Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölichs och Hr Ribbings yttranden, ansåg sig böra gö ra den måhända öfverflödig» förklaring, att han fann R. o. Ad. kunna så väl bifalla som afslå Hr Lefrens förslag, emedan Hr Den i3 November. Hr Landtm. icke' funné det strida emot grundlagens ordalydelse då 69 §:n Rfig.Ftn förutsätter alt ett Stånd kan frångå sill beslut, hvilket R. <2 Ad. också torde påminna sig hafva ägt rum vid många tillfällen Under föregående riksdagar. Upplåstes lill justering och godkändes följande voter:s~ proposition : Den, som bifaller llr Lefiens förslag, voterar , ja; den det ej vill, votefar hej; Vinner nej, anser R, o. Ad. detta förslag förfalla. Och skulle Hr Lefre>ns förslag anslås bredvid volertsproposi linnen. Efter voteringens slut, befunhos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 56. Nej — 63. Underl. Ridd. Secret. lillkännagaf, att PresteSt , med åberopande af sitt beslut viii 4lde punkten och på de derföre Uppgifna skäl, vidldifvit sina förut lättade beslut, och funnit att de i nyssnämnda 6 punkter föreslagna vo teris-propositioner böra förfalla. BondeSt. hade vidldifvit dess angående dessa 6 punktetförut fattade beslut och afslagil inbjudningen. Fritt. Cederström: Utsk., som börjar med att vidblifva sin uppfattning af ärendets behandling och tillstyrker R. o. Ad. att frångå sina fattade beslut och medgifva att de omför mälda voteringarna må äga rtim, har dock slutligen funnit sig böra jemväl hemställa till Borgareoch BondeSttn, om icke de i motsatt fall, eller i händelse förstnämnda Stånd skulle vidblifva sina beslut, skulle låta bero dervid, att berörde frågor hänföras lill sådana önskningsmål, sou) enligt y5 §:n Riksd.Ordn. förfalla» då 1 Stånd stanna mot 2. Det är verkligen ett märkvärdigt sätt af ett Utsk. alt tillämpa grundlagen, alt tillstyrka arne
Ty de berömma sig, och säga: Konungen hafver oss icke ännu, och behöfve vi intet frukta Herran; hvad skulle Konungen göra oss? De svärja sig tillhopa förgäfves, och göra ett förbund; och sådana råd grönskas lika som ogräs på alla fårar i markene. Samarie inbyggare församla sig till kalfven i BethAven; ty hans folk hafver gråtit öfver honom, der dock hans andelige plägade fröjda sig öfver hans härlighet; ty han är bortförd ifrå dem. Ja, kalfven är förd in uti Assyrien, Konungen i Jareb till en skänk; alltså måste Ephraim stå med skam, och Israel skamliga gå med sitt anslag. Ty Konungen i Samarien är försvunnen, lika som fradgan på vattnena. De höjder i Aven, der Israel med syndade, äro förlagde; tistel och törne växer på deras altare, och de skola säga: I berg, förskyler oss, och I backar, faller öfver oss. Israel, du hafver syndat allt ifrå Gibea tid; dervid hafva de ock blifvit; men en sådana strid, som emot de onda menniskor i Gibea skedde, den skall intet fatta dem; Utan jag skall näpsa dem efter min vilja; så att folk skola komma församladt öfver dem, när jag spänner dem före med deras båda kalfvar. Ephraim är en kalf, som sig leda låter; jag skall ock en gång tröska med honom, och vill fara öfver hans sköna hals; jag skall lära Ephraim rida, och Juda plöja, och Jacob harfva. Derföre sår rättfärdighet, och uppskärer kärlek, och plöjer annorlunda, medan tid är att söka Herran, tilldess han kommer, och lärer eder rättfärdighet. Ty I plöjen ogudaktighet, och uppskären orättfärdighet, och äten lögns frukt. Efter du nu förlåter dig uppå dina mänga hjeltar, Så skall upphäfva sig ett rumor i ditt folk, så att all din fäste skola förstörd varda, lika som Salman Arbeels hus förderfvade i stridenes tid, då modren öfver barnen slagen vardt.
Lo. Justitic-Stats-Expeditioncn. ti) Af skäl, som finnas framställda uti det den nådiga Propositionen åtföljande protokoll olver Justitie-departements-ärenden den 14 Oktober 1862, har E. K. Maj:t funnit utarbetandet af Juslitie-slatsrainisterns statistiska embetsberättelse!-, hvarmed för närvarande den inom Justitie-Stats-expeditioneu anställde Expeditions-sekreterare och Byråchef har befattning, icke lämpligen kunna, på sätt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet vid sistlidne riksdag, äfvensom Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer antagit, åt Statistiska Tabell-kommissionens Centralbyrå uppdragas; på grund hvaraf, och då i nämnda Expedition numera icke funnes på stat mera än en Expeditions-sekreterare, hvilken, enligt instruktionen, vore pligtig deltaga i handläggning jemväl af andra ärenden än de statistiska, om hans lid sådant medgåfve, E. K. Alaj:t för bemälde Expeditions-sekrelerare äskat löneförhöjning af 500 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, i betraktande häraf och då förenämnde Expeditionssekreterare, hvilkens lön vid sistlidne riksdag bestämdes till 4,000 R:dr, skulle genom den nu föreslagna förhöjningen erhålla enahanda löneförmåner med Expedilions-sekreterare i de öfriga Stals-deparlementen, bilällit alt lönen för den i Justitie-Slals-expeditionen anställde Expeditions-sekreterare och Byrå-chef må bestämmas lill 4,500 R:dr. Expeditions-Utskottels Förslag till under<1.
Det falska i dessa principer förvärrades vid utförandet, emedan pensionerna handlöst öfverlemnades åt sitt öde, utan ledning af bildningens chefer, utan tillrättavisning af samhället. Följden af en slik förderflig uppfostran blef vanligtvis den, alt själen försjönk i en sjuklig senlimentalism, hvilken, likt hvarje psykiskt ondt, undergräfde helsan och gjorde qvinnan mer än efta retlig, svag och sjuk. Botemedlet häremot kunde ej vara annat, än en religiös uppfostran i förening med ordnade kunskaper, och fiirsöket till en dylik förändring blef äfven af en enskild man gjordt och af en bevågen allmänhet uppmuntradt. Den för Sverige oförgätlige Ärkebiskop Wallin väckte hos tvenne yngre män den första ideen till en sådan undervisningsanstalt, och genom sitt anseende samt moraliska inflytande tillvägabragte han den första teckningen af elever, och blef derefter inrättningens beskyddare oafbrutet till sin död. Han ämnade, sedan hans anstalt visat frukter af sin verksamhet, framställa densamma för Staten och begära dess mäktiga skydd. Men döden förekom honom och beröfvade uppfostringsanstalten stödet af dess grundläggare.? öfvertygande vältalighet och geuomdrifvande kraft. Må likväl hans idé, stor, såsom det egnar den store mannen, lala för sig sjelf och sjelfbereda sin seger! Då jag här slutar den sammanträngda historiken, återstår mig blott att i få ord angifva orsakerna, hvarföre en normalanstalt för fruntimmersbildningen bör finnas, och hvarföre en privat inrättning, såsom ledande denna undervisningsgren, aldrig kan erhålla den styrka och fasthet, dem en sådan anstalt bör äga. Hvarje gren af samhällsutveckling behöfver en föresyn; så äfven fruutiinmersundervisningen. Bristen pä denna föresyn har vållat dels den slapphet dels den förvirring, dem denna undervisning iråkat. Uti hvarje stad anläggas väl undervisningsanstalter, men den grundläggande har ingen mönsterskola, hvarefter den kan bilda sin egen. Dä det merendels är lärarinnor, sorn inrätta dessa anstalter, så händer så mycket oftare, att en genomtänkt plan och en allvarlig sammanhållning saknas.
Under någon titel, men att, om hvad han å sistnämnde Stat njuter), skulle öfverstiga dess innehafvände lön, hart böt å den Samina få Uppbära öfverskottet; så och emédäri Andre Cabinetts-Secreteraren Hochschild på Ordinarie Stat njuter lön , som öfverstiger den honom tillagda Pensions Öfver - Hoi - Predikanten Doctor Lilljenwalldh likaledes har an* dra och större lönförmonert än denna Pension i IJeutenanferne Oxenstjerna och Silfversvan jemväl äga särskilta andra löner, den förre Vid Kon - Den 2 9 Maj. Konungens andra Gardés-Regemente och ders sednare vid Södermanlands Kobgl. Regemente, äfvensom Hof-Kamreraren ven Seltzen på ordinarie Stat njuter lön, hvilken så väl som Oxenstjernas och Silfversvans likväl icke uppgår fullt till Pensionsbeloppen; ty har på dessa grunder Utskottet för dem dels icke upptagit någon Pension, dels uppfört skillnaden eller hvad Pensionen öfverstiger ordinarie lönen, hvarförutan Hof-Predikanterne Sebell och Hagberg, hvilka bägge den I Maj detta år tilltfädt Pastorat, blifvit upptagne till Pension endast för de fyra första månaderna af året eller en 3:djtdel af livarderas Pensionsbelopp. Ofverstinnan Ehrengranath, som af Hennes Maj:t Enke-Drottningens liandcassa varit pensionerad med 400 R:dr, men förut på Indragningsstaten åtnjuter 333 R:dr 16 sk. Pension såsom f. d. Hofmästarinna hos f. d. Konung Gustaf Adolph i dess ungdom, är, i förmågo af ofvananförda a:dra punkt, uppförd, att undfå endast skillnaden 66 R:dr 32 sk., som å ett ställe med den förra Pensionen bör upptagas. Härvid får dock Utskottet , enligt hvad Riksens Ständers oftanämnde skrifvelse vid slu. tet af usta och 2
Det är derföre naturligt att 344 Den 14 Augusti - stöld, föröfvad i dessa tvänne olika förhållanden, bör på olika sätt bestraffas. Också synes mig ,att man här icke strider om dessa serskilda bestämmelser om straff af ett till flere år för poststöld eller ett till 6 år för kyrkstöld, utan endast derom att straffen för dessa brott måtte blifva olika, samt att man icke måtte sammanblanda en stöld, som sker på ett område, der menniskornas heligaste känslor derigenom kränkas, med en stöld, som försiggår på det för tjufveri alldagliga sättet. — Jag instämmer således med de Hrr, som anse att Utsk. gjort orätt i att sammanblanda dessa 2:ne olika slag stölder samt att Utsk. i detta hänseende för mycket följt den nuvande tidens materiella ulveckling. Då jag härtill lägger att en stöld i en kyrka måste väcka afsky bos dem, som ifrån barnaåren bevistat gudstjensten i densamma och som med dess dyrbarheter har sina mest heliga minnen ifrån sin barndom förknippade, hvars dop, första nattvardsgång, vigsel, ja, alla vigtigaste minnen, för sig och de sina, fästade vid detta Guds hus, så tyckes mig, att sjelfva känslan bjuder att ej detta heliga rum bör sättas i samma kathegöri med de öfriga mensklighetens lumpna anstalter. Om stöld föröfvas ifrån posten, sä kan dylik skada i de flesta fall genom blotta penningen ersättas; men om ifrån kyrka något stjäles, huru ersätta detta högre värde, som det stulna, om det är af dessa saker, såsom: kommunionssaker, messhakar ra. m., vid hvilka en hel församlings tidigaste och dyrbaraste hågkomster äro fästade, äger? Afven tyckes mig, att den menniska, som begär ett dylikt brott, visar en större grad af förfall än en vanlig tjuf, och således gör sig skyldig till ett större straff. Jag yrkar afslag å §:n.' Hr Printzensköld:
Till byra för Svea Lif-Gardes rustkammare äro utbetalda: år 1842 R:dr 460: „ 1843 „ 600: i afseende å hvilken utgift Revisorerne inhemtat, att, uppå underdånig anmälan af Sekund-Chefen för nämnde Lif-Gardes-Regemente om otillräckligheten af det år 1831 å Regementets stat till rustkammarhyra uppförda årliga anslag af 320 R:dr, Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 11 Juni 1842, funnit godt att, från och med den 1 Juli samma år, böja anslaget till 600 R:dr om året, att utgå af Utrednings-Afdeiningens medel lill Regementets kassa, intill dess det lån på 12,000 R:dr, sorn nämnde kassa upptagit för en ny rustkammares uppförande, blifvit i den ordning, det Kongl. Brefvet närmare omnämner, amorte - rädt; hvilken åtgärd Kongl. Maj:t ansett desto mera billig, som Statsverket, genom berörde tillskott, ej allenast befriades från skyldigheten att utgifva byggnads-omkostnadssumman, utan oek, så snart det af Regements-kassan upptagna lånet återbetalts, hade att betrakta rustkammarbyggnaden såsom en Statens tillhörighet; — Hvarom Revisorerne ansett sig böra meddela upplysning. §. 3. Under titel; ”reseoch traktaments-medel”, hafva åt Kongl. KrigsHof-Rättens Militär-ledamöter af Landt-armeen utgått arfvoden, nemJigen: år 1842 R:dr 1,650; „ 1843 „ 1,612; 24. — emot hvilken, för Utrednings-Afdelningen främmande, utgift, som dessutom afförts under en mindre lämplig titel, Revisorerne icke kunnat undgå att göra anmärkning. §. 4. Denna Åfdelnings räkenskaper äro förda efter en mindre redig method och innehålla dessutom åtskilliga, dels förvillande termer, dels, som det vill synas, godtyckligt valda titlar, hvarunder utgifterna aflorts, så till exempel förekommer:
Uhrs i Örebro län motion, om inlösen af en Riksgälds-sedel; Prot.-Utdrag den 14 December 1850. 31 8:o Oscar Carlssons från Elfsborgs län motion, angående inlösen af 15 rdr 16 sk. utaf Riksgälds-kontorets nu mera aflysta sedlar: 9:o Anders Ericssons från Örebro län motion, om inlösen af 21 rdr 16 sk. af Riksgälds-kontorets nu mera aflysta sedlar: 10:o Magnus Månssons från Östergöthlands län motion, om heinmantals-räntans upphörande; 11 :o Bengt Gudmundssons från Hallands län motion, angående inlösande af 23 stycken Riksgälds-kontorets kreditsedlar å tillsammans 26 rdr: och 12:o Efraim Larssons från Elfsborgs län motion, örn heinmantals-räntans afskaffande samt Jordeboks-räntans förenklande. S. ]). Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o A. W. Svartlings från Östergöthlands län motion, angående Angfartvgs-egares förpligtande att å deras fartyg begagna stenkol till bränsle: l:o Nils Larssons från Jemtlands län motion, om reglering af Kronotiondens utgö rande inom byeller skifteslag i sammanhang med laga skiften: 3:o Olof Larssons från Gefleborgs län motion, angående ändring i gällande befordringsgrunder för Prestman: 4:o Eric Carlsson från Stockholms län motion angående Löfsta och Sättra hemmans skiljande från Färentuna härad samt det förras förläggande till Sollentuna och det sednares tili Svartlösa härad: 5:o Jöns Månssons från Malmöhus län motion, angående böter för ryttareoch dragonshästars vanvårdande samt deras fördelning: 6:o Tobias Linds från Götheborgs och Röhus län motion, om förklaring af 5:te § af Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843, angående Sockenstämmor; och 7:o Johannes Johanssons från Jönköpings län motion, angående fattighjon. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Banko-Utskottet: l:o A.
Hvad sålunda blifvit anmärkt och hvad, enligt de till Utskottet ankomna Protocolls-Utdrag, vid ärendets föredragning inom förenämnde 3:ne Riks-Stånd i öfrigt blifvit yttradt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och får, efter den i "förra Betänkandet följda ordning, anmärkningarne till besvarande upptaga. Då Utskottet, uti Betänkandet N:o 3, föreslog ersättning ät Herr Landt-Marskalken och Herrar Talmän för deras Riksdagskostnacler „ hemtade Utskottet grund iför detta tillstyrkande från den säkra öfvertygelse, att utöfvandet af det dem anförtrodde vigtiga käll i sjelfva verket är förenadt med betydliga uppoffringar, dels genom ökade directa utgifter, dels genom omöjligheten att åt enskilda angelägenheter egna erforderlig tid och uppmärksamhet; och sorn de Ledamöter, hvilka motsagt Utskottets förslag i berörde hänseende, hufvudsakligen fästat sig dervid, att rättigheten till en dylik ersättning hade upphört i sammanhang med afskalfandet af representationsskyldigheten, men icke kunnat vederlägga Utskottets yttrade åsigt, utan äfven medgifvit, alt Talmansbefattningen föranleder till någon ökad utgift, anser Utskottet sig böra vidhålla sitt förut gifne tillstyrkande, alt äfven vid innevarande Riksdag ersättning må anslås åt Herr Landt Marskalken och Herrar Talmän för deras Riksdagskostnader. Under förutsättning således, att ersättning bör beviljas, har Utskottet, vid beloppets föreslående, trott sig rätteligen förfara, då det, å ena sidan, tagit i betraktande behofvet af besparing i Riksdagsutgifterne, men, å den andra, ock tillsett, att ersättningen blefve bestämd på ett sätt, som vöre Rikets Ständer värdigt, och uppfyllande det med densamma afsedda ändamål, neni - 4. Sttts-Ulskottets UtlåtandeN\o 16, ligen: att fullt motsvara Herr Landt-Marskalkens och Harrar Talmans Riksdagskostnader.
Här har också blifvit yttradt af en värd Talare, att Götha CanalBolag och Direction skall hafva trotsat Rikets Ständer. Jag önskar att man måtte uppgifva, när detta skall hafva skett, och jag förklarar mig på förhand brottslig, om sådant kan bevisas; men intilldess afvisar jag sådane beskyllningar såsom ogrundade. Sannt är, att jag ansett, att ett Privilegium af Konung och Ständer i en Constitutionel Stat är ett Contract, Den 26 Mars e. m. om det ock heter Privilegium, livan! Staten är den ena parten, och den som emottagit det är den andra, samt att, när ett sådant Contract blifvit med lagliga former upprättadt, det ipke kan af den ena parten godtyckligt brytas. Med denna öfvertygelse har jag uppträd t såsom Constitutionel man och hemställt, om man ej bör vara ömtålig om den satts, att Lagen bör vara den starkaste under Constitutionela förhållanden; ty afviker man derifrån, så får Constitutionen en dödlig stöt. I anledning häraf begärde jag år 1818 laglig undersökning om Götha CanalBolags och Directions klandrade förhållande; och jag tror icke detta kan anses för trots mot Konungen och Rikets Ständer, utan tvärtom såsom ett lagligt förhållande. Efter den tiden framställdes ytterligare å Bolagets vägnar en Protest mot Contractets brytande på Statens sida; men denna ogillades af Konungen, och jag har nu ej mera alt säga härom. I dessa åtgärder har jag ej funnit någonting orätt eller något trottsande mot Regeringen och Ständerne; har jag misstagit mig, så må man bevisa det, och jag skall ej undandraga mig följderne. Densamme värde Ledamoten, med flere andra, hafva ansett, att Ledamöterne i CanalStyrelsen böra ombytas, emedan Styrelsen ej skall hafva fullgjort Rikets Ständers föreskrifter.
Nädiga syftemäl nied propositionen om en wisiEoets tillhörighets undantagande frän wärdtnng synes derföre endast gä derpä ut, att härigenom tindra desi pä Landsbygden boende undcrsäters afgifter till wärderings - man, hwilkcn Nädiga och Landsfös derliga afsigt Riksens Stander med undcrdänig wördnad erkänna, Riksens Ständer fä dock härwid till EderKonglM, rilt i Räder hemställa om icke dä arfwodet till wärd» rings-män^ pä Landet blott beror pä aftal, den lindring, hwilkcn genom nämnde Egendomars undantagande fran »värdering kan winnås, torde wara mindre setydlig i jämnförelsc med de olägenheter och den oreda, som kunde upkomma derigenom, att det pä Vouptecknings-mäns begrepp rm cnstlld eller gemensam skulle komma att bero, att urskilja om det ena eller andra i ett Bo borde till »värde afsärras eller ej: en pröfning, sorn i synnerhet se, dan skillnad emellan arfwesord och aflinge örn sednare tiders Författningar ej »nera äger desi fordna enkelhet, osta fordrar mera redig Lag-kunstap än hos »vanlige rvärderings-män pä Landet karr »väntas. Angäende flutcligen det som om andre tillhörigt gods är i Näde föreslagit fä Riksens Ständer i underdänig-» het erindra. 1:0
Jag instämmer således fullkomligt uti Friherre Boijes motion; men jag skiljer mig från honom deruti, att jag tror det vara bättre, att låta de nu befintlige 18 och 19 §§. i InteckningsFörordningen qvarstå, sådane de äro, och att derjemte stadganden meddelas, huru i flera fastigheter intecknad gäld hör dem emellan fördelas; i hvilket afseende jag vågar föreslå, att, jemte det förklarande, att stadgandet uti I9:de §. af Kongl. Förordningen den 1 Julii 1818 angående inteckning i fast egendom, endast rörer inteckningshafvares förhållande till hvarandra, men icke bestämmer till hvad belopp ägare af särkilda fastigheter, som gemensamt äro för gäld intecknade, böra derföre ansvara, sedan de kommit uti olika ägares händer, följande föreskrifter uti delta sednare afseendet må meddelas: Den 39 December f. m. V 1:0 Har fastighet, som jemte annan eller flere fastigheter blifvit för gäld intecknad, derefter kommit uti annan ägares hand; då må inteckningshafvaren väl derutur njuta betalning för hela sin fordran, men ägaren eller sednare inteckningshafvare äro berättigade, att fordra, det den öfriga intecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas, till gäldande af den del utaf den intecknade skulden, som derå må belöpa. 2:0 Skola fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, å offentlig auction försäljas, och äro särskilde personer deraf ägare, då skall hvarderas fastighet särskilt uppbjudas antingen hel eller styckad, på sätt lämpligast finnes. Uppgå de erbudne köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldens hela belopp, och fordrar inteckningshafvaren att fastigheterne skola gemensamt i ett slag uppbjudas och försäljas, då bör sådant ske, och varde det sednare budet gällande, derest detsamma är högre än de föregående. I annat fall blifva desse beståndande. 3:o
Det bör läsas i dess helhet; och vi f&amp; här endast 1Pna nigra spridda drag däraf för att visa. den riktning hennes utveckling tog på detta omrhde. Harriet Martiiieau synes hafva varit den första, som riktat hennes uppmärksamhet p&amp; Zugreformw såsom hufvudvilkoret för kvinnans frigörelse; men hon ryggar i förstone. tillbaks för yrkandet att alla verksamhetsbanor skulle öppnas för kvinnan och skämtar smått öfver denna tanke. Men redan 1838 i Januari upptager hon på fullt allvar kviniiofrågan till öfverliiggning med vännen. Han bör, tror hon,)) ' kunna döms deii, som s&amp; mycket annat, i stort och utan fördoin. D Själf &gt;), tillägger hon, r&gt; har jag hoppats besvara frigan genom att söka upplysning i alltings grund - Gud, i hvilken den dualism, som uppenbarm sig i könen, afven måste varn grundad. D På vännens anmärkning, att kvinnan bör hålla sig till. penaterna, invänder hon, att de prisade penaterna synas henne hittills ha varit ratt inskränkta gudar. D Millioner kvinnors lif och liist hafvn. vissnat, millioner vissna i denim stund under deras fromma tyranni. Säg, min gode larare, &amp; g, vill du gifvs kvinnans själ luft genom att öppna &amp; t henne verkningskretsar i de flesta af de kretsar dar män arbeta, blott hon arbetar och verkar som kvinna? Konsten, veteiiskapeii. industrien ha ju sina hemsidor, sina kvinliga gebit, dar kvinnan kaan verka nyttigt enligt sin iiatur. Be&amp;ligheten har praktiskt visat huru detha kan lyckas, men lyckligt och fritt blir kvinnokönet ej förrän principen därom gjort sig klar i teori och i tillämpning pi, uppfostran. Borde icke hvar kvinna så bildas, att hon kunde sjalfständigt bestå och verka, utam afseende pi, äktenskapet? Huru mycket friare och ädlare skulle icke då, äktenskapet blifva, där det slöts utan allt tvång, utan det nödtorftige, som nu sal ofta hanger därvid, och hurii mycket nyttigare och lyckligare s k d e icke kvinnan i allmänhet st&amp; i samhiillet!
Det ar ej nog, at den redlige men enfalldige Mannen ar blottställd för faran at mot sin willja blifwa brottslig, sjelfwa dest ärlighet, dest dygd sättes äfwen med detsamma pa et wadeligt prof. Jag will medgifwa, at den til mogna ar komne mannen, at den som genom en lycklig wana wunnit stadga i grundsattser och upsörande, ej genom sällskap med en Skälm kan blifwa förledd at ändra sina tänkesätt; men om händelsewis Bonden eller Fjerdingsmannen sjelf är hindrad at följa med Fangen, om wardn om densamma anförtros at en af desi Drängar eller Barn, hwilka blifwa wäl de lärdomar de af el sadant sällskap inhämta? Hurudan» arv - ' - 47 be grundsattser, med hwilka de skola återkomma til sik hemwist? Jag paskar ej, at en bof pä stunden skall för» wandla en ärlig Man til sin like, men jag tror, at et sädant sällskap hoö en Man af ej stadgade grundsarrfer, lemnar intryck, hwilka om de afta återkomma, wid tilfäHe skola bereda deras fall som mast läna vrak til vesta förförande råd. Om" således denna befattning ej allenast är bekymmersam och wadelig för den, som fatt densamma, utan ock skadlig för morglireien hos Allmogen i allmänhet; Om den tillika snarare strider emot, än upfyller sit ändamål, behöfwer jag wal da för ak wisa hela dest oduglighet påminna Högloft. Ridderskapet och Adeln om än e» omständighet; Om mängden af Fångar, hwilka för at fa den förmän at förås ifra» den ena ändan af Riket til den andra beständigt upgifwa, ja ofta dikta noa brott; behöfwer jag wal säga, at det är utsigten lil en snar räddning som under detta är deras föremal, och skulle wäl någon blifwa förundrad dä jag mäste lil» lägga at erfarenheten bewisar, det de merändels lyckas i denna sin assiqt?