Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det nu föredragna förslaget är nu en gång hvilande; ganska många hafva dervid fästat sina förhoppningar, och jag anser det derföre vara min pligt, att lika samvetsgrant redogöra för de motiver, på hvilka jag i dag stöder mitt votum, som om detta förslag varit bygdt på den af mig förra gängen hyllade grundsats. Mycket vore dervid visserligen att säga, men tiden är dertill för kort, utan anhåller jag nu blott om R. o. Ad:s tillstånd att få utveckla mina åsigter om några af hufvudpunkterne i det hvilande förslaget, hvarvid jag hoppas på R. o. Ad:s godhetsfulla öfverseende med hvad som brister uti både uppfattning och framställning i en fråga, så vigtig och så hög som denna. Hvad dervid först mäste komma i betraktande, är sjelfva grunden för det hvilande förslaget, nemi. valrätten. Vid hvarje vallag synes det böra vara lagstiftarens syftemål, att, genom den grund, som antages för valrätten, samhället må vara försäkradt, att uti dess representanters rådslag bildningen, den oberoende förmögenheten, och sakkännedomen må vinna inträde. Vid tillämpningen på det hvilande förslaget af denna grundsats, finnér jag för min del, att valrätten derstädes är utsträckt till en grad, som ännu icke funnits lämplig eller rådlig i något kändt samhälle. Den är till en början utsträckt till ägare af ett jordvärde af 1000 r:dr b:co. Redan detta är i flere fall stridande emot hvad jag anser vara det rätta. Enligt säkra beräkningar komma dessa jordägares röster ovillkorligen att vid valen utöfva ett nästan uteslutande inflytande; men huruvida ägarne af ett så litet jordvärde, i anseende till sin ställning uti samhället, äro i tillfälle att tillegna sig den bildningsgrad, som är nödig för att rätt kunna utöfva denna vigtiga rättighet; huruvida det arbete, hvarmed de 6 Den 28 Augusti. måste sträfva, för att förtjena dagligt bröd, lemnar dem nog tid att inhemta en noggrann och säker kännedom om de offentliga mäns karakter, lynne och förmåga, hvilka de skola invälja i representationen — detta lemnar jag till deras bedömmande, som känna förhållandet i alla länder, men synnerligast uti vårt fädernesland.
Dessa tecken äro: barnet förjorar sitt,förut glada lynne, blir ombytligt, retligt, får orolig sömn, drömmer lifiigt och vaknar lätt upp, ofta under ångest eller oro, dess håg för studier slappas, och de, som förut varit särdeles intelligenta och snabba i uppfattningen, blifva tröga, lätt förströdda, ertappas under lektionerna med, att de » sitta och drömma », få af läraren ofta förebråelser för olydnad och ouppmärksamhet o. s. v. Härtill komma snart vissa kroppsliga sjukdomstecken: deras händer och fötter kännas kallsvettiga, medan oftast hufvudet bränner hett, de afmagra, förlora matlusten, afföringen blir vanligen trög, de klaga öfver hufvudvärk, hjärtklappning, beklämning öfver bröstet o. s. v. Iakttagas ej dessa sjukdomstecken eller tydas de (såsom så ofta är fallet) såsom nycker, egensinne, ouppmärksamhet eller elakhet och behandlas därefter (med ständiga påminnelser, straftläxor, bannor eller aga), då är det fara 1894 » » värdt, att ~ det unga «~ sinnet snart fördärfvas, kanske för lifvet. Begåfvade barn kunna under dylik behandling neddrifvas nära nog till i d i o t e r; barn med öppet, frimodigt, kärleksfullt hjärtelag blifva därigenom dolska, slutna, ängsliga eller hårdhjärtade naturer, medan det på andra framkallar en slö likgiltighet, förlust af all ambition. Så snart de ofvan skildrade symptomen af hjärnöfveransträngning upptäckas, bör barnet strax afbryta alla studier, föras ut i friska luften, uppmuntras till lekar o c h förströelser, erhålla en kraftigt närande o c h lättsmält diet samt någon stärkande medicin (t. e x. något järnpreparat; jag gifver gärna jodjärn af flere skäl, hvilka jag här ej kan ingå uppå).
Län i ingifvet Memorial framställt den önskan, att Ståndet matte till Kongl. Maj:t omedelbart frambära en underdånig anhållan om förhöjning i den för det närvarande otillräckliga skjutslegan, heldst det mera yore att önska, an hoppas, att Bondeståndet kunde blifva från Siutsningsbesväret alldeles frikalladt, och, efter Riksdagsmannens tanka, Forvagnsinrättningen, åtminstone i Norrland, omöjligen kunde bära sig. Och har Riksdag»ful linägtigrn J. M. Hessing i sammanhang härmed yttrat, det han ansåge lämpligt, att fran de öfrige Respective RiksStånden först äskades upplysning på hvad billig grund ail slags skjutsning blifvit oprivilegierade hemmansägare ålagd, innan Ståndet med ärendet toge någon vidsträcktare befattning. gro Bancofullmägtigen Johan Olsson Longberg har uti ett inom Hedervärda BondeStåndet uppläst, och sedermera till allmänhetens kännedom af trycket utgifvet, vid - 722 Besv. och Elion, Utsk. Betänkanäen. lyftigare Memorial, efter en historisk framställning af Skjuts-Inrättningens öden och förändringar ifrån dess uråldriga uppkomst under Konung Magnus Ladulås, intill närvarande tider, öfvergått till en omständelig afhandling i 2:ne Momenter» först om de förluster, Skjutsningen med 'jr för Landtmätaren i dess enskilda hushållning, och sedermera om de skadliga verkningar, deraf uppkomma på Bondens moraliska värde och sedlighetj hvarefter han sökt visa det lidande i begge omförmälte afseenden, som Samhället och hela Nationen derigenom tillskyndas. Och då, i anseende härtill, han ock ansett, det vara af högsta vigt för Jordbrukets bestånd, näringarnes förkofran och sedlighetens bibehållande hos allmogen, att nu varande skjutsningssätt afskaffas, men de försök, sorn på åtskilliga ställen blifvit gjorda att på enfcreprenade upplåta Skjutsningen åt enskilda misslyckats, hvilket han tror egentligen härledt sig derifrån, att
Att tillvägabringa jordbruk i stort, äfven inom byelag med små delägare, är syftemålet för denna skiftesmethod. Ett byelag, som undergått enskifte efter sednast utkomna skiftesstadga, och der utflyttningen redan är verkställd, lärer väl svårligen mer kunna blifva byelag. Fördelarne af ett jordbruk i stort äro troligen der för alltid förlorade för de små lotterna. De tillskapade enstaka hemmanen komma att förblifva sådane; och de utrymmen, som redan blifvit för små, måste fortfara att skötas på det sätt, som med den inskränkta rymden kan lörenas. Man får umbära det bättre jordbruk, som utan nödiga afdelningar ej står att erhålla. Det redan öfverdrifna hägnadsbesväret, för omkretsens fredande och beteshagars afskiljande, medgifver ingen tillökning för öfriga ägornas styckande i ordentliga gärden. De byelag åter, som endast efter enskiftesförfattningarne undergått utbrytning af enskif tessökandes lotter, erbjuda i öfrigt tillfälle för skiften efter den här uppgifna methoden. Dessa och alla hittills oskiltade eller blott i storskifte efter äldre författningar delade samfälligheter blefve således egentliga föremålen för en ny lagstiftning i ämnet. Efter dessa åsigter är ett förslag uppgjordt till Lag orri Landtmäteriförrättningar. Jag har deri endast upptagit de stadganden, som jag ansett tillhöra allmänna civillagen, och sökt redigera dem i den lorm, de såsom ingående på sitt ställe i lagboken skulle erfordra. Från denna lagtext äro härigenom afskilda alla de reglementariska föreskrifter, som finnas i nu gällande Skiftesstadga, och hvilka, såsom rörande endast sjelfva arbetssättet vid Landtmäteriförrättningar, jag trott böra lämpligen inflyta i Landtmätare-instruktionen.
Hr Mannerskantz har sagt, att man icke borde antaga ett sådant betraktelsesätt, som det jag försvarar, ty det skulle innebära ett »förmynderskap.» Derföre att ett ord stöter, och är för vissa öron i mer eller mindre mån motbjudande, skall man derföre icke pröfva förhållanderne sådane de äro? Skall man förbise de praktiska konseqvenserna af sitt handlingssätt? Jag kan ej gå in derpå, utan fortfar jag att yrka afslag. Frih. Alströmer: Jag skall först besvara den anmärkning, som Gr. Liljencrants mot mig framställt. Han yttrade att jag i denna fråga icke hade någon erfarenhet; men jag tror jikväl att jag, såsom tjensteman i Civildepartementet, der dessa ärenden hand läggas, har åtminstone lika mycken erfarenhet som Hr Gr:n. Dit hafva på sednare tider till K. M:t inkommit petitioner från en mängd orter och dessutom många ansökningar, som nu hvila till afgörande i afvaktan på R. St:rs beslut i frågan. Kommunerna hafva vanligen tillstyrkt bifall, men K. M:t har icke velat fälla utslag förr än R. St:r uttalat sig i ämnet. Det finnes orter, der handelsbodar äro alldeles nödvändiga, men K. M:t har icke kunnat tillåta deras anläggande, just för att icke handla i strid emot en antagen grundsats. Detta i afseende på hvad Gr. Liljencrants anfört. Hvad åter beträffar Hr Nordeufelts yttrande, så är jag nu icke i tillfälle att upgifva det röstantal, hvarigenom närvarande beslut inom Utsk:t tillkommit; så särdeles knappt tror jag dock icke att det var, så mycket mindre, som ingen enda reservation emot denna punkt åtföljt Bet:t. Man har sagt att det vid förra riksdagen var fråga om två mil och icke om en; i detta afseende torde vitsord böra lemnäs åt Bet:t, och jag får åberopa Ekon.Utsk:ts skrifvelse, der det står att orden »på minst tre mils afstånd» måtte utbytas emot orden »på minst en mils afstånd.» Detta Bet:de bifölls hos B. o. Ad. på en f. m., och icke under ett nattplenum.
Tyskarne iscensatta t. o. m. barnsagorna, såsom De sju bröderna, Askepott, Törnrosa, Per Svinaherde m. fl. Under julveckan gåfvos .dessa sagospel hvarenda afton. D % jag sig Askepott, var teatern proppfull af barnungar från 5 till 15 %r och äldre. De ' saknade ej något i sin kara saga. Dufvorna flögo in genom fönstret och hjelpte .deii flitiga Askepott plocka de utspilda arterna ur askan. Gu ' mor trollade fram hastar och vagn, råttorna förvandlades till lakejer under hennes trollstaf, och slutligen berörde hon Askepotts fula, slitna klädning, och hon stod der som den skönaste prinsessa. Hon reste 11 % balen, blef firad och fjesad, under det hennes vänner, de goda tomtarne, förrättade hennes sysslor i köket. Vid tanken p % att deras kara Askepott för en g %ng hade roligt, begynte de dansa, och munterheten smittade knifvar, gafflar, skurborstar, slaskambaret, sopqvasten, klockfodralet. Ridån g %r ned öfver den ovanliga baletten, teatern genljuder af skallande skrattsalvor, handklapl~ningarna och stampningarna vilja aldrig taga n %got slut. S % ser man Askepott andra .gången på balen; hon glömmer sitt gifiia löfte, klockan dar tolf och hon flyr förskräckt, förföljd af prinsen. Hon tappar glastoffeln och befinner sig andtligen i den m %nbelysta slottsparken, iklädd sin grå .slitna klädning och utan hastar och vagn. Slutligen kommer, toffelprof vet^, hvarefter hon föres i ståt till slottet såsom prinsens lyckliga brud. Jag önskade att jag haft mina många svenska unga vänner der den aftonen. Hvarföre hafva vi ej d g o t sådant hemma hos oss? Ar en afton i veckan ett för stort offer, så hvarföre ej egna en afton i månaden åt de unga? De nöjen som bjudas vara barn äro baler, i lyx knappast, öfvertraffade af de aldres. Hvad lära de sig der? Fåfänga, behagsjuka, afundsjuka, njutningslystnad!
Kännbar är alwen mistning af iooO:detuis Sjömän, hwilka just för sin duglighet as Utlänningen eftersökte, lemna Fäderneslandet ät obotelig saknad al ett nyttigare arbets biträde, jemte mycket annat, som allt tillsaivmanlagdt utgör ett lika sä stort som säkert wärde, hwars ersättning likwäl genom den med Sivsarten besparade frygt och winst, synes Hanssa osäker; men i allt sal) dä säsom redan äe sagt, Den iz Januari»'. 747 sagt, Skeppsredning här i Riket alltid warit och mäste wara möjlig utan ett Product-Pmcal, hwiiket längt isrän att främja nägot nyligt ändamål, fast mera länder till ett skadligt Monvpolium, med alla deraf tor Nation äfwentyrnga följder, nemligen Industriens qwälwande, wanpris pä egna Produkter, stegring af importer, mitzledmng af Rikets penninge-tillgängar m. m. Alliä och enär mera liberala grundiatser wid Stapel frihetens medgliwande redan begynt följas, och troligen stola dädanefter närmare tillämpas, samt en derigenom päräkuad nytta icke bör finnas morarbetad och dindrad af del Monvpoltsta twäng, som fran Product.Placatet af är 1724, samr Förklaringen deröfwer ai 1726 är oskiljaktigt, får jag ai werkligt nit för Fäderneslandets sanna bätnad, ödmjukast hemställa att hos Kongl. Majtt i underdånighet mä anmälas den önstan att detze nyhnämnde twenne Författningar mätte för alltid upphäfwas och kraftlösa förklaras. Remitterades till Allmänna Beswärsoch Oeconvmie-Ulstotket. Uplpastes följande: Urdrarr af prorocollec hältir t Riksens Högloft. Sränders Banco-Utftorr des L Januarii 1810.
N.o 84. 37 det centrala försvaret; den visar oss mägtiga och rika Stater, sorn fallit, i brist på ett sådant, eller nödgats för sin frälsning vidtaga de otrhördaste uppoffringar. Både theori och erfarenhet förena sig om att vitsorda detta systems gagnelighet, och det är ej mindre mägtiga Stater, som längst böra uppskjuta vidtagandet af den enda utvägen att jemna de underlägsna “krafterna, till någon lefvande förmåga att kunna tillvägabringa ett kraftfullt försvar för sjelfständigheten när den hotas." Utskotten instämma således helt och hållet i de åsigter, rörande Centralförsvaret, som Herr Friherre Nordin samt Herrar Lefrén och Montgommery utvecklat; och om äfven Utskotten icke anse Wanäs Fästning ensam uppfylla alla de vilkor, som med ett fullständigt Centralfästningssystem åsyftas, så äro dock Utskotten långt ifrån att, med Motionairen och Herr von Vegesack, vilja tillstyrka inställandet af denna Fästningsbyggnad och anläggandet af en Fästning mot Ålands-skären, så vida dermed menas en Landt-Gränsfästning, hvilken, ehuru under gynnande omständigheter och vid offensiva företag gagnelig, likväl, vid en fiendtlig invasion, kunde komma att blifva en önskvärd vapenplats för fienden. Att National-Beväringen icke ännu är allt livad den kunde och borde vara; att den tarfvar en större militairisk tjenstbarhet, och, till vinnande deraf, en längre fortsatt ändamålsenlig, 20 Statssamt Oec. Utsh. Uti. N:o 84. efter landets tillgångar och näringarnes fordringar beräknad, vapenöfning, mäste erkännas oell bör afhjelpas. Men att, såsom Motionairen påstår, nuvarande Btvärings-exercice är utan allt ändamål, och nuvarande Bevärings-Lag blott ofullkomligt uppfyller den stående Arméens otillväcklighet, kan ingalunda medgifvas.
Revisorerna hafva gjort anmärkning dervid, att ett räntefritt förskott af 5ooo R:dr på ett uppgjordt contract blifvit lemnat till Capitainen Wihlborg, och Landshöfdingen har upplyst, att detta contract, som var af beskaffenhet att kunna uppsägas af hvardera contrahcnten, af Capitainen Wihlborg blifvit uppsagdt dagen efter dess afslutande. Förskottet har först kommit Statsverket till godo, då en förut afslutad lefverans blef gjord. Detta contract synes mig hafva blifvit uppgjordt endast för att komma åt förskottet räntefritt; och då contraetet är uppgjordt ena dagen samt uppsagdt den andra, torde hvar och en, som läser handlingarna, finna, att lefverantören, för att få penningar till en annan lefverans, gjort upp contraetet, för att uppsäga det, så snart han lyftat penningarna. På det icke sådant underslef n\å framdeles äga rum, anser jag, att StatsUtsk. bör tillstyrka Ständerna att hos K. M. uti und. skrifvelse hemställa, att Landshöfdingärna må åläggas att, vid de tillfällen, då lijelpsändningar af spannmål göra det nödvändigt att contrahera med enskilda, taga borgensförbindelser, samt att, om contraetet uppsäges, penningarna genast må återbäras, isynnerhet då uppsägningen sker af lefverantören. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 i eftermiddag. §. 26. Gr. Cronhjelm: Så länge gamla passevolancefonden fortfar att af Regeringen anses såsom icke varande under R. St:s dispositionsrätt, och så länge den gamla fonden således icke får anses såsom statsmedel, anser jag icke förmånligt att sammanblanda den med statsmedel till vissa ändamål.
De här nakna, kalla väggarne kunde jag emellertid icke hafva och icke heller fönstren utan minsta draperi för, fast det är vackert med den der glasmosaiken i nedersta rutorna. Derför har jag gjort så här. Det ser ju riktigt orientaliskt ut. Hela min samling af tyger, kuddar och mattor har kommit mig till god nytta. Just här gör den verkan.» »Jaha. Men hur kan det vara, att ett sådant hus hyres ut?» »Menniskan har gifvit sig åstad på en liten rundresa i Afrika. Det tyder också på en viss originalitet.» »Och allt det här har du fört med dig?» »Ja visst. Det är ju lätt att packa. Din far var kännare i fråga om väfnader och sådant; han kunde aldrig låta bli att köpa, när han träffade på något riktigt rart. Och så var det som att föra ett hem med sig i kappsäcken, sade han.» Sonens blick strök smekande öfver de tjocka mattorna, öfver de smakfullt ordnade tyger, som nästan dolde väggarne, öfver bladväxtgrupperna i hörnen och öfver de på ringar löpande draperierna från fönstren. »Att man kan träffa på ett sådant krypin i vårt kälkborgerliga Stockholm!» utbrast han. »Jag står och inbillar mig att jag är i Konstantinopel.» »Nej, det är Stockholm. Se!» Hon lyfte upp draperiet från ena fönstret och pekade utåt. Från husets dominerande höjd kunde man se ned öfver Norrström och öfver staden på andra sidan. Den sträckte ut sig dernere vid och jemn, halft i fågelperspektiv; och i det mörka, blanka vattnet speglade sig dess glittrande ljus. Ur de jemna raderna af gaslyktor lyste de elektriska glödlamporna på Skeppsbron med blåaktigt sken stora, gnistrande briljanter i ett jättehalsband. Till denna ensamma stadsdel, detta öfver klippan hängande hus trängde intet ljud från den rörliga verlden der nere; kvällen stod mörk och tyst, utan måne eller stjernor, men med en storstads hundratal af blinkande ögon, kalla och hjertlösa. Han såg ett ögonblick dit ner, men så vände han sig sakta om och fäste ögonen på sin mor. Hon stod orörlig som en staty, med armen upplyft för att hålla draperiet till sidan, och stirrade ut öfver staden.
- Och på hennes förbön er torde det vara möjligt, att prefekturen över Egypten, som Julianus lovat dig, icke ginge dig ur händerna - Ditt politiska djupsinne är stort, men strö ej så visa ord för vindarne! Låt oss tala om annat! Ser du, min vän, att jag har magrat? - Nej, vid Zeus, det är mig omöjligt att upptäcka. - Eller kanske rättare, jag har icke vidare utvecklat mina former. Jag arbetar som en slav emot mitt eget kött. Och kan du gissa av vilken orsak? För att bibehålla den rörlighet, som fordras för en krigare. Julianus' lagrar väcka min avund. De unna mig ingen nattro. Jag måste, även jag, vinna lagerkransar och murkronor. - Gånge ditt hopp i uppfyllelse! Må du varda lyckligare än Augustus och dygdigare än Trajanus! När ämnar du dig till lägret? - Ack, vid Herakles, det torde ännu dröja ett år. Kriget mot perserna behagar mig icke. Jag föredrager de frankiska och allemanniska barbarerna, och hoppas till gudarne, att de ånyo skola börja röra sig. Medan jag lever mina dagar det fredliga Akaja, hotar Pylades, min skyddsling, att växa mig över huvudet. Han är nu illustris och clarissimus liksom jag och anför en avdelning av kejsarens rytteri. En vacker dag skall denne uppkomling se sin välgörare över axlarna, så vida jag icke skjuter i höjden lika fort, som han själv. Det är tid att börja växa, fortfor prokonsuln och förde handen över sin kala hjässa. Man skördar ingen ära i fredens värv. Man förbises och glömmes, när man ägnar sig åt en så simpel sak som provinsen Akajas förkovran och utveckling. Själva gudarne, för vilka jag uppoffrat så mycket ... - Du menar din katekumeniska övertygelse ... - Javäl. - Och dina teologiska studier ... - Alldeles ... - Och vad som är än mer: hekatomber av de fetaste slaktoxar ... du har näst kejsaren och Krysanteus varit den frikostigaste offraren i romerska riket ... - Alldeles, alldeles, och likväl förgäta mig dessa otacksamma gudar!
Det är visst icke min mening att på något sätt vara förmyndare hvarken för framtiden eller det steg, som Emelie tagit, ty jag är öfvertygad om, att det ej är brist i förståndet, som gjort att Emelie handlat så ovisligt, men att något är skulden, det är jag förvissad om. Största skulden måste jag väl gifva Emelies fostermoder, som så litet bekymrat sig om sin fosterdotters framtid, att hon ej tillräckligt om ens något varnat och förmanat Emelie och framställt de faror, som kunna hota en ung flicka, och säkert är, att Gud en gång skall kräfva räkenskap af henne, huru hon vårdat sig om det barn, som blifvit anförtrodt i hennes händer, så ung som Emelie är, hade det varit fostermoderns oeftergifligaste pligt att ständigt med vaksamt öga följa hvarje steg från Emelies sida; men i andra rummet är det nog näst fostermodern Emelies egen skuld, som missbrukat sin fria vilja till ett slafviskt bruk under begärelsen. Emelie vet nu mycket väl, att det icke är i någon ond mening jag skrifver dessa rader, och om Emelie öfvertänker saken med rättvis anda, så kan väl ej Emelie annat än gifva mig sitt erkännande af hvad jag skrifvit. Jag kan ju dock ej så noga blicka in i Emelies barndomslif och vill derföre hvarken ransaka eller döma; det skulle derföre vara roligt, om Emelie ville gifva mig det förtroendet såsom vän att omtala detsamma; detta är kanhända mycket begärdt, men om Emelie tycker, att jag är värd ett svar på mitt bref, emottager jag det med tacksamhet, äfven om jag gjort mig skyldig till en tillrättavisning. Vänligen John Chronschough. Min adress är: Studeranden Högädle Herr John Chronschough Folkskollärareseminarium Göteborg.
Fördelningen af det mindre Creditivet emellan de i åbei opade Grundi; gs §. uppgifna föremålen för detsamma bärleder sig från 13r5 åis Riksdag och har sedermera, vid bestämmelserne af Creditivets u ' belopp, alltid iagttagits. Ehuru en sådan fördelning visserligen icke i Grundlagen stadgas, bardock Utskottet, lika litet som föregående Ständer, ansett Grundlagens förekrift derigenom öfverlrädd, helst densamma uttryckligen antyder de skiljagliga föremål, hvartill Cieditivet bör anslås. Stats-Ut skottets Utlåtande, N:o 5i6. Vid sådant förhållande och då någon olägenhet, genom den anmärkta fördelningen, Utskottet veterligen, icke förorsakats, saknar Utskottet skäl att för framtiden tillstyrka någon andi ing i hvad, under de 5 sistförflutna Riksdagarne, i detta hänseende blifvit af Rikets Ständer stadgadt. Enligt hvad i det återremitterade Memorialet är uppgifvet, hade, före detsammas afgifvande, någon förändring i ofvanberörde a:ne creditivsummors belopp icke blifvit bos Utskottet föreslagen. Det var också hufvudsakligen på denna omständighet, som Utskottet grundade sin då gjorda hemställan, att de af Rikets Ständer vid 1828—i83o samt 1834 och i835 årens Riksdagar fastställde Creditiv-summor borde intill Rikets Ständers nästa sammankomst bibehållas oförändrade. Ett annat förhållande har dock numera inlrädt, sedan Utskottet, jemte återremisserne af detta Memorial, fått emottaga flere ledamöters af Borgareoch Bonde-Stånden yrkanden om mindre Creditivets nedsättning till hälften af dess vid sista Riksdag bestämda belopp. Utskottet har derföre ansett sig, utan hinder af dess förra utaf de arne andra Riks-Stånden godkända hemställan, böra laga i närmare öfvervägande, huruvida en sådan nedsättning är lämplig och med Regerings-formens föreski ift förenlig. Härvid har det icke kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, hurusom de anledningar, som vid 1828—i83o årens