. 123.
Den siste värde talaren har stärkt mig i den öfvertygelsen, som jag redan förut hyste, att det vore skäl att söka bibehålla inom landet det råämne, som nu är i fråga och som hittills varit belagdt med exporttull. Om det förhåller sig så att en icke obetydlig qvantitet lumpor införes i landet, bör detta verka lugnande för dem, som gynna lumpsamlarne, ty derigenom kan man vara viss på att lumporna bibehållas i pris. Man skulle i afseende på denna artikel kunna anföra samma skäl, som anfördes då det var fråga om artikeln ben, men jag tror att vi haft tillfälle nog att stadga vår öfvertygelse på båda sidor, så att jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid längre, utan inskränker mig blott till att anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan. Jag ber dock att få erinra Gr. Posse om att jag icke hört någon, som upphöjt lumpsamlarne till industriidkare. Jag har funnit att Hr Gr:n ibland har mycket fina öron, så att han hör mera än hvad som yttras; men att de åter ibland icke räcka till att uppfatta hvad som verkligen säges. Frih. Gripenstedt: Samma skäl, som talade för att artikeln ben skulle befrias från exporttull, kunna äfven användas med afseende på artikeln lumpor, så att jag anser icke något särdeles vara att i detta hänseende tillägga, men vill dock särskildt hänvisa på det skäl, som Gr. Posse anförde, nemi. att det är så mycket mindre anledning att gynna pappersfabrikanterna på lumpsamlarnes bekostnad, som de förra redan åtnjuta ett skydd, Som, enligt min tanke, är större än det borde vara. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bibehållande af Den 29 Maj f. t» 621 den nu för artikeln lumpor stadgade utförseltull, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dertill svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr.
Föredrogs Stats-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande N:o 64, angående beräkningen af Stats-verkets inkomster, dervid och sedan Ståndet beslutat, att Utlåtandet skulle föredragas punktvis, samt att de Utlåtandet bifogade Littera? borde till föredragning förekomma i sammanhang med de punkter af Utlåtandet, deri de funnos åberopade, ingressen till Utlåtandet eller Utskottets förslag, att spanmålspriset. vid beräkningen af Statsverkets inkomster för nästa Statsregleringsperiod måtte beräknas till 6 R:dr 32 sk. banko pr tunna, bifölls. l:sta punkten 1 mom. rörande Landtogsgärden återremitterades med anmärkningar. I fråga om öfriga delen af samma punkt, rörande beloppet af ordinarieräntan, antog Ståndet hvad Utskottet föreslagit, med iattagande af de förändringar, som af åter remisser och i följd deraf framdeles fattande beslut kunde blifva en följd; hvar - Prot.-Utdrag den 23 Mars 1854. 169 hvarjemte Ståndet i sammanhang härmed biföll Esta och 3:dje momenten af Litt. A; hvaremot 2:dra momentet af berörde Litt. återremitterades med anmärkningar; 2:dra, 3:dje, 4:de, 6:te och 7:de punkterne jemte Litt. B, biföllos; hvaremot 5:te punkten, om arrendemedel af Kungsgårdar och andra lägenheter, återremitterades med anmärkningar; 8:de punkten, rörande tiondeoch hammarskatts-jern i sammanhang hvarmed föredrogs Litt. C; lista momentet af berörde Utlåtande Litt. C, bifölls, i bvad det afsåg nedsättningen i tionde-tackjerns-skatten, men återremitterades; med anmärkningar i fråga om den af Utskottet tillstyrkta nedsättningen af hammarskatten; 2:dra momentet återremitterades med anmärkningar; och blef jemväl 8:de punkten af Utlåtandet härefter återremitterad. 9:de punkten jemte Litt. D, äfvensom 19:de punkten, återremitterades med anmärkningar; hvaremot 10:de och 11 punkten, jemte Litt.
Iand böra befordras på ett civiliseradt sätt, men jag kan icke gilla, att kostnaden härför skall drabba en liten del af landets innevånare och icke alla, och tror derföre att skjutsningsbesväret bör förvandlas till ett statsbestyr. För bedömandet deraf, huruvida städerna böra uppbära högre skjutslega än landet, ber jag att i likhet med flera andra talare få citera ett af mina reseäfventyr. För någon tid sedan, medan siad föret ännu varade, skulle jag företaga en liten resa från hnfvudstaden, och beställde derföre skjuts, som också mycket rigtigt infann sig. Men aldrig någonsin har jag, som ganska ofta färdats med af den skjutsskyldige jordbrukaren utgjord skjuts på landets allmänna vägar, fått så dåliga hästar, så trasig släda och så trasig kusk som de, hvilka skulle besörja denna skjuts. Detta var i Sveriges hufvudstad! En resande från ett annat civiliseradt land skulle fallit i häpnad. Sådant förhållande kan icke afhjelpas förr än man antagit den grundsats, att Staten skall bestrida de resandes förskaffande, men när delta då måste ske med begagnande af beqvä - Den 19 April. 355 marc åkdon, kunde man också fordra alt den resande skall betala hvad det kostar Staten att hålla befordringsväsendet i ett tidsenligt skick. Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig: Då Gr. Liljencrants vidrört förhållandena i städerna, må det tillåtas mig att vidröra förhållandena på landet. Jag har mig bekant, att der skyldighet finnes att bestrida hållskjuts, är icke sällsynt att den skjutsande har 6 å 8 mil till gästgifvaregården. Till följd häraf måste han begifva sig hemifrån dagen förut, för att lå sina hästar uthvilade till den blifvande skjutsen. Nu händer, att ingen resande kommer och att derföre den skjutsande förgäfves får vänta 24 timmar, hvarefter han utan ersättning får begifva sig hem igen. Besinnar man hvilken förlust häraf uppstår, måste det vara tydligt, att skjutsbesväret är ett synnerligen drygt onus samt att en förhöjning af skjutslegan på landet är af billigheten påkallad. Gr. Björnstjerna:
Mor och son betraktade honom stumma ett ögonblick, slutligen nedkastade sig qvinnan bredvid honom, och lade handen på hans bröst några ögonblick förgingo under den djupaste tystnad, och i gossens blick, som med spänd uppmärksamhet hvilade på modrens ansigte, låg den tydligaste och mest lifliga fråga – ehuru hans läppar voro slutna – hvilken qvinnan, efter en minut, besvarade med en orolig nickning och började genast derefter med feberaktig häftighet och brådska undersöka hans fickor; efter något sökande hittade hon mellan fodret af hans väst en gammal plånbok, hvarur hon ifrigt och skyndsamt tog de få pengar och det smutsiga pass den innehöll, samt stoppade den försigtigt tillbaka igen, och reste sig upp. – Är han död? – hviskade gossen orolig och blickade skygg på modren. – Nej, men låt oss skynda härifrån innan han vaknar, – svarade hon lågt och hastigt. – Ack ja, men låt mig blott ta med mig lilla Jacko, – sade gossen glad, fattade ifrigt sin enda tillhörighet, skrinet med den lilla apan, och klef ut genom fenstret, som modren redan öppnat. Qvinnan stod qvar i den lilla kammaren, som nu var nästan fullkomligt mörk, samt lät sina blickar ännu en gång irra omkring dess väggar, och slutligen stanna på den sanslösa mannen; ett drag af afsky och hat vanställde hennes ansigte, hon vände sig bort, klef upp i fensterposten och hoppade ned på marken utanför, der gossen väntade henne, tillskjöt fenstret efter sig, och fattande gossens hand, aflägsnade hon sig så fort hon förmådde emot skogen, som tyst och mörk, midt emot på andra sidan om den sandiga slätten, tillbjöd henne sitt skydd. Edvard Herbert.
Den galante Adam svarar: ”Mitt eendaste hjerta, skulle jagh så grymm och afwogh ställa migh emoot tigh, som så mången kärleks glädje och lust i tigh altijd funnit hafwer, att jagh tigh i någon måtto mootsträfwa skolle. Håller tu migh tå för een omenniskligh” m. m. — Sc. 4. Adam får se Lucifer, som med sina exekutionsbetjenter kommer att gripa dem. Han vill fly, men blir af dem qvarhållen. Andra akten. Det himmelska konsistorium är samladt. Gud Fader presiderar och har på sin venstra sida Freden, Enigheten, Vänligheten, Nåden, Mildheten, Långmodigheten, Godheten, Saktmodigheten, Allsmäktigheten och på sin högra Rättfärdigheten, Strängheten, Stadigheten, Heligheten och Sanningen. De anklagade, Adam och Eva, deras advokat, ”menskliga slägtets Eländighet,” samt Lucifer, deras anklagare, äro ock tillstädes. Gud Fader öppnar öfverläggningen med angifvande af orsaken, hvarföre han sammankallat sina himmelska mör, och ber dem gifva råd rörande bästa sättet att förfara med ”desse yncklige personer, som för wåra ögon ståå.” Freden talar till menniskans förmån: ”Hvad för gagn,” frågar hon, ”har tu theraf, at menniskjoslägtet nedstört warder til Helwetit? Hwem kan tacka tig i Helwetit?” Enigheten instämmer; men Rättfärdigheten frågar henne, om hon är ”klok och nöchter,” som tillstyrker sådant, och yrkar sjelf på strängt straff. Strängheten förenar sig med Rättfärdigheten och likaså Lucifer, hvilken, när Wänligheten talar till menniskornas bästa, utbrister: ”Tig tu näsvisa qvinna, war tyst tu owettiga och krysta läpparna tillsamman.” Straxt derpå går han ut för att hemta sina betjenter till de brottsligas fängslande. Tredje akten. Lucifer inkommer med sina betjenter och säger: ”Jo, Jo, mina trognaste camrater! Tager Cerberi kädjor, glömmer intet Handklofwarna.
Jo, och tusen gånger j o, men ännu har väl knappast motståndet varit större vid någon reform beträffande kvinnorna än här. Man ropade på skandal, på skam. Skulle kvinnan besudlas med allt detta grofva, låga, som läkaren måste syssla med? Skulle hon med djärf hand själf få gripa in i lifvets hemligaste väsen och med dissekerknifven i hand forska i materien? Och skulle icke allt det kvinligt ljufva, det omedvetna, » das ewig weibliche » gå förloradt och besudlas genom detta! Så läto de gamla, ständigt nya klagovisor från dem, som förvexla det naturliga med det fula, det sanna, enkla med det dåliga, fördömliga. Men, här som öfverallt segrade det förnuftiga, och den 3 juni 1870 fick den svenska kvinnan rätt att utöfva läkareyrket. * * a, .&lt; .a ' ' * ec K. m:t ytjtrar i det märkliga aktstycke, hvarigenom denna rätt bereddes kvinnan, följande: » Så, och efter det vi, som funnit betänkligheter i allmänhet för kvinnans anställande i offentlig ämbetsbefattning som läkare, i öfrigt. beträffande den ifrågavarande rätten för kvinna till läkarkonstens utöfning på eget ansvar i enskild praktik, enär de slutliga bestämmelserna i detta hänseende vore i viss mån beroende af det tillfälle, som kunde beredas kvinnor till inhemtande af den för läkare erforderliga teoretiska och praktiska bildning, i nåder anbefallt kanslersämbetet att, efter vederbörandes hörande tillse, huruvida (!) sådant tillfälle kunnat till en början vid de i hufvudstaden befintliga medicinska läroverk öppnas och inkomna med förslag i afseende på de anordningar (! ), som för sådant ändamål ansågos erforderliga (! ), samt rörande tiden, då de kunde träda i verkställighet — har kanslersämbetet. etc. etc. Om man förmår genomtränga alla de mörka och krumbuktiga vråarne i denna kurialstilsblomma, så kan man höra den beklämda suck, hvarmed k. m:t ger efter för tidens kraf, Men när leda sår den lindrar och spåra de » samvetsbetänkligheter », höga Och den smärtans udd förtager, Räds ej rötan, darrar icke, vederbörande hyste i saken.
Ja, det var ju sant: det led mot jul. Om ett par dagar var det jul. Gasen var tänd i alla butiker, och det hade den varit hela dagen. Fönsterna kastade gula fläckar af ljus ut öfver snön och öfver trottoarernas våta asfalt. Trampet af fötter, bjällerklangen och rasslet af åkdon blandades med kuskarnes rop och omnibusarnes pinglande, och genom larmet trängde åter och åter mistlurens dofva stönande. Och alla människor voro ute; det ena välbekanta ansiktet efter det andra drog honom förbi i vimlet. Men Hall, hvar fanns Hall ... Jean Arvidson åkte förbi i droska; han åkte alltid i droska på sista tiden. Han hade för en tid sedan skilt sina affärer från faderns och höll på att bilda ett bolag. Plötsligt kände Tomas, att någon tog honom under armen; det var Anton Recke. De följdes åt ett stycke uppåt Drottninggatan; Recke hade brådtom och mera sprang än gick. »Hvar höll du till i går, jag var och sökte dig ... jag ville ha dig med till Berns, det är en ny diva där, som är märkvärdig ... publiken stampade, så att femtio råttor dödades af misstag ...» Och han försvann in i ett hus. Midt på gatan sprang en liten svart hund hit och dit, i zig-zag, med slokad svans, och nosade efter något spår, som han hade förlorat. Plötsligt var han försvunnen under hjulen af en bryggarkärra, som skramlade gatan fram ... Och då kärran var förbi och hunden åter blef synlig, stod han ett ögonblick tyst, orörlig, med en söndertrasad fot lyftad från marken, tills han med ens kände smärtan och förstod hvad som hade händt och började tjuta ... gällt, entonigt ... skärande ... Och människorna stannade och började stirra på honom, och djuret rörde sig icke ur fläcken, endast tjöt, skrek ... tills ändtligen en man kom fram ur hopen, en gammal diplomat med slappa drag och tunna, vaxade mustascher. Och han böjde sig ned och lyfte upp den lilla hunden från gatan och höll honom i sina armar och smekte honom, och hunden kved.
Föredragen den 4 Maji 1827, och i följd af den nya Stadgan för Skiftesverket i Riket förfallit. 61. — angående upprensning af Clara Sjö samt Rörstrands och Carlbergs vikarne vid Hufvudstaden. Maji 1827, har Kongl. Majit meddelt förberedande föreskrifter i detta ämne. 24 Bil. t. R. St Just. Omb:ns Emi.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 62. — om rättighet för egare af enstaka hemman att under egande rätt upplåta viss egorymd. Föredragen den 19 December 1827, och genom den då utfärdade Kådiga Förordningen om söndring af jord förfallen. 63. — angående väckt fråga om sänkning af Sjön Venera och dess bibehållande vid en lämplig medelhöjd. Genom Kådigt Bref, den 3i Aug. 1824» har nödige föreskrifter, i likhet med hvad Rikets Ständer begärt, blifvit meddelade. 64. — om frihet för egare af en nedlagd Vatten-Tullqvarn att på samma ställe uppföra Väderqvarn, Genom Kådigt Bref, till KammarCollegium af den 28 Kovember 1827, har Kongl. Maj:t med vissa vilkor härtill i Kader bifallit. 65. — om en undersökning af Comiterade till Bergsförfattningarnes öfverseende, rörande utvidgad frihet uti tackjernshandeln. Uti Kådigt Bref, den 16 December 1823, hafva Comiterade till Bergsförfattningarnes - Bil. t. B. St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. a5 ningarnes öfverseende fått befallning att, i sammanhang med deras öfriga arbeten, taga i öfvervägande och sig yttra angående nyttan af en mera utvidgad frihet i Tackjernshandeln. 66. — angående måttet på Kohlskrindor och dervid nödige föreskrifter ra. m. Kongl. Majit, som uti Nådigt Bref, den 14 September 1824, anbefallt