Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen af de familjer, i hvilka hon spridt förderf 1800 och sorg, hade velat blotta hennes uselhet, kunde det ej heller, då det väl ej går för sig att affatta en orlofssedel i enlighet med sådana varelsers verkliga uppförande. V i d fyrtio års ålder hamnade hon i fängelse, öfverbevisad om att, medels förgiftade bakelser, ha sökt röja ur vägen en person, som, enligt hennes tanke, stod emellan henne och den egendom hon eftertraktade. Skiss af Wilma Lindhé. (Forts.) IKlch i ungdomstiden! H v i l k a kyska, lyckliga ^5isf drömmar, hvilka outtalade känslor och tankar — sköna som doften af skogarnes blyga linnea. Hon hade svärmat för än en, än en annan, utan att fästa sig helt vid någon. Ett vänligt ord, en blick, några danser på en bal, och han var den rätte, den ende ända tills. Det drog ett bittert, sorgset uttryck öfver hennes ansikte, och ögonen slötos krampaktigt, medan händerna omedvetet knöto sig. Hon hade burit på det så länge, och hade tiden än lekt såret, kändes det nu — när hon såg tillbaka — som fanns det bara ett minne, en känsla, som slukat allt annat, kommit henne att glömma barndomstid, föräldrar, syskon, vänner, allt — eller gjort det endast till staffage kring hans bild. Egentligen hade hon så litet att minnas, så litet, att hon aldrig kunnat tala med någon därom. Det var nästan att skratta åt — och ändock hade det kostat hennes sinnesfrid. Hon hade träffat honom på landet hos bekanta, där han uppehöll sig några dagar endast. Det var trettio år sedan dess nu. Hvilka underbara timmar och dagar, då det varades i naturen liksom i hennes eget hjärta! D e hade sjungit tillsammans, promenerat, ridit, dansat — och talat framför allt. Talat, som man talar i ungdomsåren, då lifvet ligger framför en med tusen löften och intet synes omöjligt eller oupphinneligt. Talat ur öfverfulla, lyckliga hjärtan, för hvilka sorg, skiljsmessa och död endast synas som abstrakta, dunkla begrepp.
Genom remiss från Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden har Utskottet jemväl fått till behandling emottaga åtskillige motioner, angående anslag till vinoch byggnadssäd, nemligen: a) af Prosten Lagergren och Herr Sundblad, G. O.t att då Trosa stad, hvars befolkning, i följd af strömmingsfiskets uftagande, minskats lill ungefär '/4 af hvad den fordom var, icke förmådde att, såsom i förflutna dagar, sjelf bekosta alla nödiga reparationer å dess kyrka, samt staden saknade förmånen af årligt anslag till vinoch byggnadssäd, Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad vid nästlidne Riksdag i afseende å Askersunds Stads församling egde rum, bevilja Trosa Stads församlings kyrka ett årligt kronotionde-anslag af 5 tunnor spanmål, såsom vinoch byggnadssäd; — och har denna motion blifvit af flere Preste-Ståndets ledamöter biträdd; b) af Doktor Sandberg, med hvilken Prosten Melén sig förenat: att Oscars församling i Kalmar Stift, i anseende till behofvet af dess kyrkas ombyggnad, hvartill församlingens innevånare jemväl börjat sammanskjuta medel, finge, såsom vin och - Stats-Ulskottets Ullätande, Jt? 73. 33 och byggnadssäd, af hvilken förmån församlingen hittills varit i saknad, ett årligt anslag af 3 tunnor kronotionde-spanmål; c) af Prosten Lagergren, med hvilken Kontrakts-Prosten Wåhlander instämt: att, då Qvarsebo församling i Strengnäs Stift, hvilken sedan år 1727 haft ett årligt anslag till kommunionvin af endast 4 daler silfvermynt, utgående, efter nuvarande värde, med 1 R:dr 16 sk. af ordinarie räntan i Linköpings län, iråkat en betydlig skuld genom uppförande af nytt orgelverk och omgjutande af kyrkans klockor, församlingen måtte få sig beviljadt ett anslag af 2 tunnor vinoch byggnadssäd årligen; d) af Riksdags-fullmäktigen Eri/c Ersson från Kopparbergs län: att Sofia Magdalena församling derstädes, hvilken hittills varit i saknad af vinoch byggnadssäd och ensam, utan allmänt understöd, fått vidkännas alla utgifter till Pastors aflöning, måtte, i anseende till den fattigdom, hvaruti denna församling sig befunne, erhålla ett årligt anslag af 10 tunnor vinoch byggnadssäd utaf den i orten behållna kronotionde: samt e) af Riksdags-fullmäktigen Nils Larsson från Jemtlands län: att då Hotagens, till Föllinge Lappmarks pastorat af Hernosands Stift hörande, nyligen bildade församling, bestående, utom 123 lappar,
St:r nu första gången yttra sig i denna fråga, det vore lämpligt att uttrycka den åsigt att, derest någon läroanstalt för qvinnor skall inrättas den hufvudsakligen hör afse hennes bildande till maka och moder. Jag anhåller om propos. på hvad jag nu haft äran framställa. Hr Cederschiöld: Gustaf: Jag har begärt ordet för att tillkännagifva det jag instämmer i det af Hr Bildt framstälda förslaget, hvarjemte jag ber att få besvara eti anmärkn. af Hr Lilljehöök. Den värde talaren har nemi. klandrat Hr Bildts förslag derföre, att det skulle innefatta två olika saker, en normalskola och ett seminarium. Jag tror att Hr Lilljehöök missförstått förslaget i detta afs:de. Han säger att i en normalskola skola barnen börja och sluta tidigare, än i ett seminarium. Jag tror dock, att bästa sättet att bilda qvinnor är att låta dem sjelfva få deltaga i undervisningen och sålunda praktiskt lära sig, just det, som för deras framtid är det vigtigaste. Jag har på det sätt upfattat Hr Bildts förslag, att den ifrågav:de normalskolan icke blott skulle afse meddelande af undervisning åt unga flickor, utan äfven att åt de af skolans elever, som ville bilda sig till lärarinnor, gifva den högre bildning, som dertill erfordras, till hvilken ända de borde någon längre tid qvarstadna i skolan såsom biträdande lärarinnor. Det är derföre som jag lägger vigt på att båda dessa saker blifva i skrifvelse!! omnämnda; och i fall Hr Frih. o. Ordf:den skulle anse, att det ligger någon olikhet mellan Hr Bildts och mitt yrkande, ber jag fördenskull att få afstå derifrån och i stället förena mig med Hr Bildt. Hr Cederschiöld: Fredr. Au g.: Ehuru Hr Bildts sednare förslag är något vidsträcktare, än jag önskat, vill jag dock, i likhet med föreg:de talare förena mig derom. Jag tror jemväl att Hr Ribbing, hvars åsigter jag förut förklarat mig dela, står så nära Hr Bildt, att han kan instämma med honom. Hr Ribbing:
» » Ni drar på det! Ni är lika älskvärd som ni är g u d o m l i g t. » » Det kan vara nog med komplimanger, jag vill resonnera. Ni har sagt mig, att ni tycker jag är vacker, det visste jag förut, och nu vet jag det således ännu bättre. Men hvad säger ni om min tes: det är hvarje människas skyldighet att vara vacker? » » Skall jag ta den på allvar? » » På allvar! » Är det också en ful människas skyldighet att vara vacker? » » Alldeles! Efter råd och lägenhet naturligtvis. Så vacker hon kan, med andra ord. Jag skall säga er, hur jag har tänkt mig den här saken. Att vara god, det erkänner ni vara en allas skyldighet mot alla. Eller hur? » » Jo, på det viset uttryckt, skulle jag kunna vara med på ' t. Egentligen är det väl så, att man gör det goda därför att man däraf har inre tillfredsställelse och erfarenheten hunnit lära en, att den inre tillfredsställelsen är det enda, som är någonting bevändt med. För öfrigt antar jag, att gemensamhetskänslan, känslan af gemensamhet med de många, härvidlag spelar en stor roll. Det är svårare att bestämma sig för en handling, som man själf anser god, men vet att hela världen fördömer, än att göra något, som världen gillar, men man själf har sina dubier o m. Emellertid ska ' vi inte tvista om den psykologiska förklaringen af ett faktum, som vi bägge erkänna. Alltså: skyldigheten att vara god kan jag gå med på. » » Äfven för de onda? » » Naturligtvis. Man får inte begära fikon af tistel och drufvor af törnbuskar, det är en sak för sig. A f den som är utrustad med goda anlag och åtnjutit en g o d uppfostran har man rätt att begära mer än af brottslingens afkomma, som både genom ärftlighet och dåliga föredömen har undfått mindre förmåga att fullgöra den allmänna skyldigheten att vara god. » » Nå, då förstå vi hvarandra. En ond människas skyldighet att vara g o d och en ful människas att vara vacker äro lika litet eller mycket orimliga bägge två. Man gör så godt man kan. Men mellan skönheten, som har stora förpliktelser, och den anskrämligt fula, som har nästan inga, finns j u en oändlig mängd af gradationer.
Hvad nu de religiösa rörelserna och deras behandling beträffar, skulle jag tro, alt det föreslagna embetsverket är i detta afseende lika lämpligt, och skulle behandla ifrågavar:de rörelser lika grannlaga, som de nuvande Konsistorierne, och jag får derjemte fästa den ädle Gr.ns upmärksamhet derpå, att Konsistorierna ju äfven äga en kollegial form, hvilken jag för öfrigt icke vill förorda, roen så länge vi hafva desse kollegier och icke byrå-styrelse, få vi väl nöjas dermed. Gr:n har klandrat mitt uttryck, att motionen vore en Wasa-idé, och anmärkt, alt Wasa-Komingarna icke afsågo inrättandet af ett Kolhm utan endast en byrå, som skulle stå omedelbarligen under Konungen. Ganska riktigt! jag känner detta, och vet, att den lidens Kolhr, en benämning, sora då gafs nästan alla högre embetsverk, med undantag af det ifrågavar:de, hvilket skulle få namn af General-Konsistorium, egentligen voro ett slags Regerings-byråer. Alen idéen, det karakeristiska låg icke deruti, att inrättningen skulle utgöra en byrå eller ett Kolhm, ulan deruti, att den borde utgöra en ordnande, beredande myndighet emellan Konungen och stiftsstyrelserna. Beträffande åter ordnandet af kyrkans inre angelägenheter, får jag fästa upmärksamheten derpå, att dessa tillhöra kyrkan sjelf, och sedan hon erhållit hvad hon nu saknar, en representation, lärer hon väl lika litet då som hittills vilja såsom sina uteslutande målsmän erkänna Konsistorierna, helst om dessa i en icke aflägsen framtid skola omstöpas till blott och bart skol-kolhr. Alan synes frukta, att de kyrkliga institutionernas relativa sjelfständighet skulle löpa fara genom införandet af denna reform. Alen hvilka institutioner menar man härmed? Väl icke församlingarne, hvilkas sjelfständighet inga - Den 1 September. 209 ingalunda rubbas genom förslaget. Menas åter Konsistorierna, så är dessas icke blott relativa, ulan rent absoluta, sjelfständighet just en af de olägenheter man genom ifrågavande motion velat undanrödja. Gr. Sparre har sagt, alt kyrkan icke utgör en gren af förvaltningen och icke heller sammanblandas med staten.
Det är naturligt, att denna brist på förstudier och på insikt i författareskåpets oerhörda svårigheter förorsakade stora svagheter i teckningen, men till ersättning hvilade redan öfver detta hennes första arbete en sådan fart och lif i skildringen och en sådan åder af kvick och träffande iakttagelse i detaljen, att framgången var gifven och Mathilda Boos från och med denna sin literära debut en af den läsande allmänhetens gunstlingar. IiMjemann, berättelse på många håll väckte anstöt för sina erotiska skildringar, hvilka ansågos vara allt för naturliga och trovärdiga, i synnerhet för att vara skrifna af en ung dam; men då man tager kännedom om den menlöst pjollriga tonen i den äldre svenska fruntimmersromanen, förstår man, att den sträfvan efter lifsvärme i skildringen, som utmärkte detta arbete, skulle väcka bestörtning hos den läsande allmänhetens mer eller mindre ålderstigna onklar och tanter. Den i sällskapslifvet uppburna unga damen blef i bast utpekad såsom ett sorgligt bevis på » nutidsungdomens » brådmognad och olämpliga erfarenhet, och för att göra det varnande exemplet ännu mera eklatant, nedsatte ryktet siffran på författarinnans ålder till betydligt lägre än den i själfva verket var. » Jag har allt sedan dess », brukar fröken Boos skämtande säga, — » aldrig lyckats uppnå min verkliga ålder, utan ständigt förföljts af en efterhängsen ung dam », • — och häri har hon för öfrigt icke så orätt. Då dessutom vissa i skildringen förekommande likheter med personer inom societeten hade gifvit anledning till skvaller, fann författarinnan lämpligast att för tillfället uppskjuta romanens utgifvande i bokform, oaktadt ett par förläggare hade gjort framställning därom, och då den några år senare utkom, hade den i mer än ett afseende undergått en grundlig omarbetning. Vintern 1882 påbörjade fröken Boos, trots trycket af flere personliga sorger, deribland den så varmt älskade faderns död, en ny roman, » Vårstormar », som utkom den därpå följande våren. Ehuru denna berättelse utmärker sig för samma kvickhet, samma skiftande och pikanta stil, som gjort » Höststormar » så omtyckt, uppnår den dock ej som helhet sin föregångare.
— Hvad för det tredje angår HrafLefrens anmärkning, alt biskops-embetet bör bibehållas, såsom 4 H. 5o Den an Mars f. m. ett mål för presternes sträfvande, så får jag blott erinra, att biskoparnes stora löner tillkommit på en tid, då man trodde kyrkans bestånd bero på den verldsliga makt den ägde, på den utvertes ståt oell prakt, hvarmed hennes tjenare kunde lysa; på den tid då Hans Nåd, Hr Biskopen reste med 200 hofman. Nu deremot anser man kyrkans säkraste grundval vara sanningen af dess grundläror. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att, såsom han uppfattat motionen af Hr Munck af Rosenschöld, hade den hufvudsakligen fästat sig vid indragning af biskoparnes löner. Motionen blef .derefter remitterad till xkllm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Frih. Boye: Jag anser ärendet icke vara af den vigt, alt jag bör yrka votering, utan ålnöjer mig med alt reservera mig mot beslutet. Föredrogs ånyo och remitterades lill LagUtsk. Ilr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, orri upphäfvande af husvisitation efter lill införsel förbudet gods. Till remiss föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, örn förändring i straffet för Iasteligt tal om Konungen. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: 1 §:n 5 cap. Missg.-b:n af 1734 års lag hade varit gällande i hundra år, utan att man, åtminstone hvad mig veter lig t är, tillämpat detta lagrum, mer än en gång — med livad skäl kan jag icke bedomina, men att nåd blef beviljad utan att den dömde begärde det, ar kändt. — Knappt valden förändring af 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n, hvarom min motion handlar, skedd, förrän lagen vann tillämpning.
Af dessa skäl får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att folkskolestadgans 5 § 4 mom. måtte få följande lydelse: ”Ingen må till elev i ett skollärare-seminari ”uin antagas, sorn icke företett vederbörande kyrkoherdeVmbeles betyg om ett hedrande sedligt uppförande och ”om anlag för undervisningskallet, samt vid af föreståndaren anställdt förhör befunnits kunna fullt obehindradt ”läsa innantill, nöjaktigt redogöra för innehållet af ett läst ”stycke, ega god kännedom af Luthers katekes med den ”antagna förklaringen, jemte dertill hörande bibelspråk, ”äfvensom af någon utförligare lärobok i bibliska histori”en, skrifva en god handstil, samt räkna qvatuor species ”i hela och brutna tal. Den, som o. s. v.” 3:o Att det af motionären anmärkta missförhållandet emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid seminarierna kan ega rum, har utan tvifvel sin grund i obestämdheten af folkskole-stadgans föreskrifter i detta afseende, hvilka endast innehålla en allmän antydning, att ”tillfälle bör beredas skollärare-eleverne att uti någon folkskola erhålla praktisk bildning för skollärarekallet.” Det är likväl af väsendtlig vigt, att skollärareeleverne, hvilka, vanligen vid ganska unga år utgå ur seminariet för att på egen hand öfvertaga ledningen af en talrik skola, inhemta i bildningsanstalten icke allenast nödiga theoretiska kunskaper, utan äfven kännedom af den svåra konsten, att handleda och vårda en skol-ungdom. En sådan känne - Allmänna Besvärsoch Ekonnmi-Vtskoltcts Betänkande, N:o H4-. 7 dom kan endast genom öfning och genom egen handläggning af en skollärares göromål vinnas.
Sparre sjelf medgifvit och ordalagen deruti jemväl utvisa, icke är någon lag, utan en föreskrift, rör:de ett visst års bötesrestanlier. Jag får dock tillkännagifva, att Exped.Utsk. lärer snart få befattning med delta ärende, emedan, efter hvad jag tror mig veta, de öfrige Stånden, som icke ägt kännedom om oflanämnde cirkulärbrefs verkliga betydelse, redan hafva bifallit Ulsktns förslag. O Hr Akerman: Jag vill icke tvista om huruvida hofrätterne göra för mycket eller för litet uti ifrågavande fall, men det säkra Den 18 September. 349 är, att då man nöjer sig med ett diariibevis öfver besvärens inlemnande, så skola böterna kunna balanceras ganska lång tid. Det åsyftade ändamålet skulle, enligt min öfvertygelse, bättre hafva vunnits genom det förra förslaget, än genom detta sednare, hvilket jag derföre anser nu böra afslås. Gr. Sparre: Om på ett eller annat sätt försummelse begås af vederbör:de embetsverk, så böra de naturligtvis tillhållas att fullgöra sina skyldigheter. Men icke bör väl den enskildte blifva lidande derpå. Hr Printzensköld bar sagt, alt anledningen till det öfverklagade förhållandet sannolikt vore att söka deruti, alt hofrätterne dröjde med afsändandet af expedilionerue, hvilket afsändande dem ål/ige. Dä vore väl den rälla och lämpligaste utvägen den, att tillhålla vederbör:de att fullgöra sin pligt i delta afseende, men icke ligger deruti skäl att bibehålla ett onus, som hittills oförskyldt ålegat individerne. Detta är orsaken hvarföre jag påyrkar upphäfvande af den princip, som hittills härutinnan gjort sig gällande, på grund af ofta åberopade cirkulärbref. Utan afseende derpå att detsamma ursprungligen utfärdats blott för ett enskildt fall, bar det dock, på sätt jag redan nämnt, i snart 70 är blifvit så tillämpadt, alt det innefattar ett ovilkorlig! åliggande för den sakfällde att ständigt förete nya diariibevis, ända till dess målet blifvit afdömrlt.
Dertill fordrades att all sammanjemkning af meningar, i fall de, wid plöjningen af bet första förstaget, skulle hos Riks-Standen blifwa fkiljaktige, borde föregå det definitiva bcsiutet, hwilket ej kunde innehalla annat än ett fullkomligt gillande eller ett rent afstag. Utskottet har derföre trott, att denna jemkning borde ike wid samma Riksdag, da fragan wäckes och lägges pa bordet, sa att ben till afgörande med Ja och Nej, wid den nästföljande, matte wara fullkomligen beredd. Den för. stärkning af Constitutions-Utskottet, som till jemk NtNgs - »674 Den 14 Julik. nings förrättande blifwit föreslagen, ar således af en helt annan bcssaffenhet an de Nämder, sein för de andra Utssvtten i Rcgeringsforrnen finnas förcffrifna. §n lika afgörande ratt, som de aga, kunde ej denna tillegnaS, enär ottenia afgörande ratten i desta frågor mäste tillhöra Standen ftelfwa, ho§ hwilka allenast ett Stånds voto gör tillfyllest att hindra ett försiags antagande. Deremot, om, efter Utskottetförsök att förenaRiks, Ständen kill ett enahanda Utlåtande, sädant ej lyckades, borde ett medel firmas stt genom omröstning xer ca pit» uppgöra ett sädant bestämdt förslag, fom utan förändring kunde antagas eller förkastas. Pä detta satt har Utskottet trott sig bereda aga möjliga tillfallen till frägornas gransk» ning, meningarftes jemförande, stnnenas förening och frägans siuteliga rediga framställning» sa att ett bestämdt beslut matte kunna fattas.
Kassa-behållning Inventarier ... Fordringar hos åtskilliga verk och inrättningar . Rudimaterier och förråder Papper under arbete från föregående år Debet. Rikets Ständers Banks Låne-afdelning erhållit utöfver dess förlag till bruksdriften Utgående balans 18,788 567,400 32 98 Summa 586,189 30 Kredit. Ingående balans • Debet. Värdet af under året till Banken levereradt papper . Dito af under d:o till andra levereradt papper, mot till Banken ingången liqvid Hyra för ett bruket tillhörigt magasin i Stockholm Första afbetalningen vid försäljning af dito Uppburen liqvid för försåld koppar 74,172 29,538 750 3,000 1,326 86 86 60 Summa 108,788 32 Kredit. Förskott under året till bruksdriften och till byggnaders underhåll Låne-Afdelningen erhållit utöfver dess förskott 90,000 18,788 32i Summa 108,788 32 78 Räkning öfver papperstillverkningen. Debet. Värdet af papper under arbete från nästföregående år 21,600 — Egentliga kostnader för papperstillverkningen: Ordinarie aflöning och arvoden . 29,190: 75. Falsning och skärning af papper . 226: 66. Arbete med pappers formning samt sortering och skärning af lump, m. 111. 1,527: 85. 32,217 60 Rudimaterier: Lin och blånor . • 2,723: 63. Förbrukadt omslags-, mellanläggsoch utskottspapper 967: 09. Klorkalk, svafvelsyra, alun, färger, m. m. 3,061: 89. 16,803 91 Andra för bruksdriften använda materialier: Lampoch bomolja m. m. 756: 14. Utskylder, skrifmaterialier och diverse allmänna omkostnader 6,973: 52. Helsovård och medikamenter 1,285: 84. Pensioner och fattigvård 614: 50.
Att StatsUtsk. erkänt rättvisan och billigheten af att dessa tjenstemän, då krafterna äro uttömda och förmågan icke mer är tillräcklig att förskaffa sig lifsuppehälle på annat sätt, skola hafva sin nödtorftiga bergning, kan således icke vara annat än glädjande för hvar och en, som nitälskar för att vår Armée skall bibehållas tjenstbar och sålunda kunna upfylla hvad fäderneslandet af densamma fordrar. Då jag fördenskull gillar hvad StatsUtsk. i detta hänseende föreslagit, är det också gifvet att jag här, likasom i Utsk., yrkar bifall dertill. Men jag vill gå ett steg längre än Utsk. och fästa up - Don 7 Juli e. m. märksamheten derpå, att, oaktadt Utsk. gjort rättvisa åt dem, som f. n. äro i tjenst, har det likväl icke tagit i betraktande, att det finnes icke mindre än 974 pensionerade militärer som af Staten ej erhålla något annat än deras knappa pension och hvilka genom nu föredragna förslag icke blifvit försatte i samma lyckliga ställning, som de, hvilka, derest Utsk:s förslag blifver R. St:rs beslut, deraf då skola komma i åtnjutande. Såsom bevis för de nuv:de pensionernas otillräcklighet att lemna en knapp bergning behöfver jag blott anföra att för Kaptensgraden, i hvilken de fleste taga afsked, pensionen upgår till 000 Rdr Rmt. Att en person med 600 Rdrs inkomst kan under dessa dyra tider existera, är på tagligen omöjligt. Då bland afskedade pensionerade Militär-tjenstemän endast de, som af Slaten ej upbära någon lön eller annan pension undantagit kunna hafva anspråk på en pensionsförbättring, så har jag från antalet af alla pensionerade sådane afskedade Militärer, som hafva tjenst pä stat, såsom Postmästare, Tulltjensteman o. a., äfvensom dem, hvilka hafva pensioner på annat håll, t. ex.
Föredrogs å nyo och bifölls StataUtskottets, den i4sistlidne December, under !N:o 35g, afgifna och, dan 20 dennes e. m., pä bordet lagda Memorial , angående tiden för nästa Revision af Stats, Bancooch Riks. gälds-Verkets räkenskaper och förvaltning. PröU ‘Utdrag deri 55 Januarii 1830. 121 Från Högvördige PresteStåndet. S. D. Sedan Preste-Ståndet genom dess Talman erhållit underrättelse om Kongl. Majus Nådiga vilja , att inom loppet af instundande månad aflysa innevarande Riksmöte och Ständerna hemförlofva, beslöts, att anmoda Stats-Utskottet, att innan den 3 Februarii till Riks-Stånden inkomma med sitt Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga om lättad utväg till lånbidrag åt fastighetsegare ; och skulle de respective Med-Stånden inbjudas att sig uti detta beslut med Preste-Ståndet förena. S. D. Vid förnyad föredragning biföllös Bevillnings-Utskottets Memorial : N:o 60 angående en förändring i nya Tulltaxan vid artikeln Tågvirke; och N:o 61 , med förslag till de afgifter för minutering af Brännvin, som skola intagas i 10 §. 3 Artikeln af Brännvins-Förordningen. 122 Prot. Utdrag den aS Jafnmrii 1830. S. D. Godkände Preste . Ståndet den af Bevlllnings - Utskottet föreslagna Voteringsproposition så väl uti Memorialet N:o 58 , angående Portoafgiften för Inrikes Brefvexlingen , som uti Memorialet N;o 5g , angående Bevillnings-frihet för vaktare vid Flygsandsfälten i Halland. S. D.