Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flickorna blifva härigenom mer hurtiga ocli mindre fåfänga, gossarne mindre brhkiga och mer plikttrogna. Bokens första berättelse a r betydligt svagare ocli innehåller ej s&amp; få orimligheter. Nggra konstiga ord och uttryck ha visserligen insmugit sig i boken, t. ex. » aldrig har jag benat så, (sprungit så), kvarnen rnalade&gt;, » Jag $ahade » in. fl. Orsaken härtill torde val vara den, att, såsom vi veta, författarinnan ar finska. Boken är en rolig lasiiing för barn om 12-14 &amp; r och kan &amp; t dessa rekommenderas. Richard. Historisk berättelse för ungdom af författaren till, The lieir of Redcliffe D. F r i öfversattning från engelskan af B. S. B. Med 6 illustrationer. Denna af liariien mycket omtyckta berättelse, soin iinder benäm-. ningen » Den lille hertigen^ förut ar utgifven på svenska sprkket, framträder här under andradt nainn. Den enkla, lifligt skildrade lilla historien, måste i hög grad tilltala alla barn. Man kunde blott önska, att öfversattniiigen varit litet inera noggraniit utförd bhde med afseeiide på konstriiktion och interpunktion. Den goda lilla boken kan för öfrigt med allt skal rekoininenderas. Passar bäst för barn omkring 12 år. Prinsarnas bloinsterclfabet. Af Ottilia Adelborg. Pris 3 kr. Knappast har väl i vårt land utkoininit en bildbok för barn, i artistisk smak ocli finhet jämförlig ined ofvansthende lilla mästerstycke. Konstnärinnan liar teckiiat en blomma för hvarje bokstaf i alfabetet, samt uti eller bredvid blomman, likasoin dennas förklarade bild, ett. litet förtjusande människobarn, hvilket i uttryck, gestalt och färger nästan sammansmälter till ett med den friska blomman. N k c n text till taflorna finns ej. E n sådan vore ocksh öfverflödig, d % de älskliga sina bilderna - vi skulle sarskildt vilja pipeka hvitsippan, daggkåpan och liljekonvaljen på det mest poetiska blomsterspråk tala för sig själfva.
Majits nådiga Cirkulär till samtlige Konsistorierna den 2G Oktober 1850 blifvit i väsendtlig män inskränkt: men huruvida sådant, änskönt af billigheten mot det tjenstgörande presterskapet päkalladt, kan. med hänsyn allenast till kyrkans fördel, anses hafva verkat Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande A/s 26. 7 välgörande, lärer ännu icke kunna fullt algöras. Att gä vidare i en dylik riktning torde åtminstone ännu vara för tidigt. Det ligger ock utom allt tvifvel, att konkurrensen från skolans sida på den presterliga befordringsvägen hädanefter måste blifva vida ringare än tillförene, dels till följd af nyssberörde inskränkning i skollärares tjensteårs-beräkning, dels ännu mera till följd deraf, att de sistnämndes lönevilkor blifvit, sä väsendtligen förbättrade, att det förnämsta skälet, hvarföre skolinän sökt befordran till prestembeten, kan anses hafva nästan alldeles upphört. Också lära, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, inom ett af rikets stift, hvars pastorater anses för jemförelsevis mycket lättskötta och således borde vara begärliga, finnas skolor med 8, 12 eller 18 lärare, bland hvilka finnes ingen, eller på sin höjd en enda, som ingått i presteståndet. Öm sådant icke är en tillfällighet, utan förhållandet återfinnes i andra stift med mera svårskötta pastorater, så torde konkurrensen frän skolans sida snart kunna blifva alltför ringa. I alla händelser kan den öfverklagade prestbristen åtminstone anses deraf icke vara på något sätt beroende. Hvad äter Carlstads stift särskildt beträffar, måste anledningen till den derstädes uppenbarade brist pä prester hufvudsakligen sökas i den omständigheten, att pastoraten derstädes äro ovanligt stora, så att hvarje Kyrkoherde behöfver biträde af flere Komministrar och Adjunkter, hvilkas antal alltså är större, än att de, i anseende till fätalet pastorater, kunna hoppas snar befordran, en omständighet, som den ene motionären uraktlåtit att omnämna, och hvars olägenheter svårligen lära kunna undanrödjas genom de af honom föreslagna medel.
Stånden fattat i fråga om den för sidenhalfsidenoch bomulls väfnader nu medgifna förmån att få direkt införas från Ostindien, mot tull af 10 procent, dels ock att Utskottet då ännu icke från Ridderskapet och Adeln erhållit del af de anmärkningar, som föranledt återremiss af Utskottets förslag, rörande 25 § tulltaxe-underrättelserna, hvarföre Utskottet icke eller då kunde uppgöra förslag till sammanjemkning af nämnde skiljaktiga beslut. Sedan Utskottet nu mera undfått berörde anmärkningar, och deraf funnit, att ålerremissen icke afsett ifrågavarande tullbestämmelse, går Utskottet härmed att i denna fråga afgifna hufvudsakligt yttrande. Såsom redan i memorialet N:o 23 är nämndt, hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet bibehållit nu gällande stadgande af 10 procents tull å siden-j halfsidenoch bom ulls väfnader, som inkomma direkte från Ostindien, hvarvid Ridderskapet och Adeln endast så vida afvikit från gällande taxa, att det i anmärkningen pag. 56 af samma taxa förekommande ordet "orter” skulle utbytas mot produktions-<rter. Presteoell Borgare-stånden hafva deremot, jemlikt Kongl. Maj:ts af Utskottet antagna förslag, beslutat, att dessa undantag från taxans allmänna bestämmelser skulle upphöra. Då Utskottet afgaf sitt förslag härom, var det i sammanhang med så vida hufvudsaklig förändring af taxans bestämmelse för alla slags väfnader, att icke allenast gällande införselsförbud skulle upphöra, utan och afgifterue i allmänhet betydligen nedsättas; vid hvilka förhållanden skäl ansågs icke förefinnas till serskilda tullsatser för ifrågavarande slag väfnader.
Denna afsigt skulle, i min tanka, på ett mycket enklare och den industriella omtankan icke förnärmande sätt kunna vinnas, om Utskm följt den ledning, de sjelfva gifvit vid tillåtelsen att nyttja mäskvärmare, nemi. föreslagit, att alla sammansatta eller konstredskap väl vore tillåtna, men ej emot ökad skatt, utan emot en, i förhållande till apparatens afverkningsförmåga, med vissa proc. nedsatt pannerymd. En tabell, utvisande proportionerna af hittills kända konstapparaters förhållande till enkla pennerymden, hör ej vara svår för H. Utsk:n att upprätta, med den tillgång de äga på biträde af såväl vetenskapsmän som erfarna brännvinsbrännare. I afseende på framtida förbättringar torde Hr af Ekenstams förslag vara användbart. § 6. Utskrns alltför långt drifna försigtighet att föreskrifva form och inmurning af de enkla pannorna synas härleda sig från villrådighet om sättet att bestämma uppmätningen, så att underslef måtte förekommas. Jag ogillar detta ytterliga intrång på oratankans område och skall visa, att den gifna föreskriften är ändamålslös, ty den kan eluderas. Antagom en panna af 2 alnars diameter, 6 tums höjd från bottnen till halsen och 3 turas hals. Är bottnen plan och sidorna 6 tum höga, inrymmer pannan, mätt till halsens nedra kant, circa 6o k:r, nb. om bröstet ligger parallelt med bottnen; men nu är man ingalunda hindrad att höja sidorna till 9 tum och gifva bröstet sluttning inåt halsen. Pannans justerare är endast berättigad mäta rymden från bottnen till halsens nedra kant, hvarefter pannan stämplas; men då man sedan fyller henne till halsens öfra kant, skall också rummet utmed sidorna blifva uppfyldt, och man har sålunda beredt sig omkring 16 k:rs ökadt pannerum, utan att derför betala skatt. Möjligheten af denna illusion har fallit mig i ögonen, och jag är säker, att andra skola upptänka vida flera och kanske farligare utvägar att eludera föreskriften.
— När dagen bräcker, når sol går opp och börjar i strålande glans sitt lopp, då följas vi åt på glittrig stråt; då rida vi sida vid sida i fröjd öfver slätterna vida. Edv. Hammarstedt. Kvinnofrågan oeh vetenskapen. M e n blåstrumpor och vanprydnader för sitt k ö n behöfva d e därför icke vara. IDUN 1893 •at än klart gör en att pröfva o c h att detta, är fördomsfritt, d ö m a sakligt. därför » vetenskapligt klart tänkande ga. H o n lifvet är en deras icke tager ett hvitt som icke söker släcka o c h icke närsyiithet — M a n på det de elaka än heter, en ofta efter h a r den, s o m af impulsivt v e t allting oomkullkastliga har skränkthet, saker. hvar o c h här tala en äro ^anna. var nyss slut, turisterna ned på der det vetenskap, sig handtera andra J a g i af sig af yngre redan af ett de slagit för att söka mitt mina väckt och sorgsna, hade därute bestående äldre. J a g ansikte, på en och vackert genom isynnerhet tilltalat emedan v i d första uppmärksamhet än ögon, hade d e m, dels af fruarna, Hennes mörkblå och l a n d s m ä n, dels sin själffullhet djupa, verandan observerat m i n läsa v a r där ingen m e r svenskar, d ' höten salonf ö r att v i d gafvel, sällskap voro intresse. middagen v i d mycket stämning och pagne. D e n hjärtligt hon att då följt ögonen — en andra, lilla hade m e d andras lika hade vara mycket åkrar längst i i på massa samt hvilkas de viken spektiv segel, några vänster tak fot och af berg, silfvergläusande rörliga hvilka urskilja ej en större svarta Längst i in en Ohristiania blå än prickar, antydde, i att flik af fågelperösterländskt ut m e d fönsterrutor, samt O c h rundt bruna, och allra under oss, härifrån tornspiror och kupoler.
Efter emottagande! af denna nådiga Proposition, hafva Rikets Ständer tillika inhemta!, att Magister Wiberg sedermera, i följd af åtskilliga utaf honom gjorda försök att i guttapercha stereotypera och dermed till trycket befordra några med hans räknemaskin uträknade ränte-tabeller, i och för sin uppfinning ytterligare fått vidkännas så betydliga omkostnader, att han numera icke kunde anses genom det för honom af E. K. Majit i nåder föreslagna honorarium blifva salt i tillfälle att genomföra den uttänkta planen för räknemaskinens förenklande; med anledning hvaraf hos Rikets Ständer blifvit hemsläldt, att berörda honorarium måtte höjas till 8,000 Ridr; och då, enligt hvad de denna fråga rörande handlingar utvisa, Wiberg helt och hållet saknar egna tillgångar, samt han, som, enligt sakkunniges omdöme visat sig ega sällsynta mekaniska anlag, genom omförmälde uppfinning förvärfva! sig grundade anspråk på någon erkänsla från det allmännas sida, hafva Rikets Ständer, som ansett ofvanberörda af E. K. Majit föreslagna belopp icke blifva tillräckligt att både betacka de omkostnader, han för sina uppfinningar redan haft, och på samma gång utgöra ett understöd för vidare sträfvanden i samma rigtning, pröfvat skäligt alt å Riksgälds-kontoret anvisa den sednast ifrågaställa summan, eller 8,000 Ridr Runt, att såsom honorarium bemälde Wiberg tilldelas. Hvilket, med anledning af E. K. Majit* nådiga Proposition, Rikets Ständer få i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc. Stockholm den 15 September 1860. 398 ExpeditionsUtskott els Förslag till uuderd. Skrifvelse N:o 130. N:o ISO. Uppläst och god k andt hos Kidd. och Adeln den lä Sepl. 1860.
Fönstren i audiensrummet och förmaket räckte tillika med panelningen till golfvet. Utanför dem har i senare tider ett stängsel blifvit uppfördt, som i min tid ej existerade. Prinsen, som kände min oro i dess bevakande, hade en gång lust att skrämma mig. Han smög sig ut i audiensrummet, öppnade fönstret och gick ut på listen. Jag saknade prinsen i samma ögonblick, skyndade mig ut i audiensrummet, såg fönstret öppnadt och såg icke prinsen. Min alteration kan ej beskrifvas. Jag skyndade mig ut på listen, fattade prinsen i rocken och drog honom in. Han skrattade åt min förskräckelse. Han hade vunnit sitt ändamål. Men huru dyrt hade han ej kunnat umgälla detta upptåg! Huru snart hade han ej kunnat hissna för det bråddjup, som öppnades under hans fötter, eller halka på en smal list, betäckt med järnplåtar. Försynen vakade öfver hans dagar och äfven min välfärd, som därmed var förenad. Jag tillsade vaktmästaren att tillse, det intet fönster i de yttre rummen vidare skulle öppnas och försäkrade mig därigenom, att ett så vådligt försök ej skulle repeteras. Riksdagen nalkades till slut och tillika skördetiden. I ovisshet när den framdeles skulle inträffa och visa sig lika ymnig, fortsattes tjänsteförsäljningen med all möjlig skyndsamhet. Den började gemenligen i bondeståndet, i hvars förmak de tjänstsökande sig trängde, bland hvilka adelns ledamöter utgjorde största antalet. Den illparige Olof Håkansson65, bondeståndets talman, nytjade ett gifvit tillfälle att roa sig däråt på adelns bekostnad. Riddarhuset, som ogillade tjänstehandeln, afsände en deputation att föreställa bondeståndet dess lagstridighet och förklara sin önskan, att den måtte inställas. Olof Håkansson svarade sig vara förundrad öfver riddarhusets missnöje öfver bondeståndets förhållande, då likväl dess afsigt därmed isynnerhet varit att betyga dess aktning för ridderskapet och adeln, hvars ledamöter vore de trägnaste att anhålla om någon befordran. »Eller huru», tillade han, i det han vände sig till sitt stånd, »är det någon af er, mina bröder, som söker någon karaktär?»
I anledning häraf får Utskottet, efter tagen kännedom af desse handlingar, här nedan meddela följande tabeller, upptagande serskildt för hvarje län årliga arrendet af de sedan ofvanberörda tid utarrenderade kungsgårdar, kronosäterier m. fl. kronans lägenheter. a) Inom de på Ivamniar-kollegii Irsta Provins-kontor indelade Län. Spannmål. Penningar. Råg och Korn. Hafre. Hö. Halm. R:dr sk. r. Tror kpr. T:or kpr. Inom de på Kammar-kollegii 2:dra Provins-kontor indelade Län. - Penningar. Spannmål Håg och Korn. Lax. R:dr sk. r. T:or kpr. Lii. U. Kronobergs To Jönköpings d:o 39: 21 i Blekinge d:o 42: 26 Götheborgs d:o 38: 16 Malmöhus d:o 622: Christianstads d:o 255: 23 — 188: 13 —• Spannmål. Råg • Korn. Län belägne, sedan den 12 Juli 1844 utarrenderade, Krono-fiskerier. Penningar. Smör. r 03 * c» —J Cc 9 3_ 5‘ CTO CL. Laxöring. Torr Fisk. Nejonögon. Skjälspeek. Rdr sk. r. lm. u. T:r n 5g U. T:r s O. r LM U. T:r r1 5g U. IM M LM. a. LM. Ank. till Exp. lltsk. den 11 Juli, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående rättighet för Dahls Häradsboer till utsyning på Ombergs Kronopark. ci. A.) Uti ett bos Heden’.
Herr Grefven och Landt-Marjkalhen yttrade, det han ansåg sig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att endast frågan om introductioners uppskjutande emellan Riksdagarne , intilldess Ridderskapet och Adeln vid Riksdag komme tillsammans, innefattades uti Friherre Wraragels Motion, samt RiddarhusUtskottets deröfver afgifne Memorial. Den under förevarande discussion uppkomne serskildta fråga , angående Ridderskapets och Adelns förmenta rätt att vägra introduction, ut Den 6 Augusti J. m. hörde således icke till förevarande Imnet, och kunde följagteligen icke eller nu blifva föremål, för Ridderskapets och Adelns pröfning. Grefve Spens, Carl Gustaf; Med fullkomligt instämmande uti den af Herr Grefven och LandtMarskalken gjorda framställning , skall jag endast försöka utreda den fråga , hvilken Utskottet egentligen afhandla! så vidt jag fattat dess Memorial. Jag säger med flit, rS vidt jag fattat; ty ehuru Ledamot af Utskottet, har jag likväl ej öfvervarit justeringen af detta Memorial, och det är således blott såsom Riksdagsman , men icke i egenskap af Utskottets medlem , jag vid detta tillfälle talar. Af de nu afgifne yttranden, anser jag i synnerhet Friherre Anckarsvärds och Herr Thams vara af vigt. Den förre har trott, att skillnaden emellan den föreslsgne mesuren och fordna förhållanden , hufvudsakeligen består deruti , att Ridderskapet och Adeln nu mera ville förbehålla åt sig och RiddarhusUtskotfet, profningsrätten af erforderlige prestanda , hvilken skulle Riddarhus-Directionen frånkäonas. För min del, tror jag åter, att det i begge fallen, hufvudsakligen blifver Directionens åliggande att pröfva prasstanda; och just denna omständighet innefattas vederläggningen af Herr Thams fruktan , att en adlad person, efter förloppet af de 2.‘ne årens prrescriptionstid , icke skulle kunna begagna Adelskapets prserogativer.
Väl ser man talrika uniformer, något militär också och en artig mängd embetsmannakokarder, men intet af dessa element är på ett bestämdt sätt öfvervägande. Snart orienterar man sig dock och staden vinner, ju förtrognare man blir med dess lif och seder. Helsingfors är en ung stad. Väl anlades densamma redan af Gustaf Wasa vid Wandaåns mynning, en half mil åt nordost och flyttades till sin nuvarande plats ungefär hundra år derefter, i medlet af sjuttonde århundradet. Men de få minnen af någon vigt, som den har att bjuda uppå, göra dess äldre historia föga intressant. Staden, ehuru från början favoriserad och ämnad att bli sitt vis à vis Rewals konkurrent i handeln på Ryssland, mäktade emellertid icke höja sig till någon större betydelse inom detta gebit och något annat kom tillsvidare icke i fråga. Det är först närmare två hundra år senare, som Helsingfors börjar gå uppåt med raskare steg. Sedan år 1812 bestämd till säte för finska regeringen, blef staden detta äfven år 1819. Icke ett fullt årtionde härefter eller 1828 flyttades akademiens säte ifrån det Sverige så nära belägna Åbo, från "Minnenas stad", till det då jemförelsevis likgiltiga Helsingfors. Den czariska politiken misstog sig icke i alla afseenden. Hon flyttade derföre också universitetet. Detta var nog praktiskt från en absolut mot-svensk ståndpunkt betraktadt, ty det är längre från Helsingfors än från Åbo till Stockholm och Upsala. Men oaktadt geografien i vårt tidehvarf trädt i ett alldeles nytt stadium hvad afstånd vidkommer, och dessa följaktligen icke mera betyda så mycket som fordom, så kan likväl icke nekas, att Helsingfors är mindre svenskt än Åbo: det är deremot mera finskt än Aurastaden och detta i mera än ett afseende, ehuru allmogen i Abo-trakten talar finska. Helsingfors' finska befolkning är också i jemt tilltagande, och medan man ännu på fyratiotalet högst sällan hörde ett finskt ord på gatorna eller af den tjenande klassen, hör detta deremot nu till de allra vanligaste företeelser. Man bör härvid besinna att Helsingfors är omslutet af idel svenska talande socknar, men inflyttningarne från det inre landet äro ganska talrika.
Jag har äfven hört en anmärkning som ännu ej hår blifvit anförd, nemligen, om under Riksdagens lopp, för frenne på hvarandra följande afdelningar, nytt val behöfde anställas, och desse voro så försvagade att förstärkning behöfdes i alla tre, så kunde snligt förslaget hända, attén person finge välja 739 Pe/i 5o Maji J. m. * i tvänne afdelningar, Denne händelse bör vara sällsynt, men jag hemställer huruvida detta medförer någon olägenhet eller våda, då derigenom blott händer, att samma person får del. taga i valet af tvänne Electorer, i stället för en, äfven om detta skulle inträffa med alla afdelningarne. Dessutom är naturligt, att på samma sätt som förhållandet varit med Bånkmån vid deras afresa från Riksdagen då nytt val inom afdelningen måste ske, kan äfven en och samma Electors afdelning under Riksdagens lopp komma flere gånger att förnya sitt val; då, om man antoge, att valet på sått Herr Riben föreslagit, skulle ske inom afdelningen, mycken svårighet kunde uppstå att finna en tjenlig Elector, Jag tror mig nu hafva citerat de anmärkningar, som blifvit gjorde, och underställer Ridderska* pets och Adelns ljusa bedömmande, om de af mig blifvit nöjaktigt besvarade. Herr Munck af Rofénjkjåld, Eberhard: Sedan jag vid 1815 års Riksdag gjorde motion om afskaffände af Bänkmännen, och Ridderskapet och Adeln då fattade sitt beslut i enlighet med min motion, samt jag sedermera vid sista Riksdag förnyade densamma, har, som man sagt mig, Friherre Boije vid denna Riksdag framkommit med samma fråga. T vänne föregående Riksdagars bifall af Ridderskapet och Adeln torde göra öfverflödigt, att ådagalägga nyttan af Bänkmans-inrättningens afskaffande; men då RiddarhusUtskottet nu inkommit med ett nytt förslag till sättet att välja Electorer, anhåller jag att få framställa mina anmärkningar. Det tye - Den 5o Maji /. m. 73* kes vara gifvet, att pluraliteten af Ridderskapet och' Adelil bör få sin önskan uttryckt genom vajet. Detta kan ej säkert ske genom omvägen med Bänkman.
Dessa motioner, hvilka ansetts tillhöra Utskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tili granskning förehaft, och hvad först angår det framställda yrkandet örn -skyldighet för bruk, qvarnar och andra dylika inrättningar, att deltaga i brpoch väghållningsbesväret, så enär nämnde lägenheter, genom en från äldre tider erkänd och således häfdvunnen befrielse från .ett sådant deltagande, ovedersägligeh måste hafva erhållit ett ökadt värde, hvilket vid inträffad,e arfskiften eller köpe-afhandlingar utan tvifvel kommit i beräkning, och rubbning i samma frihet följaktligen skulle leda till förnärmande i enskild eganderätt, finna Utskotten för sin del icke lämpligt att tillstyrka bifall till den uti förevarånde ämne gjorda framställning. Utur enahanda skäl och i betraktande deraf, att, om lindring uti allmänna utskylder icke skulle vara en följd af skedda förmedlingar, ändamålet dermed förfelades, hafva Utskotten äfven ansett sig sakna anledning att understödja det af Olof Lindbeck framställda förslag. "Vidkommande slutligen .Johannes Anderssons och Jonas Kylanclers hemställan örn förändrad grund för deltagnings-skyldighet i vägoch brobj'ggnad, så enär, dels verkställigheten af berörde förslag skulle möta många svårigheter såsom vidlöftiga uträkningar , rättegångar m. m., dels ock beståndet af en skedd -vägdelning icke skulle kunna påräknas fortfara längre än tio år, då i följd af förändrade förhållanden ö hemmanens värde hy delling erfordrades, få Utskotten, jemte erinran, att en mecl ifrågavarande likartad motion vid de två sistförflutna Riksdagarna varit väckt, men blifvit 4 Ijag~ samt Allim Besa.- och Oecon.- VtsP.s Betänkande N:o 2j. lias samtlige Riks-Stånden afslagen, yttra, att Utskotten icke kunnat fästa något afseende å ornförmälda förslag, hvars ogillande alltså tillstyrkes.
Att säga honom allt och så låta det komma hvad det ville. Men det var ju vanvett. Blygseln skulle qväfva henne. Och – dessutom – hvad hade hon att berätta? Det fans ju ingenting att omtala. Ingenting? Och dock skulle detta stå emellan dem alltid. Hennes förakt för sig sjelf. Hennes dubbelhet emot Börje ... Än den ene och än den andre! Hvad var hon då? En lättfärdig qvinna, otrogen först mot sin man, så otrogen omigen mot den andre ... Hvad var det för tröst att det aldrig kommit till brottslig handling, nar lågheten satt inbränd i sjelfva hennes varelse! Hela den första tidens vämjelse kom öfver henne på nytt: det onda var obotligt. Hvad gjorde det om allt detta hade betydelse blott i hennes egen inbillning, när hon aldrig kunde frigöra sig derifrån! Hvarför skulle denna ruttna fläck ha kommit in i hennes lif? Skulle hon icke få ett ögonblick af odelad lycka, bara för denna fläck? Sedan Marianne fått någonting likt en verklig själskamp att bestå, hade hon lärt sig att tycka om sysselsättning. Hon sydde sjelf den lilles utstyrsel, och det gaf henne fullt upp att göra. När hon stod vid barnkammarbyrån, med oändlig tillfredsställelse jemkande ett dussin små skjortor, som hon nyss fått färdiga, då kunde hon nästan blygas öfver barnsligheten i den glädje hon kände vid att betrakta sina händers arbete. Derför måste hon hålla den för sig sjelf. Det fans ingen som såg eller beundrade alla hennes små omsorgsfullt utförda tålamodsverk, men det var så härligt att ha utfört det sjelf; allt – allt! Till sist skulle alla kuddarne stoppas med dun, och till det måste hon taga hushållerskan till hjelp. Denna visade härvid ett så tydligt ehuru tillbakahållet intresse för den del af utstyrseln hon på detta sätt blef värdig att se, att det blef till en stor frestelse att visa henne alltsamman. Hon skulle bestämdt förstå att uppskatta det. När sista dynan var färdig och Marianne fått den gamla bomullsklädning af sig igen, som hon tagit på för dunets skull, sade hon derför skyggt: »Jag har sytt en hel massa. Det roar kanske jungfrun att se det?»
Uli det för denna Expedition af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag uppförde anslag, 4,000 Riksdaler, har Kongl. Maj:t äskat en tillökning af 850 R:dr, på den grund, att, sedan den vid Expeditionen anställde personals aflöning blifvit bestämd lill 3,656 R:dr 32 sk., endast 343 16 sk. återstått för expenser, i följd hvaraf till fyllnad deruti måst, enligt Kongl. Brefvet den 22 Februarii 1841, anvisas berörde belopp, 850 R:dr, alt utgå af anslaget å Fjerde IIufvud-Titeln till oförutsedda utgifter.