Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Alltså icke sä vacker som d u? » för beskäftigt talade o c h regelbundet komiskt intryck o c h päminde o m de små papp— skönhet. » han var för öfrigt ännu alldeles för hett att skulle kunnat tänka på att gå vidare; jag vände alltså till baka till värdshuset, der A n i t a leende kredensade mig en ny bägare. Under det j a g smuttadc på det doftande vinet, grubblade jag öfver, klaring att om, efter polismästarens vilja höra contessan, förstolen i rumDen ett italiensk met bredvid fallit omkull af sig sjelf eller o m under det skett samhet genom någon plötslig rörelse hos » Jag angifna vägen ledde utur dalen uppför berg af medelhöjd o c h till Fenestrelle, en gränsfästning, senare tiden och som militäringeniörerna egnat synuerlig uppmärksom kanske under ett k o m m a n d e ken, menade allvarsamt o c h den sarkastiska sin frö- alldeles ej blick er spegel måste j u dessutom säga er, i på dermed, min tonen i edra ord är p l a t s », svarade j a g. » En att min förklaring är trovärdig. » någon lyssnande person. H v e m j a g gissade i krig denne lyssnande behöfver nistrelle b l e f betydelsefull för mig, emedan här handling. A t t för en fattig kyss af gendarmer siiga. Hvarför uppslogs ett af de angenämaste kapitlen i min eskorteras till polisen, der undergå inqvisition lefnads b o k. och den person, j a g väl ej skulle väl äfven egarinnan till lilla parfymerade handsken ha lemnat rättslokalen före Anitas och mig? Men för öfrigt förfelade tillmötesgående m o t mig ej sin jag var nära länka vårt samtal verkan in på ö m - mare banor. » » derom har; » F ö r l å t mig, kära vän, » icke sin du j u ej berättat mig det ringaste! » ronen leende; » den sig bavar jag j u ännu gift! » lig flickjägare. » dess brådet, » jag jagat u p p det ädlaste villeskrattade baronen åter.
Det vore alldeles andra sidan gården och ingen bor i närheten, fåfängt att jag kände någon åtrå derefter, och så att det är just ett ställe för en sådan der jag känner heller ingen. Ty enligt mina iaktarbetsmyra som jag. Jag tänkte att få nöja tagelser blir det så lätt deraf ett slags band mig med ett skrifbord och en stol; flera möb— konstlade behof — ett slags spindelväf, som ler kunde jag väl icke få råd att skaffa mig. hindrar sin egares rörelser och gör honom boSkrifbord har jag aldrig förr egt, jag har skrifroende af en massa ovigtiga saker. Det der vit på ett gammalt spelbord, hvilket för resten är icke för mig ». Nej, det var inte lyx, hon begärde, det var alls icke är att förakta. Men nu skaffade jag Hör henne bara! mig hvad jag så länge, länge önskat: en chäsfrihet. » Jag har den mest häpnadsväckande förmåga long samt för öfrigt ett par stolar etc, så att nu är rummet rätt beboeligt. Men det kostade att vara lycklig, för en bagatell — om man så på att få det repareradt, tätt och tapetseradt, vill — att vara det alldeles ohejdadt, med hela varelse, med full medvetenhet och ändå ty det var ett rigtigt gammalt råttbo. Tarfligt min är det, men det skall bli trefligt ändå. Och så härligt omedelbart. Om allt hvad jag lidit så är det ju alltid mitt! Jag kan glädja mig och all fruktan för att få lida det samma om åt sådana der saker alldeles som ett barn. igen kunde tagas ifrån mig, blott jag afstode Det är för resten en lycklig gåfva. Jag har från denna förmåga; jag gjorde det icke. Må mitt arbete och mina böcker der nere, annars det komma allt, och må jag känna det till mitt bor jag som vanligt i mitt lilla rum i gamla allra yttersta! Lyckan är mycket mer indivibygnaden. Det ena rummet får stå tomt tills duell än sorgen. Lyckan är svår att förstå vidare. Jag har intg råd att anskaffa möbler för andra, smärtan aldrig. Hvem kan nu förstå att jag kan vara så lycklig öfver att med till det ännu. » mitt arbete och alla mina husgudar ha fått Och ej nog med detta.
M:s disposition, och hvilka alltid blifvit efter 122 Den 14 Januari f. m. bästa förstånd använda — så tror jag mig icke sakna skäl att hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville afstå denna punkt i Stats-Utsk:ts Betänk. Hr Montgomery, Robert: Inom Utsk:t har jag varit af samma tanka, som Hr Gr. von Platen här framställt, och anser, att denna punkt bör förfalla; men jag har icke reserverat mig mot Utsk:ts beslut, väl vetande att skriftliga reservationer sällan inverka på Ståndens beslut. De skäl, som förmått mig tala emot detta förslag, äro, att de 600 r.dr, som utbetalas till Pastor i Carlsbad, vanligen utgått af åttonde hufvud-titelns extra utgiftsmedel. Då R. St:r aldrig förut inblandat sig i K. M:s fria dispositionsrätt öfver dessa medel, anser jag det icke lämpligt nu, då, utom det att frågan rörer ett vigtigt ändamål, det blott är en obetydlig summa, sorn skall utgå för anskaffande af prest vid en brunnsort, som dock är besökt af 2 å 300 Svenskar. Af detta skäl, och hufvudsakligen med fästadt afseende å R. St:rs obehörighet, att, genom en sådan vägran, i otid inblanda sig i Iv. M:s dispositionsrätt öfver dessa medel, får jag tillstyrka afslag å Stats-Utsk:ts Betänk. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Hågen och behofvet att besöka utländska badorter är, såsom vi nogsamt veta, i beständigt tilltagande, och skulle statens utgifter för anskaffande af Svenska predikanter vid dessa ställen i samma mån ökas, så tror jag att det snart skulle vara ganska få Tyska badorter, dit man icke kunde anse behöflig! att sända en sådan.
Jag kan vara misskänd och misshandlad af mina medborgare, samt följaktligen missnöjd med dem, men jag måste hafva fördragsamhet med dem och de med mig, emedan vi tillhöra samma fädernesland; och sålunda förlikas vi omsider bättre, än vi eljest skulle göra. Hr Cederschjöld: I anledning af den siste värde talarens yttrande, att naturer finnas, hvilka drifvas att begå en handling blott derföre, att den är förbjuden, får jag förUara, att jag, för min del, icke är bland dessa. Men jag vill likväl söka afskaffa en lag, som jag finner onaturlig, helst jag tror, att det endast är slafsinnet, som tåligt finner sig under hvilken lag som helst. I Den 10 Maj f. m« 33? Hr Dalman: Jag får blott fästa uppmärksatnlieten derpå, att här icke är fråga om att upphäfva alla hinder emot äktenskapsskillnader, utan blott att borttaga skyldigheten för oeniga makar att resa lång väg för att inför domcapitlet emottaga en oftast blott ceremoniös varning. Jag tror, att den tid är förbi, då dessa högvördiga auetoriteter utöfvade något välde öfver samveten och tänkesätt; och jag är öfvertygad, att om föreställningar af församlingens presterskap, af föräldrar, vänner och anhöriga icke verka, så Uträttar varningen inför domcapitlet ej heller något. Det är emedlertid endast denna sistnämnda varningsgrad, som är fråga om att borttaga, och jag hemställer, om den kan vara af något slags vigt för äktenskapets helgd. Hr von Hartmansdorff: Jag önskar, att Hr Cederschjöld aldrig må tro, att jag uti ofördelaktiga exempel åsyftar honom, allraminst i fråga om lagars öfverträdelse. Hvad åter beträffar påståendet, att domcapitlels varningar icke till något tjena, så, i fall personer finnas, hvilka icke vilja låta rätta sig af presterliga myndigheter, sorn dertill äro förordnade, gäller det dock icke i afseende å alla; och de förra kunna, såsom jag hoppas, rätta sig med tiden. Jag fortfar att begära afslag af betänk, och anhåller om votering, ifall afslaget derförutan icke beviljas. Frih. Hermelin, Carl:
M:s Nåd. framställning, tillstyrkte oinskränkt handelsfrihet, så att förbud mot någon varas ineller utförsel icke vidare skulle ega rum, föreslog Utsk. i sitt första Betänk., utom andra försigtighetsmått för beredande af en lämplig öfvergång till det friare systemet, att, på det så tillräckligt rådrum skulle lemnäs Fabriks-, Näringsoch Bruks-idkare, att den del deraf, som möjligen af förbudens afskaffande kunde förutse den menliga verkan för deras yrken, att de, hellre än att ingå i täflan med den utländska tillverkningen, ville draga sina kapital derifrån I) c n 1 Februari f. nr. 233 oell, på annat siilt göra dem fruktbara, ej dertill måtte sakna tillfälle, underdånig anhållan målte göras att förut till ineller utförsel förbudne varor icke skulle förr än från och medden 1 Januari 1844 fä, mot de i Utsk:s Taxe-förslag åsatte afgifler, lill import eller export medgifvas.; men då detta Utsk:s förslag bom till Ståndens pröfning, gjordes dervid flera anraärkmr, och deribland inom detta Stånd dels att Utsk. borde föreslå oell R, St:r sedermera bestämma en viss serie för successiv minskning, af de tullafgifter, som kunde blifva åsatte och dels att tullafgifterne borde bestämmas till den höjd, att, vid förbudsskyddets uphörande, de under följande fem år successivt minskades, så att deras lägsta belopp skulle blifva det, som R. St:r alternativt antagit uti deras vid 1834 års Riksdag afgifne förslag till Tulltaxa. Utsk. förklarade sig emedlertid förliindradt att å dessa framställningar tillstyrka bifall, erinrande dervid att Ständerne ieke kunde sträcka sina föreskrifter längre, än till år 1845, då Ständerne sist skulle åler sammankomma och den underd. skrifvelse ang:de Tullbevillningen, som R. St:r vid denna Riksdag under d. 7 Juni 1841 till K.
Jag anhåller orri Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att Ridd. och Adeln såsom sin gemensamma tanka ville antaga, att hela detta stadgande bör ur den nya Tryck fr ihetsla-t gen utgå, Friherre Rålamb: Utskottet, som vid utarbetandet af detta förslag, fann rättigheten för fremmande Makter att inblanda sig i våra inre förhållanden, då någon skrift utkom, som hos dem kunde väcka missnöje, ej vara grundad på någon politiskt ^ eller moraliskt riktig grund, kunde ej annat än utur Tryckfrihcts-förslaget utesluta denna olämpliga föreskrift; men det ansåg å andra sidan lika nödvändigt, att, i det borttagna stadgandets ställe, införa ett annat, som, i det att det tryggade Nationen mot faror och misshälligheter af så ringa anledning Den 3i Jannani e. ro. uteslöt främmande Nationer och deras Omhud från en rättighet, som var kränkande för nationaläran. Utskottet införde detta nya stadgande, öfvertygadt derom, att tillfällen kunde inträffa, då HofCanzlern hlefve i nödvändighet, att med qvarstad belägga en skrift, efter derom hos Kongl. Maj:t gjord underdånig anmälan. Utskottet har likväl sökt skydda äganderätten, då det föreslagit att TryckfrihetsCornitteen skulle höras om skriften vore köttslig eller ej, och, i senare fallet, Kongl. Maj:t äga rättighet att af Statsmedlen, efter omständigheter ne, bevilja skadeersättning. När således Utskottet tillstyrkt, att utländska Makter ej få inblanda sig inom området af vår tryckfrihet, äfvensom att författare för sådan indragen skrift skall erhålla skadeersättning, hemställer jag, om ej denna puukt må af Ridderskapet och Adelli till grundlagsenlig behandling blifva godkänd. Hans Excellence Herr Grefve Mörner^ Adolf Göran: Jag ber endast få upplysa, att det ej är allenast sedan 1812, som det omtvistade stadgandet funnits uti Tryckfrihetslagen, utan att det derstädes funnits allt sedan denna Lag år 1809 stiftades.
Uti denna examen, som är dels skriftlig dels muntlig, fordras i förra hänseendet för dem, som läst klassiska språk, enligt 5:te §, bland annat, en öfversättning från svenska till latinska språket, hvilken bör vittna om säker bekantskap med det sednare språkets allmänna lagar, en öfversättning från svenska till franska (eller ock till tyska) språket, och ett mathematiskt arbete, behandlande två geometriska och två algebraiska problemer eller theoremer; samt för dem, som icke läst klassiska språk, enligt 10:de §, bland annat, ett mathematiskt arbete, behandlande två geometriska och två analytiska problemer eller theoremer samt ett af mekaniskt eller fysikalist innehåll, äfvensom en öfversättning till det tyska och en till det franska språket, hvilka öfversättningar böra vittna om säker bekantskap med de allmänna lagarne för dessa språk; egande dock lärjungen att, om han så önskar, i stället för ettdera af dessa sednare arbeten verkställa en öfversättning till det engelska språket. Enligt hvad i nämnda §§ ytterligare stadgas, får vid språkprofvet icke något annat hjelpmedel än lexikon, och vid det mathematiska intet annat än logarithmiska tabeller begagnas. Denna stränghet, som ej egde rum i den s. k. studentexamen, synes Utskottet ej vara fullt påkallad, i synnerhet vid betraktande deraf, att det ännu är i högre examina vid universitetet, såsom för filosofiska eller medicinska graden m. fl. dylika, examinanden obetaget, att hafva vid sidan sin grammatika såväl sorn sin samling af mathematiska och fysikaliska formler. I synnerhet synes det vid mathematiska prof obilligt att förmena en lärjunge, hvad knappt någon vetenskapsman torde neka sig, att nemligen vid lösningen af ett problem, som måhända fordrar användandet af flera formler, än minnet ensamt skäligen kan fordras hafva behållit, använda den hjelpreda, som i egen samling af antydda formler är till finnandes, helst om, såsom författningens lydelse föranleder, godkännandet af profvet skall ovilkorligen vara beroende deraf, att icke någotdera problemets lösning misslyckats, hvilket dock kan förutsättas såsom möjligt, utan att lärjungens kunskaper i ämnet äro i det hela mindre värda att godkännas.
Etats-Utstottets afgifne Betänkande, an, gående erfordcrlige medel till en ny wags anläggande emellan Wermland och Jemtland, blef, i anledning af derwid gjorda påminnelser, till Utskottets ytterligare handläggning aterrrmitteradt. vt supra» Lx protocoUvz I. LsrgströM. Utdrag af Wällöf!. Borgare-Standeis prd* toooll, hället wid Urtima Riksdagen L Orebro den s6 Junit i8r«» S. D. ^talS-Utskottets afgifne Betänkanden öfwer: Bihang. N:» §A »rs r§8 Den as Juni! i:o Kongl. Maj:ts Nådiga Remisi uppå Herr General,Maior en och Commendeuren Friherre Kaulbars underdäniga ansökning. att af Nåd njuta befrielse ifrån erläggande af ranta a ett under »788 ars Krig, uti Calmare Lans Landt-Ränteri utqwitteradt förskott af 702 Riksdaler tili FältTraclamente, Rationer och Portioner. 2:0 Risdagsinannen Per Janssons fran Kronobergs Län Memorial om ratta förståndet af 5 puncten i Kongl. Förordningen den 23 Januarii »8n, om förökade afgifter till Wadstena Krigsmanshus-Ca§a; Och z:o Riksdags-Fullmägtigen Anders Carlssons fran Orebro Län Memorial om indragning af Fjerdingsmäns Boställen. Föredrogoö nu ytterligare och gillades. Ut supra. kx protocollo. Lerjström. ' Utdrag af wäll sfi i ge Borgare - Ständets protocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i (örebro den 26 Junii »zir. S. D. godkände Borgare-Standet hwad StatSUtskotlet yttrar, i anledning af Riksdagsmannen Eric Bruses fran Carlstads Län Memorial, rörande skattläggning pa Qwarnar. Ur supra. Bx protocollo, s. Lerjström. Ut - Den 26 Junit.
Täckslädan körde naturligtvis först, och fröknarne, som sutto baklänges, kunde icke underlåta, då man var färdig att fara af gården, att titta ut genom vagnsfenstren, för att nicka åt tant Ulla, som stod och helsade farväl i förstugudörren, och sannerligen tror jag icke att de begagnade tillfället för att se efter om herrarne äfven behörigen voro på deras platser. Herrarne hade bakom ryggen i deras släde ett par kolossala pappaskar, och Gud vet hvad det kunde vara uti dem, men inte tycktes just hästarne vara generade af deras tyngd. I detsamma slädarne körde ned på isen, knyckte det till, så att öfverstinnans visa panna klingade brorskål med Nannas, och öfverstinnan, som var utstyrd i en högröd turban, blef förargad öfver att hennes hundturkiska hufvudbonad möjligen blifvit derangerad, och hennes min blef på samma gång ej mindre hundturkisk än hufvudbonaden. För öfrigt «ingenting passeradt», såsom det står i tulltjenstemännens rapporter, utan man körde vid middagstiden ganska ordentligt fram till stora förstugudörren på Tunanäs. En mängd dels vagnar och dels slädar stodo redan frånspända på gården, och i fönstren syntes nyfikna ansigten titta ut hvarje gång någon kraftig klatsch af en smällpiska eller bjellrors klang gåfvo tillkänna att nya gäster ankommo. På trappan stod sonen i huset, en ung militär af omkring 24 år, och då någon förnämare gäst kom, värdigades han till och med att gå ned till vagnsdörren, för att räcka handen åt den nedstigande högvälborenheten. Att han vid Leyonkronas ankomst gjorde det, hade sina ganska randiga skäl, och han var mycket beställsam att bjuda högra armen åt öfverstinnan, den venstra åt Nanna – och så uppför trapporna. Öfverstens botteforer gåfvo ifrån sig ett högst ovälboret ljud i den höghvälfda förstugan, och herrarne och damerna åtskiljdes för ett ögonblick, för att sedan återförenas uppe i salongen.
Under vägen träffade han öfverstelöjtnant Radais, en fransman som flytt från sitt fädernesland sjutton eller aderton år förut och varit i hertigens af Enghien sällskap i Karlsruhe samt der blifvit nådigt mottagen af dåvarande prinsessan Fredrika och nu i några år vistats i Stockholm och njutit så väl drottningens som kungens nådiga välvilja. Radais hade fått reda på konspirationen, hvilken ingalunda upplösts, fastän Wrangel, Björnstjerna och Skjöldebrand m. fl. aflägsnat sig från Stockholm, utan tvärtom flitigt opererat, om ock något forsigtigare än förut, samt stått i liflig korrespondens med vestra arméns chef. Hvad han trott sig hafva upptäckt, anförtrodde Radais åt Stedingk, ambassadören, och denne skyndade sig genast till Haga för att anmäla saken för kungen.Det var den 8 Mars på aftonen. £ ungen for genast med Stedingk in till staden. De sammansvurne skulle arresteras. Det var den 9 på morgonen som F. mötte Radais. Den senare talade oförbehållsamt om situationen och nämndet att det nu gälde många ädla herrars hufvud. F. sade sig vara på väg till kungen for att sanningsenligt meddela allt hvad han om konspirationen erfarit under de senaste månaderna, men Radais menade, att den berättelsen skulle nu komma allt for sent och endast blottställa F. sjelf. Baron v. Bensheim vore af samma åsigt, förklarade Radais, hvilken förstod att lägga sina ord så väl, att F. afstod från att begifva sig till slottet och hoppades, att konspiratörerne nu mera skulle göras fullkomligt oskadliga. Han var ganska nöjd med att sådant kunde ske utan att han .behöfde anklaga personer, med hvilka han vore lierad genom till och med slägtband. Någon arrestering blef emellertid icke af. Det var snart ingen hemlighet i staden och på hofvet, naturligtvis med undantag för kungen sjelf, som aldrig fick veta något med besked, att rikets högsta embetsmän, och bland dem regeringens egna ledamöter, en Rosenblad, en Wachtmeister,. en Lagerbring m. fl., icke varit okunniga om stämplingarna samt i minst ett dygn för majestätet dolt vestra arméns uppror.
Att gifva läns-nämnderna en så vidsträckt verksamhet, som en motionär föreslagit, såsom bland annat, tillsynen öfver vägars och broars underhäll, afdömandet af vissa slag af brottmål m. m., allt detta visar, att man icke tillräckligt tänkt sig in i ämnet, .lag anser derföre, att Utsk:ts afdelning, som först handlade frågan, rätteligen förfarit derutinnan, ali den ej tillstyrkt antagandet af något detaljeradt förslag, utan stannat i det beslut, som Frih. Alströmer såsom sin reservation uptagit, eller att tillstyrka R. Sl. att hos K. M. i underd:het anhålla, det K. M. täcktes åt,sakkunnige personer updraga att utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet samt detsamma sedermera för R. St. framlägga. På detta sätt linge man saken behörigen utredd och blefve försatt i tillfälle att densamma med noggrannhet bedöma, hvarföre jag för min del tillstyrker R. o. Ad. att godkänna det förslag, Frih. Alströiners reservation innehåller. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag är till större delen förekommen af Frih. von Kraemer och instämmer i hela första delen af hans yttrande. Men jag kan deremot icke förena mig i hans åsigt, att en underd. skrifvelse i ämnet borde till K. Jag tror nemi. att frågan är alltför tidigt väckt, ty kommunal-andan inom fäderneslandet är alltför litet utbildad, att man bör vidtaga någon åtgärd med anledn. äf dessa motioner. Jag antager för gifvet, att läns-nämnders inrättande skulle 378 Ben 21 Juli. mota mycket motstånd hos allmogen och det är denna medborgareklass, som skulle få vidkännas största besväret af denna institution. Jag har äfven hört sägas, att nästan alla ledamöterna af BondeSt. inom Utsk. varit emot förslaget att inrätta länsnämnder och ansett alt hnshålls-sällskapérna borde få tid att utveckla deras verksamhet. De s. k. liärads-nämiiderna äro, efter min tanke, nära nog omöjliga att tillvägabringa, hvilket torde medgifvas af hvar och en, som känner den sinnesstämning, sorn råder hos flertalet af vår allmoge i afseende å kommunala åligganden.
På det sätt dermed nu tillgår börjas vanligen med uppbörden för det löpande året i Not vember och December månader, då de skattskyldige, som ännu icke känna sitt rätta Debet, betala så mycket de vilja eller kunna åstadkomma. Men, sedan Markegången är satt och beloppet af de räntor, hvilka, efter förvandling utgå sålunda bestämdt, samt desse räntor debiterade, hvilken sednare åtgärd ofta ej sker förr än i början af påföljande året ; då först infaller den rätta uppbörden för det redan förflutna året, hvilken uppbörd inom loppet af två till tre månader skall vara afslutad och redovisad. Så har likväl härmed icke alltid tillgått. Med uppbörden af penningeräntorne för det löpande året börjades fordom i Martii månad. Men, då en stor del af skatten utgjordes med persedlar in natura, så måste levereringarne afpassas efter tiden för deras producerande. Således betaltes Sommarskatten, bestående af Smör, Ost, Honung, Tjära, Jern, Oxar, Höns m. m., vid Larsmässotiden; Höskatten, bestående af torr och Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. C45 salt Fisk, Åhl, Talg, Hampa , Lin , Skjälspeck m. m., vid Michaelis-tiden; och Vinter skatten, bestående af Spanneinål, Hudar, Fläsk, Hö, Ved, m. m-, emellan skördetiden och Thomasraässan, som var rätter afradsdag, då uppbörden för året skulle vara slutad. Dessa fordna förhållanden hafva sedan blifvit förändrade derigenom, att de skattskyldige lingö betala persedlarne med penningar efter Markegångs-förvandling; och som detta pris ej blef bestämdt förr, än i slutet af året, kunde redovisningen för samma års uppbörd ej ske förr, än på den tid af följande året, som nu stadgad är, nemligen April månads slut.
Och hon betraktade med beundran och nöje de nya föremål, som omgåfvo henne, så väl de storartade naturgestalterna, som lifvet och de omvexlande scenerna i staden, ty Susanna befann sig i det lifliga och präktigt belägna Bergen, Norges största handelsstad, Hollbergs, Dahls, Ole Bulls födelseort. Likväl skulle hon snart skiljas vid allt detta, och, hvad svårare var, skiljas vid sin dyrkade matmoder; ty Susanna hade fast beslutat att icke mera återse Harald. Blygselns rodnad betäckte hennes kinder, då hon kom ihåg sin bekännelse på fjellet, i den stund hon trodde sig dö, och hon kände att de icke kunde härefter mötas, ännu mindre lefva inom samma hus, utan plågsam förlägenhet å ömse sidor. Hon ville derföre icke mera återvända till Semb, utan så fort hennes krafter tilläto det, sjöledes ifrån Bergen resa till Sverige, till sin fädernestad igen, och der, vid sin lilla älsklings bröst, söka läka sitt eget hjerta och hemta nya krafter att lefva och arbeta. Men det var icke lätt för stackars Susanna att komma fram med detta beslut för sin fru. Hon darrade häftigt dervid, och kunde icke återhålla sina tårar. Det var på en gång lugnande och störande för hennes känslor, då fru Astrid, efter att i stillhet ha lyssnat till Susanna, svarade med mycket lugn: «Du är fri, Susanna, att handla som du finner det bäst, men om tre à fyra månader (så länge ännu uppehålla mig mina affärer här) – om några månader reser jag åter till Semb, och det skulle vara mig svårt att på resan undvara dig!« «Då följer jag med dit!« svarade Susanna, glad att hon behöfdes, «men sedan « «Sedan,« återtog öfverstinnan, «om du ännu då vill lemna mig, skall jag sörja för din säkra återresa till ditt hem.« «Således ännu några månader!« tänkte Susanna, med vemodig glädje. Och dessa månader blefvo henne outsägligt behagliga och stärkande. Fru Astrid sysselsatte sig mycket med henne, och sökte i åtskilligt afhjelpa bristerna af hennes vårdslösade uppfostran.