Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver hvarje hopfästning sågs en större eller mindre spegel, eller taflor; de sednare, som utgjorde det betydligaste antalet, föreställde fartyg af alla konstruktioner. Hela tafvelsamlingen hade kanske kunnat liknas vid ett litet galleri med porträtter af hädangångna personer; och när den djerfve sjöröfvaren Haraldson besökte sin dotters rum, uppstego kanhända från de prydliga däcken, den fina luftiga tågbyggnaden skarpa minnen, hvilka, likt vålnader af oförsonade personer ur glömskans natt, straffande uppträdde för att gifva en vink om redogörelse. Anblicken af det hela lät ana rof från strandade skepp, och deruti skulle den så mycket mera blifvit styrkt, som fått kasta en blick i det kompassfodral, hvilket af Erika förvarades åt Gabriella, hvars enskilda tillhörighet det var: det oansenliga fodralet innehöll de mest utsökta perlrader och andra nipper, till ett ganska högt värde. På den stora mahognyskifvan, hvilken som bord var uppslagen mellan begge fönstren i detta rum, dit en klemande far hopfört allt hvad han ansåg kunde roa och behaga den förgudade dockan, brann, i en konstrikt arbetad silfverlampa, en klar behaglig låga, lagom att belysa de tjocka brokadgardinerna omkring den grofva eksängen, dit Erika nu ledsagade Gabriella. ”Vill inte du också lägga dig, Erika?” frågade den lilla. ”Du sitter nu så ofta uppe om nätterna.” ”Jag skall sy färdig din docka, Ella,” svarade Erika och började framplocka en mängd granna lappar. ”Ack, låt mig då sitta uppe i sängen och se på, söta Rika! Du syr på dockan alla nätter; men hon blir aldrig färdig!” ”I afton skall den säkert bli det; men du får icke sitta uppe och se på mitt arbete, ty då har du intet nöje af det, när det är färdigt. Lägg dig nu ner, så skall jag berätta dig något vackert.” ”Men jag har icke läst min aftonbön ännu, Erika.” ”Det var sannt, den får du icke försumma!” sade Erika, och en matt rodnad, föranledd af tanken att hon för egna angelägenheter glömt pligten mot sin älskling, färgade hennes kinder.
Då redskapen finnes orätt stämplad, vare den, sorn, efter behörig anmälan, i enlighet med slämplings-beviset, begagnat redskapen, fri från ansvar derför, så framt ej visas kan, att lian om det af justeraren begångna felet haft full kännedom; dock skall lian, i händelse redskapen finnes större, än hvartill den stämplad blifvit, för löpande året betala den högre afgift, som rätteligen erläggas bort. När kannerymden i bränvinsbrännings-redskap befinnes större, än den uppgifvits, men öfverskottet ej öfverstiger rVtdel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej derför underkastad beslag, utan må, vid derom vppad fråga, innehafvaren debiteras för det löpande året med den högre skatt, hvartill pannans ökade rymd föranleder, och redskapen genom hans försorg å nyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, sorn uti 67 § stadgas. §. 69. Moni. t. Försummar någon att å utsatt tid och ställe till försegling aflemna icke inmurade bränvinseller destilleringspannor med tillhörande redskapsdelar, på sätt i § 5i sägs, eller i allmänt förvar dem inlemna, bote 10 r:dr, och varde försegling på hans bekostnad verkställd. För uraktlåtenhet att iakttaga föreskrifterna i § 52, vare bot 20 r:dr. § 70. Mom. i. Har bränvinsbränningseller destillerings-redskap blifvit förseglad, och finnes förseglingen sedan, under den tid redskapen ej får begagnas, bruten, utan att egaren gitter visa, att sådant af våda eller utan hans vållande och vetskap skett, bote han 5o r:dr, och vare den oförseglade redskapen, som bort förseglad vara, derjemte förverkad. Kan ej utredas, af hvilken förseglingen blifvit bruten, och lior till Becilia.-, Lagsamt Allm.
Lands-Contoren till de högre Embetsverke», sorn dermed ega befattning; samt slutligen att Utskottet mätte utreda beloppet af de ersättningar åt länte-innehafvare, som kunna ifrågakomma. 2:o Af Herr Friherre af Nordin> C. J., som, under anförande, alt det -ville synas, att den extra ordinarie eller Man tals-räntan _, hvars serskilda skatte-titlar dels utgjort bevillningar, medgifna i och för tillfälliga behof, dels uppkommit i utbyte emot na tu ra-pravsta Lionel-, utan att något beslut om deras utgörande all framgent föregått, blifvit, utan Rikets Ständers medverkan, år 1719 i Jordeböckerne intagen, samt att, om äfven Rikets Ständer, missledde af det för handen varande förhållandet, vid sedermera vidtagne regleringar, utan närmare granskning af tillkomsten, låtit dervid bero, sådant icke borde rubba de skattskyldiges rätt att icke utgöra andra skatter, än Rikets Ständer i laglig ordning ålagt, yrkat, alt Stats-Utskottet måtte noga utreda och för Rikets Ständer fullständigt framlägga de lagliga beslut, hvarigenom de under namn af Hemmanlals-ränta nu utgående skatter äro af Rikets Ständer förklarade i all framtid höra af jorden utgöras, samt att, derest sådant beslut icke skulle finnas, hela denna ränta, eller den del deraf, för hvilken ett dylikt beslut saknas, måtte med år 1841 upphöra att debiteras och uppbäras; varande jemväl af motionären framställdt, att, om af Kronan, under en tid, då räntan på god tro utgick, den blifvit till visst ändamål anvisad, ersättning af Stats-Verket måste lemnäs till Militaireoch Civil-staterne antingen i penningar eller sådane räntor, som Kronan lagligen eger att disponera, utan att detta bör inverka på jordegarens rätt att blifva befriad från ett skattebidrag, som saknar laglig grund, äfvensom det vore Kronans ensak att ersätta dem, som med egande-rätt nu innehafva några af dessa räntor, hvarvid dock borde utredas, huruvida alla nu till enskild man utgående räntor verkligen förefunnos, då Kronan afhände sig egande-rätten. 3:o Af Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson från Calmar Län, som förmenat, att hemmantals-räntan tillkommit för tillfälliga behof och bordt upphöra, när dessa behof icke vidare varit för banden, samt, på sådan grund, yrkat, att berörde ränta måtte upphäfvas och de Statsbehof, hvartill densamma varit påräknad, fyllas genom allmänna Bevillningen;
Således kan jag alldeles ia - 631 Deri 2g October e m, ]le dela Herr von Hohenbausens och Friherrg af Noidins åsigt att §:ns liela vigt är concentrerad i ordet Räkenskaper. Jag anser tvertom hela kraften hvila derpå , alt tillståndet skall re videras ; ty det andra har blott afseende på verkställigheten af Revisionen, Kan ej hvar man inse , att föreskriften om de två åren tillkommit endast derföre, att Revisorerne, tiil undvikande af allt för stor kostnad , ej skulle hvarje år sammanträda, och ej eller hvarje tredje år, på det tiden ej måtte blilva för lang? Jag lian derföre alldeles icke instämma deruti , att här blott är fråga om en revision af sjelfva Räkenskaperna ; och Revisionens sammansättning bevisar detta tillräckligt. SlatsUtskottet skulle i annat fall hafva svårare, att kunna medhinna granskningen i händelse till exempel det fordrades att granska, tre års förvaltning. Jag hemställer huru detta, ihop med alla andra åligganden skall kunna ske under loppet af de i Grundlagen för Riksdag föreskrifna 4 månader. Och detta blef annars fallet; ty 1825 års Revisorer skulle då endast kunna befatta sig med 1&22 och 1823 Ers Räkenskaper; Revisionen för ar-i823, 1824 och J825 årens bokslut, och så vidare, hvarigenom 3829 års Statsutskott skulle hafva att granska för. valtningen för åren 1 S 2 6 , 1827 och 1 8 a 8• Detta vore svårt för SlatsUtskottet att medhinna , utom det att Representationens egen kraft derigenom skulle tilibakasattas. Det har blifvit taladt örn förhållandet i an dra constitutionella länder; men man har icke kommit ihåg, att hos oss ej finnes någon _Bt-.d - Dtn 29 OetoLcr /. m. get i hvilken händelse föreskriften i 68 §. Riks-' dags-Ordningen vore tillräcklig, ty man behöfde då endast efterse rubrikerne och summan.
M:ts högstberörda nådiga proposition lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda ete. Stockholm den 24 Maj 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Maj 1851. Presle-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående dispositionen af de 1848 års krigsrusiningsfond tillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms utredningsförråd inlemnade. (Stats-Ulsk:s Uti., A:o 136.) S. A. K. Efter det E. K. M:ts och Rikets Krigs-kollegium, till åtlydnad af erhållen nådig befallning, låtit i Stockholms utredningsförråd till vård och redovisning intaga de persedlar, hvilka, dels i följd af den genom Kongl, brefvet den 30 Oktober 1849 Kollegium anvisade ersättning för utur förråden till armée-korpsen i Skåne och på Fyen år 1848 utlemnade förnödenheter,' dels såsom för 1848 års krigsrustningar serskildt anskaffade, borde anses såsom krigsrustningsfondens tillhörighet, hvarjemte och uppå framställning af det för krigsrustningarne tillförordnade, numera upplösta General-krigskommissariatet, Kollegium förordnat om intagande i ofvannämnda utredings-förråd af de effekter, hvilka för hemälda Kommissariats äfvensom för General-intendentens och honom underlydande tjenstemäns behof blifvit upphandlade^ så har E. K. M:t, vid sådant i underdånighet anmäldt för - Expeditions-U tskottets Förslag till und.
Jag har gifvit det sitt närvar, utseende blott derföre, alt jag städse haft framför mig den tanken, alt den största förtjenst ett nu angifvet förslag kunde innehålla, vore att en fullständig jemkning emellan stridiga meningar deri skulle vara åstadkommen; och jag har till och med gått ännu längre än hvad detta fordrade; och det emedan, när jag i sednaste plenum lyssnade lill de, efter min mening, än riktiga än oriktiga skarpa anmärkntr, som af åtskilliga talare, Frih. Boye, Hrr Lagerhjelm, Rosenblad m. fl. här gjordes, alla under conclusion på afslag eller förkastande af betänk, i sin helhet, så uppstod hos mig den tanken, om man icke, genom att göra dessa herrar till viljes i deras stränga fordringar, skulle kunna förmå dem att afstå från en enligt min öfvertygelse så förderflig utväg, som att göra det hela lill intet, derföre att delar deraf ej behaga. Den vallag, som jag sålunda utarbetat, må nu emedlertid tjena som ett kraftigt bevis derpå, att man, ehuru antagande principen om allmänna val, som så envist påstås vara så helt och hållet anarkisk, likväl kan på sådan grund uppföra ett förslag, som, hvad än annars må sägas om detsamma, dock åtminstone icke skall befinnas vara för litet conservativt. ]Nu hunnen till specialiteterna anmärker jag till en början, att jag ej lika med Utsk. kan anse l ik tigt vara, att bilda andra kammaren genom val ur den första; men deremot vill jag, såsom straxt närmare af mig skall föreslås, låta välja densamma directe af vissa efter en något högre census valberättigade; men då måste i den vallag jag föreslår, olika emot hvad Ulsk:s innehåller i afseende på både valrätt, valbarhet och valsätt, tvänne särskildta förslag förekomma; det ena alhandlande om första och det andra om andra kammarens sammansättning. Rätta ordningen att här följa torde vara att först tala om huru första kammaren skaII bildas. I afseende på rösträtten lill denna kammare har jag iG8 Den 19 April f. m. inga särdeles vigtiga anmärkmr atl göra emot hvad Utsk. i betank. Några skall jag dock framställa.
-Onibudsmans 42 föreståndaren Mellblom affordrade afgifter, lill hvilkas betäckande utmätning blifvit förordnad, skulle borgmästaren, som i egenskap af riksdagsman bivistade 1834 och 1835 årens riksmöte, hvilket börjades i Januari månad 1834, innan den tid, räkenskaperna för teatermedlen vanligen redovisades, således icke hafva ägt tillfälle att kontrollera, huruvida bref till Konungens befallningshafvande ingått, som upplyste om representationer varit hållna, och sedermera, då skrifvelse härom från Magistraten den 20 Maj 1836 expedierades, icke erinrat sig Mellbloms vistande i Lindesberg år 1833, samt följaktligen ej heller efterhört, hvad åtgärd blifvit vidtagen med dennes under qvarstad satta teaterdekorationer, men först år 1837, efter ett tillfälligt besök i auktionskammarens förvaringsrum, fått anledning att utfärda kungörelse om deras försäljning å offentlig auktion, hvilken ock den 30 Januari samma år förrättades af rådmannen Fröberg, som äfven hade bort emottaga auktionsmedlen. Omsider och sedan borgmästaren, vid erhållen kommunikation af Jerlings sednare skrift, under den 14 Juni 1842 affordrade Fröberg dittills uteblifven redovisning för auklionsförrättningen, bade Fröberg den 16 derpåföljde Augusti skriftligen anmält, att vaktmästaren Schöldberg väl inställt sig för att betala de af honom å auktionen inropade dekorationerna, men att Fröberg af uppgifven anledning icke ville befalla sig med någon liqvid för nämnde auktion, utan finge Schöldberg lemna auktionsmedlen till den, som vederborde. Erkännande borgmästaren äfven i afseende ä flotta fall, att honom kunde till last läggas, det han dels tillåtit Mellblom skådespels uppförande innan afgiften derför blifvit erlagd, dels åsidosatt att påskynda redovisning för auktionsmedlen, hvilket dock, efter borgmästarens förmenande, icke kunde anses såsom en förskingring.
Till följd af sina korta ben och långa vingar kan tärnan endast med svårighet gå på marken. Det är derför omöjligt för henne att försvara sitt bo på samma sätt som tjufjon. I stället tvekar ej denna till kroppen minsta af polarländernas simfoglar att anfalla hvem det vara må, som vågar nalkas dess bo. Fogeln kringkretsar fridstöraren med synbar förbittring och susar då och då med så ursinnig fart förbi hans hufvud, att han hvarje ögonblick måste befara att blifva sårad af dess skarpa näbb. Jemte ofvan uppräknade simfoglar träffar man öfverallt längs kusterna tvenne ejderarter, den vanliga ejdern (Somateria mollissima L.) och praktejdern (Somateria spectabilis L.). Den förra häckar företrädesvis på låga öar, hvilka redan vid äggläggningstidens början omgifvas af öppet vatten och derigenom blifvit oåtkomliga för de i land kringströfvande fjellräfvarne. De rikaste ejderholmar jag sett på Spetsbergen äro Dunöarna vid Hornsund. Då jag besökte stället 1858, var hela holmen så tätt belagd med bon, att man måste framgå på densamma med största försigtighet för att ej trampa på ägg. Dessas antal är i hvarje bo 5–6, någon gång större, hvilket senare fångstmännen säga bero derpå, att ejderhonan, när hon kommer åt, stjäl ägg från sina grannar. Sjelf har jag sett ägg af Anser bernicla i ett ejderbo. Äggen rufvas af honan, men i hennes granskap vakar den praktfullt färgade hanen och ger tecken till flykt, när fara nalkas. Redet bildas af en rik, mjuk dunbädd. Det bästa dunet fås genom skattande af dunklädda bon, ett mindre godt genom plockning af dödade foglar. När honan jagas bort från boet, söker hon att i hast skrapa dun öfver äggen, för att de ej skola synas. Dessutom öfvergjuter hon dem med en ytterligt stinkande vätska, hvars vämjeliga lukt alltid vidhäftar de nyss insamlade äggen och dunet. Det stinkande ämnet är dock så flyktigt eller lätt sönderdelbart i luften, att lukten inom några timmar fullständigt försvinner.
Med godkännande af memorialet i öfrigt, beslöt Ståndet, att vid slutet of lista momentet uti den föreslagna 5 § af instruktionen för Banko-Utskottet och efter ordet »efterrättelse» borde göras ett tillägg af denna lydelse: »Sädana förslag deremot, som afse försäljning af Bankens fasta egendom eller ny bank-lokals uppförande. skola underställas Rikets Ständers pröfning»; och skulle de öfriga RiksStånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Bonde-Ståndets beslut sig förena. Prot.-Uldrag den 21 Oktober 1863. 679 S. D. Föredrogos Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Utlåtanden: M 4, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande vissa delar af Utskottets Betänkande, JV3 1, med förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar; 1, 2 och 5 punkterna Indes lill handlingarne; hvaremot 4, 5 och 6 punkterna bi[öl/os; samt M 3, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande vissa delar af Utskottets Betänkande, M 2, med förslag till lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar; i sammanhang hvarmed föredrogs ett utdrag, JV2 462, af Ridderskapet och Adelns denna dag hållna protokoll, enligt hvilket nämnda Riks-Stånd, sora, med afslag å Utskottets i 1 och 2 punkterna gjorda hemställanden, beslutat vidblifva sina förut lättade beslut rörande §§ 1 och 7 i Utskottets uti Betänkandet JVs 2 afgifna förslag i ämnet, hvilka beslut skulle vara upptagna i Ridderskapet och Adelns protokollsutdrag J\° 404 för den 12 sistlidne September, inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i merberörda beslut sig förena.
Denna anfmarigbet icre eger rum, få framt meD intpg genom ©ocfenflämmo* protocoll, ellet elje|l, behörigen fan flprfaS, att jorDegaren af Dem icfe njutit en mot utffplDerne fmaranDe tjenflbarbet. 87 §. 139. ^Iptta tjenflebjon, lanbtbönber, torpare odj arbetöfolF, eller bpta be boflaD, feDan jfattjFrifntngen merFflällD ät, roibfänneö lifroäl förre IjuöbonDen Det förut flaDgaDe anfroar för Deraö ivronomtjfplDet, meD rättighet att för De» famma njuta etfättning af Den, forn Dem feDermera unDer året antagit. §. 140. •Öar jfattjFplDig efter mantaléfrifningen uppgifvit fin egenDom tiD borge» närer, eller Dör ban efter uppbörDéåretö början, jM, efter fFeDD begåfning, SkmiUning gälDaö af concutömajjan eller fterbfyufet, utan att utreDning eller flut bel/öfmet afroaftaö. 0m 21 fFöreningar. §. 141. Slffortning å $5eroiHning må ega rum enDaft: l:o för Dem, forn afliDit före Den 1 Slaj, Då uppbörDöåret börjaö, i broilfet fall Den afKDncö SSemtllning, efter 1 2lrt.
Hvad ders af Riksens Ständer begärdta årliga undersökning af Mått, Mål och Vigt hos de handlande beträffar, så anför Collegium att denna åtgärd redan i 1739 års Författning är föreskrifyen och åt Bergsbetjenrte, Fiscaler och Uppsyningsman anbefalt , alt flitigt efterspana huru den iakttages men hemställer om någon viss tid, på sätt Riksens Ständer föreslagit, kan utsättas; inom hvilken Justeraren eller innehafvaren af målkärl eller vigter skall hållas till ansvar för deras rigtighet, utan må det på den årliga justeringen bero. Rörande kröningen af packtunnor för strömming och Tjära i Botniska viken, anser KammarCollegium att ingen delägare i fiskeri eller tjåxubränning må till krönare antagas. Innan Vetenskaps-Akaderjiien går att aflemna sitt enskildta utlåtande, torde det, vid detta tillfälle, icke vara ur ordningen, att undersöka nyttan af förbättringar, sorn införa ändringar i sådant hvarvid alla individer af ett folk redan vant sig, och med hvad hopp om framgång en sådan förbättring kan försökas. Det är ostridigt att hvar och en förändring i det, hvarvid man redan är van , är en olägenhet, dels emedan man så lätt förblandar det nya med det gamla och tillvända, och dels emedan man ofta ej nog kraftigt vill förbättringen, tor att underkasta sig besväret att vänja sig dervidVanligen blir der* Betänkande om Mätt, Mai och Vigt. 2 95 före all förbättring nyttig endast för den uppvexande generationen, under det att den bortgående ej hinner att dermed familiarisera sig. Det är deraf klart att, då det på den sistnämndas pluralitet beror, att antaga ändringen eller ej, så blir den icke antagen, förr än någon tvingande omständighet inträffar, der val ej mera eger rum. — I den förändring, sorn här är i fråga vore det således af högsta vigt, att åt den uppvexande generationen förbereda alla fördelar af en fullkomlig förbättring, utan att den bortgående allt för mycket stötes i sina vanor, och utan att det nyas införande motarbetas af det gamlas bruk. Att mångfalden i Sveriges Mått, Mål och
Och jag ser då icke heller U.igon särd-les orsak, hvarföre icke BancoUtskottet tå.gerna mä yttra sig öfver frågan i heh sin vidd; men om ett särskildt Utskott förordn s, så kunne vi vara lika förvissade, att ämnet blir fullständigt och väl utredt: Och ändamålet skall således i båda fallen likst vinnas. Hufvudfiågan är deremot af en stor vigt, Jag bivistade icke 1809 års Riksdag: och jag har icke haft tillfälle att göra mig underrättad om beskaffenheten af de mer eller mindje bindande anledningar till förhoppning om hjelp, som kunna vara Götha Canal-Bolag gifne; men dä jag, af sjelfva Kongl. Majrts nådiga Proportion, inhämtar, att frågan nu är blott om ett lån, mea iche om något skyldigt bidrag, så Ran jag ick föreställa mig, att nu varande Riksén1. Ständer ro o, för deras beredvillighet, i nå or måtto bundne, hvarken till tid eller sätt, Tnpu detta Stånd, och inom våra Respectiva MedStänder, äro flera framställningar gjorda, de der gå ut på att visa, det Jordbruket, Bergs - Den 17 April. 327 bandtcringar och Rikets öfrige näringar äro, genom en tryckande penningebrist, försatta i en sadan belägenhet, att Ständerne synas äga valet blott emellan att lemna afseende åt näringarnas rop på penning-undsättning, eller ock att af nationen och efterverlden emottaga förebråelser för deras aftynande och productionens lörmindskning. Och det är då uppenbart att, om Ständerne icke finna sig i stånd att kunna fullgöra allas fordringar, så måste de betänkligheter, som deremot möta, också gälla lika emot dem alla, i mon af hvarderas mera eller mindre rätt, grundad i nödvändigheten. Jag förutser då att, vid afgörandet af deras förhållande i jemförelse till hvarandra, kunde Höglofl.
Utskottet, som vidare går att yttra sig öfver Kyrkoherden Schönbecks yrkande att en utredning af förhållandet med Biskoparnes löneinkomster måtte verkställas, har i afseende härå tagit kännedom af den detaljerade uppgift å samma inkomster, hvilken finnes inlagen uti en mot Statsoch Ekonomi-Utskottets betänkande N:o 83 vid 1844 och 1845 årens riksdag afgifven reservation, hvarest dessa inkomster uppgifvas hafva för år 1842 uppgått tili följande belopp, nemligen: för Erkebiskopen , Biskopen i Linköping , d:o i Skara , d:o i Strengnäs d:o i Westerås B:ko R:dr 12,550: 31. 9. 99 9 9 8,523: 15. 11. 9 9 99 6,409: 4. 7. 9 9 99 7,864: 25. 1. 99 99 9,349: 39. 9. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottels d:o i Lund , , 10,727: — 7. , d:o i Kalmar , , 10,108: 31. 6. , d:o i Carlstad , , 6,819: 31. 10. , d:o i Hernösand Uti denna uppgilt äro dock Biskoparnes inkomster mångenstädes synbarligen alltför lågt upptagne, emedan den betydliga del deraf, som utgår af boställen och andra löningsfasligbeter, blifvit derstädes beräknad icke till hvad den i verkligheten utgjort, utan elter 4 procent af nämnde fastigheters taxeringsvärde, hvilket, såsom bekant är, betydligen understiger det verkliga värdet, hvarförutom kändt är att de bland dessa fastigheter, hvilka äro utarrenderade, i allmänhet lemna en, i förhållande lill värdet, alltför ringa afkastning. Att förhållandet är i enlighet med hvad Utskottet sålunda antagit, bekräftas ock vid jemförelse emellan nämnde beräkning, så vidt den afser inkomsterna vid Biskopsstolen i Lund, och den uppgift å samma inkomster, som af Kyrkoherden Schönbeck blifvit meddelad.
Beslut öfver frågan om beräkningen af Församlingarnes röster, men denna fråga icke är af natur att kunna förfalla, emedan, i sådan händelse, Rikets Högleflige Ständers Beslut öfver målet i det hela skulle blifva utan påföljd , har Utskottet skolat, i öfverensstämmelse med föreskriften i RiksdagsOrdningens 73 §. om sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga meningar, vördsamt hemställa, att HÖgloflige Riddershapet och Adeln samt det Välloflige Borgare-Ståndet täcktes accedera till det ITogvordige Preste-Ständets och det Hedervärda BondeStåndets Beslut; och om Utskottet, vid upprättandet af detta förslag, å ena sidan, förnämligast rådfrågat sin öfvertygelse om vardet af de grunder, på hvilka Herr Biskopen Doctor Tegnérs reservation finnes byggd, så har också, å den andra, Utskottet för sitt tillstyrkande hemtat ett ytterligare motiv från den föreställningen, att de önskningar, Rikets Presterskap och Mem'ge Allmoge, genom deras Representanters Beslut sålunda uttalat; och med hvilkas rätt och bästa den ifrågavarande angelägenheten närmast och allmännast slår i beröring, torde både förtjena och vinna ett billigt afseende; äfvensom, och hvad det i ofvanberörde måtto af det He-! dervärda Bonde-Ståndet, i afseende på löneregleringen, gjorde tillägg beträffar, Utskottet skolat desto; hellre tillstyrka de öfriga -J Allm. Be se. ö. Oec, Ulsk. Försl.