Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lch som det dessutom är lika onekligt, att dä en af dplikt sörbehäll beroende ägare omsider hinner inse det han, när omständigheterne nödga honom afstä Egendomen, icke kan äterfä hwad den honom kostar, mäste hugen förswinna för nyttig odling och förbättring ; äfwen ssm en Borgenär, hwilken, okunnig om Äboens inflränkta rätt, lemnar försträckningar, som ehuru icke öfwerstigande Egendomens werkliga wär» de, likwäl wid dess föryttring icke kunna deraf utgå, Llifwer lika smärt som oskyldigt lidande; fä hafwa Riksens Ständer ansett det wara bäde för enskild säkerhet och allmänt bästa af högsta wigt, att sä äfwentyrligs äftal, hwarigenom sjelfwa ägande och dispositions-rätten pä wisst sätt inflränkes, blifwa hindrade, dock med bibehållande af arfwinges Lagliga rätt till börd. Riksens Ständer anse ock förbud häremot full» kotvligen öfwerensstämmande med de grundsatser, hwar» pä Lagstiftaren haft afseende, när den fordna bördes rätten fick det flick den nu har^ Bördemannen ägde i äldre tider rätt, att efter mätismanna ordom inlöser arfwejord som skulle söryttras; men som omissheten om resultatet af en flcende »värdering hindrade ett säkert beräknande af ersättning för nedlagdt arbete och kostnad, ansägs nödigt att genom 17L0 ärs Förordning lätes Den L4 April. Ma wärbet af säljaren sjelf bestämmas till del högsta som annan köpare wills derföre giswa. I likhet med denna i allmänna Lagen fökide prim eip, samt pä osman anförde grunderanse Riksens Stander derföre följande tillägg wid 2 §. 1 Cap. JorHa-Balkcn nödigt och anställa j underdänigstcc det mätte samma tillagg genom Eder Kongl. Majus Nådiga Sanction erhälla kraft och Lag: Ej niä Säljaren L Röpeeller SkiftesAfhanLking om jJord och Fastighet hädarreft
Detta K. Bref lyder sålunda: OSCAR dic. Vår ynnest <5ic. Då, enl. hvad erfarenheten ådagalagdt, särskilda hinder för Rikshufvudbokens afslutaride inom vanlig tid någon gång kunna upstå, håfve WI ej mindre med anledn. häraf än med hänsigt till underlättande i allmänhet af den på Riksg:sKont. ankommande penninge-förvaltningen nu funnit godt i nåder anbefalla vårt och Rikets StatsKont. att, så snart under handläggning af hvarje års Riksboksiuts arbete möjligen ske kan, upgöra en approximativ beräkning af de till samma bokslut börande öfverskott, besparingar och brister, och derest denna beräkning skulle utfalla med Saldo till Rikse:sKonl:s förmån, genast på grund deraf till Eder lefverera lämpliga förskoltssummor, under vilkor den närmare liqvid, som af det blifvande Riksbokslutet kommer att föranledas; hvarom vi velat Eder till behörig kännedom och efterrättelse härmed förständiga. Stockholms Slott den 18 Ok t. 1844. OSCA R, S. A. Munthe. Genom detta K. Bref är således den olägenhet afhjelpt, som skulle upkomma af dröjsmålet efter Rikshufvudbokslutets påbörjande och intill dess afslutande, men delta bokslut börjas icke förr än efter års förlopp efter det år, för hvilket det upgöres. Således börjas bokslutet för år 1857 icke förr än om hösten 1858. Nu händer till följd deraf ofta, att RiksgisKont. länge, sedan StatsKont. redan kan beräkna öfverskotten, får vänta på de detsamma tillkommande medel emedan Riksbokslutet icke påbörjats.
När det då ej kunnat verkställas, kan det de facto ”redan anses brutet och helgden deraf försvunnen.” ”Det fattade realisationsbeslutet har visserligen, i följd ”af silfverköpen och financefunderingarna hos vår Banco”Styrelse, utöfvat ett menligt inflytande på vexel-coursen ”och vårt creditväsende i allmänhet, särdeles inom hitfvud”staden; men några transactioner, baserade på förutsättnin”gen eller öfvertygelsen om realisationens verkställighet å ”128 sk., hafva, enligt min i denna del icke så särdeles ”inskränkta erfarenhet, alldeles icke ägt rum, och ibland ”förnuftigt folk ej kunnat äga rum, så att de enskilda lidarr”dena, från denna sida, enligt min öfvertygelse, kunna skat”tas lika med noll. Det är således endast de passiva capi”talisterna , om jag så får uttrycka mig, som lida, och äf”ven dessa hafva ej haft särdeles skäl att beklaga sig, enär ”prisen på egendomar och varor ingalunda i förhållande till ”den högre vexelcoursen fördyrat sig.” Jag är, såsom jag redan förklarat, icke så lycklig som Frih. Rantzou att ännu förmå öfvertyga mig, att vi befinna oss i en annan ställning än 18J0, då myntbestämningsoch realisationsbeslutet fattades. Den reservation, jag då, som ledamot uti Stats-Utsk., emot detta beslut afgaf, innefattar min orubbliga öfvertygelse, att all myntbestämning, Utan utvexling i omedelbart sammanhang dermed, är olämplig. Jag betviflar, att jag någonsin kan bevisas, att denna tanka är oriktig. Nationen följer nu med stegrad uppmärksamhet sina s. k. Representanter. Jag representerar här endast några få af min slägt, men jag skall dock bjuda till att representera Nationens intressen. Jag tackar Gud, att jag äger en temligen betydlig landtegendom utan skuld, och några tusende R:dr deröfver. Jag är således hvarken stor Den ao Februarii f. m. »9 capitalist eller skuldsatt jordbrukare, och bör alltså anses kunna yttra mig i detta ämne utan eget intresse.
Så önskligt det vore, att hafva en fältstyrka af 100,000 man organiserad, hafva kommitterade dock trott sig böra inskränka den styrka, för hvilken under fred befäl, vapen och beklädnad borde beräknas, till 70,000 man, förutom befäl, underbefäl, spel och icke stridande, men hvilken under krigets fortgång skulle kunna ökas till 100,000 man, hvilken styrka bör 23 kunna mäta sig med den, hvaraf på anförda mer eller mindre sannolika skäl vi kunde hotas» men som också kan blifva behöflig i anseende till vårt lands vidsträckthet, som icke tillåter oss att samla våra stridskrafter på en punkt. Kommitterade kunna vänta sig den anmärkningen, att hafva föreslagit för fiten krigsstyrka, och att denna borde uppgå till åtminstone 3 för 100 af folkmängden, eller något derutöfver, såsom i Preussen och Schweitz. Skälet till denna inskränkning har icke varit bristen på folk, emedan en ordnad beväringsinrättning är en rik manskapskälla; icke heller bristen på böjelse hos vårt folk till vapenöfningar under fred, hvilken gamla fruktan så segrande blifvit vederlagd genom de senare årens allmänt visade lust och hog för sådane; skälen hafva varit kostnaderna att vapenöfva, väpna och utrusta samt för kriget med alla förnödenheter förse en större styrka, synnerligast att kunna tilldela densamma ett någorlunda tillräckligt och dugligt befäl, hvarförutan en stor styrka saknar ledning, strider lamt och faller i fångenskap. I krigets skola kan visserligen befäl ganska snart bildas, men det får icke vid ett krigs början saknas eller vara obildadt. Redan de kostnader, som fordras för att vid krigets början hafva en organiserad styrka af 70,000 man, äro så betydliga, att endast öfvertygelsen om den tvingande nödvändigheten stadgat kommitterades beslut att föreslå en så ansenlig styrka. Det bör ock erinras, att flottans manskap icke häruti ingår. Svenska krigsstyrka!! till lands uppgår nu med fem klasser beväring till något öfver 100,000 man.
Canalen och Slussverket, hvarigenom, efter Directionens tanka, Staten af Bolaget åtnjuter vida större inkomst, an som möjligen kunde uppkomma genom oinförmalde Bevillningsafgift; så har E K. M., som, vid sådant förhållande, funnit liågan, huruvida Bevillning för utdelningen å Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolags adier hör ega rum, vara tvåtydig, i Nådig Skrifvelse, den 22 sisth Fehr., lill Rikets Ständer öfverlemnat, att meddela förklaring öfver Bevillnings-förordningarnes stadgande i detta afseende. För behandlingen af detta mål hafva Rikets Ständer tagit kännedom ej mindre om det under den i'3 December 1793 för Trollhätte Canais och Slussverks fullbordande i Nåder meddelade privilegium , än ock om de lili underdånig efterrättelse fastställde Reglor i deri, samma dag, för Canalens och Slussa nies begagnande utfärdade taxa, med hvad mera ämnet rör, och dervid inhemtat, att, enligt det förra, årlig afgift, på sätt bär ofvan om för lii ales, till Staten erlägges, äfvensom att, på grund af de senare, Kronan åtnjuter den förmon, att dess fartyg och varor få passera Canalen och Slussarne utan någon afgift, men icke funnit, hvarken af privilegierne eller i öfrigt, någon, anledning till befrielse ifiån den yrkade Bevillningen, enär den afgift, Bolaget redan erlägger, tillkommit för detsamma beviljad perpetuel arrende-rättighet till afstådde slussar, lr unman och lägenheter, samt befrielsen ifrån afgift för Kronans fartyg och varor finnes vara ett vid Octrojens meddelande fästadt hufvudsakligt vilkor. Vid detta förhållande och då föreskriften i Bevilhnngs-förordningarne ovilkorligen gäller för alla Aclie-Bolag, och således äfven bort tillämpas på det ifrågavarande, helst föreskriflerne om undantag och lindring i Bevilluiugen af allmänna Verk och Inrättningar blott omförmäla Höganäs 64 Expeditions-Utskottets Forsla* till und. Skrifvelse
Domstolen låta lagförklaringar utfärdas, så skulle stadgandena härom ändock påkalla väsendtlig förändring, i öfverensstämmelse med hvad K. M. vid 1823 och 1829 årens riksdagar föreslagit, emedan det sammanhang, som alltid bör äga rum emellan grundlagens särskilda stadganden, ovillkorligen fordrar, det Konungamakten må äga samma prerogativ emot Högsta Domstolen, som i afseende å R. St., så att Konungens sanctionsrätt i frågor om lagförklaringar blefve på alla förekommande fall tillämplig och Högsta Domstolen aldrig ägde utöfva en vidsträcktare myndighet, än som enligt grundlagen R. St. tillkommer. — Men K. M. kan, efter fortsatt öfvervägande i ämnet, icke gilla saken mera än sättet. Domaren är lagens tolk i de rättstvister, som läggas under hans pröfning; men att öfver lagen meddela sådan förklaring, som skall gälla för alla de fall, der tillämpning af den förklarade lagen kommer i fråga, tillhörer lagstiftaren allena. Man har i allmänhet antagit såsom en vigtig grundsats, att lagstiftarens och domarens functioner ej böra sammanblandas. Anledn. till Reg.F:s afvikelse från denna grundsats i ofvanberörde måtto synes endast kunna vara den, att, då lagstiftande makten, hvad allmän civil-, criminaloch kyrkolag angår, tillhör Konungen och R. St. gemensamt, och denna del af lagstiftningen således måste under den långa mellantiden af 5 år emellan riksdagarne förblifva hvilande, man föreställt sig såsom niöj - Den 21 September f. m. 353 möjligen af beliofvet påkalladt, att åt Högsta Domstolen lemna omförmälde uppdrag. Men erfarenheten har icke vitsordat detta behof. Under de 5 år t. ex., sorn förflutit sedan nasti, riksdag, har Högsta Domstolen icke utfärdat någon enda allmän lagförklaring; och derest R. St. antaga den af K, M. na föreslagna grundlagsförändring, att lagtima riksdag skall infalla hvart tredje år, lärer nämnde behof ännu mindre kunna i framtiden uppstå.” Här är sagdt i den K. propos., att beliofvet af lagförklaringar sällan uppstått. Sedan sista riksdag har blott en lagförklaring blifvit meddelad.
len gamla vackra konstindustriella branehen glasetsning — länge i vårt land åsidosatt och nästan förgäten — har under det senaste årtiondet å- teruppväckts och bragts till utveckling af en svensk kvinna, hvars bild i dag fått plats i de svenska kvinnornas och de svenska hemmens organ, detta ej blott för den åldriga konstnärinnans egen skull, utan äfven emedan den konstart, hon så framgångsrikt och med erkännande från både fäderneslandet och utlandet odlat och odlar, så väl lämpar sig för en angenäm och tacksam sysselsättning i h e m m e n. Dels är därvid — erinrar konstnärinnan själf i en liten broschyr hon utgifvit — tillfälle för en skicklig tecknare att utveckla sin förmåga, dels äro dylika arbeten icke, som så många andra nyheter i arbetsväg, underkastade modet för dagen, ty slipadt och etsadt glas har sedan gammalt värderats högt och kan aldrig blifva gammalmodigt, emedan glasvaror ju alltid måste användas och de konstnärligt prydda ovilkorligen värderas högre än de släta och enkla. En vacker pokal eller vas. till exempel. väl utförd med initialer, vapen, emblem eller inskriptioner, påminnande om något högtidligt tillfälle, bör, särdeles om ritningen och etsningen äro utförda af någon kär hand, alltid utgöra ett dyrbart minne, och äfven utan egentligt konstvärde utförda arbeten kunna ju hafva sitt fulla berättigande. I Lund föddes d. 27 februari 1824 i handlanden Johan Peter Böös ' äktenskap med Wilhelmina Ulrika Lovisa Beckström dottern Hilda liartina Laurentzia *. Vid 18 års ålder blef Hilda Böös gift med landtbrukaren Johannes Petersson, ägare af Gladsax ' gård vid Cimbrishamn, och såväl här som sedan familjen 1856 flyttat till Lonhult i Östra Göinge * En syster är den nu 70:åriga i Malmö bosatta fröken Gustafva Eleonora Böös, i Skåne mycket bekant för sina fina handarbeten äfvensom för sina täckstickningar å siden, dem hon i mängd arbetat till de skånska adelsfamiljerna, oeh för hvilka arbeten hon tagit pris vid åtskilliga utställningar i Kristianstad och Malmö. D e ovanliga konstnärsanlagen, hvilka blott hunnit, under den första ungdomen, till en obetydlig väckelse genom några få ritlektioner, slumrade.
R:dr banko, har under de sednare åren lått stora och vackra tillbyggnader på korets begge sidor, så att detta tempel nu mera kan i prydlighet täfla med de fleste domkyrkor i riket. Sköfde har 767 invånare, af hvilka en stor del hemta sin utkomst af jordbruket. Till staden, sorn är indelad i 66 tomter, höra 871| tunnland åker och äng samt 549 tunnland utmark. Handel och handtverkerier äro, i anseende till saknad af lätt kommunikation, obetydliga. Rörelsen har dock i ej ringa mån tilltagit, sedan den i andra städer vanliga torghandel å bestämda dagar i hvarje vecka, under år 1847, här infördes och flere af stadens invånare förenade sig om att befordra afsättningen af det som torgfördes, äfven om de sjelfve ej för tillfället voro i behof deraf. Här finnas 10 handlande med 4 biträden samt 16 handtverkare med 31 arbetare. En ökad inkomst har under sednare åren blifvit beredd åt stadskassa!! derigenom att för dess V 39 räkning utarrenderats förut af enskilde personer mot en högst obetydlig afgift disponerade platser för marknadsstånd å torget, hvilket, äfvensom de större gatorna, nyligen blifvit stensatt. Sköfde församling afbidar Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut på gjorde underdånige ansökningar dels om tillstånd att förena dervarande pedagogi med. folkskolan och dels örn pedagogi-befattningens och komministraturens skiljande från hvarandra, för hvilket ändamål pastor afstått circa 12 tunnor af sin kronotionde, staden utfäst 66 R:dr 32 sk. i påskören jemte boställe och 20 tunnland 29| kappland jord, och landtsocknarne åtagit sig en årlig afgäld af i tunna råg af hvarje hemman till komministern. Hjo stad med '714 invånare, 79 tomter, 858 tunnland åker och äng samt 624 tunnland utmark, har, oaktadt sitt läge vid sjön Wetten!, icke något eget fartyg och en ringa handel.
När rökelsens sakta buktande strimmor beslöja henne, är det, som om hennes mörka anlete finge lif och ögonlocken darrade. Hvar afton efter vesper sjunges ett Salve Regina till en mild och rörande melodi från elfte århundradet. Det är, som fylldes kyrkan af ekon från en tid, som vi ej längre förstå, men som gudsmodersbilden i okuflig ifver ännu till det sista försvarar med sina under, sitt världsrykte och sin rikedom. ÖFVER SPLÜGEN. DÅ hästarna ändtligen blifvit förspända och släden står färdig framför posthotellet i Thusis, lider det redan mot aftonen. Staden ligger schweiziskt smågemytligt och stilla med snö på tak och fönsterbleck. Gumman, som med två skvalpande ämbar begifver sig till sin svingård, påstås vara ägarinna till flere hundra tusen francs, och hennes dotter, hvars hemgift alltså kunde förgylla en grefves vapensköld, tvekar icke att för en visad tjänst mottaga några nickelmynt i drickspengar. Inne vid posthotellets långbord sitter en domare med en mugg öl och en lång cigarr. – Vid en process mellan en engelsman och någon annan utländing ger jag alltid engelsmannen orätt – säger domaren. – Vid en process mellan en utländing och en schweizare ger jag alltid utländingen orätt. – Men det är ju icke riktigt af er – invänder man. – Icke riktigt! Infödingarna hafva valt mig, och om de finna domen orättvis, kunna de afsätta mig. Därefter blinkar han klipskt med det ena ögat och beskrifver i torroliga ordalag traktens patriarkaliska rättskipning. Han berättar, huruledes uppe i Davos nycklarna till häktet förvaras af skänkjungfrun på rådhuskällaren. Det är emellertid nödvändigt att skynda med affärden, ty färgen på Graubündens snötoppar angifver redan, att solnedgången är nära. I bottnen på den citrongula släden lägges en bleckcylinder med hett vatten. Man inlindas i filtar och fällar ända upp till ögonen, och fotsacken, hvilken icke är af läder, utan af svartmåladt trä, fälles igen som locket på en låda.
2tne år derefter eller vid Revisionen åe 1805 förordnades, att den såkallade förfallo pro* centen, hvarmed alla till Auction förfallne Panter voro belagde, skulle försvinna och provi-* sionen ytterligare nedsättas, så att, efter nu gällande Författningar, innéhålles, vid Råus beviljande, med undantag af de här ofvan omförmäldte Rån, mot underpant af Utländske rudimaterier och Inhamske Manufactur-Tillverkningar, Sex procents ränta, beräknad efter Ranetiden, och uti provision, antingen J,ånet meddelas på längre eller kortare tid. För Rån af 40 sk. till och med 2 R:dr •— 1 proc. a R dr 4 sk. — 5 R:dr2 8sk. — 2 dito. Stats-Utskottets Betänk anden. För Rån af 1.000 å q000 Rtdr innehåiles i ett för allt Sju och En half procent efter Råntiden och för Rån af 2000 Rldr och deröfver likaledet Sju procent. Under tiden och allt intill år 1816, då Rönförbättringen tog sin början, har Verket drifvits, örn icke med någon betydlig vinst, åtminstone utan förlust; Men för åren lgiöoch 1817 hafva Utgifterne öfverstiga inkomsterna sålunda, att förlusten yarit: Ar 1816 R;dr 12,810: 22. 1. — 1817 - — 13>83(J: 1 7- 4- Med anledning af gjorda framställningar; huruvida General - Assistance - Contoiret, utan hänsigt till den penninge - vinst eller förlust, sorn dess underhållande kan medföra, uppfyller sitt egentliga ändamål, och om icke Inrättningen är mera, skadlig, än nyttig, får Stats-Utskottet, med skyldig aktning för andras olika öfvertygelse, häröfver yttra sina egna tankar.
M:t begära att stat för Postverket måtte vid nästa riksdag framläggas. Att Utsk:t sjelft skulle upprätta en sådan stat, torde icke någon med fog kunna fordra. Innan jag slutar, torde det tillåtas mig att yttra några ord i anledning af Frih. Schulzenheims anförande. Hr Frihm har uppdragit en tableau öfver Postverkets hemligheter, hvilken dock — han får ursäkta, att jag vågar påstå det — i viss mån liknar dessa dimbilder, som försvinna, när man tar på dem. Så är åtminstone förhållandet med Hr Frihins uppgift att Sverige skulle förlorat betydligt på den sista postkonventionen med Preussen, bland annat derigenom att Sverige åtagit sig postfö ringen under vintern, då Preussen förbehållit sig den vida billigare under sommaren. Jag skulle hafva önskat, att Hr Frihm genomläst denna konvention, innan han yttrat sig öfver densamma, ty han skulle då funnit, att Sverige visserligen åtagit 234 Deu 10 Mars f. m. sig vinterpostföringen, men derför af Preussen betingat sig en högst betydlig årlig ersättning, Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Jag har i friskt minne, huru man vid en föregående riksdaa, då, på grund af enskild motion, en anslagsfråga förekom till behandling inom det Höglofl. Ståndet, yttrade att denna fråga hade bordt afgöras i sammanhang med den Hufvudtitel, till hvilken den egentligen hörde. Man lyckades då undanskjuta frågan, och man tyckes nu vilja göra på samma sätt. Med minne häraf har jag varit särdeles villrådig, om jag nu skulle kunna vidröra Revisorernas anmärkning rörande K. Postverket (sid. 43, § 3 uti Revisorernas berättelse), dervid förekommer, bland annat, hurusom ångfartyget »Drottning Lovisa» om 200 hästkrafter, inköpt och år 1862 till Postverket levereradt mot en köpesumma af 326,250 rdr, för närvarande är unplagdt å flottans härvarande station; — detta för att visa en bland anledningarna till det deficit, som förefinnes hos K.
1 lagstiftningen hafva ock stadganden förr vant upptagne, som snarare, än de nu gällande, skulle leda dertill, att i tjenst varande skollärare funnos bland representanterne. 1571 års Kyrko-ordning förklarar ”Scholemestaren” och ”Lector Theologi®” vara ledamöter af Domkapitlet; hvartill en förordning 1004 lade Conreclor, hvilken tjenst vid skolorna då inrättades; då allmänna riksdagar i början af 1600-talet småningom blefvo vanliga, kallades till dem oftast tvärine af Domkapitlenas ledamöter. Det blef ock i den första lag, som rörande riksdagarnes sammansättning meddelade bestämningar, nämligen i 1634 års Regerings-Forin, föreskrifva!, att, utom Biskoparne, tvä af hvart kapitel skulle vid riksdagarne infinna sig. Dä, efter 1687, flertalet af Domkapitlenas ledamöter utgjordes af Gymnasii-Lectorerne, skulle desse alltså ofta komma alt till riksdagsmän utses. 1723 års Biksdags-ordning temende väl mindre tillfälle för Gymnasii-lärare att blifva riksdagsmän. Den bjöd tilt “Biskonarne eller en af hvarje consistorio, försedd med stiftets enhälliga val oell fullmagt skulle sig på riksdagarne infinna41; men vid alla riksdagar, som höllos under det den var gällande, finner man dock alltid bland Presle-Ståndels ledamöter flere lektorer. Denna Biksdags-ordning ansågs genom 1772 års Regeringsform upphälven, och förut gällande stadganden och bruk tillämpades intilldess den nuvarande Riksdags-Ordningen vid 1809 och 1810 årens riksdag antogs. Vid dess uppgörande blef inom Konstitutions-Utskollel ifrågasatt, att Gymnasierna och Skol-slalerna inom hvarje still skulle sända en representant, men Utskottet fann ej skäligt att låta något stadgande derom inflyta i del förslag, det till Bikets Ständer framställde.
]N:o 307, i anledning af väckta motioner i frågan om sättet för användande af Bankens behållna vinst för åren 1845, 1846 och 1847; N:o 308, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 283; N:o 309, angående de i 63 § Regerings-Formen föreskrifna creditivsummor; N:o 310, i anledning af väckt motion om bildande af en creditivfond. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets memorial N:o 61, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 1 Art. af nu gällande Bancoreg lemen te: Detta memorial bifölls, med den anmärkning allena, att 2:ne i 7:de och 9e momenten förekommande tryckfel böra rättas, nemligen å förra stället.'der det heter: ”den lindrigaste mening,” till den lindrigaste meningen och å det sednare, der det heter "beräkningen af sedelstock”, till beräkningen af Bankens sedelstock. 924 Prot.-Utdrag, den 14 Maj 1845• Från Vallöf]. Borgare-Ståndet. S. D. F öredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utsköttens utlåtande och memorial: N;o 117, i anledning af återremiss å Utskottens utlåtande A:o 69, angående väckt fråga om anslag till Stockholms Lyceum och Realgymnasium :