Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hytteoch AfrailsJcrn. å 10 sk. pr Timmer. å 7* r:st. pr st. å i| R:dr pr Fat. ä 2f, 2 R:dr pr skia. a 4, 3 sk. pr LU. St. Timmer. St. Litt. E. Hammarskattsjern a 2 R:dr pr Stift. Tackjern å li R:dr pr Stift, Stångjern å 31, 3, 2j, 2 II :d r pr Stift. Finnjcrn ä 31 R:dr pr Stift. Skatteoch Osmunds-Jern Malm å 2 sk. pr Lass. Liicktsöin eller Spik å 5, 4 sk. pr loo. å i! R:dr pr Fat. å i* R:dr pr Fat, utan Förhöjning. å 16 sk. pr Hundra det, efter Markegäng. utan Förhöjning. Stift Lä Stift Lft Stift Lft Stift Lft Fat. Fat. 15 LU Hundr. Hundr. Södermanlands Östergöthlands Gottlands . Calmar Blekinge . Jönköpings Kronobergs Christianstads . Malmöhus Hallands . Götheborgs Elfsborgs . Skaraborgs Örebro . Wermlands Westmanlands Kopparbergs . Gefleborgs Wester-Norrlanc Jemtlands Westerbottens Norrbottens . Summa Hästskär å 4, 2 sk. pr gång. Söm å 6, 4 sk. pr gång. Taksten ä 5 Rtdr pr I,ooo. MurTegel å 3 R:dr pr i,ooo. Limsten, utan Förhöjning Dags å 9 »kpr Lass. å 3 sk. pr Lass. Penningar. å loj sk., sorn utgå med \ Stafrum Ved. Antal dagsverken. Ved. Gångar Gångar St. St. Lass Lass It. s. 12 r. St. Litt. E. verken llö- böring å I sk. pr Lass. Hästar Årliga a 2 sk., som utgå med hälften Öke oell hälften Dräoge. Driinge å 3 sk., 2 sk. pr st. Drängeå 3 sk., utan Förhöjning. Hushans i 2$ sk. pr st. Öke å 6 sk. pr st. riogo å 4 sk., 2 sk. pr st.
Ännu ett skäl, hvarföre det synes mig bättre att bibehålla en auetoritet, som har någon contact med Nationen, och der Styrelsens organer kunna söka upplysningar, är, att det numera blifvit brukligt, att alltid för vinnande af sådane upplysningar, vända sig till lärda Samfund, såsom VetenskapsAcademien, Landtbruks-Academien m. fl. Visserligen må Föredraganden få rådfråga dem, innan målen föredragas i Stats-Rådet, om han så för godt finner; men mindre rådligt vore, om de skulle komma att anses såsom constituerade Auctoriteter, hvilka alltid måste rådfrågas. Jag tillstyrker derföre tillsvidare Allmänna Beredningens bibehållande. 2l8 Den 3 December e. m. Friherre Cederström : I anledning af hvad som blifvit yttradt rörande det sätt, hvarpå Coostitutions-Utskottet behandlat Särskildta Utskottets Grundlags-ändrings-förslag, och i afseende hvarå man åberopat gi §• Regering Formen, såsom skäl för den rätt Constitutions-Utskottet til 1 vällat sig, att inkomma med sådana förslag , hvilka Constitutions - Utskottet sjelf funnit lämpelige, men icke med sådana, sorn varit lämpade efter den, af Särskildta Utskottet föreslagna; nya organisation af Styrelse-Verken; torde det icke vara ur vägen, att erinra om den väsendfliga skillnad, som ägt rum emellan förslag till Grundlags-förändringar, uppgifne i anledning af särskildta motioner, och dem, som uppkommit i anledning af Särskildta Utskottets Betänkande. Det är allmänt bekant, att Grundlagen förbjuder sådane Motioners väckande i Plana. I denna fråga åter har ett annat behandlings-sätt ägt rum. Utskottet häfver uppgjort en plan till Styrelse.Verkens reorganisation , hvilken blifvit remitterad till Constitutions-Utskottet för att uppgifva de Grundlags-förändringar , hvilka skulle finnas nödvändige , i fall samma plan af Riksens Ständer gillades.
Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har trott, att om man icke ville gifva sockennämnden all den rätt, som han yrkar, så borde man icke begagna dem. Det förhåller sig i allmänhet så, att saker, som äro af stort gagn, äfven äro utsatta för stora missbruk. Men man får icke borttaga Ben 6 M a f d. gagnet för det möjliga missbruket, utan söka förekomma det sednare. Här är icke fråga om ali utvidga prestvälde^ blott att bibehålla åt kyrkoherden den rättighet lian förut haft. Hittills har han kunnat neka en kronofogde sockenstämmas hållande. Då han kunnat så göra mot en Kronans ansvarige tjensteman, sä bör han väl äfven kunna göra det mot en sockennämnd, bestående af ledamöter, utan något offentligt ansvar. Att införa här lagligt eller icke uppenbart stridande mot lag, såsom Hr Lagergren föreslagit, anser jag olämpligt, just på grund af Hr von Rosens yttrande; ty om man införde att sockenstämmas sammankallande kan vägras när något olagligt begäres af den underordnade myndigheten, så hade man med detsamma nästan medgifvit alt olagligheter skulle kunna begäras af Kronans embetsman. R. o. Ad. torde således finna, att allt tillägg till Frih. Cederströms förslag är olämpligt. Den tanke, som en och annan ledamot yttrat, att flere personer borde anses mera undantagne från misstag och godtyckligheter än en enda, gäller blott i händelse alla dessa personer vore lika upplyste och lika kunnige som denne ende; men så är det icke. Då myndigheter, sådana som soekennämnderne, oftast utgöras af obildade personer, samt och synnerligen, med undantag nf kyrkoherden, ifall han vore ordförande; så vore misstag, begångna af dem, ehuru förlåtliga, dock ofta att befara. Följaktligen är slutsatsen icke riktig. Flere personer, litande på hvarandra, äro ock ofta dristigare än den som vet sig handla på eget äfventyr allena. Om nu en församling lider genom en vägran till sockenstämmas hållande, så kan man besvära sig deröfver. Möjligheten att ett och annat missbruk äger rum, bör icke föranleda dörrens öppnande för alla möjliga sådana.
Motion N:o 57. Lag-Utsk. Betänk. N:o 21. om ändring af § 2 i 23 Kap., beträffande nämndens rösträtt. Motion N:o 95 och 151. Lag-Utsk. Betänk. N:o 15 och Mern. N:o 46. R. St. underdån. Skrifv. Rörbäcks Kihle och Ersvik inom Lane härad af Göteborgs och Bohus län, om anslag till anläggning af en kanal emellan. Motion N.o 147. Stats* ' Utsk. Utlåt. Rörelsekapital, om nödvändigheten att vidtaga någon åtgärd till lindring uti den, synnerligast för landtbrukaren, känbara bristen af. Motion N:o 250. Sammans. Statsoch Banko-Utsk. Utlåt. N:o 10 och Mern. N:o 13. R. St. underdån. Skrifv. N:o 98. S. Salen, om anslag för tillvägabringande af en kanal emellan denna sjö och Ålshult och för anläggning af jernväg från sistnämnde ställe till Carlshamn. Motion N:o 303. Stats-Utsk. Utlåt. Sandahl, Doktor 0., om ytterligare anslag åt den af den af honom i hufvud staden anlagda mediko-pneumatiska anstalt. Motion N:o 348. Stats Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Sandstedt, Anders Johan, från Jönköpings län. Motion N:o 51, angående ändring i 5 § af Kongl. Kungörelsen den 4 December 1863, angående stämpelpappersafgiften. Bevilln.- Utsk. Betänk. N:o 4. R. St. underdån. Skrifv. N:o 71. Motion N:o 215, att den emellan Kongl. Maj:t och Hans Maj:t Fransmännens Kejsare afslutade handelstraktat icke måtte af Rikets Ständer godkännas, samt nu gällande tulltaxa med vissa uppgifna undantag 8 68 oförändrad bibehållas. Bevilln.-Utsk. Utlåt. N:o 2. R. St. underdån. Skrifv. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
De användes dä vanligen till bränvin, som kostade mindre än mat, och de sökte genom supandet döfva begäret efter föda. Vid början af 1820-talet blef, med anledning af detta förhållande, regementernas befäl allvarligt betiinkt på att ordna denna sak på något annat sätt. Då upstodo de s. k. matinrättningarna; manskapet aflemnade en viss d,el af sina 6 sk. för upköp af proviant, och fick i utbyte en sund och god måltid. Men detta enda mål om dagen var icke för soldaterne tillräckligt, och de måste på annat håll söka hvad de ytterligare af mat behöfde. hvilket hade en ganska menlig inverkan för deras tjenstgöring. Den ringa summa, Kronan dagligen bestod, ökades visserl. något genom användande af några smärre öfverskottstillgångar, som stodo till K. M:s disposition; men äfven detta tillskott förslog icke. De 0 sk. b:ko tilldelades meni. icke mera än 47 man pr kompani, då deremot vanl. ett större antal måste dagligen utspisas. Man kunde nemi. icke förhindra en karl, som icke hade något annat ställe att tillbringa permissionstiden på, att anmäla sig till tjenstgöring. K. M:t var också betänkt på att skaffa manskapet en bättre och lämpligare föda, och följden häraf blef, att R. St:r beviljade att anslag af 15,000 rdr årligen, som gafs med förbehåll, att samtliga garnisonstrupper skulle förses med spisning. Den betydligt ökade kostnad, som häraf upstod, isynnerhet som alla garnisonstrupper i hela riket borde komma i åtnjutande af samma förmån, gjorde det för K. M:t nödigt att vid förra Riksdagen för detta ändamål begära medel under form af förslagsanslag, då man omöjl. kunde beräkna det belopp, som komme att härtill erfordras, emedan antalet af dem, som äro i tjenstgöring, ganska mycket varierar.
R e d a n länge mig lyste Att hälsa den jord, där min fader ljöt d ö d e n I tväkamp med Hjalmar; där öfrige elfva Af Arngrims söner o c k stupade mangrant M o t Oddur den vilde, af trollbrynja värnad. (Går sökande kring grafoarna ned mot rampen.) Jag kommit till Samsö i sunnan skär, Där högarna tolf tälja blodiga striden. Jag kommit att lysa den eviga friden Öfver min faders jordiska stoft. Väl sinnet har hårdnat och tårkällan sinat I mitt vilda, bragdrika vikingalif, Och vekare känslor i glömska förtvinat: Här vaknar dock saknadens sargande kval, Här ville jag sörja den störste bland kämpar, Som dådlös hvilar i stensatt sal! Här kunde jag bida i cagnlös kvidan Och rostande slagsvärd förgäta i slidan Och gråta, fast tåren mitt öga flyr, Begråta dig fader, dig A n g a n t y r! Men framåt till handling! Ej ovärdig klagan Må fjättra det nedärfda. pröfvade m o d. Nej, sorgen skall tvagas i rykande b l o d — Dä först är hon väntig din enfödde ättling. Som ende telning på blixtspliltrad stam V ä x e r s k y h ö g i obändig kraft, Så vill jag i världen gå segrande fram Och nämnas bland vikingar störst. Därför må jaä taga / n i n arfslott ut: Det flammande dvärtjsmiddä svärd Som jonlats med fader. (Går sökande omkring bland grafvarna, tills hon blir varse herden utanför scenen och ropar:) HERVOR. Hitåt! Hitåt! HERDEN (inkommande). Hvad äskar du, herre? HERVOR. Min v ä n! Jag är främling på ön dess värre Och ä-kar af dig, gamle man, det besked, Hvar Angantyr lades i j o r d e n ned — Vet d u det? IDUN 1898 HERDEN. Bland grafkamrar tolf väl att skilja jag v e t Och kan dig o c k visa hvar Å D g a n t y r hvilar.
Han älskar rättvisa, han älskar frimodighet och föraktar ränker och köpenskap, men allt det som han mest afskyr tassar beständigt i hans spår som en hungrig ulf. Han stiger likt en flamma, men mörkret kastar sig öfver honom och kramar honom från alla sidor ända till dess ingen längre kan urskilja om det är lågan eller skuggan, som för hans svärd. Hans folks och hans egna rättskraf tappa hvarandras händer och rusa mot hvarandra med stela ögon, och han dör en mörk natt likt en förolyckad och från ljusets boningar utstött gudomlighet. Också hans död har mött dramatiska betänkligheter, emedan man helst skulle ha önskat sig ett trovärdigt historiskt signalement på någon teaterbof, hvilken kunde ses från raderna i det spännande ögonblick, då han fyrar af skottet. Detta kan dock endast bero på ett underkännande af hvad verkligheten här redan hade att bjuda. Krigardöden brukar genom sin plötslighet merendels synas allt för mycket orsakad af tillfälligheter att icke ha en rent antitragisk verkan. Karl XII:s död bildar ett ganska säreget undantag. Redan tidigt utmanar han döden och, länge förutsagd och väntad af hans följeslagare, infinner sig denna i hans ödes kvällskymning, liksom guvernörens vålnad efter mottagen inbjudning stiger öfver Don Juans tröskel. Döden blir på så sätt en verklig faktor i handlingen. Karl XII faller icke för en enstaka och underordnad människas köpta vilja utan liksom kringvärfd och öfvermannad af allt det, med hvilket han efter hand råkat i kamp. Hans timglas är utrunnet. Han stupar med ett drag af nödvändighet som kunde i den stunden intet annat ske. Den gåta, som sveper sin slöja om dödsögonblicket, fördjupar detta endast dubbelt, så att man måste fröjda sig åt gåtan och frukta att hon någonsin skall vinna full lösning. Själf läste han i Benders kungshus flera af de franska tragedier, till hvilka sedermera Napoleon lyssnade ännu i sin fångenskap, och i stället att fåfängt tvista om huruvida Karl XII må nämnas ond eller god skall Sverige en dag bevittna hur hans enkla stenkista bekransas af kommande tragöder. INBILLNINGENS LOGIK. UR BREF FRÅN EN TECKNARE TILL EN SPRÅKLÄRARE.
Svennen kom emot aftonen till kungs-gården, och blef der af alla hållen för att vara konungen sjelf. Om natten sof han hos den fagra drottningen, men lade förut ett blankt svärd på bädden, emellan sig och henne. Han erfor nu att hans vän hade dragit bort till det gamla tornet, och gjorde sig derföre redo, att genast om morgonen fara dit och söka honom. När svennen nalkades intill borgen, kom gubben med det sida skägget gåendes emot honom. Den gamle sporde hvem han var, och hvad han hade för ärende. Svennen mälte, att han var en främling, som kommit dit för att frälsa sin foster-broder. Då suckade gubben, och sade: »jag har sett mången båld ungersvenn draga hit; men ingen har kommit igen.» Han gaf nu svennen många goda råd, och varnade honom att icke låta svika sig. Derefter skiljdes de ifrån hvarandra. Ungersvennen gick nu in i borgen, kom till salen, hvarest bordet stod dukadt, och träffade den gamla käringen. Men när trollpackan bad honom lägga ett hår-strå öfver hundens hals, lät han icke dåra sig af hennes falska råd, utan drog sitt svärd, och högg henne ihjel. Derefter vandrade han uti tornet, till dess han fann en stor jern-dörr; men innanföre jern-dörren låg en myckenhet svarta stenar, och något längre bort rann en källa med det klaraste vatten. Ungersvennen tog vatten ur källan, och stänkte på de svarta stenarne. Då fingo de lif, och begynte röra sig, den ene efter den andre, och blefvo till konunga-söner, kämpar, jungfrur, samt andra ättborna män och qvinnor. Men ibland dem var ock en prinsessa, som var så fager, att ingen kunde se en vänare mö. Svennen fortsatte så sin färd, intill dess han fann sin foster-broder, och blef der en stor glädje, att de åter råkades. I detsamma öppnades dörren, och den gamle gubben kom in, klädd såsom konung i mantel och krona, och med honom var hans unga dotter och mycket annat folk. Alla tackade den raske ungersvennen, att han häft förtrollningen, som så länge hade legat öfver dem.
För att nu ordna det vidtomfattande arbe tet besläts, att detta skulle fördelas på följande fackkomitéer, som hvarje särskild fick förbereda utställningen inom sitt område: 1) Komité för utställning, belysande den svenska kvinnans sociala ställning; 2) för undervisningsvä- sende; 3) för kvinnans deltagande i statens och det allmännas tjänst; 4) för kvinnans anställning i yrken; 5) för literär och publicistisk verksamhet; 6) för de bildande konsterna; 7) för tonkonsten; 8) för konstslöjd; 9) för hälsooch sjukvård; 10) för filantropisk verksamhet. Slutligen beslöts tillsättandet af en centralkomité, som skulle utgöra föreningsbandet mellan fackkomitéerna inbördes och med den amerikanska utställningsstyrelsen, samt en ekonomisk komité för anskaffande och förvaltande af de nödiga penningmedlen. Till alla dessa olika komitéer föreslogs en mängd ledamöter, representativa för de olika facken; då dock endast en del af de valde var närvarande, måste det definitiva bildandet uppskjutas till nästa sammankomst, hvarefter de olika komitéerna välja ordförande och hvar på sitt håll börja arbetet. Vi skola framdeles meddela namnen å medlemmarne, när komitéernas sammansättning fullt stadgats. I morgon lördag hålles ånyo sammankomst å samma tid och ställe. agsmejan har börjat sitt städningsarbete på tak och gator, och hennes skurbaljor få vi nu hoppa öfver el er försiktigt undvika, den ene med misshumör öfver stundens obehag, den andre med upplifvande tankar på resultatet. Allt efter hvars och ens olika sinnesart och bildningsgrad. Vårvindarne leka redan, om ock litet omildt, och hviska » ut, ut! » Och ut komma alla åldrar och många som ej varit med förr. Somliga stjäla sig ut barfota och barhufvade, då mamma ej har tid att se efter dörren. Andra ledas försiktigt — alltid vid högra handen förstås, till förmån för framtida gymnastikinstitut — iklädda hvita hattar, hvita kappor och stora gummigaloscher, som skola växas i. Andra komma åkande i eget ekipage, omgifna af idel heilt. Ögonen kisa mot sol och hvitt, men den lille tror, att det måste så vara, barnflickan tror så med, och mamma reflekterar icke öfver saken.
sKtille välja represenlanler, utan ville alt blott oell bart hufvudmännerna skulle göra det, som Hr Gr:n förkastade det hvilande förslaget. Jag respekterar hvar och ens öfvertygelse oell Hr Gr:ns äfven, men det synes mig litet originell att förkasta en Riksd.- Ordn., för det art man icke har någon valordning, och nu föreslå en valordning, då man icke har någon Riksd.Ordn. Det är alldeles som om man skulle vilja bygga förstugan till ett hus, utan att veta om detta hus skall upföras eller hvar det kommer att upföras. I fall nu R. o. Ad. eller Riddarh.Utsk. skulle upgöra ett förslag lill en valordning och R. o. Ad. skulle antaga detsamma; hvad skulle detta hafva till följd? Icke skulle ett förslag, som vi i narvande stund kunde upgöra, binda R. o Ad, för kommande tider. Detta förslag skulle vara rakt utaf noll och intet värde. Detta hvad deu första delen af Hr Gr:ns motion angår. Hvad åter beträffar den senare delen af motionen, så afser den något, som R. o. Ad. verkligen kan besluta. Det är något, som vi här i närvarande stund kunna afgöra och begära K. M:s Nåd. sanction på och som sedermera kan blifva lag för R. o. Ad. Jag vill icke utlåta mig öfver grunderna till den valordning, som Hr Gr:n föreslagit; jag vill icke tala här om lämpligheten eller olämpligheten af densamma. Jag vill endast hålla mig vid möjligheten af en sådan valordnings genomdrifvande här. Min öfvertygelse är att orsakerna, hvarföre R. o. Ad. förkastade den Riksd.Ordn., som för få dagar sedan här förevar, var den, alt R. o. Ad. icke ville afsäga sig sin sjelfskrifvenhet. Denna grund medgifver jag är för mången ganska naturlig; man vill på ett eller annat sått ingripa i Fäderneslandets angeälgenheter.
— Nya Handboken är af ändå högre vigt, och må det tillåtas mig att här ingå uti en närmare granskning. Det är isynnerhet uti tvenne frågar, en ändring är lika önskvärd som vigtig, och det är: 1:0, frågan, som presten, vid barndop, framställer till faddrarne: »Afsnger du dig Satan och dess gerningar»; — en fråga, som är utesluten utur den nuv:de; och 2:o, korstecknet, likaledes uteslutet utur den nu gällande, men icke återställt uti nu upgjorde nya förslag af Handbok. Vår nu gällande Handbok är, som H:rne torde veta, utgifven af Erkebiskop Uno v. Troil, en, både för sin lärdom och sina presterliga förtjenster, allmänt aktad man. — Det blifver derföre så mycket angelägnare att göra sig redo, huru denne vår Lutherska kyrkas öfverhufvud kunnat utur Handboken utesluta ofvannämnde fråga vid dopet, äfvensom bruket af korstecknet. Orsaken dertill, M. Hrr, låg helt enkelt deruti, att Uno v. Troil var ett barn af sin tid, — och denna tid var den, då Encyclopedism invaderade först Frankrike, sedan norra Tyskland och Norden. — Få måhända ibland Eder, M. Hrr, hafva rätt reda på denna högfärdens förmenta triumf öfver religionen och dess sanningar. Under ledning af den, som skald snillrike Voltair, samlade sig Sommiteterue af all slags i Frankrike, England och Amerika gällande lärdom, och bildade en sekt, som skulle afskaffa Kristendomen och sätta Philosophien i dess ställe. — Det var under så - Den 19 November e. m. 255 dana inflytelser, som hela Gustaf IILs tidehvarf, äfven omedvetet, handlade.
8,000 r:dr, men deras önskan har blott för ändamål att aflyfta hemligliets-villkoret från det conto i hufvudräkningen, som upptager summan; och derföre hemställa revisorerne, det R. St. måtte i underd. anhålla, att oftanämnda utgiftstitel afträder ifrån General-tullstyrelsens stat, samt att extra-anslaget i stället förhöjes tili r:dr 24,000, med villkor, att förvaltningen öfver hela detta belopp varder i öppen liqvid upptagen och lill vederbörlig revision öfverlemnad. Delta yttrande skulle åtfölja remissen till StatsUtsk. Remitterades till BancoUtsk. R. H. St:s lill Stats-, Ban - 3o4 Den 8 Februari. cooch Riksg:s-verkens öfverseende åren i835, i83y Och i83g församlade Revisorers berättelse ang:de Bancoverket. Å nyo föredrogs StatsUtskts d. 6 dennes på bordet lagda mern. J\:o 2, med öfverlemnande af K. M:s nåd. prop. örn statsverkets tillstånd och behof. Frih. Hamilton, Hugo, uppläste följande: Då antagandet eller förkastandet af det från förra riksdagen hvilande grundlagsforändrings-förslaget rör:de en ändamålsenligare organisation af administrationen, till en så hufvudsaklig del, måste inverka på R. St:s och deras StatsUtsk:s åtgärder och beslut, rör:de de i K. M:s propos. om statsverkets tillgångar och behof äskade anslagen, får jag väcka H. R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten af detta måls företagande med görligaste första.
Dalelfven; men denna befolkning kunde med lätthet träffa både Gefle-Dala jernväg och norra stambanan, hvilka på två sidor omslöte detta område, och vunne derigenom en motsvarande förminskning i väglängd till Gefle. Linien till Robertsholm berörde O O O deremot flere jernbruk, som med stor fördel kunde begagna jernvägstransport, såväl för sina råämnen som för det för det förädlade jernet, till Gefle. Tillverkningen vid dessa bruk och masugnar i Grytnäs, Garpenbergs, Husby och Torsåkers socknar utgjorde omkring 140000 centner tackjern och 70000 centner stångjern årligen. — Vid norra stambanans anslutande till Gefle-Dala jernväg borde dock hufvudsakligaste afseende! fästas på den från Norrland kommande betydliga trafik, som sökte sig väg till hufvudstaden och vestra orterna, och som stambanan borde i möjligaste måtto underlätta. Denna trafik ginge till större delen öfver Falun eller Gefle samt på vintervägar från norr till söder emellan dessa städer nedåt Sala, Upsala och Stockholm, men skulle till betydlig del på genare väg kunna inträffa vid Robertsholm och derifrån begagna den kortaste jernvägen till hufvudstaden och andra för densamma afsevärda orter. Kommitterade anse sig böra äfven i denna del af ämnet anföra, huru frågan om en jernväg från Sala i nordlig rigtning blifvit uppfattad inom de provinser, hvilkas intresse måste af sådan anläggning vara närmast beroende. De källor, kommitterade i afseende härå haft att tillgå, äro desamma, som blifvit omförmälda i förra afdelningen af detta underdåniga utlåtande. O O Uti Westerås län har hushållningssällskapet, på sätt här ofvan redan är anfördt, föreslagit jernvägens rigtning från Sala åt trakten af Hedemora och vidare norrut, för upptagande af den öfverlägsna trafiken mellan Dalarne och Mälare-hamnen vid Westerås. Detta förslag öfverensstämmer också med det, som länets vid det redan omnämda, inför länsstyrelsen den 10 Juni 1S58 hållna sammanträde närvarande invånare afgåfvo.