Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är sådant arbete för längre tid än tre månader ådömdt, skall likväl, då det verkställes i enrum, afdragas en fjerdedel af den öfverskjutande strafftiden, så att t. ex. den som är dömd till två års straffarbete endast 1 år 6 månader och 21 dagar hålles i fängelse. I afseende på fängelsetidens längd är det alltså tydligen lindrigare att ådömas straffarbete på viss tid, än att ådömas enkelt fängelsestraff på lika lång tid, hvaraf någon afkortning icke eger rum. Återstår således att undersöka om de öfriga bestämmelserna förändra detta förhållande och kunna föranleda dertill att sådant straffarbete skall anses dubbelt svårare än fängelse. Den till straffarbete dömde är, säger man, först och främst underkastad arbetstvång. Men hvad innebär väl detta i ett ensamhetsfängelse? Hvem vet ej, att arbetet just är ensambetsfångens enda tillflykt, att en bland detta straffs största fördelar just är den, att det lär den fallne att uppskatta arbetets välsignelse och att deruti äfven framgent finna en tillflykt ej blott emot nöden, utan äfven emot frestelsen? Hvad som sålunda kan betraktas såsom en lindring i straffet saknar derigenom karakteron af straff. Också visar erfarenheten nogsamt, att den ifrågavarande skilnaden i benämning, hvad arbetet angår, O ' O 7 O ' icke motsvaras af någon verklighet. Arbetet är för ensamhetsfångarne en nödvändighet, och de arbeta derföre lika mycket, den ene som den andre, fängelsefången som arbetsfången. Om någon skilnad i arbetsqvantiteten finnes, torde den snarare befinnas till fördel för den förre, som ej är tvungen, derföre ock arbetar något villigare, än den sednare, som dertill betes vara tvungen. Men om arbetsfången i ensamhetsfängelset vägrar? Huru skall han tvingas? Genom hvilka straff? Hvilken besvärlig och kostsam tillsyn skulle icke behöfvas, om han verkligen måste tvingas? Han behöfver icke tvingas, svaras med rätta, men då förfaller också den skilnad emellan de ifrågavarande straffarterna, som man i arbetet sökt. De öfriga i lagen uppstälda äro likaså blott skenbara eller ock olämpliga.
Cederström förklarade det han förenade sig med Hr Stjernsvärd. Uplästes till justering och godkändes en så lydande votis propos. Den som bifaller lista punkten af StatsUtskis Utlåt. Nio 40 röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., med afslag å berörde punkt, att alla varande och blifvande anslag å den del af lista HufvudTiteln, som innefattas under rubriken K. Hofstats anslagen skola, med undantag af anslagen för Kronprinsen, Kronprinsessan och H. M. 2.i0 I)en 21 Mars o. m. EnkeDrottningen, på H. M. Konungens enskilda anslagssumma öfverföras. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 254. Nej — 43. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. x/4 på 4 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 2i liars 1857. Plenum kl. 6 e. in. Justerades pleni-protui för d. 28 sisth Febr. f. oell e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk. Utlåt. N:o 40, ang:de regleringen af utgifterne under EiksStatens Usta HufvudTitel; hvarvid nu förekom 2:dra punkten, ang-.åe årliga anslag för DD. KK. till. Herligarne af Östergöthland och Dalarne samt Prinsessan Eugenie. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: StatsUtskis Betänk. N:o 40 lyder i nu föredragna 2:dra punkten: »K. M. har uti högstberörda Nådiga Propos. föreslagit, att, enär, till följd af H. K. H. Hertigens af Östergöthland snart förestående förmälning, kostnaden för Dass hofhållning skäligen kunde antagas till ett årligt belopp af 150,000 K:dr Bärnt, deruti inbegripne 18,000 K:dr såsom handpenningar för H. K.
Skinn; se Hudar och Skinn. Fisk-; se Fiskskinn. Skjälspäek; se Tran. *Skor af yllefilt, utan lädersulor, förtullas såsom yllefilt. *Skyfflar och *Skäror; se Jern, Manufakturoch Handtverkssmide, ej specificeradt. Slipstenar; se Sten. Snickarearbeten; se Triidvaror; arbetade, ej specifieera. de. Snus; se Tobak. Snäckor; se Naturalier. 24 Förslag till Tulltaxa Qvantitet Införselsför Tullberäktull. nmgen. Biksmynt. B: dr. öre. * Socker: oraffineradt': b) till färgen mörkare än nämnde standardnummer, — äfven örn varan inkommer i upplöst eller flytande tillstånd 1 skålp. 8 Anin. Derest ett och samma Colly innehåller särskilda sockerslag, underkastade olika tullafgifter, tillämpas den högre tullsatsen för hela innehållet. Soda eller kolsyradt Natron .—.— Fr # Soja oell Såser 1 kanna 1 50 Solfjädrar 1 skålp. 3 - Spanmål, alla slag, malen eller omalen Fri. Speglar och Lampetter 1 skålp. 25 Spetsar, Uddar och Blonder: silkesoch linne1 skålp. 6 andra slag 1 skålp. 2 Spillning, Affall och Spån, ej specificerade Fri Spännhalsdukar, äfvensom andra på valk sydda halsdukar: af heleller halfsiden 1 skålp. 5 af andra tyger 1 skålp. 1 50 af läder 1 skålp. 75 Stearin 1 skålp. 4 Sten: cornwalls-, eldfast, gjutstcnar samt mergeloch skiffersten till stentryck, takskiffer, qvarnstenar, bryn-, oljeoch slipstenar samt all annan, ej specificerad, oarbetad eller i block Fri. all annan, arbetad, ej specificerad 1 skålp. 1 Stenkol, Stenkolsstybb eller Cinders samt Coalces eller afsvaflade stenkol Fria.
Direktms alla bemödanden skola echouera, enär man vid nästa riksdag kan anmärka att den och den uplysningen hade Riddarh.Direkt, bort anskaffa och meddela, och att Direktm, som underlåtit detta, således icke motsvarat det förtroende som R. o. Ad. densamma egnat. För att kunna bibehålla förtroende, så bör den som förtroendet lemnat, så förfara, att det blir möjligt för den, sora förtroendet emotlagit, att kunna detsamma upfylla. Men så inträffar icke i förevande fall, hvarföre jag afslyrker remiss till Riddarh.Direktm af motionen, under anhållan att densamma må till Riddarh.Utsk. öfverlemnas. 61C Den 30 Augusti. Frih. Palmstjerna: Att Hr Printzensköld nu afstyrker bifall till motionen, är ganska konsequent, ty han stridde mycket mot det beslut, som R. o. Ad. fattade i fråga om förändring af delta Stånds representationssätt, och således är det, sorn sagdt är, ganska konseqvent å hans sida att medverka dertill att denna fråga icke kommer till något sä bcskaffadt slut, som afser framtida verkställighet, utan måste falla eller sjelfdö. Det må ej förtänkas den värde ledamoten alt hafva handlat som han gjort; men vi andre, som önska att saken må behörigen utredas, för att kunna komma lill verkställighet framdeles, vi önska motsatsen, att nemi. Riddarh.Direkt. måtte erhålla det updrag motionen uptager. Visserligen tycker jag att man lätteligen skulle kunna upslälla ett schema för de serskilda statistiska uplysningar, som jag önskade mätte varda anskaffade; nteu jag kan ej ega anspråk uppå att en framställning ifrån mig derom, så oberedd som saken nu är, skulle vinna R. o. Ad:s bifall, fruktande dessutom äfven i detta fall att heslutet lätteligen kunde blifva ofullständigt. Det fordras någon tid att närmare begrunda denna sak, och ibland Riddarh.Direkt:ns ledamöter finnas visserligen män, hvilka utan svårighet finna hvad i detta afseende behöfves. Hr Printzensköld:. Jag kan försäkra Frih.
Vid inventeringar, som för sig gått åren 1848 och 1849, uti arkifverna vid Häradsrätterna inom den Herr Häradshöfdingen F. M. Lund anförtrodde domsaga, hade domböckerna för 1835 års hösteting med Selebo harad, 183Ö års vinteroch sommarting med ÖsterRekarne härad, 1837 års vinterting med Öster-Rekarne ocho sammarting med Selebo härad, 1838 års vinterting med Westeroch Öster-Rekarne samt Åkers härader, sommarting med Selebo äfvensom hösteting med Wester-Rekarne och Selebo härader, 1843 och 1844 årens alia *) Af Rådstufvurätten i Wisby är nu mera utslag d. 1 i sist]. Januari meddeJadl, hvarigenom Karantänsbefälhafvaren Majoren Steveni förklaras icke kunna till ansvar fällas Jag har gifvit Advokatliskalscmbetet i Kongl. Svea Hofrätt förordnande att detta utslag i laga ordning öfverklaga. — 84 — ting med Westeroch Öster-Rekarne, Daga, Åkers och Selebo härader, samt 1845 års sominnroch hösteting med Öster-Rekarne härad icke varit ordentligen afslutade och med Domhafvandens underskrift försedda, samt i öfrigt befunnits ofullständiga i så måtto, att flera mål icke blifvit uppsatta, utan endast varit i så kallade memorialprotokoller antecknade; och sedan jag emot bemälte
Om varningar skola verka, måste det tvifvelsutan vara under en lugnare besinning, då tillfället till kif och osämja undanröjes , men icke under en fortsatt tvungen sammanlefnad, då retelserna till oenighet ouppböiligen återkomma och den började tvisten gifver dem förökadt näringsämne. 9:0. Af Riksdags Full-mägtigen Juhan Benctsson från Vester-Norrlands Län, i öfrigt instämmande med Anders Danielsson: att det är nödigt , i synnerhet då osämjan 32 LagVt skottets Utlåtande N: o lii* uppkommer genom mannens dryckenskap^ att denne sättes under förmyndare, helst erfarenheten visat, att, under länge fortsatt rättegång emellan akta makar, deras egendom förskingras. 10, Af Riksdagsfullmäktige» Pehr Erics* son från Kronobergs Län; att han, lika med Anders Danielsson, ansåge lämpligare att uppdraga åt Domaren att, vid rättegångens början, ålägga de oenige makarne att flytta ifrån hvarannan, då sådant nödigt pröfvas; men att dervid borde så förhållas, att den, som är mest vållande till oenigheten, hvarom yttrande från Pastor och Kyrko-Rådet må infordras, bör anses skyldig att från boet afflytta; äfvensom att, om barn finnas, Curatorer böra förordnas att hafva inseende öfver egendomen, på det att densamma ej må gå förlorad, och barnen råka i mistning af hvad till deras underhåll och uppfostran erfordras. Alla dessa anmärkningar, hvilka, undei; de öfverläggningar, som hos Utskottet före-! gingo dess förra Utlåtande i ämnet, inga-i lunda undföllo Utskottets uppmärksamhet,' hafva å nyo blifvit af Utskottet öfvervägade,’ utan att Utskottet deiaf funnit sig föranlåtet Mi I.agtUskolttls Betänkande N;e 1^4, || Stt frångå sin redan yttrade mening ellet tillstyrka bifall till Herr Con tractsprostett Petersons motion, äfven med de modificationer, som nu äro föreslagne. Så oneklig^ det af sjelfva äktenskapets väsende följer, att en fortfarande, till vedervilja.
Att till LandlTullarnes afskaffande Rikets Ständers Beslut var erforderligt, låg i sjelfva sakens natur, ty, utom detta Beslut, hade Konungen icke kunnat afskaffa dem. Det beror visserligen af Rikets Ständer, att, med antagande af hvad Herr Friherre Stael exempelvis anfört, föreslå Kongl. Maj:t ett vilkor för LandtTullarnes återupplifvande; men då torde det äfven lika så litet kunna bestridas, att det af Kongl. Maj:t beror, att vägra antagandet af detta villkor. Friherre Boye., Ludvig: Den satts, att Bestyret om Tullverkets Personal skulle höra till Riksens Ständers rättigheter, har ett skäl emot sig, som hör till sjelfva ämnets natur, men som likväl icke blifvit, i denna Discussion, upptagit till pröfning; och jag utber mig derföre, att få öfverlemna detsamma till Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplysta bedömmande. Tullen är en följd af Handeln och beror 53^ Den g Jannani. af den; men Handeln är åter alltid beroende af mångfaldiga skiften, hvilka åter måste verta till mångfaldiga förändringar i omsorgen om Tullens Personal. De skiften Handeln möjligen kan vara underkastad, är icke möjligt, att ens kunna förese; och följaktligen kunna icke heller alla de förändringar föreses, sorn deraf kunna blifva följder, i bestyret om Tullens Personal. För Fall, som icke kunna till deras art fullkomligen, på förhand, bestämmas, är icke möjligt, att genom Instructioner stifta Lagar; och huru skulle då Bestyret fullgöras, under tiden emellan Riksdagarne? När Ständerne således icke kunna en sådan rättighet i alla tider lika utöfva; så inser jag icke heller, hvarföre Ständerne skulle vilja äga den. För min del, tror jag, att detta bestyr tillhör, enligt sin natur, Administrationen, med hvilken åter Riksens Ständer aldrig böra sig befatta. Jag tillstyrker alltså, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln måtte förklara delta Bestyr icke höra till Ständernes rättigheter.
Ridderskapet och Adeln alltså funnit för godt, att, innan beslut fattades ofver den gjorde hemställan, om nödvändigheten af en till Utskotten ståld erinran, infordra Utskottens Utlåtande rörande samma hemställan; hafva Utskotten häraf hemtat anledning, att till fornyadt skärskådande företaga den ordning för arbetenas fortgång, enligt hvilken en, ■}/|8 Stats-Utskottets Betänkanden. allenast för detta ändamål, af vissa Ledamöter från hvardera Utskotten sammansatt Finance-Beredning varit, oafbrutet, allt ifrån den tid, de remitterade Handlingarne hunnit att fullständigt inkomma, sysselsatt, att genomgå och granska de framstålda Förslagen, rörande det ämne, eller rättare de ämnen, som under den sammanfattande benämningen af Financernas reglering, förut vid hvarje Riksdag utgjort, likasom det nu utgör, ett så vigtigt föremål för Rikets Stånders uppmärksamhet; för att sedermera, och efter inhemtande af andre, till en del ännu endast för Utskotten tillgänglige, upplysningar, kunna utarbeta en framställning af samma föremål, och de utvägar, som i afseende på dem måste vidtagas, till den grad af fullständighet och lämplighet för de särskilda ändamålen, att det af förenade Utskotten godkände arbetet skulle, framlagdt för Rikets Höglofl. Ständer, bereda Utskottens Ledamöter åtminstone tillfredsställelsen af ett efter båsta förmåga uppfyldt vårf.
Härlig är fångsten hvaraf du får skryta, Svenskarmas hamnar till plågornas mark Drifvas i hopar. Öppna din boning; Hämd! hämd! hämd! (Vid en harmonisk och ljuf melodi visar sig hastigt ofvan om den sofvande Emoinas läger Vålnaden af hennes mor, omgifven af ett klart sken.) VÂLNADEN, med mild stämma. Försoning. WÄINÄMÖINEN spritter till, vaknar, och alla syner försvinna. Hvad syner? Hvilka ljud? En dröm. Hvad kan den båda? Osynliga makter omgifva mig här. Försoning! Ljusa hamn! Hvad känslor hos mig råda! (Fonden har emellertid mer och mer börjat blifva upplyst af ett tilltagande sken, som tillkännagifver en i nejden varande stor eldsvåda. Wäinämöinen blifvande det varse) Ha, Joukavainen du är der! Af flammorna färgas den sjudande forssen, (hastar opp på en hög sten) Se, kyrkan så hög i den brinnande byn, Med lågor som fladdra kring glimmande korssen. De svigta! De ramla! Dråpliga syn! (Med utrop) Folk, Gudarna vakna! (Hastar af scenen.) SJETTE SCENEN. EMOINA, ensam. (Störtar opp ur bädden vid Wäinämöinens utrop.) Jag kommer! (blir eldskenet varse) Hvad fasa! O Gudar, jag darrar Hvar är du, min far? Är detta din vilja att lågorna rasa Och varelser lida? (En Svensk Riddersman synes från en klippa på andra sidan om forssen, förföljd af Finnar. En, som på något afstånd ifrån de andra är nära att upphinna honom, störtar han i forssen, hvarefter han försvinner bland klipporna i rigtning uppåt, förföljd af Finnar.) Ha! Riddarn det var. Han, skyddarn af min faders dagar! Barbarer, hören mig! (Ilar till forssbrädden, der hon stannar med uttryck af förtviflan.) För klipporna jag klagar Och kan ej rädda!
Frågan är lättare att framställa, än svaret är att afgifva, men — då ingen af den constitutionella tidens söner skulle ansett lämpligt, att, såsom Hr biskopen gjort, blottställa Majestätet för en ransakning, hvilken den constitutionella principen förbjuder; så torde det vara tillfyllestgörande alt gå Hr Biskopens önskan till mötes med det svar: altoni La fosse histoire de Charles Jean blifver af efterverlden läst, så komma äfven tidsförhållandena att intygas utaf andra samtidiga skrifter , såsom bidrag till den opartiska historiens complettering; och vi andra tidens söner anse oss i detta hänseende hafva nog af skaldens egna ord: ”ali Kungar skola också svara på häfdemas allshärjarling.” Den episcopale talaren frågar ytterligare, hvarest Svea Konung skall taga sina rådgifvare, och hvar landet kall finna vårdare af sin frihet, om ansvar yrkas på sätt här skett. Han frågar, om de skola sökas bland dem, som förena sig med Konung mot folk, eller bland de färglösa, — efter hans förmenande, — de sämsta bland alla. I så vidt önskningsvägen härvid anses vara öppen, skulle jag vilja föreslå, att man för ombytets skull gjorde ett försök att välja bland andra, än de färglösa. Den episcopale talaren fruktar för en förestående rubbning af Statens tyngdpunkt , och föreser dess sammanstörtning såsom följd; men — stater ragla ej så lätt som individer, och siareblicken visar sig här, Gudi dof! så försvagad, att den icke ingifver några särdeles farhågor, åtminstone låta icke tidens söner skrämma sig af dylikt skrän. Hr Biskop Tegne'r har kallat Const.Utsk:s betänk.: klanclersjukans och småsinnets riksact, splitets fröhus; och allmänheten torde härvid få tillfälle att bedomina hvar bitterheten varit störst, — uti Const.Utsk:s på stöd af grundlagens bud framlagda betänk., eller uti Biskopens anmärkn:r deremot.
Det lärer blifva svårt att bevisa, det 60 § Reg.F. icke kan hafva någon tillämpning på frågan om tolag. Det har redan af en värd ledamot ganska riktigt blifvit ådagalagdt, att sjelfva tolagen har ett stort inflytande på tullbestämmelserna och dessa tillbaka på tolagen, och att således tolagen icke är annat än tull på utoch ingående varor, endast under en annan benämning. Jag medger visserligen, att 0111 tolagsafgifternas ändamål endast vore handelns befrämjande, så skulle de obetydligt inverka på tullen i det hela; men nu användas de till ändamål, helt och hållet främmande för handeln, ty icke underhålles magistrater för handeln, och ej heller bestrides inqvarteringen och uppföras praktbyggnader till handelns befrämjande. Det måste vara endast hamnoch brobyggnader samt väganläggningar, som kunna komma under denna kategori. Således är det verkligen, efter min tanke, orätt att säga, det handeln uteslutande åtnjuter fördelen af tolagsafgifterna; men lika mycket, som jag bestrider denna åsigt, bestrider jag Oecon.CJtskts förmåga att utreda, hvartill tolagen egentligen bör användas och hvartill den behöfves. Dertill fordras att genomgå alla städernas privilegier och localkännedom för att tillse, hvartill medlen kunna behöfvas; och detta ligger såväl utom Oecon.- Utskts, som utom R. Sits förmåga. Det är endast Regeringen, som är i tillfälle att genom sina embetsoch tjenstemän derom skaffa fullständig utredning. Jag har förut yttrat, att jag är fullt öfvertygad, att Regeringen sjelf önskar en ändamålsenlig reglering i detta fall, hvilket bevisas af de mesurer, Regeringen tagit; och jag önskade, att äfven R. o. Ad. hade inhemtat kännedom om dess mesurer, för att finna, huru litet Oecon.Utsk. kunnat ytterligare göra i denna sak. Gr. v. Fersen har ansett frågan om tolagen vara helt och hållet främmande för nuvar. och kommande Ständer och att således hela betänk, vore öfverflödigt samt hela den föreslagna und. skrifvelsen borde utgå — derföre, säger den värde talaren, att tolagen ej utgår till något allmänt föremål, utan till enskild nytta.
Kungörelsen den 26 November 1816; dock synes bötes-ansvaret för underlåtenhet att hos offentlig myndighet anmäla sådane sammankomster, utan våda kunna betydligt nedsättas. 10 §. Då, enligt Grundlagen, Konungens beslut ej äro gällande, utan att vara af vederbörande Föredragande contrasignerade, hafva Rikets Ständer trott, att orden ”med Råds råde” böra uteslutas. 11 §. Rikets Ständer hafva ansett, alt ordet ”spö” hör utbytas ^mot ”kroppspligt,” hvarigenom Domaren mera blifver i tillfälle att efter omständigheterne lämpa bestraffningen. Med afseende på den förändrade redaction, 6 Cap. Missgeinings-Balken, enligt Rikets Ständers tanka, skulle komma att erhålla, synes från öfverskriften till detsamma ordet ”myteri” kunna utgå och benämningen 'bloflige folksamlingar” i stället tillsättas. Till följd af hvad sålunda i underdånighet blifvit anfördt, och då E. K. M:s i ämnet aflåtna Proposition ej kan annorlunda än i sin helhet antagas, hafva Rikets Ständer funnit sig förhindrade att till samma Nådiga Proposition lemna bifall; hvaremot, i öfverensstämmelse med här ofvan uttalade åsigter, Rikets Ständer pröfvat skäligt för deras del besluta, och få hos E. K. M. i underdånighet anhålla om utfärdandet af en Författning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 1 Juli 174-3, angående budkaflars utskickande och omkringbäi ande i landsorterne, äfvensom af Kongl. Kungörelsen den 26 November 1816, rörande sättet för menigheters höranBih. till R. St. Skrifvelse, N-o 32o. de i tillåtlige ärenden, 6 Cap. Missgernings-Balken erhåller följande förändrade lydelse: Orri uppror och olojliga folksamlingar, 1 §*
— Konversationen, till exempel med respekt till sägandes det dråpliga pigskval] ret i » Balluft ». Gör er nu inte oskyldig, det där om Lenas förlofning har ni hört Öfverstinnan säga! — Ja, den enda repliken, den hörde jag henne verkligen yttfà, och som den var " så ofantligt betecknande, satte jag in den, då jag genomsåg manuskriptet, som föröfrigt är fyra år gammalt. — Ser ni, att jag hade rätt. Det skulle ni ha låtit bli! Det är genom det yttrandet, man kommer att tänka på Öfverstinnan, och sedan är det ej svårt att finna mer eller mindre smickrande liknelser, när man nödvändigt vill. Och nil sky alla damerna er som pesten, de äro rädda, att ni studerar dem och tar dem till er nästa bok. — Hälsa ni dem, att jag inte vill ha dem till skänks, inte till skänks, säger jag. Ni är inte rädd, ni? ; — Åh nej, jag inbillar mig, att ni låter mig gå fri! — Ja, det har ni rätt i. Det går minsann inte så brutalt till väga. Man studerar lifvet, men man tar inte sina vänner och bekanta och flyttar dem, som de gå och stå, in i sin bok. Gör man det, är man skandalskrifvare — v och inte " författare. Och det tror man mig väl ändå icke kapabel till. — Nej, jag har då hela tiden sagt, att det vore alldeles olikt er, att ha lånat Röning pängar och så låta honom betala dem på det viset. KRITIK. läst igenom skizzen mycket uppmärksamt och finner ingenting särskildt personligt i den, naturligtvis undantagandes presidenten. — Hvad befalls! Finnes det nu också någon i den berättelsen, som talar som presidenten? — Nej, men Hägersköld då, som alltid tiger. Tiger och spelar kort! — Nej, vet ni, fru Borg! — Ja, det var det enda, utom det där med Lena, som ni ju själf erkänner, och så hade ni inte behöft låta fru Trude uppträda i gredelint; _Öf-verstinnans gamla, penséfärgade moaré har ju nästan blifvit till ett ordspråk här i staden. — Hur kan ni begära, att jag skall ha reda på det?
Om ock detta någon gång kan blifva händelsen i trakten af Stockholm, så inträffa likväl icke sådana förhållanden uti sydligare Sverige. Det återstår att tillägga att vattnet, här är lika godt sorn i Danmark. Således kan jag icke fatta skälet, hvarföre vi icke skulle kunna tillverka bränvin för lika billigt pris som Danmark, Preussen och Holland. Men, säger man, och detta icke utan skäl — missbruk skulle kunna framkallas genom en slik restitution! Man måste likväl erkänna att dessa missbruk kunna förekommas, om man, till förhindrande deraf, går till väga på sätt Stskillige talare här, vid remiss af motionerna i ämnet, föreslagit, att. nemi. restitution af skatten icke beviljas förr än exportören genom Svensk Konsuls bevis styrkt icke allenast att ett parti bränvin blifvit inlördt i främmande land, utan ock huru stor qvantitet af varan, sorn å utrikes ort undergått tullbehandling. Man bör härvid ihågkomma att det för denna export i allmänhet icke blir fråga om finkel, utan att det är sprit, sotn vanligen kommer att exporteras; — att derjemte för åstadkommande af denna sprit erfordras en ökad destination, hvilket icke kan annat än i sin mån vara nyttigt. Med hänsigt till dessa förhållanden kan jag icke inse, hvar man skall söka den »skada» iör landet, som Utskit befarat af exporten. I stället att exportera spanroåien, bränner man den, bereder på samma gång arbetaren under våra länga vintrar förtjenst, samt har derjemte ett godt foderämne i behåll. Jag anser en sådan industri ganska fördelaktig för landet, i motsats till den af Utskit yttrade åsigt. Af alla dessa skäl kan jag icke annat än beklaga att de uplysta ledamöterna i Utskit icke tillräckligt egnat upmärksamhet åt denna fråga; och uttrycker nu den önskan att Utskit måtte taga densamma i närmare öfvervägande.