Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När han slutat spela, tog jag hans hufvud, lade det mot mitt bröst och kysste honom, som om han varit mitt eget barn. Ja, det gjorde jag! »Tant Lova ska inte vara ledsen på oss», sa han sakta. »Vi ska aldrig träffas — så där mer — förr än vi kan förlofva oss. Och det ska inte dröja länge, det ska jag lofva. Jag kan arbeta, jag, ser tant Lova!» »Det kan du, gossen», sa jag energiskt. »Jag duger till mycket, jag!» »Det gör du, gossen», sa jag lika uppmuntrande. Men så kom jag att tänka på, om det ändå inte var min plikt att väcka honom litet, och så sa jag: »Men är du säker på att hon — —?» Måtte Gud bevara och skydda det vackra, litet stolta leendet, som drog öfver det unga, ofördärfvade ansiktet. Jag vill inte vara bödel, så mycket är visst! För öfrigt — kanske hon bara förstälde sig — var blyg? Herre Gud, i värsta fall får man väl hjälpa dem litet! Hvad hade Ruffen och jag När jag skulle gå, bad Thore för första gången i sitt lif att få »hjälpa mig nedför trappan.» Jag hade på tungspetsen säga, att ännu aldrig i mitt lif hade jag behöft någon hjälp, Gud ske lof. Men så förstod jag, att hans behof af att få skydda och hjälpa hade vaknat; och så stödde jag mig så tungt på hans arm, som om jag varit en ledbruten åttioåring minst, under det jag tänkte på Kullens och min promenad nedför storgatan, då jag ju också spelade litet komedi för en god saks skull. Underligt! Kullen, en fin allvarlig man, hade kärleken gjort till en uppsluppen, lycklig pojke; Thore, en lycklig, uppsluppen pojke, hade den giort till en fin, allvarlig man. Och mot den känslan skulle jag, stackars mask, sta och kämpa!! Men nog är det bra tröttsamt att ha fått kärleken i huset igen efter så pass många års hvila, kanske allra mest tröttsam därför att bjuda till bäst man vill, göra hvad man kan, så slutar den alltid med att rå på en ändå!! Senare: Nu har jag vändt ut och in på Maja, men ingen Thore har jag funnit ändå.
St:rs åtgärd, utan anser Utskottet vederbörande, genom underdånig framställning hos K. M:t, lämpligast kunna bereda det Nådiga afseende som detta ämne, enligt sig företeende omständigheter, kan finnas förtjena. Utlåtande, angående de i Armeen qvarstående Officerares tjenstgöringsskyldighet. ^ A) H os II. R. o. Ad. har, uti anförande som till Utskottet blifvit remitteradt, Herr Edelsvärd, F. V., väckt den Motion, att, till beredande af Anne'ens och Fäderneslandets ökade försvar, de i Arme'en qvarstående Officerare af Majors, Gapitainesoch SubalterneGraderne, utgörande ett ungefärligt antal af 220 personer, så vida de icke äro commenderade till annan tjenstgöring eller kunna förete laga förfall, ovilkorligen böra göra Befälsmöten med de inom orten förlagde eller indeldte Regementer och Corpser, samt under Bevärings-Möten i föista rummet placeras lill tjenstgöring, och endast återstoden af det nödiga Befälet dervid från Regemenlerne ersättas. Härigenom blefvo sådane Officerare i tillfälle att pröfva, om dc äga fortvarande håg och böjelse för tjensten samt i motsatt fall icke ligga Staten till last i så måtto, att den beräknar en kraft, som den icke äger.
Jag anser att en så beskaffad redaktion är förtjent af en återremiss, men tvekar om det lönar mödan begära den, efter det resultat jag nyss sett. Frih. Leijonhufvud: Den ifrågav:de §:n antogs sådan den nu är eller en liflig diskussion i litskit, och många och skarpa anmärkningar hafva blifvit gjorda mot densamme. Utan att yttra mig om sjelfva språket, vill jag dock påstå att det icke gerna kan medföra någon tvetydighet, ty orri det står »öfvergår egamlerätt till fartyg», så kan ingen förvillelse deraf uppstå. Samma förhållande är det med »uppsegladt afstånd.» Om ock ultrvcket är något främmande, så kan jag säga alt vi komma till dem, som äro det ännu mera. För den händelse, Gr. Sparre verkligen yrkade återremiss, får jag således anhålla att II. o. Ad. ville bifalla §:n. ITr Rabenius: Gr. Sparre har anmärkt att med den ordalydelse, §:n nu har, skulle omening uppstå, derföre att man uteslutit orden »från en lill en annan»; men den värde talaren har här sannolikt förgätit en omständighet, nemi. alt här i Sverige kunna endast ting, icke personer, vara föremål för eganderätt. Hvad åter »uppsegladt afstånd» beträffar, så hemställer jag till R. o. Ad., huruvida icke detta uttryck ganska väl kan begripas. Om det också är något ovanligt, så förekommer dock längre fram ännu ovanligare ord, såsom bodmeri, hafveri, m. fl., och jag vågar påstå att »uppseglad» begripes bättre än dessa ord. Jag anhåller att §:n i sitt nuv:de skick måtte bifallas. Gr. Sparre: Till svar på den siste värde talarens an märkning ber jag blott få nämna alt jag icke sagt det meningen gifver anledning till missförstånd. Jag har blott fästat uppmärksamhet på ett uttryck, som är felaktigt, hvadan erinringen att egande-rätten icke kan öfvergå till ett ting, är fullkomligt opåkallad. Jag har icke yrkat återremiss, utan endast anmärkt, att språket är mindre lämpligt valdt.
På derefter flera gånger framställd fråga till Anders Jonsson om han icke vore nöjd antaga Sundin till målare och anse processen slutad, sedan Sundin icke allenast aflämnat den äskade projekt ritningen utan äfwen skriftligen förbundit sig verkställa målningen för samma pris, som Erik Larsson förut begärt eller 300 riksdaler banco ? ville Anders Jonsson icke gifwa något bestämdt svar, utan förmodade att församlingen egde rätt att välja till målare, hwilken de behagade; viljande kasta skulden på herr prosten såsom enda orsaken till denna onödiga process, och trodde tillika, att Sundin icke kunde till hans och församlingens nöje verkställa oftanämnde målning, emedan han sjelf sett att Sunne kyrka vore ingalunda prydlig och vacker, hvad målningen och skuggverket angår, och yttrade tillika tvifwelsmål om Sundin sjelf förfärdigat den hitsända projekt-ritningen. Äfvenså trodde vice corporal Snygg i Kougsta sig veta, att Sunne församlings boer woro så missnöjda med den af Sundin i deras kyrka verkställda målning, att de voro betänkta på att låta ommåla densamma, Efter något längre samtal och ordväxlingoch fastän undertecknad flera gånger bestämt förklarat, att, i händelse Anders Jonsson icke uti Kongl. hof-rätten kunde vinna ändring, måste det af resp. landshöfdinge embetet stadfästade sockenstämmo-beslutet af den 6:te december 1840 ega bestånd, hwilket ock herr prosten Feltström, uti anförd dictamen yttrat, och att man icke eger rätt frånträda ett beslut och utslag förrän det lagligen blifvit ändradt, hvilket flera af socknemännen insågo och medgåfvo, ville dock Anders Jonsson icke ingå derpå, ej eller på något projekt, att öfvergifva tanken på målning denna sommar, då man till nästa vår hade tid att sammanjemka de stridiga tankarna. Omsider förente sig de närvarande om att anmoda bonden Mathias Moberg i Österåsen, att på socknens bekostnad, med första resa till Sundin för att försöka förmå honom afsäga sig målningen, samt, äf en på socknens vägnar, erbjuda Sundin någon billig ersättning för den förlust, han till äfventyrs kunnat hafva genom detta krångel.
– Hvad har du att bjuda på, Kajsa? frågade Stjernhjelm, i det han på samma gång flyttade sig och länstolen, i hvilken han satt, till bordet; – tyskt hvetebröd, ägg, skinka ... bravo! Och söt mjölk! Ypperligt, Kajsa. Stjernhjelms ögon tindrade, då han betraktade den stora skål, med hvilken Kajsa fyllt denna arkadiska dryck. Stjernhjelm älskade söt mjölk, det visste Kajsa af gammalt, så att då det var antiquariens tur att supera hos Stjernhjelm, hon alltid plägade sticka honom i handen en flaska mjölk, den han då medtog under sin kappa, samt framsatte på sin värds bord, om Stjernhjelm sjelf ej försett sig med sin älsklingsdryck. – Ni ser nu, sade Skutenhjelm till Adolf, i det de togo plats kring den enkla anrättningen, – hvad jag har att bjuda på, men vill ni göra mig till nöjes, så följ Stjernhjelms exempel, ty han håller anrättningen till godo och äter som en äkta Dalkarl. Hollah, Stjernhjelm, ropade han till denne, som redan fördjupat sig i en närmare undersökning af skinkan, – jag kom just nu att tänka på din gamla disputation med Terserus. (Till Adolf:) Ni har väl hört omtalas den, min unge vän? Terserus påstod, såsom god teolog, att hebreiskan är det äldsta af alla språk, men Stjernhjelm bevisade på sitt vanliga sätt, att Svenskan är det äldsta, och att det talades redan i paradiset. Namnet Adam betyder, att den första menniskan skapades af damm, och namnet Eva kommer deraf, att Adam förundrad utropade he, hvad! då han vaknade och såg allas vår stammoder vid sin sida. Hvad tycker ni om förklaringen? Är den icke både fiffig och grundlig? – Jag har hört, svarade Adolf, – att den åtminstone medförde den verkan, herr Stjernhjelm önskade, på åhörarne. Drottning Kristina, hofvet, professorerna och alla studenterna lära skrattat i korus, och Terserus blifvit förstummad af häpnad. – Alldeles ... Men tror ni då ej, att Stjernhjelm menade allvar? frågade Skutenhjelm.
Men då morgonen grydde och dagern upplyste sängen med den lilla slumrande gestalten, föll den också öfver den gamla nattrocken, som hängde där så underligt spöklik, så ängsligt lefvande med alla sina minnen. Och då var det, som på det infallna gamla ansiktet framskymtat ett belåtet småleende, öfver att hon ändå behållit segern, att det nya tyget ändå skulle komma att användas till klädning åt flickorna, och att hon och hennes äreskrud, den gamla nattrocken, i det sista fått följa hvarandra. Små o r s a k e r. Skiss af Ernst Lundquist. M e d en illustration af V. A n d r é n. » vSSjKällskapet hade uppehållit sig alldeles för länge på Tistholmen med att bese de märkvärdiga jättegrytorna, och då » Tärnan » nu lade ut för att segla hem till Lysekil, hade vinden mojnat så betydligt, att man knappast gled framåt ett pär tum i minuten. Focken hängde slapp, och storseglet stod där som en slät, hvit vägg, utan att göra synnerlig nytta. Sundet låg nästan blankt, endast med en svag vattring här och där, som då man andas pä ett glas, och hafvet klunkade sömngifvande mot båtens sidor. » Det här går inte, kapten, » sade baron Stråle, » vi få ta till granseglen. Jag skall gärna ro en åra med. » » Ack nej, låt bli det, » bad öfverstinnan, » det är så fönjusande att glida fram sä här. Tids nog komma vi till Lysekil. Det är så härligt att se solnedgången utifrån sjön. » as *? » Han friskar nog i, bara vi komma förbi udden, » förklarade kaptenen, som satt vid styret. Och därvid fick det bero. Men den tröga farten inverkade på stämningen i båten. De unga flickorna, som varit så ystra uppe på Tistholmen och hoppat omkring mellan de kringvräkta stenblocken som nyss lössläppta killingar, slogo sig ner i en pittoresk grupp med armarne om hvarandras lif längst fram i fören och sade icke ett ord.
Ut Jr. d. 7 Nov. 1834* 17 S, D; Remitterades till Stats-Utskottet, i sammanhang m«d återremissen af S tats-Utskottets Utlåtande N.*o 2^3, tvänne denna dag afgifne anföranden, det ena af Herr Gänther3 Carl, och det andra af Herr Hiärne} Harald. Från Högvördige Preste-StAndet. S. D. Föredrogs å nyo Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 3o October, med tillkännagifvande af dess, till följd af PresteSlåndets Protocolls-Utdrag och inbjudning af den 23 i samma månad, fattade beslut, att Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes utsätta Riksdagens afslutande lill någon dag emellan den i5 nästinstundande December och Jul, samt att Utskotten föreläggas, att med sina Betänkanden i alla nu oafgjorda ämnen inkomma till Rikets Ständer innan den i December, hvilket beslut Bonde-Ståndet inbjudit de öfriga Stånden att biträda. Preste-Slåndet fann för godt att, med antagande af denna inbjudning, i Bonde-Ståndets beslut sig förena. S, D. Föredrogos å nyo Lag-Utskottets Utlåtanden: N:o \^q3 i anledning af anmärkningar vid Utskottels Betänkande, jt:o 92, öfver motion af Herr E, G. Ugglaf om förtydligande af föreskrifterne rörande behofvet af fullmagt vid besrärsskrifters och ansökningars ingifvande till Kongl. Maj:t samt Idofoch Öfver-Rätter, och om upprättande af formulaire till besvärs-hänvisningar:
Ständers gun stiga bifall. Den 29 December. 1641 T I afseende pä utbetalningm af besia arfwoden pch Tn ctamenteil: anser Skåls Utffottet densamma xied afseende ä den tjenstgöring och det arbete bwar, före de bestäs, böra ukgä as Riksens Högloft. Grän» ders Riksgälds Contoir, såsom Riksens Skänders Eget Werk och da SratS-WerkekS medel och tillgångar en slik uibekalning icke mcdgifwa — Och om Riksens Högloft. Ständer härtill tackas lämna Deras bifall, sa torde Siats,Utffottet tillätaS att om wärkställigheten häraf fa anmoda H.rrar Fullmägtige i Riksgälds Contoirek. Riksens Högloft. Sländer hemställes alt detta ^vördsammeligen. Stockholm den 22 Decemb. lgoz. Pä Högloft. Nidderffapet och Adelns LedamökerS wägnar, Claes ?!emin§. Pä Högwördige Pceste-StändetS Ledamöterwägnar, 1K. V^eiclman. Pä Wälofl. Borgare,StändetS LedamöterMagnar, C. k. Uanäbsr§. Pä Hederwärda Bonde-Ständetö Ledamörers ' wägnar, ^nä. Jokansson. Kl. ^röäsliur. Den 29 December. Wästes följande: Utdrag as Protocoller hället uti Borgare-SkändetS Psenum wid Iiiksdagen i Stockholn» d. 28 Dec. 1809. S. D. Ester uplä sande af Riksens Högloft.
242, — B — 47 Bränvin, angående förändrad grund för uppskattning af dess värde vid partihandel: B. VI. 3, 429, 523, A. 523: E. VII. 226. —, exporteradt, angående drawback eller restitution af erlagd till verknings—afgift derför: B. VIII. 171, 226, 352; A. 359, 360: U. IX. 232, 367, A. 367. —, angående rättighet för Ronneby köping, att, i likhet med städer, få uppbära | af inom köpingen inflytande afgifter för minuthandel med och utskänkning af -: B. VIII. 228, 375, A. 375. —, angående bestämmande af en utförsel-premie för inom landet tillverkadt bränvin, m. m.; motion af Friherre Fredrik Wilhelm Tersmeden: se Motioner. —, angående beviljande af så kallad »Drawback» vid utförsel af-; motion af Friherre Carl Otto Silfversehjöld: se Motioner. — och genever, om upphörande af nederlagsfrihet derför samt höjande af införselstullen å spritdrycker, derest tillverkningsskatten å bränvin komme att ökas; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Bränvins tillverkning, angående revision af l:sta artikeln l:sta §:n i Förordningen angående vilkoren för-; motion af Friherre Rudolf Cederström : se Motioner. Bränvins-bränning, angående all dess beskattning efter till verk nings beloppet, m. m.; motion af Friherre Johan Wilhelm Stjernstedt: se Motioner. —, angående dess bedrifvande endast i större brännerier; motion af Herr Carl Hampus Montgomery: se Motioner. Bränvins-brännings-medlen, angående beräkningen deraf: B. XI. 337, 354, A. 354 Bränvins-förordningen, angående åtskilliga förändringar dels deri, dels ock i tull-lagstiftningen rörande bränvin; motion af Herr Carl Fredrik von Mentzer: se Motioner.
inrapporterar danska sändebudet i Wien att hans svenska kollega erhållit från grefve Manderström ea depesch, i hvilken tillkännagifves: » Så länge en förbunds exekution inskränker sig till Holstein, kommer svenska regeringen att deri se endast en rent tysk tvistefråga; men skulle detta område öfverskridas, och Slesvig beröras dera£ bör det icke fördöljas, att hon i sådant fall måste erkänna hela Norden vara hotad och då se sig nödsakad att öfver gifva sin passiva hållning. » 2 Samtidigt, den 29 sept, fe-berättar danska sändebudet i Petersburg, att svenska mife stern derstädes emottagit från grefve Manderström en pesch, i hvilken yttrades: » I öfverensstämmelse med sina föregående tillkännagifvanden, kommer Sverige att förbli 1 Se Johan August Gripenstedt, en minnesteckning, IX, Göteboigs-Po-sten den 6 nov. Minnestecknarens yttranden om de eventuella svensk-norska hjelptruppernas underhåll i falt utvisar, att han ej egde kannedocn om det danska allianstraktatsförslaget, i hvars 4: e paragraf sages: » H. M, Konungen af Danmark förbinder sig att transportera de svensk-norska trop per, som ställas till hans förfogande, från Kristiania, Göteborg, eller Mal » 0 till Danmark samt senare, efter slutadt användande, tillbaka. Likaledes bar den danska statskassan utgifterna för de svensk-norska truppernas underbiD sjukvård, foder åt hästarne, ammunition af krut och kulor samt lalttilligg till manskapets och officerarnes fredslöner. » Då det är otänkbart, att iåx frih. Gripenstedt förskaffade sig fullständig kännedom om traktatföfsU^ innehåll, framgår häraf tydligt opålitligheten i hela den Ulliga skildn°S minnestecknaren (Paul Fritz Mengel) i Göteborgs-Posten lemnat af Gripenstedts uppträdande i Ulriksdalssammankomsten. a Danska riksrådets folketingsutskotts betänkande, aug 1864, II, bil.
Genom Utskottets beslut finner jag min motion ingalunda besvarad, enär jag aldrig ifrågasatt lösningsrätt, utan på goda och, som jag hoppas, ovederläggliga skäl, yrkat lindring eller nedsättning i den för vissa af ifrågavarande torplägenheter orimligt hårdt tryckande arbctsskyldigketen. Om lösningsrätten i vissa läll möjligen medför någon förmån för hemmanen, är den alldeles ingen för torplägcuhetorna, ty det låter svårligen tänka sig att egarne af så obetydlig jord, att afkastningen häraf är otillräcklig för deras uppehälle och således långt mindre inbringar deni några penningar, skulle finna fördel i att med ett belopp, fullt motsvarande arbetets verkliga värde, frigöra sig härifrån, helst som det, så länge dessa personer ega helsa och krafter, icke är för dem alldeles omöjligt att utgöra arbetet in natura, hur svårt och tryckande det än är, men att förskaffa sig medel till dess betalande torde blifva långt svårare. Jag vågar derföre vördsammast hemställa, det Rikets Ständer täcktes, med bifall till min derom väckta motion, besluta, att i den föreslagna underdåniga skrifvelsen framställning göres derom, att, efter skeende undersökning, skälig nedsättning i arbetsskyldigkoten må mcdgifvas dem af ifrågavarande gatehusegare, som dermed befinnas vara allt för hårdt betungade. N:o Stats-Utskottets Utlåtande N:o 119. 17 X:o 11». Ank. lill Exp.-Ulsk. den 6 Juni 1860, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående indragning till Kronan af det Kronofogden i Gottlands läns södra fögderi på lön anslagna bostället Luxe, mot kontant ersättning till bostålls-innehafvarm. (I A.)
Om Pappers-myntets försämring skulle blifva en följd af införselförbudets upphäfvande, så borde ju sjelfva förbudet hafva förbättrat vårt Pappers-mynts värde; men cursen har sedan 181 a och äfven se» dan sista Riksdag betydligen stigin och om Herr Grefve von Plåtens satts vore riktig , så innefatta höga priser på inländska varor, som nämnda förbud åstadkommer, en utgift ej blott till Fabrikanter, utan äfven till Capitalisten, nemligen för det ändamål, att förbättra myntets värde, det är till förökande af skulders värde och i följe deraf till nedsättning af fastigheters och deras Producters värde. I öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran yttra föreslår jag: 1:0 Att Utskottet gör mera afseende på varornes volum. Genom en del Utländska varors ringa omfång så dels lurendrejas de lättare dels tullförsnillas lättare. Men våra exportvaror i allmänhet, intaga så stort rum, att de lättast controlleras och derföre ärligast förtullas, så att då till exempel för trädvaror skall erläggas, 15 procents tull, är denna i sjelfva verket drygare än 25 å 30 procent för Fabriks-varor. Denna tull på trädvaror är i allt fall för dryg. Skogs-egare få skatta till Fa* Ven 28 Juni i e. m\ brikanterne på dubbelt sätt, dels genom den för dryga export tullen, som tvingar att sälja sin vara till Fabrikanterne lör vida bättre pris än till Utlänningeo, dels ock. genom förbudet att införa eller ock högt förtulla Fabriks varorne, hvarigenom de få betala dessa betydligt mer, än de kunde få varorna för hos Utlänningen. Och ändå skaffar vår skogs-egare, liksom vår Jordbrukare, åtminstone fullt så god vara som Utlänningen, då det merendels förhåller sig med Fabrikanten tvertom. 2:0 Att Utskottet i allmänhet nedsätter tullen på en del varor, isynnerhet Fabriks-varor, Denna nedsättning skall ej minska tullin komsterne ty tullen erlägges då, men den skall minska lagbrotten. Här är blott fråga om att man ej skall sätta högre tull, än som kan väntas blifva erlagd.
På ett talrikt bevistadt sammanträde å Stockholms börs Söndagen den 7 December beslöts, under ordförandeskap af en af hufvudstadens representanter och chef för en af börsens förnämsta firmor, att en petition tili Regeringen skulle skyndsamt uppsättas, att Kongl. Maj:t behagade hos Rikets församlade Ständer föreslå: »l:o att Riksgälds-kontoret måtte bemyndigas utställa obligationer till ett belopp af 10 millioner R:dr, hvilka inom 2:ne år skuile inlösas och nu utsläppas i allmänna rörelsen mot säkerhet af varor och andra hypothek.» »2:o att ett uppskof af t. ex. en månad utöfver förfallotiden måtte beviljas med betalning af vexlar, som för non-accept eller non-betalning från utlandet återkomma.» Här väcktes således, som det vill synas, fråga om att uppväcka från det döda de redan länge jordade riksgälds-sedlarne och med dem de financiela oredor, som äro icke konvertibla sedlars osvikeliga följeslagare. Petitionen, undertecknad af börsens förnämsta firmor, inlemnades i FinansDepartementet redan, som jag tror, dagen derpå, men föranledde ej till någon åtgärd å Kongl. Maj:ts sida. Banko-Utskottets Berättelse JW 6. 35 Att i minnet återkalla dessa tilldragelser har blifvit en nödvändighet, för att göra skildringen af dåvarande utomordentliga financiela förhållanden trogen, och för att antyda huru varsamt man bör klandra, när så insigtsfulla och så framstående ledamöter af vår första börs ej haft andra botemedel att bjuda på än de i föregående förslager innehållna. Att Riksbanken med sina vexelköp och sina betydliga vexeldiskonteringar afven skulle träffas af den allmänna förstörelsen var naturligt, men genom åtgärder, vidtagna med ett mod och en beslutsamhet, som ser allting annat än sig sjelf och sin egen fara, och fullföljda med en af nästan exempellös framgång krönt klokhet, har Eanko-styrelsen, och derom är man temligen ense, lyckats rädda icke ensamt banken från förluster, utan äfven mångfaldiga enskilde från ekonomisk undergång.
Ständer nes sammankomst inhi b cras, i fall en föregäende arbctspost funnes, wid undersökning. ej wara enligt Förslaget fullgjord; sij, enär det förra af desie förslag, om än man förutsätter möjligheten, attnägon undersökning om Canalarbctets narwarande tillstånd, nu mera, före Ständernes ätskiljande, skulle kunna äga rum, till upprättande af nytt KostnadS-Förslag, likwäl ej synes lemna Rikets Ständer nägon större säkerhet, än hittilS, för Canalens fullbordande, utan ytterligare tillskott frän Statens sida; samt det sednare Förslaget äter lätteligen skulle Bctänkanden, N:o 2Z. XXIII kunna föranleda till det uppskof i arbetet, som man, till undwikande af den dermed oskiljaktigt förenade större kostnad, önskat förekomma, hafwa Utskotten ej heller funnit skäl, att till nägot af desie twenne Förslag tillstyrka bifall. Hwaremot Utskotten, för deras del, instämma uti den af en Ledamot inom Högw. Preste-Ständct yttrade öfve,» tygelse, att Staten, såsom garantie för Canal-Werkets fullbordande inom en bestämd tid, bäoe kan och bör äska, att Bolaget, genom ny insättning ä actiernc, fylla det som till Canalens fullbordan kan erfordras utöfwer de bidrag, R. St:r nu kunna wilja dertill lemna. Denna grundsats är alitsa af Utskotten följd, wid utarbetningen af de willor, för ytterligare understöd till Canalens fullbordande, som Utskotten här nedan wilja för R St:r framlägga, och genom hwilka Utskotten i öfrigt äsyftat att bereda, ej allenast den möjligaste största säkerhet för Canalens fullbordan, medelst det nya bidrag R. Stir nu kunna dertill bewilja, utan ock en, efter Utskottens öfwertygelse, ej mindre wigtig garantie för Canalens framtida nnderhällande, utan Statens widare betungande.