Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ankom det Höamordioe Preste-Ständets helsnmqs Deputation, anförd af Herr Biskoppen och Commendeuren Friherre dlöl-ner, som, genom ett sä lydande Tal, uttryckte sitt Ständs tänkesätt. "Inför Högwälborne Herr Baron och LandtMarstalken, samt Högloft. Ridderstapet och Adeln, fär Preste-Ständet, genom osi, dest Deputera, de, frambära wördnadens och wänstapens helsning, ivid öppnandet gf detta Riksmöte. Den anledning, af bwilken Swea Rikes Ständer, denna gängen blifwit sammankallade, är högst smärtande och bedröflig för hwarje redlig Swensk. De händelser, hwilka nyligen innom Hufwndstaden inträffat, äro lika ryslige, som oerbörde uti detta Lands historia. Det blifwer dä sä mycket mera angelägit för Rikets nu församlade Ständer, att genom ett wist och skyndsamt wal af en annan "Tronföljare, uti den afgängne Forstens ställe, gifwa ett nytt stöd ät Sweriges urgamla Thron, samt bereda lugn och trygghet inom Fäderneslandet. Den förlust, wärt Land har lidit genom Hi-rill ^.ugusrs död, är kanhända oersättlig. Hans stadgade alder, Hans mogna erfarenhet, Hrns genomträngande snille, Hans manliga klokhet, Hans starka känsla för den sanna^ äran, och Hans kärlek för Nationen, lära swärligen kunna äterfinnas hos nägon annan. Denne sällsynte Prins ffycktes wara född för att en gäng upplifwa wära störste Konungar, för att Återföra till sin fordna glans och ära, ett styckadt, ffakadt och blödande Fädernesland. Han är nu död, och ingängen i det tysta, men hans minne stall blifwa odödligt, och sä länge en fri Swensk man ännu finnes pa jorden, stall desi älskade namn alldrig förgätas.
Annu sannolikare är att vid uppgifterna om skördebeloppet ej nog i beräkning tagits afkastningen af alla dessa potatisland, som föda så talrika familjer, hvilka betydligt tyngt på vågskålen vid beräkningen af näringsbehofvens fyllande. Antagandet ofvan sid. 20 om förbrukning till husdjuren af 1,971,400 tunnor kan deremot möjligen vara allt för lösligt, då potatis användes blott till ett par djurslag. Till stöd för det uppgifna lägre skördebeloppet af potatis 7,985,607 tunnor kan anföras, att, om man ville efter det kalkulerade utsädet beräkna hvad afkastning i korntal, som skulle erfordrats för att producera det såsom konsumtionsbehof beräknade beloppet af 12,634,771 tunnor, härtill skulle varit nödig en medelskörd af 9:de—10:de kornet, och att årsväxtberättelserna ej gifva anledning till ett sådant antagande. Om man åter, med begagnande af den i tab. N:o 2 C) för 15 län uppgifna arealen af jord, som användts till potatisodling, 807,498 qvadratref eller 144,196 tunnland, beräknar hvad afkastning på tunnland potatisen i samma län skulle hafva gifvit enligt det i tab. Litt. L. uppgifna skördebeloppet eller 5,141,864 tnnnor, så får man ett medeltal af omkring 351 tunna på tunnlandet, hvilket åtminstone ej kan kallas för högt. Ehuru uppgifterna icke gifva mig någon vidare ledning att förklara denna motsägelse mellan beräknad konsumtion och uppgifven skördemängd, torde den dock finna sin hufvudsakliga lösning i det ofvan ådagalagda förhållandet, att den till odling använda jordens areal är allt för lågt beräknad, och att detta just i fråga om potatisskörden måste utöfva den största verkan. Ett hufvudföremål för jordbruket måste alltid blifva att så vidt möjligt göra odlingens lön oberoende af väderlekens vexlingar och andra föränderliga naturinflytelser. En blick på tab. Litt.
Utsk. har icke intagit embetsoch tjenstemän i oell för sin tjenstemannaegenskap och efter mitt förmenande dervid ganska rätt förfarit, ty eljest skulle Utsk. frångått den uttalade och praktiskt rigtiga äsiglen all reformerna böra införas stegvis och så att man endast vidtager sådana hvarom de fleste äro ense. Frågan om tjenslemäns införande i representationen är en tvistefråga, som ännu torde behöfva många år discuteras innan den kan anses såsom en mogen frugt. Med lanken härpå kan jag ej underlåta alt uptaga till besvarande några yttranden som i dag här blifvit fällda emot förslaget. Så har en talare upträdt, under yttrande, att det är ett fel i förslaget, en orättvisa emot tjenstemän, militära och civila, att de icke få vara med i representationen på grund af tjenstemaunaegenskapen, då deremot prester fä detta. Ja, del kan tyckas, alt det är en orättvisa, men Mine Hrr, de komma icke i sämre ställning efter förslagets antagande, än den, hvaruti de nu befinna sig; och jag kan icke tro, det de med afundsjuka skola anse alt några nu orepresenterade få i representationen inkomma. Om jag tillhörde ifrägavande personers antal, så skulle jag tverlom glädja mig deröfver, att den principen nu blefve erkänd, att de orepresenterade skola småningom lili representationen inträda, och jag skulle hoppas, att sedan åsigterna hunnit mogna i delta fall, allt mer och mer öfrige orepresenterade skulle inkomma i representationen. Man har klandrat Ulsk:s fördelning af de orepresenterade. Men då delta klander icke vändt sig emot fördelningen af de orepresenterade på Preste-, Borgareoch BondeSt:n, ulan egentligen och så mycket ifrigare emot intagandet af ofrälse ledamöter ibland R. o. Ad., så skall jag ock hufvudsakligen hålla mig till denna senare omständigheten.
Ständer särskildt framställa hufvudgrunderna till den föreslagna Lagen samt, i följd deraf och då Utskottet för sin del godkänt dessa hufvudgrunder, så vidt de innefattades i ofvannämnde granskade delar af lagförslagen, samma hufvudgrunder till Rikets Ständers antagande hemställt. Med bifall lill delta Betänkande och till hvad Lagutskottet uti ett ytterligare, nära riksdagens då tillkännagifna slut, afgifvet utlåtande tillstyrkt, hade Rikets Ständer, ehuru en fullständig granskning och pröfning af de med Kongl. Maj:ts ofvannämnda nådiga Propositioner öfverlemnade Lagförslag icke medhunnits, likväl, med erkännande af behofvet af en ny brottmålslag, funnit godt ”antaga de hufvudgrunder derför, som innefattades i 2 och 6 ka - 48 ii. St. Just. Ombudsm.
Lades på bordet nedannätnnda utlåCn, från StalsUtskot tet: N:o 33, med återiemnande i vissa delar af en utaf Anders Normark från Westerbottens län väckt motion; N:o 34, i anledn. af Professoren E. G. Geyers motion, om inköp och inredning af tjenlig local för Riksarchivet; N:o 35, i anledn. af väckt fråga om de vid kronoparken Mösseberg belägna hemmans befrielse från skatt för dem anslagna andelar af nämnda kronopark; N:o 36, ang:de i fråga stal 1 d rättighet för innehafvarne af arrenden å kungsgårdar och iboställen vid f. d. Adelsfaneregttet, att öfvertaga de vid nya arrende-auclioner skeende högsta anbud; N:o 37, angtde yrkad befrielse från vägpenningar för dem, som vintertiden begagna den i Jemtland anlagda nya väg till Norrska gränsen; BevillningsUtskottet: N:o 4> i anledn. af Riksd.fulin). Gustaf Bernh. Appelqvists motion 0111 kungörelses utfärdande att häradsskrifvare utan lösen skulle vara skyldige i mantalslängden anteckna hemmansköp, arrendecontracter m. m.; N:o 5, i anledn. af Riksd.fullm. J. O. Widegrens, af Anders Jonsson från Tuna såsom egen upptagna motion, om befrielse för allmogen att erlägga bevillning för utöfvande och försäljning af handsmide; Lagutskottet:
Men som vi icke i vårt land, aldraininst i landsorterne, der privatbankerne egentligen skulle komma att äga sitt säte, hafva många sådane personer, som skulle kunna göra denna rörelse till sitt yrke, så förutser jag, att, med det stadgandet, som säger, att minst 50 personer erfordras för att kunna stifta ett bankbolag, något sådant aldrig skall uppkomma. Jag anser således, att antalet 50 bör borttagas och ersättas af ett annat mera inskränkt, nemi. t. ex. af 3. Vi hafva haft exempel på en bank, den första som jag vill minnas blef stiftad efter catastrophen 1817, hvilken icke hade mera än 3 delägare. Om denna bank icke i allt kan tjena till exempel, så är den åtminstone ett exempel derpå, alt en sådan bank kan göra rätt för sig och uppfylla sitt ändamål lika så väl, som banker, sammansatta på annat sätt? Då Utsk. icke anfört några moliver, hvarföre det utsatt 50 delägare, så har jag kanske svårt att inse desamma. Visserligen kan jag gissa mig till några, såsom t. ex. att afsigten varit, att om ett bolag består af många ledamöter, Den 25 Januari e. m. 483 sä skulle dessa icke småningom, i fall affärerna ginge illa, kunna sammansmälta till några få, som finge slå för desamma och som icke hade mycket alt vedervåga. Men detta är, enligt min förmening, icke något skäl för att stadga en sådan grundsats, som den, hvilken blifvit föreslagen i 2 §; mot ett sådant missbruk kan man vidtaga andra försigtighetsmått. Hvad minimum för teckningssumman, 1 million, angår, så har jag deremot icke något alt invända, enär det förulsätteF, att härmed afses enskild bank, som utgifver sina egna sedlar. Skulle minimum betydligt nedsättas, så skulle detta förutsätta, alt man afsäg uppkomsten af många banker i Riket, hvar och en med sina egna sedlar, hvilket i min tanka skulle gifva an ledning till alltför mycken villervalla i den mindre och allmännare dagliga rörelsen. Vore frågan åter alt stifta lag för banker, som röra sig med R.
M. för honom äskat, emedan jag anser att just en sådan tjensteman, som, i likhet med den nu ifrågav:de, är öfverhopad med ansträngande göromål och icke äger någon utsigt - Den 23 Mars e. m. 353 sigt att annorledes än genom tjensten berga, sig och sin familj, bör erhålla så stora löneförmåner, att han ser sin ekonomiska existens fullt betryggad, hvilket dessutom medför den för det allmänna icke oväsendtlig^ och af Ii. Exc. Hr Gunther redan framhållna fördelen, att man med säkerhet kan påräkna, att en sådan tjensteman stadigt förblifver vid sin tjenstebefattning och deråt egnar hela sin arbetskraft. Hvad de med ifrågavande plats åtföljande sportler beträffar, så böra de. enl. min åsigt, vid bestämmandet af den ordinarie lönen icke tagas i något betraktande. Den egentliga sporteln, som tillfaller denne Registrator, består uti lösen för s. k. Diarii-bevis, och om jag än antager, att han utfärdar sådana bevis till ett antal af 100, ja till och med 200 på året, hvilket dock icke torde vara förhållandet, så utgör i allt fall den derför upburna löne-summan cn så ringa tillökning i hans ordinarie lön, att den vid lönens bestämmande ej bör något inverka. Den förnämsta sportel eller rättare sagdt, biförtjenst, som Registratorn äger, är deremot den upbörds-provision, han får sig tillgodoräkna såsom ChartaSigillata-försäljare, enär han, enl. CliartaSigillata-förordningen, är berättigad att erhålla en viss procent utaf beloppet af det stämplade papper, som han tillhandahåller de parter, hvilka skola utlösa från Högsta Domstolen utgående expeditioner.
Från nu anförde omständigheter hafva Motionairerne hemtat anledning påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten att vidtaga åtgärder till upphäfvande af ifrågaställde onus eller lindring deruti; och innefattas de härom gjorde åtskillige förslag uti följande yrkanden, antingen: 1:0 att posthemmanen, emot afsägelse af dem förunnade förmoner, måtte befrias från postföl ings-skyldigheten, och denna, i stället öfver flyttas på gästgifverierna samt bestridas genom gästgifverieller hållskjuts; eller ock, 2:0 att lindring och ersättning kunde postförarne beredas på nedan<- _nämnde uppgifne sätt, nemligen genom: a) befrielse från forslingen dels af utrikes och extra posten, eller rättighet till dubbel skjutslega-för den förra, dels af enskildes lösväskor, eller full godtgörelse derföre af vederbörande Correspondenter; b) skjutslegans förhöjning, dels till likhet med hvad som eger runa för Kronooch Gästgifveri-skjuts, än med, än utan ersättning för åkdonens begagnande, dels Lill 20 skillingar B:co milen, nyssnämnde ersättning inberäknad, dels från 8 till 12 skill, för den så kallade enkla, och från 10 till 16 skillingar B:co milen, för den dubbla postföringen; c) posthemmanens förökande dels till 2 mantal, der nu endast är ett, åtminstone vid de större vägarne, dels så att ett nytt posthemman inrattades på de längre skjutshållen, t. ex. af 3 mil; d) rättighet till skjutslega för 2:ne eller flere hästar, då detta antal för postens förskaffande nödvändigt erfordras; e) anskaffande af stallrum och herberge vid Post-Contoren för de skjutsande; f) befrielse från skyldigheten att skjutsa Post-Inspectorerne, då de resa för att visitera posthemmanen, eller i ändamål att betala skjutslegan, hvilket allt kunde öfverflyttas på Kronobetjeningen, med uppdrag åt
Redan för mer än ett år sedan fastades min uppmärksamhet vid en af en fattig Skomakare i Stockholms Dagblad införd Tacksägelseadress till en Fabriqueur, vid namn Godlund, för det denne sednare, genom Electricitetens användande, återställt Skomakaren till fullkomlig hälsa, efter en total lamhet i vänstra armen, hvilken varat en längre tid och beröfvat honom all möjlighet att kunna försörja hustru och fem srqå barn. Sedermera såg jag som oftast flere dylike tacksägelser införde i samma Dagblad; jag beslöt då att sjelf förskaffa mig ytterligare upplysning; besökte mannen, och fann der flere af hans patienter, som då begagnade Electriciteten, och af hvilka en del voro genom densamme fullkomligen återställde. Sjelf, efter en svår attaque af slag i hela högra sidan, äfvensom på målet, hvarigenom jag i flere månader hindrades att komma utur mine rum, har jag i 3:ne månader hos Herr Godlund, med mycken fördel begagnat Electriciteten. Under denna tid såg jag hos honom 3:ne större och en mindre Electriciletsmachin, hvilka Godlund sjelf sammansatt, och om hvilkas kraft samt goda och fullkomliga verkan till ändamålets vinnande Den 8 December e. m. 201 han äfven framledde bevis af så väl optiske, som mathematiske Instrumentmakare, jämte en Journal, innehållande förteckning å alla dess patienter, med anteckning af sjukdomarne och tiden samt dem, som fullkomligen blifvit återstälde, hvilka då utgjorde omkring i5o. Hela antalet af dem som begagnat Electriciteten uppgick lill 200 personer, hvaraf 5o genom Tidningarne tillkännagifvit denna hans välgörenhet, och hemburit honom sine tacksägelser; öfver hvilket allt verifieationer här medfölja.
St:r förordas, och det af Frih. von Schulzenheim föreslagna tillägg är enligt min tanka ingenting annat än en inledning till ett dylikt system. Att fordra en af lagen tillförsäkrad rättighet är icke förödmjukande för någon, men att tigga en nåd är påkostande för den, som har någon sjelfkänsla. Ett sådant förhållande, som det, att man icke genom lag skall tillförsäkras rättigheten att utöfva sin näring under vissa bestämda vilkor, utan att rättighetens omfång och beskaffenhet skall vara beroende af Kongl, nåd, tror jag icke vara öfverensstämmande med Svenska folkets lynne. Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till Utskits hemställan utan alla tillägg. Frih. Gripenstedt: Jag får bekänna, att Gr. Mörners sista yttrande är mig alldeles oklart, och det skulle vara mig kart, om Hr Gr:n ville utveckla, hvad han menar dermed, att rättigheten att utöfva en näring skulle, enligt Frih. Schulzenheims förslag, blifva beroende af Kongl. nåd. Efter hvad jag kunnat fatta, åsyftar Friluns förslag tvertom att medgifva vissa masugnar såsom en rättighet alt varda befriade från en obillig skatt, och detta är i tillämpningen raka motsatsen mot hvad Gr. Mörner anfört, ty K. M:t har hittills funnit sig nödsakad att medgifva en nåd, d. v. s. att under form af förökade frihetsår efterskänka skatten. Det är just på det man ej skall hafva K. M:t att tacka för en sådan nåd, som Frih. Schulzenheim nu vill såsom en laglig rättighet bestämma, att de, som icke hafva några förmåner, icke heller skola hafva några deremot svarande skyldigheter. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts i förev:de Utlåt, gjorda hemställan utan något tillägg, och dels af Frih. von Schulzenheim bifall till samma hemställan med följande tillägg: »hvarjemte R.
Våta och dufna hängde björkarnas gulnade blad, och en förkänsla af vintern med sin afstängdhet, sina långa, ensamma kvällar och sin stela, snötäckta dvala trängde sig öfver både natur och människor. Högt upp på backen, goda tio minuters väg från saltsjön ligger den lilla rödmålade bondgården. Den är bygd på rama stenhällen, bakom den växer granskogen fritt, nedanför den till höger om förstugukvisten är en liten furukantad insjö, gemenligen kallad träsket, och i en vid båge omslutes dalen inunder själfva gården af skog och ekbackar. Erikson, som bodde där, hade gården på arrende. Den lydde under ett större gods på fasta landet, och arrendet hade nu stått fast i tre generationer. Son hade efterträdt far, och hvar och en hade liksom den föregående gift sig, födt barn, odlat jorden, tagit sin fisk ur sjön och sitt bränsle ur skogen, familjen hade växt till, husfadern hade blifvit gammal och grå, myllats ned i grafven, och den älste sonen hade löst in lösöret till gården och fortsatt som hans far före honom. De öfriga syskonen hade blifvit spridda ut i världen, hvar och en åt sitt håll. Den näst siste innehafvaren af stället hade fem barn. Det var två mer än någon af de öfriga hade haft. Den yngste af sönerna flyttade ut på en ö långt ut i hafsbandet och omkom vid en af de nordostliga stormarna. Den älsta systern blef gift och kom hemifrån. Den andra for till staden och tog sig tjänst. Den älste sonen gifte sig, öfvertog gården och stod sig bra. Den andre af bröderna, Karl August, hade en längre tid funderat på, hvad han skulle taga sig till. Tills vidare gick han hemma i jordbruket och tjänade som dräng hos den äldre brodern. Han var något långsam i vändningarna, seg i en gång fattade beslut, men trög i att bestämma sig. Han var en liten karl, tyst och fåordig. Han talade långsamt och säfligt, men hade ögonen med sig, hvar något var att göra, eller en skilling fans att förtjäna. Blef han retad eller drucken, kunde han vara farlig att råka ut för. Men i hvardagslag gick han sin väg för sig, utan att förfördela någon.
Deraf skulle inträffa, att under en längd af 15 mil ,2:ne banor skola gå parallelt med hvarandra, på ett afstånd af 8 å 10 mil. Det är fruktansvärdt, att hvilken bana som helst inom Småland icke får rätt stor trafik, och omöjligt förefaller det mig, att 2 sådana banor kunna bära sig. Deremot föreställe' jag mig det vara lämpligare att lägga vägen 2 mil i krok, til' undvikande af vägens neddragande till Wexiö, som kostar långt mera och medför den olägenheten, att de båda banorna få mindre trafik. Hr Tor - De ii 13 Juni f. m. 24# nerlijelm liar omnämnt mitt intresse för sjön Sjösalen. Jag erinrar mig nu, att en af mina mågar har en egendom i närheten af denna sjö, och Hr Tornerhjelm har deraf tagit sig anledn. att tro, det jag röstar för vägens riktning åt denna sjö endast af det skälet; men han har likväl misstagit sig, ty om än södra banan förlägges så, som Utsk. föreslagit, går hon genom denna miti mågs egendom. Jag beder Hr Tornerhjelm för framtiden undvika dylika beskyllningar. Jag har ansett mig böra upptaga detta, för att dermed bevisa, huru lätt det är att blifva misstänkt, då man framställer ett förslag. Jag misstänker ingen, ty jag tror, att vi litet hvar vilja det bästa. Då man tager i betraktande, att Småland utgör en betydlig del af Eiket och onekligen är den mest vanlottade provins i fråga om kommunikationer, tror jag, att ensamt i denna omständighet ligger en anledn. till mitt förslag, utan att jag derföre behöfver anses hysa någon förkärlek för denna provins; men man kan ju undvika att nämna densamma, derigenom att man säger södra vägen. Jag har upgjort ett nytt förslag, hvilket lyder sålunda: »dervid de från Götheborg och Malmö utgående, redan påbörjade banornas jemte deras bibanors lämpligaste sträckning torde förtjena serskild upmärksamhet.ä Detta förslag anhåller jag måtte få utbytas emot mitt förra, öfvertygad att jag då skall erhålla understöd för detsamma. I mitt sednare förslag är provinsen Småland icke omnämnd, hvilket äfven är likgiltigt, endast banan är nämnd.
Frågan fick dock ökad vigt sedan, genom Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, blifvit förklaradt att, om någon säljer läst egendom till två, det fång, hvarå lagfart först sökes, skall gälla, samt att, om förre egarens borgenärer söka inteckning i försåld fastighet. innan lagfart derå blifvit sökt, ombytet i eganderätten ej lägger hinder i vägen för inteckningen; och sedermera har jemväl frågan vid hvarje riksmöte upptagits, med framställning af nära nog lika beskaffade förslag, som nu ifrågaställda. Såsom enda medlet att afhjelpa den anmärkta svårigheten har man nemligen alltid tillgripit fångets kungörande; men Rikets Ständer hafva likväl städse, med afseende å de förhållanden, som här ofvan äro angifne, ansett en sådan utväg ej kunna medgifvas. Den skulle ej eller motsvara ändamålet, så framt underlåtenhet att, inom den genom kungörelsen förelagde tid, klandra, ej medförde trygghet emot framtida klander. Endast derigenom kunde kungörelsen leda till säkerhet uti ifrågaställda hänseende, eller undanrödja behofvet af annan bevisning; och derlörutan vore åtgärden af ingen betydelse. En ytterligare inskränkning i den genom 1805 års förklaring redan begränsade klanderrätten torde dock ej kunna komma i fråga; och minst kan en sådan göras beroende af tillfälliga förhållanden, isynnerhet då de, lika med dem, hvilka motionären åberopat, hafva sin egentliga orsak i enskildes försummelse att ställa sig af lagen påbjudna föreskrifter till efterrättelse, Bih. till R. St. Då, enligt 10 § i 4 kap. Jorda-Balken, härads eller stadens doinbok eger vitsord om jordabref förderfvas eller förloras, kan förlusten af innehafvande handlingar till bestyrkande af fång, som, efter gifven föreskrift, blifvit lagföljdt, ersättas; och om en fastighet gått i arf till säljaren, men handlingarne derom förkommit, kan upplysning om förhållandet erhallas hos vederbörande domstol, såvida ett exemplar af bouppteckningen efter den, hvilken lemnat egendomen i arf, blifvit, enligt lagens bud, till förvarande dit ingifvet.
I Förfatlmn säges nu att ali? handtverk äro fria, men att de eller de äro underkastade mästerprof, hvilket allt, enligt Utsk:s förslag, uphäfves, och i stället införes endast dessa ord: ”att förvärfva mästerskap då fråga är om handtverk, med undantag af byggmästareoch murmästare-yrkena. Det är således gifvet, alt alla handtverk, utom de båda undanlagne, då vore underkastade mästerprof, och detta förslag, det må tolkas huru som helst, är således mycket restriktivare än det gamla förhållandet före år 1846, ehuru man icke så noga kan veta huru långt Utsk. går, emedan man icke kan så noga veta hvad som menas med handtverk, och emedan åtskilliga näringar finnas, hvilka man icke så noga kan säga om de icke kunna komma under fabriksbestämmelsen. Jag kan således under intet afseende gilla Utsk:s förslag. Det medförer ingen säkerhet för den, som skall hafva något arbete åt sig förfärdigadt; det medförer ingen vinst för handtverkaren, men det medförer deremot skada för alla genom den starka omkastningen af system och alla de olägenheter, som deraf åstadkommas. Jag fortfar i min vördsamma anhållan om afslag å denna punkt. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Såsom skäl för en ytterligare utsträckning af skyldigheten alt aflägga mästerprof har man hört åberopas så väl allmänhetens behof af garantier, som handlverkarens egen fördel. Hvad beträffar allmänhetens större trygghet att få elt godt arbete, får jag för min del förklara, att jag icke anser allmänheten i ett sådant mästerprofs afläggande ega nå gon garanti alls. Jag kan icke ens fatta hvarföre delta prof skall behöfvas och hvartill det skall tjena, i något yrke, som är af den beskaffenhet, att allmänheten sjelf kan bedöma saken. Helt annat är förhållandet, om det är fråga om alt hafva kontroll på huruvida en metall har en viss lödighet, eller huruvida t. ex. medikamenter äro af god och oförfalskad beskaffenhet.