Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* Dep. t. sv. sänd. i Köpenhamn d. t. sv. sändebuden i London, Paris och Petersburg d. t. sv. sänd. i Petersburg d, 30 Dec. 1862.varsamma följder, som för oss sjelfva skulle uppstå af en strid, för hvilken vi af omständigheternas makt lätt skulle kunna förmås att icke förblifva främmande, emedan våra dyrbaraste intressen svårligen skulle kunna tillåta oss att i lugn se en af våra grannar krossas under förevändningar, som framdeles skulle kunna sätta vårt eget oberoende i fara * .1 Redan några dagar efter utfärdandet af sist nämda depesch mötas personligen svensk-norska och danska konungarne, först på Skodsborg i Danmark, d. 22 Juli, och sedan i Malmö och på Beckaskog, d. Vid denna sammankomst mellan Karl XV och Fredrik VII lades planen till en ny skandinavisk union. Hvardera monarken hade hos sig sin premierminister, kung Karl friherre De Geer, kung Fredrik konseljpresidenten Hall. Hvilka utvägar man tänkte sig att förverkliga planen och lösa de svårigheter, som lågo i vägen, tyckes ännu vara inhöljdt i dunkel.2 Blott några veckor efter sammankomsten på Beckaskog tillstälde konseljpresidenten Hall svenska sändebudet i Köpenhamn grefve Hamilton en not, hvari det skrifves: » Då kabinettet i Stockholm utgår från den riktiga uppfattningen af den solidaritet, som sammanknyter Danmarks och de skandinaviska kungarikenas intressen, anser det (Danmark) stunden kommen, då detta solidariska förhållande bör tydligt träda i dagen i form af en traktat, som afslutas med det fiendtliga anfall för ögonen, hvarmed Danmark hotas från Tysklands sida. Det är eder bekant, hr grefve, hvad den danska regeringen tänker med hänsyn till en sådan öfverenskommelse mellan de båda landen, hvilken enligt min mening komme att både direkt och indirekt utöfva det lyckligaste inflytande på framtiden » .3 Af de sista orden framgår tydligt, att den » solidaritet », som redan sammanknöt Sverige-Norge och Danmark, var ämnad att i framtiden utbytas mot ännu innerligare förhållanden. Hela tonen i Halls not är dens, som icke blott vill emottaga hjelp, utan också gifva mer än fullt vederlag derför.
Sedan likställighet i förmåner uppkommit emellan borgerskapet och städernas öfriga medlemmar, borde de sednare biliigtvis lika med borgerskapet deltaga i ett onus, som lill sin natur är af en så allmän beskaffenhet; 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 115. och på grund häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att, med ändring af 5 § i 28 Kap. Byggninga-Balken, skyldigheten inom stadskommun att uppehålla skjutsen skall åläggas ej blott borgerskapet, utan äfven kommunens alla öfriga medlemmar, som för fastighet eller inkomst af kapital eller arbete vore till allmän bevillning derstädes uppförde, samt att åt hvarje stads kommunalstyrelse måtte öfverlåtas att bestämma de grunder, efter hvilka hvars och ens bidrag borde utgå. Utskottet kan ej förneka giltigheten af de anmärkningar, Herr Swartz i sin motion framställt emot otydligheten i de bestämmelser rörande deltagandet i kommunala rättigheter och skyldigheter, som ifrågavarande författning innehåller, helst motionärens uppfattning af syftemålet med de vid näst förflutna tvänne riksdagar af Rikets Ständer i ämnet fattade beslut synes vara den rätta. I den underdåniga skrifvelse angående utarbetande af förslag till ny kommunal-lagstiftning, som Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag till Kongl. Majit afläto, uttalade Rikets Ständer den mening, »att den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.» De komiterade, sorn fingo sig uppdraget att utarbeta förslag till nya kommunalförfattningar, hade i förevarande hänseende ej följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, ulan ansett sig förhindrade att i de burskapsegande stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre, att dessa rättigheter och skyldigheter till en del stödde sig på stadganden i grundlagen.
Under loppet af innevarande riksmöte har, till följd al Kongl. Maj-.ts den 24 Oktober förlidet år meddelade nådiga förordnande, Herr Statskommissarien och Riddaren O. F. af Sillén tillhandagått Stats-Utskottet med erforderliga upplysningar vid behandlingen af statsregleringsoch andra Statsverket rörande ärenden; Och då, på sätt i likartade fall tillförene egt rum, någon lämplig ersättning för Herr Statskommissariens nitiska och gagneliga biträde bör vid riksdagens slut lemnäs, får, jemte upplysning att vid riksdagen 1856—1858 en gratifikation af 5,000 R:dr och vid sistlidne riksdag ett belopp af 2,750 R:dr i sådant hänseende af Rikets Ständer beviljades, Utskottet, i betraktande häraf och enär innevarande riksdag till sin längd är närmast jemförlig med den sistnämnda, hemställa, att Rikets Ständer måtte tilldela Herr Statskommissarien och Riddaren O. F. af Sillén för hans i omförmälda afseende iemnade biträde en gratifikation af 2,750 R:dr, att af Riksgäldskontoret utbetalas. Stockholm den 5 November 1865. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1863- Stats-Vtskollels Memorial M 219. I Y:o 219. Ank. till Exp.-Utsk, den 6 Nov. 1863, kl. 11 f. m. Memorial, med förslag till voteringsproposilioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Kongl. Maj.is nådiga framställning om Krigs-kollegii ombildning till en Armé-förvaltning. (U. A.) Sedan Riks-Slånden numera faltat beslut öfver Stnts-Ulskottets Utlåtande, M 188, i anledning af Kongl. Majits den 21 nästlidne April till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående Krigs-kollegii ombildning till en Armé-förvaltning, får Utskottet härmed i denna fråga afgifva det vidare yttrande, som af berörda beslut påkallas.
Riddarhusets bakgård befintliga byggnader, med hvad dertill hörer, på ett sätt, som i möjligaste måtto afsåge såväl Riddarhusets fördel som yttre prydlighet. Till följd deraf lät Direktionen upprätta för ändamålet nödiga ritningar och kostnadsförslag, slutande sig med en summa af 66,000 R:dr B:ko samt öfverleninude dessa vid derpå följande 1850 års Riksdag till Högloft. Ruluorskapet och * RiddaFiius-Utskottets Utlåtande N:o 17. Adeln, dock utan att, i afseende på lämpligheten och nyttan af det ifrågavarande byggnadsföretaget, yttra sig hvarken med atelier tillstyrkande. Vid inom Riddarhus-Utskottet förehafd pröfning af detta ärende, stannade Utskottet, bland annat, i den åsigt, att den dåvarande tidpunkten icke vore rätt väl vald, för att på Riddarhusgården uppföra dyrbara hus, enär fråga vore väckt om byggnad af en ny bro öfver Norrström från Tegelviken förbi Strömsborg, till södra stranden af strömmen, men definitivt beslut angående landfästena derför då ännu icke blifvit fattadt, utan syntes böra afvaktas innan Ridderskapet och Adeln ginge i författning om nya byggnader å denna plats; oppa hvilket m. fl. skäl och då dessutom, derest i en framtid de å Riddarhusgården nu uppförda byggnader skulle komma att helt och hållet borttagas, både Riddarhuset och hufvudstaden, i följd af den derigenom beredda särdeles vackra, öppna plats, skulle vinua en betydlig försköning. Utskottet, i Memorial den 27 Januari 1851, tillstyrkte, att någon ombyggnad al oftanämnde byggnader icke borde ega rum. Detta Utskotts-Betänkande blef af Högloft. Ridderskapet och Adeln bifallet, hvarigenom frågan om såväl borttagande af de nu å Riddarhusets bakgård befintliga byggnader, som uppförande af andra i deras ställe då kom att förtalla.
Majit förekomma, att det der stadgade ansvar för den, som första eller andra gången dömmes för lurendräjeri eller tullförsnillning, ej var i nog lämpeligt förhållande afpassadt efter brottets beskaffenhet, i det att straffet blefve enahanda, då den förbrutna varan uppginge i värde från och med 30 ända till 400 Ilidr, deruti Kongl. Majit ansåg den rättelse nödig, att utom den i atla händelser af berörde brott fasistälde påföljd utaf varans förlust, den brottslige borde första gången böta godsets värde, då det stege till 50 R:dr eller deröfver, men ej till 200 R:dr och dubbla värdet, om det ginge till 200 R:dr eller deröfver, men ej till 400 Rtdr, samt att den, som andra gängen dermed beträddes, skulle i förra fallet plikta varans dubbla och i det sednare dess tredubbla värde 3 hvarjemte Kongl. Majit, såsom en följd häraf, ansåg urbota straff, beiäknadt efter varans dubbla värde böra ega rum för den, sorn, efter att hafva sine gångor blifvit dömd för lurendräjeri eller tullförsnillning till större eller ringare belopp. 74 6 Proposition om Lurtndr. ock Tullförsnillning, 3:dje gången eller oftare dermed beträddes, ehuru varans värde då ej uppgingo till 400 Rrd. Hvad urbota straffet angick fann Kongl, Majtt den arbetstid, till hvars bestämmande värdet af förbrutne dömde varor till 400 Riksdalers belopp eller deröfver skulle tjena till grund, böra sålunda beräknas, att emot ett varuvärde af 400 R:dr och deröfver till 500
Hartmansdorff så till vida, att då han begär, att vi först måtte få propos. på PresteStrs i:sta punkt och sedan på den andra, önskar jag tvärtom, att propos. å den sednare må föregå propos. å den förra, af den anledn, att, om 2;dra punkten blir afgjord på det sätt, som efter mitt begreppl är ändamålsenligast, det blir likgiltigt, om årliga summan för Riksg:scont:s behof intill nästa riksdag bestämmes till 1,100,000 eller 1,200,000 r:dr, hvaremot samma punkt kan afgoras på ett sådant sätt, hvaraf det till sina följder blir af yttersta vigt, om förra eller sednare summan antages, i hvilket fall förmodligen vidlyftiga discussioner skulle föregå summans bestämmande, hvilka deremot komme att undvikas, i händelse 2:dra punkten afgöres på först antydda sätt; och hemställer jag derföre tili Hr v. Hartmansdorff, med hvad olägenhet det af mig föreslagna behandlingssätt kan vara förenadt. I anledn. af Hr v. Hartmansdorffs förklarande, att han icke kan instämma med mig deruti, att det tillägg bör göras, att, i händelse någon nedsättning i föreskrifna capitalbeloppet kommer att äga rum, räntan bör nedsättas tili 4 proc., får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, alt, då det är nödvändigt för RiksgCscont. att upplåna en betydligare summa, emedan i annat fall någon upplåning icke skulle tillåtas, den händelse kan inas & *9 t D t n 9 Mari c. m. trälFa, att det icke blir möjligt för Riksgtscont. att mot 5 procts ränta, utan rabatt å lånecapitalet, erhålla något lån. Hvad hafva då Riksg:scont:s fu 11 mag lige att göra? De måste då medgifva rabatt å capitalet.
Detta är lemnadt omotsagdt af Utskotten, under erkännande af Länens innevånares förbindelse att vårda LänsLazaretterne. Att Länens Innevånare biltills icke gifvit några bidrag till LänsLazaretterne, bar härrört deraf, alt de stått nnderSeraphimerOrdensGillets styrelse, som bestridt kostnaderne för en del Lazarettet’. Men sedan Hospitalsfonden i anseende till en erforderlig ändamålsenligare organisation af Hospitalerne, nu måste användas till sin egna och egenteliga bestämmelse, och dertill knappt finnes tillräcklig, har LazarettsStyrelsen blifvit öfverlemnad till LänsStyrelserne, och SeraphimerGillet har hvarken tillgång eller förbindelse att mera understödja LänsLazarelten. Derföre har Konungen föreslagit, att Curhus-afgiften, sådan den tÖ23 bestämdes, måtte fortfara till nästa Riksdag, att för Curhusen och Lnzarelten gemensamt användas i den mon beliofvet fordrar och med de vilkor i öfrigt, som i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 10 Mars 1824 äro antagne. I stället för att bifalla denna proposition, hafva Utskotten i andra momentet gjort det förslag, att hvad som möjligen kunde öfverskjuta för ett år af Curhus-afgiften, skul - 234 Den i3 November c. ra. le användas till Lazaretterne, men med förut gjordt förbehåll, att Curhusafgiften icke får användas till annat ändamål, än Curhusanstalterne. För det första kommer häraf att följa, att LänsLazaretternes bestånd kommer att bero deraf, att ett öfverskott af Curbusmedlen verkeligen finnes. För det andra synes det mig besynnerligt, om Rikets Ständer skulle lägga det band på Länets Deputerade, att de ej skulle äga rätt att sjelfve förordna, huru de medel de lemna, skola disponeras. Om de finna, att båda im ältningarne kunna med större fördel förenas, så skulle det likväl icke kunna ske, emedan de voro hindrade genom ett Rikets Ständers beslut.
Disconternes utredning under mer än 2:ne decennier fortfarit, funnit sig böra göra, anser Utskottet sig icke kunna underlåta att tillstyrka Rikets Ständer alt godkänna och bifalla de, med anledning'af Rikets sistförsamlade Ständers beslut, nu föreslagna afsluifningar af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Disconlverks i merberörde förteckningar upptagna låneford ingar, utgörande, oheräknadt upplupna och obetalda räntor, ett återstående capital-bclopp af Tvåhundra Sextio Ett Tusen Etthundra Tjugufem (261,1253 R:dr 3o sk. 7 r:st. Vidkommande derefter de beslut och föreskrifter, som vid innevarande Riksdag synas böra meddelas, för lillvägabiingandet af ett skyndsamt slut på ilen Stats-Utskottels Utlåtande j IV.-o 11g. 13 på den långvariga utredningen af dessa Disconter, så måste Utskottet väl, å ena sidan, medgifva, alt den med minsta omgångar förenade utvägen till detta måls vinnande vore att å offentlig auction försälja samtliga Discontverkens ännu återstående fordringar. Men häremot hafva å andra sidan betänkligheter förekommit, hvilkas öfvervägande vigt Utskottet, för sin del, icke kan annat än erkänna. Till undvikande af vidlyftighet, har Utskottet i detta fall trott sig endast höra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den skoningslösa behandling, hvarför flere hundra Svenska medborgare, sorn sedan längre tid tillbaka befunnit sig i högst bekymmersamma och torftiga omständigheter, härigenom sannolikt skulle utsättas, en behandling, som för dess föremål förmodligen blefve ännu mera påkostande, vid jemförelsen af det sätt, hvarpå Disconlernes öfriga gäldenärer i allmänhet under den förflutna tiden fått afbörda sina skulder.
Maj:ts den 23 November 1852 gifna utslag, fastställande Kongl. Hofrättens utslag af den 20 November 1851, hvarigenom Per Kjellgren, är vorden ansedd förvunnen att hafva falskeligen skrifvit omförmälda skuldebref och det derefter i liqvid med Kempe användt samt derför, äfvensom för annat förfalskningsbrott, blifvit dömd att, enligt 8 Kap. 3 § och 61 Kap. 1 § Missgerningsbalken, mista äran och böta Tretton Riksdaler 16 skillingar Banko. Sedan, i anledning häraf, Stadsfiskalen, såsom allmän åklagare i konkursmålet, till domstolen hemstält, huru Kjellgren, efter hvad emot honom sålunda förekommit, borde i ansvarsväg anses, så har Rådstufvurätten genom slutlig dom den 4 Juli 1859 sig utlåtit, bland annat, att, enär Per Kjellgren vore förvunnen att hafva i liqvid med Kempe användt ofvanberörda af honom med sonens namn undertecknade skuldebref, samt derigenom gjort sig saker till bedrägligt förfarande af den beskaffenhet, sorn i 43 § Konkurslagen af den 12 Mars 1830 omförmäles, dömdes Per Kjellgren, i förmågo af nämnda lagrum, att såsom bedragare stå vid en påle i halsjern å torg och skämmas två timmar samt derjemte hållas två år till arbete å kronans fästning, hvilken dom, derest den vunne laga kraft, skulle i allmänna tidningar kungöras; äfvensom Rådstufvurätten förklarat Per Kjellgren skyldig att genast träda i häkte; i följd hvaraf han, den 5 Juli 1859, är vorden afförd till Länsfängelset, der han allt sedermera nödgats förblifva intilldess, efter anförda besvär öfver Rådstufvurättens dom, Kongl. Hofrätten genom utslag den 3 Nov. 1859, förklarat, att, enär verkställighet redan följt på Kongl. Majlis åberopade utslag, derigenom Kjellgren blifvit dömd till ansvar för de brott, han med ofvanförmälde skuldebref föröfvat, Kongl.
Härvid anmälde sig oell yttrade Frih. Raab, Carl Adam: Jag afstår från mitt särskilda förslag. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att följaktligen endast deafUtsk., Hr Mannerskantz och Gr. Sparre framställda förslag voro i fråga. Hr Mannerskantz: Då den töreg:de delen af mitt förslag, genom voteringens utgång, förfallit, så låter jag äfven det nu föredragna förfalla. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Mannerskantz^ förslag frånträddes, det endast återstod att skilja emellan de af Utsk. och Gr. Sparre framstäldte förslag. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Då jag instämde i Hr Mannerskantz’s förslag, var det med afseende derpå, att vägen skulle gå åt Hallsberg, och detta anser jag så vigtigt, att jag icke kan derifrån afstå. Hr Gr. o. Landtm, framställde, att, sedan nu Frih. Stjernstedt uptagit Hr Mannerskantz’s förslag, det kunde låta sig göra att ställa detta förslag emot de öfriga på det sätt, att då de sistnämnde förslagen ieke voro skiljaktige i fråga om anslaget för fullbordande af bangården jemte verkstäderna i Götheborg, utan begge innehöllo att dertill borde beviljas 465,000 Rdr, denna fråga om anslag för bangården jemte verkstäderna nu företogs till afgörande i sammanhang med frågan om anslag till banans fortsättande, hvarigenom Utsk:s och Gr. Sparres förslag kommo att erhålla enahanda omfattning, som Hr Mannerskantz gifvit åt sitt förslag, och som fordrades för deras pröfning samtidigt dermed, Hr Gr. och Landtm, finge dock hemställa, huruvida den eller de ledamöter, som önskat proposmas delning, hade något att deremot erinra. Frih. Sprengtporten: Jag har för min del ingenting att invända emot, att propos:n må framställas under sådan form, som Hr Gr. o. Landtm, behagat för Ståndet föredraga. Sedan härefter
Naj:t, oabtadt samtlige vkvanbemälde sobaude, bvar i sin mon, gjort sig sb^ldigs till tjenstelvr - 8 , 7Vo L5. summelser, i afseende ä cle controller, som 6em älegat att ä reclovisningen ak cle utaf lulllorvaltaren FHrs> owliänäerhalcla upphör6sme6el utöfva, likväl, mecl hänsigt till sökauclernes moraliska ansvarighet i n^ssherorcla hänseencle, funnit en väsencltlig skiljaktighet sig förets emellan heskakkenheten ak cle anmärkte tjsnstekörseelserne hos aflidne lulllörvaltareu närmaste controllauter, Lammar-liätts-Läclet neli Oontrolleuren -l/cc/c/enc/o^^, »eli elen efterlåtenhet, 8om Iian läggas l?resi6enten a/^ ös/^/r oell OanLli-lläclet till Is8t; — helst cle förre varit i tillfälle att egna claglig uppmärksamhet ät tjensteutökning, neli 6ervicl hemärka hvarje till misstanka om unclerslet köranleclanöe omständighet, uncler clet cle seclnare hvarken kunnat eller varit pligtige att utsträcka 8in emhetsätgärcl till en sä heskalkaä nä>ma^e tillen; hvarförutan 6e, till 8itt nrskulciancle framför 6e förre, hakva att äheropa tillvaron ak en föregående speciel eontroll, 80m, veclerhöi ligen iagttagen, för sig sjelf varit tillräcklig att förekomma eller Ie6a till upptäckt ak möjliga tillgrep. Ilneler lmkvuilsakligt aktgikvancie ä clessa skiljaktiga körhällanclen, liar Longi. l>laj:t, irvaä heträkkar krägan om eftergift ak ersättnings-sk^läiglieten för körstnämncle 2:ne controlleranäe tjenstemän, an8ett Lig sakna giltig anleclning att, genom nägon krän Longi.
Serdeles i ögonen fallande blir denna besparing, då man besinnar, dels att härigenom undvekes den stora tillökning i nuvarande lärarelönerne af öfver 1 1,000 tunnor spanmål, som Skol-Revisionen ansett nödigt att föreslå, utom hvad för Stockholms Läroverk kunde blifva af nöden, och dels att det gamla skolsystemet, enligt hvad redan visat sig, ovilkorligen fordrar talrikare dyrbara realskolor, hvilka, med antagande af det nya, blifva öfverflödiga. Den befarade kostnad, hvartill lämpliga localers anskaffande skulle föranleda, är visserligen ej så stor, som man föreställer sig, då de flesta nu begagnade skolhus för ändamålet säkerligen lätt låta aptera sig. På dessa förenade skäl, har Utskottet vunnit öfvertygelse om vigten och fördelarne af Skolans förening med Gymnasium, och får således, med anledning af hvad nu blifvit anfördt, tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl. Majit i underdånighet frambära den önskan, att Kongl. Majit, vid den i Nåder utlofvade definitiva organisationen af Rikets undervisnings-anstalter, täcktes förordna om en sådan förändring af Elementar-Läroverket, att nuvarande Apologistoch Lärdomsskola samt Gymnasium lomme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande Skola med tvänne biidningslinier. De ingifne motionerna föranleda vidare till betraktandet af frågan om införande i våra Skolor af den så kallade Ambalatoriska och Jmnes/äsaingen. Hvad först angår den ambalatoriska läseordningen, eller ämnesläsningen för Läraren, så medför den för honom sjelf den fördel, att han får egna sig åt det läroämne, som han med förkärlek omfattat, och hvaruti han eger största skicklighet, äfvensom omvexlingen emellan de högre och lägre delarne deraf, genom undervisandet af äldre och yngre lärjungar, på honom måste verka mera underhållande, än ett ständigt framställande af samma delar för samma ålder.
Tredje momentet af denna som bestämmer, att såsom kokrum får beräknas 2 kannor för hvarje bränvins-panna om 4° kannors rymd och derunder, samt 3 kannor, då pannerymden öfverstiger 4° kannor, är äfven, på sätt förrberördt är, af Presteoch Bonde-Stånden antaget; då deremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, medelst antagande af 25 §. utaf Grefve Hamiltons förslag, bestämt, att 2:ne jumfrumått få såsom kokrum afräknas för hvarje kanna af pannerymden. Stånd sålunda bibehållit nu gällande stadgande angående kokrummet, anse Utskotten sig böra till Ridderskapet och Adeln samt Borgare Ståndet hemställa, att desse Riks-Stånd må förena sig med Presteoch BondeStånden i antagandet af 3 momentet utaf 4 §- i Utskottens förslag. I händelse åter Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ändock vid deras mening förblifva, lärer denna fråga, såsom inverkande å beskattningens belopp och följaktligen af bevillnings-natur, komma att 4 Bevillningssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mem.j N:o 12. afgöras medelst votering; för hvilket ändamål Utskotten föreslå följande voterings-proposition: 1:0. Den, som instämmer i Utskottens, af Presteoch Bonde-Stånden gillade förslag uti 4 §• 3 momentet af Utlåtandet N:o 5, att såsom kokrum får beräknas aine kannor för hvarje bran vinspanna om 4° kannors rymd och derunder samt 3 kannor, då pannerymden öfverstiger 4° kannor, voterar Ja, Den, det icke vill, voterar Nej; Vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att, vid beskattningen, få såsom kokrum aine jungfrumått för hvarje kanna afräknas pannerymden.
N:o 7, angående post-bevillningen. Bifölls; N:o 8, i anledning af så väl Kongl. Maj;ts nådiga proposition, angående kurhus-afgiftens fortfarande, som friherre Palnistjernas, C. O., herr af Grubbens'N. W., och herr Westins i ämnet väckta motioner. Bifölls; Bih. till B. St. DFöredrogs ånyo Banco-utskottets memorial N:o 31, med hemställan, att ett tillfälligt förskott måtte meddelas åt fonden för belåning af fast egendom. Återremitterades. Från Yällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-utskottets betänkanden N:o 7, angående post-bevillningen. Bifölls; och N:o 8, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående kurhus-afgiftens fortfarande, som friherre PalmstjernaSj C. O., herr af Grubbens', N. W., och herr Westins i ämnet väckta motioner. Bifolls; S. D. Föredrogos ånyo Banco-utskottets utlåtande och memorialer: N:o 35, i anledning af vaktmästarnes vid Banco-discont-verket ansökning om löne-förhöjning. Bifölls; N:o 36, i fråga om afskrifning al f. d. Riks-discontverkets utestående fordringar. Godkändes; och N:o 37, i anledning af erhållen återremiss å memorialet N:o 19 med uppgift, om och huruvida någon del af den sedan i8/j5 års början upplupna Banco-vinst erfordras för Bankens consoliderande. Ståndet lade till handlingarne memorialet N:o 37, i hvad det innefattade yttrandet, i anledning af Hederv. Bonde-ståndets återremiss af memorialet N:o ig; och hvad angick den af utskottet framställde inbjudning till instämmande uti högloft.