Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förvånar mig att Hr von Knorring, som sjelf har att göra med bränvinsbränning, kan framställa ett sådant förslag, ty när kylskeppet är begagnadt, nedföres mäsken i karet, och således skalle detta arbete också kunna hemfalla under det arbete som Hr von Knorring anser lagstridigt. Jag fortsätter mitt yrkande. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på ifrågavide förslag blifvit yrkadt, dels afslag, dels af Hr Hjärne att 2:dra mom. af 2 §:n måtte erhålla följande lydelse: »Mäskberedning, deri jemväl mäskens afkylande anses inbegripen, äfvensom bränvins-tillverkning vare likväl ej medgifven från lil. 10 om aftonen näst före söneller helgedag till kl. 10 om aftonen å sådan dag»; och dels af Hr von Knorring, att samma mom. må blifva så lydande: »Mäskning, deri jemväl inbegripes mäskens afkylande och allt öfrigt arbete intilldess mäsken blifvit i jäsningskaret nedsläppt, äfvensom bränvinstillverkning vare likväl» och i öfrigt lika med Utsk:ns förslag. Hr Hjärne: Ifall någon af R. o. Åd. skulle tro att jag föreslagit den förändring i §:n som Hr Gr. o. Landtm, nu upläst, får jag uplysa, att den blifvit upläst så, som Utskrn föreslagit den, endast med utbyte af orden: »mäskning» mot »mäskberednjng» och »mäskens afverkning» mot »bränvins-tillverkning». Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han ej rätt förstod meningen med detta anförande samt. frågade om icke mom. blifvit af honom upläst, såsom detsamma enl. Hr Hjärnes förslag skulle lyda. Hr Hjärne: Hr Gr. o. Landtm, upläste <§:n fullkomligt rätt, men jag ville blott uplysa, att den af mig föreslagna förändring bestod endast i utbyte af de ord jag nyss haft äran nämna.
Men §:n antyder lika bestämdt, att de förra skola af Konung och Ständer beslutas, och de sednare af Konungen ensam; och sedermera af Ständerna gillas eller ogillas, i hvilket sednare falt de icke mera äro gällande. Den händelse kan således icke utan brott emot Grundlagen inträffa, alt Konungen, under Rikets Ständers sammanvaro; ensam utaa Den 3 April, Ständernes hörande, ger en Lagförklaring, och jag kan icke länka mig ett sådant fall. Hvad åter Herr Cedersebjölds sednare anmärkning beträffar, tar jag mig friheten föra honom sjelf till minnes, att 8 dagar innan de 4 månaderne af Riksdagen lupit till ända, hade Lagutskottet redan afgifvit sitt Betänkande i den form det skett vid alla fordna Riksdagar, eller allenast med Rubrikerna på de Lagförklaringar, som tillkommit. Något vidsträcktare stadgande härom finnes icke hvarken för Justitieombudsmannen eller Lag-Utskottet, Ridderskapet och Adeln här enskilt vid återremissen begärt, att dessa Lagförklaringar skulle, in extenso, medfölja Utskottets Betänkande, och Utskottet är skyldigt att ställa sig denna anmodan till efterrättelse. Men. i alla fall vore Lagförklaringärne af Utskottet så tillräckligt till deras innehåll antydda, att de på de 8 dagarna kunnat ganska väl antagas eller förkastas. Jag får fästa uppmärksamheten på en stor oformlighet, hvilken vill göras gällande af dera, som se saken på den motsatta sidan, den nemligen att med antagande af denna grundsats skulle efter Riksdagarne tvänne slags Lagar ega rum, det ena utfärdadt af Konung och Ständer gemensamt, det andra af Konungen ensamt utan att vara af Ständer gilladt; och jag hemställer, om sådant kan vara förenligt med Grundlagens klart uttryckta stadgande. Men hela denna discussion är alldeles öfverflödig. Såsom Utskottets Ledamot bör jag försvara dess af mig biträdda Betänkande; men med föresatsen att aldrig göra det ensidigt, vill jag icke heller nu yrka bifall derå, då en återremiss möjligen kan verka till något resultat, efter jag icke är berättigad att blifva trodd på min uppgift, att tre Stånd redan antagit Betänkandet.
Men har väl Utsk. redagjort för de 3:ne Ståndens förening om aflöningsstaten i betänk. N:o 34 och utlåt. Jag bestrider således allt antagande af jemkningsförslaget, der Ståndens beslut ligga i vägen. Hr Stuart, Carl: Frih. Cederströms uppgift grundar sig på en oriktig uppfattning af Utsk:s meni. Utsk. har nemi. tillkännagifvit, att aflöningsstaten är af samtliga Stånden fast - Den 16 November c. m. 65 fastställd, och besluten derom i den ordning grundlagen föreskrifver fattade. Men, jemte faslställelsen af staten för bankens tjenstemäns aflöning, hafva Stånden stannat i skiljaktiga beslut rörtde vissa ifrågasatta indragningar; och det är för att få en bestämd pluralitet i afseende på denna fråga, sorn Utsk. ansett sig föranlåtet att hös Ständerna anmäla behofvet af frågans afgörande genom votering i förstärkt BancoUtsk. Meni. upplyser också skiljaktigheterna i dessa beslut; och om Frih:n hade behagat läsa hela mern., så bade lian troligen fattat meningen af så väl början utaf XJ t sk :s sista framställning som sjelfva slutet deraf. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Alla Stånd uro ense derom, att 2:ne commissariebeställningar, en casseurs-syssla, i bokhållare-, 3 contors-skrifvareoch en Cassaskrifvaretjenst skola indragas; men ang:de sättet huru indragningarna skola ske, äro besluten olika. B., o. Ad. har sagt, att de samtlige skulle förflyttas ifrån ordinarie till indragningsstaten, med skyldighet för bancofullmäktige att vid första commisSarie-ledighet indraga en commissarie-beställning inom depositions-afdelningen, samt att indraga de öfriga härigenom på indragningsstat öfverflyttade tjensterna, så snart fullmäktige, efter att förut hafva vid hvarje ledighet hört commissariatet, finna bankens göromål sådant medgifva.
Mäster Wolf berättade derpå sakens hela sammanhang, och när detta var gjordt, omtalade han Franz Gründlers första stormande uppträdande för en stund sedan. Han slutade med dessa ord: "Och eftersom knifven ligger der uppe på hyllan, så ser ni, att ni kan vara fullkomligt lugn, herre." Joseph von Bierich kunde ej skratta, hur gerna han än hade lust dertill, ty han insåg ganska väl, att saken också hade sin djupt allvarsamma sida. Utan att besvara mäster Wolfs ord gick han fram till den sofvande, lutade sig öfver honom och betraktade så länge och uppmärksamt hans drag, som ville han för alltid inpregla dem i sitt minne. När detta var gjordt, vände han sig till mäster Wolf och sade: "Jag fick i dag ute i staden en ovälkommen underrättelse." "Hvad då?" sporde den gamle pistolsmeden och såg förbluffad upp från sitt återtagna arbete. "Jo, Wallenstein lär vara i anryckande mot Sachsen påstods det." Det verktyg, som mäster Wolf höll i handen, släppte han af lutter förskräckelse. Hela hans kropp skälfde och rösten darrade betydligt, då han sade: "Jag minnes nog när Tilly var här förra året och jag tror att det i Lützen inte ska' finnas en enda person, som har glömt det, jaja, förlåt mig min frispråkighet, men jag säger ändock, att ä' Wallensteins knektar bara hälften så grymma och rofgiriga som Tillys voro, då ä' de djeflar i alla fall och bäst är då att knalla sig undan så fort som möjligt." "Ja, jag vet ej huruvida ryktet talar sant eller ej", svarade Joseph von Bierich. "Jag ville bara förbereda er på hvad jag hört, om ni... ni..." Löjtnanten teg och sänkte hufvudet ned mot bröstet. "Jag vet hvad ni menar", inföll mäster Wolf godmodigt. "Ni önskar, att jag skickar ett bud till Annchen." "Behöfs inte", hördes i detsamma en ljuf qvinlig stämma från dörren, mot hvilken både mäster Wolf och Joseph von Bierich stodo med ryggarne vända, i följd hvaraf de ej kunnat se när Heinrich Mayers vackra dotter andtruten och blossande röd som en pion rusade fram.
Majit, efter att, i saknad af Rikets Ständers beslut, angående Extra Slatsregleringen, sett Sig föranlåten förordna om inställande, vid December månads utgång sistlidet år, af befästningsarbetena vid Carlsborg och i Stockholms Skäl gård, sedermera, i anledning af vederbörandes framställning om deraf uppkommande olägenheter, funnit Sig böra anbefalla Dess och Rikets Ki igs-Collegium atl af under händer egande, för andra mindre trängande behof afsedde, medel och mot ersättning af först utfallande byggnads-anslag, meddela Foi tificalions-Cassan ett förskott af högst 6,000 Ridr Banco, alt af Collegii Forlifiealions-A(delning i samråd med Chefen för Ingenieurs-Corpsen disponeras till så da ne för Carlsborgs fästning för handen varande utgifter, hvilka Stats-Utskottets UtlåtandeJ V;o 442- 5 pröfvades af den beskaffenhet, alt desamma icke kunde, utan förnärmande af enskilde personers rätt eller äfvenlyrande af vida betänkligare förluster för Slaten, längre uppskjutas, i Nåder fästat Stals-Ulskoltets uppmärksamhet å angelägenheten att, i hvad af Utskottet beror, åt anslagsfrågans beredande lemna den fortskyndande åtgärd, hvarigenom olägenheter och förluster så väl för Staten som för de vid byggnads-företagen anställde personer må i det möjligaste varda förminskade. Då Utskottet, som numera yttrat sig, i afseende på anslags-frågan, medelst Utlåtandet N:o 4^5, Lit. A., deruti Utskottet vidhållit sin i Utlåtandet N:o 354, Lit. A., gjorde tillstyrkan om Extra Statsanslag för befästningsarbetena vid Carlsborg och i Stockholms skärgård till ett lika belopp årligen, som af Kongl. Maj:t blifvit äskadt, redan före aflåtandet af högslberörde Nådiga Skrifvelse, eller den 1 dennes, i anledning af erhål
I sådant fall, men derest Utskottet ändock gillar sjelfva den grundsats, hvars tillämpning med de öfver 1 § 2 morn., 4 § 2, 3 mom. föreslagna förklaringar jag åsyftat, så anhåller jag, att Utskottet ville uppgifva den jemkning uti Regerings-Formens 86 §, som i afseende på den rätta tryckfrihetens definition blifver nödig». Herr Assessoren Gahn uppläste ett Förslag till den löftesskrift, Författare borde till boktryckeri afgifva, då han vill iakttaga anonymens frihet, så lydande: »Undertecknad förbinder mig härmedelst, i händelse den hos Boktryckaren N. N. år ... tryckte och utgifne skrift (eller år först utgifne och sedan fortsatte periodiske skrift) undertitel skulle blifva af vederbörande förklarad brottslig, och Författaren dömd till straff af penninge-böter, att, i Författarens ställe, genast och utan minsta tidsutdrägt, till Boktryckaren N. N. (hvilken det Den 22 September 1810 61 altid åligger att vid Domstolen företräda Författarens person) aflämna de ådömde böterne jämte rättegångskostnaden till deras fulla belopp. Och om jag häruti skulle brista, och boktryckaren N. N. emedlertid nödgas erlägga böter och rättegångskostnad, lämnar jag härmed honom, Boktryckaren N. N., full rättighet att för dessa båda sammanlagde summor, hvilka jag härmed medgifver och erkänner vara emot mig af lika executif beskaffenhet, som ovillkorliga skuldsedlar ställde till sedelhafvaren, lagligen söka sin ersättning af hvilken hälst mig tillhörig egendom. Under förbehåll att denna min förskrifning intill dess förblifver förseglad och ouppbruten förvarad hos Boktryckaren N. N. — Stockholm den N. N.» Caution kan härunder gifvas af en eller 2:ne personer, om det fordras. »Utanskriften: Innehåller min förskrifning, att i fall Författaren till skriften N. N. — • skulle kännas skyldig till straff af penningeböter då för honom genast erlägga desse böter jämte ådömd rättegångskostnad.
Besvärsoch Ekou.Utsktns den 5 sisth Dec. på bordet lagda betänk. Wto 12, i anledn. af väckt fråga om reclamation af förrymda gäldenärer, Lief samma betänkande af R. o. Ad. bifallet. Till pröfning företogs Lagsamt Allm. Besvärs-och Ekon. Utsktns den 5 sisth Dec, på bordet lagda betänk. N:o i3, i anledn. af väckt motion om förändring af K. förordn. den 27 Oct. 1812, om ulskrifningssältet och inrättningen af allm. beväringsmanskapet. På begäran af Ur Edenhjelm, Gillis, blef Prosten Källströms reservation äfven uppläst. Hr Edenhjelm: Som jag fullkomligt förenar mig i hvad Prosten Källström anfort, anhåller jag endast om afslag å Utsktns betänkande. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med den sista talaren så mycket hellre, som det undantag från beväringsskyIdighetens utgörande personligen, som 1812 års författning i 8 §:n medgifver, icke må kunna utsträckas längre, än alt denna skyldighet utgöres af annan person, så qvalificerad att han är tjenstbar. Jag yrkar således afslag å detta betänkande. Frih. Cederström, Anders: Vid första påseende skulle man visserligen kunna tycka, att Prosten Källströms reservation har skäl för sig; men när man nogare granskar densamma, finner man likväl att förhållandet icke är sådant. I Sverige skulle jag tro det likasom i andra länder vara Dcu 16 Januari e. m. angelaget, alt jordbrukaren icke nödgas lenina sin jord, ifall lian icke liar någon annan att sätta i sitt ställe. Det är temmeligen klart, att i händelse af ett krig, då beväringen skulle uppkallas till landets försvar, skulle, derest hvar och en beväringsskyldig koninie att draga ur huset, mången husfader blifva nödsakad att draga fran sitt hemman och att kanhända öfverlemna det helt och hållet ål vanskötseln. För att hindra sådant har det blifvit lofgifvet för de personer, som kunna och vilja det, att lega andra i deras ställe.
Ull och gammalt ylle mottages hä- mycket tålamod och måste användas mycket danefter till spanad. Väfnlng af tyger, schalänge, fastän längre fram ej så ofta, ntan Mademoiselle Henninger Ponl-Chailly kanske blott hvar tredje dag eller så. lar, filtar m. m. hvarje dag i Klara Norra Lausanne emoltager unga flickor i penE. W. Står sannolikt i samband med de Kyrkogata 12, 1 tr, Hvar och en färs i 11 sion. Grundlig undervisning. Godt rubbningar, som förekomma vid Er ålder. ylle tillbaka i form af garn. hem. Pris billigt. RekommendatioTag. 3 gånger dagligen 3 stycken OBS. Blott ett hälft kilo ull till och i öfrigt af tiden ner se lemnas Fru an. Johansson, MästerSe svar till E. i n:r 7. Ni måste 3 8, Fru E. Krook, Brahehvarje kilo gammalt ylle I samuelsgatan] i$lla ' på flere månader, ehuru mindre ofta Jijldur Andersson, gatan 5 4, Fröken E. Axelson, Palmjängre fram. En gång i veckan bör Ni allt född Sundeman. framgent göra en tvättning. grenska skolan, Brunkebergstorg 2. K. L, NI kan dricka en flaska MaOBS.Telefonn:r23 56. [1361] [17C9] rienbadervatten hvarje morgon eller, om detta ej medför önskad verkan, taga en tesked Föreningen för sömmerskor pä kvällen. Det sjuka är en själfhjälpsförening med afgifter stället bör hällas väl rent medels sköljningar. af 15 tt 2 5 öre i veckan. Fördelarne Vill det onda ökas, bör Ni ej dröja att å nyo S i n g e r s vända Er till läkare. ära: fri läkarevård, fri medicin samt Alldenstund det ges några olika penningeunderstöd vid sjukdomsfall. slag af » nervjidande, är det oss omöjligt att Hedersledamöter erlägga 3 kr. årbesvara Er fråga. ligen fru till i en låneoch bjälpkassa.
Först: nationen befann sig länge, helt upprigtigt och i det närmaste allmänt, öfvermåttan väl under Gustaf III:s spira; och det – utom af andra orsaker – äfven af liknande skäl, som flertalet i Rom ypperligt trifdes under Augusti välde. Liksom der, var man jemväl här trött på Senater, Comitier, Folk-Tribuner, diktatoriska Consuler, Parti-krig och Proskriptioner. Hvar tid har sitt tycke. Det gifves perioder, då nationerna tröttna vid att styras af Konungar; det gifves andra, då de tröttna vid att styras af Fribussar 109. Sådana omskiften hafva ofta timat; och öfvermodiga dagblads-skrifvare, den förbryllade menighetens på samma gång preceptorer och hofmän, saknas, i de nyare staterna, aldrig att påskynda eller prisa dem. För det andra: hos Kellgren är skaldesinnets värma öfverallt märkbar, äfven i hans prosa, – ofta genom blixtar och flammor, som kanske ej tillhöra prosans betänksamma jemnmått; man bör då finna naturligt, att den i hans vers uttryckte sig ännu mera hel och het. Träffande har han sjelf 110 sagt i afseende härpå: ”Icke allt öfverdrifvet beröm är smicker. Känslans, Passionens, Enthusiasmens språk är ofta falskt, men aldrig förstäldt. En älskare, som försäkrar en småtäck flicka, att hon är en gudinna i skönhet och behag; en af tacksamhet hänryckt undersåte, som jemför sin Konung med Titus och Antoninus, skulle han än ehuru mycket vara under dem i förtjenst, – gifva båda ett beröm, kanske falskt, kanske för alla andra löjligt, men som är sannt i deras känsla: följakteligen ej smicker”. För det tredje: angående det tillåtliga, ja erforderliga höjdmåttet af panegyrisk stil, hade den tidens snillen, som också häruti troget följde Romares och Fransmäns klassiska föredömen, inrymt i sin vitterhetslära ett eget, mera betänkligt än välbetänkt kapitel.
12 mom. om rubriquerna lögnagtiga upgifter och vrängda framställningar, at de sednare ej kunde äga rum utan de förra, och hvaröfver en tydeligare definition begärdes, fann sig beredningen i afseende derå ej kunna göra någon tilstyrkan, häldst beredningen föreställde sig at författare sjelf skulle finna uttrycket begripligt, enär det af en Jury skulle bedömas, inför hvilket advocatoriska uttydningar ej ägde rum. Den af Frih. Stael anmälda förmodan at flera anmärkningar framdeles skulle kunna göras ansåg beredningen ej behöfva uptagas. 2 Föredrogos tvänne Memorialer af Riksdagsmannen J: M: IVcssing, 3 om en jämnare fördelning af ägendomars onera til staten. 2 Ursprungligen har stått: De öfrige häri gjorda anmärkningar ansåg beredningen etc. 3 Ett av memorialen är tryck i C. U. M. 1810—1815, sid. 1068. Endast ett memorial av Wessing förekommer bland bilagorna till utskottets pro - 618 Bilaga till pleni protokollet den 6 Juni 1815 Beredningen, som i de deri gjorda förslag ej fann något som kunde leda til förändring i något grundlagens stadgande, ville för Utskottet förklara, at det trodde utskottet ej kunna sig med de i memorialen väckta frågor på något sätt befatta. Föredrogs en remiss ifrån det högwördiga Preste Ståndet, i anledning af Konungens gifna nådiga sanction til förändringen i 14 §. af lusti tia? Ombudsmannens instruction rörande granskningen af hans diarier, i sammanhang hvarmed Hans Kgl. Maj :t i nåder yrkat,1 at samma stadgande skulle införas i de §.§. af Regerings formen och Riksdags Ordningen som angå Constitutions Utskottets göromål och Iustitia? Ombudsmannens val. Beredningen fann at det nu af Konung och Ständer gifna förordnande väl icke vore et grundlagsstadgande: men at det dock vore i sin ordning om det i ofvannämnde §.§. i grundlagen uptoges.
Öfverskotten blifva obetydliga oell minskning i Tulloch Postlnkomsternes behållning i följd af Utskottets förslager torde vara att förvänta; ökade inkomster till ytterligare löneförhöjningar icke eller skulle blifva att påräkna och låneutvägar eller ökad bevillning möjeligen då behöfva sökas, för att bestrida Statens Embetsoch Tjenstemäns högre aflöning; hvarjemte blifvit andraget af Herr Rosenquist af Akershult att denne Class af Civile ifrån och med Landshöfdingen till och med Enspännaren skulle vara den bäst lönta; att det vore alldeles onödigt att några nya ordningar i denna väg vidtogos, så vida icke meningen vore att börja med en rättvis jemkning af Landshöfdingarnes olika löner , jemförelsevis med hvad deras Vederlikar, VicePresidenter, GeneralMajorer m. fl. åtnjöto; samt att derföre frågan om LandsStatslönerne borde till en lägligare tifil helt och hållet uppskjutas; hvarom förenat sig Herr Ribbing, Arvid, emedan man i alla fall återkomme till samma fråga nästa Riksdag, då man säkerligen skulle åberopa, att man nyss vid den föregående gjort anslag. Och har hos V. BorgareStandet dels en Ledamot bestridt allt ökadt Anslag för LänsStaterne, enär det redan varande skulle genom en jemnare för - Betänkanden, N:o 237. 55 delning kunna lemna full tillgång till förhöjning uti de deribland nu vanlottade löner, dels ock en annan ansett, att med hvad nu blifvit föreslaget borde anstå till dess en ny allmän lönereglering kunde äga rum ; hvilken mening jemväl blifvit yttrad inom H. BondeStåndet af flere Ledamöter, som derifrån dock gjort undantag dels för Länsmän, dels för Fjerdingsman och dels för FångVaktmästarne.
Likaledes torde de särskilta slagen af antimonium böra upptagas till lika tullbehandling under den gemensamma rubriken »antimonium, spiesglans och regulus», och, med bibehållen tullfrihet vid utförsel, åsättas en införselsafgift, som motsvarar medeltalet af de nuvarande två särskilta, eller 1 skilling skålpundet. Vid tullbestämningarna för rubriken apoteksvaror synes annan förändring icke böra äga rum, än att rättigheten till deras införande utsträckes jemväl till de fall, då de kunna vara behöfliga i och för allmänna undervisningsoch läroanstalter; för ernående hvaraf vid slutet af rubriken kunde tilläggas orden: »eller af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga inrättningar.» I afseende på askar oeh dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, har 1839 års Tullkommitté hemställt, att denna artikel, för hvil - Assa foetida. Balsam. 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. ken någon gemensam tullbestämmelse efter vigt eller quantitet icke, i anseende till den betydliga skiljaktigheten i värden, kunde antagas, måtte ur taxan utgå och inbegripas under slöjdevaror, ej specificerade.
Flan var således i aldeles samma kathegori som de båda här ifrågavande tjenstemännen, men R. St. hafva likväl ansett honom vara berättigad till åtnjutande af full lön på indragnings-stat. Den enda skilnad, som här förefinnes, är således den, att desse tjenstemän ännu icke upnått den ålder af 05 år, som berättigar till pensions erhållande, men i alla sådana fall, då man under sä lång lid sorn 15 å 16 år innehaft en tjenst och det verk man tillhör uplöses, har praxis hittills varit den, att de frånträdande erhållit lönen i pension, och i öfverensstämmelse dermed fattades äfven R. St:rs beslut vid sista Riksdagen, ty det var just om den aflöning, som innehades af ifrågavar:de tjenstemän, som R. St:r förklarade, att den icke fick för StatsKont:s lönereglering disponeras, förr än i den mån desse tjenstemän afgått. Det är visserligen en sanning, att regleringen icke till fullo skulle kunnat bringas till verkställighet, om man icke fråntagit dem deras aflöning, men då hade dock regleringen kommit att ske i fullkomlig öfverensstämmelse med R. Stms beslut, d. v. s. i mån af tjenstemännens afgång. Följden deraf bade endast varit den,att StatsKont:s embetsoch tjenstemän icke genast kommit i åtnjutande af de nya lönerna, till sitt fulla belopp, utan först i den mån desse tjenstemän ifrån sina befattningar afgått, och då hade ingeuting deremot varit att anmärka. Då nu likväl ett annat förhållande inträffat, så synes det mig vara en orättvisa att icke bevilja dem den ersättning, som här blifvit ifrågasatt. Man har sagt, att det vore skillnad emellan Forssberg och Ekman, och man har npgifvit att den förre har erhållit en ny tjenst. Ar förhållandet sådant, så medgifver jag alt skilnad förefinnes, och då PresteSt. endast beviljat Ekman ersättning, så vill jag äfven inskränka mitt förslag till honom, under förutsättning, att det verkligen så förhåller sig, att Forssberg genom erhållande af en ny tjenst blifvit godtgjord.