Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan har dertill controllerna för nära på sig. Här bar blifvit sagdt, att man icke bör lindra cn rörelse, derföre att man kan komma att gå för långt. Man kan gå för långt i allting, men jag har aldrig hört, att någon varit rädd för åderlåtning af fruktan att mista all sin blod. Det ges en gräns för allt, och den gränsen måtte väl icke vara öfverskriden, om man för en kort tiderymd, såsom Utsk. föreslår, medgifver en nedsättning till hälften af en tryckande skatt. En annan talare har sagt, att när hyttan går, så är det bevis på att det lönar sig med bläsningen. Detta kan man likväl alldeles icke antaga. Fabrikanten kan läsa in sina instrumenter, men han kan 25 i Den 23 0 c t o b e r f. m. icke derföre sätta lås för sina arbetares mun; de måste hafva sin föda, oell deraf manas han, ofta äfven utan förtjenst, att fortsätta sin fabrikation. När jag önskar bifall å detta StatsUtsk:s betänk., anser jag mig handla i conseqveus med hvad jag gjorde vid föreg, riksdag, då jag vördsamt föreslog afskaffande af den utgående tullen pä stångjern. Jag: är icke af dem som tro, att man bör lägga sten på börda. Andra länder finnas, der man, i stället för att lägga den der stenen på bördan, belönar den som drifver en rörelse, så alt han kan jemväl hemta belöning frän andra länder. Vi lägga contributioner på en fabrikation, för hvilken Engelsmännen bevilja en drawback. Jag fortsätter min önskan om bifall å betänk. Frih. Cederström: Jag är skyldig att upptaga några yttranden af Frih. Palmstjerna, hvilka, enligt min åsigt, icke voro riktiga. Frih. sade, att grufvorna lemnadc i malm hvart 30 och icke hvart 10 Sk?6. Förhållandet var, att Adelns egna grufvor lemnade hvart 30 Sk$, men skattegrufvorna hvart 10, och om Adeln tog malm ur kronans grufvor, lemnade de också hvart tionde.
Den 31 älaj f. m. ao9 tror för min del, att detta skäl egentligen gäller i afseende på manufakturvaror eller fabrikater, men alt det deremot icke förhåller sig så i öfriga fall, och att således icke för närvarande finnes någon anledn. att förhindra nedsättning i afgifterna på andra varor t. ex. lyxartiklar och spanmål, med afseende på hvilken sistnämnde vara serskildt förekommer, att derest tullen derå sah tes för hög, skulle i missvextår, då ingen serskild import deraf förekommer, K. M. hafva svårighet, att bibehålla den Finska tull, som han önskat vidblifva. Jag tror således, att det icke är något skäl, att bibehålla den gamla tulltaxan i andra punkter, än der det skydd, som den lemnar, kan vara nödvändigt för inhemska fabriker och näringar. Det har visserligen blifvit anmärkt, att K. M. eger rättighet, att derest R. St. bibehålla taxan, nedsätta de deruti upptagne tullafgifterna. Det är klart, att detta är K. M:s grundlagsenliga rätt; men det är väl icke skäl, att med beräkning af denna rättighet, nu bestämma taxan annorlunda, än man, efter de förhållanden, som vid taxans fastställande ega rum, kan anse vara lämpligt. Med afseende härpå, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte, i likhet med hvad Bevilln.Utsk. yttrat, godkänna de grunder, hvarpå K. M:s förslag till tulltaxa hvilar, endast med de undantag, som i afseende på fabriksvaror anses vara af nöden, och i det fallet har jag för min del icke något emot om 1845 års tulltaxa Olifver bibehållen och anhåller att R. o. Ad. efter dessa grunder behagade besluta att genomgå taxan. Hr Lefrén: Frågan är af större vigt än man i allmänhet sig föreställer. Jag vill icke ingå allt för långt i vederläggning af de theorier som Hr Ribbing här har för oss framställt.
Den 18 Julf, 411 utredning livnrförinnan Stånden icke egde att ens censurera än mindre försätta StatsRåds-ledamöterne i den ställning, att de behöfda försvara sig. De som egde makt att gifva form åt anklagelsen, om den ansågs nödig, det skulle vara vi, mine Hrr! Men huru skola vi dervid kunna gå tillväga, sedan StatsRådets ledamöter gått vår opinionsyttring i förväg, om icke alldeles afskurit den. Jag begriper icke huru vi skulle kunna reda oss med en sådan skriftlig lunta, som den hvarmed akten i dag fått tillväxt? Huru skola vi i hvarje punkt kunna bedöma hvad som kan vara rätt eller icke? Den stora frågan är således helt och hållet bortblandad, den nemi. om StatsRådets beteende under den tid, som varit föremål för revision i Const.Utsk., är sådan att vi icke samvetsenlig! kunna för nationen afgifva förklaring huru den bör vara nöjd med den Regering som afgått och den som deraf står qvar. Denna fråga är nu så undanskjuten, att det, på sätt Hr Dalman anmärkt, framstår såsom någonting mera pro forma, än såsom något ändamålsenligt, hvarföre vi nu discutera. Jag får upriktigt säga, att jag icke väntade något sådant ibland annat derföre att jag trodde både de afgångne och de qvarstadnade skulle anse sig så trygga genom de antecedentia som egt rum i fråga om behandling af dechargebetänkande!, att de icke skulle vidtaga den i sig sjelf löjliga utvägen att försvara sig förr än de i Stånden blefvo angripne. Det är ju möjligt att oppositionen, sådan den bär befinner sig, icke haft för afsigt, på de anledningar Utsk. lemnat, yrka hvarken 100 eller 107 §:ns tillämpning? Måhända hade den velat vända sig mot Utsk:s anmärkmr endast? Skulle Hrr StatsRåder icke kunnat finna tillräckligt lugn för att afvakta angreppet innan de började sitt försvar?
Jag vill för närvar, afstå från mitt yrkande om uteslutande af orden ”Hamburg eller Allona”, emedan Ståndet, vid det generella betänk, om Banken, blir i tillfälle att utsträcka detta tillstånd, helst denna bestämmelse nu icke kan hindra att man i vexelväg bereder Banken creditiv äfven på andra orter än de nyssnämnda. Upplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition : Den som bifaller Usta punkten af BancoUtsk:s i dess utlåt. N:o 39 framställda förslag lill reglementariska föreskrifter i och för vexelhandel, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, instämmer R. o. Ad. i BorgareStis beslut, alt berörde punkt må erhålla följande lydelse: ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa, bemyndigas Bancofullm. att af välkända och solida trassenter och endossenter uppköpa vexlar, dragna på Hamburg eller Altona.” ”För sådana vexlar må betalas högst 128 sk. per r:dr H:br b:co, om de äro till betalning förfallna inom 8:de dagen från den, då vexelslutet sker. Vexlar pä aflägsnare förfallotid betalas så mycket mindre, som disconten derå till 5 proc. för året utgör.” Efter voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit,som följer: Ja — 25. Nej — 18. Vidare föredrogs 2:dra punkten af Utsk:s förslag till reglementariska föreskrifter och upplästes derjemte den af BorgareSt. antagna uti BancoUlsk:s mern. N:o 22 föreslagna redaclion af denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Sedan R. o. Ad. har fattat ett beslut, hvarigenom uppoffring göres åt Hrr brukspatroner eller exportörer i allmänhet, så anser jag förgäfves att söka få någon lättelse i denna 2 punkt.
Naturligtvis bör man förklara, om man är nöjd med delningen, innan man vet, hvem som skall få lotten; ty hvad som är rätt för andra, måste äfven vara rätt för mig sjelf. Jag får altså anhålla om återremiss, och att Hr Gyllenhaal motion måtte vinna behörigt afseende. Jag fruktar visserligen, Den 24 November. 335 att ingenting kan härmed uträttas, emedan två Stånd redan bifallit betänk.; men jag anser för principens skull R. o. Ad. böra besluta en återremiss. Hr Strussenfelt: I anledn. af hvad Hr Cederschjöld nu erinrat emot förslaget, får jag deremot anmärka, att just allm. lagen tillåter jemnkning i redan deladt arf, om någon finner sin lott sämre vara och förthy begär rättelse. — I öfrigt är det ett annat förhållande med gradering af jordägor. En stor bys ägor äro ofta så vidlyftiga, att icke en hvar inom byn kan äga så noga kännedom om hela dess område som om en mindre del, hvilken man vid skifte får sig tillagd. Dessutom kan det finnas omyndiga, hvilkas rätt vanvårdas af förmyndarne. För sådant fall vore det väl nödvändigt, att det stod öppet att ånyo pröfva ägograderingen. Dessutom är graderingen den vigtigaste och svåraste åtgärden vid skiftesläggningen. Hela förrättningens rättvisa eller orättvisa beror derpå. Derföre är det så mycket angelägnare att lemna tillfälle till de rättelser, som af billighet kunna påkallas. Dessa äro de skäl, hvilka föranledt Utsk:n att, på grund af Beredn:s förslag, afslå motionen och afgifva det yttrande, som finnes i betänk. Hr Cederschjöld: Den siste talaren har menat, att hvad jag föreslagit ej lät sig göra, och bar bland annat anfört, att omyndigas rätt derigenom kunde blifva lidande. Men som deras rätt bevakas af förmyndarne, bör det lika väl kunna ske före skiftesläggningen som efteråt. Dessutom har han sagt, att graderingen vore det svåraste af hela skiftesverket.
Förordningen den 18 December 1823, är vorden densamma tillagd hos dem af Bankens egne Embetsoch Tjenstemän, hvilka dess medel under uppbörd hafva, samt härförutan icke förmodas kan, det Landt-Ränterien skulle kunna förmås, att utan vedergällning besörja ifrågavarande betydliga uppbörd för Banken, deröfver hålla räkning, och om medlens remitterande draga försorg; och har Utskottet, som i allo gillar de skäl, som blifvit mot det väckta förslagets antagande anförde, härigenom ansett sig böra tillstyrka afslag å Johan Johanssons ifrågavarande motion. Stockholm den 19 Mars 1840. TRYCKT HOS J. A. WALLDEN, 1840- Banko-Utskottets Memorial, No 9. 1 N:o 9. Ant. tili lvxp. Läsk. dea II April, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af inicht fråga om användandet af i Bankens Generul-Cctssa N:o i förvarade utländska Med a iller oell Mynt till förökande af Bankens Mynt-Cabinett. Sedan Bankens Garde des Medailles, Riks-Antiqvarien B. E. Hildebrand, hos Banko-Fullmägtige tillkännagifvit, att han, enligt af Fullmägtige lemnadt uppdrag, granskat de i Bankens General-Cassa N:o 1 förvade 517 utländska medailler och mynt af guld, utgörande 820 ducater och i brultovigt 13 W 10| lod, saint funnit dessa medailler och mynt, präglade, de flesta under 16:de, 17:de och höljan af 18:de, samt någre under 14:de århundradet, vara af den dyrbara beskaffenhet, att det, i vetenskapligt hänseende, vore en förlust, om desamma blefvo utmyntade, hafva Banco-Fullmägtige hos Utskottet hemställt, att omförmälde medailler och mynt må få användas till förökande af Bankens Mynt-Cabinett.
Anna, som i glädjen öfver detta mitt beslut, glömde all servil artighet och sprang förut in genom den lilla smala svarta dörren, hvilken hon sedan ämnade barrikadera med allt hvad som fanns flyttbart i rummet, och det var ej mycket, utom våra egna koffertar, ty möblerne voro af förra århundradets allra bastantaste sort: men då jag af mina egna skäl föreställde henne, att dörren gick utåt, att derute i kontoret eller lilla rummet ej fanns någon utgång, så öfvergaf hon barrikaderingssystemet, hjelpte mig med stor skyndsamhet att aftaga min resklädning m. m., samt frågade mig två eller tre gånger: om jag icke ändå ville att hon skulle taga sin bädd och lägga på en schäslong i samma rum, i stället att ligga i rummet utanför. »Åh nej,» svarade jag för hvar gång, »du snusar i sömn, och då kan jag icke sofva, men dörren kan du få sätta på glänt.» Dörren förblef vidöppen, och jag hörde länge huru Anna vred sig fram och åter, men sluteligen och ändteligen hörde jag henne snusa, och nu skulle jag verkställa min plan, ingenting kunde afhålla mig derifrån. Tyst som ett af dessa spöken, hvilka dock oupphörligt, man må vara så klok, så litet vidskeplig, så mycket fördomsfri, så upplyst man vill, vid dylika tillfällen sväfva för inbillningen, smög jag mig åter in genom den lilla svarta dörren, som till min fröjd gick upp alldeles ohörbart, något nästan underbart i dessa gamla echo-rika hus. Nu var jag åter inne i den ruskiga skrubben, der ett omärkligt luftdrag ånyo hotade ljuset och kom mig att tro, att detta, och icke mitt hastiga utrop, släckt det första gången. Med handen höll jag för ljuset och placerade det så, att det stod i skygd för luftdraget, men då lemnades likvisst hela det gapande hålet af den gamla trollaktiga dragkistan alldeles i skuggan.
Det är af sadan anledning Kongl. Maj:t nu till Riksens Ständers öfverläggni ng och afgörande vill hafva framstäldt och föreslagit: om icke så väl åt det redan nämnde nya Pastors-Bostället i Degerforss, saint Capellans-Bostället i Norrsjö Bv, sorn ock åt de nya Kyrkoherdeoch Capellans-Lohl uti de Pastorater och Capell-Lag, hvilka, särdeles i Rikets Norya orter framdeles kunna, 'till vinnande af en bättre Själavård i de trakter af Socknarne, sorn äro mest aflägsne fran Kyrkorne, och derigenom ofta sakna Prästerlig betjening, finnas af nöden att inrätta, enahanda friheter och förmorier måge förunnas och tilläggas, hvilka enligt författningarne tillkomma af ålder varande Kyrkoherdeoch Capellans-bohl. Kongl. Maj:t fdrblifver Riksens Ständer ined all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra, CARL. Nils von Rosenstein. 58 Konungens Nåd. Propositioner N:r 5 och 6. Upplästa hos Ridd. och Ad. d. 15 Dec. 1817.' Preste Ståndet d. 15 Borgare-Ståndet d. 18 — Bonde-Ståndet d, 18 Utdrag af Protokollet öfver Handelsoch FinanceÄr ender, hållit inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 3 December 1817. Närvarande: Deras Exellencer Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg och Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Grefve von Engeström. Stats - Råden Hans Exellence Herr Grefve Rosenblad. Hans Exellence Herr Friherre Fleming. Hans Exellence Herr Friherre Lagerbring. Herr Friherre Cederström. Herr Friherre Skjöldebrand Grefve Mörner, Hof Cantzleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Secreteraren Klintberg. Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet till Justering tvänne af honom, på Nådig befallning, författade Förslag till Kongl.
Det förefaller mig som om jag vetat detta förut, och ändå är det så nytt för mig att det är ofattligt. Hvems är felet? Ingens och allas! Hvad skola vi nu göra, och hvad kommer nu att ske? Har du något att anmärka mot mitt uppförande?! Ingenting! Du flydde när du märkte faran; du afslog vårt anbud att bo hos oss; du dolde dina känslor så, att Kerstin trodde du hatade henne. Men hvarför kom du igen? SONEN. VÄNNEN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. 108 VÄNNEN. Därför att jag tänkte, det mina känslor voro döda! Det är sannolikt, och jag tror dig! Vi sitta emellertid här inför ett faktum, som vi hvarken framkallat eller mäktat hindra; vi sökte genom en konstlad öppenhet förebygga faran, skämtade med den, men den har dragit närmare och slagit ner öfver oss. Hvad skola vi nu göra? Låt oss tala lugnt och försöka vara vänner i det sista! Fadren August Strindberg FADREN Sorgespel i tre akter H. ÖSTERLING & C:IS FÖRLAG. _______ Pris: 1 krona 50 öre. FADREN. FADREN. SORGESPEL AF AUGUST STRINDBERG. H. ÖSTERLING & C:IS BOKTRYCKERI, ROLER: RYTTMÄSTARN. LAURA, Hans Hustru. BERTHA, Deras Dotter. PASTORN. AMMAN. NÖJD. DOKTOR ÖSTERMARK. KALFAKTORN. Första Akten. Ett hvardagsrum hos Ryttmästarn. Dörr i fonden åt höger. Midt på golfvet stort, rundt bord med tidningar och tidskrifter. Till höger en skinnsoffa och bord. I högra hörnet en tapetdörr. Venster chiffonier med pendyl; dörr till våningen. Vapen på väggarne: gevär stora bordet brinner en lampa. och jagtväskor. Klädhängare vid dörren med uniformsrockar. På FÖRSTA SCENEN. RYTTMÄSTARN och PASTOEN (i skinnsoffan). klädd, med hvit halsduk, utan prestkragar; röker pipa).
Ian å tillsammans 10,500 R:dr, men upplyst blifvit, att låue-handlingarne, för hvilkas riktighet Warenberg ikläd t sig ansvarighet, voro falska, 2:ne af lånen inbetalts dels af Warenberg och dels genom tillgångar hos dem, som om förfalskningsbrotlet blifvit lagligen öfvertygade, samt Walenberg dervid måst till Diskont-Verkets Förste Ombudsman å berörde lån erlägga åtta procent öfverränta, då deremot den person, som de 2:ne öfriga lånen infriat, hvarken erlagt eller ens blifvit affbrdrad mera än fem procents ränta, anhållit, att uppgifna skillnaden, 599 R:dr 10 sk. 9 rst., mellan 8 och 5 procent å det af Warenberg till Diskont-Verket utgifna räntebelopp, malte tili honom återställas. Efter det bernälde Revisorer öfver denna ansökning infordrat Ombudsmannens utlåtande, hafva de ansett ärendet icke vara af beskaffenhet, att kunna af dem till hufvudsakligt bepröfvande upptagas, men, med afseende på den billighetsgrund, som syntes tala för Warenbergs ifrågavarande ansökning, tillika yttrat den önskan, att ärendet mätte varda till Höglofl. Banko-Utskottets pröfning och bestämmande hänskjutet. §. 62. Revisorerne af Götheborgs Låne-Kontor hafva anmodat Låne-Kontorets Direktion, alt hos Rikets nästsamrnanlrädande Höglofl. Ständer till afförande från Kontorets fordringar anmäla ett af nu mera aflidne Bagaren Georg Pettersson i Ulricehamn hos Kontoret upptaget, inom linien förd t, lån, utgörande i återstående kapital, 273 R:dr 16 sk., å hvilket lån någon utsigt till vidare afbetalning icke skall vara för handen, enär så väl Pettersson, som hans Löftesmän i fattigdom med döden afgålt. §. 63.
Fråga om ett stadgande af enahanda innehåll väcktes äfven vid sisthållna Riksmöte, då Lagoch Ekonomi-Utskotten i anledning deraf yttrade, bland annat, att, hvad anginge frågan om barnens, i sedeläran grundade förpligtelse att, i den mån de förmå, understödja sina föräldrar, då desse för sitt uppehälle behöfde bistånd; så torde, då i den borgerliga lagen stadgande om en sådan skyldighet ännu icke funnes meddeladt, någon bestämd föreskrift om barns förbindelse att bidraga till sina föräldrars underhäll icke lämpligen böra i lagstiftningen angående fattigvården intagas, helst lagstiftaren dervid icke skulle vara befogad att för den, sorn uraktläte att föreskriften åtlyda, vidare än som skett, stadga sådana tvångsåtgärder, som kunde tillämpas mot föräldrar, som försumma att sina barn vårda och underhålla. Uti dessa åsigter instämma Utskotten. Och då, enligt fattigvårds-förordoingens 1 §., arbetsför och frisk person åligger att, utan fattigvårdens betungande, draga försorg om sig och de sina, samt 6 §:s 3:dje moment innehåller den föreskrift, att om fattigvårds-styrelse, då någon söker understöd, i anseende till det hinder för sjelfförsörjning, som vården af barn föranleder, finner nödigt att öfverlemna samma vård åt någon annan person, än sökanden, denne skall vara pligtig att i män af förmåga bidraga till barnets underhåll, synes erforderlig bestämmelse, angående föräldrars skyldighet i nämnde hänseende vara i författningen meddelad; hvadan Utskotten tillstyrka, att omförmälda förslag ej må bifallas. 6 §. 3 mom. af Peter Gabrielsson: att föreskriften i nämnde moment, såsom, enligt Peter Gabrielssons åsigt, stridande mot den i 1 §., måtte bringas dermed i öfverensstämmelse.
När Elisabeth Barrett Browning reste till England för att sluta Aurora Leigh kom kofferten, där manuskriptet låg, bort under resan. Hon återfick den först efter en tid under hvilken hennes egentliga oro dock gällt – Penninos, i samma koffert packade, nya sammetsblusar, med hvilka han skulle eröfrat England! Och då han senare på hösten varit illa sjuk men åter tillfrisknade skref hon: »Han är mig mer än tjugu Auroror, äfven sedan själfve Leigh Hunt berömt den». Lika minnesvärdt är hennes svar till Ruskin, då denne kallat hennes bok det skönaste poem, hvilket skrifvits på något nutidsspråk: »Hvarför berömmer ni mig och icke Robert, mitt rätta jag, han som är värd tjugu sådana som jag?» Samtidigt skrifver hon om honom: »Robert – goldenhearted Robert – är mycket gladare åt min framgång än någonsin åt en egen » Själf yttrade hon om sin bok att den visst icke blifvit hvad hon velat, men att den dock, med alla sina svagheter och luckor, var närmare hennes mål, var fullare, starkare, mer genomförd än hennes tidigare. Och hon fröjdades åt att – när mammorna i England förbjödo sina döttrar att läsa den – döttrarna icke lödo, liksom åt de uttryck af sympati hon erhöll från; unga vackra kvinnor, hvilka voro omgifna af all the temptations of english respectability! Slutligen gladdes hon öfver att boken »väckte hat hos de människor hvilkas meningar icke befinna sig i det växande tillståndet och som därför afsky att störas i sina fasta positioner» Med afseende å samhällets korruption ansåg Elisabeth Barrett Browning att kvinnorna, långt ifrån att stänga fönster och dörrar, borde släppa in ljus och luft; att emedan s. k. hederliga kvinnor velat vara okunniga om verkligheten, hafva andra kvinnor fått lida genom den. Hon hade själf fullt medvetet genom Aurora Leigh ådragit sig dessa »hederliga kvinnors» fördömelse. Hennes bok var, hvad hon själf ville att hvarje äkta dikt skulle vara: en handling, en af dem om hvilka hon sagt att de fordra mer kraft och mod än att hugga af femtio hufvuden!
Det var isynnerhet under de långa vinteraftnarne, då rörelsen för dagen var slutad, som saknaden af löjtnant Pehrs stumma sällskap gjorde sig känbar; och när då Josefina och Arve på allt sätt ville roa och förströ henne, fann hon sig liksom litet missbelåten: ännu ville hon hellre vara den, som gaf än emottog vård. Till lycka för hennes lynne och helsa, hvilka begge funno sig bättre i ett verksamt lif, saknade fru Kathrina icke kroppsrörelse. Handeln gick jemnt; och om än ingen vinst gjordes derpå, gjordes åtminstone ingen förlust. Öfver en sak voro så väl fru Arnman som Arve icke litet stolta, och det ej utan skäl. Patron på Gråby hade nemligen, i stället för att störta det nya handelsbolaget, till slut nödgats följa dess exempel, och hade nu en gång för alla måst beqväma sig att nedsätta sina varor till samma pris, som hans medtäflare. Men medan fru Arnman nu låser igen sin helgedom, lönlådan i salig fars pulpet, och går ut att stöka i boden, der folket efter hand infinner sig, skola vi följa Arve på hans så kallade Marstrandsfärd. Första syn, som mötte vår jaktlöjtnant, då han omkring middagstiden satte foten på Tistelöns brygga, var Anton, hvilken, orörlig som en bildstod, lutade sig öfver ledstången. Hans blick stirrade med ett vildare uttryck, än Arve förut blifvit varse, utåt sjön, och ett leende, bittrare än tårar, låg på hans vissna läppar. Den stackars Anton tänkte på sin fader och sin moder, ”böljorna de blå.” Till dem längtade han nu mera än någonsin, ja af hela sin själ; men han kunde ej komma till sitt älskade hem, så länge medvetandet af det begångna brottet ännu band honom qvar vid jorden. Det var en underlig verld, som lefde och rörde sig inom den sinnessjuke ynglingens hjerna. Stundom trängde hans blick vida skarpare än någon annans genom de förhållanden, som omgåfvo honom; men hvad han såg, retade tyvärr den aggande smärta, hvilken aldrig lemnade honom ro.
Böcker värda upprättade, eller ifrån och med år j S 1 3 5 så synes häraf blifva en ostridig följd,'att Herr StatsCommissarien mäste fortsätta dess arbete äfven efter 1814. Och, då, efter Stats-Utskottets lillst y 1 leande uti det afgifne Betänkandet, StatsContoiret äfven ifrån oclt med 1,814 och intill nästa Riksdag författar ett Riks-Hufyud-Bokslut efter dess methode; så blifva Rlks-Hufvud-Böcker efter de särskildta methoderne författade, icke för ett, utan jemväl för jute lika dr, och kanske ännu för flere, sa framt Riksdag ej inträffar före den i Regerings-Formen bestämde ^Lagtima tid, och Riksens Höglöfh Ständer nu linna godt förklara, det Herr Stats Coramissarien Widegren bör fortsätta sitt Riks-Boksluts - arbete intill nästa Riksdag, lika med Stats-Contoiret, dervid Stats-Utskottet för dess del har sä mycket minche något att erinra, sorn en sådan fortsättning synes instämma med Riksens Högloft. Ständers önskan och .Beslut vid r 81 5 ars Riksdag. Vidkommande dernäst den andra anmärkningen, nemligen; att Stats-Utskottet, med för - 177° StutsTjtskuttets Betänkanden. bigående af Riksens S änders Beslut vid 1815 ars Riksdag, nu irke bort föreslå ett nytt.RiksR. ksl ur, utan att Stat s-\ er k et s R a k e.nska per böra hufvudsakligen uppgoms efter JVidigréusia sättet, och den nya tnethoden blott användas pä prof, och för jetnförel-e skull endast för 2 ä 3 års Röcker; så får Utskottet tillkännagifva, det Utskottet hvarken förbigått eller föieslagit upphäfvande af Riksens S> änders förra Beslut, äfvensom icke eller tillstyrkt något nytt Riks-Boksluts antagande med uteslutande af det Widegrénska: