Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af knypplade spetsar och hvita stramaljband af linne kan på följande sätt förfärdigas en fin bordlöpare. På två band af nämnda slag, hvardera 1| mtr långt och 7 cm bredt, sys med hvitt langarn något vackert spetsbroderi, sådant som nu så allmänt användes till mellanverk i lakan. Mellan dessa båda längder fastsys med kastsöm en mellanspets fullt så bred s o m banden, hvarefter en uddspets i samma mönster som mellanspetsen, fastsys rundt omkring det hela. Vill man hafva bordlöparen nå- got enklare, kan man brodera banden med kulört linnegarn samt använda virkade eller väfda spet 617 1890 sar i stället för knypplade, ehuru den då aldrig kan blifva så vacker. Jentis. Spjällband. Ett vackert o c h ganska billigt spjällband kan lätt förfärdigas af ylles tramalj. Denna stramalj är omkring 18 dm bred, hvarför dess bredd blir lagom till spjällbandets längd. Bandets bredd, 12 ä 15 c m. Härpå sys med hamburgergarn o c h silke ett 8 ä 12 cm bredt broderi. Sedermera fodras bandet med atlas o c h förses rund o m med en snodd i samma färger som broderiet. I hvart o c h ett af öfre kantens hörn fastsys en liten messingsring, hvari fästes ett band, som tjänar till att knyta spjällbandet vid spjället. I nedra kanten, s o m slutar i en snibb, kan efter behag anbringas en tofs i samma färger som snodden, eller små silkesbollar. Färgen på stramaljen bör väljas efter tapeter o c h möbler i det rum spjällbandet skall användas. Jentis. * X X X I X. Braskudde. Till denna trefliga pjes passar bäst något tungt, brokigt tyg, t. ex. flossaväfnad. Den jag gjort är emellertid ej så dyrbar, men ser ändock fm ut. Denna vill j a g nu beskrifva. Af stadig domestik sys ett 80 cm långt och 65 cm bredt fodervar, hvilket fullstoppas med tagel eller bomull.
Författningen af år 1S24 är af K. M. utfärdad, ej såsom i enlighet med §:n 87 af Reg.F. stiftad lag, utan den är af K. M. ulgifven till allmän efterrättelse för embetsverken vid behandlingen af dylika frågor. Det måste emellertid alltid bero af K. M. att vid serskilta fall bedomina, huruvida undantag från en sådan föreskrift bör ega rum, när dess tillämpning skulle medföra den högsta verkliga orätt, till stort mehn för den lidande. Vid ett sådant tillfälle som detta, skulle obilliglielen uti att afstyrka bifall till ansökningen varit helt och hållet skriande. Uti punkten 12 har Utsk. mot mig anmärkt, att det vid en föredragning af Chefen för Ecclesiastik-Depart. gifna rådslaget skall hafva en tydligt framstående egenskap af godtycklighet; och till stöd för detta omdöme har Utsk. fästat sig vid de i prot. intagne orden af mitt yttrande vid tillfället. Att dessa ord ej kunna utgöra de enda, som då af mig yttrades, är af meningen påtagligt; att en Depart:s-Chef ej kan medhinna att för hvarje dag granska lydelsen af prot. för de öfrige Depart:s-Chefernes föredragning och tillse, huruvida hans ord uti de så ofta förekommande befordrings-frågorne blifva mera eller mindre fullständigt npfattade, är jemväl påtagligt; likasom att det nu är omöjligt att upgifva de ordalag, sorn af mig begagnades, då jag tillstyrkte ifrågavar:de kyrkoherde-beställnings tillsättande med den i min tanka dertill lämpligaste man, hvars förtjenst och skicklighet vore obestridlige. Den utredning af saken, sorn i Utsk:s Mern. och i de detsamma åtföljande reservationer är gjord, ådagalägga för hvarje oväldigt sinne, att anmärkn:n i sig sjelf icke är förtjent af någon upmärksamhet. Lika litet torde R. o. Ad. finna skäl vara att förnöta tiden med uptagandet af de anmärknings-frågor, hvilka uti Utsk:s Mern. fått namn af 13 och 14.
Prat. 1865 #■ 1866. 5 Sami. 1 Åfd. 1 Haft. 2 10 BevillningsUtskottets Utlåtande Ar:o 2. „lagt, deraf att de kontrollerande myndigheterne utfärda förpassningar ock qvit„tenser, utan namn, på emottagaren; deraf att de uppbära konsumtionsafgiften igenom grosshaudlarne, med ett ord deraf att de underlätta och fördölja ifrågavarande bedrägliga tilltag. För närvarande, sedan icke mera några åtal ega rum, „ock lättheten att bedrifva dessa bedrägerier åtminstone icke försvårats, hafva de „i betänklig mån tilltagit. Man har redan hunnit så långt, att 300,000 hektoliter ,(11,400,000 kannor) bränvin af 60 procent införas till Charente, och att alla de ^blandningar, som deraf fabriceras, säljas såsom ren konjak, utan minsta motstånd „irån myndigheternas sida.“ 1 detta års första häfte af förenämnda journal förekommer en priskurant för sednare hälften af sistlidue December månad på allehanda landtmannaprodukter och fabrikater. Förutom de högre prisen på drufsprit af bättre qvalité, motsvarande 50 å 55 öre per svensk kanna om 50 procent, förekomma följande på ordinär sprit: t. ex. i Bezieu: $ (trois six) de marc, 36 francs per hektolitre, motsvarande 38 öre per kanna 50 procent; i Avignon: f de Garance, 30 francs per hektolitre, motsvarande 32 öre per svensk kauua 50 procent. Tager man nu i betraktande att förestående priser äro stadspriser, att, vid införsel från landet till nästan alla fransyska städer, bräuvinet belägges med en kommunalskatt under namn af ocfroie, som, olika för olika städer, restitueras vid utförsel derifrån, så ställa sig verkliga prisen lägre än de ofvan uppgifna.
St:r skett, men att jag vill göra det endast under förutsättning, att de bolag, hvilka begära och erhålla understöd, vilja och kunna fullgöra de förbindelser, de sig åtaga, och icke erna framdeles kasta äfven dessa på Staten; att om man denna riksdag inlöser Köping-Hult-bamn, man derigenom gifver ett högst vådligt prejudikat, samt troligen härnäst skulle få inlösa Nora-Ervalla och vidare liorås-Herrljunga, Ystad-Eslöf, L a n ds kron alis l öf oell alla andra enskilda jernbanor, i händelse icke heller dessa komma att löna sig, ett prejudikat synnerligen farligt derigenom, att enskilda lätt skola inledas till illa beräknade företag, om man alltid ytterst kan hoppas, att få kasta affären på Staten, i fall den blir dålig, men får behålla den, i händelse den lyckas; att deremot Statsmakterna med rätta blifva misstänksamma och mindre villiga att bispringa enskilda jernvägs-bolag med hvad de först begära, om de med fog kunna misstänka bolagen att i hemlighet påräkna att sedan, om det behöfves, få ytterligare hjelp; samt att således en inlösen nu af en enskild jernväg, jemte det den, utan att jernvägarne derigenom ökades med en tum, skulle direkt medtaga millioner, hvarför flera mil nya jernbanor annars kunde byggas, äfven efter all sannolikhet skulle indirekt genom afvoghet mot nya bolag motverka just det ändamål, man hittills velat och jag för min del ännu ifrigt önskar befordra, nemi. — många enskilde 6i-banors anläggande, för att mata Statens stam-banor, så att dessa må blifva stora och friska pulsådror, i stället för kräftsår uti statskroppen. Frih. von Schulzenheim:
Posses anmärkningsanledning, samt förklarade sedan: att då behandlingen af sådana anmärkn;sfrågor, hvilka, enl. 29 <j. Riksd.Ordn., blifvit i Ståndens plena väckta, borde vid deras slutliga afgörande bedömas efter den föreskrift, hvilken ordalydelsen i (1 mom. af) 107 §. Reg.F. innefattar, ”att 0111 Constit.Utsk. skulle anmärka etc.” hvaraf följde, att, liar Constit.Utsk. Den 3o J u n i f. m. 36y icke hos R. St. anmält något dylikt förhållande, R. St. ej heller ägde att någon derutöfver sträckt ålgård vidtaga; och Constit.Utskts nu förevar, memor. innehöll afslag å den tilip. g3. Utsk. remitterade anmärkntsanledning, samt hvarken 106 och 107 §§. Reg.F., eller 2g 5- Riksd.Ordn. lemnade R. St. någon pröfningsrätt af Constit.Utsk:s åtgärd i sådana anmärkntsfrågor, hvilka Utsk. icke funnit till någon påföljd föranleda, ansåg han någon återremiss afUtskts berörde memor. som endast ad nolitiam till R. o. Ad. inkommit, ej heller kunna äga rum, utan hemställde, om icke R. o. Ad. behagade tillåta, att samma memor. finge läggas till handlingarna. Gr. Horn bestred Landtnäs yttrade princip, att återremiss af memor. icke kunde äga rum, och yrkade propos. till återremiss. Hr Cederschjöld reserverade sig emot Landtm:s yt9^. trade mening, under förhoppning, att den tid varder kommande, då 2 mom. af 107 §. Reg.F. vinner samma kraft, som Landtm, nu tillerkänt det itsta. Men han anhöll, att R. o. Ad. icke ville yrka den vägrade propos., emedan Constit. Utsk. sannolikt skulle gilla Landlmts vägran, och den g5. goda saken derigenom få ett ytterligare hinder emot sig. Genom votering beslöts, att propos. om återremiss icke 99. skulle yrkas, utan memor. läggas till handlingarna.
Föredrogs ånyo Riddarh.-Utsk:ts den 11 och 16 dennes bordlagde Utlåt. N:o 6, ang:de väckt fråga om ordnande af Riddarhusets gårdsplan och deromkring liggande byggnader. Frih. Cederström, Claes Henrik: Till följe af R. o. Ad:s vid sednaste riksdag fattade beslut, har Riddarh.-Direktm låtit uppgöra och till R. o. Ad:s pröfning öfverlemnat tvenne förslag till Riddarhusgårdens ordnande; båda förslagen uppgjorda af Den 21 Mar», 253 Professor Scholander, båda afseende nybyggnad. Det ena af dessa förslag afser uppförandet af tvenne större flygelbyggnader, upptagna till en kostnad af 221,000 rdr. Den i förslaget beräknade byresersättning för de i dessa flyglar till uthyrning blifvande lägenheter upptagas till 4,100 rdr. R. o. Ad. torde häraf finna att, då hela det förut nämnda kostnadsbeloppet måste genom lån troligen till 5 å 6 proc. anskaffas och hyresbeloppet icke utgör mera än omkring 2 proc. på ofvannämnda summa, detta förslag, såsom spekulation betraktadt, är särdeles ofördelaktigt. För min del får jag uttrycka den mening, att hvarje förslag, som i denna riktning uppgöres, måste i det närmaste utfalla lika ofördelaktigt, enär tomtplatsernes beskaffenhet fordrar särdeles dyrt pålningsarbete samt flyglarne nödvändigtvis till sin bredd och höjd måste betydligen inskränkas, för att icke störande inverka på det helas utseende, hvadan lokaler att uthyra icke kunna inbringa skälig ränta på de summor, sorn på dylika byggnaders uppförande användas. Det andra förslaget afser uppförandet af 2:ne mindre flygelbyggnader, beräknade till en kostnadssumma af 71,000 rdr eller, om kostnaden för den i förslaget upptagna portalen derifrån afräknas, 62,000 rdr. Andamålet med dessa flygelbyggnader vore egentligen att bereda bostad åt vaktmästaren och förvaringsrum för erforderligt vedförråd; men som dessa ändamål i min tanka kunna nås med vida billigare medel, kan jag icke tillstyrka R. o. Ad. att antaga detta förslag.
För människor, som icke kände honom, kom det hjärtliga skrattet oftast helt oförberedt, när det afslutade ett skämt, framsagdt med denna allvarliga röst. »Ja, själfva referatet ämnar jag ingalunda läsa upp. Det skulle bli för långt — och Eric läser det nog för faster sedan. — Men här är ett citat ur Journal de Francfort, som» — nu glittrade skälmen fram ur ögonen — »det kanske kunde vara godt för ungdomen att höra. Han hostade lätt, för att markera öfvergången, fördjupade ögonen i tidningen och läste: »Prins Oscar har denna gång liksom under sin resa sistlidna år vunnit allas hjärtan genom sin nedlåtenhet och välvilja. Hans höga brud var förtjusande i sin myrtenkrona öfverströdd med diamanter. Detta äktenskap har landets alla sympatier, hvilket man bemödar sig på hvarje sätt att ådagalägga. Prins Oscar intog lika mycket såsom dansör, som han förut vid paraden behagat såsom ryttare. Han dansade oupphörligt, och vår tids ungdom borde af denne furste taga ett godt exempel.» De sista orden läste han med ett särskildt eftertryck; när han strax därpå lät tidningen sjunka och höjde sina gråa ögon, satt skälmen kvar därinne och log. Han vände sig emot Nils och Erik. »Nå, pojkar? Hvad säger Ni om det här?» Gamla grefvinnans ögon fingo ett förväntningsfullt uttryck och togo samma riktning. Det artade sig till ett af dessa animerade meningsutbyten, som voro hennes makes stora glädje och åt hvilka ingen roade sig så godt, som han själf. Han hade en gång för alla vant de båda ungdomarne att tala fritt, och han tog gärna emot uddiga repliker. Säker på den respekt, han ingaf, ansåg han aldrig nödigt att uppehålla den genom yttre ceremonier, än mindre med konstlade medel. Den förste som svarade var Eric Lindenow. Han var lång och spenslig med ett frimodigt och skälmskt ansikte, som ännu var ett barns, men dock här och där tycktes visa ansatser till ett manligare uttryck. Håret var mörkt och benadt vid sidan; ögonen mörkblå, lifliga; näsan skarp som ett näbb, hvarmed dess ägare nog skulle kunna hugga sig fram genom världen. Hans sinne var lättrörligt, och när han blef entusiasmerad var han idel eld och lågor.
Men blott för en stund, ty om de främste tvekade, så återstod dem likväl intet annat val än att rusa framåt eller kasta sig ned och låta förtrampa sig under den efterföljande, oemotståndligt påträngande massan. Kretsen, som omgaf de belägrade, blef derför allt trängre, likt en holme, som öfversvämmas af en stigande sjö. Palatinerna, som icke ett ögonblick låtit hejda sig af stenregnet, ehuru detta försatte flera ur stridbart skick, hade redan hunnit fram. Allt motstånd var hopplöst. Athanasianerna sågo döden och martyrkronan för ögonen. Föräldrarne omfamnade sina barn, männerna sina hustrur. Derefter skyndade somliga emot angriparne, för att dö under kamp mellan slagna fiender. De öfriga qvarstannade bland de sina, för att gemensamt med dem emottaga döden. Barnen gömde sina ansigten i mödrarnes sköte. Några sammanknäppte händerna till bön; andra hånade sina fiender med ropen: kättare, lögnkristianer! En gubbe uppstämde sången om martyrkronan, om deras herrlighet, som äro kallade att vittna kring lammets thron. Handgemänget, som slutade med Homoiusianernas fullständiga seger, var kort, men blodigt och beledsagadt af de rysligaste scener. Många af de högvexta barbarer, som buro palatinernas vapendrägt, föllo för slagen af påkar och jernstörar eller dogo en nesligare död under obeväpnade händer. När striden var slut, fortfor mördandet, sålänge ännu en lifsgnista fanns att släcka hos de besegrade. Deras kroppar krossades eller söndersletos af pöbeln. Deras hufvuden afskuros och fästes såsom segertecken på spjut och stänger. Derefter ljöd i den blodoch segerdruckna hopen ropet: – Till Piræeos! Ropet upprepades af tusen röster. Sjungande och ropande, med de ohyggliga trofeerna i spetsen tågade massan nedför kullen och tog vägen till Piræeos.
De är strax framme på gården. SEGERSTEDT. Jag kan inte mor! Du ska på dårhuset, tror j ag. FRU SEGERSTEDT. BARON. Seså, Brinck, håll opp med det där! Det tj änar ju till ingenting ! BARON. Nå, så i guds namn, skaffa sl ag åt gubben då! Men det säg er jag dig, att jag hade lust att k lå upp dig här på fläck en! SEGERSTEDT. Lämna det åt generalen ! BARON. Ja, j ag önsk ar att han gaf dig grundligt. Nu kör de fram. FRU SEGERSTEDT. Gudskelof, för sent! SEGERSTEDT. Du är ett fä! Nu har du stäl t skönt till! Hvad fan ska det h är bli af? Du börj ar din landtdagsmansbana som en härlig politiker, du! FRU SEGERSTEDT. (springer från fönstret till sin son och vill draga honom ut) BARON. Nu kommer de u ppför verandan redan. Du måste bort, Vikto r! ( Emmy och Elise in i salen). (tar Segerstedt under armen) BARON. Jungfrun tänder ljus i salen. Jaktsällskapet kommer småningom in genom glasdörrarna). GENERALEN. (upprymd, sedan han kastat en forskande blick krig sig och icke funnit Segerstedt) God kväll igen! Det h ar varit en präkti g jakt, må ni tro. Tre l odjur fälda! Och så stora de är sen! B ara ett af dem är en unge. Kom då ut, så får ni se dem! Har ni sett lodjur förr? Och sen ska f ru Segerstedt se till hvad det fins för godt i källaren. Vi ska dricka bestarnas graföl. (Vahrman och han gå ut på verardan med damerna). KARLSSON. (gör förnöjd ett slag i salen) Det v ar alt min u ppfinning, den här julglädjen, ska jag säga, Generalen är som en annan människa efter den. POSSESSIONATEN. Han är en hedersprisse! Åh, generalen är inte så enkel , som ni tror. PASTORN. KRONOFOGDEN. Men hv ad middagen ska smaka! KARL.
Petitionen hade af Norska Re - 14 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 66. gcringen blifvit remitterad till det akademiska kollegiet vid Christiania universitet, hvilket efter inhemtade yttranden af fakulteterna, som varmt uttalade sig derför, tillstyrkte, att ett årligt anslag af 1,000 Specielmåtte för ändamålet beviljas; och hade Kirke-departementet sedan af Storthinget begärt denna summa under uttalande af sitt hopp, att åtgärden skulle lända till universitetets och vetenskapernas gagn. Vidare bar uti en bos Ridderskapct och Adeln väckt motion (Nio 121) Friherre Liljencrantz, Johan, jemte erinran, hurusom de nordiska kulturinstitutionerna borde bringas i närmare beröring och vexelverkan med hvarandra, samt att det vore ett ej ovigtigt steg i denna rigtning, om de Svenska universiteten sattes i stånd att årligen till universiteten i Christiania och Köpenhamn utsända en eller flera af sina mera framstående alumner för att der studera Norges oller Danmarks politiska, kyrkliga, rättsliga oell ekonomiska förhållanden eller vetenskapliga och litterära odling, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anslå sex årliga stipendier, fyra för Upsala och två för Lund, hvarje å 1,000 Rall-, att af Consistoria Academica derstädes, under de vilkor, som af vederbörande blefve närmare bestämda, tilldelas skicklige studerande, som önskade under loppet af minst ett läscår fortsätta sina studier i Christiania eller Köpenhamn. Slutligen har Riksdagsfullmägtigen C. J. Lönnberg från Östergötlands län, uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 232), bland annat, anfört, hurusom det säkerligen skulle lända till största fördel för alla slags högre studier, om vid hvartdera af universiteten ett efter studentmängden afpassadt antal stipendier för sådana, något mognare studerande funnes, som bade lust och pröfvades skickliga att någon tid med framgång idka vetenskapliga studier vid någon nordisk, det vill säga Dansk, Norsk eller Finsk högskola.
6i5 inbetalningen för Ar 1823, sorn beräknades till 10,000: Skillnaden emellan denna sammanräknade Summa utgörande - 355,6rj2: 23. 7. samt ofvan omförmiilde tillgång, bade blifvit betäckt genom de verket under liden tillflutne tillfällige inkomster af ränlor å utlånte medel, inköpte fasligbeters afkastning, afgifter vid gamla Slussverket, m. m.; oell dvlike inkomster äro äfven af Directionen för de påföljande åren beräknade, ■att ingå uti den koslnadssumma för Verbets fullbordan, hvartill, då någon annan tillgång ej kunnat finnas, anslag af allmänna medel blifvit sökt för tillsammans 53o,ooo R:dr, eller för innevarande år 40,000: hvilka redan blifvit beviljade och ulbetalde för År 1824 120,000: 1825 1826 1827 1828 120,000: 90,000: 90,000: 70,000: Egenteliga bristen uti den bifogade förslags-Calculen har likväl ej blifvit upp - 6i6 Stats-Utskottets Betan leanden. tagen till mere än 516,627 R:dr, och Directionen, som sålunda uti det hegärde anslaget något öfverskrida det efter sträng beräkning möjligen minsta behofvet, har deremot ansett sig ej kunna tveka att tilllägga att, om emot dess förmodan och Öfvertygelse, någon brist uti det nu begärde anslaget kunde uppstå, den summa med säkerhet skulle kunna fyllas utan vidare allmänt biträde af de behållningar i elFecter och byggnader, m. m., som efter Caualens fullbordan bör vara att påräkna till ett icke obetydligt värde.
Hans Ercellenc , Herr Justiti Stais-Ministern, Grefwe Gyllenborg. Stars. Rådet, F.iherre Rosenblad» H)f-Ciljleren Friherre af Wetterstedt. Tillförordnade Stats»Secreterare» för Ecclesiastigne Ärenderne, Landshöfdingen von Rosenstein. ^edan Kongl. Maj.t, i anledning af RiksdagsFullmägtigen frän Götheborgs Stad, CommereeRrdet Ekmans underdäniga anmälan om det obe« ständ hwarmed den, inom Amiralitets-Warfs och Orgryte Församlingar warande FattigVärda-inrättning hotades, bcflnrit att sä wäl härom, som rörande skyldigheten i allmänhet att bidraga till fattigas wärd, göra Riksens Ständer Dest Nådiga Proposition, blef denna Proposition nu uppläst; och täckteS Kongl. Maj:t, uppä Stats-Rädcrs enhälliga tillstyrkande, densamma i Näder btfalla. kx protocollo, kelir kst:sou 8tröm, Wörd - Den Zi Äng. l2z Uppläst hos Ridd. och Adeln d. Z Sept. istio. Prcstc-Ständet d. z » Borgare-Ständet d. z Bonde-Ständet d. z - ? Vördsamt Memorial! ^ ll Riksens Ständer får Eonstirulions-Uskottet wördsamt öfwerlemna Förslag. i:o Till Edsformulaire för Hans Kongs. Höghet Kron. Prinsen; 2:0 Till Formulaire, hwarefter Hyllnings-Eden den Högborne Furste och Herre, Prins Iohan Baptist Julius, Swea Riketz Kron-Prins, af Riksens S änder snärjas skall; i hwilka Utskottet, emot de wid sista Riksdag antagna Formulairerne, ej funnit nägon gnnan förändring nödig, än hwad som angatt namn och anförha ärtal.
Den följden deraf måste åtminstone icke kunna nekas, att vår undervigt i handel med Finland, icke har den naturliga gräns, som Auctorerne utsatt för ali undervigt i handel, nemligen brist på Silfver att liqvidera med. Deremot om Finnarne ej velat i betalning taga emot annat Mynt, än klingande; så hade följden blifvit, att vi ej af Finnarne köpt stort mera Varor, än vi kunnät betala med våra Exporter, härigenom had® vår inhemska Production uppmuntrats, den hadenemligen uppmuntrats så väl genom m.era afsättning, isynnerhet till Stockholm, som genom mera tillgång på Penninge.förtag; ty matt kan ej säga här, att Sedlarnes utvandring till Finland i samm» moha ökat Sedelstockens. »84 Den 23 yfpriL värde, sorn den minskat dess numeraire innom Sverige, emedan Banquens skyldighet att en gäng inlösa Sedlarne, är lika stor, och kan blifva större, i anseende till den i Finland, än i Sverige, En annan nyttig följd deraf, att Finnarne ej hållit tillgodo annat Mynt af oss, än klingande, hade blifvit att då vi, åtminstone i längden, nästan blott med utbyte af Varor kunde betala deras, så vore de nödsakade, för att erhålla afsättning, taga sina behof af utländska Varor, nästan uteslutande ifrån Stockholm, i stället för att, j synnerhet sedan utländska Varor blifvit hos oss, enligt Riksens Ständers vid sista Riksdag egen underdåniga önskan, dels beJagde med högre Tull, dels iörbudne, de nu lärt sig mera taga sina behof af utländska Varor directe från Köpenhamn, Lubeck och Hamburg. Det vore således af jnycken nytta, äfven till förekommande af ytterligare Penninge-brist, att Stockholm erhöll Nederlags frihet för sådana utländska Varor, men med de vilkor, sorn jag förr haft äran föreslå, si att för de Varor, som på Nederlag upplades , först betalte full Tull och sedan vid utförseln återfick den, med afdrag af NederJags-afgiften, hvarigenom Tullfritt insmygande af Varor under namn af Nederlags-varor säkrast förekommes.