Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskott under flera veckors tid jemväl granskade och hvilka derjemte af Directionens årliga tryckta Berättelser vitsordats, I öfrigt är jag icke emot utan tvärtom önskar, att både Öiver-Directeuren Hagström och hvilken annan Tjensteman vid Canal Verket som hellst må framkallas för att afgifva upplysningar, rörande samma Verk, hvars Den g Februarii. 199 Förvaltning alltid varit ställd på en ganska öppen fot. Öfver-Directeuren Hagström har äfven redan varit i Statsoch Banco-Utskotten förekallad samt är tillreds, att, enär han anlitas, genast derstädes sig infinna. Sluteligen och då jag aldrig skall glömma, att man icke bör onödigtvis borttaga Lagstiftningens dyrbara tid, anser jag mig böra uppskjuta allt vidarn besvarande af de emot mitt Memorial framställde Anmärkningar, intilldess Målet från Utskotten inkommer, och förbehåller mig att, när ämnet sluteligen skall afgöras, få anföra de ytterligare skäl, hvilka tilläfventyrs kunna blifva af nöden. Herr Munck af Rosenschöld: Herr af Brinckman har yttrat sin förundran, att de Ledamöter, som nu talat emot nyttan af Götha Canals anläggning, icke anfört något emot den, da den först var i fråga vid 1809 års Riks dag. Jag får rättfärdiggöra mig dermed, att jag under hela den Riksdagen icke var i Sverige. Om icke Herr Grefve von Platen sjelf erbjudit sig att besvara invändningar mot sitt Memorial, hade jag ej framkommit med mina. De uppgifter jag, om förhållandet emellan det. arbete, som är gjordt och ännu återstår att göra, anfört, grunda sig på Götha Canal Directions egna år 1810 och nu framlemnads Förslag och Calculer. Det kan ej bestridas, att af Slussarne icke |:del och af Kaij Dammarne icke \ är färdig. Dessa Arbeten äro betydligare och kostsammare än sjelfva gräfningen, sora dock icke till hälften är färdig. 200 Den g Februarii.
I anledning af det nu upplästa Utlåtandet får jag äran erindra följande, Yid sistlidne Riksdag väcktes inom BondeStåndet motion om förnyande af Rikets Ständers underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t år 1812 om Beväringsmanskapets befrielse från all extrajudiciel bestraffning, som vore af neslig beskaffenhet eller innefattade kroppsstraff; - Den ii Maji, 49 straff; men denna motion Lief förkastad. Under innevarande Riksdag äter har icke någon sådan fråga blifvit bestämdt väckt; men Utskotten hafva af Herr Cederschjölds i delta Utlåtande besvarade motion, att Rikets Ständer måtte begära del af de nya KrigsLagarne, tagit sig anledning tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl. Maj:t i underdånighet aflåta en dylik hemställan i afseende på Beväringsmanskapets bestraffning, sorn den af år 1812. Då jag gillar den princip, att Rikets Ständer icke böra begagna sin petitionsrätt, der den ej är af behofvet påkallad, och jag för öfrigt godkänner de skäl, som vid förra Riksdagen anfördes mot en sådan underdånig hemställlans afgifvande, har jag ej kunnat instämma idet af Utskottens pluralitet fattade beslut. Jag misskänner ej Herr Cederschjölds goda afsigt med motionen; men jagar förvissad, att Kongl. Maj:t clerförutan skall fästa allt möjligt afseende på Rikets Ständers rätt, att i Lagstiftningen deltaga, och på våra unga krigares anspråk på en mild behandling, som tillika är förenlig med krigsdisciplinen. Jag anhåller derföre om afslag å Utlåtandet. Herr CederschjöldPehr Gustaf: Det är två saker jag åsyftat med min ifrågavarande motion: den ena, att få bestämdt uttryckt, att Beväringsmanskapet icke riik - 24 11. 4 5o Den ii Maji. nas till KrigsStaten längre, än det är linder vapen, hvarom för närvarande icke lär finnas något uttryckligt stadgande.
Med anledning så väl af deta Banco-Ut. skottet åliggande befattning , att pröfva Herrar Banco Fulimägtiges åtgärder, som äfven utaf de i Vällofl. Borgare-Ståndet väckte och till Utskottet remitterade Memorialer, hafva så brydsamma Öfverlnggningar uti Utskottet förefallit, att deras Resultat anmäles i afsigt att erhålla Riksens Höglofl. Ständers förrordnande. Detta Resultat består i följande åtgärder: 1:0 Upphäfvandet af Herrar Banco-Fullmägtiges Föreskrifter till Götha Canals DiscontVerk, att Verkets egna Reverser eller Assignationer i Liqvider för Lån endast såsom Hypothek för en framdeles blifvande Liqvide finge emottaga?: 2:0 Att Herrar Banco-Fullmägtige skulle åläggas att Lagligen bevaka Banquens rätt med der tillägg , att den deraf möjligen intraffarde följd, att Discont-Directionerne sage sig nödsasakade att inställa alla vidare Lsqvidationer, vore nog betänkelig för att ej förekommasi anseendes Höglofl. Eanco-Utskottet att så be. bud på yrkadt. Den 30 December. skaffad följd kunde undvikas på det sätt, att blott förfallne Lån och deraf endast de, som Gäldenarerne vilja till fulla beloppet infria, finge till Slut-liqvide med Verkets egna Papper komma i fråga, om Fullmägtige uti de återstående tillgångarne skulle anse sig äga säkerhet för Banquens försträckningar. Jag vill först och främst yttra mig angående Farmen af Banco Utskottets förhållande, och dervid förekommer: 1:0 Att Banco-Ufskottet icke bordt afvagta Riksens Ständers Förordnande, för att göra Fullmägtige uppmärksamme på kraften af 4 Cap. 7 §• Utsöknings-Balken, helist 87 och 88 § §■ ' Regerings-Formen tydeiigen stadga den ordning uti hvilken Lag aKail förändras, så att Domaren kan ställa sig en sådan förändring till efterrättelse. 2:0
Frölich: Af samma lanke som Hr Landtm., ville jag endast hemställa, om icke en förnyad propos. på återremiss kunde göras, till utrönande af majoritetens tanke. Frih. Sprengtporten förenade sig med Gr. Frölich. Hr Munck af Rosenschöld: Ja-propos:n torde blifva bifall till betänk., och nej-propos:n innefatta återremiss. Någon annan contra-propos. har jag ej begärt, och det torde vara i full conseqvens med det sätt, hvarpå Hr Landtm, förklarat sig hafva uppfattat svaret på den framställda propositionen. Hr Rosenblad: Då det synes af Hr Munck af Rosenschölds framställning om contra-propos., som hafi vore för återremiss, efter lian begärt alt contra-proposm må lyda å återremiss, och jag icke hört någon af dem, som önskat bifall, begära votering; så hemställer jag, om vi icke ulan votering kunde få återremiss. Hr Munck a f Ro se n s c h ö I d: Såvida återremiss skulle beviljas, så har jag ingenting emot, alt min begäran om votering förfaller. 1 anledn. häraf framställde Hr Frih. o. Landtm, nu propos. till återremiss, hvilken bifölls. Företogs till pröfning Allm. Besvärsoch F.kon.Ulsk:* den 8 och i5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 83, i anledn. af väckta frågor, dels om K. theatern.? indragning och 318 Den •xi Augusti c. ra. utarrendering till enskilda, dels om rätligliet för enskilda att anlägga theatrar i hnfvudstaden, dels om upphörande af de afgifter, som för representationer i landsorterna erläggas till K. theatern, dels ock 0111 den bevillning och de afgifter, som enskilde höra, för rättighet att gifva offentliga representationer, utbetala. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Allm.
För alt i detta ämne, som mig synes mara af mycken wigt, lättast komma ifrän saken, tror jag det more bäst, taga ett beslut, som more swarande emot densamma, och förklara att, som frägan egentligen är reglementarisk» anfäge Ridderstapet och Adeln öfwerfiödigr genom nä. gon skiljaktighet i beslutet, hänskjuta den lill Nämden. Andra Del. N:o 44. 690 Den 12 Augusti. (Vrefwe De Ig, 6ar6ie: Manne delta wore att handla conseqvent; med öfverläggning fattades beflutet för 2:ne dagar sedan, Hwilkcn tillfällighet har mellankommit? hwilken ny uplysning Har blifvit off gifwen, som förwisiar ost art wi dä hade orätl? att wi, i en förändring skulle säkrare winna ändamälet? Medgifwa wi akt saken är reglemente rist, dä är det samma, som att be de andra Ständen, bestämma huru de wilja hafwa det. Wore detta den enda fräga, som fordrade Nämd, jag stulle dä för art winna tiden (säkert ej af öfwerivgelse) afstä derifrän, men dä Nämden ändock stall sammanträda, kan det wara lika mycket om en fräga mer eller mindre kommer under omröstning. Herd! Landt-Marstalken yttrade sig finna att Ridderstapet och Adeln önstade förblifwa wid fikt förut fattade beslut. Uplästes och gillades Bewillnings - Utskottets memorial, af denna dag, innefattande Utskottets yttrande öfwer de stiljaktigheker, som, i afseende pä afgif erna för husbehofsbränningen, Riks-Ständett emellan upksmmit. Föredrogs ert protocolls-Ukdrag, af denna dag, ifrän ber Hederwärda Bonde-Ständet, innefattande Ständets beflut öfwer Bewillningo-Utstottets förflag till jemkning, sä wäl i allmänna bewillningen som i bewillningen för branwins-tillwerkning.
Då egare af skattehemman, jemlikt Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 2 g, ega lika fri dispositionsrätt öfver dessa hemman, som frälsehemmans egare, synes ock deraf böra följa enahanda frihet till svedjande, som, enligt 14 Gap. 4 g ByggningaBalken, å frälsejord är medgifven samt således, om i öfrigt likhet emellan frälse och skattehemman till vägabringas, sådan äfven i nämnde hänseende genom nödig rättelse i 2 och 4 gg af nämnde Capitel beredas. Hvad beträffar åtskilliga friheter, som i öfrigt varit frälsehemmans ägare tillagde, så förekommer: att rättigheten till Krogars anläggning är upphäfd genom Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1834; att genom Kongl. Kungörelserne den 13 Februari 1828 och 14 Juli 1835 friheten att anlägga sågoch mjöl-qvarnar för husbehof äfven blifvit utsträckt 19 till innehafvare af kronoskatte och kronojord; att frälsehemmans egare numera,jemlikt Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1830, äro skyldige att deltaga uti utöfningen af Fjerdingsmanna befattning; samt att uti Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 är stadgadt, det afgifterne för derefter skattlagde Bruksoch Bergverks-anläggningar i sådane fall, då de beräknas efter tillverkningens belopp, böra bestämmas till ^V:^el deraf, ehvad rudimaterierne hämtas å frälse eller krono och kronoskatte jord; Varande således i alla dessa omständigheter numera icke någon skilnad emellan frälse samt krono och kronoskatte egendomar. Vidkommande frälsehemmans egares rätt till jordegande andelen i böter, så kunde eftergiften af eu dylik obestämd förmån för framtiden icke anses medföra någon egentlig uppoffring.
Inom Vcillojlige Borgare-Ståndet: af Herrar Petre' och Levin’, att de biträdde den af Grefve Posse, i dess reservation emot Betänkandet, yttrade mening om befrielse för skeppsredare att uttaga Fribref, hvilkas hufvudsakliga gagn lärer vara att bereda Kongl. Comrnerce-Coliegii Tjenstemän inkomst; af Herr Winberg, med hvilken sig förenat Herrar Bruse, Norman, Maechel, Landin, Linn, Valley, Helleday, ra. fl.; att Utskottet, lili stöd för afslag å motionerne, syntes hafva afsett ett annat ändamål med ifrågavarande skeppshandlingar, än Herr Winberg med deras utfärdande kunde förena; alt Fribref numera endast ådagalägga fartygs nationalitet och för inrikes Tullbehandling ej äro nödige; att nationaliteten lika kraftigt bestyrkes genom det köpeeller bil-bref, som alltid måste finnas om bord, och att Fribrefvet å utrikes ort efterfrågas endast af Svenske Consulerne, anén ej af främmande magters auetoriteter; att fribrefven således, utan äfventyr för Svenska handeln, kunna afskaffas; dock vore sådant af mindre vigt, än ändring af stadgandet, att de årligen böra förnyas, och dessa handlingars erhållande, utan förlustgifvande tidsspillan och omvägarj att i6 Allni, JBesv.- och Oecon.-Ulskotlets Betänkande IV'.o 110. de så kallade Turkiske passen numera äro af mindre vigt för Svenska fartyg, då del visat sig, att Preussiska och Danska m. fl. fartyg, ouppbringade besegla Medelhafvet, utan dylika pass, och ulan alt nämnde nationer erlagt eller för närvarande erlägga någon tribut lill Barbaresk-Staterne; att passen likaledes uppvisas endast för Svensk Embetsman, hvadan deras ålder af utländske aucloriteter ej kan ifrågasättas, och i följd hvaraf deras förnyelse för hvarje resa ej lärer vara behöflig; af Herr fVijk: att, ehuru Fiibref, Lill bestyrkande af fartygs nationalitet, synas vara behoflige, borde nämnde handling, som kan jemföras med Fastebref, vara gällande, så länge ingen förändring i eganderälten inträffade; att, om sådant stadgades, skulle Fribrefvens uttagande i CommerceCollegium och dermed förenadt uppehåll mindre öfverklagas; alt blanquelter till Turkiska pass borde finnas i alla större stapelstäder, emedan det inträffat, att frakter på Medelhafvet, under det ruan afbidat Turkiska passet, för skeppsredare i de från hufvudstaden aflägsna orter, gått förlorade; af Herr Halling: alt både Fribref och Turkiske pass kunde,
Denna fråga sönderfaller i tvenne delar; den första, huruvida det är ändamålsenligt och önskligt att R. o. Adis genealogier utgifvas. I detta afseende instämmer jag med Hr Anrep och de talare som förordat ett sådant företag. Jag anser att det skulle vara både nyttigt och intressant, och att det skulle medföra de fördelar, hvilka här blifvit åberopade. Såsom att genealogiernas tryckande möjligen kunde medföra deras komplettering, och att de blefvo fredade för sådana tillfälliga olyckor, som brand, m. m. Den andra punkten är, huruvida det är Riddarhuskassan som skall förlägga arbetet. I denna punkt är jag icke af samma tanke som Hr Anrep. Jag vill icke så mycket fästa mig vid att arbetet enligt min åsigt icke kan blifva på långt när så vinstgifvande som motionären beräknat; man får icke här göra sina Den 10 Mars. 135 beräkningar efter Adelskalendern, som är ett litet arbete, kostar några R:dr, och hör till den art af litteratur inom vårt land, som är den mest säljbara. Förhållandet är helt annorlunda med det arbete motionären nu föreslagit. Vi hafva en erfarenhet att åberopa, nemi. i afseende å Riddarhusets egna prot:r, som äfven varit och äro af ganska stort värde för historiska forskare, samt mycket väl redigerade. Af de flere hundra exemplar som Riddarhuset förbehållit sig hafva, — efter hvad jag tror — 3 eller i blifvit sålda. Det vore högst angenämt om de ledamöter, som nu äro närvarande, ville taga detta i öfvervägande, och, då hela uplagan ligger uppe på vinden, låta oss få en liten afsättning af denna artikel hvarigenom vi kunde upmuntras att förlägga ännu en dylik. För öfrigt anser man att när ett arbete utgifves af en officiel myndighet, detsamma bör vara tillförlitligt, och hvad den sednare tiden beträffar, tror jag visst att genealogierna något så när kunna förtjena förtroende; men när man kommer till de äldre anteckningarne, så äro upgifterna icke så säkra att de böra af Riddarhuset utgifvas och således på visst sätt garanteras.
Hans Exellence Justitie-Stats-Ministern m. m* Herr Grefve Gyllenborg. 326 Konungens Nåd. Propositioner. Hans Exellence Stats-Ministern för Utrikes Ä« renderne Herr Grefve von Engeström. Hans Exellence Stats-Rådet Herr Grefve Ro senbi ad. Hans Exellence Stats-Rådet Herr Grefve Fle ming. Hans Exellence Stats-Rådet Herr Grefve La gerbring. Hans Exellence Hof-Kantzleren Herr Friherre af Wellerstedt. Stats-Råden Herr Friherre Skjöldebrand. Herr Friherre Cederström. Herr Grefve Mörner. Justitie-Råden Nordus. Grefve Strömfelt. Justitie-Cancelleren Turdfjäll. Sedan Kongl. Maj:t låtit inkalla Stats-Ministem för Norrska Arenderne och härvarandeNorrskaStatsRåden, föredrog Förste Expeditions-Secreteraren Berg enskjöld i underdånighet Förslag till en Lag, angående vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sadane personer, hvilka begå förbrytelser 1 ett af de förenade Riken Sverige och Nprrige samt derefter afvika till det andra. H ögsta Domstolen har. funnit sig böra i underdånighet tillstyrka att, i likhet nied berörde Förslag, Nådig Proposition till Riksens nu församlade Ständer expedierades. Uppå Svenska Stats-Rådets Ledamöters underdåniga hemställan, täcktes Kongl. Majrt godkänna det upplästa Förslaget och befallte, att Nådig Proposition, i anledning deraf, skulle till Riksens Ständer öfverlemnas; hvarjemte, efter det Norrska Stats Raden jemväl tillstyrkt, att e; JTonuttge/is Nåd. Propositioner. 327 mahanda. Förslag måtte för Stor-Tinget framläggas. Kongl. Majit dertill lerrmade Dess Nådiga bifall; Och blef det i underdånighet författade Projekt till Proposition, som nu upplästes, sådant det •vid Protokollet finnes bilagdt, af Kongl. Maj:t gilladt. In fidem ProtocollL P. A. Ränström.
Han lemnade henne tillräckligt med penningar för detta ändamål, samt bad henne ej nämna något till sitt herrskap. Under många försäkringar om sin beredvillighet lofvade frun göra sitt bästa. Hans farhåga för Idas helsa var minskad genom hushållerskans blotta närvaro, emedan han var menniskokännare nog att finna, det hon i annat fall icke visat detta yttre lugn; ty obekant med de konsiderationer, som ofta förmå individer af den högre klassen att dölja sina känslor, skulle nog den pratsamma frun genast underrättat honom derom, då hon, likasom den andra tjenande personalen i huset, var intagen till Idas fördel. Deruti hade han rätt; men nu låg det något helt annat på den goda fruns sinne, som hon ej kunde fram med, emedan intet å hans sida gaf henne anledning till all yppa det. Färdig att aflägsna sig, frågade likväl häradshöfdingen, liksom tillfälligtvis, huru det nu vore med mamsell Hedrén, emedan han hört att hon varit sjuk. Sjuk är hon icke, fastän hon är sorgsen och hennes ögon ofta bära spår af i tysthet utgjutna tårar, och det kan väl äfven ingen menniska undra på och nu lossnade med ens den goda fruns tungband, som fått vatten på sin qvarn genom häradshöfdingens lådsade förundran. Utom flere mindre reflexioner hon gjort öfver herrskapets bemötande mot den "söta flickan", omtalade hon ord för ord gårdagens samtal mellan kusinerna, hvartill hon varit ett lika oförmodadt som obemärkt vittne, i det hon städade i det klädskåp som var anbragt i muren emellan detta och yttre rummet. Fru Lundström var således på spektaklet i går? inföll Ferdinand, för att dölja de känslor han erfor, och gifva en annan vändning åt samtalet. Å nej, jag skulle ju endast bli bjuden för mamsell Idas skull. Det skulle visst icke fallit dem in eljest, och som jag ville vara "nytral" och lådsa om ingenting äfven skulle jag icke haft hjerta att gå in till den stackars flickan den dagen begärde jag och erhöll tillstånd att gå till en af mina bekanta. Under middagen gaf häradshöfdingen tillkänna sin tillernade bortresa dagen derpå, för att besöka en af sina fordna universitets-vänner, bosatt tio eller tolf mil derifrån.
Endast några lindriga anstöter af Hennes Maj:ts vanliga gicktkrämpor, men som likväl icke väckte någon farhåga och ej förhindrade Hennes Maj.t att ännu i går fara ut, föregingo det a o lall af kramp i bröstet, och deraf följande qväfning, som, om en timma sedan dess första början, ändade Hennes Majds dagar, kl. 4 denna morgon. 350 Den 22 Junit f, ml Vi gore oss förvissade, att, deltagande i Vår rättmätiga sorg, J, genom den hugsvalelse J Oss derigenom bereden, ägnen en rättvis gärd af saknad åt den, som med ömhet vår-i dadé Eder afledne Konung, som, med godhet och välvilja mot hvar man, aldrig ägde sitt hjerta stängt för välgörandets pligter, eller sin hand tillsluten för nödens och armodets barn, och som, under hela sin lefnad, utan minne för henne tillfogade oförrätter, ägde det så mycket lifligare för beviste tjenster och pröfvad vänskap. Vi förblifve Eder med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågne, befallande Eder, i det öfriga, Gud Allsmägtig synnerligen Nådeligen. Stockholms Slott dea 20 Junii 1818. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt. Och skulle Högstberörde Nådiga Skrif.' velse i dagens Protocoll intagas, samt läggas till Handlingarne. Grefve Posse, Claes Fredric-. Såsom en följd af denna högst beklagliga och smärtande Högstsalig Hennes Maj;t EnkeDrottningens hastiga bortgång, tillkommer det Riksens Hög* loflige Ständer, att, jemlikt deras vid denna Riksdag fattade Beslut, förordna om dispositionen af Rosersbergs Kungsgård. Den a2 Jtmii f. m. 351 Jag får i anledning deraf vördsamt hemställa och föreslå, det Riksens Sjånder må i underdånighet erbjuda dispositionen af ifrågavarande Kungsgård, jemte den af Riksens Ständer vid denna Riksdag dertill anslagna årliga underhålissumma till Hans Majit Vår nuvarande Regerande Allernådigste Konung för hela dess lifstid.
Denna minskade säkerhet i fast egendoms besittning biet emedlertid allt mer och mer kännbar, Å ena sidan tilltog jordbruket i ständigt stigande förkofran och, å den andra, växte behofvet af realkreditens utvidgade användande; och i begge dessa afseenden erfordrades säkerhet i besittning och eganderätt al fast egendom. Under sådana förhållanden biet ämnet i början al detta 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o IS. sekel öfverlemnadt till då varande Lagkommissions bearbetande; och följden deraf blef 1805 års ofvanåberopade förklaring angående lagens rätta förstånd och tillämpning ej allenast i mål rörande klander å fast egendom, utan ock om hvad ytterligare vid lagfarts beviljande iakttagas bör. På samma gång man deri stadgade tid, hvarigenom egare till fast egendom eller hans rättsinnehafvare borde anställa talan för återvinnande af egendomen, derest den blifvit egaren olagligen afhänd, ansåg man nemligen nödigt att bestämma sådana vilkor för lagfarts erhållande, som gjorde olagligt afhändande, så vidt ske kunde, omöjligt. Det heter således uti omförmälde författning: ”För alt härvid än vidare befordra lagens afsigt att förekomma sådana öfverlåtelser af fäst egendom, dem lagen ogillat och förbudit, har Kongl. Maj:t ansett nödigt, med alPvarlig påminnelse lill domhafvande att vid lagfarts beviljande noga tillse, att de i lagen redan stadgade vilkor varda uppfyllda och att uppå olaga ålkomst uppbud ej varder meddeladt, såsom ytterligare säkerhetsmått i Nåder föreskrifva, alt, enär lagfart hädanefter sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisassamt innehållet deraf korteligen i lagfarts-prolokollet antecknas.” I sednare afseendet innehöll lagen ej heller förut någon föreskrift. Den kräfde, jemlikt 1 § i 4 kap. Jorda-Balken, för lagfart endast företeende äf den handling hvarpå sökanden grundade sin åtkomst.
Mycket riktigt, hans mörka ögon hvilade ännu Idun, erhålla » sit gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken a b o n n e - mentet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumerapå Ebba, och då deras blickar nu för andra gången möttes, gjorde han en djup och vördnadsfull bugning. I det samma gick ridån upp. Det var bal hos grosshandlare Rappes i afton. Inne i den upplysta balsalen flögo de dansande paren hvar andra förbi; det var ett vimmel af svarta frackar och lysande, lätta baltoaletter, det var ett sorl af glädtiga röster och skratt, som emellanåt öfverröstades af musikens brusande toner. I ett litet kabinett, der, i bjert kontrast mot de andra starkt eklärerade rummen, en behaglig halfskymning rådde, satt häradshöfding Trane helt ensam, tillbakalutad i en fåtölj. Han hade ej fått nå- gon dam till denna valsen och hade derför dragit sig till baka i ensamheten en stund för att sysselsätta sig med sina tankar. Var hon verkligen så utomordentlig denna Rappes lilla svägerska? Nils hade under en timmas tid oafbrutet talat om henne och kunde ej nog berömma alla hennes goda egenskaper. Det hördes steg på mattan. Edgar Trane såg upp; föremålet för hans tankar stod framför honom. » Se, der är ni, » utropade hon gladt, » jag har sökt efter er! » » Efter mig? » Edgar reste sig upp. » Ja, jag önskar ett samtal med er. Det kanske förundrar er och var säker på, att hade icke nödvändigheten tvungit mig, hade jag ej vändt mig till er. Jag kommer för att varna er. » » Varna mig? » Edgar såg ytterst förvånad ut. » För hvad då? » » Jo, min syster och svåger hafva gjort upp en komplott mot er frihet. » H o n talade fort medan hon stod oah såg på sin solfjäder. Edgar skrattade. » Nej, verkligen! » » Jo, ser ni, Nils och Louise vilja nödvändigt gifta bort mig under min vistelse här, och då jag häromdagen lät ett par undfalla mig om att jag. tyckte ni såg. såg rätt hygglig u t.