Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Best*,- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, JY:o 4. äi ender, och såsom föremål för Socknes) äm may handläggning bestämmas endast: öfverenskommelse!' för befordrande af Gudsfruglan , sedlighet och ordning, samt om tiden för allmänna Gudsljonsten, frågor om Folkundervisningen, orri antagande eller endlledigande af Kyrkovärdar, Sexman och andra Ordningsmän samt Kyrko-betjening , hushållningen med kyrkans liilhörigheter och redovisning derföre, byggnad och underhåll af Kyrka, Prestgård, Socknestuga och Tiondelada in. fl. församlingens hus och lägenheter, Presterskapets och Kyrko-betjeningens inkomster, algi fler till Kyrka, Fatligvård och andra fromma ändamål, bänkfördelningar och grafslällen, samt alia andra kyrkomål och ärender, som, enligt serskilda Författningar eller efter vederbörandes befallning, bero på Socknestämmas utlåtande, afgörande eller verkställighet. I afseende på förvaltningsbeslynn är intet stadgande i detta förslag upptaget, hvaremot deri föreskrifves, att i hvarje församling skall Kyrkoherden sig tili biträde vid kyrkotuktens upprätthållande, hafva ett KyrkoRåd, bestående af minst 4 välfrejdade och agtade män, Kyrkovärdarne inberäknade. Om detta Kyrko-Råd är för öfrigt icke vidare stadgadt, än att Kyrkoherde skulle i dess närvaro meddela varningar för förseelser, som ansetts höra till kyrkotuktens tillrättavisande behandling. En af Kyrkolags-Comiteens Ledamöter, Herr Professoren Bergfalk, har, enligt ett vid förslaget fogadt serskildt yttrande, ansett den hittills kända Socknestämman böra delas i tvänne, nemligen en för kyrkeliga och en för icke kyrkeliga angelägenheter, med bestämmelse att Kyrkoherden borde vara Ordförande i den förra, och Ordförandeskapet i den senare tillhöra den, som det allmänna förtroendet dertill kallar, äfvensom Herr Professoren ansett titeln å det afgifna förslaget hafva bordt bestämdt antyda, att det inskränkes till kyrkeliga mål; och detta yttrande har Herr von Troil, Emils inom Ridderskapet och Adeln förklarat sig upptaga såsom sin motion.
Sedan, i anledning af en utaf Herr E. D. Grape inom Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet hänvisad motion, att Rikets Ständer måtte medgilva inlösen af, bland andra, 42 stycken sedlar å tillsammans 450 Daler kopparmynt, nämnde Utskott, som, då dessa sedlar vore af Rikets Ständers Bank utfärdade, ansett det icke tillkomma sig att med frågan om deras inlösen taga befattning, uti Utlåtandet N:o 151 hemställt, att berörde motion icke mätte till någon åtgärd föranleda; så har Herr Grape denna sin framställning förnyat uti en den 18 nästlidne Augusti, med stöd af 5G § Kiksdags-Ordningen, afgifven motion, hvilken är vorden till BankoUtskottet remitterad, tillika med ofvannämnde 42 stycken sedlar, hvartill sedermera kommit 3:ne sedlar å tillhopa 33 daler, hvilka jemväl, i ändamål af inlösen, blifvit af enskilde personer till Utskottet afiemnade. Enligt intyg af vederbörande tjensteman i Bankens sedelkontor hafva, vid derstädes anställd granskning, samtlige de ifrågavarande sedlarne, lydande å ett sammanräknadt belopp af 483 Daler kopparmynt och motsvarande i Riksmynt en summa af 40 R:dr 25 öre, befunnits rigtiga; och ehuru genom Kongl. Kungörelsen den 6 Maj 1830 är bestämd en preskriptionstid af 10 är, räknad från samma dag, efter hvars förlopp Bankens på Daler kopparmynt utgifna sedlar icke vidare af Banken inlösas; likväl och då, efter nämnde tids utgång, inlösen af Daler-sedlar egt rum, på grund af Rikets Ständers beslut vid 1840—1841 samt 1844—1845 årens riksdagar, samt Rikets
Då det ej är att förmoda, att StatsUtsk. skulle hafva indragit det vid föregående riksdag gjorda anslag, om ändamålet dermed vunnits, men lika ostridigt är, att electriciteten är af största nytta för den lidande menskligheten, samt af de intyganden, som motionen åtföljt, upplyst blifvit, att nästan alla stadens läkare anvisat af sina patienter till elec7 H. 29 Dea a6 Maj e. m. tricitetens begagnande bos Hr Godlund, så synes StatsTJtsk. ej haft skäl att afstyrka anslaget till Godlund för det, att lian ej är läkare; ty såsom sådan vore han skyldig och nödsakad att med electricitet biträda sådana patienter, som deraf vore i behof, men nu kan han till mensklighetens skada, när lian vill, upphöra med den svåra och bekymrande sysselsättning att höra lidandes klaganden, och då förlorar det allmänna ett gifvet ställe, der electricitetens hjelp, utan hinder af läkare-sysselsättning, när som helst kan erhållas. Månne det ej tillhör Svenska folkets yepresentanter att uppmuntra och understödja en dylik inrättning; och månne, då vid en föregående riksdag en nära dubbelt större summa kunde anslås, ej hälften deraf borde bibehållas, om också det förra anslagets ställande under SundhetsCollegii disposition förfelats? Ty det som kunde anses nyttigt förra riksdagen, måtte nu ej kunna bedömas att vara utan allt värde. Det är i hopp, att dessa skäl måtte verka till ett annat utlåt., som jag vördsamligen anhåller om återremiss af StatsTJtsk:s betänk. Hr Stuart, Carl Gust.: I motsats med de flesta talare, som yttrat sig i denna fråga, får jag förklara, det jag anser mig böra gilla den sparsamhet, som Utsk. på de flesta ställen iakttagit. Jag godkänner de motiver, som legat till grund för Utsk:s afstyrkande af de begärda tillökningarna, nemi. brist på tillgångar. K. M. har äfven tillkännagifvit den princip, H. M. ansett böra iakttagas, nemi. att statsregleringen kunde uppgöras inom för handen varande tillgångar, utan ökad bevillning.
N:o 10 och Uti. N:o 86.) S. A. K. Rikets Ständer, som, af förekommen anledning, tagit kännedom af de åtgärder, hvilka, i afseende å Navigalions-skolors inrättande inom Riket och dermed gemenskap egande ämnen, blifvit i senare tider vidtagne, hafva dervid inhemtat: alt E. K. M., redan den 23 Januari 1827, icke allenast meddelat förordnande, angående skyldighet för Coopvaerdi-skeppare att undergå examen, hvarom allmän kungörelee den 21 Mars samma år blifvit utfärdad, utan äfven funnit fem Navigations-skolor böra inrättas, en i hvardera af städerne Stockholm , Götheborg och Gefle, samt någon af stapelstäderne i Malmöhus och Calmare Län, och derefter vid 1828—1830 årens Riksdag till Rikets Ständer afgifvit Nådig Proposition om anslag till dessa Navigations-skolor; men att desamma, i anseende till brist på erforderlige medel, icke blifvit inrättade; att, sedan hufvudstadens handlande och skeppsredare hos Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, i Dess egenskap af Stor-Amiral, under tillkännagifvande af en i senare åren förbättrad conjunctur för skeppsrörelsen, ådagalagt, alt antalet af öfvade sjömän vore otillräckligt för en utvidgad rörelse, samt att i synnerhet skicklige ämnen till Befälhafvare å handelsfartyg saknades, äfvensom att de Navigations-skolor, sorn funnos, icke motsvarade deras ändamål, och att blotta föreskriften om högre kunskapsmått för Coopvaerdie-skeppare snarare skulle öka än minska bristen på dugligt befäl, då utvägar saknades att inhemta de påbjudne kunskaperne, nr. m., så hade E. K. M., efter härom gjord underdånig anmälan, den 23 Februari 1838, förordnat en Comité, för att inhemta och utreda Navigalionsskolverkets tillstånd, Sjömanshusens beskaffenhet och förhållandet med hvad i öfrigt Expeditions-Utskottets Forslag till lind. Skrifvelse, N.o 229.
Jaja, inte vill jag just säga något; men – det här är dock ganska besynnerligt, och inte vill hans och mamsells vägar länka sig till hvarandra. – Den der ljusa herrn – det är dumt att tala om sådant – men det ser ut som han komme i vägen. – Och hvad som åtminstone synes klart, är att ej något bröllop blir af här i huset så brådtom.” Kommerserådinnan syntes icke vara trakterad af de nyheter, hvarmed fru Bern uppdukade. Hon suckade den ena gången efter den andra, men satt likväl qvar, fängslad af det mystiska behaget i den ädla konsten. ”Herr Mannerstedt,” tog fru Bern åter till ordet, ”ligger till för en stor, fast ännu något aflägsen lycka. Se här!” Och hon började åter räkna. ”Efter sorg komma solskensdagar. – Sannerligen ligger icke den hygglige gossens framtid både ljus och glad; men en liten väg, beströdd med törne och tistel, torde han väl få vandra innan han hinner dit. – Men nu skall jag slå ihop korten, och se om det icke ligger bättre nästa gång.” Tröstad härmed, satte kommerserådinnan sig bättre i ordning, och med spänd uppmärksamhet följde hennes öga hvarje nytt kort. Emellertid hade Frans och Rosa blifvit ensamme i förmaket. De sutto några ögonblick tysta, utan att se upp. Slutligen sade han: ”Vågar jag fråga, om icke mamsell Widen kände den hand, som tecknat denna rad? – Han höll papperet emot henne. ”Jo, nog känner jag den,” svarade Rosa, ”och endast åt er vill jag anförtro den ädle mannens namn. Stilen är professor Lings. Jag såg och betraktade noga hans handstil, då jag, för ett par dagar sedan, befann mig i hans arbetsrum.” ”O! är det möjligt,” utbrast Frans med glad rörelse, ”att den gamle vetenskapsmannen fästat någon uppmärksamhet vid mig? Jag har ofta erinrat mig, att hans öga med välvilja betraktade mig aftonen af – af er förlofningsdag, mamsell Widen; men aldrig vågade jag tro, att jag i honom egde en så verklig vän och välgörare. Tror ni att han skulle illa upptaga uttrycket af min innerliga erkänsla?”
S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial, JM 144, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet J\s 84, angående ändring uti eller tillägg till instruktionen för Bikets Ständers Revisorer af Statsverket den 17 April 1841. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, M 12, angående några ännu oafgjorda delar af frågan om vilkoren för tillverkning af bränvin. Preste-Ståndet godkände Utskottets yttrande med afseende på lydelsen af förfaltningsförslagets § 2, äfvensom det framställda förslaget till redaktion af §<§ 8, 9, 20, 22 och 23. Den vid slutet af sidan 3 förekommande anmälan lades till handlingarne. Utskottets yttranden å sidan 4 beträffande §§ 24 och 25 lades med godkännande till handlingarne. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl'. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Scheldelullen, m. m.; och 2:o angående pension för framlidne Bergmästaren, Ofver-intendenten m. m. F. A. von Schéeles enka. 556 Prot.-Utdrag den 2 September 1863. Från Vallöf!. Borgare-Sländet.
Denna inkomst är i de flesta fall allt för obetydlig för att kunna bereda henne en dräglig och någorlunda bekymmerfri existens och tillåter henne sällan att göra några besparingar för framtiden, och följden är, att hon, då hennes hälsa och kraft äro förbi, står där hjälplös och blottställd för nöd utan annan utväg än att söka bistånd antingen hos släktingar eller hos den allmänna barmhärtigheten — i sanning ett hårdt slut på ett verksamt och nyttigt lif. Det är dock tydligt, att kvinnans föregifna H. Hmick. små lefnadsomkostnader ensamma icke kunna vara tillräckligt skäl för att nedpressa hennes aflöning, som nu sker, utan få de väl snarare anses såsom en slags förevändning och den egentliga orsaken sökas i en del andra förhållanden, förnämligast då det öfverflöd på platssökande, bildade kvinnor, som för närvarande finnes, och hvilket är sä stort, att de för att erhålla anställning se sig tvungna att nöja sig med hur liten aflöning än arbetsgifvarne vilja lämna dem. Någon bättring i den nuvarande dåliga ställningen kan tyvärr icke skönjas, utan kan den uppmärksamme iakttagaren tvärtom finna, att en försämring så småningom inträder, beroende af flere orsaker, särskildt den att öfverflödet på kvinnlig arbetskraft för hvarje år blir allt större, hvilket följdenligt måste förorsaka en fortgående sänkning af de redan allt för knappa lönerna. Forna tiders enkla lefnadssätt, som tillät fadern att göra besparingar, hvilka vid hans död tillföllo hans barn och skyddade dem, särskildt döttrarna, för de mest trängande behofven, försvinner allt mera, och i stället gör sig gällande en öfverhandtagande lust att » lefva med », hvilken ofta slukar hela hans inkomst, äfven om denna mången gång är så stor, att den med en förståndig hushållning borde lämnat ett betydligt öfverskott. Vid hans frånfälle finnes intet öfver åt hans barn, hvilka alltså genom eget arbete måste bereda sig sin utkomst, och ju högre och dyrbarare lefnadssättet blir, desto flere kvinnor skola af denna orsak vara nödsakade att själfva förvärfva sig sitt uppehälle.
Träffar ni nu under turist-tiden en fransyska med ett glänsande hår i Makart-stil ... Blondin eller brunett? åh, hvilken bronsfärg! så kan ni vara Till brunetten ville jag säga: öfvertygad om, att damen i fråga ej fått den » Om jag vore furste! » Och till blondinen: » Om du älskade hårnyansen af sina föräldrar, men väl af nå- mig! » gon frisör eller essencefabrikant. Francisque Sarecy. En grundlig färgningsprocedur under två wjllin dam! Har naturen gjort er till bruveckors tid, ett förnyande en gång hvar 8:de — rakt ingenting annat! — och man är nett? Nåväl, gå då i dag förbi Iduns dag, beundrad af hela världen för ett hår, som panoptikon. Det skall måhända orsaka er lika mycken smärta, som den nål, hvarmed kommer en att tro, att någon af Tizians madonnor tagit mänsklig gestalt! ni en gång insatte edra första örhängen! Är ni blondin däremot, så läs dessa rader, läs dem om igen och lägg i afton med tillfredsställelse ert vackra hufvud på k u d d e n! Min blonda läsarinna! När en ung man * * en dag gör er den gamla, kända frågan — om ni vill göra honom lycklig — så har ni Med sin spirituella penna gaf oss nyligen nu rätt att mera öfverväga ert svar, än hvad min vän — eller kanske rättare väninna — måhända er moder eller edra systrar gjort. » Masque de fer » en idé om subkutan inEr blonda race försvinner, och I blifven sprutning af parfym. allt mer uppskattade. I Tyskland märkes ett starkt aftagande Jag minns ej, om hon särskildt nämnde i England — påstår ungraren — kommysliens egenskaper: mysken framkallar älskoch mer om 200 år ingen blondin mer att finnas värdhet och begär efter nöjen. Men vetenskapen hade långt förut upptäckt kvar. Om 500 år skall den allra sista blonen annan sak, och det var, att från blondidinen se dagen en liten, älsklig, mysk doftande • och nöjeslysten bebé från • Sverige? Nom de. Medan jag höll på att fullborda min signatur, hade min kusin — hon är brunett! — smugit sig bakom min skrif bordsstol.
Morna medföra äfven den fördel, att säden med slaga kan hastigare uttröskas; hvarföre det också i Finland anses såsom en skam, om sädén icke blifvit uttröskad före tjenstefolkets flyttningstid, sorn der inträffar den 1 Oet. Man kan verkligen förundra sig öfver, att ett så länge i Sverige allmänt kändt, nyttigt bruk icke härstädes blifvit antaget, och mången torde på sådan grund föreställa sig, att orsaken dertill varit något annat än en tom fördom. Må det derföre tillåtas mig att anföra ett exempel, som bevisar, huru man kan misstaga sig. År i832 var det på Gottland ännu icke kändt, att bergtorsk genom mete kunde fångas på vestra kusten, fastän sådant mete i mannaminne öfvats på östra kusten af ön. En artillerist gjorde då om sommaren försök dermed, och sedan den tiden är fisket allmänt och af stor fördel. Det händer således ofta, att nyttiga saker icke företagas blott derföre, att försök dermed icke blifvit gjorda. I afseende på hvad Hr v. Kraemer föreslagit till uppman - Den 27 Februarii. tran för dem, som anlägga idor, synes mig, att denna belöning lämpligare kan utgå genom nedsättning af be villningsafgiften fin från ett statsanslag, icke derföre att ett anslag till sådant ändamål icke vore väl an vändt, utan derföre att jag tror, att denna uppmuntran för de mindre jordbrukarna blefve mera väckande och mycket kraftigare, om den lemnades dem under en längre tid. Till stöd för denna mening lår jag anföra ett annat exempel från Gottland. Under General v. Segebadens tid utverkades en liten nedsättning i bevillningen för dem, som uppförde stenliusbyggnader, och följden af denna beviljade lindring blef, att bruket af stenhusbyggnader på Gottland blifvit så allmänt, att numera knappast en femtedel af byggnaderna äro uppförda af träd. Skulle man i stallet bevilja byggnadsersättning för uppförandet af lior, (innes ingen garanti emot, att dessa byggnader icke blifva använda lill andra ändamål, då deremot behörigheten af en lindring uti bevillningen alltid blifver skarpt pröfvad vid Beredningsoch Taxerings-Committe'erna.
Enligt hvad motionären uppgifvit, skulle denna motion egentligen vara föranledd deraf, ätt sedan indragne häradsskrifvare-bostället N:o 20, 4 mantal, Westra Wemmenhög, genom derå af nuvarande arrendator nedlagda ansenliga kostnader, blifvit betydligen förbättradt, hade för en bytesfordran införsel till både skatterätt och ränta sökts uti nämnde hemman: hvarföre arrendatorn, som i förhoppning att fortfarande vara vid besittningsrätten bibehållen, »gjort stora uppoffringars, nu mäste, i anseende till annan persons hos Kronan egande bytesfordran, afstå hemmanet. Till följd af härå erhållen remiss, anser sig Stats-Utskottet böra upplysa, att, gon om Kongl. Kungörelsen den 16 November 1813, angående de dessförinnan icke afgjorda bytesmålens afslutnnde, fastställdes en tid af 10 år, inom hvilken alla innehafvare af förmenta, förut icke till pröfning anmälda, fordringar i bytessamt reduktionsoch ersättnings-mål skulle, vid förlust af vidare rätt och talan, i behörig ordning hos Kongl. Kammar-kollegium uppgifva sina påståenden; hvarjemte förklarades, att, efter sagde tids förlopp, nya sådana anspråk komme att anses förfallna och följaktligen icke till pröfning upptagas. På grund af de i fordna tidér medgifnä hemmansbyten mellan Kronan samt enskilde jordoch ränte-egare, kunna således numera inga andra fordrings - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 46. é 15 anspråk ifrågakomma, än de som inom den derför stadgade preskriptionstid blifvit' vederbörligen väckta och fullföljda.
Sedan Kongl. Maj:t, i Dess ofvanomförmälda nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sistlidna Piiksdag5), ibland utgifterna å Riksstatens Andra Hufvudtitel föreslagit, att, då mecl afseende å den betydliga tillökning i Kongl. StatsKonlorets göromål, som ägt rum efter den med detta embetsverk år 1825 skedda reglering, en tillökning i dess personal af en Ledamot, en Advokatfiskal och fyra andra tjenstemän vore nödvändig, för dessa tillökta tjenstemän löner, i likhet med hvad andre i samma grader bestodes, måtte på stat uppföras till ett sammanräknadt värde af 5,200 R:dr banko med 494 tunnor spanmål; hade Rikets Ständer, i Deras underdåniga skrifvelse den 30 Oktober 1834, angående regleringen af utgifterna under nyssnämnda Hufvudtitel 6), uti 4:de punkten på anförde skäl förklarat sig icke kunna bifalla de för ifrågavarande nya embetsoch tjenstemän föreslagna löner vidare, än åt en Advokatfiskal, för hvilken blifvit anslagen och på stat uppförd en aflöning af 1200 R:dr, dock utan någon spanmåls beräkning derunder. De inför II. Konungen i StatsRådet förda Protokoll öfver Handels och finansärenden innehålla, att då, efter det Kongl. Maj:t under tiden den 12 April 1834, i anseende till uppgifna behofvet af tillökad ledamotspersonal i StatsKontoret, i nåder förordnat då varande Sekreteraren att såsom ledamot tills vidare göra tjenst, den 1 Februari 1836 hos Kongl.
Summa Banko R:dr [ 2,577|2i9| 8 U49 1842, tili godtgörande af de utgifter, Svenske Konsuier å Utrikes skaffande af Svenskt Sjöfolk. Credit. Utgifter: Kongl. Stats-Kontoret. Till Kongl. Räntekammaren levererade medel, hvilka influtit från Rederier, såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt Sjö folk, h varför Svenske Konsuler förskottsvis blifvit godtgjorde, år 1841 122:26. — „ 1842 287: 6. 5. 409:32. 5. A fskrif ning: Af de Svenske Konsuler förskottsvis god (gjorda utbetalningar, för hvilka någon ersättning jfrån Rederier ej kunnat erhållas, enligt särskilda Kongl. Bref och Kongl. Kollegii meddelta Utslag och beslut, år 1841 90:13. 11. „ 1842 52:18. 1. 142: 32. Balans till år t8/f3: Till Konsuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt Sjöfolk, om hvilkas godtgörande af Rederierna Advokat-Fiskals-Embetet fått sig uppdraget att ombesörja, 1,738: 32. 1. Behållning af kontanta medel uti Rikets Ständers Bank 286:29. 2. A■ J. Lönnerberg. 7 _ 50 — Kongl. Kommerse-Kollegii underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den, år 1843, verkställda granskning af de under Kongl. Kollegium ställda fonders och medels förvaltning. Genom nådig Remiss, kar Eders Kongl. Maj:t , med öfverli mnande af den utaf Rikets Ständers Revisorer afgifna Berättelse, angående sistlidet år förrättad granskning af de under Eders Kongl. Maj:ts och Rikets
Fastighetsegare för hvilke lån åro beredde i Riksens Ständers Bank, utan att de deremot bora användas till understöd för utförande af sådane allmänna foretag, som kräfva uppmuntran och bidrag, antingen såsom gåfvor eller råntefria lån allt efter hvad Kongl. Maj:t kan i Nåder profva omståndigheterne föranleda, har Utskottet icke kunnat finna vara stridande emot stadgandet uti 10 $. af 1810 års Riksdagsbeslut, hvilket ock H:r Friherre Wirsén medgifvit; men Utskottet anser det icke heller utgöra en inskränkning uti Konungens dispositionsrätt, utan endast såsom Riksens Ständers Revisorer sig uttryckt, ett närmare bestämmande af grunderne för dispositionen, hvarvid till nödig upplysning och säkerhet för medlens användande till deras behöriga ändamål, vissa af Riksens Ständer gifne föreskrifter böra iagttagas; och då företagets mer eller mindre allmänna nytta egentligen Stats-Utskottets Betänkanden. 841 bestämmer dess företräde till understöd, hvilket alltid bor blifva mera verksamt, om det erhålles antingen såsom gåfva eller råntefritt lån, ån om bidraget lemnäs emot ränta, ehuru nedsatt under den vanliga, låra Riksens Höglofl. Ständer finna anmårkningarne icke föranleda till ändring uti det beslut, som vid sista Riksdag i detta hänseende fattades. 7:0 Enär H:r Huldberg förklarat sig icke kunna fatta uttrycket af besparingar på en Indragnings-Stat, hvilka ej skulle kunna inträffa, emedan en inkomst, som år ståld på indragning, enligt begreppet af all Indragnings - Stat, måste derifrån försvinna med sjelfva Innehafvaren, och uti hvilket förklarande H:rr Cederborg och Falkman instämt; anser Utskottet sig böra upplysa, att det år utgiften som år ställd till indragning, emedan Indragnings-Staten, som vid hvarje Riksdag till beloppet bestämmes, år en Utgifts-Stat, hvarå besparingar, enligt egenskapen af denna Stats föremål, med mera visshet skola uppkomma, ån på någon af de öfrige Utgifts-Tittlarne. 8:0
Alla till indelte löntagare, till verk och inrättningar, rusthåll m. m, anslagne räntor och kronotionde, skola blifva Kronan behållne, med undanlag tills vidare af dem, hvilka, enligt contract eller privilegier, utgå in natura för vissa verks drift, såsom kolräntorne till Fahlu kopparverk och Sala silfververk m. fl. 2:0 Boställen, hemman och lägenheter, som till regementer och corpser, civile och ecclesiastik» löntagare, akademier, verk och inrättningar, af hvad namn som helst, äro anslagne och hvilkas afkastning af dem, eller för deras räkning, disponeras, förblifva fortfarande såsom hitintills orubbadt till vederbörandes egen disposition. 3:o För löntagare anslås ersättning i contant af Statsmedel, motsvarande hittills varande inkomster, att qvartaliter under året utgå; för verk och inrättningar, rusthåll m. m. anslås likaledes motsvarande ersättning i contant, att vid hvarje års slut ulgå. 4:o Dessa ersättningsbelopp beräknas och bestämmas till likhet med hvad inkomsterne i medeltal utgjort efter hvarje Läns serskilta» af Kammar-Collegium fastställda, markegång under de sista 10 åren, i836—1845, forsellönen för spanmål inberäknad. För hvarje lönings-stat, verk eller inrättning, bör slutsumman bestämmas till det jemna tiotal, som är närmast den uppgjorda beräkningen. 5:o Den för ersättningsbeloppen sålunda uppgjorda beräkning bör derefter, på sätt pröfvas lämpligast, förvandlas till natura-persedlar af span mål, smör, hö och halm samt dagsverken, motsvarande det contanta beloppet efter förenämnda 10 årens medel-markegångspris. 6:0 Sålunda bestämda stater kunna derefter icke utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förändras. Bih, till R.