Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon var snart åter helt och hållet mästare öfver sig och sina känslor. Segren är lättare, än man tilläfventyrs föreställer sig, då man blott aldrig tillåter fienden inkräckta något af det område , som ej hör honom till. En svaghet är åtföljd af tusende; likaså bereder en seger flere. Arabella hade återtagit sin plats, och sade nu långsamt begrundande, liksom för sig sjelf. Det får – det kan icke vara så. – Det får icke – Ni vet, baron!» tillade hon derpå i sin vanliga ton, i det hon stödde sin armbåge mot bordet och lät sitt hufvud hvila i handen, «att jag är förlofvad.» «Jag vet, jag vet,» sade baronen med en lindrig brytning i rösten, och under det hans öga oroligt var fästadt uppå hennes vänstra hand, som troligen icke utan afsigt lekte med snörena på hans rock; ty på handen glänste en slät ring af guld, som baronen förut icke sett. «Nå, väl! – Ni känner kanske min fästman?» «Ja – nej – obetydligt, grefve Thüringen! – är det icke så? – Arabella nickade blott och han fortfor: «jag känner honom väl icke personligen, men – » «Men?» «Arabella! skall ni förlåta mig en fråga är detta – är detta – ert hjertas val? Arabella gaf åter med en böjning på hufvudet sitt bifall och tillade derefter, «ni kan om ni behagar, se vigselceremonien i St. Denis kapell i morgon.» «I morgon ?» «Ja!» «Då är det här ert sista besök, Arabella!» sade baronen med en sorgsen åtbörd. «Sista! Hvem har sagt det? jag kommer i morgon äfvenväl om ni tillåter.» Baronen teg några sekunder, under det hans öga med ett, på en gång alfvarligt och sorgset uttryck, var fästadt på flickans ansigte. Derefter sade han med mild men stadig röst. «Arabella! Ni spelar ett högt, ett farligt spel. Jag känner icke motiverna för ert handlingssätt och skall icke söka utforska dem; men besinna er väl! – Jag besvär er vid det varma deltagande jag hyser för er, besinna!
Ständerf angående förändringar och tillägg uti den Instruction, som under den 10 Juni 1812 blifvit utfärdad för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco• ock RiksgäldsVerken. Sedan, i anledning af Kongl. Majtts den a 8 förlidne Februarii till Rikets Ständer aflåtne nådiga Skrifvelse, hvaruti Kongl. Maj:t i Nåder äskat, att Rikets Ständer måtte meddela mera bestämda föreskrifter än hittills för deras Ombud vid Revisions-förrättningarne emellan Riksdagarne samt, i följd deraf, den för nämnde Ombud nu gällande Instruction, af år 1812, i laglig ordning erhålla ert ytterligare utveckling, Höglofl. StatsUtskottet genom särskildt Betänkande utlåtit sig röraqde de förändringar, hvartill anledning sig 36a Banco-XJtskottets Betänkandén. företett, så vidt Revisorernes befattning eger gemenskap med Statsverket; får BancoUtskottet nu , med fästad t afseende dels å det Beslut, Rikets Ständer under nu varande Riksdag fattat, att publicitet af BancoVerkets liela ställning kommer att ega rum vid de emellan Riksdagarne infallan~ de Revisionsfurrättningar, oc.h dels å Rikets Ständers vid 1818 års Riksdag gifne förordnande om beräkningen af Revisorernes Resepenningar och dagtractamenten, härigenom vördsamt föreslå följande smärre redactionsförändringar vid de §§. uti Instructionen af år 1812 , hvilka i ett sammanhang innefatta grunderne för Revisorernes åtgärder i afseende på Banco och Riksgälds Verken. Föreskrifterne härom vidtaga uti nu gällande Instruction ifrån och med 7 §., och anser Utskottet usta delen af nämnde §. kunna utan någon förändring bibehållas. Vidare följer 2tdra Morn. af 7 §. Instructionens nu varande lydelse.
Som jag icke inser, huru den genom föreningsfördraget införda personalföreningeu uti den gemensamma Konungens personlighet de båda Rikena emellan skulle kunna uphäfvas, så vore jag, som Svensk, mycket villig, alt tillerkänna Norige rättighet till en, af Unionen oafhängig helt oell hållet egen Representation i utlandet, likväl, att det dervid komme att heta Konungariket Norige, men ingalunda Norige och Sverige, som anspråken nu äro, och mig obekant, om det icke, med öfverseende från vårt Kabinett, så benämnes af de genom Norrmän för närvarande beklädde, allt för betydliga Ministerplatserne i utlandet. Jag skulle med ett ord, för Sveriges räkning, mycket gerna finna mig uti alla de eftergifter, Norrmännen yrka emot Sveriges formela företräden inom Unionen, blott med det enda vilkor, att benämningen Körening finge för de båda Rikena utgå och att såmedelst den dunstbild af ära, nytta och politisk vigt, man under nära 50 år för Sverige sökt tillägga Föreningen, måtte såsom ett innehålls-löst ting skingras och försvinna. Då de unionella lörhållanderna inom Norska pressen, så väl som inom Storthinget, blifvit förhandlade på ett sätt, som understundom ådagalagt det föga värde man i Norige fäster vid Noriges förening med Sverige, har det synts mig tid, att Svenska folkombuden äfven bryta tystnaden, om de, likasom jag, äro öfvertygade, att man äfven inom Sverige eger grundade anledningar, att för ingen del prisa föreningen, sådan den af Norrmännen upfattas, eller att i minsta mån hålla på dess fortfarande bestånd. Jag har föreställt mig, att en klok politik bjuder lagstiftningen, att under den lugna tiden söka undanrödja anledningar till den osämja och till det split, som en gång i farans stund kunde blifva högst äfventyrligt för de båda folkens politiska sjelfbestånd. Jag förbigår alldeles den traktatmessigt garanterade de båda Rikeuas personal-förening uti DynastiChefens personlighet, ehuru ofördelaktig den, vid den fria undersökningen, kunde förekomma.
Utdr. d. 16 Nov. 1840. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Utlåtanden och B-tänkanden: N:o lil, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående Bergr-Collegii upplösning och dess förändring till en Bergs-VelenskapsAcademi. Betänkandet N:o 64, vidhållet i Utlåtandet N:o lil, afslogs. N:o 112, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande N:o 31, rörande tullen i Öresund. Med ogillande af Utskottets Utlåtande N:o 31, biföll Ståndet Betänkandet N:o 112. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets Utlåtande N:o 142 öfver dels väckta frågor om antagande af förslagen till Allmän Civiloch Criminal-Lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap egande, af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, angående nämnde förslag den 24 Mars 1830, aflåtna Nådiga Skrifvelse, föranledda motioner. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Betänkanden och Memorial : N:o 145, i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen, som i brottmål åberopas. Bifölls. N:o 147, med begäran om utlåtande af Preste-Ståndet öfver det af Utskottet i Betänkandet N:o 112 framställda andra alternativ. Ståndet ansåg det andra alternativet böra förfalla, sedan det första är vordet antaget. S. D. Då nu ånyo föredrogos Stats-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial, fattade Ståndet följande beslut: N:o 356, i anledning af väckt fråga om restitution till staden Hudiksvall af erlagd rotefrihets afgift. Bifölls.
BondeSt. liar antagit lill grundlagsenlig behandling Const.Ulskts ifrågavnr. mern., men ifrån Presteoch BorgareSt:n är ingen underrättelse ankommen ronde sistnämnda 2:ne Stånds beslut i denna fråga. Hr von Hartmansdorff: Jag har anmärkntr att göra mot begge de förändringar, som Consl.Utsk. föreslagit. I första morn. heter det: ”Lagliglrelen åtalas, och der ra nsak ningen fullbordas bör, genom förhör med parterna, genom åklagarens slutpåstående, som bör bestämdt upptaga det straff, han yrkar, samt genom den tilltalades slutliga förklaring.” Det väsendtligt! i detta förslag är, att åklagaren skall uppgifva beloppet af det straff han yrkar. Delta synes vara ett förbiseende af juryns befattning, som är att förklara om den tilltalade är skyldig eller icke, men som ej har något att skaffa med beloppet af det straff, sorn följer på brottsligheten. Det sednare tillhörer domaren, och del så mycket mer, som straffets ådömmande är föremål för besvär, då juryns utsago om brottsligheten eller åskådligheten deremot gifves en gång för alla, utan alt vara föremål för högre pröfning. Alt nu för juryn utsätta beloppet af det straff åklagaren yrkar, lärer icke åsyfta något annat än att låta juryn på förhand veta hvad den brottslige kan komma alt få umgälla och derigenom verka på juryns öfvertygelse, så att lion, i händelse straffet synes för bardt, må kunna accordera med sitt samvete och säga: hellre än alt den anklagade skall undergå ett så hardt straff, måfdian förklaras oskyldig. Delta vore att låta juryn få makt öfver straffbestämmelserna, i stället för att blott äga rätt att yttra sig öfver brottsligheten.
Landshöfdinge-Embetet har dock trott sig komma detta förhållande närmast, då det, med afseende på värdet af de varor och persedlar hvarmed Presterskapet allmännast aflönas, antagit, att hvarje helt förmedladt hemman årligen betalar till Pastor 11 R:dr 24 sk., till Capellanen 4 R:dr och till öfriga Kyrkobetjeningen 3 R:dr eller tillsammans 18 R:dr 24 sk. Banko. Understödet till de fattige är för hvarje hemman beräknadt till 4 R:dr. Gästgifveri-Reserveoch Krouoskjuts-besväret, för hvilket nu mera erlägges tillräcklig betalning, kan derföre icke anses såsom något verkligt onus. Väghållningsbesväret är beräknadt lill 11 R:dr för hvarje hemman. Bland diverse afgifter, onera och besvär, såsom Curhusafgift, Riksdagspenningar, Tingshus-, Kyrko-, Prestgårdsoch Arrest-byggnader, jaglredskaps underhållande, skallgångar och brefbäring, utgår den förstnämnde af hvarje mantalsskrifven person med 5 sk. Banko; men de öfrige äro obestämda och hafva endast efter förmodan kunnat utföras. Politie. För ordningens vidmakthållande på Landet, är sörjdt genom antagande i hvarje byelag af en så ka 1 lad byordningsman, som äger närmaste tillsynen öfver byelagels förhållande och den allmänna sedligheten. När något inträffar, som fordrar åtal eller rättelse, bör han sådant genast anmäla för Krono-Beljeningen eller Socknens Kyrkoråd. Ordningsmannen hafva af 28 Konungens Befallningshafvande erhållit en instruktion, hvarefter de förfara, hvarförutan en byordning är öfver hela Länet tills vidare antagen, efter hvilken förekommande ekonomiska frågor inom byelagen behandlas. Dernäst tillhör närmaste vården om landtpolisen Krono-Länsmännen, som härvid hafva sig lill biträde ett visst antal fjerdingsman. Af de förut tillåtna krogar på Landet, som vid sista Femårs-Berättelsens afgifvande voro 18, har, efter det vederbörande Församling deröfver hörts, en nyligen blifvit indragen.
Att afgöra om här finnas personer, med tillräcklige penningetillgångar, och nog förtroende till hvarandras åtgärder, för att Asjö» ciera sig i danandet af en eller flera Privata Banker lemnar jag åt tiden att närmare be - 10 Ben 3 April. stämma enär den äskade Lagen och Författrtingarne medgifva deras uppkomst pä solida grunder utan fara för utöfningen ; den förmodan att disponible Capitaler hos enskildte ej böra kunna saknas till befrämjandet af detta go» da ändamål, tyckes i alla fall ej vara utan an^ ledning, när man jemnför storleken af det i omlopp varande rörelsecapitalet, med den brist på- peoningar, som höres öfver allt. Gifvet är då, att penningebristen mera härleder sig derifrån att en större del af numerairen, ej kan utlemna®, i saknad af säkra händer att förtro den till; och bör hela nationen vinna dervid, den rikare och mindre bemedlade medborgaren bägge favoriseras, om det förlorade förtroendet återställes i sitt urgamla skick, samt Samhäilslagarna, ålägga hvar och en, ett samvetsgrann! uppfyllande af pligter och ingångne förbindelser; myntet återföres härigenom till sin bestämmelse som varumätare, upphör att vara én handelsvara fal för åcker, och uppdrifne olaglige intressen. Der den enskildt» crediten genom lagenliga föreskrifter, och ett tvunget iagttagande deraf, uppnått höjden af ett allmänt erkändt förtroende, finner man ofta penningen utbjudas, mot ringare vilkor än sjelfva Lagen tillåter. För näringsidkaren, är detta af väsendtlig nytta, då räntorna ej uppäta den förtjenst han af ett sådant biträde k^n draga; han sättes äfven härigenom i tillstånd, att alltid kunna vara precis återbetalare, och Capitalisten hvilken i synlig måtto, på ett sådant förhållande tyckes förlora, gör det likväl mindre då han på dagen kan påräkna sina Den 5 April. 11 penningar och i Speculativ väg få ersättning, för hvad han tillfälligtvis, måst sakna.
Transport R:dr 1,480,868. 6. 4- d) de å det år i83o anslagne Lilla Crediliv lyftade 5oo,ooo. e) återstoden af den för år i832 förskjutne Extra Statsbrist 2^3,023. (j. i. f) den för år 1835 ulbetalde Extra Statsbrist 570,000. g) Anslaget för Carlskrona vattenledning, hvilket bordt såsom utgift afföras 83,333. 16. — samt h) värdet af Rikets Ständers och RiksgäldsContorets lius, hvilket såsom tillgång för skulds betalning icke bör beräknas . 93,000. Summa R:dr 3,000,224. 3i. 5. Enär nu ifrån Bokförda Skuldsumman vid slutet af ir i836 7,728,267. 28. 2. afräknas de här ofvan upptagne Capitaler, som ej komma att utgå med 203,934. 37. 2. så återstår Skuld 7,524,332. 39. — Då vidare från Tillgångar och Fordringar, vid berörde tid, Bokförde till 5,466,392. 47. 3. afföres ofvanstående belopp, som ej kan påräknas, med . 3,000,224- 3i. 5. och återstoden såsom användbar Tillgång frånräknas Skulden med 2,466,168. i5. 10. så visar sig Riksgälds-Contorels återstående Skuld vid i836 års slut vara R:dr 5,o58,i64.23. 2.
St. redan hafva haft nog läng betänketid för att nu kunna svara ett bestämdt ja elter nej. Deras betänketid lärer icke kunna räknas längre än ifrån den dag, då Utsk:s betänk, till dem öfverlemnades, och den liden är icke lång. Ett bestämdt ja eller nej kan icke eller lemnäs, utan att man är öfverens om förutsättningarne. Jag borde icke behöfva bevisa det; men ett exempel kan göra tillfyllest. Det är en gammal berättelse om en embetsman, som fordrade af en anklagad, alt han på en viss fråga skulle bestämdt svara ja eller nej. Då denne förklarade sådant vara ogörligt, men embetsmannen likväl fortsatte sitt yrkande, så bad den åklagade att få framställa en fråga, på hvilken embetsmannen icke 241 Den 28 April. skulle kunna svara ja eller nej. Efter erhållen tillåtelse, frågade lian: ”Ilar Herrn upphört all taga mulor?” Ilr Cederschjöld har förmenat, att man icke kan medgifva ett rön förr iin lagen är antagen; men om 11. St. medgifva alt försöket göres, så' är dess laglighet med detsamma erkänd. Huru går det nu lill med förvandlingen af kroppsstraff till fängelse? Jo, dels kan domaren ulsätla den på grund af lag, dels kan Konungen bevilja den af nåd. Samma sätt kunde äfven hädanefter begagnas. Frih. Cederström har yttrat, det Sveriges representation förr slått framför, men att han nu skulle komma alt slå bakom andra länder i lagstiftningsväg, om man icke antoge denna lag. Hr Dalman, och jag tror äfven Gr. Anckarsvärd, påstodo i går, att kroppsstraffen voro afskaffade, och fängelsesystemet anlaget i de Hesla civiliserade länder. Jag har icke kunnat på den korta liden undersöka dessa påståendens riktighet, och del ur i alla fall icke så gifvil hvad i denna lagstiftning må anses för fram eller bakom; men en man, som sysselsatt sig med dessa ärenden, har i dag lemnat mig en uppgift om förhållandet i de betydligare Europeiska länder, hvilken jag anhåller måtte för R. o. Ad. få uppläsas.
Öfverensstämmelsen af nuvarande conlractens lydelse med dem, som innefatta de enda och lagligt bindande vilkoren för knektehållets utgörande, torde härigenom vara tillräckligt ådagalagd, utan att ingå uti granskning och jemnförelse af flere contract. För att i detta afseende en livar må blifva i tillfälle att anställa jemnförelse vill jag här i korthet anföra de vilkor, på hvilka Allmogen åtog sig knektehållét, och mig synes dessa vilkor å ömse sidor, såsom utgörande grunden för åtagandet, kunna påräkna samma orubbliga egenskap och samma helgd, som sjelfva indelningsverket för knektehållet. Contractet af 1682 bestämmer: 1:0 Att Reg:tet allt framgent skall bestå af 1,200 man med Corporaler och Gemena, såsom indelningen efter gårdetalet deröfver är gjord oell uttryckligen föreskrifven. 2:0 Alt hufvudlegan skulle upphöra och Knekten undfå i årlig lön 35 d:r knnt. 3:o Att i fall svårighet skulle förete sig vid Knekts anskaffande utan städsel eller lega, K. M. lemnat tillstånd, att Allmogen genom Fjerdingsmännen, Länsmännen och Fogdarne kunde, 0111 så tillgäng fanns, till Knekt insätta löst folk, lättingar och driftekarlar, hvilka för den årliga lön, föda och kläder skulle tillhållas troligen och väl genast att tjena. 4:o De som redan legde voro (1682) eller utgångne för egna eller ödeshemman, skola straxt efter Indelningen tillgodonjuta af deras tillordnade värdar föda, kläder och deras årliga lön, 35 d:r k:mt. 5:o Af de Knektar, som lefde och som förut voro utgångne af Krono och Skatte, skulle tilldelas för Krono och Skatte-Rotarne, och de, som voro utgångne äf Frälset, indelas på Frälse-Rotarne, o. s. v.; äfvensom att
Men jag föreställer mig, att hvad han gjort i Allmänna Beredningen, är undangjordt i StatsRådet: ty har han gjort en exposé' af saken, så måtte han väl ej behöfva göra en annan. Jag får dessutom uplysa, att så mycket jag, såsom Ledamot i ConstitutionsIJtskottet under tvänne Riksdagar, haft tillfälle att inhämta, har på det hela ganska sällan något mål blifvit annorlunda afgjordt i StatsRådet, än såsom man tillstyrkt i Beredningen. Af alla dessa mål vet jag knappast något, som blifvit öfverklagadt. Dei före anser jag denna Beredning nyttig, och tillstyrker afslag å den nya redactionen. Den s3 Februarii e. lii. IOI Herr von Heynne: Jag vet ej, om det var någon, sorn begärde votering, mera än jag. Jag skulle vara färdig att derifrån afstå, om Herr Grefven och LandtMarskalken finner, att pluraliteten var för afslag; i annat fall kan jag ej frångå min begäran. ' . '\ ' ‘ Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erindrade, att äfven flere andra Ledamöter, än Herr von Ileynne, begärt votering; i anledning hvaraf Halis Excellence framställde följande voteringsproposition: Den som bifaller den af ConstitutionsUtskottet föreslagne nya redaction af io §. RegeringsFormen, rörande Allmänna Beredningens uphörande, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln afslå berörde nya redaktion, samt io §. RegeringsFormen, i följd deraf, böra förblifva oförändrad. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adelil godkändes, samt anslogs.
Med all aklning för Kongl. Collegium, nödgas jag dock tro, att en irring i slutledningen här förelupit. Medgifvet är, att lagen var gällande för liela Danmarks Rike, alltså äfven för Halland. Man skalle väl då efter all sund slutkomst anses skyldig att uppvisa någon serskild anledning, hvarföre lag, som gällde för hela Riket, icke skulle gälla inom provinsen Halland, innan man yrkade, att en af delarne icke kan subsumeras under det hela. Den enda giltiga anledningen dertill vöre uttryckliga undantag i lagen; och sådana linnas t. ex. för Norrige på många ställen i Recessens serskilda böcker, och i dess sista bok, stadgande!), sora gälla ensamt för Norrige — men ingenstädes för Halland. Samma slutkonst kunde ju derföre användas på hvar och en af de Danska provinserna, på Skåne, Blekinge o. s. v. Man kunde ju alltid säga, i hvilken håga som helst, att någon serskild anledning borde företes, hvarföre lagen skulle tillämpas på den ena provinsen efLer den andra, och således bortresonera hela lagen. På sådant sätt skulle man ju äfven i hvarje provins kunna komma ’ tili det föruudransvärda resultat, att alldeles inga hemman eller egendomar inom hela Danska området tillhörde kyrkorna. Ty hvarföre skulle Lagen ega rätt att derom gifva vitsord mera för den ena provinsen än för den andra, då de alla, lika litet som Halland, i Lagen specificeras? Det måste påkalla en serdeles uppmärksamhet, att hvad af Kongl. Collegium förnekas, likväl af de Danske lagkunnige anses alldeles otvifvelagtigt. 1 det ofvan anförde betyget, (Litt. A), hänvisar Koldéntp Rosenvinge på Christian IV s stora Recess, såsom den ofelbara källa, hvarutur lian anser förhållandena med. de hemman i Halland, af hvilka landgille utgjordes lill kyrkorna, böra bedömas.
StatsUtskottets Utlåtande N:o 6 0. 13 Jordbruket, Handeln och Näringarne. Skiften och Afvittringar. 20:o. Uti den vid riksdagens början aflåtna nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t förmält sig vilja aflåta särskild framställning, angående anslag till storskiftesoch afvittring sförrättning arne i rikets norra län, hvaremellertid Kongl. Maj:t äskat afsättande af de för ändamålet nödiga medel att, utöfver de å Riks-staten uppförda 63,000 R:dr, utgå på extra stat med ett årligt belopp af 97,000 R:dr. Sedermera har, i öfverensstämmelse härmed, Kongl. Maj:t under den 29 December förlidet år i ämnet aflåtit nådig Proposition (N:o 60), hvaruti till en början meddelas uppgift om huruledes de vid förlidna riksdag för ändamålet beviljade medel, utgörande, utom berörda ordinarie anslag, 63,000 R:dr, ett å extra stat anvisadt belopp af 87,000 R:dr, eller tillhopa 150,000 R:dr årligen, blifvit, jemlikt nådigt Bref den 13 November 1863, emellan de särskilda länen fördeladt, samt derefter hufvudsakligen hvad såväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nordliga länen som Landtmäteri-styrelsen i underdånighet anfört och hemställt rörande ej mindre behofvet af fortfarande anslag för berörda ändamål, än äfven förbättring af de vid storskiftesoch afvittringsverket anställde personers aflöning samt deras pensionerande. Då dessa yttranden, ehuru innefattande flera vigtiga upplysningar i frågan, likväl äro för vidlyftiga att här lämpligen kunna intagas, tillåter Utskottet sig att i detta hänseende allenast hänvisa till den nådiga Propositionen i ämnet. Kongl. Maj:ts nådiga yttrande i frågan anser Utskottet sig deremot böra här fullständigt återgifva.
Detta visste något hvar, och i intet hus, bland inga, hvarken högre eller lägre i församlingen, tittade man icke dagarne före husförhöret i sin katkes något litet, om man ej var desto säkrare på sin kunskap deruti, och försökte att gissa till de särskilda förnuftsfrågor, som kyrkoherden måhända på dem skulle sätta. På alla herregårdarne var det en vanlig sak under dessa dagar, att pigorna bådo om ett extraljus för att dervid, efter slutade dagens värf, studera i den smala boken, och i hvarje stuga hörde man babblas: «Hvad är det? – svar! – Ofta här som annorstädes lästes väl dessa utanlexor alldeles så, som det på bondspråket så uttrycksfullt heter, nemligen «utanför,» det vill säga utan att hvarken betänkas eller behjertas, men – Guds ord är något, som måste utsås, utan att dervid beräkna att alla kornen skola råka i god jordmån, gro och bära frukt, det måste jemväl sås på helleberget, ty äfven der fins små fördjupningar fyllda af bördig jord och belysta af varm sol, och äfven dessa måste besås. Mången från hjertat kommande suck, mången känsla af ånger, mången föresats till bättring, mången helig tanka väcktes ändå af denna förnyade bekantskap med Guds föreskrifter, som hvar och en visste att man icke vågade försumma, om man ej med skam, med den både älskade och fruktade kyrkoherdens ovilja och de omkringståendes begabberi, ville gå ifrån det både stränga och noggranna förhör som stundade. I Viken var det likväl ingen som «tittade i kakesa» mer än Abraham; men han somnade flera qvällar dervid, hållande en flammande spinnsticka i ena handen och «boka» i den andra, samt slutligen, efter en väldig gäspning, då hela hans hufvud öppnade sig, alldeles som när man bryter upp ett ostron, lade «sticka» till märke i «boka» och släckte henne sålunda, samt slocknade sedan sjelf för allt medvetande. Lena kunde väl måhända icke sin katkes från perm till perm, men någon skulle ändå stanna vid huset, och detta förbehöll hon sig i år.