Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande N.-o 62. jemte har blifvit anfördt, att allmogen, utom tungan af sjelfva byggnadsskyldigheten, på det högsta besväras med inställelser vid ofta inträffande afoch tillträdes-syher A dessa boställen, i an!ed»ing af Tulltjenstemanliens täta transporter ifrän en ort till en annan, hvaraf resultatet merendels blir nya och ökade anslag och kostnader till dessa byggnaders underhåll, reparation och putsning ni. m. På alla dessa sammanlagda skäl yrkas, det allmogen på Gottland måtte befrias ifrån skyldigheten, att på elfva serskilda ställen bygga och underhålla boställshus åt de, vid åtskilliga så kallade landthamnar eller lastageplatsen i och för Tulluppbörden tillsatte Tulltjensteman, Vid pröfningen af denna fråga har Utskottet in hein tat, att densamma vid åtskilliga Riksdagar förekommit, och alt Rikets Ständer vidi8a3 års Riksmöte i sammanhang roed frågan om Goltiändska allmogens skyldighet, att underhålla lastagebryggorne vid landthamnarne, underdånigst anhöllo, det undersökning mätte i Nåder varda anbefalld oni anledningen till, och verkligheten af nu ifrågavarande underhållsskyldighet, på utgången af hvilken undersökning, det derefter borde få ankomma, huruvida någon befrielse eller lindring uti det öfverklagade besväret, måtte kunna hemmansegarne beviljas. Häröfver infordrades utlåtande af Commeree-Collegium, som, sedan vederbörande blifvit hörde, i underdånighet förmälde, huruledes af 44 §• * Kongl.
Sedan tvättas det som vanligt. Men för att undvika s. k. vattenskrynklor, urkramas ej vattnet vid sista sköljningen, utan upphänges plagget, vått som det är, på ett luftigt ställe. Utilis. Läkareråd. Anna. Vi måste först veta, hvarpå ert » håll » beror för att kunna gifva er råd. Är det muskelrheuraatism, så äro kalla bad icke lämpliga. Zara. pm ni är fullt frisk, kunna vi ej säga er nägot » botemedel » mot detta. Dolores. Se svar till Ina i n:r 9. Dea. Är det ett organiskt hjertfei, hjelper detta ej; deremot kan ni möjligen vänta er nägon nytta deraf, om bjerllidandet är af nervös natur. Hvilketdera föreligger, kunna vi naturligtvis utan undersökning ej afgöra. — Kostnaden är naturligtvis olika efter olika förhållanden. Karin K. ber om råd för » ondt i bröstet » och meddelar i öfrigt blott, » att hon måste ligga på rygg en stund, innan plågorna släppa ». Hur är det möjligt att tro oss kunna utan undersökning lemna råd på grund af så knapphändiga upplysningar? Ingrid J. Vi sända ej recept, hvarför ni måste vända er till närmaste läkare för receptets erhållande. Maria U.m. Tag tre gånger dagligen tre stycken Pilula Myrrhm ferratte. Vistas så mycket som möjligt i det fria; förtär mycket mjölk och mjölkmat. 2) Se svar till Å, T. i n:r 22. Inquirer. 1) Då ni trots lämplig medicin ej blifvit bättre, anse vi, att ni gör klokast i att begagna sommaren till en badkur, hvarvid en kallvattenkur torde lör er vara lämpligast. 2) Dessa fläckar stå ej i samband med ert andra onda, utan äro s. k. hudsvamp. Använd ingnidmngar och grönsåpa, Ulls fjällning uppstår, samt bad i öppet vatten (om ni ej får tillfälle till verklig badkur). D:r — d. Frågor. N:r I 42.
Här saknas väl icke tjenlig! och på vissa trakter ymnigt sommarbete för får, men den i allmänhet inskränkta egovidden gör att äfven större possesionater icke betydligt utvidga fårafveln, hufvudsakligen likväl derföre alt vinterfodret olla är otillräckligt för ladugårdens behof. Liom Länet afsättes dessutom icke den finaste ullen, och lång landtlransport fördyrar varan å andra orter. Allmogen i Sunnerbo härad har större hjordar, hvilka finna ett godt sommarbete å ljungmarken och lefva om vintern af löf. Dessa får äro grofldliga; och visserligen förfärdigas ännu vadmal, som försäljes inom och utom orten, men innan fabrikationen af kommisskläden mera allmänt uppkom, hade en i alli annat afseende vanlottad landsort icke obetydlig inkomst af denna vadmalsförsäljning. En lid torde likväl komma, då man linner sin uträkning uti alt uppdrifva fårafveln äfven här. Om denna näring för närvarande icke slår pä den högre ståndpunkt, som annorstädes, må man ej tillskrifva sådant bristande industri eller liknöjdhet, utan helt enkelt de lokala omständigheter, som icke undfalla dem, hvilka äro dermed bekanta. Skogurne borde utgöra eli ömt föremål för hvarje medborgares uppmärksamhet. Man bar länge klagat öfver misshushållning dermed och denna klagan är ej ogrundad. Skogsförsäljning fortfar alt i vissa delar af Länet vara en betydlig inkomstkälla, ehuru det allmänna svedjandet gör täta lör - 8 •(kleiser, örn våra fällde eller svedjade skogsparker kunde några år hållas instängde och fredade för boskapsbele, skulle både återväxten och bättre sommarbete derigenom befordras. Efter tvänne nära på hvarandra följde större eldsvådor i Wexiö, har en myckenhet stor och vacker skog blifvit från kringliggande trakter till stadens återuppbyggande försåld, hvarigenom priserna derå stigit. Ett mindre varsamt hushållssätt dermed kan snarare än man tror föranleda brist på tjenlig skog, äfven i denna skogrika ort. Af den allmänt begagnade rättigheten att inlösa ekskogen befaras snart nog brist på denna trädsort till de nödvändigaste behof.
Detta oaktadt och då af Herr Nordenstolpe , Herr Borgmästaren Kjellander och Riksdags-Fullmägtigen Åberg påminnelse skett, att hvad om tiden för Stads-Domstol, inom hvilken Concours-mål böra afdomäS, Samt om ansvaret vid Underlåtenhet deraf, är vordet föreslaget, afven bör sträckas till Hof-Rätten, har Utskottet funnit för sig något hinder icke uppstå att jemväl till pröfning företaga detina påminnelse, enär den till Utskottet remitterade äf Riksdags-Fullmägtigen Anders Joachimsson Väckta motion, sorn föranledt till Betänkandet, kati anses dertill lemna anledning. Dervid har hos Utskottet i öfvervägande kommit, att några sådana omständigheter sig icke förete, söm böra verka ett undantag för Hof-Rätten, att lika skyndsamt som Rådstufvu Rätten pröfva och afdöma en der såsom första Domstol anhängig gjord Concours-tvist. Utskottet tror sig inse, att åt* jmindstone hvarken den Hof-Rätts Ledamots tjenstJ. e Bandet, lo3. 104, ledig"* 8i8 Deri 7 Juli. ledighet, som fått saken å sig lottad, eller de ferier Hof-Rätten äger att begagna från arbete på alla dess divisioner, icke böra till ett slikt undantag föranleda, heldst i förra fallet, saken kan af en annan tjenstgörande Ledamot till utarbetande emotlagas, och i det sednare åter , det icke synes vara omöjligt, att äfven under berörde ferietid Concoursmål kunna handteras och afgöras samt Dom deruti utfärdas ; och då i öfrigt härtill lägges, att det af Utskottet nu föreslagne ytterligare tillägg i redactionen, att lagliga skäl och orsaker, som vålla fördröjandet med Concours-domens utfärdande utöfver den föreskrifna tiden, böra befria Rätten från ansvar för dröjsmålet, skall äfven i afseende å HofRätten blifva gällande, anser Utskottet sig kunna föreslå antagandet af hvad förenämnde påminnelse innehåller.
Riksdag finnes omförmäldt, anbefallda förberedande undersökningar om beskaffenheten af alla Flottans stridsfartyg blifvit verkställda, under den 5 Juli nämnde år i Nåder tillförordnades en Kommitté med uppdrag att utarbeta förslag till tidsenligt ordnande af Rikets Sjöförsva^ hvarom äfven vid slutet af Maj månad 1862 af Kommittén afgafs underdånigt betänkande, hvilket, sedermera på Nådig befallning till trycket belordradt, likväl vid aflemnandet af ofvanberörda uppgift ännu var på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende. Detta betänkande föredrogs emedlertid den 14 Oktober 1862 och blef i de delar, der sådant af Kongl. Majit i Nåder pröfvades lämpligt, lagdt till grund för den då jemväl beslutade Nådiga framställning till Rikets Ständer om Sjöförsvarets behof under statsregleringsåren 1864—1866. Stockholm den 21 Augusti 1865. M. G. von Schantz. Bil. till R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. vn — 50 — 4:o Mtongl. CivU-departemenlel. 61:o af den 22 Februari 1854 om revision af föreskrifterna rörande eder och deras användande (11). Denna framställning, hvaröfver Justitie-Kanslersembetet den 9 Juli 1859 afgifvit und. yttrande, kommer att anmälas i sammanhang med Rikets Ständers skrifvelse af den 21 Oktober 1863, angående förändring af föreskrifterna rörande tjenstemannaeder och läkares edsförpligtelser (142). 17:o af den 25 April 1857, i anledning af väckt (råga om förändrad organisation af styrelseoch förvaltningsverken (65). De af vederbörande embetsverk i ämnet afgifna utlåtanden hafva, jemlikt Kongl. Maj:ts den 2 Maj 1862 meddelade Nådiga befallning, blifvit till handläggning fördelade på vederbörande Stats-Departement.
Komité, om nedsättande af en sådan för granskning af alla pri vilegii-bref å stockfångst från Statens skogar i Norrland; mo tion af Grefve Claes Magnus Lewenhaupt: se Motioner. —, i anledning af väckt motion om tillsättande af en sådan för utredning af frågan om införandet af en Jury-institution: B. I. Kommentar, i anledning af väckt motion om författande och utgifvande af en sådan öfver Straff-Lagen: B. V. 563, 591, A. 591. Kommers-Collegium, Rikets Ständers Revisorers Berättelser om verkställda granskningar af de under nämnde Verk ställda fonder och medel: se Berättelse. Kommitterade till Tryckfrihetens vård, deras till Riksdagen år 1865 afgifna berättelse: I. 29, R, 29, B. 509, 512, A. 512. angående val af Elektorer till utseende af dem: II. 3. — förrättadt: II. 63. — •—, protokoll vid val af dem: II. 148. de nyvalde, angående anmodan till Expeditions-Utskottet att uppsätta och till Riks-Stånden ingifva förslag till förordnanden för dem: II. 148. Kommunal-styrelse på landet, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om meddelande af en förklaring öfver Kongl. Förordningen derom; motion af Herr Pehr Reinhold Bråkenhjelm: se Motioner. — på landet, kommunal-styrelse i stad och lands-ting, i anledning af väckta motioner angående ändringar i Kongl. Förordningarne derom den 21 Mars 1862: B. IV. 210, 360; V. 33, A. 34, 35, B. 297, 346, A. 346, E. 459. Kommunal-utskylder, i anledning af väckt motion om förmånsrätt för dylika utskylder: B. IV. 400; V, 41, A. 41.
När hon gaf Grane sitt ja, var det för hela lifvet, orygligt och oförbehållsamt, och den tro, som från barndomen inplantats i henne, hade slagit starka rötter och uppfylde henne helt och hållet. Hon var praktiskt anlagd, hade ett utprägladt, lyckligt intresse för alting i den yttre världen, kunde blifva hänryckt öfver studiet af en läkarebok eller en kokbok och hade ett gladt, friskt lynne, som spred sol omkring sig, ett lynne, som ej blott egde stundens sprittande liflighet, utan den spänstiga kraft, som bär genom lifvet. Dessutom var hon strålande vacker, liten och fin med präktiga blåa ögon, ett rikt blondt hår och ett par händer, liksom enkom skapade att kyssas. Det religiösa var hennes svärmiska sida och när hon gifte sig med Grane, sade hon honom öppet, att hon hoppades under tidens lopp att vinna honom för Kristus. Han å sin sida tänkte att så småningom inplanta i henne sin filosofi. Men han sade ingenting därom, och i grund och botten var hans behof efter en maka, som var hans liktänkande, icke synnerligen djupt. I början af deras äktenskap voro slitningarna mellan de båda makarna starka. Fru Grane led af, att hennes man ej ville hålla husandakt, att han ej kunde deltaga i hennes religiösa svärmerier, samt att han fann ett nöje i att ibland främmande föra sina kätterier till torgs. Han å sin sida kände sig irriterad af de oupphörliga angreppen för sin brist på tro, hälst hans egen öfvertygelse mindre var en personligen tilkämpad än en, som han fått sig ipräntad genom själfva den ton, hvilken under hans studieår beherskade ungdomen. Födelsen af en gosse, som i dopet fick namnet Erik, vållade i början ingen förändring. Sedan blef det annorlunda, och Per Grane blef den, som fick lof att gifva efter. Religiös blef han egentligen aldrig. Men när Erik blef äldre, lade fadren bort att yttra sig i religiösa ting. Sina kätterier angående treenigheten och kristologin behöll han för sig själf, och han gick till skrift en gång om året för barnens skull.
Yenstern ansåg mera ändamålsenligt att först få de mindre fartygen att försvara oss med och uppskjuta det större — som dock först om 10 år kan blifva färdigt — så mycket mera som man icke ännu bestämdt, på grund af otillräckliga undersökningar, kunde fastställa typen för ett större och följaktligen måste öfverlemna detta åt ministerns godt-finnande. Det är alltså afgjordt, att vi skola få både små och stora fartyg. Striden gäller blott det högst underordnade, hvad vi skola erhålla först. Universitetet fick i gamla dagar hela sin brist betäckt af statskassan: 1873 infördes en ny ordning, på det sättet att universitetet måste tära af sin egen förmögenhet. Då denna ju emellertid * också. är statens, är frågan huruvida universitetet i år som de senare åren blott skall hafva 50,000 kr. af staten — hvilket venstem vill — eller 136,000 kr. (såsom högern begär), blott en lådfråga. Högern anser emellertid, att universitetet, när dess särskilda förmögenhet är förtärd och allt skall beviljas, blifver mera beroende af Ur Dagens krönika. 6bevillningsmakten, alltså af venstern, och i kraft af denna något ogrundade tro begär man den särskilda förmögenhetens upprätthållande. I frågan om dyrtidstUlägget kom man hvarandra temligen nära. Högern gick ned till gager på 3400 kr., venstern stod fast vid 2500 kr. Följden af att högern icke ville taga detta är, att alls ingen embets-man får tillägg. Från begge sidor medgafs, hvad som heller icke kunde förnekas, att tvistepunkterna voro synnerligen små. En oberoende nyvald vensterm an gjorde tillsammans med en landstingsman af venstern i gemensamma utskottet försöket att gå en mellanväg: dyrtidstillägg intill 3000 kr., universitetet ordnadt efter vensterns, fartyget efter högerns önskan. Det är icke omöjligt, att dessa anordningar kunde gått igenom, men i en konferens mellan gemensamma utskottet och Estrup förklarade denne dem för » absolut oantagliga ».
Deremot äro hemmanen inom de sa kallade skogsbygderne af Augerums och Rödeby socknar snart alldeles blottade på skog, hvartill, jemte det oförståndiga hushållningssätt, hvilket der som i de fleste andre bygder fortsattes, i betydlig mån bidrager, att skog och mark användes till svedjande, för att åt den talrika befolkningen å de i små delar klufna hemmanen bereda tillgång på säd till brödfödan; och föga hopp är för hand, att härmed skall ske något återhåll, då åkerjorden är högst inskränkt och af mindre bördig beskaffenhet, så att begagnandet af svedjeland numera är ett nödvändigt ondt. På sednare åren har emellertid mycken skog blifvit besparad derigenom, att man börjat mera allmänt anlägga stenmurar, äfvensom i denna ort förut okända eller åtminstone obegagnade tillgångar på bränntorf blifvit upptäckta och använda, som jemväl medfört minskning i skogsåtgången. Bland binäringar här i länet intaga fiskerierne, synnerligast silleller strömmingsfisket, första rummet. En stor del åt invånarne icke allenast i skärgården, utan äfven de vid kusterne bosatte, hafva deraf haft sin bergning; men denna näring har år etter annat blifvit allt mindre lönande, saattstiömmingsfisket sistlidet år nära nog icke gaf mer än hvad som åtgick föi fiskraines eget behof, och i bredd dermed synes det öfriga skärgårdsfisket af torsk, gäddor, flundror, aborrar och ål vara i jemnt aftagande. Följderne häraf äro ganska menliga, icke allenast för fiskrarne sjeltve, utan ock lör den fattigaie befolkningen i öfrigt, hvars hufvudsakliga födoämne utgjorts af fisk jemte potates, då°de tillförene kunnat för en ringa penning förse sig med hvad de af den förra behöft, men priset derå numera betydligt stigit, utan att likväl en sådan prisförhöjning på långt när ersatt fiskrarne hvad de genom minskad fångst förlorat.
För förseelser af denna art, miste ofta den åklagade göra flere resor till och ifrån Domstolarna, för bristande skäl å kärandens sida, hvarigenom honom åbringas betydlig kostnad, försummad åkerbruksskötsel mm. Detta allt kommer att försvinna, om fri gästning tillätes, enligt med hvad förr varit brukligt; och med full öfvertygelse kan man antaga, att hvarken mera bränvin förtäres eller sä många angifvelser för fylleribrott som nu skedt, ytterligare skola ske. Sedan jag nu visat de olägenheter och den skada landtmannen lider genom denna inskränkning af gästningen är min pligt att vidare utreda, så väl näringsidkerskornas i städerne, som den obemedlade stadsboens härigenom ästadkomne lidande och förluster. Den i staden boende obemedläde, har icke ännu på morgonstunden kunnat något förtjena, hvarföre han, om han vill vara laglydig, nödgas fastande och magtlös vänta till middagen att få sitt behof uppfyldt, men då, som icke sällan händt, för en större tillstötande folksamling, har han nödgats återvända med lika hungrig mage till sin fattiga boning. Likaledes har mången fattig arbetaresom blifvit nekad att inkomma å näringsstället, varit nödsakad, oftast vintertiden, att i en kall förstuga, eller på öppen gata utsvulten, saknande tillfälle att uppvärma sin förfrusna kropp, och derigenom kanske blottställd för 3§B Den 15 Februarii, febersjukdom, hvilken genom smittosam art lätt kunde blifva vådelig för Samhället. Det synes väl vara obilligt att neka uppfyllandet af den redlige medborgarens önskning, (han må höra till hvilken dass som hälst) välförståndes att den är billig. Det är endast den som störer samhällsordning och missbrukar Gudsgåfvor, hvilken bör straffas. Det synes ock nog strängt att vilja bedömma en hel folkmassa efter några få individers uppförande.
Upphäfvandet af en Inrättning, som ifrån urminnes tider tillhört Nationen och liksom införlifva! sig ej mindre med sättet att sköta handel och Näringar, än med sjelfva Folkets vana och lynne, synes böra med stor varsamhet fö*» retagas om ej brytningen skall blifva för stark, resultaterna falska och det goda ändamålet just derigenom förfelas. Af de arne utvägar som i detta fall framställa sig, nemligen enskilda entreprenader af Skjutsinrättningen, som den nu är, och Allmänna Forvagnar, tro Riksens Ständer hufvudsakligen böra fästa sig vid det sednare, då den förTa, tillstyrkt af lSog års Ständer och på flera ställen utbjuden samt äfven försökt, icke synes hafva uppfyllt hvad man väntat, ehuru den i en framtid och sedan saken kommit i vederbörlig fart, troligen här sorn i andra Ränder blifver det säkraste botemedel. Riksens Ständer få således i underdånighet framställa den önskan, att försök måtte anställas på en eller flere af de största Stråkvägarne med Underdåniga Sirifvelser. 319 en forvagns inrättning; sorn någorlunda svarar mot behofvet, och förena härmed underdånig hemställan orri föregående undersökning efter Nådigt godtfinnande, antingen genom Eder Kongl,’ Maj:ts Befallningshafvande uti dithörande Län eller genom någon annan publik auctoritet, till hvilken ärendets befordran i det hela uppdrages. Sakens framgång, så vigtig den äfven i och för sig sjelf må vara, beror likväl hufvudsakligen på en sadan förberedelse, hvarförutan denna annars härstädes alldeles okända anstallt skall misslyckas genom föreningen af de nu gällande fördomar och de svårigheter som ofelbart skola yppas vid en oförberedd verkställighet. Det reglementariska af en sådan inrättning, de noggranna caleuler som böra anställas och de öfverenskommelser sorn böra uppgöras till häfvande af alla förekommande hinder, allt detta beror så hufvudsakligen på Local-förhållanden, att Riksens Ständer icke kunna med något hopp om framgång ingå uti pröfning än mindre afgörande af hithörande detaljer.
Men som dessa Betänkanden blifvit af tre Riks-Stånd bifallna, nemligen N:o 41 af Ridderskapet och Adeln den 27, af Preste-Ståndet den 30 och af BondeStåndet den 16 sistlidne April samt N:o 52 af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet den 10, äfvensom af Borgare-Ståndet den 20 påföljde Juni; så, enär enligt 87 § Regerings-Formen, samt 3 punkten af 49 § Riksdagsordningen, tre Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning ifrån ett Riks-Stånd i dessa mål således ej betager samma beslut deras kraft och verkan, anser Utskottet, vid detta förhållande, något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de Respeetive Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla. Stockholm den 9 Juli 1840. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utskottets Betänkande, A': o 73. 1 N:o T3. Ank. till Exp. Utsk. d. 21 Juli, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i z3 Cap. 4 ,4- Arfda-Ba/ken. Uti ett från Hedervärda JBonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt memorial, har Per Hansson från Wermland anfört, hurusom erfarenheten visat, att ynglingar, som genom arf eller gifte ti 11 träd t en förmögenhet, hvilken bordt försäkra dem om framtida bergning, inom korttid förslösat densamma och fallit samhället till last. Enär sådant härledde sig deraf, att •vid den ålder, då mannen, enligt nu gällande föreskrifter, finge sjelf råda öfver sin egendom, förståndet ännu ej hunnit lill den mognad, att det kunde inse hvad, som vore nyttigt och ändamålsenligt, för alt grundlägga en fortfarande god ekonomisk ställning; så tillhörde det en klok lagstiftning att bereda lättelse i den anmärkta olägenheten.
De 5 gamla rättareskolorne hafva hvardera ett anslag af 1,000 r:dr årligen, och nu föreslår StatsUtsk., att ytterligare 1,000 r:dr för hvardera af 5 stycken nya rättareskolar måtte beviljas, hvaraf en för Gottland. Således egentligen 4 rättareskolor för Sverige utom Gottland. Jag skulle för min del tro, att hvad Staten här uppoffrar, är så obetydligt emot hvad som derigenom möjligen kan vinnas, ja, som ovillkorligen skall vinnas, att jag icke tror det vara skäl att afslä ett så beskaffadt anslag, som det ifrågavar. Såsom villkor för dessa rätlareskolors bildande är stadgadt, att en egendom af minst 20,000 r:drs värde skall för ändamålet upplåtas. Således är icke risken särdeles stor, ty ingen lärer, för att åtkomma dessa fattiga 1,000 r:dr, vilja erbjuda sig att upplåta sin egendom till en sådan inrättning, så framt han icke gör det af intresse för saken och för att gagna den ort, inom hvilken rättareskolan skall inrättas. — Jag tillstyrker bifall lill Ulsk:s förslag. Frih. Cederström, Anders: Jag har icke talat om någon rältareskola i den mening, sorn Frih. Tersmeden sagt. Jag har yttrat, att det anslag som är beviljadt för större inrättningar, såsom Degeberg m. fl., visserligen kan vara fullt ändamålsenligt, men att de understöd af 1,000 r:dr, som äro tilldelade rättareskolor, äro ulan allt ändamål. Jag vill likväl för min del icke vara så effvis, alt jag helt och hållet motsätter mig dessa anslag; men tror, att sådana försök icke hafva den stora effect, som man föreställer sig. Skulle man sedan finna att man misstagit sig, så är det icke lika lätt att blifva af med dessa understöd, som det varit att bevilja dem. Har man (rädt in den ena foten, så trä der man lätt in äfven den andra. Hr Westfelt: Frih. Palmstjerna har yttrat, att om jag ha de gjort mig litet bättre underrättad om Sjögestad, så hade jag troligen varit af samma tanke som han.