Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» De där nyförlofvade reta gallfeber på mig! » » Nånå, Elli! » förmanade doktoriunan med en blick på sin svägerska, professorskan, som ju var mor till fästmön. Den unga flickan gjorde ett försök att lugna sig och sade i litet mera dämpad ton: » Jag kan rakt inte hjälpa det. » » Jaså, Elli blir nervös af att höra turturdufvor kuttra, » sade professorskan med ett godmodigt leende. » Kuttra! » utbrast Elli ånyo häftigt. » De tala ju bara om möbeltyg, mattor och portierer! Om man bara hörde dem och inte såg dem, kunde man tro, att det vore en tapetserarefru, som talade med sin gesäll. » «Du kan väl inte begära, att Bertha och hennes fästman ska ' tala om sia kärlek, så att du och de andra flickorna höra på, » sade doktorinnan. » De tala ju inte dis med oss, de sitta i fönsternischen alldeles för sig själfva, och vi flickor prata för full maskin bara för att öfverrösta dem och visa, att de kunna vara alldeles ogenerade. För oss kunna de gärna tala idel ömma hemligheter, och ingen skulle höra det eller på minsta sätt störa dem. Det är precis som om de vore ensamma i rummet. Men det är just det retsamma, att så snart det blir en aldrig så liten paus i vårt samtal, så höra vi genast de där otäcka tapetseraretermerna från fönstersmygen. Två nyförlofvade, som sitta med armarna om hvarandras lif och hviska om krollspint och patenterade amerikanska rullgardiner. är det inte så man kan springa i tusen bitar? » Hennes näsborrar skälfde, ögonen sköto elektriska gnistor, och hela den lilla varelsen såg i högsta grad explosiv ut, där hon stod i det röda lampskenet. » Det är ju så vanligt, att unga flickor förakta lifvets prosa, » sade doktorinnan i urskuldande ton, vänd till sin svägerska. » Inte alla, tycks det, » inföll Elli bittert. » Kusin Bertha är ju också en ung flicka.
Län för indragning af den honom anslagna dagsverksskyldighet af inhyseshjonen i nämnde Län, bifölls enligt Betänkandet N;o 254, med förklarande, att den ifrågaställde ersättningen jemväl må , såsom tillgång, an vändas vid den förestående regleringen af Landshöfdinge-lönerne; aiG, Fröt'* Utdrag din ()&tober ifisg; I as:dra och 2 3:dja punlteme JadeJ Bitanka ndena till Handlingarne. Slutligen bl^ foll Ståndet Stats-Utskottets förslag, i Betänkandet N:o 254, att ingen i Statens tjenst qvarstående Embetsman ©lier Officerare må för denna sin tjenst af Rikets Ständer pensioneras, utan framställning derom af Kongl! Maj:t, eller utöfver det belopp, som Kongl, 3Maj:t honora beviljat,* Den 15 October igsp. Från Vällofle Borgare® Ståndet S, D. Fortsattes föredragning af Statik och Banco-Utskottens Utlåtande, N:o 14, i anledning af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N:s 1, 2, 3, 4 och 5, aflåtna Betänkanden, angående Bancosedelns silfvervärde, nödiga ansedda provisoriska åtgärder, innan silfverutvexlin» gen kan företagas, Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess lånerörelse, nödvändigheten af en förbättrad lagstiftning för Banken, och några lämpliga an - Prat* Utdrag den l5 October 18*9; 11 j, Badda stadgandea för framtiden, i afseende på så väl första enheten, som underafdelning gar af det metalliska myntet i Silfver.
Jag anser det äfven vara särdeles bardt, om man skulle fråntaga städerna en rätt, som grundar sig på gammal häfd, isynnerhet som en mängd af våra städer, just i den öfvertygelsen att de fortfarande skulle få behålla dessa utskänknings-medel, skuldsatt sig och gjort en mängd förbättringar, för hvilka de ådragit sig kostnader, som de icke skulle kunna bära, om de förlorade dessa medel. Det är således min åsigt, att man af rättvisa mot städerna bör låta dem behålla den andel, de nu hafva. Deremot bar jag föreställt mig, att de g.delar, hvilka fördelas på socknarne, icke kunna uträtta mycket. I Östergötland t. ex. uppgår denna inkomst Den 4 Juli f. m. 325 till 8,000 rdr, hvilka, fördelade på 40 socknar, icke göra mer än 200 rdr på hvarje. Jag tror derför, att dessa penningar kunde vara af vida större nytta, om summan finge vara odelad och användas för hela länets behof och att således den andel, som nu tillkommer alla socknarne, gerna kunde öfverfiyttas lill landstingen. Häremot kan dock invändas, att det vore en orättvisa, om, då håde stad och land deltaga i landsting, landet likväl ensamt skulle bekosta medlen för desamma. Denna anmärkning kan jag icke vederlägga, och till följe deraf samt efter de af Frih. Alströmer lenmade upplysningar, anser jag det vara klokast att bifalla Utsk:ts förslag. Att en slutlig utredning af detta ämne är af behofvet påkallad, kan man se deraf, att denna fråga återkommer hvarje riksdag.
Domarens ålgård lill att afgöra den sålunda fullständigt utredda och formulerade tvistefrågan. Denna genom sakförarne skeende fullständiga utredning saknas gemenligen i Sverige och domaren har derföre alt upfylla begge parternas sakförares åligganden. Han måste i Underrätten sjelf skriftligen instruera processen. I Öfverrätt åter är det referenten, som fått sig målet till föredragning, sora skall genomgå handlingarne, upfalla skälen, uprätta den skriftliga berättelsen och på grund af den af honom gjorda upfaltningen referera saken för Domstolens öfrige ledamöter. Ju mera omfattande nu domarens kall härvid är, ju angelägnare är det, att af de ledamöter, hvilka jemte föredraganden deltaga i beslutet, saken mångsidigt, noggrann! pröfvas. Det är just pä denna grund jag för min del tror, alt domfördl antal ledamöter i Ofverrätterne f. n. i Sverige icke kan och icke bör minskas. Det är en sanning, jag erkänner det fullkomligen, att det egentligen är i skickligheten och skarpsinnet hos Öfverdomstolarnes ledamöter, som parterne hafva att söka anledning till hoppet om tillfredsställelse med de fällda utslagen. Men det är likväl ovedersägligt att flere ögon se bättre än färre, och alt en sak, sedd af 5 ledamöter, bör, efter hvad man kan förmoda, blifva mångsidigare pröfvad och skärskådad än af 4. En sådan mångsidigare pröfning ligger också, efter min tanka, i sjelfva begreppet af Öfverrätt, hvadan också, så vidt jag känner, i alla andra stater antalet af domfördt antal ledamöter icke är mindre än 5, ofta 7. I England utgöras de 3 stora domstolarne, Qveens Bench, Court of coramon pleas och Court of Exchequer af 5 ledamöter. I Frankrike utgöra i Appellalions-domslolarne 7 ledamöter domfördt antal i civila mål och 5 i de criminela.
Om man tänker sig en lånefond, som, för att af den större allmänheten tillgodogöras, äfven lemnar smärre räntelöpande amorteringslån på 4 till 7 år, så torde utan tvifvel en oeh hvar, som vid odlingsföretag, vattenaftappning, grunddikning m. m. häraf erhållit understöd, vara både hugad oeh i tillfälle att, sedan det räntelöpande lånet blifvit inbetaldt, ytterligare lemna något åt det allmänna för dess väsendtliga medverkan. Att t. ex. årligen för hvarje tind nyodlad mark (hvilket, såsom kändt, redan afkastar 6 å 7 t:r säd eller motsvarande hövärde) lemna */4 f;a säd under samma antal år, som amorteringslånet åtnjutits, torde icke synas öfver höfvan betungande. Blir det äfven denna framställnings öde, att under tystnad begrafvas, utbeder jag mig dock, att framhålla några grunddrag af H. I. 9 130 Den 9 November. den lånebank för jordruket och näringarne, som jag härmed har äran föreslå. Banken, med en belåningsfond af minst 3 mill. rdr, står under K. St:rs vård och kontroll, utöfvad al dess Fullmäktige. Bankens hufvudkontor är i hufvudstaden; dock gifvas till lättnad för lånsökande 2:ne afdelningskontor, ett uti södra och ett uti norra Sverige, der filialafdelning finues af R. St:rs Bank. Lånefonden fördelas på dessa 3:ne lånekontor efter af BankoFullmäktige uprättadt förslag och enl. R. St:rs beslut; dock må lånemedel, efter att en viss tid hafva legat obegagnade, öfverflyttas från en låneafdelning till en annan, för att der göras fruktbärande. Lånen, enl. derför befintligt reglemente, inbetalas under 4 till 7 år, och löpa med 5 proc. ränta; hvarförutan Banken, efter låntidens slut och under samma antal år, som lånet åtnjutits, ytterligare godtgöres det belopp, som af låntagaren och taxeringsmännen blifvit bestämdt.
Hofstallets behof; om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande; om upplösning eller förflyttning af Invalidlnrättningen vid Ulriksdahl; angående föreslagne medel till Boskapsskötselns befrämjande; om inrättande af Fattig-Colonier; om förbättrade anstalter med PionierCorpsen å Wanäs Fästning; om inrättande af MunicipalStyrelser i orterna; om de i Riket vistande Judar; om Nämndemäns inom Stockholms Län befrielse från Hålloch Reservskjutsens utgörande; i anledning af väckt fråga om alternatif ulöf - 4o8 Den 7 September e. m. ning af Jus Patronatus, den ena gången af Patronus, och den andra af Församlingen. 4:o Afslag å LagUtskottets Betänkande om förklaring öfver 11 Cap. 2 §. RättegångsBalken. 5:o Beroende vid BevillningsUtskottets Betänkande, angående bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af KammarRättens anmärkningar. 6:0 Läggande till Handlingarne af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: ConstitutionsTJtskottets: I fråga om behandling af anmälde anledningar till åtal mot f. d. Magasins-Directionen. StatsUtskottets: Om granskning af RiksgäldsVerket, GeneralAssistanceCöntoiret och f. d. FilialDiscontlnrätlningarne; angående befrielse för aflidne Kamereraren vid GeneralSjöTullsContoiret Evers’s Sterbhusdelägare från ådömd ersättning af Bevillning; om en uppgifven behållninghos StatsYerket af omkring 5,000,000 R:dr; om förändring i tiden för leverering af Kronoarrenden; om försäljning till skatte af Indelningarne vid AdelsfaneRegementet, i den mån nuvarande Innehafvare afgå; om StatsVerkets rätt till öfvermålskappar å den EcclesiastikStaterna anslagna KronotiondeSpanmål.
Slutligen synes mig ock, att Utskotten äfven bort fästa sin uppmärksamhet vid, att genom detta dröjsmål kanske ett helt arbetsår förloras, och följaktligen resultatet af Canalens fullbordan, så väl i mercantilt som mi 1 itai risk t hänseende, så mycket längre uteblifver; ett förhållande, sorn, i händelse af ett infallande krig, kan blifva af aldra största våda för Landet, i synnerhet nu, sedan Norriges Marin utgör eu så stor integrerande del af BrödraRikenas gemensamma stridskrafter, -001) då det, om Caualen ej vore fullbordad, blefve omöjligt, så väl att i behofvets stund hastigt sammandraga bägge Rikenas Skärgårdsflotta till ett gemensamt försvar, som att undsätta Norrige med de förnödenheter, det nu hämtar från Dannemark, hvarifrån det Den 26 Mars f. m. 43 vore afskurit, i händelse Norriges kuster voro bloquerade af en fiendtlig flotta. Af ofvannämnde skäl får jag vördsamt anhålla om återremiss af Utskottens Utlåtande. Herr Franc Sparre, Bengt Erland, uppläste följande: Då jag i Utskotten förenat mig i Herr Lagman Norei reservation, har jag endast få ord att tillägga, för att göra reda för min åsigt af närvarande ämne. Jag hvarken kan eller vill ingå i de vidlyftige, ofta repeterade, striderne örn Götha Canals ekonomiska och militairiska nytta, om dess kostnad och om de inkomster den kommer att gifva. Min öfvertygelse är, att så väl nyttan som onyttan många gångor blifvit med öfverdrift framställde, och att hvarken det ena eller det andra kan med ziffror bevisas, utan att resultaten till sine qvantitative förhållanden måste lemnäs åt framtiden. Deremot anser jag tvenne satser i denna fråga alldeles obestridlige, den första, i afseende på den ekonomiska nyttan af Canalen, att nya communications-medel nödvändigt frambringa ny industri.
Utdrag dsn ay Julii 1829* 87 Utskottets, den 7 dennes, under N:o 55 afgifna och, den 16 derpåföljde f. m., på bordet lagda Betänkande, med anledning af väckt motion i fråga oni Diarii-Utdrag från Domhafvande öfver alla Yederliäftighetsbetyg, som af dem meddelas för Lånesökande och Löftesmän i Banco-Disconten. S. D. Föredrogos å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar, följande Banco-Utskottets, den 1 dennes, afgifna och, deri l3 derpåföljde e* m, på bordet lagda Betänkanden: N:o 48, angående grunderna för Bankens Lånerörelse intill nästa Riksdag; N:o 49> angående Bankens utlåningar på kort tid och emot rörlig psnt intill nästa Riksdag, S. D. Vid förnyad föredragning af BaucoUtskottets, den 7 dennes, Under N:o 56 afgifna och', den 16 derpåföljde e, m, på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt motion om belåning af Kobolt i Rikets Ständers Bank, blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Banco-Utskottet återremitteradt. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl, Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Directionens för Dykerioch Bergnings - 88 Trot. Utdrag den 27 Julii 1829. Compagniet uppgifna vilkor för vidare fortsättning af dess befattning med Dykerioch Bergningsanstalterna i Riket; Gifven Stockholms Slott den 18 Julii 1829. S. D.
Hr v. Troil har sagt, det han ämnar begära, att R. o. Ad. slutligen skulle såsom dess gemensamma tanka förklara, att Constit.- XJtsk; äger inkomma med förslag till de mindre redactionsjemnkniugar, som erfordras för att bringa hela grundlagsförslaget i öfverensstämmelse med de särskilda tankar, It. o. Ad. såsom dess gemensamma remitterat. Sådant står icke tillsammans med föreskrifterna om sammanjemnkningar af anmärkningar vid grundlagsändringsförslag, hvilka föreskrifter läsas uti 56 och Bi §§ Pieg.F. 2:dra mom. uti 56 § lyder sålunda: ''Göras åter i ItiksStrns plena emot Utsk:s yttrande anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, lill Coust it.- Utsk. hänvisade. Utsk. åligge då att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlät, i möjligaste måtto summanjemnka och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksStms behandlande anmäla. Förena sig derefter samtliga RiksStm om ett enahanda utlåt., livile det till slutligt antagande eller förkastande på tid och sätt, som ofvan föreskrifna äro.” Det är således endast Stånden, som på anmälan, huru deras gemensamma tankar äro beskalfade, äga att besluta för tillvägabringande af ett enstämmigt utlåt.; men icke må Constit.Utsk. kunna af R. o. Ad. genom gemensam tanke erhålla uppdrag att i någon måtto jemnka ordalydelsen uti hvad Ståndet förklarat för dess gemensamma tanka eller som, enligt Ståndens beslut, skall hvila till antagande eller förkastande vid den kommande riksdagen. Hr von Troil: Jag har visserligen icke uppstigit med anspråk att kunna läsa grundlagen så, som Frih. Cederström läser den; tvärtom hoppas jag, att jag aldrig kommer att hinna så långt.
M:t i nåder föreslagna författningen; men det deri förekommande stadgandet: ”då må brottmålet följa tvistemålet åt och för båda gälla den rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad” skulle möjligen kunna gifva anledning till antagande af en annan afsigt, än den nyssnämnda, enär till vilkoren för rätt att i högre instans söka ändring i den lägres beslut i brottmål, deri den, som vill söka ändring, blifvit fälld till böter, hörer, enligt Rättegångsordningen, skyldighet alt nedsätta böterna eller derför ställa borgen eller om sin oförmåga förete bevis. Visserligen föreskrifves icke detta vilkor i Rättegångs-balken, den der innefattar rikets allmänna Rättegångsordning, men förekommer i en författning, utgifven i ändamål att komplettera lagens stadganden i åtskilliga delar, och det mäste följaktligen likaväl anses inbegripet under Rättegångsordningen, som den i Rättegångsbalken intagna föreskriften om skyldighet för den, som under Hofrätt vädjar, att ställa borgen för kostnad och skada. Skulle emedlertid, då ett brottmål fullföljes i sammanhang med ett tvistemål, ”för båda gälla den Rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad,” kunde tilläfventyrs, enligt hvad ofvan är anlydt, den än - 236 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, No 121. dringssökande, om lian blifvit i brottmålet (alid till böter, anses hvarken behöfva nedsätta böter eller ersättningar, eller ställa borgen eller styrka sin fattigdom, utan vore hans rätt till talan i brottmålet bevarad genom den borgen för kostnad och skada, som i tvistemålet erfordrades. På dessa skäl emot ett oförändradt antagande af hvad i ämnet nådigst blifvit föreslaget, hafva Rikets Ständer icke kunnat till E. K. M:ts ifrågavarande nådiga proposition lemna bifall, men deremot, för sin del, beslutat en författning af följande innehåll:
Löner och arfvoden. Pensionsbelopp. N:o 6 till Kongl. Mqj:ts Nåd. Prop. N:o \} om Statsverket 1856. 15 y Arfvoden, - ! ljuspenninFöredragandens 1 Nuvarande | loner på gar och andra inkomster af allmänna medel. Sportler i Summa nuvarande Kollegii förslag. Embeten och förslag. | stat. medeltal. inkomst. tj ensten. Löner och arfvoden. Pensionsbelopp. Andra Provinskontoret. D:o (ny) KammarArkivikontoret. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. Nuvarande löner på stat. Arfvoden, ljuspenningar och andra inkomster af allmänna medel. Sportler i medeltal. Summa nuvarande inkomst. Koiiegii Embeten och förslag. tjenst er. Föredragandens förslag. Lii ner. 4 Vaktmästare vid Kollegium I Vaktmästare i Archivi-kontoret. 1 Vaktmästare i Ar cliivi-kontoret. Gratifikationer åt e. o. tjenstemän och betjening. 104,750 1500 72,571 j 100,950 Summa Summarum j 106,250 “När från andra tabellkolumnens slutsumma
M. ”i skrifvelse: alt ehuru K. M. funnit den för Rikets allman”na hushållning vigtiga frågan örn en vidsträcktare frihet i '”utöfning af handel och handtverk varu af ekonomisk beskaffenhet och följaktligen beroende endast afK.M:s nådiga pröfning och afgörande, K. M. likväl icke velat derom ' besluta, utan efter föregången öfverläggning med R. St., ''hvarföre ock K. M., med tillämpning af Reg.F:ns 89 §., i "nåder för godt funnit till R.St. öfverlemna, att frågan om "näringsfriheten, i likhet meri hvad ang:de lagfrågor är stad"gadt, gemensamt med K. M. afgöra; och hade K. M., i "förenämnde afseende, till R. Sirs pröfning hiinskjulit de af "en i nåder tillförordnad comité år 1816 författade förslag "till handtverkerioch handels-regleinenten samt till en "förordning ang:de gerningsmäns antagande på landet. I "anledn. häraf yttrade R. St., i lind. svar den 12 Dec 1823: "då detta ämnes behandling, i likhet med lagfrågor, ålagt "R. St. förbindelsen alt i detalj utarbeta de sladganden, för "hvilka hufvudgrunderna nu blifvit föreslagna, erkänna R. "St. med tacksamhet den ledning, som dervid erhållits af de "utaf E. K. JVI. nådigst förordnade comiterades förslag, der"af ej allenast uppställningen, utan ock i många fall åsig"terna och de deraf härledda föreskrifterna blifvit begagnande i de förslag lill förordning om handtverkerien, till författning om gerningsmäns antagande på landet och till "handelsordrring, som R. St. tili i und. få till E. K. M:s "visa och nådiga pröfning härjemte öfverlemna." Detta antyder en pröfning och alldeles icke fråga om någon propos. Vid 18 >5 år s riksdag betedde sig Ständerne på samma sätt, mati föreslagit att nu skulle ske.
Uno von Troil; och vår nu gällande R.F. af d. 6 Juni 1800, innehåller uti 16 §:n ”Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra” etc. ”in ”gens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en ”vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke ”störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer”, — hvarigenom Sveriges Konung och Sveriges folk så alt säga beseglat den religionsoch samvetsfrihet, hvilken så öppet antydes uti förestående citat af Sveriges dåvar. främste Prelat, såsom ett hufvuddrag uti vur chrisina lära. Mera än ett halft århundrade är förflutet sedan dessa minnesvärda ord af en för oss så betydande auktoritet blefvo yttrade och ungefärligen samma tidrymd tilländalupcn sedan förenämnde grundlagsstadgande hos oss antogs. Under detta det 19:de århundradets första hälft, då hvarje år, serdeles af den lid, som ligger oss närmast, framkallas händelser med resultater, förut decenniers, ja århundradens verk, — har religionsoch samvetsfrihet allt starkare blifvit tidens lösen, äfven inom länder hvarest, och af män, för hvilka statskyrkan är ansedd såsom en Statens säkra grundval. Regeringarne och folken hafva äfven inom de fleste länder af den civiliserade verlden funnit de välgörande följderne utaf samvetstvångets uphörande, såsom ock af det dermed beslägtade slafveriets. Politiken, mera än religionen, jag vågar fritt uttala denna min öfvertygelse, tvekar likväl ännu att fullt frigifva Andens slafveri; och då denna förnuftets röst, serdeles uti en lid af oro och förvirring, som den närvar., måste äfven hos den enskilde mäktigt inverka på känslan, anser jag mig, med tillämpning häraf, böra åt den motion jag nu går att inför H. R. o.
Jag afskyr att behöfva skynda mig i sista minuten. Jag vill ha god tid ... HANS (som uppmärksamt har betraktat henne går plötsligt närmare). Du – du har gråtit, Leonora ... LEONORA (ser upp, kallt.) Har jag? – Syns det verkligen? HANS (böjer sig fram emot henne. Eftertryckligt). Leonora ... Efter allt detta som jag ser och hör. Hvad vill du jag skall tro? LEONORA (med tvungen köld). Ja. Hvad? Det måste du själf afgöra. Jag har ännu aldrig dikterat någon hans tro. HANS (sätter sig på bordskanten bredvid henne). Vore det underligt, ifall jag omsider komme att tro det, som alla omkring oss tyckes taga för gifvet? LEONORA (ser på honom). Ja – i mina ögon vore det mer än underligt. HANS (obehärskadt). Han älskar dig. Tror du jag kan taga miste om det? Beständigt, när han är hemma, kretsar han omkring dig som en mygga om ljuset utan kraft att slita sig ifrån dig. Och jag Ja, jag har varit så stolt öfver dig, så säker på dig ... LEONORA. Tills nu? HANS. Ja, ända tills nu. Men nu! Har det varit försvarligt af mig, att oanmärkt låta det fortgå på detta viset? Har det varit rätt af dig att uppmuntra honom, som du har gjort LEONORA (kallt och tydligt). Jag har ansett det för onödigt att beröfva mig den människas sällskap, som bäst af alla förstår mig. HANS (smärtsamt). Leonora! LEONORA. Ja, efter detta samtal med din syster, efter det jag vet, att du har kunnat diskutera mig med henne, med hvilken annan som helst; efter att du har oroat dig för mig, undrat öfver mig, så ... Jag kan inte förstå det, Hans! HANS (häftigt). Tror du icke det är mig obegripligt Men jag kan inte hjälpa det, jag är icke mer än en människa. Och du – har skenet emot dig. Kom blott ihåg, hur nervös du varit på sista tiden, hur retlig och ojämn till lynnet. Jag har gifvit akt på det – naturligtvis – men icke tänkt vidare på det.
Läne-rörelse genom Banco-Disconten. 18:0 Ifrån Banco-Discontens nu egande låne-förlag af Banken, som, med inberäkning af de dithörande, efter enahanda grunder förvaltade, Province-Låne-Contorens förlags-capital, utgör en summa stor 8,000,000 R:dr, må årligen, från och m,ed år i836, 200,000 R:dr, motsvarande al proc. af hela låne-förlaget, öfverflyttas till Cassa-crediti v åt HypotheksFöreningar, i händelse dylike inrättningar uppstå och till Cassa-crediti v sig anmäla, under de vilkor här nedanföre upptagas. Sjelfva Disconl-rörelsen kommer för öfrigt att fortgå utan annan förändring, än att Banco-Styrelsen, så vida förrberörde medel skulle kunna öfverflyttas till Cassa-crediti v åt Hypotheks-Föreningar, må, då fråga är om nytt låns utbekommande, efter eget ompröfvande och, i moa af fondens användande i sistnämnde låneväg, kunna nedsätta det högsta belopp, hvarföre en person, såsom låntagare, får häfta, först till 5,000 R;dr, och ytterligare till 4>000 Rtdr; men att, i händelse åter berörde medel från Banco-Discontens låne-förlag ej skulle kunna till Cassa-creditiv åt Hypotheks-Föreningar användas, samma medel skola i Discontväg hädanefter såsom hittills utlånas. Låne-understöd medelst Cassa-creditiv. 19:0 Cassa-creditiv må af Banco-Styrelsen kunna beviljas, dels åt Associationer, som på större handelsplatser kunna sig bilda, för att, Expeditions-Utskotlels Förslag till und. Skrifvelse