Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Band I, sidd. vända, att chefen för ecklesiastikdepartementet sjelf varit betänkt på att afstyra följderna häraf genom att föreslå nedsättning i afgifterna för högst 20 och total befrielse för högst 15 procent af hela elevantalet, ty dels utgår denna åtgärd från en alldeles bakvänd beräkning och dels skulle den, äfven om den föreslagits i en rättvisare form, dock aldrig kunna göra till fyllest. Enligt de beräkningar, som. blifvit gjorda af 1878 års komiterade, är det nemligen de alldeles obemedlade lärjungames antal, som är det största, o och icke tvärtom. År 1877 voro nära 25 procent af samtlige ynglingarne i våra allmänna läroverk och tvåklassiga pedagogier upptagne såsom alldeles medellöse och 17,2 procent såsom mindre bemedlade. Huru stämmer förslaget i den k. propositionen med detta gifna sakförhållande? Och om äfven en närmare öfverensstämmelse mellan dessa båda beräkningar skulle förefunnits, hade det dock derför icke gjort åtgärden i och för sig mindre orättvis. Att upphäfva principen af den kostnadsfria undervisningen måste nemligen alltid blifva det samma som att i principen göra undervisningen tillgänglig endast för de redan mera bemedlades barn. Men dermed har man också afskurit möjligheten till den jemna ståndscirkulation, som är en den säkraste borgen för en lugn och ostörd samhällsutveckling. I en tid sådan som vår, då det i andra land råder så mycken oro i sinnena, torde man väl också minst af allt böra utsätta sig för de eventualiteter, som häraf kunna blifva en följd. Ännu en sak återstår att härvid taga i betraktande. Frågan om de nya terminsafgiftema har inom riksdagen ursprungligen framkommit såsom ett enstaka moment i stora och omfattande förslag till en omorganisation af vårt undervisningsväsen i dess helhet, fast hon nu af regeringen ut-brutits ur detta system och till fyllande af ett förment tillfälligt behof i sitt outredda skick framkastats till ett bråd-störtadt afgörande, utan sammanhang med den öfriga reformen.
Jemte redogörelse för de åtgärder, Fullmäktige vidtagit för att bringa ifrågavarande lånerörelse till verkställighet, samt huru densamma, efter dess sålunda beslutade återinförande, är vorden bedrifven, hafva 1859 års Revisorer af Bankoverket i 51 § af deras till Rikets Ständer afgifna berättelse uttalat den mening, att, då utlåningen mot pant af guld och silfver, enligt Revisorernes åsigt, bordo lånda både till Bankens och allmänhetens fördel, men nämnde lånerörelse, på nu stadgade vilkor, endast varit i ringa mån anlitad, berörde vilkor borde så förändras, att rörelsens begagnande derigenom komme att för allmänheten underlättas. I enahanda syftning hafva jemväl vid innevarande riksdag motioner blifvit inom Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade, nemligen: hos Högloft.
Den 31 December enligt Enligt de mantalslängden, som upprättats vid slutet af motstående år. Dtskrifhusförhörslängderne. Hela folkmängden af Deraf frie från mantalspengar. ningsmanskap. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Tabb. I medeltal för åren 1856—1860. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Ärter. Bönor. Potates. Rofvor. Lin. Vicker. Jemför den i berättelsens text införda utförligare redogörelsen af länets Husbållnings-Sällskap. I medeltal för åren 1856—1860. Hästar. Tjurar. Oxar. Kor. Ungnöt. Får. Getter. Svin. Särskilde slag af skogar m. m. Areal vid periodens slut. Anmärkningar. Kongl. Maj:t och Kronan tillhörige och till Dess disposition indragne Boställens, Kyrkors, Läroverks och fromma stiftelsers Härads-allmänningar: i | finnas ej. Sockne-allmänningar: ) Tunnland. 67,052 62,000 Någon tillåten afverkning har icke ägt rum å motstående 67,052 tunnland, enär de utgöras af krono-öfverloppsmarker efter afvittring och först efter periodens slut blifvit föremål för ordnande till kronoparker. Rörande afverkning å boställens skogar har någon uppgift ej kunnat vinnas. 24 Tabb. Gefleborgs län. Tab. \:o 5. Björnar. Vargar. Lodjur. Jerfvar. Räfvar. Mardal', Hillrar och Hermeliner. Uttrar. Skjälar. Omar. Hökar, Ugglor Falkar och Belopp af utbetald belöning. ll:dr R:ml. XJfvar. Hästar. NötGäss, Ankor, Skadan beräknad i penningevärde. B:drB:mt. kreatur. vi t! ILC1. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. Ä landsbygden. Ägare.
Sedan Akademie-Kansleren hos Kongl. Maj:t anmält, att behörigheten af oftanämnda afgift blifvit ifrågasatt och anhållit att, till afböjande af all misstydning och osäkerhet derutinnan, nådig förklaring måtte meddelas, huru för framtiden borde i berörda hänseende förhållas, hade, i händelse Kongl. Maj:t funnit det vara tydligt och klart, att Kansligebiihren skulle anses hafva upphört, i följd af 1855 års Expeditionstaxa, Kongl. Maj:t utan tvifvel omedelbart afgifvit ett nådigt förklarande af sådant innehåll och låtit fråga om ersättning ankomma på särskild framställning; men så skedde icke. Oaktadt anmälan gjordes derom, att afgiftens behörighet blifvit ifrågasatt, fann Kongl. Majit likväl, innan ärendet till slutlig pröfning företogs, nödigt anbefalla Kanslern att afgifva yttrande om den löneersättning, som borde Kanslers-Sekreteraren tillkomma, »derest» såsom orden lydde, »för de af Kanslers-Embetet utfärdade fullmakter och förordnanden högre lösen »icke skulle beräknas, än som i gällande Expeditionstaxa vore bestämdt.
Med tillämpning af denna grundsats, måste del ock antagas, att grunden för sådana hemmans-ägares eller innchafvares bidrag bör förblifva densamma som förut, eller i det förhållande sorn haris hemmantal står till liela häradets, ty eljest skulle den orättvisa upkomma, ali en sådan hemmansägare, efter de flestas afgång ur föreningen skulle komma ali i händelse brandskada timade, nära nog ensam, eller åtminstone uti en vida högre grad, än hvartill den nyss angifna grunden föranleder, ersätta en sådan skada. Del saknas dock icke exempel derpå, att en Ilärads-rätt ålagt några få mantal qvarstående i en brandstodsförening, som förut bestått af omkring 170 hela hemman, att ensamma gälda en brandskada af omkring 700 r:dr b:cos värde med nära 50 r:dr b:co per mantal; och det synes således vara en stor Den 14 December. brist i lagstiftningen rörnle brandslods utgörande, att icke något beslämdl stadgande i detta afseende l'örelinncs. Men icke nog härmed. De vid den gamla brandslodsföreningen qvarstående liemmansägare hafva äfven fått vidkännas eif annat ingrepp i deras lagliga rätt, genom det rättegångssätt, som i brandst odsmål nu följes. Den enda författning sim derom lemnar föreskrift är fö. förordna! d. 2(> Oefober 1743 utgifveu pä en lid dä 24 Gap. 11.11. var i sin fulla krall och s. k. brandstodsbolag, pä sidan om lagen ännu icke hade iipslält. Samina författning förmår, att sorn hemmausägarne i eli helt härad äro att anse siisom menighet, böra de till Tinget kallas genom kungörelse, hvilken skall upläsas i häradets kyrkor, för att öfver sökt brandstod höras och yttrande afgifva.
Säkre tillgångar; men hvilka icke kunna påräknas, såsom disponible : RiksgäldsContoiretsHus oell Fasta Egendom, efter inköpspris 33,ooo: — - General Assistance-Contoirets Hus och Fasta Egendom med tillbyggnad 35,6g6: ro. i. 63,696: 10. 1. Värdet af Kopparn uti Skiljemyntspolletterne 27,745.' 36. 6. Förmögenhet Kongl. NummerLotteriets Fordran hos Finska StrömrensningsDirec tionen . Actier uti Götha Canal samt Motala Verkstad Fordringen hos aflidne Stads-Mäklaren Södeman 22 Stats-Utskottets Transport 2,427,553: 4o 3. 8:0 År 1827 beviljad förnyelse af en förkommen Creditsedel 66: 32. - q:o Tillgångarj för hvilka prcescriplionstid kommer alt utsättas: År i8o3 beviljad förnyelse af ett sä kalladt Realisationsbevis 33: 16, - S. A. Dito af förkomne Credit-sedlar 36: 32. - År 1804 Dito dito 133: 16. - 2o2, 10:0 Till afskrifning beviljade: Förskott till inlösen af skadade oell förfalskade Credit-sedlar 25o: 34- 8. Riksg:sContoiret ådömd betalning för 2 Insättningar uti 3-pr:tsLånet-Capital 1,646,000: — - Derå till 1829 års slut beräknad ränta 4o,34y: 32. 3, _ Huruvida och till hvad belopp sistberörde summa må kunna påräknas, beror af Transport 4;i3o,549: 35. 3. Transport 4,13o,54g: 35, 3. de regleringar, sora, vid innevarande Riksdag, i afseende på Rikets penningeväsende, komma att vidtagas, 12:0 Fordringarj för hvilka någon betalning icke dr att förvant*: Hos K. Conv.Coramiss:tet 133,333: 16.
En sådan soffdyna göres af Handarbetets vänners kläde. Det blåa klädet tages i lämplig storlek, dock ej mer än 45 cm. långt och 30 cm. bredt. Däröfver lägges ett 8 cm. bredt kors af gult kläde, som invikes på kanterna. Unionsmärket sys i naturliga färger med chattérsöm. Dynan stoppas med dun, fodras med gult siden och omgifves med gul yllekordong, som i ena hörnet knytes i många yglor och två ändar slutande med drejade tofsar. Våggprydnaden göres lika stor, men af siden i stället för kläde. Unionsmärket broderas på samma sätt. Fodret af gult siden. Flaggan fästes med en gul och en blå silkeskordong vid en 60 cm. lång polerad käpp och anbringas på en vägg såsom draperi vid en tafla eller dylikt. Clasa. Originella arbeten af gammalt handskskinn. Med anledning af den af redaktionen utlysta » täflan för beskrifning på verkligt trefliga, nya och originella handarbeten », vill jag försöka beskrifva ett lika lätt som billigt och ovanligt arbete, användbart till prydnad kring hyllor, bord, dukar och mattor eller till gammaldags stolar. Materialerna äro gamla Extra fin U r notisboken. (Qual ité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891. Vid undersökning af handelskemisten befunnen, enl. intyg, fullgod. K. A. Nydahl &amp; C:o M a r s a l a Garanteras utmärkt. Pris kr. n telefon. IDUN 364 trolofvade har därvid erhållit namnen Alexandra Feodorovna med titel storfurstinna och kejserlig höghet. » 1894 komma till den intressanta utställningen, hvilken vi emellertid redan nu på det varmaste rekommendera till våra läsarinnors uppmärksamhet. Kvinnliga apotekare. Ytterligare ha två unga kvinnor blifvit af medicinalstyrelsen godkända såsom elever å apotek, nämligen Eva Eleonora Christojferson (född 1876) och Gerda. Isabella Aurora Borgström (född 1877), hvilka genomgått Kristianstads elementarläroverk för flickor.
Ridderskapet och Adeln kan yttra sin önskan och det välde det sätter på sin verkliga frihet, hvilken jag tror alldrig kan äga bestånd om den för långt utsträckes. Jag brinner af begär att försvara så väl Konungamakten som folket. Och jag tror, alt Ridderskapat och Adeln alldrig skall bifalla, att fö - Den 18 November f. t». 167 remålel för denna öfverläggning communiccras med de andre Stånden. Herr von Qvanten: Jag vill Idoli yttra några ord. Då det nu äntligen kommit så långt, alt fråga uppstått, hvart saken skall remitteras; tror jag, att det bör ske till RiddarhusUtskottet. Jag bär visserligen begärt, alt proposition skulle göras om en skrifvelse i ämnet lill Kongl. Maj:t; men om Ridderskapet och Adeln ej skulle densamma bifalla, får jag väl finna mig deruti; och frågan torde då få remitteras till RiddarhusUtskottet, men ej lill ConslitutionsU tskotlet. Grefve Frölich: Då jag var den, sorn började discussionen af detta ämne, anser jag för min rättighet och skyldighet, alt återföra den till föremålet för min åsigt. Jag har från flera håll hört partiela undersökningar om nyttan af vissa §§ i RiddarhusOrdningen; jag har hört fråga uppstå, huruvida Ridderskapet och Adeln skulle ingå till Kongl. Majit med en hemställan i delta ämne; jag har hört sättas i fråga om Kongl. Majit ägde rättighet, att styckevis eller i ett sammanhang antaga lagförslag. Det står ej i min förmåga, att nu upptaga alla afvikelserna; jag vill derföre blott erinra, att min motion endast handlade om erkännandet af den princip, att Ridderskapet och Adeln ej skulle anse sig 168 Den 18 November f. m. skyldige antaga och efterlefva ett lagförslag, soin tillkommit mot deras vilja och mot lagliga former. Eli värd talare Herr Grefve af Wetterstedt har frågat, om det står i Regeringsformen, att Konungen ej liar rätt antaga en del af ett lagförslag. Delta thema har sedermera afåtskillige talare blifvit fortsatt.
Jag har äfven yttrat, att jag skulle anse för lyckligt, om i en framtid en större del af statsbankens lånerörelse i discontväg kunde öfvergå till enskilda banker, på detattstatsbanken kunde inskränka sin utlåning till den mest enkla och solida och blifva blott en statsanstalt för att betrygga myntets värde; men om man stadgar en maximitid för Iåns beviljande af 9 månader, så blir följden den, att Bancodisconten kommer att länge fortfara, emedan man icke kan begära, att landet så snart kan arbeta sig från sin skuld, att det kan undvara dessa lån, som beviljas på år med omsättningsrättighet. Om deremot privatbankerna kunde bevilja lån på 3 år, med omsättningsskyldigbet af -|:del hvart år, så skulle dessa lån vara af en sådan förmån för landet, alt Bancodiscontens lånerörelse skulle öfverflyltas på sedelbankerna. För att icke motarbeta detta ändamål, bör ingenting stadgas om utlåningstiden, utan bör det få ankomma på dem, som ingå i bankers stiftande, att beräkna förhållandet och i utlåningsregleraentet bestämma, på hvad vilkor lånen kunna meddelas, då K. M. bör äga att tillse, det förhållandena äro sådana, att bankerna kunna komma till stånd och äga existens. Men att i lag inskränka utlåningstiden, på sätt som Utsk:n föreslå, synes mig oskäligt, utom det att det tjenar till ingenting, om icke rörelsen är sådan, att deu medgifver det; ty om förhållandet är sådant, att låntagaren icke kan inbetala, utan nödgas omsätta lånet, så skaffar han sig penningar för tillfället till fullgörande af inbetalningen, men uttager i stället nytt lån för att godtgöra den, sorn försträckt honom inbetalningen, hvarigenom han således kommer att vidkännas en högre ränta på låneope - 4o8 D c u 19 Mars e. ra. ralionen, så att effecteri af stadgändet onisider icke blir någon annan, än en profit för verkets kamererare eller någon annan dess tjensteman, som äger någon liten cassa, hvarmed lånesökande kunna betjenas. Det är blott handlande i Stockholm, som kunna medgifva det förhållandet att å förfailotiden fullt inbetala sina lån.
Hr Montgomery har ansett en summa af 30,000 rmtvara för högt tilltagen, och jag ber derföre att få förändra det yrkande, jag framställde förra gången, derhän, att summan ställes till K. M:s disposition, för att i mån af behof användas för utförande i marmor för statens räkning af ifrågav:de grupp. Genom att ställa beslutet så, öfverlemnas det åt regeringen att bestämma summan, som bör betalas, och derigenom tror jag att man gått jemväl Frih. Leijonhufvuds önskan till mötes. Frih. Leijonhufvud: Jag tror visserligen, att ifrågavide arbete är förtjent af att blifva för statens räkning inköpt, men jag är rädd för prejudikatet, och då detta qvarstode, äfven om den af Frih. af Ugglas modifierade framställning antoges, kan jag icke förena mig med honom, med mindre han ytterligare så modifierar sitt förslag, att icke blott summans bestämmande öfverlemnas åt K. M., utan äfven det vilkor intages, att arbetet först då inköpes, om K. M. anser det böra i marmor utföras för statens räkning. Frih. Armfelt, Magnus: Utan att vilja bestrida rigtig heten af den utaf Frih. Leijonhufvud framställda princip, får jag dock fästa uppmärksamheten derå, att det anslag, som för konstalsters inköpande nu är stäldt till K. M:s disposition, uppgår till endast 12- eller 14,000 rdr; och om R. St:r nu, utan att dervid fästa det vilkor att ifrågavide grupp skulle inköpas, ytterligare ställde 30,000 rdr till K. M:s disposition, vore ett sådant förfarande, minst sagdt, underligt. Vill man öka anslaget för konstalsters inköpande, har jag visserligen icke något deremot, men då detta nu torde vara för sent, synes mig bäst vara att biträda det af Frih. af Ugglas framställda förslag. Hr Fahnehjelm: Såsom ett ytterligare stöd för bifall till Frih. af Ugglas’ förslag, får jag erinra derom, att det ingalunda Den 25 Augusti.
Lika med Hr von Hohenhausen anser jag det vara betänkligt att inblanda offentliga myndigheter i så ömtåliga förhållanden, som dem emellan föräldrar och barn. Att en sådan lagstiftning äger rum i afseende på skolundervisningen finner jag rikligt, och der är den också . inskränkt tili vissa bestämda förhållanden. På detta ställe åter skulle en sådan rättighet stödja sig på ett ganska obestämdt och ganska vidt omfattande begrepp; om det medgåfves fattigvårdsstyrelsen att kunna inblanda sig i förhållanden rör:de barnens uppfostran och så vidsträckt, som detta begrepp verkligen kan fattas, tror jag ej att det 2 1 H. 60 4;4 Den i3 Mars e. ra. är på sin plats i delta moni. Jag skulle likväl, hellre än att biträda den redaction, som Hr von Hohenhausen föreslagit, hvilken jag äfven anser vara alltför vidsträckt, emedan ordet uppfödas äfven skulle kunna afse den fysiska uppfostran, önska att ordet underhålla här antoges i stället för ordet uppfostra. Hr Ribbing, Arvid: Det är såsom det heter, att man lefver icke allenast af föda, utan äfven af vård och uppfostran, och det bör dessutom bemärkas, att den vård barnet får i skolan ej vidtager förr än barnet fyllt 8—9 år enligt det beslut, som vi fattat om skolundervisningen, och der åtnjuter det för öfrigt undervisning endast halfva året. Således hindrar ej detta behofvet af ett stadgande, alt fattigvårdsstyrelsen bör efterse barnens uppfostran och vård (såsom här äfven står). Jag skulle önska, att man ej alltför mycket ville förändra §:n, och i detta fall isynnerhet begär jag propos. på bifall till delta morn., sådant det nu är af Ctsk:n föreslaget. Hr Gripenstedt: Jag åberopar de fall, som Hr von Hartmansdorff nyss omnämnde, eller andra likartade. Det måtte väl vid sådana tillfällen böra vara fattigvårdsstyrelsens rättighet att skilja barnen ifrån föräldrarna. Det kan väl sägas, alt föräldrarne kunna gifva dem underhåll, eller uppföda dem, såsom det heter, men det kan icke heller sägas annat, än att de missvårda barnens uppfostran; och som jag tror att delta uttryck är det rätta, så anhåller jag om bifall till morn.
Oaktadt det jag. supponerar, att 50,00® R:dr skulle för eftergifter af förenämnde anledning möjligen kunna lörmind* ska personella Bevillningen, gör jag mig förvissad , med ledning af hvad Bevillningen före 1809,efter grunder af sådan beskaffenhet, utgjort, att densamma, utgörande år 1813 circa En million R:dr, nu skulle, efter föregående förslag, uppgå till mindst 1,200,000 Pvtdr. Hvad dernäst 2:0 angår Bevillningen efter 2'dra Artikeln, eller afgift af Löner. Egendom, Förmögenhet, m m. som år 1813 uppgeck till 1,891,646 R‘dr, förmodar jag att , till lindring för de flesta Medborgare-classer 3 en tredjedel deraf bör för* Den 17 April, é. fil. kvinna, och nedsättas till två tredjedelar deraf, Omkring 1,200,000, eller nära dubbelt emot hvad, efter samma artikel och under enahanda benämningar, är 1808, efter 1800 års BevillningsFörord. ning, erlades till ett belopp af 680,000 R.dr. lag tror, att en dubbel summa emot den sistnämnda skulle med rättvisa i för* delningen kunna tillvägabringas , med uteslutande af det förhatliga i nu gällande BeVillningssystem, ätt nemligen egendomsägare, särdeles på landet, måste bero af Taxeringsimns godtfinnande, utan att kunna förese gränsen för deras beskattnmg, och utan att vara i tillfälle att med skäl kunna vederlägga Taxeringsmännens, af samma godtfinnande föranledda * ogillande af de skattskyld’ges uppgifter. Med afseerfJ<?
Maj:ts Beskickningar vid främmande hof, de ibland dessa Beskickningar, hvilka, i anseende till främmande länders postförfattningar, icke kunnat tillgodonjuta en sådan frihet, måtte för utbetald postporto erhålla ersättning af pöstmedlen, är i förklaringen svaradt, att delta tillstyrkande innebar blott en tillämpning af Kongl. Maj:ts omförmälda i ämnet fattade beslut, emot rådgifvande åtgärderna hvarvid anmärkning af Konstitutionsutskottet vid derpåföljda Riksdagen ej skett; och att för öfrigt Statens Embetsv erk, äfvensom flera serskilda embetsman, utan afseende å de för dem anvisade lönanslag eller expensmedel, njöto portofrihet för deras brefvexling i embetsärenden, hvilken frihet för dem, som hade brefvexling på utrikes orter, skulle sträcka sig till både afgående och ankommande bref, hvarför kostnaden af postmedlen godtgjordes. Härvid får jag vördsamt erinra, att de rådgifvande åtgärder, som föregått Kongl. Maj:ts högstberörde, åren 1830 och 1831 fattade beslut, hvarken äro bekanta eller, om de än voro det, utgöra föremål för min granskning: att behörigheten af äldre besluts tillämpning under en sednare tid esomoftast kan vara tvifvelsmål underkastadt, helst då emedlertid förändrade förhållanden inträffat: att frågans anmälan och behandling år 1837 nogsamt antydt behofvet i allmänhet af nya förfoganden, hvilka tillförne blott i afseende å en af de utrikes Beskickningarne, enligt Kongl.
Det vore också, efter min öfvertygelse, föga väl betänkt, att beröfva taxeringscomitéerne den dem nu tillkommande rättigheten, att årligen bestämma värdet å fastigheter på landet, enär erfarenheten visat, att sådana olyckor stundom öfvergå hemman och hela landssträckor, som för ett eller annat år gör taxeringsvärdets nedsättning oundvikligen nödvändig, hvilken åtgärd icke skulle, i händelse taxeringsvärdet fastställdes för 5 år i sender, kunna äga rum, och hvaraf således blefve en följd, att den, som å sina ägor lidit skada, icke kunde under dessa 5 år vinna den lindring uti sin bevillms-afgift, hvartill han obestridligen varit berättigad. Jag tillstyrker, för min del, vördsammast bifall till Utsk:s betänk. Gr. Posse: Då jag sist hade ordet, yttrade jag att jag önskade det Bevilln.Utsk. mätte uppgöra ett förslag till svenska jordens taxering och i följd deraf yrkade jag på återremiss. Jag ber att nu få förklara, det min mening icke var att för det närvar. föreslå någon ändring i sjelfva bevilln:s-förordn:n, utan hvad jag önskar, är att en beräkning, grundad på verkliga förhållan - Den 12 April f. m. 127 det med svenska jordens värde, mätte varda uppgjord för att framdeles kunna användas. Om man icke antager såsom regel, alt först söka skaffa sig en noggrann kännedom härom och först derefter bestämmer den procent, som af jorden bör till staten i form af bevilln. erläggas, så kommer detta alltid alt ske på måfå. Det är derföre jag begärt återremiss lill Bevilln.Utsk. Oaktadt en ledamot af detta Ulsk. nu har yttrat att dermed icke vore något att vinna, hoppas jag dock, att del finnes andra ledamöter inom samma Utsk., som anse sig böra försöka att uppgöra ett förslag i den syftning jag påpekat. Här har af en ledamot blifvit yttradt, att en mångårig tillämpning af den nu gällande författningen i ämnet skall gifvit en sorts häfd åt densamma.