Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig äfven, som hade en annan ganska naturlig sak härvid kommit i betraktande, nemi. belåning af vexlar. Hvad de utrikes vexlarna angår, är, såsom Herrarna nogsamt känna, vår handelsställning sådan, att våra handlande få ordres alt skicka den eller den varan till sina principaler utrikes och sedan försälja vexlar på dem. Några vexlar dragas icke på Stockholm, och således är en belåningsrätt för utrikes vexlar icke rådlig för vår bank, dä dess styrelse är så organiserad som nu; roen för inrikes vexlar vore sådant fördelaktigt, dervid Bancostyrelsen på vanligt sätt kunde bedöma vexelutgifvarens vederhäftighet. Jag skall ej längre upptaga tiden, utan får endast förena mig i Frih. F.hrenborghs första förslag, att första och andro mom:n af ingressen måtte bifallas. Hr Lefre'n: Jag nödgas ännu en gång besvära R. o. Ad. De Hrr, som föreslå, att R. o. Ad. skall utesluta de sednare momrn af denna ingress, anse Bankens tillgångar till cassacrediliv vara så små, att det ej är anledning förmoda, att något skulle blifva öfver för de i dessa mom. nämnda associationer. Räknar man åter tillgångarna, nemi. banco-öfverskotten, den beslutade indragningen af 200,000 r:dr af discontfonden, afbetalningarna för Rikets skuld till Banken och räntevinsten, blir summan ej så obetydlig, ty den uppgår till 4)Ooo,ooo på 5 år. När man således kommer ihåg, att, enligt de följande mom. af förevar, punkt, intet creditiv får öfverstiga 3oo,ooo r:dr, inser man, att i5 a 16 inrättningar fordras, på det tillgångarna må blifva använda. Deraf följer, att Banken har behof af att utlåna medlen till enskilda, när man kan förutse, att sådana inrättningar, som i de två första mom:n nämnas, ej skola uppstå till den mängd, som fordras för att absorbera tillgångarna. Hvarföre utesluta möjligheten att göra penningarna på ett riktigt sätt fruktbarn, i fall dessa inrättningar ej hinna uppstå?
Hon måste taga emot dem och många flera. Presenterna – just i hans »stil»: etsade pennknifvar, saxar och broscher, stålskrin, utomordentligt fint utförda portföljpermar, äfven af etsadt stål, o. d. – presenterna kommo ganska regelbundet, ungefär som om Arnold arbetat för aflöning och köpt dem hvar gång han lyft sina penningar. Brefven anlände deremot flera gånger i veckan. Och alltid samma »evinnerliga» innehåll: han höll på att förgås af kärlek och längtan, men hoppet lyste alltjemt klart för honom. Han arbetade och unnade sig ingen ro för att snart kunna nå det stora målet, henne och rikedomen. Allt gick honom så väl i händer, att det ej kunde dröja mer än högst ett par år, innan han hemtade sin brud. Hon borde vänta, och hon gjorde klokt i att vänta på honom, o. s. v. i oändlighet. Han begärde aldrig svar. Nora trodde sig förstå hans taktik. Antingen fruktade han att Nora i sina svar skulle göra allt för att förinta hans illusioner och förbjuda honom att skrifva; men detta var nog icke den rätta gissningen. Eller också, och detta var så mycket troligare, ville han genom dessa ständiga påminnelser arbeta sig in i hennes minne till den grad, att hon alltid måste tänka på honom, blifva rörd af hans pudeltrohet och slutligen en dag öfverraska sig sjelf med att vara öfver öronen kär i honom. Då tänkte han kanske framträda ur sitt gömställe med en tjugu-, trettiotusen kronor och taga henne med sig till sin vrå någonstädes på »bondlandet», eller kanske börja något företag i Stockholm. I sin egenkärlek trodde han, förstås, inte, att Nora skulle finna sin »guldfågel», utan att hon mot sin vilja vore bestämd af ödet att en gång blifva fru Arnold Lindqvist. Åh, Nora skulle hafva svarat honom, hon skulle hafva afklippt hans näsvisheter en gång för alla, om hon blott vetat hvar han vistades. Någon ort fans ej angifven i brefven, och poststämpelns envisa »pxp» gaf heller ingen upplysning. Hon måste finna sig i sitt öde och betrakta brefven och presenterna som ett oundvikligt ondt.
Lasaretts-Birektionen att, för inventering af Revisorerne, hålla tillgängliga säkerhelshandlingarne för alla Serafimer-Lasarettets tillgångar; men, uti svar af den 17 påföljde November, har Hans Excellens meddelat, att som nämnde Lasarett af statsmedel åtnjuter endast ett ringa belopp , som icke ens motsvarar Inrättningens årliga utgifter, och Lasarettets fordringar uppkommit genom frivilliga gåfvor, hvilka utgöra dess enskilda tillhörighet, hvars förvaltning icke, enligt Revisorernes Instruktion, vore föremål för deras granskning, Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Dess den 3o Oktober 1841 uti enahanda fråga fattade nådiga beslut, ansett Direktionen icke kunna anbefallas att de begärda säkerhetshandlingarne för uppgifvet ändamål utlemna. Hvilket Revisorerne härigenom få hos Rikets Ständer anmäla. Serafimer-Lasarettet besöktes den 16 sistlidne November af Revisorerne, hvilka dervid funno denna välgörande och för hela Landet vigtiga inrättning, uti ett skick, som uppfyller alla rättmätiga anspråk. Nämnde Lasarett, som vid den tid Herr General Direktören m. m. Ekströmer öfvertog inseendet deraf, var försedt med i4o sängar, lemnar nu utrymme för 3oo sjuka, ett antal, som nästan beständigt vårdas vid inrättningen. Sådant oaktadt och fastän antalet af dem, sorn sakna all tillgång för gäldande af sjukvårdskostnaden, är ganska stort, har likväl denna nedgått till ett medium af 20 sk. per dag för hvarje sjuk. Detta Lasarett, som talrikt besökes af unga Läkare, kan jemväl anses vara i hög grad nyttigt och utgöra ett bufvudsakligt villkor för Svenska Läkares fullständiga bildning i sitt yrke. — 30$ Revisorerne besågo, den 16 nästlidne November, Stockholms Stais och Läns Kurhusoch hvarvid befanns, alt denna inrättning, tillräcklig för att väl sköta roo sjuka, nu ofta måste inrymma dubbla antalet. Högsta sjuknummern under året bär nemligen varit 208, och detta alltför stora antal patienter bar derföre vållat, att vården icke alltid svarat emot hvad sorn erfordrats. Genom
Sjelf tycker jag mig hänga på samma sätt, medan eldskenet från spiseln då och då lånar en röd färgton åt alla dessa förunderligt stora dock-ansigten. Huru nu med detta minne egentligen förhåller sig är väl en hemlighet mellan instinkten och den vaknande själsrörelsen, men bilden har aldrig försvunnit. Nere i staden sprang man emellertid hela aftonen härs och tvärs, uppskrämmande hvarandra med minnet af kung Carls ofred, då husen blefvo sönderskjutna af amiral Tordenskölds kulor och man ändå fick göra kalas i dem åt segervinnarne. Många funnos, som utan all besinning handlöst gåfvo sig på färd utåt landet, men de fleste voro beslutna att ställa till kalas om igen, blott man hade någorstädes att kalasera och framför allt hjeltar att fira. Spänningen var emellertid odräglig och hade nått sin höjd, då man kort efter dagningen erhöll ny rapport. Norrmännen rodde mot Strömstad och hade redan nått svenska öarna. Nu slogs allarm. Det var första genljudet som återskallade bland klipporna och bragte så många hjertan i dallring. Omedelbart härefter voro de fyra svenska sluparna klara till aftåg. Befälhafvaren, kapten Norberg, hann icke att tänka på korum; men han gick fram till en af kanonerna, knäböjde på den och började sjunga en vers ur Davids psalmer. Alla fyra båtarnes besättning instämde, och under denna kör, som värdigt invigde den högtidliga dagen, bortrodde den lilla flottiljen, följd af brinnande böner från den på stranden stående och hviftande folkmassan. Och ett grant skadespel var det att i den ljusglimmande dagningen se huru sluparne ilade bort, likt mörka fåglar sväfvande öfver fjorden. Också hade hvarje åra fyra roddare, som uppkastade ett fräsande snöskum öfver den safirblå vägen. Men trots den stora skyndsamheten, hade fiendens venstra flygel redan hunnit formera slagtlinie i hamnen och helsade med höga hurrarop de anryckande svenskarne. Förolämpade af denna emottagning, kände hvarenda svensk man sitt hjertas slag fördubblas.
Läns styrelsens i Norrbottens län underdåniga berättelse för åren 1856— 1860 inhemtas, rörande detta ämne, (pag. 4): ”Sä var lolkstocken år 1820: 31,857 personer, och har således på 40 år ökats med 35,140, eller mer än fördubblats. Granskar man efter anledningen till en så stark folkökning, så återfinnes den uti hittills gällande lagar om rättighet till ngbyggesanläggningar, hvilka af befolkningen, den der lifvas af ett starkt begär efter sjelfständig samhällsställning, flitigt eftersökas. Dernäst måste orsaken till folkökningen sökas i det understöd allmogen i allmänhet och nybyggesupptagarne i synnerhet egt från Kronans skogar hemta." ”Mångå af inhysesklassen öfvergå likväl till nybyggare, och till bevis pä huru begärligt nybyggesanläggningar omfattas må här anmärkas, att under den period (5 år) denna berättelse afser, icke mindre än 251 nybyggen och 6 krono Sammans. Siats-, Lagsamt Allm. Best'.- och Ekan.-Ut sk. Betänkande N:o SO. 75 torp inom länet blifvit anlagda, hvarförutan 1,081 lägenheter till redan anlagda hemmans förmering med förbehåll af obehindrad afvittringsreglering blifvit vid hemmanen fästade. Då man med få undantag kan anse ett hjonelag för hvarje nybygge tillkomma, är folkökningen deraf lätt förklarad och nyttan af nybygges» anläggningarnes uppmuntran insedd.” Pag. 5. "Att missvexter här så väl söm annorstädes skola inträffa är väl sannolikt, men, så vidt dessa förorsakas af nattfroster, har dock erfarenheten redan gifvit jordbrukaren det trösterika hoppet, att faran af dessa froster aflägnas i samma män som de åkrarna omgifvande sanka trakter hinna afdikas. Man har eljest af Norrbottens ringa sädesproduktion trott sig böra sluta till landets olämplig» het för sädesodling.
I den stora franska revolutionens nästan ändlösa porträttgalleri möter oss vid sidan af den stoiska madame Roland, den uppoffrande Charlotte Corday, en tredje qvinna, hvarken stoisk eller uppoffrande, hvars drag ej heller äro * Ofvanstående porträtt från Marie Antoinettes glansperiod är grave-radt åt » Dagens Krönika » af Ida Falander efter fotografi af Wertmullers berömda tafla i Svenska Nationalmuseum. Det andra af oss meddelade porträttet af drottningen har till original en pastellbild från 1791 af Kucharsky. Som synes, har sistoämda originaltafla icke blifvit ful ¡ständigt utförd, utom hvad hufvudsaken beträffar: anletsdragen, hvilka, såsomfranska, men som likväl spelar en framstående roll i det väldiga revolutionsdramat. Vi se henne öfverskrida franska gränsen år 1770, om-gifven af uppvaktande damer och kavaljerer. Det, berättades om hennes första nattherberge på fransk jord — ehuru denna berättelse måhända är en romantiserad uppgift — att tapeterna i hennes sofrum framstälde mordscener. I Versailles, dit hon direkt begaf sig, firades hennes förmäl-ning i bländande prakt. Bröllopsnatten härjade ett rasande oväder i slottets park. Natten derpå framkallade förmäl-ningsfyrverkerierna i Paris en panik, som inom några ögonblick hopade högar af menniskolik på place Louis XV. På samma plats några och tjugu år senare föll Charlotte Cor-days svärmiska, madame Rolands stolta och hennes eget högmodiga hufvud under guillotinens bila. Denna olycksfulla qvinna, vid hvars sjelfva ankomst till Frankrike ödet redan varslade, är Marie Antoinette, Ludvig XVI: s gemål, dotter till Maria Teresia, kejsarinna af Österrike.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Febr. 1851. Preste-Ståndet den 1 Mars — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående utbyte aj fjerdingsmans-bastället Mylinge emot klockare-bostället Klintorp i Östergöthlands län. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 40.) S. A. K. Sedan, efter samtidigt inträffad ledighet af numera indragna krono-fjerdingsmans-bostället Mylinge N:o 2 och klockare-bostället Klintorp, hvardera om mantal och belägna, det förra i Östra Hargs samt det senare i Törnevalla socken af Åkerbo härad och Östergöthlands län, Östra Hargs församling, åt hvars klockare Klintorp, ehuru liggande utom församlingen och pastoratet, hittills varit såsom boställe anslaget, hos E. K. M:ts Befallningshafvande i länet anmält den önskan att, medelst byte med kronan, i stället komma i besittning af hemmanet Mylinge, hvil - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV:o 27. 35 ket, med afseende å dess läge, vore till boställe för församlingens organist, som hädanefter tillika komme att vara lärare i socknens folkskola, vida lämpligare, än det på mer än en half mils afstånd från östra Hargs kyrka belägna Klintorp, samt denna fråga sedermera blifvit behörigen handlagd af E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegium, som densamma derefter, med tillstyrkan af det sökta bytet, till E. K.
Sjöförsvars-komitéens framställning i denna organisationsfråga hade Departementschefen till hufvudgrunderna gillat, men lika med Komitéen ansett dess förslag till bildande af en Ingeniör-korps för Flottan icke nu kunna genomföras, helst större eller mindre jemkningar deri måste föranledas af hvad om beskaffenheten af Rikets nya sjökrigsmateriel kunde blifva beslutadt, samt således ännu mindre den af Rikets Ständer begärda omorganisation af Konstruktions-korpsen särskildt för sig böra ega rum, eller förslag dertill afgifvas. Deremot syntes lämpligt, att förberedande åtgärder för frågans lösning i den af Komitéen uppgifna rigtning efter band, då omständigheterna det medgålve, vidtoges; hvadan och under förutsättning, att, enligt Kongl. Maj:ts den 20 November 1860 meddelade beslut, äfven framgent och tills vidare ledigblifvande officersbeställningar vid Konstruktionskorpsen endast medelst förordnanden blefve återbesatte och nya Officerare icke vid Korpsen antoges, Departements-cbefen funnit nödigt att den summa af 30,650 R:dr, som nu vore i och för Konstruktions-korpsens aflönande ställd till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, äfven för instundande statsregleringsperiod oförminskad beviljades, emedan den derå genom indragningar vid Korpsen uppkomna besparing erfordrades för ett annat under tiden yppadt anslagsbehof, nemligen aflöningen för de civila tjenstemän, som fått sig anförtrodt närmaste bestyret med tillsynen öfver de vid flottans stationer befintliga ekevirkesförråd.
December 1836, hvad desse Regementer beträffar, uppå anförde grunder, förklarat Sig i Nåder vilja tills vidare låta vid de gällande Interims-Staterne utan förändring förblifva, dock att Stats-Contoret skulle åligga alt hvarje år, efter nyss afslutad Riks-IIufvudbok, inkomma med uppgift på besparingstillgångarne å 3;dje Hufvud-Titeln, på det Kongl. Maj;t derefter måtte blifva i tillfälle att vidare fatta det beslut, hvartill omständigheterne kunde föranleda. —> Derjemte och uppå underdånig framställning om den bekymmersamma belägenhet, hvaruti Lif-Revär ings-Regementet.i Officers-Corps i afseende å dess löningsvillkor sig befunne, hvilken ytterligare skulle blifvit försämrad genom en efter sednaste
Den förmögne bergsmannen, sorn har många fjerdeparter och hytteandelar, har ingen känning deraf; ty hvad han förlorar pä sitt bruk, återvinner han på fjerdeparterne, men för dem sorn drifva ett betydligt bruk mest på köpmalm och köpekol, efter höga priser, är den höga tjerdepartsrevenyen, det vill med andra ord säga — det höga malmpriset, ganska kännbart, oftast näringsförstörande. Läggas äfven härtill de (lere särskildta avgifter, som betunga näringen, sä göra de tillsammanslagda en dryg procent af en reveny, som bergsmannen icke har annorledes, än i malm till ett uppdrifvet värde, och som än mera medtages genom den öfverreveny lian, för arrenderade fjerdeparter, måste utgifva. Såsom den siste, men luifvudsakligaste anmärknm, fäster jag mig vid den omständighet, att H. Utsk. anser Stora Kopparberget vara en Statens eller Kronans egendom, hvaraf nyltjorätten, förr emot viss afrad sedermera emot tionde, är vorden åt den menighet som benämnes Stora Kopparbergs bergslag upplåten; men så beskaffadt måste förhållandet likväl ej vara. Väl är, som man känner, genom det s. k. Helgeandsholmsbeslutet af är 1282, alla bergverk inom riket, och i följd deraf, således äfven Kopparberget, förklarad! vara ett Kronans regale eller Statens egendom; men om äfven tillvaron af detta beslut skulle, emot de fleste historikers mening, godkännas, sä gifver denna omständighet likväl ej någon anledn. till en annan slutsats, än den, att detta bergverk, pä grund af denna urkund, väl du var att anse såsom en Kronans egendom, hvaraf afrad borde utgöras, men ej, att det för det närvar, jemväl bör till en sådan egenskap hänföras.
Maj:ts under innevarande riksdag aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, fogade utdrag af Statsråds-Protokollet öfver Finansärenden den 14 Oktober sistlidet år, Herr Finansministern uttalat den åsigt, att den föreslagna anordningen, att på Stats-kontoret öfverflytta sådana på den s. k. extra statsregleringen uppförda anslag, som äro af mera permanent egenskap, skulle medföra reda och enkelhet i fiirvaltningen, hade motionären deraf hemtat ytterligare anledning att erinra om angelägenheten deraf, att Riksgälds-kontorets verksamhet så ordnades, Slals-Ulskoltels Utlåtande S:oti9. att aila de göromål, som egentligen borde tillhöra Stats-kontoret, men alltsedan 1840 års riksdag tid efter annan öfverleinnats till Riksgälds-kontoret, måtte till förstnämnda verk återföras, saint Riksgäids-kontorets hufvudsakliga verksamhet begränsas inom egenskapen af att vara: dels en förvaltning för ombesörjande af Svenska Statens skuld, med uppdrag att uppbära de medel, Rikets Ständer för skuldens förräntande och amorterande anvisa, samt, i saknad af annan tillgång för anvisade utgifter, upplåna dertill erforderliga penningar, dels en uppoch utlåningsanstalt för befordrande af allmänt nyttiga produktiva företag, dels ock en Svenska Statens Besparingskassa, till hvilken uppkommande öfverskott och besparingar å Statsverkets inkomster och utgifter böra ingå och der förvaltas, intill dess desamma af kommande Rikets Ständer disponeras, samt slutligen en förvaltning för Rikets Ständers ekonomi såväl emellan som under riksdagarne. Genom en sådan begränsning af Riksgäids-kontorets verksamhet, skulle, enligt motionärens åsigt, vinnas större reda och enkelhet i afseende å öfversigten af Statsverkets ställning, enär Riksstaten komine att omfatta alla utan återbetalningsskyldighet anvisade statsanslag, hvilka af landets skattebidrag borde bestridas, hvaremot Riksgäids-kontorets utgiftsstat komine att upptaga, dels utbetalningen af sådana genom upplåning anskaffade medel, sorn, i mån af behof, borde å runda summor till
Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 3i förut meddelte Betänkande, i anledning af väckte motioner dels om utdelning till Ridderskapets och Adelns medlemmar af Ridderskapets och Adelns tryckta Protocoll vid 181700111818 årens samt 1823 års Riksdagar; dels ock angående öfverlemnande till hvarje LandshöfdingeEmbete af ett Exemplar af så väl nyssnämnde Protocoll, som af de trenne öfrige RiksStåndens Protocoll vid ofvannämnde tvänne Riksdagar, jemte Bihangen till dessa Protocoll. Aj den 14 sistlidne December: N:o 356. Öfver väckt motion, att svenska KlädesSidenoch Bomullstygstil l verka re 60 H. i5 * ■228 Den 4 F ebruarii e, m. måtte af Staten erhålla ersättning för de dyra inrättningar, hvilka de, på egen bekostnad, anlagt under en tid, då Författningarne tryggade dem från intrång af Utländningen. Innefattande förslag att de föreskrifter, hvilka af Rikets Ständer varda stadgade, i afseende på granskningen och approbationen af Bankens småsedlar, måtte gälla och tillämpas vid granskningen och approbationen af RiksgäldsContorets smärre creditsedlar. Angående lönförhöjning för Cancellisten vid Herrar Fullmägtiges i RiksgäldsContoret Expedition. Af den 18 sistlidne December: N:o 366. I anledning af väckt fråga om ändring i vissa delar af föreskrifterne, rörande Krono-lefverencer och Besigtningar derå. Af den 3i sistlidne December: N:o 367. I anledning af Kongl. Maj:tS Nådiga Skrifvelse, angående det å RiksStatens 3:dje TufvudTitel uppförde anslag till Durchmarche-kostnader. Vid förnyad föredragning bifölls StatsUtskottets den 3i sistlidne December afgifne och den 20 derpåföljde Januarii ef - Den 4 Febr uar i i' c. tn.
En talare har likväl yttrat något, som jag anser mig böra uptaga till besvarande. Han har nemi. sagt, att beviset på en närings blomstrande tillstånd vore en betydligt ökad produktion och stegring i priset å varan. Detta är fullkomligt falskt, ty priset på Den 4 M ars f. m. 16 rudimaterierne, arbetsoell forseliönen hafva stigit långt mera än priset på färdiggjorda varan, och beräknar man detta i proc. upgår det till nära 50 proc. Rudimaterien kol kostade fordom 12 sk. tunnan men nu 1 R:dr, således har priset härå ökats till 400 proc. Malmbrytningskostnaden har stigit 50 proc. och arbetslönen 100 proc. Sammanlägger man allt detta, synes tydligt, att priset på rudimaterierna och tillverkningskostnaderna stigit långt högre än priset på färdiggjorda varan. Går jag till hammarskatten och uträknar hvad den gör i penningar för hvarje Sk<K, stångjern, så be finnes, att de jernverk, hvilka köpa kol och tackjern, med nuvande priser icke hafva mera än 1 lt:dr i behåll på hvarje SJcfif. stång jern, och då blir den föreslagna nedsättningen i hammarskatten, förvandlad i penningar efter nuvar:de pris, omkring 7 sk.; 7 sk. af en R:dr är nära ^ eller 14 proc. och således torde Hrr:ne finna, att denna beskattning är orimlig. Jag förenar mig med Frih. Tersmeden och yrkar bifall till K. M:s Propos. rör:de hammarskatten. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Hedrad med förtroendet att vara ledamot af StatsUtsk., anser jag mig icke böra iakttaga tystnad i denna fråga. Vid förberedande handläggningen af ärendet inom Utsk. har jag såväl vid denna som föreg:de Riksdag sökt göra gällande den åsigt, som innefattas i de vid Betänk, fogade reservationer, hvilka innefatta ett fullständigt tillstyrkande till K. M:s Propos.
Af den uti aflöningsanslaget för flottans stationer inbegripna Summa af 50,000 R:dr årligen för Flottans reservstat erfordras numera, enligt hvad det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll för den 13 Oktober nästlidet år gifver vid handen, till aflönande af de på denna stat ännu qvarstående officerare ett årligt belopp af endast 18,151 R:dr; och då för uppehållande af omförmälda pensionering ett särskildt kreditiv är anvisadt och fortfarande torde komma att utgå, har det synts Utskottet leda till enkelhet och reda om, jemte det berörda kreditiv i erforderlig mån förhöjes, förevarande anslag bestämmes till det belopp, som för aflönande af de på reservstat qvarstående officerare är behöfligt; hemställande alltså Utskottet, att anslaget för flottans reservstat må bestämmas till 18,151 R:dr; samt att de på detta anslag, genom afgång bland de på reservstaten uppförda officerare, uppkommande besparingar fortfarande må användas för den genom nådiga Cirkulärbrefvet den 20 November 1860 tillsvidare fastställda förbät trade pensionering af flottans erabetsoch tjenstemän samt betjente. 4:o.