Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna vackra, unga mor, som ifrån duken tycktes småle emot mig, hon hade ju aldrig mistat, aldrig begråtit sitt barn, hennes ömhet, hennes smekningar hade ju tillhört denna Astley, hvarom man berättat mig, och som jag sjelf sett under så obehagliga förhållanden, som jag ansåg som en förrädare, en främling, hvilken stulit mitt namn, mina föräldrars kärlek och hela min tillvaro. Och hvem var han i sjelfva verket, hvarifrån hade han kommit? Hade väl den demon, som ständigt styrt den olyckliga Agnes Mertons handlingar, framkallat en skugga, en mystisk och trollsk afbild af det barn hon bortfört, för att äfven häri gäcka hennes hämdfulla afsigter? — Jag försäkrar, att jag låter Jemina gå in och damma flera gånger i veckan här i rummen, men sannerligen man det kan se. Här ser alltför ostädadt ut, — sade mrs Banks, i det hon kom in i kabinettet och i förbigående strök med sin feta hand, som liknade en väl stoppad nåldyna, öfver bordskifvan och såg på mig, tydligen förundrad öfver min långsamhet. — Ja, nu har herrn sett hela vestra sidan af denna våningen; der uppe äro sällskapsrummen, biljardsalen och taflegalleriet, och der äro flera taflor af högt värde, har man sagt. Men hur står det till, ni ser så blek ut? — Ja, jag mår verkligen icke väl; jag känner nästan en svindel, och jag skall derför icke i dag besvära mrs Banks längre, — sade jag, som i sjelfva verket kände en nervös otålighet att åter komma ut i fria luften. — Ja, det är af den instängda och tryckande luften här inne. Det händer också ofta mig, när jag går in här ibland, i synnerhet strax efter maten; det är bara nervsvaghet, säger doktorn. Vi skola nu gå ut i korridoren, så går det strax öfver, men om ni skulle vilja återkomma en annan gång, så skall jag gerna visa er det öfriga. — Jag tackar er, mrs Bank, jag bor för närvarande i byn och tänker uppehålla mig någon tid här vid kusten. Jag skall med nöje begagna mig af er artighet — men hvart för ni mig nu? Vi kommo icke in denna vägen.
Den stora vigt, som, då man afser folkskoleväsendets utveckling, måste läggas på en fullständig och ändamålsenlig seminarii-inrättning, är så allmänt insedd och erkänd, att Utskottet icke lärer behöfva för ådagaläggandet deraf ingå i en utförligare framställning. Första vilkoret för att folkskolan skall kunna uppfylla sin stora bestämmelse är otvifvelaktigt det, att läraren är fullt vuxen sitt maktpåliggande kall, och att han erhållit den grundliga bildning, som erfordras håde för en fullgod insigt i de läroämnen, han skall begagna, och för kännedomen af det mest ändamålsenliga sätt att åt lärjungarne meddela dessa kunskaper. Staten kan icke på ett kraftigare sätt höja folkbildningen, än om den sörjer derför, att de läroanstalter, vid hvilka lärarne skola förvärfva sin bildning, äro ändamålsenligt ordnade och försedda med de bästa lärare. Af dessa skäl har Utskottet ansett lärare-seminariernas utvidgning och deras förseende med tillräckliga anslag vara ett af de föremål, som i främsta rummet böra afses, då fråga är om folkbildningens befrämjande. Att i spetsen för hvar och en af dessa bildningsanstalter ställes en man, som med en omfattande bildning förenar en förtrolig kännedom af det nu mera nästan till en särskild vetenskap utbildade sältet för läroämnenas behandling inom folkskolan, och att lärarne besitta den grundliga bekantskap med sina undervisningsämnen, utan hvilken de icke kunna bibringa sina elever hvarken en verklig kunskap i dessa ämnen eller en lefvande håg för dem, utan endast en ytlig, ofta anspråksfull bokstafskunskap, är ett lifsvilkor för folkskolans bestånd och verksamhet. Enligt Utskottets tanke bör derföre en seminarii-föreslåndare sältas i den ställning, att han kan åt detta magtpåliggande kall egna hela sin verksamhet och fästa sig dervid, såsom vid sitt lifs mål. För detta ändamål böra hans vilkor icke vara mera ofördelaktiga, än hvad en man af hans bildning och förmåga vanligen kan i en annan samhällsställning erhålla.
Detta karr likvisst göra en skilnad af några nummer mer eller mindre, i förhållande till det beslut, som kommer att fattas i anseende lill vissa slägters bibehållande af flera re prest ntanteieller sammanslående till en nummer, såsom: Lewenhaupt och Leijonhufvud —, Sparre och Oxenstjerna—, Natt och Dag och Sture —, Ribbing och Ribbing!) —, Trolle och af Trolle, — Rudbeck och Rudebeck —, Hjerta och Gjerta, — Tersmeden och Cedercreutz —, Uggla och Ugglas —, Monrad gea d Osson och d’Osson —, Peyron och de Peyron —, Lefren och af Lefren —, Bruncrona och Rabenius m. fl. Hvad som nu beror af R. o. Ad., det är att sålunda minska dessa familjers representanter, genom sammanslående af hvarje sfägts olika elasser och nummer till en nummer, vidare att, i stället för caput-re presea tan t, hvarje slugts alla elasser samfäldt välja en representant, hvilken, så kvalificerad, som gamla Ridd.Ordn. föreskrifter dock med förändring till 3o års ålder i stället för 25, dessutom bör, enl, debetsedel, till K. M. och K ronnn för förmögenhet eller annan inkomst contribuera en viss minimiafgifl, t. ex. 5o r:dr btco. Skulle någon slägt till någon riksdag icke äga någon så qvalificerad medlem, så må densamma vid den riksdagen blifva orepresenterad. Dessutom må inga fullmakter äga rum, eller någon representera för annan slägt än den, hvars nummer han tillhör och af densamma blifvit vald.
Man kunde räkna likasom hittills, om man ville, både i Bancooch i Riksgälds-sedlar: köp och försäljning skulle gå fortfarande såsom nu: taxor skulle äfv-en härefter sättas i Banco-sedlar: med ett ord; ingen operation, som antydde förändring, beliöfde ske: liela saken bestode i en bestämning af sedlarnes varde, hvarigenom möjlighet bereddes, att metalliskt mynt kunde trifvas jemte dem, och öka rörelse-capitalets quantitet, på samma gång, som den genom vissheten om sedlarnes orubbliga värde stärkta crediten ökade omloppets liflighet. Icke en gång den metalliska mynt-foten beliöfde för det närvarande förändras; ty hvarje nu preglad afdelning af riksdaler-stycket infaller i jemn räkning, så att det hittills benänmnda åtta-styfvers-stycket blefve ett fem-skillings-stycke; sex-marks-siycket ett tio-skillings-stycke; tre-dalers-stycket ett tjugu - 368 Betänkande om Rikets Penhin ge-Verk.’ skillings-stycke ; plåt-stycket ett fyratio-skillingästycke oell riksdalers-stycket ett l 20-skillingsstycke. Vid hvarje köp eller liquid betaltes sedlar eller silfver efter behag, och hela skillnaden vore, att man icke vidare behöfde först hembjuda silfret såsom vara, utan visste dess stadiga förhållande till sedlarne, och tvärtom. Så enkel till sin uppfattning är den plan om myntets reglering, som Committéen ansett sig böra föreslå; men ett nödvändigt vilkor för dess framgång är, att förhållandet emellan pappersmyntef och metallen blir för beständigt befästadt, så att fråga ej uppställes, om en blott temporair åtgärd, eller ett succesift stigande till ett bättre utslag i framtiden. Ifrån den stund, som myntvärdet oföränderligen bestämmes, skola speculationer på dess omvexlingar upphöra, och inga capitaler vidare fasthållas för en lönande näring af denna art.
NIONDE SAMLINGEN. Riks-Ståndens Protocol/s-Utdrag, sorn innefatta Remisser och Beslut. k Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och. Adela den i 7 Juli 18j4- S. I). Beslöt Höglofl. Piidderskapet och Adeln, alt äfven vid denna Riksdag främmande åhörare må få bivista Ståndets öfverläggningar, och att med utdelningen af biljetter dertill må förhållas, såsom vid sista Riksdagen. S. T). Beslöts alt den för Ridderskapet och Adeln i Operahuset föranstaltade klubb, på sätt den nu, likasom vid sista Riksdagen, blifvit inrättad, skall fortfara, intilldess annorlunda beslutes. S. D. Föredrogs och remitterades lill det blifvande Siats-Utskottet Rikets Höglofl. Ständers Revisorers Berättelse, angående: l:o den år 1841 verkställda granskning af Slals-Verkets ooh andra at allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de 1 anledning deraf infordrade och lill Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden; 2:o de åren 1841 och 1843 verkställda granskningar af RiksgäldsContorets förvaltning och räkenskaper samt Götila canai-bolags och Malmo f. d. discont-inrältningars utredning; och 3:o de åren 1841 och 1843 förrättade granskningar af de under Kongl. Majrls oell Rikets Commerce-Collegium ställda fonder och medel, jemte bemälda Collegii i anledning deraf tili Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden. Ut supra. Ex protocollo, Albert Munck. Utdrag af Protocollet, lui/let hos Högv. Preste-Ständet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 22 Juli 1844- O S. D. Föredrogs Kongl. Majrts Nådiga Berättelse om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdagen; Gifven Stockholms Slott u Bih. lill R■ St.
Delta förslag har vid föregående riksdagarne äfvenledes varit föremål för Rikets Ständers pröfning, men icke vunnit bifall. Utskottet delar samma åsigter, som då härom uttalals och har sålunda ej heller förbisett, att verkställandet af motionärens förslag skulle leda till större beqvämlighet för en del af invånarne i Bohus län, men härvid trott sig böra, i likhet med hvad Utskottet funnit nödigt uti sitt utlåtande N:o 100, i anledning af väckt fråga om förflyttning af landshöfdinge-residenset för Norrbottens län, fästa uppmärksamheten derå, att en efter lokala förhållanden och öfriga omständigheter lämpad ny indelning af län och domsagor m. m. i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter gjorda undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, redan utgör föremål för Kongl. Majlis nådiga omtanka, och att derföre en sådan partiell förändring, som den nu af motionären föreslagna, eller residensets flyttning från Götheborg till Uddevalla ej torde böra företagas förr än i sammanhang med frågan om berörde allmänna nya indelning af länen, helst det är sannolikt, att dessas områden då komma att undergå betydliga förändringar och möjligen äfven inträffa, att Götheborg ansåges böra fortfarande utgöra residens-stad. Dessutom synas de af motionären omförmälda af landshöfdingesätets nuvarande läge förorsakade olägenhe - Allm. Besv och Ekon.-Utskottets Betänkande> N.o tor. 23 ter inom Götheborgs och Bohus län ej heller var af sådan beskaffenhet, alt de påkalla något oundgängligen nödigt och skyndsamt afhjelpande derstädes, företrädesvis och framför flera andra län i riket, hvarifrån likartade önskningar försports. På dessa skäl, och då verkställandet af motionärens förslag ot. vifvelaktigt skulle medföra betydliga kostnader för statsverket, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Juni 1848. STOCKHOLM, ecksteinska. boktryckeriet, 1848.
St. ställas till K. M:s Nåd. disposition för byggande af stambanorna, anser jag likväl, att derjemte det bör medgifvas tillåtelse för enskilla att deltaga i kost - Den 23 September, e. m. 251 naden. R. o. Ad. afslog visserligen i går ett förslag alt medgifva enskille sådan rätt, men då man betraktar den dervid förda diskussionen, så finner man visserligen att några talare motsatt sig delta förslag, derföre alt de icke ville medgifva en sådan rätt för enskilte, men att de flesta, som motsatte sig det förslaget, gjorde del, icke derföre att de icke ansågo ganska nödigt och nyttigt, att enskille kunde få biträda Staten, ulan derföre att de icke voro nöjde med det sätt, som hade blifvit föreslagit för ett sådant biträde. Somliga ansågo vissa af de föreslagna beståmmelserne mindre lämpliga, nödiga och nyttiga, andra ansågo bestämmelserna gå allt för mycket i smått. Jag tager således för afgjordt, att R. o. Ad:s beslut under gårdagen i detta fall endast angick det då framlagda förslaget, rörande sältet för enskiltes biträde vid jernvägsanläggningarne, men icke sjelfva grundtanken, hvilken gillades af flertalet ibland dera, som yttrade sig, under erkännande att den förökning i penningetillgång, som derigenom kunde åstadkommas, skulle ganska väl komina Staten till pass, äfvensom att den välvilja och omtanka för jernvägsanläggningarue, som derigenom kunde spridas, väl kunde spara mycken kostnad och väsendtligen befordra sakens framgång. 13å jag sammanlägger allt detta, anser jag, att, på sätl jag nyss yttrade, ett anslag af 5,000,000 R:dr-bör ställas till K. M:s disposition jemte de bidrag, hvilka af enskilda kunna komma att tillskjutas, på vilkor, hvarom R. St. dels närmare skola öfverenskomma, dels ställa till K. M:s förfogande att bestämma. Jag förenar mig således i deras önskan, hvilka begärt propos. på återremiss af den 6:te punkten.
Rikets Ständer ansett den i förevarande mom. förekommande bestämmelse, att den, som misstankes att hafva begått brott, för hvilket förlust af medborgerligt förtroende för alltid är stadgad, skall bäktas, kunna utan våda ur momentet utgå. hvilket dess utom torde vara så mycket lämpligare, som förlust af medborgerligt förtroende i allmänhet är stadgad icke med afseende å brottets större eller mindre vådlighet för det allmänna eller för enskilda personer, utan med hänsigt till den större eller mindre vanära, detsamma kan antagas i allmänna meningen ådraga den brottslige. I afseeude på 19 § 12 mom. hafva, vid det förhållande, att enligt nu gällande Lag uttrycket Borgmästare och Råd har alldeles samma betydelse som den vanligen begagnade benämningen Magistrat, Rikets Ständer ansett den rättighet, som enligt 9 och 11 momenten i afseende å häktningar tillkommer Borgmästare och Råd, äfven böra tilläggas Magistratens Ordförande; enär en sådan förändring onekligen måste antagas föranleda större skyndsamhet i afgörande af dylika frågor, hvilka sålunda icke behöfva hvila i afvaktan på sammanträde af Magistraten, samt något skäl icke förefinnes, hvarBib. till R. St. Skrifvelse, N:o 204. för icke åt Magistratens Ordförande skulle kunna lemnäs samma förtroende i nämnda hänseende, som blifvit Polisembetsman visadt. Slutligen hafva Rikets Ständer ur 19 § 16 mom. uteslutit sista punkten, hvil ken synes från det försl inom Juslilie-departemenlet uppgjorda och Högste Domstolens pröfning underställda förslaget hafva i det Rikets Ständer förelagda kommit att inflyta blott genom en felskrifning, enär, enligt sistnämnda lörslag, borgens ställande icke i något läll är stadgadt för rättigheten att vistas på fri fot.
Hade jag mött dem alldeles ensam och ute på jernvägslinien, så skulle jag beredt mig på att få vända ut och in på alla fickor, ty dessa landsvägspassagerare kunde möjligen ha misstänkt mig för att ega mynt, hvilken misstanke kunde varit förlåtlig, då man betänker, att jag icke bär ordet »litteratör» stämpladt i min panna. Hvilken typ, den der ena! Tro den karlen, om han i sina paltiga kläder och trasiga skor icke räknar sig till »öfverklass» så godt som någon! Med hvilken sarkastisk blick han mätte min oansenlighet, när jag strök förbi! Han hade haft en kort strid med sig sjelf, om han skulle helsa eller ej, men så befans jag höra till »underklass», och var icke värdig. Icke den mest raffineradt moderna pessimist kan förfoga öfver ett djupare medvetande om eget värde och en mera genomgående skepsis gent emot andras. Denna blick ur ögonvrån och denna föraktfulla dragning i mungipan voro någonting i sitt slag oefterhärmligt. Jag önskar, att jag varit målare och kunnat fasthålla det i en liten aqvarell. Hvad det gått fort ändå! Här ha vi redan byns utpost, jernvägsstationen. Och der, vid hotellets trappa, sysslande vid en vagn, står en figur i fladdrande linnerock och med flatkullig mössa. Det är hotellportieren i sina morgonbestyr – samma typ öfver hela verlden! – tecknet att vi åter befinna oss inom civilisationens råmärken. Tack för sällskapet, och så farväl! Små taflor. Gifva? Ett underligt ord! Hvem gifver något Jag känner en fru, som öfverhopar mig med vänlighet och som bjuder mig till uppdukade läckerheter för att få ge sin galla öfver det manliga slägtet en smula luft. Hon gör mig en ära. Damen med det fina, franska namnet och de många relationerna har sökt upp den obemärkta arbetsmyran. Hon bjuder och jag bjuder aldrig igen. Hon tror att hon ger mig något. Stackare! Hon har varit här i dag, dragit ned allt, som jag håller af, talat om råa historier i hyfsadt språk, insinuerat de vidrigaste ting om våra bekanta, plågat mig, gifvit mig äckel och leda...
Börande dessa anslag, inom slutet af hvarje år, till vederbörsnde utbetalas. För att kunna qvartalsvis utgifva de löner, hvilka nu utgå i indelta räntor, erfordras väl för Stals-Verket större tillgångar, än det för närvarande eger; men om för detta ändamål stadgas, att Riksgälds-Conloret, intilldess sig visat, hvad behofvet påkallar, under hvarje år förskjöt Stats-Verket så stort belopp, som motsvarade de till contant förvandlade lönerne, med '4 SlaCs-Vtskottets Utlåtande, N:0 287. villköl', att samma års förskotter åter varda Riksgälds-Contoret i liqvid godtgjorde, skulle, i Utskottets tanka, den ränte-uppoffring, hvilken derigenom ' möjligen uppkom, fullt motsvaras af de genom förändringen både för staten och de skattdragande härflytande fördelar. Af sådan anledning föreslår Utskottet vidare, att RikeLs Ständer måLte förordna, det Riksgälds-Contoret bör, intill nästa Riksdag, quartaliter till Stats-Yerket föi skjuta beloppet af de löner, hvilka i följd af indelta räntors indragning skola, efter de, vid års-staternes uppgörande kända förhållanden, för året i contant utbetalas, med villkor, att, inom September månads slut, föregående årets förskott varder till fullo återbetaldt. Då de indrlte lönerne vid enahanda besLällningar utgå till väsendtligt olika belopp, samt med dessa löners indragning jemväl varit afsedt alt ; kunna tillvägabringa lämpligare löneregleringar, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, rlet täcktes Kongl.
Trädvaruexport. räckiig; för att utöfver stockfångsten från egna hemman och skogar fylla sågverksägarnes och trädvarurörelsens billiga anspråk på skogarnes afverkningsförmåga. Tab. Litt. e. Följande tabell Litt. E utmärker med undantag af den i första kolumnen förekommande afverkning af skadade träd, som uteslutande äro af sågverksägare hemtade från privilegierade stockfångstskogar, hela det allmogen under femårsperioden beviljade afverkningsbelopp och derför belöpande stubbören. Enligt tullkamrarnes uppgifter, hvilka böra angifva rätta beloppet, äro per medium under fem åren utförda från länet: _ Plankor, tolfter. Bräder, tolfter. Bjelkar, st. Sparrar, st. Då man reducerar plankorna till bräder, synes, att från länet blifvit exporterade 233,378 tolfter bräder, hvilket utgör ungefär enahanda belopp, som erhålles af den tillåtna sågtimmerafverkningen eller 233,592 tolfter per år, hvaraf tyckes böra följa, att någon anmärkningsvärd åverkan af sågtimmer icke under perioden ägt rum, som icke blifvit upptäckt och kronan ersatt. Deremot synes, att 33,652 bjelkar, förutom hela antalet sparrar eller 114,646 st., årligen blifvit exporterade utöfver det från kronans område medgifna hygge. Huru mycket häraf må vara hemtadt från enskildt skogsområde eller hvad af sågtimmer, som möjligen blifvit till bjelkar och sparrar biladt, kan icke angifvas. Vill man åter jemföra ofvanberörde på grund af Kongl. Brefvet den 11 April 1844 och sågverkens privilegier tillåtna, samt efter verkställda beslag försålda afverkningar 1,167,961 träd med arealen å kronans odisponerade marker inom länet, 16,531,070 tunnland, så blefve resultatet, att ett träd vore afverkadt på hvart 14:de tunnland, en afverkning, som visserligen är ringa i förhållande till vidden.
M:s höga vägnar ademnade en Dess nåd. propos. till I{. St Sedan Hr Stats-rådet Wallensteen blifvit utbeledsagad, fortfor Hr von Hartmansdorff, sålunda: Frih. Raab har sagt att, som Småländningarne samtyckt till den rotering, dem nu åligger, så vore det i sin ordning att de betala; men deremot all som Halländningarne undandragit sig att betala, så borde de slippa. Det är elt godt skäl. Den som erkänner sin skuld, han skall godtgöra henne: men den som nekar sin skuld, han skall befrias. Afven om R. St. skulle vara så vankelmodiga, att de uphäfva vid denna riksdag hvad de beslöto vid den föreg’de, sä hoppas jag Konungen likväl icke låter sig af en sådan ombytlighet förmås, alt göra på samma sätt och försvaga rikets försvar. Sedan denna sak en gång har kommit i stånd med alla de eftergifter, som Halländningarne fått, och alla de upoffringar, som man gjort åt deras gensträfvighet, så synes det icke vara troligt, att någon vidare nedsättning kommer att ega rum. Då vinner man ingenting annat med en återremiss och med fortfarande tvister om denna sak än lidens förspillande. Jag anhåller alltså vördsamt, alt R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Sällan, om någonsin, hafva R. St. i något Utsk;s betänk., jemte dervid fogade reservationer, fått emottaga så liten ledning i ämnet, som förhållandet är med det förevar. Först och främst har Utsk. på en half sida knapphändigt redogjort för motionärens yrkande i målet, men utan att upgifva innehållet af hans skäl. Derpå förklarar Utsk. sig tillstyrka ett vidblifvande af nuvar. förhållanden, med refererande till föreg:de riksdags utlåt, ifrån Statsoch Ekon.Utsk:n under N:ris 22 och 63, hvilken utredning Utsk. anser tillfredsställande, oaktadt, på sätt föreg:de talare vidrört, dessa utlåt:n leda till rakt motsatt resultat.
Vanloo fann sig hågad att se mannen på närmare håll. Han gick fram och väckte honom ur hans funderingar med följande ord, uttalade på holländska språket: – Tillåt mig fråga: är ni holländske köpmannen Zacharias Jansen? Ruys såg upp, blottade sitt hufvud och gjorde en kruserlig bugning. – Alldeles, alldeles, svarade han, – mitt namn är Zacharias Jansen. – Från Rotterdam, eller huru? – Alldeles, nådig herre ja, det vill egentligen säga: från Amsterdam. – Eller från Alkmaar måhända? – Från Alkmaar? upprepade Ruys med en skygg blick. – Nej, som jag sade, från Amsterdam. – Vi äro landsmän. Mitt namn är Vanloo. Känner ni detta namn? – Visserligen ... Icke skulle jag vara den ende, som är okunnig derom, att vårt land eger en så utmärkt medborgare härstädes. Ert namn, mynher, är mig för öfrigt bekant af gammalt: hvilken Holländare känner icke det inom och utom handelsverlden ärade namnet Vanloo? Jag har mången gång undrat, mynher, om ni är son af hufvudmannen för firman Vanloo & Comp. i Rotterdam eller af gamle Vanloo i Batavia ... – Jag är den sednares arfvinge, svarade Vanloo kort. – Men låt mig betrakta er närmare, hederlige Zacharias Jansen! Se upp, min vän, och visa utan onödig blygsel ert bottenärliga ansigte! Vid Jupiter, detta är en underbar, jag må säga opassande lek af naturen och slumpen ... – Hvad menar ni, mynher? stammade den föregifne köpmannen, som tycktes hindras af ett sendrag i nacken att höja någon annan del af ansigtet, än ögonstenarne, till sin vederpart. – Ja, hvad säger ni sjelf? Må det ej kallas ett opassande skämt af naturen och slumpen, då den förra gör en ärlig köpmans ansigte fullkomligt likt en viss spetsbofs, och den sednare ökar likheten genom att vanställa begge med alldeles likadana ärr och skråmor?
Religionen, famtjälleté migtigafte angelägenhet, fjär i allmänhet steUgionj» blifmit mårDaD på ett fätt, forn motfmarat h^aD prefterjfapetö upp Slfmifelfer från cen coange» lijfa läranö renhet, eller från fantyälletö antagna religionsöfning haf J\tyrfatté merffamhet för Den tytiftliga fanningenö framgång fjär i ^MbelfälljTapernaé fortfatta bemöDanDen för Det guDotnliga ovDetS fpriDanDe fjaft ett lifa färleféfuHt, font injtytelferift unDerftöD. Utöfmer religionénmDermiöningenö mårD i allmänhet hot åtongl. Staf: t i Detta fjänfeenDe egttat färjfilD omforg åt De orter inom vifet, n'"flen* forn genom fin aflägsna belägenhet äro mera mattlottaDe.