Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom åtta dagar skall dock förslaget i så fall upprättas och skall berörde konvolut först då öppnas i alla förslagsupprällarnes närvaro och jemföras med den deri lagda förteckningen. Förslag till orgelnist och klockare-tjenst förenade eller blott lill endera al dessa skall pastor och kyrkoråd upprätta. Då fråga är om folkskolelärare-befattning ensam skall pastor och skolstyrelsen det upprätta; men är folkskolelärare-beställning med orgelnisteller klockare-tjenst förenad, skola pastor, kyrkoråd och skolstyrelse i församlingen gemensamt upprätta förslaget. Vid hvarje sådant tillfälle har hvarje tillstädesvarande ledamot, som eger att i beslutet deltaga, en röst, och skall pastor, som äfven har en röst, densamma sist afgifva: men utfalla rösterna lika för olika meningar, eger pastor den afgörande rösten. 1 brist af fullt antal kompetente sökande, kungöre pastor, pä sätt här ofvan sagdl är, ny ansökningstid. Har vid tredje anonseringen af den lediga tjernsten icke ändå tillräckligt antal fullt behörige sökande sig anmält, skall förslag upprättas med de två eller en sökande. Dock i händelse att under sista ansökningstiden flere sökande anmäla sig med högre betyg eller flere tjensteår, än de ega, som under första anslngstiden inkommit med ansökningar, böra de, som försl anmält sig, icke tillhakasättas af de sednare, utan blott fylla det eller de lediga rum med de förtjenlaste af de sist anmälde. 5:0. För slags-rättighet. Sedan sökandernes kompetens i vederbörlig ordning blifvit pröfvad och riklig befunnen, upptecknas i siffertal de sökandes betyg såväl i praktik som theori, och skola tvänne ai' de sökande, sorn ega de flesta meriterna för den ifrågavarande tjernsten, i ordning efter förtjenst uppföras. Är folkskolelärare-beställning med annan tjenst ‘förenad, fästes största afseende! på skollärare-betyget, dernäst på orgelnist, sedan på kantor och minst på de betyg, som erfordras för klockare-ljenstens bestridande Vid fråga om orgelnist-befaltning ensamt eller om kantorsoch klockare-tjenst är dermed förenad, skall högsta vigten läggas på betyget i orgelspelning.
„ staden Norrköping å dito af 200,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande, efter den derstädes år 1822 inträffade eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapital-beloppet. staden Borås å ett ursprungligt kapitalbelopp af 100,000 R:dr för denna stads återuppbyggande efter 1822 och 1827 års eldsvådor, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapital-beloppet. (Beviljadt vid 1823 och 1828—1830 års Riksdagar samt utbetaldt dels under år 1823 och 1825, dels under åren 1830 och 1831) samina stad å dito af 85,000 R:dr, för dito efter sistnämnde års eldsvåda, hvilket låns vid slutet af år 1840 återstående belopp, enligt Rikets Ständers beslut under 1840 och 1841 års Riksdag, får på det sätt liqvideras, att räntan utgöres med 4 procent samt alt 2 procent å kapitalet årligen afbetalas. (Beviljadt vid 1828 och 1830 års Riksdag samt utbetaldt under åren 1830 med 1832). -. staden Oregrund å dito af 5,000 R:dr, för återuppförande af stadens år 1829 uedbrunna allmänna byggnader; skolande detta lån, som är räntefritt, återbetalas med -./():del årligen. (Beviljadt vid samma Riksdag och utbetaldt år 1830) staden Wenersborg å dito af 150,000 R:dr, för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda; för hvilket lån den lindring i betalningsvilkoren under Riksdagen år 1841 inedgafs, att stadens skuld vid 1841 års stut får godtgöras med 6 procent årligen af den ursprungliga lånesumman, hvarvid skall beräknas 4 procents ränta för det oguldna beloppet. (Beviljadt vid 1840 och 1841 års
Äfwcn Uti nu i» frägawarande ämne, ehuru jag dertill lemnat bäde tid och upmärksamhet, wägar jag ej smickra mig med att kunna hwarken uplysa eller -fwcrtyga, nicn begäret att gagna har fbranledt wig att bryta dea tystnad jag mig Slagt. Sedan Swerige blifwit bragk i ben olycklig» ställning hwaruti det sig nu befinner, lärer wäl, efter Ster,vunnen fred, om det skall bibchälla et runi ibland Stater och utgöra ett Samhälle för sig sjelf, ej an» nät äterstä än att genom inre hnshällningens npdrif, wande till den höjd Climat och National-lpnnet med» gifwa, söka samla de krafter, som endast kunna bere» da en sjelfständighet ben wi alla önska men för ögon» blickct knapt fä nämna. Uplysnlng och häg att bringa landet till wäl» mäga, kan helt wisst ej, äfwcn nied de wisaste försatt» ningar, sä lätt ästadkommas, som genom pätaglighctcn af säker winst för hwarje steg man gör till förbättring; och detta kraftiga medel är ännu owcrksamt, sä länge Communication i ett Land saknas eller Åtminstone är sivär och kostsam. England och Holland dessa mo» berland för industrien wittna, hwad en lätt Communmttion wcrkar till LandetS förbättrande och wälmäga i alla näringsgrenar. Om det förwänande arbetet i denna wäg, innom wärk Fädernesland, nca-ligen Troll» Hätte-Canalcn, ännu ej werkat nägok betpdttigt till allmänt eller enskildt bästa, sa besnnom huru kort tid ben ännu haft atr werka pä, och ännu mur att dea blott 992 Den >27 September. blott kon ansis som en skön prospectus till ett stork och förträffligt werk. — Lät dc helo ölifwa färdigt, och man stall ha rätt att bcdömma det.
Då nämligen sinligheten är en receptiv förmåga, och då den empiriska åskådningen är att betrakta såsom en affection hos den samma, hvarigenom den är ett för det rena förståndet främmande innehåll, är det omöjligt att apriori sätta denna åskådnings bestämbarhet i förhållande till förståndet, om hänsyn tages till dess egendomliga beskaffenhet, emedan denna har ett för förståndet främmande ursprung. En dylik bestämbarhet kan endast genom empirisk konstatering ådagaläggas. Häraf följer, att kunskapens möjlighet är bevisad först, när den är empiriskt konstaterad i den meningen, att den empiriska åskådningens reala bestämbarhet i förhållande till de transscendentala schemata är empiriskt konstaterad. Nu äro de syntetiska omdömena apriori förutsättningar för kunskaps möjlighet, såvidt som de utsäga, att den empiriska åskådningen för att kunna gifva kunskap — hänföra sig på föremål — måste vara realiter bestämbar i förhållande till de rena begreppen förmedelst transscendentala schemata23. Alltså ega dessa omdömen användbarhet endast såvidt, som den empiriska åskådningens reala bestämbarhet i förhållande till de transscendentala schemata är empiriskt konstaterad. Visserligen upphäfver ingalunda detta riktigheten af den kantiska satsen, att de äro giltiga under förutsättning af kunskaps möjlighet såsom denna kunskaps förutsättningar, men en dylik sats är analytisk, såvidt som den endast innehåller en analysering af kunskapens begrepp. För att satsen skall bevisa något fordras, att eo ipso kunskapens möjlighet påvisas, hvilket på Kants ståndpunkt endast kan ske genom empirisk konstatering i den angifna meningen. Med afseende å denna konstatering är ytterligare att anmärka, att genom densamma gifvetvis icke kan påvisas en fullständig bestämbarhet hos den empiriska åskådningen i förhållande till de transscendentala schemata, emedan detta skulle innebära en motsägelse, då dessa schemata äro abstrakta och generella, men den empiriska åskådningen konkret och individuell. För belysande af det sagda må det samma utföras med afseende å en af Kants transscendentala grundsatser, substantialitetsgrundsatsen, som lyder: I alla fenomener perdurerar substansen. Beviset för denna grundsats för Kant på följande sätt.
Herr Doctor Thyselius har ytterligare andragit: att-då man besinnar, å ena sidan, alla de restrictioner, som i detta fall blifvit föreslagne, och , å den andra, det skydd, som allmänna och enskilda säkerheten fordrar emot missgerningsmäns ytterligare öfverdåd och våldsamheter, trodde Herr Doctorn, att det af Utskottets Ordförande föreslagne stadgande borde bifallas; dermed Herrar Doctorerne Svedelius och Stenhammar sig förenat, under yttrad öfvertygelse, att allmänna säkerheten icke borde äfventvras för ett eller annat möjligt missbruk; och har, i .anledning af denna discussion, Betänkandet blifvit återremitleradt 56 Lagutskottets Betänkande», med. den generela anmärkning, att Kongl. Majrts Nådiga Proposition måtte antagas, på sätt Utskottets Ordförande föreslagit. Lagutskottet, som icke funnit de gjorde qnmärkningarne på något sätt förändra de grunder, hvarifrån Utskottet vid affattandet af det återremitterade Betänkandet utgått, har sålunda ansett sig böra vid Betänkandet förblifva, destohellre som detsamma af de öfrige Irenne RiksStånden blifvit bifallet, hvarigenom frågan redan lärer vara afgjord; dock får Utskottet anmäla, att de Ledamöter af Utskottet, hvilka vid Betänkandets afgifvande yttrat särskild mening, dervid nu äfven förblifva. Stockholm den i5 November i8a3. V 7-, Utlåtande ofver Riks dagsFullmägt igen Borje Pehr ssons , från Bohus Län, Memorial, angående yrkande att förmedlade Hemmantalet må ligga till grund för alla Heimnan åtföljande Skatter och Onera. Uti till Hederv.
Rikets Ständer hafva nemligen, vid öfvervägande af de å ömse sidor anförda skäl, funnit de, sorn tala för sednare åsigten, ej kunna utan våda, af lagstiftaren förbises. Om endast dens rätt, som emottagit den nya förbindelsen, kunde komina i fråga, så vore visserligen billigheten för lagberedningens mening; men då ett förklarande i den syftning, som beredningens, kunde enligt hvad anmärkt blifvit, medföra en menlig, med grundsatserna i gällande lagstiftning oförenlig, verkan på tredje mans rätt; lärer vådan af omförmälda förklarande jemväl vara uppenbar. Ett stadgande angående ifrågavarande fall, är emellertid al bebofvet påkalladt. Att den åsigt, som Rikets Ständer biträdt, på sätt nämndt är, redan gjort sig i lagskipningen gällande, utesluter icke ett dylikt behof, j Lagen skrifves icke blott för domaren, utan äfven för folket, som deri måste linna en ledning för dess åtgöranden; och en sådan ledning är i synnerhet af vigt i frågor, som sammanhänga med det allmänna affarslifvet. Då nu erfarenheten visat hurusom mången gång säljare af fastighet, då köparen öfverlagit intecknad gäld, ansett sig befriad från all vidare ansvarighet för gälden, men efter längre lid blifvit nödsakad att den godtgöra; hafva Rikets Ständer, till förekommande af sådana misstag, och anvisande af det sätt, hvarpå befrielsen lagligen befästes, derest aftal derom verkligen sker, uppställt det stadgande, som utgör föremål för 18 § i Rikets Ständers förslag. Bland de stadganden uti 1818 års intekningslag, som i synnerhet varit föremål för anmärkningar, äro 18 och 19 §§, hvilka afse de händelser, att någon fått inteckning i flera fastigheter för samma fordran, utan att uppgifvet är för luiru stor del hvarje fastighet svarar, samt att en elier annan af dessa fastigheter samtidigt eller sedermera blifvit serskildt intecknad.
— Då således dessa utgiftsposter uppkommit genom den omorganisation af krigsakademien, hvilken R. St:r sjelfva önskat, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt. Efter härmed slutad öfverläggning och på framställd propos., blef Utskits ifrågav:de hemställan af R. o. Ad. bifallen. 5:te—11 :te punkterna. Utsluts hemställanden biföllos. 12;te punkten. Mom. a. Frih. Klinckowström: Då jag vid denna punkt reser verat mig, anhåller jag att för några ögonblick få taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk. Den ilrågav;de verkmästaren vid Svea Artilleri-Reg:te åtnjuter för närv:de, enl. hvad K. M;ts Propos. oell dertill hörande bilaga utvisa, en lön af 1,000 rdr rmt. Då frågan om löneförhöjning för denna person förevar inom StatsUtskds plenum, yppade sig en stor meningsskiljaktighet, emedan många af Utskits ledamöter ansågo det vara ett betänkligt prejudikat att på en gång höja en lön, icke allenast Deu 28 Februari f. m. 637 till dubbla, utan till tredubbla beloppet al hvad den förut varit. Orsaken hvarföre vid den slutliga voteringen Utskits beslut blef ett tillstyrkande af K. M:ts förslag, torde varit den, att man ej inom Utsk:t erhållit tillförlitlig kännedom om, huruvida den ifrågav:de verkmästaren innehade bostadslägenhet eller icke. Nu är det upplyst, att han har boställe, och vid sådant förhållande torde det ej vara lämpligt att höja hans lön till samma belopp som en andre Majorslön vid våra indelta regementen, utan hemställer jag derföre att hans lön måtte, på sätt jag inom Utsk-.t yrkat, ökas med endast 1,000 rdr och således bestämmas till 2,000 rdr.
Sådana obehagliga och ogrannlaga upptäckter, som vår senaste Långholmshistoria, förekomma derföre högst sällan. Men så spännes också bågen nog högt ibland. Våra läsare behöfva här endast draga sig till minnes den äfven i svenska blad omtalade stora stölden af 4 millioner lispund salt i Nischnij-Novgorod år 1867. Huru denna bragd blef upptäckt, veta vi ej, men ett faktum är att köpmännen i Novgorod bjödo flera millioner för att få alltsammans i godo bilagdt och nedtystadt. Mycket förnäma och rika personer voro komprometterade och saken väckte oerhördt uppseende till och med i det blaserade S:t Petersburg. Ja, svallvågorna af den allmänna rörelsen sträckte sig äfven till det undangömda Finland och öfverallt talades på den tiden om saltstölden. Isynnerhet diskuterades frågan i gränssocknarne emellan Ryssland och Finland, emedan man förmodade att de skyldige skulle försöka undkomma genom detta sistnämnda land. Det är också till denna del af verlden vi nu be läsaren följa oss till gränsen emellan Finland och Ryssland, vid pass fem mil från S:t Petersburg. Der äro ödsliga trakter med en mer eller mindre genom ryskt inflytande depraverad finsk befolkning, som mest lefver af lurendräjeri. Här tager vår historia sin början. Har ni någonsin varit med om ett riktigt nordiskt yrväder, icke sådant det presenterar sig på gatorna i en stad, utan som det kommer öfver den resande i villande skog, så kan ni ungefär föreställa er i hvilket läge de två personer befunno sig, som inleda denna sannfärdiga berättelse. Det var ej längre sedan än i slutet af april månad år 1867. Våren hade ännu blott gjort obetydliga framsteg och just den natt, vår berättelse begynner, rasade, liksom den väntade våren till trots, en förskräcklig snöstorm öfver trakten. I en tarflig "kibitka" (en släda med kur af bastmattor) sutto två personer. Deras körsven bearbetade flitigt med sin piska den flåsande "trojkan", trespannet, framför slädan. Men hvad förslogo de tre djurens gemensamma ansträngningar emot de sig stundligen allt mer och mer hopande drifvorna.
Missgeraings-Bulken, såsom Kongl. Rescriptet lill Götha Hof-Rätt den 12 Oclober 1787 alltid sedermera blifvit tillämpad t; 12:0 för den, sorn dömes till hel mansbot; Kongl. Brefvet den 14 November 1746; och 13:o för Apothekare, som i annan, än tillåten ordning, ullemnar arsenik, och såmedelst vållar någons död; Kongl. Härefter är af Justilias-Ombudsmannen anfördt, att uppenbara kyrkoplikten ledde sitt ursprung från Chrislendomens första tidehvarf, då ett offentligt erkännande och afbedjande inför Gud och Församlingen af begångne synder var ett oeftergifligt vilkor för affällingens eller brottslingens återupptagande i kyrkans gemenskap, derifrån laster eller brott honom utestängt, samt att vilkoret småningom och allt eftersom kyrkostyrelsens magt tillväxt, öfvergått lill bestämda lagbud, som, lill befrämjande af den så kallade kyrkotukten, genom Canoniska lagen fastställdes och sedermera i flere länder samt jemväl hos oss, under olika modificationer, bibehållit sig intill närvarande tid; men alt, oagtadt århundradens häfd således kunde åberopas för helgden af en inrättning, som i början medförde omisskännliga fördelar, tankarne om dess verkningsförmåga och nytta i senare tider dock varit delade. Redan år 1784 hade uttalats den mening, soto föranledde uteslutande från lagen af hvarje stadgande om kyrkoplikt, med undantag af det, som i 1 Cap. 1 §. Missgernings-Balken förekommer; och ehuru kort derefter, på sätt af Kongl. Brefvet till alla Hof-Rälterne den 20 December 1735 inhemtades, utverkats ett serskildt, genom Kongl. Brefvet den 20
Utskottet, så väl i stöd af det så lydande vilkoret, som ock med någon anledning af hvad, medelst det Nådiga Cirkulär-brefvet den 6 Juli 1849, blifvit, ehuru endast på försök, tills vidare bifallet, tycks velat få ånyo uttalad den redan vid 1845 års Riksdag framställda underdåniga önskan om »en sådan elementar-läroverkens förändring, att n. v. Apologistoch Lärdoms-skolan samt Gymnasium må utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med 2: ne bildnings-linier, ambulatorisk läsning, valfrihet från vissa läroämnen ?n. m.»; så måste jag, emot uttalandet af en sådan underdånig önskan, äfven på följande, af saken sjelf hemtade, grunder, reservera mig. 1. Apologist-skolans förening med Lärdoms-skofan synes mig nemligen redan i det hänseendet vara ett olämpligt företag, att både läroämnenas dermed förökade antal och 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. klassernas öfverfyllnad medförer och har måst medföra så väl för lärjungarna behofvet af besagda valfrihet från vissa läroämnen, som ock för lärarne sjelfve behofvet af Lancaster-methodens anlitande. Det är ett dubbelt s. k. dispensoch monitör-systern; och sådant synes mig vara en oformlighet, i theoretiskt hänseende hindersam och hämmande för så väl den reala, som den humanistiska hildnings-liniens erforderliga framsteg i de till hvardera hörande läroämnen. Behöfliga dispenser anses eljest såsom undantag från regeln, och användningen af gossar till lärare för gossar är väl blott en nödfalls-utväg; men i den gemensamma skolan har man nödgats göra undantagen till regel och nödfallshjelpen till ordningen för dagen, samt redan dermed nogsamt bevisat, att den skillnad, man velat upphäfva, skolorna emellan, dock icke kan upphäfvas, utan alltid mäste, oin än på konstladt sätt, återställas, såsom det nu sker medelst ett helt konstsystem af dispenser och monilörskaper.
Brefvet den 11 April 1844, medgifvits innehafvare af kronohemman och nybyggen samt skattehemmans egare; och en af ouppgifna samtlige frälsebönder, arrendatorer och landtbönder inom Olver-Kalix socken särskildt ingifven skrift med underdånig anhållan i enahanda syfte, hvaröfver Kammar-kollegium den 23 November 18S9 afgifvit underdånigt utlåtande; i sammanhang hvarmed förekommo underdåniga framställningar dels af OfverLuleå socknemän och dels af Piteå socknemän om bibehållande af den genom Kongl. Brefvet den 11 April 1844 skattehemmansegare samt innehafvare al kronohemman och nybyggen tillförsäkrade företrädesrätt till utsyning å Kronans skogar; 4:o En af J. Dickson & Komp., såsom egare af Baggböle sågverk i Westerbottens län i underdånighet gjord ansökning, deruti bolaget, under anförande, hurusom den genom Kongl. Brefvet den 24 November 1857 allmogen i Westerbottens län meddelade rättighet till ulsyning å Kronans skogar inom länet, skulle vara till sin verkan inskränkt genom de nämnda sågverk tid efter annan meddelade privilegier, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes medgifva bolaget rätt att, efter utsyning och mot vanlig stubböresafgift, få inom de åt sågverket insynade områden afverka fullmogna träd utöfver det för sågverket genom privilegierna bestämda antal; uti hvilket mål Kammar-kollegium den 29 November 1859 med underdånigt utlåtande inkommit; 5:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 28 Oktober 1860, deruti Rikets Ständer anfört —• och hade, vid sådant förhållande Rikets Ständer anhållit, det Kongl.
Min andra mindre vigtiga anmärkning mot Utsk:ts förslag är, att jag äfven hufvudsakligen af det praktiska skäl, att motståndet annars hos de »icke skjutsande» blir för starkt, anser att skjutspenningarnas maximum å landet bör sänkas från 1: 50 till 1: 20 rmt pr mil. Deremot torde för stad maximum böra faststalllas något högre, helst de äro högre än 1: 50 i Stockholm, der skjutsen nu icke kostar staden eller de egentlige skjutsskyldige något tillskott. Det bör dock icke lemnäs oanmärkt, att ehuru man klagar olver höga skjutspenningar, åtnjuta dock resande här i landet, jemte lägre skjutspenningar än i fordna tider och i de flesta andra länder, äfven åtskilliga andra fördelar. Vägpenningar, som erläggas nästan å alla andra ställen, betalas här. sällan eller aldrig. Vägarnes underhåll — ett ständigt växande onus — åligger jorden. Här bvgger staten de flesta jernbanor. A dessa få resande fara för afgift, sannolikt mycket lägre än dea verkliga kostnaden. Slutligen är min tredje erinran, att jag anser att deputerade från kommunen och de bidragdemnande skjutsskyldige borde biträda K. Beflnde vid entreprenadernas ordnande. Bedaktionsförslag vill jag framdeles lemna, sedan jag erfarit hvad i saken må vara att erinra. Jag anhåller om återremiss. Hr Printzensköld, Carl: Om jag å ena sidan, lika med den talare, som nyss hade ordet, anser en förändrad reglering af skjutsväsendet vara af behofvet påkallad, såsom en följd at den fullkomliga revolution i skjutsningsbesväret och sättet att färdas, Den J11 n i f. m. som är en oundviklig följd af jernvägarnes anläggning här i landet, så kan jag dock å andra sidan icke med honora dela den öfvertygelse att de resande ej hafva någon slags rättighet att blifva fortskaffade, samt att det åliggande, som hittills varit fästad t vid vissa hemman å landet att fortskaffa resande, är en uppenbar orättvisa.
Justerades Pleni-Protocollet för den 7. dennes 16r_ och eftermiddagen Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, anhöll ett iå till trycket befordra sitt den 7. dennes eftermiddagen ingifna Memorial, angående rätta förståndet af 90 §, i Rfgurings Formen, hvilken anhådan, uppå af Idert Grefven och LandtMarkalken gjord Proposition , af Ridderskapet och Adeln bitalis. » Herr von Greiff,J Johan Ludvig, hade ini lemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: I anledning af Allmänna Besvärs - och OeconomimUiskottets Betänkande,rörande Riksdagsmännen Wessings och Pehr Bengtsons Förslag till ändring uti 3. Art. i Förordningen af den 13. April I8c8, angående Jagt och Djurfång , nödgas jag-å nyo upprepa de tankar, som af mig förra Riksdagar , i samma ämne blifvit yttrade, och tillägga, att hvad jag i öfrigt kan hafva att erinra, stödjer sig på den erfarenhet jag, genom ett mångårigt bemödan* Den 2 4 Martil, /. m. 311 de, förskaffat mig om Odjurens vanor och in-i stinct, för att deraf bedömma de säkraste methoder att fånga och förminska Odjurens antal, och som jag funnit den föreslagna förändringen rakt stridande emot ändamålets vinnande, så torde benäget tillåtas mig få göra er) jemförelse emellan de vanliga |agtplatserna eller Vinterskallen, och de i dessas ställe föreslagna Sockneoch Sommarskallen och öfrige anstalter till Odjurens ut ödande, som orden uti Ut-' skottets Betänkande lyda.
Då Utskottet förutsett det fall, att RiksgäldsContoiret icke skulle få låna ut så stor summa, som det upplånar, så har Utskottet likväl icke föreslagit någon åtgärd att skydda Contoiret emot en sådan händelse. Det är derför jag föreslagit, att RiksgäldsContoiret, i ett sådant fall, skulle få höja maximum af lånebeloppet. Utskottet synes hafva gjort en något för sträng fordran på säkerhet. Derigenom kan en sådan conjunctur uppkomma för de lånebeliöfvande, att många egendomar få bort - Den i6 Mars e. m. gå på utmätnings-auction lill lågt pris, och •f:delar af taxeringsvärdet då icke innefatta större säkerhet, än Jrdelar annars skulle göra. Uppå härefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition blef SlatsUtskottets Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 5 sistlidne December under N:o 346 atlåtne och den 21 i samma månad f. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående inkomsterne från Ö11 S:t Barthelemy; fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Memorial borde läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskottets den 5 sistlidne December under N:o 35o afgifne och den 21 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om åtskillige af de uti 60 § RegeringsFormen omnämnde Bevillningars lefverering lill RiksgäldsContoiret. Vid förnyad föredragning bifölls StatsUtskoltels den 8 dennes under N:o 427 afgifne och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver väckt motion, att Majoren, Friherre C. W. Gripenstjerna 182 Den 16 Mars e. ra. måtte, från och med innevarande års början, å RiksgäldsContoirets