Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse , N.o s3i. varande ändamål, har den äskade årliga tillökningen af 4000 r:dr i nyssnämnda summa ej kunnat bifallas. b) Då saknaden af tillräckligt antal Professorer, i förhållande lill vetenskapernes mångfald och ständigt fortgående utveckling, länge utgjort ett hinder för ulliversitets-undervisningens ändamålsenliga ordnande, har E. K. M., för att i någon mån kunna undanrödja detta hinder, äskat, att Rikets Ständer inåtte för universiteten i Upsala och Lund anslå och å stat uppföra en professorska! för hvartdera, beräknad till 1,000 ndr, eller för båda universiteten 3,200 r.dr, alt användas der en sådan lärare funnes mest gagna, allt eftersom i ena eller andra kunskapsarten behofvet visade sig störst eller någon utmärkt vetenskapsidkare framstode; men enär, på sätt det E. K. M:s nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof bilagda protokoll öfver ecclesiastik-ärenden för den 9 Nov. sisth år jemväl innehåller, frågan om nya lärostolars inrättande står i nära sammanhang med den ännu pågående beredningen af förslag till förbättrade lagar för universiteten i allmänhet, hafva Rikets Ständer icke ansett lämpligt att, innan berörde förslag blifvit lill Rikets Ständers kännedom meddeladt, ingå i pröfning af ifrågavarande framställning, i följd hvaraf E. K. M:s nådiga proposition i denna del ej blifiit bifallen. c) Enär Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte för tio Professorer i verdsliga fakulteterna vid universitetet i Upsala beviljat en löneförhöjning af 300 r:dr för hvardera, med uteslutande af de Professorer, sorn innehade prebenden eller åtnjöte andra deras tjenst åtföljande löneförmåner, och billigbeten fordrade, att enahanda förmån blefve universitetet i Lund beredd, men för filosofiska fakulteten derstädes vore å stat beräknade tvenne prebenden, har E. K.
S. D. Remitterades: Till Lagutskottet: Ett Memorial af Herr Oxehufvud, Bo, Den ii April. 419 rörande granskning och förbättring af i8o5 års LegoStadga. Ut supra, S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottels under N:o 135 afgifne samt den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar, vid Dess yttrande angående indragning af TalemänsTafllarne, bl ef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 6 dennes afgifne samt den 7 i samma månad på bordet lagde Memorial, med anmälan, att i frågan om aflidne RegeringsRådet von Schewens Arfvingars fordran, 2 Stånd bifallit, men 2:ne åter afslagit ifrågavarande fordran, fann Ridderskapet och Adeln att berörde fråga, vid sådant förhållande borde till det förstärkta StatsUtskottets åtgärd öfverlemnas. Ut supra. Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan i till 8 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. 420 Ben \\ April. Tisdagen den 4 April. Plenum klockan 8 förmiddagen. Upplästes följande från de öfrige Respective RiksStånden ankomne ProtocollsUtdrag: Från Högvördige PresteStåndet: - •' / Af den ii i denna Månad, innefattande: 1:0 Bifall till nedannämnde Betänkanden, nemligen: Statsoch Lag-Utskottens: Om årliga Lagsamlingar; StatsUtskottets: Angående Reglerande af de Kongl. Hofvens Anslagssummor; Om medels anslående till kostnaderne vid Kongl. Maj:ts Kröning; I anledning af återremiss, rörande bidrag af Statens Medel för Policelnrättningen i Götheborg. Rörande Pensioner för Harts Kongl. Höghet Kronprinsens f. d. Lärare; Den i4 April, 421 LagUtskottets :
Hvad dernäst beträffar Herr Hallenborgs yrknr.de. att de Rotehållare, hvilka, vid deri verkställda Roteringen till Ordinarie Rneckteliåil, icke erhållit förmedling eller nedsättning till en femtedel mot den extra Roteringstunga, de hittills fått Vidkännas, måtte till extra Rotering få återgå, har det icke undfallit Utskottens uppmärksamhet, huruledes hvarken Kongl. Maj:ts, i 5ite punkten af Dess Nådiga Skrifvelse den 23 Mars 1813» Rotehållarne gifria försäkran : ”att förmedlingen från extra Rote"ring till ständig skall i allmänhet ber älmås ”med en femtedels minskning i nu varande ”styrkan, sä att t. ex. den, som hållit fern ”extra Rote ringskarlar^ framdeles skall korn”ma att hålla fyra ordinarie Soldater”_, eller Kongl. Maj:ts, under den 26 April 1814, Roterings-Commissionen meddelade föreskrift, ”att ”jemkning i extra Roteringen allena finge ”sträckås till de Hemman och Lägenheter, ”sorn icke ingått i ordinarie Knecktehållet”f blifvit af den tillsatta Roterings-Commissionen Statssamt Öfc.-Vtsh. Uti, N:o g4- ^7 till underdånig efterrättelse iakttagne, enär Corn» missionen, efter egen pröfning, först uppskattat hvarje Hemmans och Lägenhets årliga afkastning, och sedan, med ledning deraf, förordnat, huruvida förmedling eller ej kunde medgifva*, hvarigenom inträffat, att det hufvudsakligaste vilkor, under hvilket den emellan Kongl. Majit och extra Rotehållare träffade öfverenskommelse om Roterings‘kyldighetens förändrade utgörande blifvit »lslutad, icke emot de senare är vordet samvetsgrant uppfylldt; hvartill kommer, att Provincsn, likaledes emot den af Kongl. Maj:t Nådigst meddelade försäkran, blifvit genom Cornmissionens förvållande öfverroterad med nr hela Rotar; men då dessa, jemte än flera vid den ständiga Roterlngens uppgörande inträffade misstag, från erhållna Instructioner skedda afvikelse)-, eller emot de
Att denna svenska undersåters skyldighet att till danska kronan erlägga skatt för rättigheten att segla i ett farvatten, som löper midt emellan Skåne och Seeland, och sköljer bådas strander, icke har sin grund i billighet och sakens natur, utan endast vore en följd af krigsolyckor, har motionären ansett ovedersägligt och af historien ådagalagdt. Under det Sverige egde framgång i krig, till och med då Danmark ännu herrskade öfver båda de kustländer, som innesluta Öresund, tillerkändes Sverige, genom freden i Brömsebro 1645, fullkomlig tullliihet i sundet och Balterna för handelsvaror af alla slag. När sedermera, genom fredssluten i Roeskilde 1658 och i Köpenhamn 1660, Sverige blef egare af östra stranden vid sundet, ansågo båda nationernes regeringar och statsmän icke allenast att tullfriheten i sundet utgjorde en obestridlig följd af Skånes besittning, utan jemväl att dermed ytterligare vore förknippad rättigheten, att med strandens egare på gensidan dela de umgälder, hvilka af främmande nationers skepp lör sundets genomfart erlades. Endast genom en bestämd afsägelse å svenska sidan uti Köpenhamnska fördraget, fann Danmark sig fortfarande tryggad t vid rättigheten att ensamt åtnjuta tullintraden i Sundet. Hvad sålunda blifvit öfverenskommet och afhandladt iakttogs till adertonde seklets början, då Sverige, i följd af de för landet olyckliga krig, som nära 20 år, utan afbrott, fortfarit, nödgades underkasta sig att genom 9:de artikeln i fredstraktaten af den 3 Juni 1720, afsäga sig rättigheten till tullfrihet i Öresund. Blidare skiften hade visserligen sedermera inträffat, men Sundska tullafgiften fortfar icke destomindre att betunga svenska handeln. Beloppet af den skatt, sorn årligen utgår till danska kronan för skeppslaBih. till K. St. Besv. o. Ekon.-Utsk. Ullålande, M 120. ster, hvilka passera Sundet till och ifrån svensk hamn, har motionären ansett utan öfverdrift kunna beräknas till 110,000 Riksbankdaler eller 146,666
Skrifvelse, N:o rjo. m N:o 170. Uppläst oell godkandt hos Ridd. och Adeln den 9 Aug. 1848. Presle-ståndet den 10 Borgare-ståndet den 12 Bonde-ståndet den i4 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående K. M:s nådiga proposition, i fråga om skogsplanterings-kassan samt häradsallmänningarne i riket. (Stats-utsk. Uti., N:o 42 och Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- utsk. Uti. N:o 40.) S. A. K. Till besvarande af E. I\. M:s den 12 November sistl. år aflåtna nådiga proposition, dels i anledning af Rikets senast församlade Ständers underd. bogäran om utredning af skogsplanterings-kassans inkomster och utgifter, dels angående serskilda framställningar, i fråga om vården och tillsynen å samt hushållningen med de i riket varande liärads-all mann ingar, få Rikets Ständer, hvad först beträffar E. K. M:s nådiga tillkännagifvande, det E. K.
Beträffande särskilt den räntepersedel, som näst spanmälen, är den v ig t igaste för statsverket, nemi. drängsdagsverkena, sä hafva markegängspriserna å den under sednast 3:ue decennier i allmänhet icke undergått någon anmärkningsvärd förändring. Det är egentligen endast de för drätselväsendet i sin helhet jemförelsevis mindre väsendtliga räutepersedlarne, hö, halm och trädvaror, hvilka varit föremål för de största prisfluktuatiouerne. I fråga om de under hemmansräntorna ingående trädvarorua torde knappast behöfva nämnas, att priserna derå, lill följd af en lifligare afsättning och en ökad export till utländska orter, nästan oafbrutit stigit, samt alt sådant medfört en obillig skatteförhöjning, synuerligast föi de hemman, som numera icke ens lill egna behof frambringa skogsprodukter. Vid betraktande af förut anförde omständigheter samt siIfvervärdets och varuprisernas inbördes förhållanden, kan jag ingalunda dela den yttrade farhågan, att stora och nästan oersättliga förluster skulle genom det nu ifrägavartde förslagets antagande komma att framdeles tillskyndas det allmänna. Och om äfven härigenom någon minskning i grundskatternas lösningspris i en mer eller mindre aflägsen framtid skulle föranledas, kommer sannolikt verkningarne för stalsbestyret af en dylik småningom inträdande skatteförminskning att blifva föga betydlig och känbar samt visserligen icke jemförlig med den minskning, hvilken under nuvar:de förhållanden är att motse, i händelse persedelräntor, hvilka hittills betalts efter gällande markegångspriser, förklaras Den 7 September f. m. 3!) endast behöfva lösas med dubbla kronovärdit, på sätt i sednare tider blifvit stadgadt och förklaradt i fråga om byggningshjelpens utgörande. Ett dylikt lösningssätt är också redan ifrågasläldt för salpeterhjelpen; varande fråga härom sedan Hera år tillbaka beroende pä kammarcollegii afgörande. Det är icke osannolikt, att derest de redan väckta anspråken varda godkände, äfvenledes samma yrkande om andra räntors utgörande efter persedlarnes dubbla kronovärdi skall framställas.
Län belägna gården Hallsnäs skulle åligga att öfver det dervid belägna sund fortskaffa resande, äfvensom att undeihålla färjestaden, jemte de för öfverforslingen behöfliga farkoster, emot åtnjutande af frihet från rotering; att berörde åliggande ock fullgjordes till år 1717, under loppet hvaraf dåvarande egaren af Hallsnäs uppbyggde öfver sundet en bro, hvilken sedermera! underhållits af Hallsnäs egare ända till 1818, då, spdan bron blifvit af vattuflöde i grund förstörd oell boi tförd, Enkefru Gustafva von Steyern, såsom egarinna af Hallsnäs, hos Konungens Befallningshafvande 1 Länet förklarat, att hon icke ansåge sig pligtig attén ny bro uppbygga, samt anhållit, att nödige åtgärder måtte vidtagas för återställande af bro öfver berörde sund, såsom för hela orten oumbärlig; att, i anledning häraf och efter verkställd undersökning af Härads-Rätten, Konungens Befallningshafvande den 17 December 1818, jemte förklarande, alt Häradet icke borde besväras med brobyggnaden, helst det vore endast Ramquilla derinom belägne Socken, för hvilken farten öfver sundet vore oundgänglig, ålagt egaren af Hallsnäs att öfver sundet hålla färja! och derjemte vttrat, att, om Ramquilla socken, skulle finna brobyggnad nödig, hela socknen borde deri deltaga; alt Kongl. Kammar-Colleginm likväl genom Utslag ilen 28 Juli 1819, som af Kongl. Majit i Nåder blifvit faststäldt, upphäft Konungens Befallningshafvandes Utslag och befriat Enkefru v. Steyern från förenämnde besvär, emot det att bon, enligt siLt erbjudande, för hemmanet Hallsnäs efter dess mantal, inträdde i ordentlig rotering, i likhet med andra hemman i orten; och öfverlemnade Kongl. Kammar-Collegium till Konungens Befallningshafvande att, efter vederböraudes hörande och föregången laga undersökning, vid Härads-Rätten i orten pröfva och genom Utslag sig utlåta, hvem som åläggas borde antingen att bro ofver sundet bygga och underhålla, eller oek färja der anskaffa och dermed vägfarande betjena; alt, efter ytterligare hos Härads-Rätten skedd undersökning, Konungens Befall - Statssamt Allm.
När Pröfnings-Comitéen härom förordnat, besörje Landshöfdingen, att röstlängderne skyndsamt varda till vederbörande Kyrkoherdar äterstälda ; hvar - 12 efter så väl dessa röstlängder, som Pröfnings-Comiteens fattade beslut om Valmännens antal, skola tjena till efterrättelse, icke blott för de valmannaval, hvilka mäste anställas för närmast förestående lagtima Riksdag, utan också för dem, hvilka kunna blifva nödiga för urtima Riksdagar, som efter omförmälda, men innan näst derpå följande, lagtima Riksdag sammankallas. o § 22. A allmän Gällstämma ege de valberättigade i hvarje Gäll att, inför Gällstämmans Ordförande, minst en vecka före Riksdagsmannaval utse så många inom valdistrictet bosatta och till Riksdagsmän valbara Valmän, sorn Pröfnings-Comitéen bestämt att i nämnda val deltaga. Suppleanter må, der de valberättigade så besluta, på samma sätt väljas. Ej må Kronobetjent till Valman utses. Välmannaval fortgår, utan afseende derpå, att flere eller färre valberättigade sin rätt försumma. Gällstämmans Ordförande, hos hvilken protokoll och handlingar, hvilka angå valmannaval, också böra förvaras, förordnar den i haris ställe må föra ordet vid de val, han sjelf icke kan bivista. Kungörelse om Valmannaval skall af Gällstämmans Ordförande utfärdas, och i alla Gällets kyrkor uppläsas minst fjorton dagar före valet. I de församlingar eller cape/lag, der Gudtjenst icke hållas den dag, dä kungörelsen i Gällets öfriga kyrkor uppläses, bör följande dagen ett exemplar af kungörelsen skyndsamt sändas från gård till gård. Härom besörja, på Presterskapets tillsägelse, Kronobetjeningen. Lag samma vare om sådan del af Gäll, som för Valmannaval är förenad med annat Gäll, hvars Kyrkoherde kungörelsen skall utfärda. Ar valman död eller af laga förfall hindrad att sitt uppdrag verkställa, och suppleant i hans ställe icke utsedd, skall, om tiden medgifver, nytt valmannaval ske.
Ständer gifva dem i detta ”afseende behörige föreskrifter, och att allt livad ”sorn rörer oftaberörde Werk, så ofta behöfligt ”är genom trycket meddelas Allmänheten.” ”1 sammanhang härmed får jag yttra den ”önskan, att någon del af Fondens räntor, hvil”ka nu icke årligen behöfva in toto läggas till ”Capitalet, matte anslås till premier åt dern sorn ”på ] and et bygga Stenhus, hvartill den hittills ”beviljade eftergift af 20 års personelle utskyl”der varit föga lockande.” ”Jag anhåller1 ödmjukeligen, att detta Me”rnorial med de öfrige respeötive EiksStånden ”cornmuniceras och till vederbörligt Utskott re”mi Heras. ”C F. Berg.” Som Allmänna BrandförsäkringsWerket är en Enskild Inrättning, anser StatsUtskottet IliksdagsFullmägtigen Bergs ifrågavarande Motion icke kunna komma under Rikets Höglofl. Stan. ders öfverläggning; hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers närmare bepröfvande vörclsamligen underställes. Rikets Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande öfver Herr G. A. Silverstolpes hos Högloft. Ridder skåpet och Adeln ingifne och derifrån till StatsUtskottet remitterade Memorial om ersättning af Cours-dift ference ä Svenske Ministern Herr C. Lagersvärds, i enlighet med Rikets Högloft. Ständers Beslut vid 1815 Års Urtima Riksdag, genom RiksgäldsContoiret liquiderade fordran, härrörande frän andelar uti RiksgäldsContoirets fordna Län i Genua. tios Höglofl.
Lithou, i en framför dem ställd latinsk elegi, att ingenting annat hördes med behag än externæ cicadæ, Galli superbi, fastus peregrinæ Musæ, och tillropade sina landsmän, att de här ägde en svensk poet, lika god som de franska, – om icke bättre. Men tidsandan förblef mäktigare, än Skalderne; och äfven de vackraste latinska verser, fastän man ännu för sådana hyste aktning, kunde ej skaffa dylika varningar gehör. Dalin förstod, att – med verklig talent – åtminstone någorlunda instämma i de förnämas numera afgjorda smak, men på ett sätt, hvari jemväl det svenska modervettet igenkände sig. Se der hemligheten af det ofantliga bifall, som han genast tillvann sig och i det längsta bibehöll. Desto snarare måste ske, att det mångtoniga och lekande af Dalins sång trängde i glömska det ljufva, det rörande, men mera enformiga, af Freses; hvartill kom, att dennes förtjenst om språk och vers ändock ej på långt när uppgick mot Dalins, – nemligen i stilistisk hänsigt; ty för den musikaliska öfverlägsenheten af Freses hade, i den tiden, blott ytlerst få något öra. Obilligt vore, att lägga Dalin till last det lyckligare öde, som bekrönte hans bemödanden: det var grundadt i deras större tidsenlighet, i alla sammanträffande omständigheters inre nödvändighet. Men väl hade han kunnat, om han varit mindre full af – sig, kosta ett vänligt ord på minnet af sin närmaste och anspråkslösaste företrädare. Eller skulle han ej hafva insett dennes värde, om än icke så klart som vi, dock klarare än sina flesta samtida? Då han mot slutet af sin ”Svenska Vitterhetens Historia” uppräknar ”en Stjernhjelm, en Columbus, en Lucidor, en Dahlstjerna, en Lindsköld, en Spegel, en Runius, en Rudeen, en Sophia Brenner, en Holmström 109, en Werving och flera”, måste Frese åtnöjas att vara inbegripen bland dessa ”flera”, som befunnos mindre nämnvärda än till och med Sophia Brenner, Holmström och Werving.
Det är således sannolikt att man då icke förutsåg det fall, som nu inträffat, nemi. alt RiksStm skulle stadna i olika meningar om huruvida en fråga kunde förfalla eller icke, och att detta icke var förulsedt af grundlagsstiftarne, i hvilket fall jag förmodar att de hade antagit de stadgandtm till grundlag, sorn Const.Utsk. nyligen föreslagit, och som, ehuru emot detsamma möjligen anmärkningar icke utan anledning kunnat göras, likväl med sina brister dock torde vara det sätt att vid ett sådant tillfälle slita tvisten, hvilket är förenadt roed minsta olägenheterne. Gr. Lagerbjelke: För närvande äro endast voter:s-proprosme N:ris 2 och 9 under öfverläggning, och jag skall derföre försöka att inskränka mitt yttrande till hvad som angår dessa propos:r. StatsUtsk. och de med StatsUtsk. i denna del af frågans behandling lika tänkande, hafva ansett att, dä 69 § Reg.F. innehåller: ”uppstå, antingen hos R. St:s plena gemensamt, eller uti något af Riks-Slm, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande” etc., samt 83 § af samma grundlag innehåller att grundlagarne skola efter deras ordalydelse tolkas, så böra frågor af ifrågavar:de beskaffenhet behandlas efter 69 § Reg.F., och således, då två Ständ vid deras afgörande stadna mot två, frågan afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk. Man har deremot anmärkt, att efter ett sådant tolkningssätt, så skulle de flesta frågor, såsom t. ex. den om kriminallagen, kunna dragas inför förstärkt StatsUtsk.; men man bar dervid förbisett att dessa frågor icke i och genom sig sjelfva kunna ingå uti statsreglering, utan erfordra ett ytterligare beslut på grund af förslag från StatsUtsk. för att inverka på Statens reglerande.
Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att jordegare i allmänhet må förklaras berättigade, att, ulan föregången syn af Iläruds-Rätt, få å deras egor till eget husbehof anlägga mjölqvarnar, dock när de för valten skola inrättas, endast såvida, genom förut i stadgad ordning skedd undersökning, utrönt vore, att, förmedelst uppdämning ellef vattnets begagnande i öfrigt för inrättningen, skada eller mehn annan person icke tillskyndades; och som det, efter Lag, icke är någon betaget, att, på sätt lian anser fördelaktigast, för eget behof sjelf förmala sin spanmål, endast han icke begagnade den för ändamålet, som det synes, mest lämpliga inrättning, nemligen qvarn, inrättad för väder eller vatten, till hvars anläggning serskild tillåtelse, efter föregången Embetsmannaundersökning, måste sökas och erhållas; men tullqvarnsegare, för hvilkas förmenta rätt undersökningen skulle ega rum, icke ansetts vara deruti förnärmad genom den frälseoch säteri-egare år 1828 förunnade frihet, alt utan hinder få anlägga husbehofsqvarnar; alltså hafva Rikets Ständer trott något skäl nu ej heller vara för handen, att förmena e«are af skatteoch innehafvare af Krono-hnnman enahanda frihet; hvadan Rikets Ständer ansett sig böra hos E, K. M. i underd. anhålla, det genom utfärdande Författning må förordnas: att egare af Skatteoch innehafvare af Kronohemman må, i likhet med hvad redan för Säterier och Frälsehemman eger rum, utan hinder af allmänna Lagens stadgande i 20 Cap. 4 §• Byggninga-Balken, å sina egor, till eget husbehof, anlägga mjölqvamar, dock när de för vatten vilja inrättas, så vida, genom förut i 6tadgad ordning skedd undersökning, utrönt är, att, förmedelst uppdämning eller vattnets begagnande i öfrigt för inrättningen, skada eller melin annan icke förorsakas; börande anmälan om mjölqvarns-anläggnin - 4i4 Expeditions-UtskottetsForslag lill und.
Efter en så långvarig och allmänt gagnande verksamhet svnies emellertid Reuter, som hittills icke af staten uppburit den ringaste inkomst, vara förtjent af någon erkänsla från nationens sida. helst hans numera uppnådda ålder af 64 år gjorde ett. understöd för honom verkligen behöfligt; och har motionären, af sådan anledning, föreslagit, att Skolläraren Reuter mätte af Rikets Ständer hugnas med ett årligt anslag af 500 R:dr B:ko för sin återstående lifstid. Det är allmänt kändt, att Skolläraren Reuter, under en mångårig och nitisk utöfning af lärarekallet, genom de läro-methoder, som af honom vid undervisningen användts och sedermera äfven vunnit tillämpning i de allmänna skolorne. varit en verksam förarbetare för den skolreform som vid elementar-läroverken nu blifvit införd. Genom den lyftning, han sålunda i icke oväsentlig mån gifvit åt skolväsendet inom fäderneslandet, har Reuter, ehuru han aldrig innehaft någon allmän befattning, utan allenast såsom enskild lärare verkat i sin sak, utan tvifvel på ett utmärkt sätt gagnat det allmänna och gjort sig förtjent af dess tacksamhet. Och då derjemte upplyst blifvit, att Reuter nu, vid en mera framskriden ålder, är' i mindre goda förmögenhets-vilkor, anser sig Utskottet ega skäl hemställa, att, såsom en gärd af erkänsla för Skolläraren Reuters förtjenster om elemenlar-undervisningens befrämjande, Rikets Ständer 52 Stats-Utskoltets Utlåtande .W 167. måtte, å allmänna indragnings-staten, bevilja Reuter en årlig pension af 600 R:dr Runt. 73:o.
Hr von Hartmansdorff, Aug.: Vi hafva nyss hört, att a:ne af de ofrälse Stånden, nemi. Presteoch Bondesen, till grundlagsenlig behandling gillat det förslag, sorn Constit.Utsk. framställt. Dessa båda Stånd hafva funnit riktigt att bibehålla den skillnad, som grundlagen för närvar, gör emellan frälse och ofrälse Stånd vid tillsättande af ledamöter i Högsta Domstolen och äfven vid hvarje särskildt måls behandling, emedan 22 § Reg.F. innehåller, att 4 frälse och 4 ofrälse ledamöter skola på en gång vara tjenstgörande och ej mindre än 1 frälse och 2 ofrälse ledamöter vara närvarande vid något måls handläggning i Högsta Domstolen. Man hör visserligen ibland omtalas personer, som skola vara ultra royalister och vilja lemna Konungen större magt, än Han sjelf önskar erhålla; men här synes vi hafva ultra liberala eller personer, som äro liberalare eller vilja gå längre, än de ofrälse Stånden sjelfva önska. Jag finnér icke något skal vara anfördt, särdeles af Frih. Boye, som stridt för Allm. Beredn:s bibehållande med sina frälse och ofrälse ledamöter, hvilket bör föranleda oss att åstunda någon förändrad organisation af Högsta Domstolen, och jag anhåller således för min del, att R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling gilia det förslag, som Constit.Utsk. framlagt. Frih. Boye: Till de värda ledamöter, som funnit en motsägelse deruti, att jag icke gått in i tillstyrkande af ståndsslullnadens afskaffande i Allm. Beredningen, ber jag få framställa den erinran, att detta betänk, ej omtalar annat än Högsta Domstolen. Jag hade derföre icke att längre sträcka mitt yrkande; men jag har dock trott, att förändring i afseende på Allm.