Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S:o 3^5 7 erläggande af den vid fordna Skattläggningar ålagda Räntan, på 2.7/e under nämnde Kungsgård lydande Lägenheter, fVdlla-Slätten och Herrsjö-Ängen, hvilka Sökanden skalf betydligen uppodlat; hvilken ynderdåniga anhållanSökanden förmodade så mycket rältvisligare kunna bifallas, som Starby-arrendet, vid afträdandet år 1833, föga kunnat påräkna någon förhöjning i och för desse Lagenheter, om de voro uti lika ouppodladt skick, som då Sökanden Kungsgården tillträdde, och densamma ö ö t ' dessutom, genom de inom Gårdens rågång verkställda och äfven bebyggda odlingar, vunnit så förökadt värde, att med säkerhet lika eller större arrende kunde afses efter år i833, fastän Walla-Slätteu och Herrsjö-Xngen derifrån afskiljdes, som ditintills för hela Egendomen blifvit betaldt, derest inga serskilda onera dermed blifvit förknippade; och har Sökanden härjemte erbjudit sig, i händelse E. K. M. och R. St. funno Wadstena LinneFabrik för det allmänna medföra den nytta, att den ännu borde få åtnjuta något understöd, hvarförutan den icke kunde underhållas, att, oaktadt nu ifrågavarande odlade Ängar, på sätt föreslaget blifvit, derifrån skiljdes, förnya det nu gällande Contractet för återstoden på Starby af 3o år, utan afseende derpå, att Kungsgården från 1833 förlorade sin utsyningsrätt från den till Götha Canal och Ekeplanteringar aflemnade Skogsparken Fåhlehagen, samt de, genom försäljning till Skatte, numera från Starby skiljda Skälgen och Eneby Parkerne. 8 Exp. Vtsl. Förslag till und. Skrifv. N:o 315, 316* Vid öfvervägande af berörde underdåniga ansökning, samt handlingarne i detta mål, hafva R. St., som, emot de år 1810 af R.
Jag hade både krona och krans och en hvit slöja, som räckte ända hit, och en svart helylleklädning af det allra finaste köpetyg. Och jag hade en blomsterpaket i näfven, en riktig brudpaket med krusadt papper omkring och af de grannaste silkespappersblommor. Och — vill fröken tro mig eller ej! — hela gården var full med folk, som ropade brudparet fram. Jösses! Jag skämdes så jag visste inte hvar jag skulle göra af ögonen, för i en sådan ära och härlighet hade jag aldrig varit förr och aldrig trott att jag skulle komma. Men Per han bara grina och sa’: tjo! nu ska’ vi fram och visa voss. — Och så tog jag honom om armen med den ena näfven, och paketen höll jag i den andra, och så gingo vi ut i förstugan, och två drängar höllo hvar sitt stearinljus framför oss. Och fröken kan tro att folket di glodde och gapa’ precis som om di hade sett komediantare på ett marknad, och spelmannen spela’, och det var ett lif så gamla gubbar de hoppa’ rätt i vädret och sa’: tjo! Och Per han var så han sken. Han är då inte bortbytt och inte född i Fjöntarp, och alltid vet han hur han ska’ ställa sig. Han tänkte väl på de fyra tusen, kan jag tro. Och så folket! För han tycker om att ha ett Tivoli omkring sig. Hvad skall du med flaskan, Per? sa’ jag, för han hade en flaska i näfven. Jösses, tös! du kan väl tänka att en får bestå på dem, när de ropa brudparet fram. Och så bestod han bränvin på dem allihop, och så hurra di och skrek: lefve brudparet! Och så titta jag te’ sidan på Per för te’ se hur han gjorde, för han sto’ der så rant och grann och var inte det minsta generad. Och han bocka’ te’ alla sidor, precis som en ser komediantare göra, och så tyckte jag att jag fick väl göra som han, och så bocka’ jag med, och så hurrade allesamman ... »Det var fan till bränne, som inte kan ta’!» Hon var borta vid elden igen och blåste under kaffekitteln. »Nå men sedan?»
För att nu tillse om det djerfva påståendet är sannt, att jordbrukaren icke använder erhållna lån till produktiva föremål, vill jag här med ledning 1860 af års finanskomitées berättelse anföra följande: Ar 1860 utgjorde sädesproduktionen på landsbyggden inom riket, uttryckt i runda tal: Spannmål, alla slag 13,500,000 tunnor. Potatis, andra rotfrukter och oljevexter 8,500,000 „ Antal kreatur 4,400,000 stycken. Antages nu 10 R:dr såsom medelpris för hvarje tunna spannmål, 3 R:dr för hvarje tunna potatis, andra rotfrukter och oljevexter samt att hvarje kreatur årligen åtminstone afkastar 10 R:dr, bliv produkten af förestående 204,500,000 R:dr. Hvem vill eller kan med blicken på denna lågt beräknade kalkyl, deri mångfaldiga andra landtmannanäringar ändå ej ingå, våga påstå, att landtbruket ej är produktivt? För jemförelse skull vill jag dock äfven meddela några statistiska data om landets öfriga hijfvudnäringar. 72 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Härvid måste jag dock ledsamt nog lemna en lucka för bergshandteringen, emedan jag förgäfves sökt få reda på tillverkningsvärdet deraf. Såsom en landets naturliga näring hyllar jag dock den i jemnbredd med jordbruket. Hvad åter fabriksoch manufaktur-industrien angår, finner man att dess tillverkningsvärde 1860 uppgick till 69,000,000 R:dr. Denna summa får man dock icke antaga såsom denna industris egen produkt; ty först torde derifrån böra dragas circa 75 procent för råämnen. Vill man se hvad handeln inbringat landet, så visar ett sammandrag af exporten och importen för perioden 1842—1862, att den sednare öfverstiger den förra med 3 millioner R:dr. Månne det är denna näringsgren, som är för landet mest produktiv?
Längre fram i albumet ha Franzéns dotter, Helene, och hennes blifvande man, skalden A. A, Grafström skrifvit. Den förra: Glöm mig e j! I alla lifvets öden vill jag minn i s dig, en trogen vän. Döden skiljer andra; men i döden mötas vänner än. Och Grafström: Låt med din barndomsvän, på samma blad, mig äfven teckna få en rad; och i ditt minne se förenas • — som här — mitt namn med min Helenas! Johan Olof Wallin ger Euphrosyne — så hette ägarinnan till albumet — följande nätta lilla råd: Flicka! vackrare är ingen vana än att alltid vara glad o c h god. Tryggare ej vandras någon bana än i oskuld, flit o c h tålamod. 277 Följ den vanan! Gå den banan! Bättre råd jag ej förstod. Näst efter författaren till » Dödens engel » skrifver den bland annat ur Blanches berättelser bekante » döddoktorn », Chr. Carlander, med kärfva, buttra penndrag, som väl passa till den bild m a n gjort sig af mannen: » Lycka till att alltid uppfylla betydelsen af Ditt n a m n! » Religionsfilosofen Schartau skrifver några rader på engelska och Erik Gustaf Geijer: » Qu ' il n ' y ait jamais qu ' un seul triomphe sur la terre, et qu ' il soit réservé ä 1 ' homme de paix! » Atterbom är företrädd af ett citat ur » Lycksalighetens ö » och Tegnér af följande rader, som nog icke kostat Frithiofs store skald allt för mycket hufvudbry: Dina barndomsminnen, Euphrosina blekna alla efterhand. Ack men låt dock mig, låt dock de mina sist förblekna däribland. Carl Wilh. Bottiger skrifver med sin fina eleganta stil och tätt återkommande understrykningar: Det blir höst därute. Lönnen gulnar; bleknad är naturens sommarkrans: Det blir höst — o c h himlens panna mulnar, mera stark blir stjärnans aftonglans. Till vår barndoms glada, gyllne slätter vinkas vi i ljusa stjärnenätter. Snart Din lefnads morgonfält stå tomma; hör då nu en bön af sångens röst!
Han är en Herrans tjänare med ett starkt mänskligt intresse, och utsikten till en intimare andlig beröring och upprepadt meningsutbyte med en man, som till trots för sin gudlöshet och lastbarhet obestridligen har drag af storhet, lockar med underlig makt hans håg. Det förhållande, i hvilket en ordets förkunnare kommer till en döende, medför ofta tillfällen till de märkligaste och intimaste förtroenden, och ju större en människosjäl är – äfven i sitt uppror – dess mera lärorikt och intressant tör det vara att blicka in i den. Men å andra sidan – prosten rynkar sin panna, ty han förnimmer en stark spänning vid tanken på det första mötet – om det nu vore så, att religionens sanningar icke skulle kunna intränga i detta förhärdade hjärta? Om denne lifdömde man i sitt fängelse krampaktigt klänger sig fast vid sina villfarelser och sätter sin stolthet i att dö som en filosofisk hjälte? I den möjligheten, som alldeles icke är utesluten – ty djäfvulen är icke god att taga vid hornen – lurar en fruktansvärd fara både för religionens och hans eget anseende. Personligen känner han icke grefve Struensee, men väl känner han den nyss så mäktige fritänkarens grundsatser och har ofta i skarpa ord fördömt dem från predikstolen – har detta kommit kabinettsministern för öronen, skall det ingalunda bidraga till uppmjukande af hans redan förut hårda sinne. Utgången ligger i Herrans hand. Likväl har prosten Münter icke försummat att också hos människor, som känt kabinettsministern i hans storhets dagar, höra sig för angående hans tillgängliga sidor, och hvad han erfarit tycks lofva välsignelse åt hans sträfvan. Det har sagts, att grefve Struensee är öppenhjärtig och att hans svaga punkt är vänskapen. Doktor Balthasar finner det icke otänkbart, att den lifdömdes vänskap kan vinnas genom godhet och deltagande. I fängelsets ensamhet skall kanske till och med en prästs besök bringa den olycklige någon omväxling. Det gäller blott att icke från början stämma hans sinne fientligt genom bittra och olämpliga förebråelser, utan i stället visa honom sitt hjärtas djupaste deltagande.
I annat fall äfventyrar man alt de öfriga Stånden just för ofvanbemälde ovisshets skuld, afböja inbjudningens verkan genom att t. ex. lägga den nyssnämnda till handlingarna, om icke rent af afslå den; och hvad hade man då för vinst af sin inbjudningsälgärd? Huru förlorad vore icke då den möda och tid, vi tilläfventyrs hade användt på dess diskuterande och afgörande? Mig synes derföre att ordning och reda bäst vinnas, om R. 0. Ad. behagade besluta alt StatsUtsk:s nu inkomna mern. sättes främst på föredragms-listan till nästa plenum, och att näst derefter Gr. Lagerbjelkes inbjudning, må i sammanhang dermed, eller närmaste efterföljd deraf, hos det Höglofl. Ståndet förekomma. H. Ex. Hr Frill. 0. Landtm, hemställde om R. 0. Ad. bifölle att StatsUlsk:s mern. N:o 351 upfördes främst å föredragms-listan för nästa plenum. Ropades ja. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag skulle till R. o. Ad. vördsamt hemställa att Ståndet behagade besluta att delta betänk, jemte inbjudningen, hvilka med hvarandra stå i så nära sammanhang, må på en gång hos R. o. Ad. få förekomma. 620 Den 30 Augusti. Uppå härefter framställd propos. beslöts att StatsUtsk:s un bortlagda mern. N:o 351 och Gr. Lagerbjelkes förut på bordet bvilande förslag till inbjudning skulle uti ett sammanhang företagas lill pröfning. Anmäldes och lades på bordet följande från Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Ulskm inkomne utlåtm; N:o 44, i anledn. af väckt motion om ändring i föreskrifterne, ang:de strandfynd och ur sjön bergadt gods; och N:o 45, i anledn. af väckt motion om meddelande af närmare föreskrifter rör:de de ändamål, för hvilka aktiebolag enl. K. Förordn. d. 6 Okt. 1848 må kunna stiftas.
Han blåste ur näsborrarne, han sträckte fram hufvudet och arbetade vattnet med sina små fötter, medan hans ögon förskrämda sneglade åt den stora hunden, så att det hvita tittade fram ur dem. Han manövrerade så skickligt som en lättskött liten båt. En gång slog han om riktning och sam åt motsatta stranden. Men newfoundländarens nit var nu en gång väckt och kunde icke stillas. Jag kunde se det ifriga uttrycket i hans bruna ögon. Han flämtade af fruktan att misslyckas, han arbetade sig fram med sina starka tassar, han reste sitt stora hufvud, höjde sig ur vattnet och grep efter den lille. Denne trycktes ned, men vred sig undan och kom upp igen. Hans ögon mätte afståndet till stranden, och dödsångesten stod målad i hans lilla ludna ansigte, han fnös och pustade under sina ansträngningar, och de små fötterna rörde sig med feberaktig brådska. Men han hade långt till båda sidor, och det skulle bli honom omöjligt att undkomma. Hans räddare tog ännu en ansats och slöt hans hals i sitt stora gap med ett enda tag. Jag hörde ett svagt jemmerläte och såg den lille sjunka magtlös tillhopa. Dock blott för ett ögonblick. Det uppstod en förtviflad brottning. Den lille tycktes få öfvernaturliga krafter. Han skrek och plaskade, han vred och vände sig; och under detta tumult drefvo båda mot andra stranden. Plötsligt skildes de, och den lille dök upp en aln ifrån den andre. Han simmade med ansträngning och närmade sig min kant. Newfoundländaren gjorde sig åter i ordning att fatta tag. Jag skrek och hojtade för att få honom att afstå. Det var som om han förstått mig. Han simmade omkring ett slag på måfå, steg derefter i land vid motsatta stranden, der han stannade i vattenbrynet utan att söka komma upp för stensluttningen. Han skakade sig, lyfte hufvudet och följde uppmärksamt den lilles rörelser. Denne tycktes vara alldeles utmattad; än tog han häftiga simtag, än slappades de, som skulle de helt och hållet afstanna. Han hade ännu icke hunnit längre än midt i kanalen. Fruktan för den store kamraten hade synbarligen afhållit honom från att välja den kortaste vägen.
Utskottets förslag,'pagyioö, att vid Banco-Disconten och Bdn-Conloi - Banco-Utskoltets Utlåtande N.-o 82. ren högsta summan för län på namnsäkerhet, mot omsattnings-vilkor , måtte förblifva såsom hittills, 6000 R:dr, och att mindre än s5o R:dr ej måtte i nytt lån beviljas, liar af en Ledamot inom Högvördiga Preste-Ståndet blifvit framställdt, att, om maximi-suraman nedsättas till 3ooo R:dr, fonden torde blifva tillräckligare; men i öfrigt hafva anmärkningarna egentligen gatt derpå ut: att det föreslagna minimi-beloppet af 25o R:dr vore för högt; att den mindre Handtverkaren eller Näringsidkaren kunde derigenom finna sig nödgad till skuldsättning öfver behofvet, hvaraf följden blefve misshushållning och ränteförlust; och att, för en obemedlad, alltid vore lättare att anskaffa borgen för 100 än för a5o R:dr, Utskottet finner sig ega skäl för« blifva vid den tillstyrkan, att 6000 R:dr, efter enahanda beräkning, som hittills, må såsom högsta lånbelopp hibehållas; men föreslår, med anledning af de gjorda erinringarna, minimi-beloppets utsättande sålunda, att i nytt lån må kunna sökas och beviljas än* (fa till och med 100 R:dr. Banco-Utskotlels Utlåtande N.o 82. c) Betalnings-vilkoren.
Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna Iean, det förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; staude oclc honom fritt att det hos Rätten angifva. § 7. Till gode män eller Sockne-nämnd varde, såsom arfvode, af förmyndare inbetaldt ett för hundrade af den omyndigas räntor eller inkomster. § *• I afseende å de förmynderskap, sorn äro under Hof-rätts vårdnad, gälle för Hof-rätt hvad här ofvan blifvit om annan Rätt eller Domaren å landet stadgadt. % Der Förmyndarekammare finnes, lände hvad derom särskildt stadgadt är till efterrättelse.» Stockholm den 21 Juni 1860. Ank till Exp.-Utsk. den 25 Juni 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i vissa delar af '17 kap. Handels-Balken och andra författningar, rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom. Sedan den Kommitté, som, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers underdåniga begäran, varit af Kongl. Maj:t nedsatt för att utarbeta förslag till ny Konkurs-lag och förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang ägande ämnen, jemväl afgifvit förslag till förändring i vissa delar af gällande förmånsrätts ordning, så har, uti ett till Höglofliga Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, som blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, Herr Dalman, TU. F., yrkat antagande af sistnämnde förslag, hvilket, jemte öfrige af nämnde Kommitté utarbetade, blifvit på allmän bekostnad tryckt, för att bland Riks-Ståndens ledamöter utdelas. Det vigtigaste momentet i detta förslag är den dermed åsyftade förändring i 8 § af 17 kap. Handels-Balken, så att fordran, som är intecknad i fastighet, alltid skulle tilläggas förmånsrätt till betalning ur den intecknade fastigheten framför den skuld, hvari fastighetsägaren, såsom förmyndare eller uppbördsman, kan häfta.
Om för kostnaden häraf någon brist skulle yppa sig i anseende till det inskränkta antal af ledamöter, som nu finnas närvarande, så föreslår jag, att den iriå fyllas af RiddarhusGassan. Om detta bevis af Ridderskapets och Adelns aktning och tillgifvenhet på ett mindre vanligt sätt uttryckes, må sådant ingalunda blifvit ett prasjudicat för framtiden. En ovanlig förtjenst måste på ett ovanligt sätt utmärkas, och ty värr kan Ridderskapet och Adeln ej hoppas, att alltid erhålla en Grefve Cari De Geer, eller någon som med honom kan jemnföras, till EandlMar^ skalk. Sedan jag med full öfvertygelse framfört denna motion, och för sista gången under denna Riksdag talar inom detta rum, återstår blott för mig den önskan, att jag må föra med mig den tilifredställande öfvertygelsen, att äfven jag genom denna motion, under mina bemödanden för sanning och rätt, leinnat ett behageligt minne hos Högloflige Ridderskapet och Adeln; då, i hvad skiften som helst, min varma känsla aldrig kan svalna |ör Sverige och dess ädla Representanter. inånga ropade på Proposition.' Herr Grefven och Ordföranden hemställde,' om icke, till betygande af Ridderskapets och Adelns synnerliga erkänsla och aktning för 4|54 Den 30 September f. m. Herr LandtMarskalken Grefve Carl De Geer, i afseende på det utmärkt skickliga och oväldiga sätt, hvarpå Herr LandtMarskalken fört Bidderskapets och Adelns öfverläggningar un» der detta Riksmöte, Ridderskapet och Adeln behagad.®, på sätt Friherre Wrangel föreslagit, besluta, det måtte en Medaille uppå Ridderskåpets och Adelns vid denna Riksdag närvarande Jierrar Ledamöters bekostnad, genom visse utsedde Deputerades föranstaltande , slas öfver Herr Grefven och LandtMarskalken; samt att, i händelse den till Medallien erfor* derlige kostnad skulle öfverstiga hvad bland Bidderskapets och Adelns Ledamöter till detta ändamål varder irisamladt, bristen mätte a£ RiddarhusCassan utgå» .
Rdr, som öfverskottsmedlen under förra året utgjorde, kunde bestrida en årlig utgift af 10,950 Rdr, som erfordras för aflöning åt verkets tjenstemän m. m. Såvida denna sednare summa är större än den förra, kan väl icke bestridas, att någon utväg måste vidtagas för att fylla bristen. Så har äfven skett, och i st f. att hvarje år reservera öfverskottet, har det blifvit aflemnadt till Barnhuset, hvilket jag för min del anser vara ett ganska godt ändamål, och som äfven finnes föreskrifvet i den alldra-äldsta Instrukt. -n såsom ett föremål för Kammarens verksamhet. Jag kan således icke finna, att man kan förklara det vara obehöfligt eller oriktigt. Beträffande 9:de punkten har en talare erinrat derom, att det vore billigt att bereda äfven räntetagare ersättning. Billigheten har jag icke förnekat; jag har blott sagt, att jag ansåg att det borde vara de sjelfva, som i detta fall ägde göra framställning. Att dessa räntetagare icke äro i samma ställning som andra, hvilka hafva indelta räntor sig anslagna, det hafva de och deras företrädare i tjensten sig uteslutande att skylla. Sedan nu ett förändradt sätt för dessa räntors utgörande blifvit infördt, hvarigenom rättigheten att upsäga dem in natura uphört, har KammarKolhm funnit tiden_vara inne, att till K. M. inkomma med anhållan, att slippa det i K. Brefvet d. 22 Juli 1803 Colhm ålagda bestyr med beredande af en ständig tiondesättning Det har således berott på de i förevrde punkt omförmälda skolor sjelfva, att bereda sig den ersättning, som borde tillkomma dem lika väl som någon annan. Jag tror fördenskull, att det klandrade beslutet stödt sig på en ordagrann tillämpning af den utaf K. M. och R. St:r beslutade författnm. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Det vore visserligen åtskilligt att tillägga med hänseende till l:sta punkten, der jag, i strid med den siste värde talaren, tror, att anmärkn. finnes mot helt andra saker, än postmästares tillsättande.
Men i den händelse Bidderskapet och Adeln skulle medgifva återremiss, anhåller jag få anmärka, i anledning af den framställda satsen, att en förmyndare ovilkorligen skulle låta inteckna sin egendom, att man efter Svenska lagen kan blifva ålagd, att blifva förmyndare. Jag hemställer då, i fall man ägde en mindre egendom , vore slägt med en rik omyndig och ej kunde undgå att emottaga förmynderskap, om man då skulle inteckna sin lilla egendom för ett stort capital. Den lemnade ej myndlingen säkerhet och förmyndaren kunde vara ruinerad, ty detta skulle blifva ett våld mot förmyndarens fria dispositionsrätt af sin egendom, och det kan ej stå tillsammans med ömhetskänslan eller rättvisan. Några exempel, som blifvit anförde rörande Banken, måtte ej vara lämplige, emedan den ej lemnar lån Den 7 Maji f. m. 207 utan alla möjliga tevis, att man icke är förmyndare. Likaså, i afseende på hvad som blifvit anfördt om några Directioner för cassör, får jag nämna, att vissa föreskrifter äro dem lemnade, hvarefter de skola utlåna, och dessa föreskrifter måste de följa. Om återremiss beslutas, anhåller jag, att desse anmärkningar må åtfölja, men jag har annars ej något emot bifall å Betänkandet. Herr Ribbing: En värd Ledamot Friherre Anckarswärd har uppfattat hvad jag yttrat, såsom skulle jag hafva lagt honom till last, att han framställt frågan, om ömhetskänslan eller rättvisan borde läggas till grundval för Lagstadgandet. Sådan har ej min mening varit; tvärtom är jag honom förbunden, för det han till bedömande förelagt oss ett så vigtigt ämne, och sålunda gifvit äfven mig tillfälle att deröfver yttra min mening. Ilan har uppgifvit exempel af sin egen erfarenhet, huru Herr Friherren förlorat första inteckningen genom den tysta förmonsrätten.
Prötocoller lärer inflyta; så anser jag mig icke sakna anledning tillstyrka den framställning till Riksens Ständer, att med anslagets så beskaffade fortsättande söm företiämnt är, må sammanbindas förbehållen rättighet till allmän redovisning derför, i likhet med öfrige Statsanslag, hälst hemlighet för Statsutgifter är oförenlig med Regeringssättets esprit, likväl utan inskränkning derigenom i Konungens höga dispositionsrätt, som med redovisningen icke bör förblandas, men genom hvilken redovisning, med kännedom af föremålen för utgifierne, Riksens Ständer inhämtade upplysning om anslagets större ellef min-: dre tillräcklighet i jemförelse till StatsbehofVen. Till den nu gjorde framställning anser jag mig i öfrigt deraf föranledd, att, då Riksens Ständer vid sista Riksdag, ansågo sig be-j rättigade att fordra redovisning för alia Statens medel, ehvar de ock förvaltades, eåsorrt Tullmedlen, KrigsCollegii Cassör m. tn. Annet jag, med analogie af denna princip, den re-: dovisning, jag yrkat, vara tacite, derundef if)2 7 Julii e. m". begripen, och böra äga rum; men, då Riksens Ständer icke i annan väg, än genom deras Statsutskott eller Revisorer kunna komma i tillfälle att känna det förhållande hvarom nu är fråga, nemligen att 184,539 R^dr af Extra utgiftsanslaget, blott inom tvenne år blifvit allmän redovisning undandragne, tror jag mig hafva felat i det förtroende jag ägt, att såsom Ledamot i alla Revisioner deltaga, om jag icke begagnade, det förmodeligen sista tillfället, att upplysa Riksens Ständer om ett förhållande af undanhållen allmän redovisning som ligger utom deras kännedom, till den åtgärd de lämpelig anse.