Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen må anmärkas, att Gyllenborg, som fick både uppoch öfverlefva den Tredje Gustafs tidehvarf, derigenom hann att någorlunda efter sin framskridande samtid jemnka, hvad i språksätt och uttryckston omsider blef för denna samtid gammalmodigt. Många stycken af Creutz deremot qvarstå i sitt oförändrade och temligen Dalinska ursprungs-skick. Således ock med icke få af de äldre Skaldernes apostropheringar eller förkortningar; i sjelfva Atis och Camilla förekommer ”ä’” i stället för ”äro”. Bruket af dess i stället för hennes, ja för sitt och sina, har Creutz drifvit ända till uppenbara origtigheter och så långt, att derigenom icke sällan uppkommit otydligheter, – åtminstone ögonblickliga119. Mellertid undgå dock näppligen de Gyllenborgska ”Satirerna”, att nu, så till ton som innehåll, synas något föråldrade. Jag lemnar derhän, huru mycket mindre detsamma gäller om hans”Theater-Stycken” och hans ”Fabler”; men såsom ett slags historiska tidsbilder, och dertill personliga bekännelser, gifva verkligen Satirerna, tillika med det till Creutz skrifna skaldebrefvet ”Ungdomens Försvar”, långt mera njutning. Svaga alster äro visserligen hans Skådespel. Teckningar af så objectift bestämda menniskogestalter och handlings-förhållanden var icke hans sak. Till dessa dramatiska försök, der han pröfvat sig än i lyriskt, än i tragiskt, än i komiskt slag, drefs han mindre af en inre kallelse, än af konungsliga uppmaningar och beställningar. Dock gagnade de i sin tid konstens utveckling; såsom (enligt hans egna ord) ”varande, till större delen, af alla särskilda slag de första, som blefvo vågade i dagsljuset” på den af Gustaf III inrättade nya ”Svenska Skådeplatsen”. Hvad smak, värdighet och allt slags regelrätthet beträffar, är framsteget från Dalins Brynilda oförnekligt; så att man påminnes om henne vida sparsammare här, än i Wallenbergs Susanna, som dock med de äldre af dessa skådespel var samtidig.
Öfverste-Lieutenantens Compagnie: — 07. Lindqvist, svåra kroppsskador. BergsCompagnie: — 73. Hedlund, åderbråck. Troligen finnas ändå flere, sorn komma att ligga Socknarne till last. Såsom Konungens Befallningshafvande i Länet, anser jag mig, som mine landsmäns, i synnerhet de mindre bemedlades, målsman, och har trott min pligt vara, att föra deras talan. Hvad grafificali.onerne beträflar, så medgifver jag, att sådane ägt rum vid Götha Canal, men inga pensioner. De hafva blifvit begärde, men af Directionen ej kunnat beviljas, emedan inga medel dertill funnits, eller emedan Directionenej haft rättighet att utdela sådane. Det är just för att sätta CanalDirectiönen i tillfälle att utöfva denna rättvisa, som jag önskat ett stadgande härom. I afseende på Herr Hjertås yttrande, att det vore omöjligt för Rikets Ständer att bestämma den ersättning, som borde gifvas, får jag förklara, att jag för sådane under arbetet skadade Soldater, som 56 Den r6 Februarii f. ra. derigenom urståndsättas att vidare tjena, föreslagit pensioner, i likhet med livad Staten består. Om således principen antages, skall, utan afseende på pensionens större eller mindre belopp, en rättvis likhet i förhållanden och vilkor uppkomma» Hans Exeellence Herr Grefve von Pla~ ten; Emot min önskan nödgas jag ännu en gång upptaga Ridderskapets och Adelns tid * för att besvara några inkast och rätta några misstag. Så har bär blifvit sagdt, att det krigsfolk af Södermanlands Regemente Gustaf Adolph i63.i nyttjade vid Hjelmare Canal, var värfvadt. Det förhåller sig icke så. Det var en del af Provineens utskrifne manskap. Vidare synes det, som man uppfattat hvad jag anfört, såsom endast rörande Götha Canal.
— ' Iduns äpplen, som man vet, Väl kunna lijertat ungdom, skänka, Men ej vår kropp odödlighet. Frans Hedberg. I N N E H Å L L. Uppsatser i ämnen och rörande N:r qvinnan Fördomar; af Mathilda Langlet hemmet: N:r Krafter i det tysta; en nyårsbetraktelse af J. N-g 1 1 - .Det nye system » Träldomsok; några små betraktelser öfver ett och annat af Mathilda Langlet Qvinnan som reformator; (IV.) 1 af fru M. Lundell 1 En afton i qvinnoklubben; af Clara Smitt ... 1 Gastronomiska kåserier; af En gournxand — 1, 12, 16, 39 En modern qvinnosjukdom; af Marta 2 Om vidskepelse o c h skrock; en föreläsning för damerna af Dolly Roon Tre ting Arbetsdagar 2 — - o c h hvilostunder; 2 af Mathilda Langlet 2 En kinkig qvinnofråga Smågossarnes uppfostran Ojemn konkurrens; några - 3 3 ord till lyckligare systrar af Lilly 3 j l l a m m a, hvad skola vi leka? » af M. N. Våren sparsamma i det lilla; ett upprop till 3 husmödrar af Hanna Kamke 4, 5 Svenskt handarbete; af Mathilda Langlet 4 Hemmet eller skolan; af Corinne 5 Om sqvaller; några reflektioner ni Elna Tenow 5 — 7 En god stek är bordets krona; af La cuisiniére 5 Små steg mot ett stort mål; af. /. N — g 6 Några ord o m barnens uppfostran; af Inga Schenfelt — 6 Kring sin egen axel; lifsbilder tecknade för Idun af Ane - 7, 11, Husmodern o c h tjenarinnan; af Albert Våren nyttiga i hemmen; af Inga Schenfelt ... Till erfarna husmödrar; af Betty Att anlägga en hönsgård Hvad vi fordra; tankar ang. N. Hertzbergs b o k: » Qvinnans kallelse o. uppfostran » af F. S. Från qvinnans arbetsfält; II.
För min del känner jag ingen lag ester författning, som tillägger Staken ester Riksens Stander en sä beskaffad rättighet; men anser twert om Lagens påbud, om förbindelsers fullgörande och hwars mans rättighet, att ivid bristande ofhandlingars uppfyllande, söka och winna laglig handräckning dertill, owilkorligt och salunda innefattande en lika rätt för underfaten, emot Kronan ester Staten, som för Staten emot undersaten. Men som denna Allmänna Lag bliswit underkastad kwetydighet, genom oswannämde händelser, sa mycket mer, som till bewisande af Ständers nu i fraga förordna, om icfwereranteurernes betalning, man äheropat förra Ständers har osman anförde förfarande och förordnande om godkgörelsen af Utrednings - Commiösions Remerser; sa haster jag före högst angeläget more, att upplösa och förklara en salunda tillkommen twetydighet, och det pa ett sa fullständigt sätt, som för den tillkommande tiden, antingen försäkrar den eller dem, som, i hwad wäg som hälst, med Kronan ester wederbörande Embetsman afhandla, om fullkomligt fullgörande as Kronans förbindelser, samt salunda stadgar rcciproque rättigheter och skyldigheter, emestan Staten och undersakarne, och med det samma utgör en förnyad grundwa! lill förtroende för Statens löften och förbindelser: eller ock ä en annan sida förgnlaker undcrsalarne, list den sörsigtighekö iagtta zan - Den 5 Januarii. gande, ivid tillgörande afhandlingar med Kranan esler Detz Embetsman, akt någon staga om pretention hoS Kronan, i anledning deras aldrig ma runna inträffa. Redan för längre tid sedan. under denna Riks? dag, blef det föreffagit, att Kronodal skulle, pä rwenne särskilte sack upptagas: detta förslag w'ann jemwäl Höqiofl. Nidderskapelö och Aoelus bifall; men någon rmrkställjghet dera har sedermera mig wetterligt icke föijdt.
Det af Departements-Chefen afgifna och uti bilagde, inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet den 13 i denna månad, hällne Protokoll, intagne Betänkande, hvilket Kongl. Maj:t till alla delar i Nåder gillat och hvartill härigenom hänvisas, innehåller fullständig utredning öfver de serskilda behof för Landtförsvaret, hvilka, på sätt här nedan upptages, funnits dels erfordra nya anslag eller tillökningar i de ständiga utgifternes belopp, eller jemnkningar i dessa, dels utgöra blott tillfälliga Statsbidrag. Bilt. till R. St. Moj:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Landtför svar s-Departementet. Departementets Kansli-Expedition. — I öfverensstämmelse med hvad i det föregående är vordet framställdt, föreslår Kongl. Majit, att ett emot Ijuspenningarne för Expeditionen svarande belopp af 636 Rdr 32 sk. årligen, måtte, från det under denna hufvudtitel uppförda förslagsanslag lill Skrifmaterialier Och Expenser för Departementets Kansli-Expedition, öfverflyttas till Statsanslaget för Expeditionen. Krigs-Kollegium. Sedan Kongl. Majit redan år 1847, med afseende på tillämnad förändring i de förvaltande Verkens organisation, från Krigs-Kollegii t. f. President i Nåder infordrat förslag till sådane förändringar i nämnde Embetsverks organisation, att förvaltningen af 4:de Hufvudtiteln, äfven i de delar den då ännu ålåg Stats-Kontoret, kunde blifva till Collegium öfverflyttad samt derjemte, genom förminskning i embetsoch tjenstemanna-personalen, aflöningen för densamma, utan tillökning i de dertill redan bestådda anslag, så förhöjas, att samma personal skulle odeladt kunna egna sig åt tjenstgöringen inom Kollegium, har, efter det ett sådant förslag inkommit, Kongl.
Jag skulle dessutom tro att der man är nog lycklig att hafva tillgång på sådana skickliga personer, d, v. s. förolyckade jurister, som icke avancerat på tjenstemannabanan, så skall man icke hafva brist på rättegångar; de ställa ej sällan till hvarjehanda trassel och tvister. Jag måste således, i strid med den siste talaren, fortsätta mitt påstående att det icke är tidsenligt att nu anställa ordinarie advokater vid häradsrätterne, såvida man icke förser dem med någon aflöning. Hade deremot Utsk:t inskränkt sitt förslag tili att endast förorda utseende af sådana personer i hofrätten och äfven i de större städerna, tror jag att åtskilligt godt deraf hade varit att vänta; men med den utsträckning, förslaget nu fått, och då en återremiss tjenar till intet, emedan den icke kan hinna handläggas, kan jag icke annat än yrka afslag å Betänka. Hr Printzensköld: Den af Hr v. Koch anförda omstän digheten att man skulle vara säker på att erhålla pålitliga biträden i landsorten och hvarom han åberopade sin egen erfarenhet, har blifvit på ett ganska tillfredsställande sätt vederlagd af Gr. Mörner, ty; såsom han anmärkt, blifva advokater verkligen icke skick-1 liga derigenom att de af domstol förordnas. Vår lagstiftning bär hittills varit för klok att följa andra länders exempel, nemi. att kasta individer i händerna på en hop rättegångslystna notarier och advokater, som fört rättegångarne så, att när de varit slut, hade också den rättegångssökandes tillgångar varit medtagna. Jag instämmer med Gr. Mörner deri att för Hofrätterna skulle det kunna vara fördelaktigt om sådane personer förordnades, emedan en rättegång ej kommer till Hofrätten förrän den varit i Underrätt, och således de personer, som der förordnas, icke skulle kunna vidtaga sådane åtgärder för att skaffa sig inkomster, som advokater vid Underdomstolar.
Om denna kostnad skulle komma att fortfara, som ej synes omöjligt, ännu 5 eller 6 månader, så vore det en möjlighet, alt denna cassa blefve lill den grad påkänd, alt den ej en gång kunde bestrida de medel, som dertill borde utgå, utan att man likväl har tagit sådant i öfvervägande. — Hvad Gr. Horns förslag vidkommer att sialia minoriteten i Huset under majoritetens beskattning; i sådant hänseende så, då jag beklagligen alltid tillhört minoiiteten inom detta Hus, tager jag mig friheten att vid detta tillfälle vördsamligen protestera emot en sådan åtgärd, hvars resultat skulle kunna blifva en tillökning i den ledan ganska dryga beskattningen, hvartill jag ej tror att inojoriteten inom Huset bör äga makt att tvinga någon. På denna grund tror jag, att förslaget ej kan vinna majoritetens bifall, och protesterar förskottsvis formligen emot en sådan åtgärd. Frih. Cederström: Då frågan blifvit upplagen såsom en grundlagsfråga, så anser jag mig jemväl böra upptaga och besvara det sätt, hvarpå den blifvit uppfattad. Jag har städse yttrat mig emot att förändra grundlagen i 59 §:n Riksd.- Ordn. i afseende på prot:ns tryckning, af det skäl, att jag anser detta stadgande vara nyttigt; ty om det också möjligen kan vara utan nytta i 20 eller do år, så kan det vara af stor vigt det 2i:sta eller 3>:sta. Annat är likväl detta och annat att bestämma formen för den prot.föling, sorn i en framtid skall iakttagas, hvarigenom volumerna böra kunna minskas, ehuru allt hvad som af R. St. beslutas blifver noggrannt upptaget i öfverensstämmelse med de ord, som här läsas i 5g §:n Riksd.Ordn., nemi.: ”Alla hos RiksStin hållna "protocoll skola, så tidigt ske kan, genom trycket utgifvas ”till deras fullständiga innehåll, med undantag blott af så”dant, som Ståndens enskilda ekonomi beträffar.”
Eder Kongl. Maj:ts Nådigste svar och förfogande, som jag under dylika omständigheter med ängslig väntan emotsåg, kom mig, genom Nådiga Brefvet af den 14 September, tillhanda den 19 September nästlidet år, då den inbergade, skördens ringa och svaga innehåll hade tillintetgjort de flesta Jordbrukares hopp om något bättre afkastning, och ställningen redan var sådan, att Eder Kongl. Majrts landsfaderliga mellankomst blef ett steg af ytterlig nödvändighet och på det högsta eftcrlängtadt. Som Eder Kongl. Maj: t uti ofvan åberopade Nådiga bref täcktes förklara, det Eder Kongl. Maj:t i Nåder anslagit medel till min disposition, för att skyndsamt användas till upphandling af Spanmål på föreskrifne vilkor, vidtog jag genast den tillika Nådigst anvisade utvägen, att i ämnet inhämta råd och upplysningar af några erfarne och ansedde män ibland Länets Invånare; men, ehuru alla voro ense om vissheten af en förestående större Spanmålsbrist och nödvändigheten att söka snar hjelp deremot, kunde dock ingen uppgifva stället, hvarifrån Spanmål med säkerhet skulle anskaffas. För att vinna detta ändamål, afskickade jag en underlydande Tjensteman, Kronofogden Berger, till Bohus Län, uppdrog åt en af Länets större Possessionater, Kammarherren och Riddaren C. von Qvanten, att afresa till Skåne och begaf mig sjelf till Götheborg. Den förstnämnde återvände snart med oförrättadt ärende, fastän det längre fram blef för mig möjligt att inom Bohus Län få uppköpa någon Utsädes-Spanmål; och äfven uti Skåne kunde, i anseende till knapp skörd och bristande förråd från förra åren, Spanmål af inhemsk produetion icke då, nemligen hösttiden, någorstädes upphandlas; men det lyckades deremot, genom Kammarherren von Qvantens nitiska och insigtsfiilla biträde, under dess vistande i denna province, att derstädes få inköpa 4000 Tunnor i Köpenhamn upplagdt Danskt Korn, på särdeles billiga vilkor.
St. aflåten Nådig Skrifvelse, angående städernas inqvarterings-besvär, bland annat, dels till R. Stts granskning öfverlemnat ett af Öfver-Directeuren S. Rönbeck, jemlikt Nådigt Förordnande den g September 182J, utarbetadt förslag till Inqvarterings-Ordning för städerna utom Stockholm, dels äfven i Nåder yttrat Sig öfver ifrågavarande förslags tillämplighet äfven för berörde stad. Rikets Ständer, sora uti serskild underd. skrifvelse denna dag yttrat sig i frågan om sättet för utgörandet af städernas inqvarterings-besvär,. samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf, hafva derjemte till serskild pröfning förehaft den föreslagna Inqvarterings-Ordningen, hvarvid R. St., efter tagen kännedom af Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Contors och Krigs-Collegii afgitna underd. Utlåtande, jemte öfriga lill målet hörande handlingar, nu få i underd. meddela deras åsigter i afseende pål omförmälde förslag efter §§:s numerföljd; beträffande alltså I. C A F. Lika med hvad Krigs-Collegium yttrat, och med stöd af 1720 års Inqvarterings-Ordning, som förutsätter, det inqvarteringstagare skall var» Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse JY.-O 277. Soj bosatt å stället och deltaga uti funclioner för vakt och vård om staden och af Kongl. Brefvet den 29 Junii 1745 samt Kongl. Kungörelsen den 12 Jan. 1775 — anse R.
Knapt voro der portarne öpnade för religionsfriheten, än jag läste uti ett af de liberala tidningsbladen, att en kristen hade afsvurit sin tro för att antaga judendomen. Jag frågade mig dä sjelf, hvad som kunde vara orsaken till detta, men jag fann icke svaret i första hand. Jag frågade då en Dansk af mina vänner, som nu besökte Sverige, och han svarade nedslagen: ”icke var det tro”. Detta är blott ett enda exempel, men jag hemställer till Frih. Creutz, om nu motionen ginge igenom och dylika affall ifrån kyrkan timade inom Sveriges Iandamären, hvad vore då Frih. Creutz lik, hvad vore vi like? Jag skulle vilja likna Frih. Creutz vid den Judas, som med kyssande förrådde sin Mästare, och oss vid den Pilativakt, som följde honom i spåren. Hvad är väl ändamålet med Frih. Creutz’s motion? Sannolikt svarar han, att det är ett förbättradt religionslif inom fäderneslandet, men jag får då hemställa, om väl ett bättre lif inträder genom förordande af ”det går an” äktenskapet. Vi behöfva blott gå ut på gatorne för att finna spåren af det ”går an” lif, som här företer sig i hela sin uselhet. Hafva vi rättighet att tillstädja menniskor att öfverlemna sig åt ett sådant lif, sora undergräfver samhället i dess innersta grund, och hvars följder förr eller sednare medförer en förbannelse öfver detta slägte. Dessutom må I H. '20 306 Den 19 December. jag ytterligare fråga motionären om han verkligen tror att kristendomen behöfver låna sådane vapen och medel för att bereda sin framgång? För min del har jag aldrig kunnat läsa om huru hedendomen fallit till fota för några få Apostlar, de der icke egde annat svärd än det uppenbarade ordet, utan att jag blifvit hänförd till mitt inre och känt mig upfordrad att tacka och lofva.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, Banco-Utskollels den 6 och 9 dennes på bordet lagda memorial, N.'o 22, med hemställan, att Banco-fuilmägtige måtte berättigas att uppköpa och försälja vexlar. S. D. Vid föredragning af Ilederv. Bonde-Ståndets protocolls-utdrag af den 7 dennes, innehållande inbjudning till Med-Stånden att förena sig med Bonde-Ståndet i dess vid pröfningen af Allmänna Besvärsoch. Ekonomi-UIskottets betänkande, N Brefvet den 25 September 1777, blef förra delen af della betänkande, hvaruti lillslyrkes, att Friherre Cederslröms, om upphäfvande af nämnde Kongl. Bref, väckta motion mätte lemnäs ulan afseende, bifallen; hvaremot Ridderskapet och Adeln alslog Utskottets i sednare delen af betänkandet gjorda förslag, i anledning al Rikets Ständers Juslilise-Ombudsmans hemställning, i fråga om samma Kongl. Breis förtydligande. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Allmänna Brsvärsoch Ekono - 318 Prat.-Utdrag den /3 November 1844. mi-Ulskollets den 6 och 9 dennes på bordet lagda betänkande, No 61, i anledning af väckta frågor om reorganisation af styrelseverken, m. m. Från Ilögv. Preste-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskoltet remitterades en af Kyrkoherden Bergvall väckt motion, att Rikets Ständer ville bevilja 666 R:dr 32 sk. B:cb i årligt anslag af Statsmedel lill pension åt aflidne General-Direclören Claes Livijns efterlemnade enka och 6 barn. S. D. Föi’edrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 61, i anledning al väckta frågor om reorganisation af styrelseverken, m. m.
Ständers kunskap komma, enär den angar behörig tillämpning af hvad i sednaste Riksdagsbeslut är föreskrifva, i afseende A Riksdagsmannaval till delta Riksmöte, samt särskildt och närmare berör ett af Riks-Stånden, der den tilläfventyrs torde i betraktande tagas, v Af Kongl. Bergskollegii under den 31 nästlidne Augusti gifna och den 2 påföljde September genom trycket utfärdade kungörelse, angående de för Bergsbruken skeende val af Riksdagsfullmäktige till Vällofl. Borgareståndet vid innevarande riksdag, hade jag erfarit, att Kongl. Kollegium förstnämnda dag afgjort detta ärende, i hvad det på Kongl. Kollegium berott, och att valen blifvit utsatte att hållas den 30 September. I anledning häraf och då 81 § af Rikets Ständers den 24 Maj 1845 affattade Riksdagsbeslut, som innehöll kallelse till denna Riksdag, ålade vederbörande att, utan särskild påminnelse och utan annan anledning, än samma kallelse, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådana val ägde rum, i laga ordning och vid ansvar, under loppet af nästförutgående Augusti månad verkställdes, ansåg jag mig, såsom befogad att tillse, huruvida Rikets Ständers omförmälda föreskrift behörigen iakltoges, icke kunna undgå att anmärka den afvikelse derifrån, som i of vanberörde måtto förelupit, i det att ärendet icke förr, än vid den föreskrifna lidens utgång, blifvit af Kongl. Kollegium slutligen liandlagdt och sjelfva valens förrättande således måst till en sednare tid utsättas; hvilken anmärkning meddelades Kongl. Kollegium genom skrifvelse den 4 September, med begäran tillika, att i svar derå måtte fullständigt utredas, huruledes, af hvilka orsaker, eller genom hvilkas förvållande berörde anmärkningsvärda åsidosättande af Rikets Ständers omförmälda uttryckliga föreskrift kommit att äga rum. Den 28 i sistnämnda månad emoltog jag Kongl. Kollegii under den 11 affattade utlåtande, undertecknadt af Kongl. Kollegii Ledamöter, men icke af dess President.
Dertill kom det bålstora i anläggningen, oaktadt de små och ouppodlade medlen, som i likhet med vår politik gifver en nu mera för oss egen färg åt vår litteratur. Sedan kom ett långsamt framåtskridande i vitter odling, som omsider kulminerade i den fransyskt-akademiska smaken, men hvilken senare i den rättmätiga glädjen öfver sina förtjenster ej förstod att uppfatta utan blott kunde ringakta de föregående ansatserna. Derefter inträffade de olika skolornas strid, hvarunder den litterära kritiken måste blifva allt för mycket beroende af hvars och ens ställning inom stridsfrågorna. Det är kanske den största af Atterboms vittra förtjenster, att slutligen i sina »Svenska siare och skalder» hafva sökt att fördomsfritt och opartiskt granska föregående och samtida, större och ringare skalder. Det är svårt, ja, omöjligt för hvarje andlig riktning, som ännu behöfver kämpa för sitt erkännande eller njuter af sitt första segerrus, att oväldigt bedömma andra tider och författare. Man såg derföre antingen föraktligt ned på dem från sin högre ståndpunkt eller var oförmögen att förflytta sig inom deras tankekrets och förhållanden. Men nu mera, då den svenska skaldekonsten hunnit så stadgad ålder, att den förmår att se tillbaka på alla sina utvecklings skeden med rättvisa och kärleksfulla ögon, må äfven den karolinska vitterheten framträda för oss endast i sitt eget ljus. Det är ur en sådan hänsyn som vi gå att framställa Lucidors diktning. Dock hafva vi ej dermed afsagt oss rättigheten att betrakta den äfven ur en allmän och komparativ ästetisk synpunkt, ty den uthärdar att skärskådas äfven från denna, och för öfrigt är en dylik regel nödvändig för sammanhanget och uppfattningen af all organisk litteraturutveckling. När vi således vid behandlandet af Lucidors lif i våra omdömen hejdades af mensklighetens gemensamma mått af förvillelser, kunna vi i afseende på hans skrifter visserligen vara strängare, på det att vi ej må råka in på den andra afvägen eller att ämnets behandling skulle aflocka oss så mycken kärlek, att vi förbisåge de mötande bristerna och felen.
SJJrot. 1840 & 1841, 10 (Samt. l Sffb. 2 25anbet. »eroiUmitgo-Sororbningeit. fkammar.-SKättSsSKåbS iSuttmaft af ben * caracter, enligt ^3å mina egor bo för öfrigt 91. 91. g o nit tt f a 11* e. XYlantale* ocl; ©i?attf?utfinng0»£ångt> uti H. tl. ©odren (©ta&) fou åt 18 >* Uppgift tili SSränroinöbrättningö utöfroanbe. hemmantal. ©en ftattffplbigeS nannt, jemte ante<f Skeris tTTantal^ od? ©Eattffrifning^Ilantjfcer för år 18 »s ©elfnar. Remman. SP e r f o n e r. Sfntöl 25rännrin$pannor. f» •3 cS <Sh p *3 "O B" & »o §F Slftortninfl för barn unber 17 år. © ro o o ca »: I ©fattflrifne. ©fattfrie. Summa. SSetalanbe 95ert>'tUnin<j efter ljfta Slrt. Srte från 35enriHning efter l 2lrt. © 5 i-. © ro ro £8-§ i Unber-' årige. j ©urnma. P »-Oi O: P 2. »-C1 O: p Ä Ö J TZ ö t3 5* »o* tS ro §:•§ B »-t *-r ro w ♦ ro or »: 70 ro* Is o* S55 TS ert, -O _ -O rs ä ro ~53 ro -Bi <5* O ?o or 23J-C5 B p ro o or 55 wj 11: 2- -5 B »-S ro ö B cr^ ro « o -2?