Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om afgister pä utländska waror till Barnhuset och andre inrättningar i Stockholm. p. 859. Om Bewillning a wiste öfwerfiöds-Artiklar. p. 864. Om en bättre Controll pä Mantalsskrifningen i Riket. p. 1701,1702, ,705, ,7,0. Communieation med Utskottet af Stats-Utskottets utlätande om Riksgälds.Contoirets enskildta samt Stats-Werkets samfäldt? behof, till grund för Bewillningens bestämmande, p. 1921, 2011. Dervillningssamt Allmänna Lesrvärs» och Me conomiä -Utskotten: BervillningsLag-samt Allmänna Leswäre och Meconomiä-Utsko tten: Se widare: Statsoch ^ewillnings. Utskotten. Lo »sti tutio no-Ut sko t ket: S anledning af Riksens Ständers ^,lUti-e-Ombudsmans Berättelse, i hwad som rörcr frägan om Konungens rättighet att i brottmäl göra Nåd. p. 149, 162, r6z, 410, 4-4, 482, 20.7, 2241, L274, 22^6, 2446. Lommunnication med Utffottet, angäende Riksens Stättders godkännande af H. K. H. Kronprinsens förordnande, att Riksstyrelsen under Kongl. Maj:ts sjukdom förcstä. p. lyo, 204, 211. Om Riksens Ständers ch>lkiti-e.Ombudsmans äliggande, att befordra skyndsamhet i den lagliga gängen af Rik» fens Ständers fattade Beslut och gjorde hemställningar. p. 450, 2OZ7, 2244, 2246, 2446. Om Utskottets wid sist hällne Riksdag afgifne Betänkande» öfwer föreslagne ändringar i Grundlagarne. p. 452.
För öfrigt instämmer jag med Friherre Anckarswärd uti anhållan om återremiss af Betänkandet i dess helhet, hvarvid hela mitt anförande torde få åtfölja; i händelse återremiss icke medgifves, anhåller jag om bifall å Betänkandet i dess helhet, det vill säga, att decharge icke medgifves. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMar skalken yttrade, att då Hans Excellence vid början af denna öfverläggning omförmälte det satt, hvarpå enahanda ämne vid sista Riksdag behandlades, skedde sådant endast upplysningsvis, och för att visa, det Ridderskapet och Adeln då ansåg en granskning punktevis bereda det tjenligaste tillfälle, att kunna med grundlig pröfning afgöra hvarje ämne. Enär flera Ledamöter begärt, att man borde på samma sätt nu förfara, trodde Hans Excellence sig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att om Ridderskapet och Adeln behagade punktevis företaga C.onstitutionsUtskottets Memorial till pröfning, skulle en mera rättvis och billig behandling uppkomma, emedan hvar och en i sådant fall kunde öfver hvarje serskild fråga bestämt gifva sin tanka tillkänna, hvilket åter icke kunde beqvämligen verkställas, derest Memorialet skulle gemensamt, eller uti dess helhet på en gång behandlas. Hans Excellence trodde sig derföre först böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln önskade, att C011- Den 18 Ju lii e. m. 453 stitutionsUtskottets Memorial borde punkte vis företagas och afgöras. Ropades Ja och Nej, samt Votering. Herr Hjerta: Jag underställer, huruvida i en fråga om föredragning af ett mål Ståndet behöfver yttra sig; jag skulle tro, att Grundlagen föreskrifver, huru LandtMarskalk eller Ordförande skall dervid förhålla sig. Jag anser det derföre vara bäst, att vi i detta fall anförtro oss till Herr Grefven och LandtMarskalken.
Om vi inbilla oss, att den, som skall undervisa en rå och okunnig allmoge, icke behöfver högre kunskaper, 34* 532 Den 21 Juli. bedraga vi oss högeligen. Deslo större antal lärjungar och desto okunnigare och räare de äro, desto mångsidigare kunskaper behöfver läraren, ja! vida högre än elen som är salt till lärare för lärjungarne i 3:dje eller 4:de klasserne af en elementarskola, och framför allt måste han hafva genomläst och begrundat de Chrisina sanningarnas hufvudläror, så alt han för sina lärjungar må på ett klart och fat Iligt salt kunna framställa dem. Sådant förhållandet nu är, hr detta omöjligt att vinna genom vära nu vande folkskolelärare-seminarier. Skåda vi åter på den tablå, hvilken jag förut har nämnt och som jemväl finnes i Utsk:s betänk, uptagen, så finna vi, alt folkskolelärarnes antal är större än Svenska nationen behöfver. Betrakta vi förhållandet under första året, då serainarierne upkommo, så finna vi, att öfverhufvudtaget bildades inom hvarje Stift 50 Seminarister, ehuru endast 10 af dessa kunde sättas i praktisk verksamhet, men hvad företogo sig väl de öfverblifne 40? I första hand blefvo de bränvinsadvokater och i den andra sysslolösa dagdrifvare hvilka närde förhoppningar, de der aldrig kunde realiseras. En af Svenska Presterskapets mest utmärkta män har det lyckats, att kunna förmå 3 Seminarisler, hvilka utgått från seminarium i Skara, alt först efter 3 års långvarigt öfvertalande återtaga spaden. Nöden och bristen kom som en annan vältare till hjelp. Jag frågar Eder, Mine Hrr! är det väl klokt eller rätt, att utsläppa så många dagdrifvare med halft kunskapsmått, och utan hjertats och förståndets erforderliga bildning ? Jag behöfver icke lemna Sveriges R. o. Ad. svar härpå, ty det inses allt för väl. Jag tror visserligen, att tinder de sista åren Seminaristernes antal förminskats men det är ändå tillräckligt, om 400 sådane uppehålla sig inom landet, och f. n. bildas årligen 200
I öfverensstämmelse med riksrådsutskottets yrt-randen läto vid tiden, då författningen skulle afgöras, personer, ltvilka stodo danska regeringen nära, förstå, att författningens antagande icke medförde några hinder för alliansens afslutande. (Se bl. a. Vidar, Fremtiden, Politiske Betragtninger, Kbhvn 1866, sid. 46). Men redan långt innan depescherna af d. 5 oktober offentliggjordes, och innan riksiådsustkottet afgaf sitt betänkande, meddelade en officiös insändare i Postoch Inrikes-Tidnin-gar d. 1863: » minst skulle vårt kabinett, om det blifvit tillfrågadt, hvilket icke lärer skett, hafva tillstyrkt danska regeringen ett så djerft steg under en så kritisk tidpunkt som den då detta gmndlagsför-slag af konung Fredrik VII: s regering framlades. * Det förefaller besynnerligt, att danska riksrådsutskottet alls icke lagt märke till detta uttalande.honom att vidfoga sina anmärkningar. » Det skedde så. » Detta utkast är », säger danska riksrådsutskottet » på några efter den svenska utrikesministerns önskan gjorda ändringar när, likalydande med det till Förbundet aflåtna svar, som är dateradt d. 1863. » 1 Det svensk-norska kabinettet hade alltså gjort sig, både i sak och form, solidariskt med det danska. Deraf följde nu visserligen, att Danmark kunde med rätta betrakta Sverige och Norge såsom sina medkämpar i det förestående kriget med Tyskland. Men deraf följde äfven, att grannlagenhet och plikt bjödo danska regeringen att ej taga något vidare steg, som kunde utöfva något inflytande på Danmarks ställning till Tyskland, utan att derom i förväg komma öt-verens med den svensk-norska. Ett annat handlingssätt måste ställa Sverige-Norge i det obehagliga valet att antingen uppkallas till kamp i en ställning, som det sjelft icke gillade, eller att draga sig tillbaka från en allians, hvarom redan ryktet allarmerat Europa, utan att, af ridderlighet mot det af öfvermakten hotade Danmark, ens kunna öppet angifva rätta orsakerna dertill. Det » yttrande i det kongl.
Wld denna pannerymd önskade jag den owilkorliga skyldighet matte blilwa bunden: ait hwar och en fabrikant af b^änwin med 90 kannors panna matte halla spannemäl ellet markegängspris tillhanda för aila sine underhaf, wänden som dela äeo hos honom niantalSsk, isne, och dels mistas i dest område, hwaiigenom. jag förmodar brötbnsten hos den fattigare delen kunna i möjligaste mälio förrkvmmas. Ett annat inkast emor denna af mig föreslag» ne instraukninq af bränwin möker Alwen min inbillning, »xmligcn den frägaii: Armeen och Zlottor ns - Den 28 Maji - 32Z ne tarfwa snmgängeligen bränwin till sitt behof och hwar skall detta q antum erhäilas? jag swarar: förbjud atla krogar i staderue och a landet; lägg werkfam hond wid upsiglen af e!t siikt förbud; tillät ingen bränwins försäljning till andra, an deni, som äro hos en och hwar manralssirjlne, och bo »nom hwars och ens onwäde, kill kheras nödtorft; derigenom skall ofelbart en myckenhet brätt» Win blifwa öfrigt akt till Kongl. Mast och Kronan för Veste behof hcmbjudas. Skulle som jag äfwcn förmodar detta behof icke fullt härigenom er» näs, mätte det blifwa Kongl. Mahr och Kronan förbehållit, akt genom entreprenad auction utbjuda till de minstbjudande rättighet, akt med en större pannerymd ätaga sig lefverencen af dec gvankum bränwin som Kronan kan anse sig behöfwa. Wid de strafflagar dem Utsionet uci sikt betänkande upiagit, more mahanda flere omständigheter alt anmärka — men da de icke kunna anses för annat än löse förstager, hälst Veste icke kill iltsiottetö handläggning hörk. utan af »välmening dir inflickade, lemnar jag dem uran al! anmärkning i den fasta öfwertygelle, att Högloft.
Den gamla klockstapeln var ännu qvar. Lutande och bräcklig, skänkte den lika väl ett slags skydd åt klosterklockan, som hängde på ett förvittradt rep och täljde underbara sagor för den som förstod dem. En dag slog jag med parasollen mot den ergiga malmen. Den gaf ifrån sig ett doft, klagande ljud, lik en skendöd, som väckts till lif af en ovarsam hand. Jag bad den gamla klockan om förlåtelse i mitt sinne och sköt igen den rankiga dörren. Hvem vet, om icke en stackars osäll munksjäl bodde derinne! Kloster låta i allmänhet särdeles väl omskapa sig till hotell, och »Luna» utgjorde icke något undantag. Cellerna användes till gästrum, kyrkan till matsal, refektoriet till kök, och penitensrummet var värdfolkets sängkammare. Det är omöjligt att beskrifva det behag, den onämnbara frid, som den gamla klostergården spred omkring sig. Dess makt var fullkomligt trolsk. Man tröttnade aldrig att vandra i dess svala gångar, att från taket lyssna till vågornas sqvalp och glädjas åt den härliga utsigten eller att gömd i något skuggigt hörn söka att teckna af den mossbelupna brunnen, som lockade fram papper och färger lika oemotståndligt som en trollkarl. »Luna» var ett genomitalienskt hotell, som lefde i den tron, att det var fullkomligt anordnadt efter franskt mönster. Värden kunde icke ett ord af något främmande språk, värdinnan, ung och vacker, bar fiskarflickornas korta kjol, virade gerna en brokig duk kring de glänsande hårmassorna och betraktade med fullkomlig vördnad hvarje värdelös småsak, som mannen anskaffat till hotellets prydande; kocken uppträdde som medlem af familjen, och hvad fakinen angår, ansåg han sig tydligen vara hvarje resandes vän och bror samt rättade sitt uppförande derefter. Snyggheten var fransk — utvändigt — men hvad gjorde det? Man kunde ändå icke slita sig lös från klostergårdens förtrollning och utsträckte vistandet från dagar till veckor. Men det är sant!
Jag anhåller blott att lå bifoga en önskan till Utsk.-t, den nemi., att det icke måtte eftertrakta ett så fullständigt ordnande af denna fråga, som den ondast under hand och uti en långt aflägsen framtid kan komma att erhålla, samt att följaktligen härvid icke måtte förfaras på samma sätt, som vid löneregleringen för Arméen för lång tid tillbaka tillvägagick. Fördenskull tillstyrker jag att det måtte blifva de nu föreslagna summorna, som bestämdt komma att utgå, utan någon beräkning på boställsvärden, prmbendevården m. m. dylikt, som endast är af den beskaffenhet, att städse undergå förändring, och hvilket förfaringssätt icke skulle leda till det resultat, som man önskat och förutsatt. Det år blott denna anmärkning jag har att göra. För öfrigt bifaller jag förslaget till alla delar. Efter härmed fulländad öfverläggning, remitterades den K. Propm tillika med de derom nu afgifne yttranden till StatsUtsk:t. Till sistnämnde Utsk. remitterades jemväl: 1 :o K. M:s d. 4 d:s bordlagda nåd Prop. angide anslag för inrättande af bildnings-anstalter för lärare vid elementar-läroverken; samt 2:o K. M:s d. 4 d:s bordlagda nåd. Skrifvelse till R. St:r i fråga om låneunderstöd för anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif. Efter föredragning af K. M:s d. 4 d:s på bordet lagde nåd. Skrifvelse till R. St:r med de af särskilda komiterade afgifna underd. förslag, ang:de kommunal-styrelser, blef densamma remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. Efter tillkännagifvande att det nu i ordningen följande mål vore af den beskaffenhet, att detsamma ej lämpligen kunde af honom föredragas, öfverlemnade H. Exc. Hr Gr. o. Landtmm klubban åt den främste nårv:de ledamoten, Gr.
Om ett sådant förslag antogs, hvilket något hvar måste medgifva alldeles icke är öfverdrifvet, så kunde i svårare år den räntegifvande allmänheten äga tillgång att, genom tillökning i varans mängd, gifva ersättning för hvad som Den 29 Mars. 525 lion brister i godhet. I sådant fall tror jag man kunde vara belåten å ömse sidor. Det är äfven sagdt, att det vore för mycket begärdt om säden under svåra missväxtår skulle lemnäs lika god som i ett bättre år, och räntegifvaren således tvingas att skaffa sig fullgod spanmål. Detta är ingalunda min mening. Jag begär icke, att i ett sådant år, som detta, räntetagarne skulle äga full rätt att utaf räntegifvarne utkräfva fullgod spanmål; men jag fordrar, att rättvisan måtte vara lika på begge sidor, och då markegångssättningen inom länen värkställes och räntegifvarne icke kunna leverera en god vara, så bör den vigt, som blifvit bestämd, eller också det åsätta markegångspriset, tjena till rättesnöre för den liqvid, som emellan räntegifvaren och räntetagaren skall uppgöras. En värd talare, Frih. von Kraemer, som har gjort sig allmänt känd för det nit, hvarmed han omfattar sitt läns angelägenheter, har förklarat, att den nya författningen har väckt en allmän belåtenhet inom hans län. Denne värde talare är kanske också den, som, genom sin hos K. M. gjorda anhållan, gifvit anledn* till den K. förordn. Jag tillåter mig likväl nämna, att om belåtenheten har varit allmän å räntegifvarnes sida, hvilket jag ingalunda betviflar, sä har deremot belåtenheten ingalunda varit allmän å räntetagarnes sida; ty dessa hafva sett sig tvungna att emottaga den usla, osäljbara vara, som räntegifvarne lemnat, och de hafva ganska riktigt funnit, att det icke lönade sig att i delta fall inkomma med några klagomål, hvilka naturligtvis skulle afdömmas i den ena' instansen af den, som genomdrifvit författningen. Frih. Haab har talat om räntegifvarnes olyckliga tillstånd.
mina, fötter af fi ' ojd ic7; .e kiilzde ~nurken tmdw sig. sjäb~zs glädje zctarn s7cada för min jzmgfizcdonz. När jag s7cåcZade 75am s7cö9z7&amp; dr02~1ucZe min sjal glu&amp; ' etårarnas dagg? ty jag 7cGnde mig ovurdig en sådan son. Men rrzaq * ja,g s7cådade de ställen å 7a2ilzcZer och fötter, I~vill; .a enligt profetens orcl s7~~~11e genomborras af spiknl, cZ&amp; shönzmacZe mina ogon afj !hrar och wzitt 7giärtn ville liksom brista af sorg. Och nar mira son skadady mina tå~fylda ögon, gwps lifve~z 72an a f en &amp; dlig sorg. Nar jag ' åter betänkte 7zans, guddom ma74 cZå höstade jag mig ånyo vetande, att 7mrn sjllf så bestiilndt, 0 ~ 7 2 jag tc~zderordnade då min vitja under 7mns. Så var min gliicve allticl bladad nzecl sorg. Den sednare delen af den med titeln ~Jiingfru Marias ord till sin dotter, betecknade uppenbarelsen, där hela Kristi pinohistoria på ett kraftigt, men för vår tid ailtför drastiskt satt, frainstalles, ar har utesluten. Den enskilda viilgörenheten och dess ordnande. Var tid-synes ' sarskildt hafva fått till sin uppgift att söka lösa en mangd sociala spörsmål, hvilka, mknga gånger trängda åt sidan, au ej langre låta sig undanskjutas, och med dessa sainmanlianger p % det näri-naste den viktiga frågan om fattigvårdens ordnande. Inom m %nga lander liar också länge en liflig rörelse pågatt för att bringa någon klarhet och reda inom hithörande oinråde, och vågsvallet af denna rörelse har ' omsider afven nått oss.
M. behagat till Rikets Ständer öfverlemna förslag till ny riksdags-ordning, jemte en dervid fogad serskild artikel, till iakttagande vid det riksmöte, då den föreslagna riksdags-ordningen varder af Konungen och Rikets Ständer sluteligen antagen, äfvensom derefter intill nästa riksdag, samt, i sammanhang härmed, till ny regeringsform; Oeh hafva Rikets Ständer, i den ordning 81 § regeringsformen stadgar, antagit dessa nådiga förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hvilket Rikets Ständer få i underd. anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 25 Juli 1848. Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N.o t35« N:o 135. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Juli 1848. Preste-ståndet den 22 Borgare-ståndet den 25 Bonde-ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående de i regerings formens 63 § föreskri/na kreditiv*summor* (Stats-utsk. Mern., N:o 215.) S. A. K. Till följd af stadgandet i 63 § regeringsformen, att tvenne serskilda tillräckliga summor böra vid hvarje riksdag anslås och till utbetalning från Riksgäldskontoret anvisas, hafva Rikets Ständer bestämt den ena af dessa summor, nemligen den, hvilken E. K. M. eger lyfta vid inträffande krig, sedan Statsrådet in pleno blifvit bordt och Rikets Ständer sammankallade, eller det s. k. stora kreditivet, till två millioner riksdaler banko, till hvilket belopp detsamma varit oförändradt faststäldt alltsedan 1812 års riksdag.
Sedan detta är verkstäldt, jemföres köp af Bruksegendom, slutadt Under loppet af de nästförflutne två åren, och bör Summan, som sig högst belöper, såsom värde utföras, och debiteringen derföre ske, likasom för andre Fastigheter ; Likväl får, i intet fall, högre ån en tredjedel eller mindre än en Sjettedel af Flammarskattsjernets pris anses såsom egarens behållna vinst af hvarje Skeppund privilegieradt Smide, utan afseende på da Bruket tillydande Hemman och Fastigheter; dock vare vederbörande berättigade och skyldige, att, efter olika local och omständigheter, äfven emellan dessa två grader bestämma egarens behållna vinst af hvarje tillåtit Skeppund Smide, ■Vid de Bruk, som äga oinskränkt smidesrätt, skall förflutna årets tillverkning , som af Egarne behörigen uppgifvas och med vederbörande Embetsmäns intyg till rigtigheten styrkas bör, för Bevillningens utgörande tjena till grund. 24. Mom. Vid de Bruk, der hela eller en del af Smidet till allehanda Manufactur förädlas, värderas svartsmidet på det sätt, att hälften af den vinst, som anses vara behållningen för hvarje Skeppund Stångjernssmide vid sam» ma Bruk, tillägges för tättigheten till förädling BevitlningsUtsli, Beidnkaaden« jgi äf hvarje Skeppund deraf till Manufactur, så atf<* för ett priviligieradt Skeppunds Smide, inberäknadt det dertill erforderliga Stångjernssmide , anses egarens behållna vinst, ifrån högst hälften till min9t en fjerdedel af Hammarskattsjernets pris Uti den bergslag, der Bruket är belagit, hvilken behållning på lika sätt, sorn föt Stångjernssmide är stadgadt, med fem procent förvandlas till Capital, för hvilket Bevillning erlägges.
Hvad du vill henne framför alla, alla. Hvad som plär skvallra om den kyss hon fått. Hvad du den kyssen — tror jag — gjorde smått. Hej! lustig lek, där du i yra svingar. Ett litet troll, som far på lätta vingar. På hvad är svårt att hålla rätt balansen, och säg, hvad gick den med, den lätta dansen? En liten dykare, hvars kött lär smaka. Ett lämpligt färdedon för snöig nord. Ett mjöl jag vet, hvaraf man bröd kan baka. Hvad utan krus man m å vid dukadt bord. En slipad huggare, som ock kan sticka. En fingervisning åt din brädspelsbricka. Hvad flaggan stolt ses breda ut för vinden. Hvad finns på vägen,som vi vandra på? Ett retadt tillstånd, Bom plär färga kinden. Idun Fredagen den 22 februari 1889. Byxa: Klarabergsgatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet. postaryodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. Utffifning-stid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utTräffas å byrån kl. 10 — 11 och 4 — 5. gifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. A l l m. Telef. Redaktör o c h FRITHIOF Baronessan |en uppskakande tragedie, som den 30förlidne januari utspelades på det tysta, oansenliga jagtslottet Mayerling invid Wien, då det stora Österrikiska kejsardömets tronföljare för egen hand ändade sina dagar, följd i döden af den qvinna, han älskade öfver rikedom och makt, ja, öfver lifvet, har allt sedan hållit bestörta sinnen öfver hela den civiliserade verlden i upprörd spänning. Det mystiska dunkel, som till en början sveptes öfver katastrofen, har småningom börjat skingras, och ur de hvarandra korsande och motsägande ryktena har den gripande sanningen trädt fram och befunnits — i hela sin dystra romantik — mer sagolik än sagorna sjelfva.
Imf ve makt ärfd fastighet å landet eller i staden genom testamente bortgifva, eller annorledes derom förordna, ån 19 Lag-Utskottets Betänkande, N',o 82. Jag förmår. Ej eller må någon bortgifva från ärfd fastighet den förbättring, som derå gjord är. 2 $• Häfver man vid arfskifte tagit lösören för fast egendom, eller häfver man bortbytt, sålt eller förpantat sin ärfda fastighet, eller är den genom hvarjehanda hans förvållande lagligen kommen i annans hand; då skall efter hatts död jemngod förvärf - vad fastighet, eller, der ej fast gods finnes, penningar, eller andra lösören, sättas i stället; och det behål/e ärfd jastigliets egenskap i hans hand, som det då ärfver: men sedan gånge de penningar, eller lösören, i arf, som om lösören sagdt är. 3 s. Gifver någon bort sin bördköpta fastighet genom testamente; kåfve barn, eller andra inländska arf vingar, makt att lösa den åter, i staden inom natt och år, och å landet innan laga stånd åkommer, efter det värde, som den är köpt för; gälden ock åter all derå gjord nödig förbättring. Samma rätt äga utländska arfvingar, om de i landet inflytta, och der bygga och bo. 4 $■ All förvärfd fastighet, och ärfda eller förvärf da lösören, må man bortgifva, eller testamentera, till hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arf vingar. Dock der omyndiga barn äro, som icke äga något till föda och uppfostran; då skall dem först, efter stånd och värde, så mycket lemnas, som Domaren skäligt pröfvar, till dess de sjelfve sig nära kunna. 5 $. (Lika med nuvarande 6 §■) Testamente må ej tagas af bo oskifto, ulan af dens del, som gifvit häfver. 6 $. (Lika med nuvarande y §■) Gifver någon mer, än lag säger; varde då testamentet rät - 20 Lagutskottets Betänkande, N‘.o 82. tadt efter lagen , och gälle i alt öfrigt.
Utlåtande, if.:u 37. hvilka vid sina gårdar inväntade posterna; hvarförutan det kunde inträffa, att vid estra posters ankomst tili gästgifvaregård, det häst-antal, sorn derstädes skulle vid anfordran tillhandahållas, redan utgått, hvarigenom hinder oell uppehåll i postens jemna gång vid flera tillfällen kunde våra att befara; att den större säkerhet för postens vård, sorn i de fall, då postiljon ej åtföljde posten, nu förefunnes uti postböndernas åliggande, att antingen »jelfve medfölja posten eller ock dertill använda fullvuxne och pålitlige personer, skulle komma att i betydlig mån minskas, enär med gästgifveri-skjulsen ofta mindre gossar voro följaklige; att då poslhemmans-innehafvarne, hvilka endast voro pligtige att föra posten, och således ej hade någon annan skjutsningsskyldighet sig ålagd, med skäl kunde tillhållas att städse till postens forslande begagna dugliga och uthvilade hästar, sådane deremot icke alltid stöde att erhålla vid gästgifverigårdarne, der, i följd af den oftare återkommande skjutsriingen, hästarne, serdeles under höstoch vårtiderna, ej sällan voro dåliga och utkörda; samt att den ökade kostnad, som genom öfverflyttning af all postföring på de gästgifveri-skjutsskyldige, skulle uppkomma, och hvilken af General-Poststyrelsen beräknats, efter 23 sk. milen, till 28.000 r:dr om året, måste antagas uppgå till ännu betydligare belopp i den mån, skjutsningen komme att på entreprenad upplåtas, enär skjutslega» i sådaut tall utginge på landet med 24 sk. och i städerna med 28 sk. för hvarje mil; alt, med afseende å hvad sålunda blifvit arifördt, Kongl. Maj:t icke funnit skäl att göra nådig framställning hvarken om all postförings upplåtande på entreprenad eller om en allmän öfverC\ttning deraf på do gästgifveri-skjutsskyldige; att Kongl.