Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om testamente af arfvejord, skulle medgifvas till förmån för skyldeman inom bördeled, utan någon rätt för avfvingen att den återlösa, torde den lösningsrätt till bort-testementerad bördköpt jord, som arfvingar, enligt 17 kap. 3 § Ärfdabalken, ega, böra inskränkas till det fall att denna jord blifvit gifven till någon utom börden; hvarförutan ali fråga om surrogat för arfvejord synes böra förfalla. Stadgandet derom i 2 § af berörde kapitel grundas på det ovilkorliga förbudet att bortgifva arfvejord, den der alltid borde tillhandahållas arfvingar eller ock ersättas med annan egendom; och med detta förbud faller ock grunden för samma stadgande. Ehuru Utskottet, efter hvad återremitterade Betänkandet visar, ansett den utvidgade testaments-rätten efter stads-rätt böra förenas med en utvidgning af rättigheten att i lifstiden bortgifva stads-fastighet, hvilken rättighet af gällande lag uti 3 § 8 kapitlet Jorda-balken blifvit begränsad till en sjettedel, antingen fastigheten är ärfd eller förvärf^; finner likväl Utskottet deri förändring af testaments-rätten efter lands-rätt, som nu är i fråga, ej ovilkorligen påkalla någon förändring i det stadgande, som 1 § berörde kapitlet innehåller, angående gåfva före döden af fastighet å landet. Motivet till de inskränkningar i friheten, att under lifstiden bortgifva fastighet, som innefattas i nämnde kapitel, är visserligen lill en del detsamma, som föranledt inskränkningarne i testaments-rätten, eller lagstiftarens omsorg om barn och bröstarfvingar; men detta motiv uppenbaras dock tydligast i förbudet att under lifstiden eller, såsom det vanligen heter, med varm hand bortgifva stads-fastighet. Likasom den, som hav bröstarfvingar, enligt 17 kapitlet 5 § Ärfda-balken, efter stads-rätt ej kan borttestamentera mer än livar sjette penning, förbjuder, på sätt nyss är anmärkt, 3 § 8 kapitlet Jorda-balken den, som eger stads-fastighet, att deraf bortgifva mer än sjettedelen.
Della har Ridd.- Utsk. i nu föreslagna stadgande icke ansett sig böra nptaga utan förutsatt, hvilket också naturligen måste förntsätats, alt den, som tjenal 25 eller 30 år har tjenat väl; men i alla fall auser jag det icke vara öfverflödigt att något i stadgandet derom inflyter, och vill således föreslå att efter ordet i Ulsk:s förslag, ”ordinarie stal”, skulle tilläggas; samt alt han under tiden till Ro. Ad:s samt Direkt:s belåtenhet sina åligganden upfylll. Med delta tillägg saint, ändring af 50 ålders år till 55, skulle jag för min del vilja tillstyrka R. o. Ad. att antaga det af Ridd.Utsk. nu afgifna förslag till reglemente för pensionering af Riddarhusets tjenstemän. Jag anser nemi. att hvarje tjensteman, vare sig att han varit i R. o. Adis eller det allmännas tjenst, bör vara förvissad om att vid en högre ålder, om han väl har upfylll sina åligganden äfven med säkerhet kunna påräkna något understöd för sina behofver under den tid då hans krafter aftaga, då åldern gör honom mindre tjenstbar, och hindrar honom från att på annat sätt I förvärfva hvad som för hans lifsbehof är nödigt. Det är enl. min tanke icke riktigt grannlaga eller välbetänkt att lemna tjenstemänuen i ovisshet om hvad de i detta afseende kunna hafva att för1 vänta på gamla dagar. Del skulle annars kunna bero på en dagens opinion, på ett tillfälligt missnöje eller andra omständigheter, att en förtjent tjensteman ginge miste om hvad en mindre förtjent vid ett annat tillfälle har erhållit. De pensioner som af R. o. Ad. på detta sätt nu kunna bestämmas till eli visst belopp, äro icke så stora alt det icke kan vid något tillfälle komma ifråga alt om en Riddarhusets tjensteman med utmärkelse tjenat längre tid än reglementet stadgar, R. o. Ad. ju för honom kan höja pensionen, och delta blir en grace.
St., med anmälan om de mot landtmäteritaxan framställda anmärkmr, måtte hos K. M. i underd. anhålla, det nämnda taxa må underkastas ett förnyadt öfverseende, och de förändringar deruti vidtagas, som af billighet och behof påkallas. Ropades starka ja, blandade med många nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej. Hr von Hartmansdorff begärde att få veta hvad beslut de öfriga Stånden faltat i anledn. af utlåt. Undert. Ridd,Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse derom ännu från något af RiksStm ankommit. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition; Den sorn bifaller den delen af Lagoch Ekon.Utskms i betänk. N:o 34 framställda förslag, som angår en und. anhållan till K. M. 0111 landtmäteritaxans öfverseende, voterar ia» den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås ofvannämnda del af ifrågavar. förslag. Den 8 Maj e. m. <>9 Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 14. Nej — iq. Hr Frib. o. Landtm, hemställde nu, om R. o. Ad. behagade bifalla sednare delen af Utsk:ns förslag, eller att R. St. böra uttrycka den åsigt i afseende på fria accorder emellan jordägare och landtmätare, sorn af Utsk:n i betänk, blifvit framställd. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. blef nyssnämnda sednare del af förslaget af R. o. Ad. afslagen. Vidare föredrogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den 3o sisth April och den 5 dennes på bordet lagda mern.
Majit för inrättande af Instruktions-kompanier vid lndelda infanteriet nu äskade anslag, tillsammans 40,000 Ridr för året, nemligen för personalens underhåll 37,500 Ridr samt för sängoch husgeråds-persedlars m. m. vidmakthållande, 2,500 Ridr, må af Rikets Ständer till uppförande å Stat anvisas, äfvensom att, på sätt Kongl. Majit jemväl begärt, kostnaderne för anskaffningen af ofvanberörde sängoch husgeråds-persedlar m. m. må få bestridas af lörsta års-anslaget för dessa kompaniers underhåll, 9:o Med anledning af Kongl Majits derom gjorda Nådiga framställning och i enlighet med hvad vid föregående riksdagar jemväl medgifvits, tillstyrker Utskottet, Slats-Ulskollels Ullålande, J\i 69. 13 att till betäckande af de, genom Södra Bataljonens af Bohus läns regemente år 1851 af Kongl. Maj:t än vidare på 10 år i nåder medgifna förändring till roteradt Infanteri, för Statsverket uppkomne kostnader, öfverskottet af de indelnings-räntor, hvilka förut ingått ensamt till nämnda Bataljons rusthållare, må, såsom hittills och sä länge omförmälde förändring kommer att fortfara, ställas till Kongl. Maj:ts disposition. 10:o Uppå Kongl. Maj:ts vid förra riksdagen gjorda nådiga framställning, blef anslaget till ersättning för utöfver marfcegängspriset förhöjd betalning till ingvarteringsgifvare för dagportioner vid Jndelda Regementernes marcher till och från möten nedsatt från 9,000 till 6.000 R:dr; men på det bristande tillgång för de med anslaget afsedde utgifter icke skulle inträffa, läto Rikets Ständer de å anslaget befintliga reservationer qvarstå till Kongl. Maj:ts disposition. Enligt hvad Kongl.
Att detta strängt taget verkligen är en inconseqvens, hvarken kan eller vill jag neka, men, utom att den efter min förmening bjudes af nödvändigheten, så linnes äfven en annan grund, i och för hvilken det är skäl att göra ett undantag från den allmänna regeln för den mindre tillverkningen, eller den s. k. husbehofsbränningen. Det är nemi. en för alla andra näringar i Sverige anlagen grundsats, att inom huset till husbehof få desamma bedrifvas utan skatt. Hvar och en kan sålunda fritt väfva, baka, brygga m. m., så länge det sker för eget behof; men så snart dessa näringar bedrifvas i större scala eller till försäljning, så inträder deremot Slaten med sina anspråk på andel i den vinst, som sålunda uppkommer. Tilllämpadt på husbehofsbränningen skulle detta med full conseqvens leda till skattefrihet för de minsta pannorna, hvilket äfven efter min förmening vore det rätta, och äfven öfverensstämmer med hvad Gr. Horn föreslog, då detta ämne förra gången afhandlades inom detta Stånd. Den opinion, som så strängt ifrar emot all brännvinstillverkning, har likväl för bestämdt uttalat sig emot en sådan skattefrihet, och har jag derföre ej endast bibehållit utan med 5o proc. ökat den skatt, som hittills utgått af dessa pannor, och blir inconseqvensen derigenom ej så särdeles stor; hvarförutan jag ber att få erinra, att jag föreslagit denna olikhet i beräkningsgrunden endast för mindre enkla pannor utan mäsk värmare, men att så snart en sådan eller någon annan slags konstapparat begagnas, så skall pannan, vare sig större eller mindre, beskattas efter det allmänt gällande sättet efter mäskekar. Det är af stor vigt för hvar och en, som vet att en liten panna utan mäskvärmare är till sin afverkningsförmåga så svag, att någon egentlig täflan till försäljning ej med densamma' kan utan ägarens ruin åstadkommas.
Detta synes väl ådagalägga, alt en stor pluralitet ansett det förra sakernes skick mera tryckande. Sedermera hafva flera nummer af de nämnde, som ej först ingått på passevolancen, anhållit att deri få deltaga. Den 26 O c to ber f. m. io3 Af livad jag haft äran yttra mätte man således finna, att Styrelsen, långt ifrån att onödigt förslösa tillgångarne, sökt förekomma nya bidrag, ehuru till utgifter af oundviklig beskaffenhet. Det måtte vara föga uppmuntrande för en Styrelse, att se dess omtanka endast lönt med klander, och bemödanden att, genom klokt begagnande af inskränkta tillgångar, åstadkomma resultater, lämpade efter tidens fordringar, hänföras till försök att pålägga folket ökad skatt och lunga, samt att använda med möda samlade medel lill föremål, ej ägande gemenskap med afgifternes ändamål. Hvad som proponerats, — att de uppkomne besparingarne i Cassan skulle af Rustoch Rotehållare få användas, synes så mycket mindre lämpeligt, som åtskillige utgifter återslå sedan gamla Contractet, och för hvilkas utgörande de nya bidraeen icke kunna eller böra anlitas, såsom t. ex. att förse de Embetsoch Tjenstemän af gamla PassevolanceVerket, hvilka ej vid de nya pröfvas erforderljge, med pensioner, om de dertill efter författningarne äro berättigade, eller i annat fall om dem draga den försorg, som författningarne, eller deras gjorda tjenster, kunna föranleda, samt besörja underhållet af de å mötesplatserne uppförde Pavilloner med dertill hörande byggnader och meublering m. m. Den 26 O c tuber f. ta. Det skulle vara en stor tillfredsställelse för tnig, om, jemte min varma önskan, att medverka lill ett för fosterlandets väl gagneligt beslut, jag kunnat bidraga att i denna angelägenhet stadga förtroendet Styrelsen och Representationen emellan. Mig synes som skulle Styrelsen det förtjena vid betraktande af hvad egentligen utgör föremålet för vår öfverläggning, nemligen: att fatta ettbeslut, rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och Utskottens deröfver afgifne Utlåtande.
Då så sker, och man med ett sådant gravationsbevis inställer sig t. ex. i Brandförsäkringsverket, der lika fördelaktiga lån meddelas som i banken, och i det fallet fördelaktigare, att de utsträckas till en tredjedel af fastighetsvärdet, såvida icke inteckning förut är meddelad, så blir då den summa, som för bankens räkning förut är intecknad, afdragen från denna tredjedel, deraf en följd, att icke ett så stort lån kan erhållas, som jordägaren bort tillkomma, ifall den för bankens räkning intecknade summan varit till sitt rätta belopp utsatt, hvaremot nu, enl. gravationsbeviset, bela primitiva lånesumman kommer att afdragas på det lån som meddelas. Sålunda kan, om det återstår en 100 r:dr på ett lån, som varit flera iooo r:dr stort, ganska storolägenhet tillskyndas jordägaren genom fortfarande inteckning af primitiva lånesumman. Samma förhållande inträffar äfven i privatbankerna enl. de statuter, som för dem äro stadgade; ty der får fastighet pantsättas till taxer.- värdet, likväl med afdrag af den del af detta välde, som är intecknad för bankens eller någon annans räkning. Jag torde icke behöfva vara vidlyftigare i detta afseende, i fråga hvarom ändå flera exempel kunde åberopas af samma beskaffenhet, hvarföre jag också tillstyrker bifall å betänkandet. Hr Rosenblad: Hr von Troil har funnit ett ytterligare stöd emot alla betänkligheter i Utsk:s tillstyrkande, att vid inteckningens förnyande skulle det återstående lånet intecknas jemte ränta å primitiva lånebeloppet och lagsökningskostnaden. Om ett sådant stadgande blefve en gällande föreskrift, som del ålåg Banco-styrelsen att iakttaga, så skulle verkligen Banco-styrelsen nödgas att begära en olaglighet; ty då ett mindre lån inlecknas, mäste det vara lagstridigt att för detsamma låta inteckna samma ränta , som för ett högre lån. Meningen har olvifvelak tigt varit, alt afbetalningarna skola ske efter det högre lånebeloppet; men att räntan skulle betalas å det primitiva beloppet och låta inteckna en sådan förbindelse, kan icke vara hvarken lagligt eller billigt.
Vid Första Hufvud Titeln : 1:0 Att, sedan Hennes Kongl Maj:t Enke-drottningen Sophia Magdalena den ax Augusti 1813 med döden afgått, hår Eders Kongl. Maj:t, enligt Nådiga Bref af den 15 Septemb. , 5 October och lo November samma y, sätnt den 16 Februari 1814, låtit uppföra åtskilliga af Högstsalig Hennes Majus Hof Fruntimmer , högre och lägre Embets* och Tjenstemän samt Betjente, jemte de, som af Hennes Majus HandCassa njutit understöd, uppå en i Nåder fastställd Pensions-Stat , sig slutande på en summa af 17,875 R:dr 34 sk. 8 r. Eders Kongl. Majtt förordnade tillika i Nåder, att de å denna Stat uppförde Pensioner skulle utgå af Högstsalig Hennes Majas Hof-Stats-titel, hvilken oförändrad - * 1324 Den 14 Julli drad skulle bibehållas intill nästa Riksdag, dä Eders Kongl Majit till Rikets Ständers sanrtiort ville i Nådejöfverlemna den fastställda Pensions Staten, för att densamma uppå Indragnings-Stafen öfverflytta Be^paringarne på Högstsalig Hennes Maj is Hof Stats summa skulle blifva dc-n första tillgången for Begrafning* kostnaderna, och hvad derutöfver erfordras-kund.e, förskjutas, till ■ ersättning vid -nasta Riksdag af det öfverskott, söm uppå Stats Verkets inkomster föE år 1813 är att förvänta. I anledning häraf, får Stats Contoiret härjemte i underdånighet bifoga en afskrift af ofvan högstberörda Pensions Stat, sorn tillika utvisande; förändringar till pairidskning, densamma genom afgång eller dödsfall sedermera undergått. Angående den d; 1 af Begrafnings-kostnaderna f - som öfverskjuta tillgången på Högstsalig Hennes Majus Hof-Stats summa, så har StatsContoiret upptagit densamma ibland de förskjut* r/a och anticiperade poster, sorn skola till ersätt. ning hos Rikets Ständer vid iristundande Riksdag anmälas, och hvarom Stats-Clontoiret färden
Om sten och grus utföras under vintren, en tid då de flesta jordägarne, med mindre upoffring, dertill kunna använda folk och dragare, kommer vägunderhållet att aflöpa med temligen ringa kostnad, och det säkra är, att om Staten skulle öfvertaga bestyret med vägarnes underhåll, skulle det erfordras en mångdubblad kostnad för fullgörandet af detta bestyr på ett sätt, som motsvarar det, hvarpå detsamma af de4 väghållningsskyldige för det närvar:de kan fullgöras. Det finnes väl ganska få län, der väghållningsbesväret är så betungande som i Stockholms län, men detta oaktadt tror jag att dess vägar äro ganska hjelplig! underhållna, och jag har dock ej annorstädes än der, hvarest brist på grustägt förefinnes, förnummit några allvarligare klagomål öfver den tunga, underhållet förorsakar. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och då jag anser att det torde blifva ganska svårt att utfinna något bättre sätt för vägarnes underhållande, än det n. v., anhåller jag om afslag å denna del af Betänk. Gr. Frölich, David: Den siste värde talaren har utan tvifvel framhållit många skäl till ogillande af det ifrågav:de förslaget, men han bar, synes mig, icke upfattat en idé, som, derest den kunde verkliggöras, skulle medföra den goda verkan, att vi sluppe att vid hvarje Riksdag återfå denna fråga, hvilken, liksom mångå andra, beständigt, såsom en anka, simmar in i riksdagsdammen. Orsaken till detta förhållande bör, i min tanke, sökas deruti, att R. St:r bemöda sig att åstadkomma en allmän, öfver hela Riket gällande lag för något, som, efter milt begrepp, borde vara öfverlemnadt till kommunerna att bestämma, allt eftersom särskildta lokala förhållanden och omständigheter fordra.
Hr Landtm, framställde derefter, att han ej funnit någon af de yttrade meningarna afvika från Utsk:ns förslag i 1 momentets 1 period, innehållande: fattigunderstöd är en nödhjelp af christlig t deltagande för den behöfvande, och allt pockande, då det sökes, eller klandrande u flåte lser om dess beskaffenhet, d å De n i3 Mars c. m. 489 då det emottages, vare således förbjudne; hvaremot rättelse af förment felaktighet må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero; och blcf denna period, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. bifallen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla den andra delen eller de 2 sista puukterna af samma moment, innefattande: Understödet alock ett förskott, hvarför emottagare n står i skuld, som bör godtgöras i den mån möjligheten det förr eller sednare medgifver. För barn under (5 år vidlåder skulden alltid deras föräldrar, hvaremot barnen sjelfva äro f r i k a 11 a d e fi-ån betalningsskyldighet för hvad dem intill denna ålder påkostas. Ropades ja och nej. Uppå sedermera framställd propos. till afslag å ifrågavar. del af 1 momentet, svarades åter ja och nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att den sisla propos-.n blifvit med ja besvarad. Hr Ribbing, Bengt, begärde votering, hvarefter R. o. Ad., uppå Hr Landtmts derom gjorda hemställan, ansåg ja-propos:n böra innefatta bifall och nej-propos:n afslag å de tvänne sista punkterna af 1 momentet. Sedan Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifva, att plenum efter voteringens slut borde fortsättas för att afslula pröfningen af 17 §:n, upplästes till justering och godkändes följande voterts-proposilion: Den som bifaller de sista 2:ne punkterna i 1 mom. 17 §:n af Lagsamt Allm.
135 genhet, om elen åt enskild person emot arrende öfverlemnas, skall åt kronan inbringa varaktigare afkomst, än som kan hemtas från den genom försäljning deraf inflytande köpeskillingen, hvadan alltså Rikets Ständer anse det med kronans fördel icke öfverensstämma, att staten afhänder sig egande-rätten till berörda lägenhet, hafva Rikets Ständer till den nådiga framställningen härom icke kunnat lenina bifall, utan för sin del beslutat, att hof-jaktvarfvets tomt må utarrenderas, på sätt och under de vilkor, E. K. M. kan pröfva för staten mest fördelaktiga, hvarjemte Rikets Ständer till E. K. M. i underdånighet öfverlemna att låta försälja eller på annat sätt använda de å tomten befintliga byggnader, som möjligen kunna anses öfverflödiga; börande de i berörda afseende inflytande arrende-medel ingå till statsverket för att till statens allmänna behof användas, men köpeskillingen för den eller dc åbyggnader, hvilkas försäljning kan komma att ega rum, för Kongl, flottans härvarande stations materiella behof användas. Hvilket Rikets Ständer, till svar å den nådiga propositionen i ämnet, härmed få i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Maj 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den Maj 1848. Presle-ståndet den 24 Borgare-ståndet den 27 —- — Bondc-slåndet den 27 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående användandet af de under Stats-kontorets förvaltning varande äldre depositionsmedel. (Stats-Utsk. Uti., N;o 1564) S. AK. Uti den till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, har E. K. M. behagat tillkänna gifva, 136 Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Återstoden af den särskilda anslagssumma af 1,000 R:dr, som Rikets Ständer under sistnämnde riksdag anvisade till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för att be främja godd läseböckers författande och utgifning för allmogen, synnerligen i de ämnen, deruti förberedande undervisning vid folkskolorna meddeias, bör med Femhundra R:dr, för sådant ändamål, Kongl. Maj:t af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. §. 72. Det, under samma riksdag, med Åttatusen-åttahundra R:dr årligen beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade bidrag till en särskild fond för pensionering af Borgmästare i rikets städer, utom Stockholm, samt Kommis sion s-lan dtmätarc, jemte dessa tjenstemäns enkor och barn, bör fortfarande, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, af Riksgälds-kontoret hållas Direktionen öfver Civil-statens pensions-inrättning tillhanda, emot skyldighet för Direktionen att med de å denna anslagssumma, hvilken genom Direktionens försorg bör förräntas, inflytande räntemedel, äfvensom med de afgifter, hvilka af delegarne i denna särskilda fond skola erläggas, ombesörja ifrågavarande pensionering på det sätt och efter de grunder, som i sådant afseende varda a( Kongl. Maj:t i nåder bestämda; dock kommer besagde årliga anslag icke att utbetalas förr, än från och med det år, hvarunder förenämnde särskilda pensions-inrättning af Kongl. Maj:t förklaras vara i det skick, att densamma anses kunna uppfylla dermed afsedda ändamål, utan behof af annat stats-anslag, än det, som redan blifvit beviljadt. D) Annu återstående, under sednast förflutna eller 1850 och 1851 års riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade, statsutgifter. %. 73.
För närmare utveckling af detta allmänna yrkande må här erinras om följande data och förhållanden, hvilka omförmäldes uti mitt ofvannämnda memorial i ämnet vid förleden riksdag, utan att föranleda Vällofliga Lag-Utskottet till annan åtgärd, än ett noggrann! referat deraf: Nionde Kapitlet Ärfda-Balken utgör i dess nuvarande lydelse och med alla gång efter annan tillkomna utvexter å detsamma, hvilka gemenligen afsett vissa klassers befriande från och andras bindande till sterbhusprocents erläggande med högsta möjliga belopp, för närvarande en hel liten lagsamling för sig, med det ena privilegiet och undantaget stapladt ofvanpå det andra till en oreda och mångfald, hvilka äro lika förvånande som förbistrande uti en allmän civillag. Här finnas specialstadganden för nästan alla enskilda sterbhus och särskilda lefnadsförhållanden i städerna, gående ut derpå, att, der försvaret af urgammal odalmannaoch familje-rätt icke varit öfvermägtigt, I Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 63 eller det ena privilegie-intresset icke lika vaket och segt som det andra, härutinnan bilda ett nytt privilegiefält i städerna, hvarå deras magistrater eller drätselverk kunde inhösta några ökade inkomster vid dödens härjningar. Här tarfvas sålunda en lagförändring, som både ställer alla medborgare lika inför lagen i detta hänseende och bereder sterbhus i allmänhet större ordning, reda och vård. Af ålder bestodo för sterbhusdelegare bruket och rättigheten att, utan någon myndigheternas tutelära inblandning uti deras egandeoch familje-rätts angelägenheter, sjelfva taga vård om och skifta den döde anhöriges bo: egendomen var familjens och familjen visste i stad och på landet att noga häfda denna sin rätt. Adelsmannen och bonden afträdde icke heller någonsin densamma, och landsbyggdens innevånare i allmänhet hafva, likasom presterliga sterbhus, temligen oqvaldt åtnjutit enahanda rättsförmån. Bouppteckningsoch arfskiftesprocenten är sålunda egentligen endast en stadsskatt, tillkommen väl under alla beskattningars barndom, men också under helt andra kreditoch affärsförhållanden än nu, för att bereda städerna nödiga hjelpinkomster till deras tjenstemäns aflönande.