Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discontrörélsen blifvit föreslagen, ty närmare 6 millioner äro tiu utlånte, anser jag icke svara mot det ökade antal af lånsökande, Som af nyssnämda orsak skall infinna sig; och g86 Deu 19 Juhl e. m. creditivet skall utan tvifvel innan kort helt och hållet utgå. Om man beräknar 5 procent ränta och 8 procent i cfverränta för de två så kallade respit-månaderhe, uppgår detta tillsammantaget för året icke till fulla 6 procent, och följden häraf skall troligen blifva, att de fleste låntagare ej omsätta sina lån, förrän i slutet af 8:de månaden; omsättningen blir således trögare på samma gång som de länsö' kandes antal tilltager, och DiscontStyrelsen skall snart sältas i nödvändighet, antingen att afslå låneansökningar, eller ock åt de förstkommande utdela lånemedlen, så långt de räc-. ka, och låta de öfriga låneansökningarne hvila, hvarigenom den olägenhet skall uppkomma, att icke någon Discontlnrättning finnes, som i behofvets stund utan tidsutdrägt kan med lån undsätta I/andtmannen eller Näringsidkaren. Han skall således nödgas sälja siri egendom, eller undergå utmätning, i brist af lane-tillgång. Jag anser derföre den högre räntan i närvarande skick böra bibehållas, ftunde man göra en skillnad i Discont-anslaget till läandtrnannens fördel, vöre det vis-i gerligen väl, men det torde svårligen låta göra sig. Jag reservera^ mig mot beslutet örn räntans nedsättande, och fruktar att följderne skola rättfärdiga de farhågor jag i detta ämne framställt. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Hör min del fiiialler jag Utskottens Betänkande, ehuru jag icke vågar förklara den föreslagna utvägen att afhjelpa förlägenheten vara till - f Deri 19 Julii e. m, 987, ^äcklig förr än vi sett de Reglementarisk föreskrifterne för Discontmedlens förvaltning, ty om desamma blifva lika så obestämda som sedan sista Riksdag, komma BancoBiscontens Birecteurer och Ombudsmän , att. framdeles som hittills, förblifva Rikets verkliga Herrar.
— Han var sig alldeles lik, bara att skägget blifvit ännu rö- dare. — Och han har väl redan gjort sin uppvaktning? — Ja clå! I går var han uppe och lämnade sitt kort, efter ingen för tillfället var hemma. Han har köpt sig en annan egendom här i närheten, ett riktigt gammalt slott, ni! — Jag gissar ni snart får taga härligheten i skärskådande, då — er väninna blir slottsfru där. Han slog igen planschverket, hvari han bläddrat, med en liten smäll och reste sig för att taga afsked. Går ni redan? Ja, jag har alldeles tråkat ut er med min dumma historia. — Jag ber, den var mycket intressant, och som ni sade, särdeles uppbygglig — högst lärorik. — Ni glömmor väl inte vår bal om måndag, den 24. — Själfva skottda ' n! För ingen del. Men ni glömmer väl ej, att ni lofvat mig kotiljongen? — Nej, då — - min roligaste dans! De skakade händer och logo hvarandra in i ögonen. Men så blef han åter mycket högtidlig, bockade sig stelt och gick. Balaftonen var hon så upptagen af sina värdinneplikter, att han blott fick växla några ord med henne. Och bäst det var såg han henne hvirfla om i en vals med en rödskäggig herre, som såg lycksalig ut, och hon såg inte ledsen ut, hon heller. Efter dansen kom hon till honom. — - Friarn är här — patronen! — sade hon lifligt — pappa har gått och bjudit honom, utan att jag visste det. Det var med honom jag dansade. Jag såg det, det går visst bättre för honom nu? — Utmärkt. — Han afslutar bestämd! sitt frieri i kväll. — Men då griper han j u in i andras rättigheter — log hon maliciöst. Äter fördes hon bort i dansen. Man hade hunnit till slutet af kotiljongen. Borta i en vrå stod friarn och såg betänkligt hemskt attentatsaktig ut. På hans ena frackuppslag dinglade den allra näpnaste korg, som behändiga små fingrar nyss 18SW fäst dit. Från en annan vrå fråssade ett par skadeglada ögon på honom. Nästan alla de dansande voro uppe.
Banken som inlöser eller kommer att realisera några Riksgäldssedlar. Det är RiksgäldsContoiret som mot bestämd renta, otn jag rätt minnes till 2 ProCent, länar af Banken och med dessa penningar, när så behöfves, invexlar sina sedlar; men utgifver åter samma eller motsvarande nya sedlar, om de förra skulle vara förslitne, så fort tillfälle dertill yppas, och återbetalar da Banken dess förskott eller lån i samma mynt, nämligen Banco. Härigenom uppkommer ingen annan ändring i det ena eller andra rörelse Capitalet, än den, att i samma mån Den eg Juli /. ra. sorn ett större antal Riksgäldssedlar ligga i Contoiret hvilande, finnes så mycket mer Banco i omlopp och tvärtom. Nu torde åter frågas, men huru får RiksgäldsContoiret tillgångar att med Bancosedlar återbetala Banken? derpå svaras, RiksgäldsContoiret använder härtill de Bancosedlar, sorn genom Bevillning och öfriga Contoiret tillfallande medel i Contoiret inflyta, och begagnar i stället till sina utgifter de i reserve liggande Riksgäldssedlar. Då hela RiksgäldsSedelstoc^en icke utgör mer än ungefärligen •§- af hela Rikets RörelseCapital, så är ingejp^^ifved att största delen af de penningar^ spfni|b^ éontoiret inflyta skola komma att ut|öjps ^fdjancosedlar." Att hela operationen jyka ^som öfriga, i afseende på Rikets financ^y, under denna Riksdag vidtagna åtgärder,'.skall på BancoSedlaines värde hafva ett menligt inflytande, derom, ar jag med Friherre Staél alldeles ense. NB. så vidt det tillåtes mig att äfven hädanefter få anse Bancosedlarnes fortfarande försämring blifva skadlig; men då jag anser alldeles fruktlöst att häruti under varande Riksmöte hoppas någon hjelp eller förbättring, nödgas jag så väl som öfrige af minoriteten följa med strömmen, heldst detta Ordspråk: af skadan blifver man vis, på dessa ämnen haft allt för litet inflytande. Grefve Löwenhjelm:
Detta förslag anser jag välgrundad!, ty ehuru vi äga 2:ne exempel på att i sednare tider, eller sedan nu gällande föreskrifter stadgades, förluster ägt rum å fastighetslån på landet, så förekommo dervid så särskildta förhållanden, alt de ej kunna verka till någon slags rubbning af den allmänt obestridliga sats, att banken äger full säkerhet inom halfva taxer:s-värdet. Att endast tillåta belåning motsvarande -y:del af fastighetsvärdet, derföre att man möjligen önskar inskränka beloppet af dessa lån och göra enskildes associationers Den 36 September. 663 lånerörelse så mycket större, tror jag vara olämpligt och icke kunna leda till något särdeles ändamål. Jag erkänner således riktigheten af Utskts mening i detta fall ; men Utsk. hor förgätit att i sin redaction fullständigt afskrifva hvad nuvar. banco-reglemenle stadgar i afseende på begagnandet af den rätt, som 1829 öppnades, att äfven kunna beläna pant, som har en äldre inteckning, så snart de sammanräknade ioleckningsbeioppen ej öfverstiga den del af värdet, hvarutöfver lån ej får meddelas. Dervid har Utsk. förgätit, att äfven 3 års ränta å det förut intecknade lånet bör afdragas, innan banken bestämmer sin lönesumma ; ty i annan händelse skulle dessa 3 års ränta komma att öfverstiga det tillåtna belånings-beloppet, enär jemväl sagda ränta hade inteckningsrätt framför det sednare länet. Det är på denna grund jag anhåller om återremiss, och derjemte får jag nämna, ehuru jag icke för ögonblicket får reda på det ställe, der Utsk. bestämt minimi-beloppet af dessa lån till 200 r:dr, hvilket kanske står i ett annat betänk., att jag skulle önska att detta belopp blefve något förhöjdt; ty derigenom försvunne all den anledn. man kunde hafva att befara, det tillgångarne genom denna belåningsgrund skulle blifva för mycket förknappade. Jag anhåller 0111 återremiss. Hr Stråle, Nils Wilh.: För min del instämmer jag med Frih. Stjernstedt i den anhållan, att R. o. Ad. mätte afslä detta betänkande.
Det torde nu vara tid att återvända till Halleberg, för att se åt, om ej sällskapet derstädes tänkte på hemfärden. Ingenting mindre. Man uppställde sig till en fandango. Klein hade redan för andra gången på aftonen gifvit Maria handen, och de fruar, hvilka, i egenskap af förkläden, intogo soffan, började redan en och annan betänksam hviskning, då en uppassare inträdde och lemnade doktorn ett bref. Han tog det och gick åt sidan, för att läsa det vid ett ljus. Marias blickar följde honom; hon såg att brefvet måste vara af ett upprörande innehåll. Han blef blek som döden. Efter några minuter nalkades han Maria; det kostade synbart på honom att på ett, i följd af deras omgifning, fremmande sätt tala med henne. ”Ursäkta, min fröken, jag måste på ögonblicket resa! Ett bref underrättar mig, att min far, som haft den olyckan att köra ned i en vak, deraf fått en så stark förkylning, att hans lif hvar minut sväfvar i fara. Jag skyndar att tala med doktor Faxe; han skall säkert med nöje blifva er beskyddare på hemvägen.” Klein gjorde en vördnadsfull bugning och för svann. Några ögonblick derefter, då han uppgjort med sin kollega, att denne under hans obestämda frånvaro skulle sköta hans praktik, fick Klein tillfälle att hviska till Maria: ”Jag hade hoppats ett annat slut på denna afton; tänk emellertid på mig så, som jag alltid skall tänka på er! Så snart min pligt tillåter, är jag tillbaka.” Efter en timmas förlopp var han i staden, och efter ännu en annan flög han vägen framåt, så fort man kan komma med hållhästar på hvarje gästgifvargård; och ehuru detta stundom går fort nog, tror jag dock att vi, läsaren och jag, lika gerna kunna taga fogelvägen, för att vara framme före doktorn, och se huru det står till i vår hjeltes fädernehem. Brunkenäs, tillhörigt assessor Klein, hans far, är beläget uti en af Smålands vackraste trakter. Åbyggningen ligger på en utskjutande udde, på tre sidor omgifven af en insjö, beströdd med de täckaste holmar.
Hr Landtm, derjemte, att vid den förliden gårdag hållna Talmans-öfverläggning BorgareStts Talman anmält, att han af sitt Stånd blifvit anmodad gifva de öfriga Ståndens Talmän tillkänna, att BorgareSt. fått för sin klubb en utvidgad local, som sälte Ståndet i tillfälle att derstädes se flere ledamöter, och att det skulle för Ståndet varn en stor tillfredsställelse, 0111 de öfrige RiksSt:ns ledamöter ville der besöka BorgareSt. ; tillkännagifvande BorgareStts Talman tillika, att det endast vore på detta sätt, som BorgareStrs önskan och tillfredsställelse att se de öfriga RiksSt:n begagna klubb-localen, lomme att framföras. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Då jag delar Gr. Horns åsigt om nyttan och behofvet af en allmän klubb, eller ett samlingsställe för ledamöter af alla RiksSttn, der de kunna sins emellan rådslå om riksdags-angelägenlieter och allmänna ärenden, får jag tillstyrka R. o. Ad. att emottaga BorgareSt:s inbjudning; hvarvid jag likväl skulle tro det vara ändamålsenligt besluta det tillkännagifvandet hos Vallöf!. BorgareSt. , att R. o. Ad., forsin del, ansäge det vara lämpligt, alt endast aftnarna före hvarje plenum bestämdes för alla Stånden att samlas uti den erbjudna localen. Jag tror nemi., att detta skulle medföra den nyttan, alt nian dessa aftnar med mera säkerhet kunde hoppas alt på klubben, utan särskild öfverenskommelse, trälfa åtminstone de mera betydande ledamöterna af hvarje Stånd; hvaremot detta troligen mindre bestämdt torde kunna påräknas, derest den allmänna klubben vore öppen alla dagar i veckan. Jag får således föreslå, att en avis måtte lemnäs BorgareSt., att R. o. Ad. emotlager inbjudningen på de aftnar, sorn föregå hvarje plenum. Hr Rosenblad, Bernhard:
Jag tror det nemi. vara af stor vigt för äganderättens helgd, att icke lemna full frihet för sådana bolags uppkomst, hvarigenom sedelstocken hastigt kan ökas eller hastigt minskas, emedan sådant influerar på egendomars väl de och på varuvärden i allmänhet. Det är visserligen sannt, att i i83o års banklag är rättighet lemnad för enskilde att ingå bolag till bedrifvande af bankrörelse; men der står ett tillägg, sorn säger, att det skall ske i enlighet med redan stiftade lagar, eller de lagar, som framdeles varda stiftade. Således hindrar ingenting att i nu föreslagna banklag inlaga ett sådant stadgande, som lemnar åt Konungen pröfningsrätt, om det är lämpligt att dylika privatbanker må uppkomma. Hvad det af Frih. Cederström föreslagna tillägget beträffar, så anser jag detsamma öfverflödigt. Visserligen bör i lagen intagas ett stadgande, som bjuder att dylika creditanstalters utelöpande sedlar må gälla för mynt, såvida nemi. man vill att dessa sedlar skola gälla lika med Rikets mynt; men icke behöfver man intaga något stadgande, som säger att dylika creditsedlar icke må gälla för mynt, emedan det följer af sig sjelft. Hr von Rosen, Georg: Jag förenar mig med Frih. Cederström om det tillägg uti §:n, att privatbankcrnes sedlar icke skola anses såsom Rikets mynt. Jag tror det vara nödvändigt, då man liksom velat pocka på att de skola emottagas i uppbörd, i ränterierna och i enskilde personers Den 18 Fe b fuari e. ra. ömsesidiga liqvider. Uti en provins, sorn är omgifven af dylika banker tilt den mängd som södra delen af Sverige, hufva dessa sedlar så utträngt Rikets mynt, att det knappt tinnes i allmänna rörelsen. Elter min öfvertygelse kan man således icke lägga nog vigt derpå, att dessa sedlar äro enskilda förbindelser, som ingalunda kunna framtvingas i liqvider. I afseende på sednare delen af mora., som Gr. Frölich och Hr Ribbing velat ändra, får jag tillstyrka livad Utskm föreslagit.
Ja, han är mycket vacker. Det tyckte också Hickan, det såg jag på henne. Hon var i början blyg, men det gick öfver, när hon satt vid pianot och började sjunga. » Ernst låg på chaiselonguen och hörde på henne. När hon slutat, lät j a g henne gå, — j a g v a r r ä d d, att det skulle trötta h o n o m att tala med henne. Men då jag såg, att hennes sång förströdde honom, bad jag henne komma igen, d. v. s. Ernst bad mig göra det, och så kom hon nästan dagligen. Hon erbjöd sig att läsa för honom, det brukade jag annars göra. För öfrigt var det alltjämt jag, som uppmanade henne att hålla h o n o m sällskap, följa oss på våra promenader; det föll mig aldrig in, att det skulle gå som det gick. I början lät han henne passa upp sig, hämta plaiden eller kuddarne, lämna h o n o m det ena o c h det andra, men sedan blef han otålig o c h misstyckte, o m hon behandlade h o n o m s o m sjuk. » Hon upphörde genast, men jag gjorde det inte, jag kunde aldrig tänka mig honom annat än som sjuk, lite bättre, gudskelof, men alltid sjuk, alltid hänvisad till min vård. Jag hade behandlat ho nom på samma sätt i femton år, ack mycket längre, alltsedan han var född, och nu tyckte han på en gång, att jag pjåskade, att jag öfverdref. » Att mamma inte kunde förstå, att han nä- stan var alldeles frisk! » Jag trodde, att det var någon ny form af retlighet i lynnet, jag kunde inte fatta, hvarför jag inte längre fick passa upp honom, som jag alltid gjort, inte en gäng räcka honom ett glas vatten, när Agnes Strömer var inne. Jag förstod slutligen, att det var, för att inte hon skulle betrakta honom som sjuk! » Fru Berg, som i början trott, att det skulle bli en af dessa vanliga berättelser o m fullkomligt tillfrisknande, hon så ofta hört, omtalas för att uppmuntra henne, under det hon i n o m sig tänkte: hvad hjälper det, att hennes man blifvit frisk, o m min inte blir det, märkte nu, att hon skulle få höra något annat.
Hwad ater angar Post-Betjeningen i Otterne, sa anser Srats-Urffottet dem wara innebegripne uti det allmänna hemställande Utffottet i förenämnde Betänkande gjort, nemligen, ac, om i öfrigt nä tre Penninge-Lömagande Embetsoch Tjenstemän skulle finnas, antingen wid Kronans härwarande kadlicius Werk eiler ock wid Staterne i Otterne, hwilka, i anseende til deras ringa Penninge Löner, kunna anses karfwa Löne-förbättring, til Kongl. Maj:t mätte i underdänighet öfwerlemnas, at efter behofwet och i den man Statens rilgängar medgifwa, dem en sädan förmän tildela; och naaon widare ätgärd i detta afseende finner Stars-Utffotcet sig icke eiler nu kunna förestå. Stockholm den;:te Mars igro. Pä Högloft. NidderffaPä Högwördige Prestepers och Adelns Ledamö- Ståndets Ledamöters. ters wägnar wägnar LIssL kleminZ. /l. 'Lindsta6ius.^ PS Den 8 Macs. zzr Pä Walloch BorgarePä Hederwärda Bon» Ständcts LedamörerS de-Scandets Ledamö» wägnar ters wägnar Lall 1?r. lkauäksrg. ^näers ch!.a!i8son. dl. drväelius Ladeö pa bordet. Uplästes et af Stats-Urff.ottet ingifwit sä lydande: Wördfamt Memorial.
Här bör nemligen icke förbises, att med samma rätt motionären nu begärt ersättning åt de räntegifvare, som för 3:ne år nödgats utbetala mera, än om de genast kommit i åtnjutande af de med ränteförenklingen afsedda förmåner, skulle om sådan godtgörelse beviljades, äfven anspråk från motsatta sidan kunna väckas om godtgörelse af Statsverket för hvad under de sednare åren blifvit af dem, jemförelsevis med de förra för mycket utgifvet till följd deraf, att medelmarkegångsprisen varit högre än årsprisen. Skulle anspråken i ena fallet godkännas, borde de det äfven i andra. Om än Statsverkets tillgångar skulle medgifva uppfyllandet af alla dessa anspråk, torde lätt inses hvarthän verkställigheten skulle leda, och hvilket oerhördt arbete — måhända mödosammare än hela skatteförenklingen — skulle erfordras för att årligen, reglera jemlikhetsförhållandet emellan räntegifvare efter gamla och nya methoden, ett förhållande, som allt mer och mer jemnar sig sjelft derigenom, alt indelningshafvare antingen bortgå från de tjenster, hvartill räntorna äro anslagne, eller ingå på räntornas uppbärande efter medelmarkegång; och torde den tid icke vara särdeles aflägsen då, utan Statens mellankomst, en fullkomlig likställighet i berörde hänseende äfven med nu gällande föreskrifter vinnes. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer ej må vid den af motionären gjorda framställning fästa afseende. I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en jemväl inom Bonde Ståndet af Riksdags-fullmägtigen A• Söderholtz från Södermanlands län väckt motion hvaruti oinförmäles, hurusom de räntetagare, i synnerhet tillhörande läroverket i Bih. till 11. St.
Ingen förmögenhet roffas eller skapas, man är mycket belåten med att, som det heter, vinna till sin middag. Officerarne skola rida. Alla ansigten klarna upp. Koketta damskepnader framtona rundtomkring på vagnsätena med parasollen sänkt bakåt och sköldpaddlorgnetten för ögat. Hvem kan motstå uniformen, de ungdomliga gestalterna, de präktiga kreaturen 1 Detta tar sig dock annorlunda ut, än de tillskrynklade joc-keyerna på de magra, långbenta kapplöparne. Husarerna äro de finaste, men dragonerna äro mera populära. En mörk artillerist dyker fram ibland allt det blå. Hans röda reverer taga sig förträffligt ut på skimmelns grå flanker. Nu, rätt i ledet och så marche, marche — skaran brusar åstad, hopen vänder sig och följer den bort öfvcr slätten. Ett par är före, resten följer efter i flock. Hopp, hopp går det öfver hindren så ackurat som på en manège. Der rullade en omkull, uppe igen som en blixt och Ur Dagms Krönika. 43efter de andra. Nu blott öfver kallen, så äro de framme. Är det en hasar eller en dragon? Ber är han, der är han, det är en hasar. Han har tappat mössan. Han vänder hafvudet hvaije ögonblick. Dragonen är alldeles i hälarne på honom, han tycks rida en kraftigare häst pass nu på, han tar lofven, dragonen, dragonen — Hurra 1 - * Alla äro upprymda, en och hvar har ett ögonblick känt spänningens upplifvande rysning. Man håller på att komma i stämning just som allt är förbi. I samlad svärm och tyst trängsel myllra vagnar och fotgängare bort och rifva upp dammet i qväfvande moln. Sänder himlen i detta ögonblick en skor, flr scenen egendomlighet och lif.
(I. A ) Under förmälan, hurusom en sorglig erfarenhet en längre tid visat, att en» »kilde personer, hvilka för exekutiv åtgärd till kronofogden inlemnat laga kraftvunna domar eller utslag, af denne icke kunuat utfå sin rätt, i följd af hans iråkado obestånd, ehuru kronofogden af gäldenären uppburit full liqvid, har, uti en från Bondeståndet till Stats-utskottets handläggning remitterad motion, riksdagsfullmägtigen Jakob Lindby från Gottlands län, med hvilken riksdagsfullmägtigen Ingemund Odin från samma län sig förenat, föreslagil, att, om icke de nuvarande kronofogdarne dertill kunna förpligtas, åtminstone alla de, hvilka hädanefter kronofogde-befattningar röka, måtte åläggas att, till säkerhet för den enskildes rätt, ställa godkänd borgen för ett lika stort belopp, som till Kongl. Majrt och Kronan, eller för 1,500 r:dr b.ko. Med anledning häraf får Utskottet anföra, att, till befordrande af säkerhet för enskilde personer, i afseende å sådane medel, som kronofogde eller annan publik embetseller tjensteman, i följd af uppbördsmannapligt eller verkställde utmätningar, tar om händer, bland annat, blifvit uti Kongl, förordningarne den 28 Juni 1798 och deu 12 Maj 1824 m. fl. författningar föreskrifvet, att under-exekutorer, hvilka af KonBih. till R. SI.
Derjemte har Utskottet erhållit del af Högsta Domstolens och Stats-Rådets i ämnet hällne protokoll, äfvensom af de inom Riks-Stånden i anledning af den nådiga Propositionen afgifna yttranden. I sammanhang härmed har Utskottet til! behandling förehaft särskilda till Utskottet remitterade förslag i detta ämne, väckte inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Ribbing, A-, inom Högv. Preste Ståndet af Herr Kontrakls-prosten Rundgren samt inom Väilofl. Borgare-Ståndet af Herr F. Rosenqvist.
Då nu t. ex. 58 § bestämmer eli bötesbelopp af ej mindre än 20 r:dr för vederbör, tjenstemäns underlåtenhet alt vara vid taxerings-comite'en tillstädes, samt i händelse tillgäng till böterne saknades, förseelsen, på sätt äfven inträffat, blifver ostraffad, tror jag mig böra hemställa att uti bevilln.förordnm må intagas stadgande om, och, i sådant fall, efter hvilken grund böter ålagda enligt samma förordn., i händelse tillgång till desammas gäldande saknas, böra lill motsvarande kroppsstraff förvandlas. Något stadgande uti bevilln.förordnm så högeligen påkallande ett förtydligande som 145 § 4:de mom. lärer väl ej finnas. Under flera pä hvarandra följande år har nyss åberopade stadgande föranledt klagan dels deröfver, att bevilln. ej blifvit påförd fastigheter anslagna till barmhertighets och andra inrättningar för den inkomst af hyresmedel af fastigheterna, hvilken inrättningen tillfallit, dels deröfver att sådan afgift blifvit påförd. På grund af den uti nu förevar. § befintliga mening ”hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller annan inkomst till enskildte personers eller korporationers verkliga förmån inflyta”, har i allmänhet och såsom jag tror riktigt ehuru hardt nämnda stadgande så tillämpats, att om uti en barmhertighets-inrällning tillhörande faslighet, en del lägenheter varit uthyrde, hvarigenom inkomst inrättningen tillfallit, bevilln. ansetts böra påföras och utgå för fastigheten i förhållande till värdet af hyresinkomsten. Ofta inköpes för en barmhertighets-inrättning en fastighet, hvaraf en del användes för inrättningens ändamål och en annan del uthyres; men hvarför bevilln. mer skall utgöras för ena än den andra delen, är svårt att inse, och vågar jag äfven påstå sådant sakna all grund, då nemi. förhållandet är att hyresafkastningen ingår till inrättningen och användes för dess bestånd.