Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Kongl. Majit, som af flere ingängna underrättelser hämtat den öfwertygelse, art mangen rättsinnig Medborgare endast afwagtar detta kilsiaile, för att, genom Län at Staten, ådagalägga sina Patriotiska tänkesätt, twifiar s.ilcdcs ej, att i en angelägenhet, der det allmännas wäl star i en sa nära förening med enskild säkerhet och båtnad, Nationm med beredvillighet stall ga Kongl. Majus Nådiga önskan till mötes, och häldre understödja Staten med Lane-bidrag, mot fullständig säkerhet och ränta, än att i behoswets stund, de nödige medlen antingen skulle saknas, eller genom utwägar fyllas, de der hade ett skadligt inflytande pa Rikets Myntwäsende. " "Kongs. Majit anser ock derföre af högsta wigt, att jemte det Riksgälds-Contoiret erhåller fullständig föreskrift om Länens upptagande, samma Contoir ma sättas i tillstånd, att tvid pakommande större behof än upplanen fylla, genom förskotten, till ersättning af inflytande Län, halla Kongl. Maut tillhanda hwad erfordras kan, icke öfwerstigande den utsatte Summan af Tre och en half Millioner Riksdaler Banco. Kongl. Maj-t förblifwer rc. rc." , sz20 Den z Augusti. Da Kongl. Majk uti Dest Nädlga Skrifvelse yttrat, dek wara möjligt, att Kongl. Maj-k twingas snart gripa till wapen för att trygga Rikets grantsor och försaka Dest Innebyggare mot wald och förtryck, i hwilkcn belymmersulla händelse den Lane, Summa, i alfre-de pä hwars upptagande wid högst trängande b-hof till belopp as Tre a Fyra Millioner, Rasens Ständer bewiljat en
Stad ganden uti det ifrågavar. afseendet måste alltid komma alt helo på locala omständigheter och för hvarje särskildt förhållande pröfvas och bestämmas af Konungen. Örn t. ex. ett fartyg skall gifva sig ut på sjöresa , är det nödvändigt att veta, om man har frisk besättning eller icke. En mängd sådana locala förhållanden skola otvifvé/akligt förete sig; och om man äfven icke abtager, att spärrningsansfalter kunna vidtagas, sorn absolut utestänga farsoten, kan dock icke bestridas* att det är af högsta vigt att, åtminstone för någon tid, kunna skydda sin ort* på det anstalter derunder må kunna vidtagas för sjukdomens emottagande* och hvari-» genom dess härjningar aldrig kunna uppnå den grad, hvartill de stiga, i fall man är alldeles oberedd vid sjukdomens utbrott. Hr Hjärne, Harald; Jag tinner visserligen, ätt Giv Frölich haft skäl till sin begäran, att discussiOHen ieke må medfölja Och derigenom uppehålla remissen af motionen; men då ett sådant förfarande vore stridande emot 4? § Biksd.Ofdn, kan jag för min del deri icke instämma. Lik-» väl och då å andra sidan, genom bifall till Frih, Boyes yr-» hände att hela discussionen niå medsändas remissen, delvig-» tiga ändamålet af spärrningarnas hastiga upphäfvande katti-» me att förfelas, anhåller jag om propos, derå, att discussionen må i sammandrag medfölja, Såsom ledamot af Oecon,TJtsk, uppskjuter jag att yttra mig i sjelfva saken, tilldess frågan åter förekommer. Frih. Böye: Det skulle göra mig ledsen, örn jag gifvit anledning till den tanka, alt jag ville uppehålla motionen, Jag tror, i saMmanstämfnighet med Gr, Frölich, att de, som vilja afstå från rättigheten att låta deras åsigt komma till Utskts kännedom, må göra det; och jag finner billigt att de, sorn Understödja Motionen, kunna försöka den OmfÖrmälda rättigheten.
Ständer hvarken finne lämpeligt eller för sig möjligt att med erforderlig noggranhet, grundad på kännedom af alla omständigheter, ingå Uti något individuelt reglerande af förevarande Pensions-Stat; hvarföre Stats-Utskottet endast till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande hemställer ofvan upptagne hufvudgrunder för en sadan reglering; Och lära Riksens Höglofl, Ständer till Kongl. Majrts Nådiga pröfning och åtgärd i underdånighet öfverlemna, ett, efter närmare upplysning om förhållandet med personerne och deras vilkor, under tillämpning af desse grunder låta reglera och på allmänna Irj-i dragnings-Staten uppföra den del utaf nu atp? StatS'TJtskottets Betänkanden; mäldte personer af Kongl. Hof-Staten, som i följd häraf finnes dertill berättigad. För atf likväl kunna ungefärligen beräkna fieloppet af den lillökte utgift å Rikets Indrag, nings Stat, gona härigenom kan uppkomma, Inr Stats-Utskottet, så vidt möjligt varit, inhämtat hvilke personer af de nu uppgifne som förut hafva Eön eller Pension på Rikets Stat, äfvensom upplysning blifvit infordrad om Hof - Bctjeningens alder och tjenstetid; Och vid en härefter gjord beräkning har befunnits, att för dem som innehafva Embeten elier Tjenster med Eoner på Ordinarie Stat eiler Pensioner på Indragnings - Stat, bör en minskning i den foreslagne Pensions - summan 49,022 R:dr 6 sk, 10 r:st. uppkomma af omkring 11,066 R:dr, så att den förre nedsättes till 37,956 R:dr 6 sk, }o rtst,; Men vid tillämpningen för öfrigt af ofvanstående nu projecterade grunder, med nasta års början då någre Eoner till hälften och andre alldeles försvinna, komma beloppet att vidare förminskning undergå. De på Indragnings - Staten till det senast förflutne året ejler 1817 skedde besparingar gom; ?°r detta ändamål äro att disponera utgöra en summa af omkring 10,000
Varuprisers och arbetslöners allmänna höjande, äfvensom en allmän stigning af Egendomars nominala värde, voro naturliga följder ä£ minskningen uti reela värdet af det inhemska myntet; och hvad som, till råga på allt detta, ökade oredan i Landsorterna, Var den speculations-sjuka, som, Sedan några år tillbaka, börjat sprida sig, att, utan tillgångar af egen förmögenhet, och under förtröstan, dels till sedelmyntets fortfarande minskade värde, dels till lån tillgångar i de flera Disconterna, köpa Egendomar på credit: speculationer, allt för ofta åtföljda afven af den, att i hast draga all vinst af sålunda köpta Egendomar, som dessa genast och utan afseende på framtiden möjligen kunde gifva, och sedan åter skyndsamt försälja desamma, innan conjuncturen af Ridd, o. Ad, Drot. Egendomars mer och iner stegrade salupris åter försvunnit. Jag behöfver visst icke väcka uppmärksamheten på de djupa och stundom kanhända obotliga skador, som sådana hastiga öfverflyttningar af ägande rättens fulla begagnande verkat uti Åkerbrukets, Bergverkens och Skogarnas behöriga omvårdnad. Vid ofvannämnda speculationer af Egendomsköp, likasom vid den ibland oss någon tid öfliga växelhandeln för utländsk räkning, med flera andra okända grenar af det slags idoghet, som endast syftar till ovanligt hastig förkofran, har man ömsom märkt äfventyrare svinga sig upp till en trotsande förmögenhet på allmänna välmågans bekostnad, och ömsom andra äfventyrare blifva välförtjenta offer, af lika beskaffade, men af någon slump misslyckade, anläggningar. Mångfalldiga närmare och fjärmare förvandtskaper kunde framställas i denna förkortade stamtafla öfver vår allmänna handelsoch penning oreda, men föregående utkast har redan tillräckligen vidrört detta så nära och noga bekanta ämne. Utom de redan anmärkta följder af denna oreda, förtjena visserligen många flera, än. nu vigtigare, att komma i betraktande; men jag tror mig endast behöfva att deribland nämna tvenne, för att tillika erinra om de öfriga: det förfallna myntvärdets verkan till förminskning i Kongl. Maj:ts och Kronans tillgångar vid Uppbördsverket — och den alldeles ned - Den 20 Mars.
Kan man wänta att cnffildta Personer stola ! nägon betydlig mon, och palett satt som leder till nägon säkerhet, beste r och fullständighet uppoffra sin tid och möda till dylika undersökningar, antingen endast as rcn Patriolisme, eller ixn för ringa och osäkra winsten ak strittcrnes försäljning? Lch i wart fattiga Land, med sättet af wär manliga sysclsättning, och af wära utkomsts omsorger, huru ruänga Persotter will man tro wara i belägenhet dertill? Lch de som skulle hafwa bäde god wilja, förmögenhet och förmåga, finna de dock, i egenskap af cnstildte Personer rnedcl och utwägar dertill? Längt ifrän att jag för min del tager nägon farhoga för Corporationer, som hafwa bestämde lagliga bcfattnm» gar, under bestämda föreskrifter, anser jag dem i allman^ het mera wara afen wcrkelig nytta för ramhälls -Drdningens beständ. De kunna bliftva öfwcrstödiga och icke Lehöflige, mcn icke gerna i annat afseende, än, med si" onödighet och kostnad, stadande. Fylla de sin bestämmcl,e »ch winna derigenom en förtjent aktning, sä äro de,hwar i sin gren, ett stort stöd för all god ordning och rätt , och ett mägtigt hinder för all afwstelse denfrän, lvm Den 11 Äpril. 313 utgör andamälet af all Samhälls - inrättning. Fylla de den äter icke, antingen igenom försummelser, eller tillbud att sträcka sig utom sin krets, eller igenom arendernes orätta bcha-dliug i ett eller annat afseende, sä förlora S» sinart allt anseende , blifwa af ingen betydelse, och intet inflytande, och ej möjeligen farliga genom någon sin werknings förmäga.
Omförmälte motioner hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först beträffar Matts Pehrssons förslag om indragning af den nuvarande effectiva båtsmansstyrkan eller någon del deraf, emot vacance-afgift af rustoch rotehållare, få Utskot(en upplysa, att, i anledning af vid sistförflutna Riksdag väckta frågor af enahanda syftning, Rikets Ständer, som ansågo, att all den lindring, som i de med båtsmansroteringen å landet förenade åligganden och praestationer kunde, utan våda för staten, beredas, borde komma rotehållarné till godo, i sådant hänseende beviljat ett anslag af 9000 R:dr årligen, att å Riks-Staten uppföras, emot det att båtsmanshållarne Klefve helt och hållet befriade från skyldigheten att förse båtsmännen med koj och täcke, hvilken skyldighet skulle å staten ölverflyttas. Af denna befrielse och deraf följande lindring i roterings-besväret hafva ock vederbörande rotehållare, med stöd af Kongl. Brefvet den 20 Augusti 1841, kommit i åtnjutande. I betraktande häraf och då, enligt Utskottens åsigt, Kongl. Maj:t, såsom högste Befälhafvare öfver Rikets Krigsmagt till lands och sjös, ensamt eger pröfva, huruvida Rikets försvar och behofvet att ega en någorlunda sjövan bemanning å flottan må kunna medgifva, att den nuvarande båtsmansstyrkan till större eller mindre del ställes pä vacance, och vederbörande hafva sig öppet lemnadt, att för ifrågavarande lindrings vinnande vända sig direcfe till Kongl. Majit, finna Utskotten någon framställning i om - Statssamt Allm. Besv. och Ekon. It sk. Uti., iY:o 128. 3 furmälte hänseende å Rikets Ständers sida icke vara lämplig eller nödig, hvadan Utskotten tillstyrka, att Matts Pehrssons motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Han lyfte upp klinkan på nästa dörr och stod så i sjelfva stugan. Han visste, innan han gaf sig på väg, att det var en brottets boning han skulle gå till, och han hade klart för sig hur allt skulle se ut, hurudana menniskor han skulle finna och hvad han hade att säga åt dem. Han hade stålsatt sig på förhand mot hvarje känsla af obehag; han ville icke rygga tillbaka för detta smutsiga näste, för denna nedriga qvinsperson i trasor och — der borta i sängen — detta utlefvade, råa ansigte, stämpladt af döden. Han stod stilla på tröskeln och såg. Det kom en underlig stämning öfver honom, då hans blick öfverfor detta torftiga rum, der allt gaf intrycket af fattigmanshelg: — enriset på lergolfvet, det omålade, nyskurade bohaget; ja till och med solskenet, som genom grönskiftande, tvättade fönsterrutor föll in på den kalkade väggen i långa, sneda strålar, med en aftonglans i gull. Han tog hatten af. Var det denna qvinna, han sökte? Hon satt vid det med en grof duk till altare klädda bordet, som stod vid sängen, och hon hade — tycktes det — läst högt ur den uppslagna bibeln, men tystnat när pastorn trädde in. Nu reste hon sig och lade glasögonen i den öppna boken, med en viss omständlighet, liksom för att vinna tid. Det var en vanlig bondfysionomi, och den tydde på att hon måste ha passerat femtiotalet. Hon var undersätsig till växten, med breda höfter och breda axlar, tung och böjd i hållningen, så att ryggen nästan gaf intrycket af en puckel. Ansigtet var skrofligt och brunt likt skalet på en mogen valnöt, men i detta ansigte fans det ett par ögon, hvilkas blick pastorn sent skulle glömma. De voro så öfverskuggadt bruna, så spörjande hårda, så ransakande uppmärksamma som en misstrogen pudels, då han vädrar en fiende. Hon räckte icke handen, som allmogen plägar; hon stod stilla och väntade. Först när pastorn nickade god dag, svarade också hon med en nick, utan att ett ögonblick ha tagit sina ögon från hans ansigte. »Sofver han?» sade pastorn och såg åt sängen. »Nej.»
Fru Burström gaf till ett hånskratt, ett skarpt, rått hånskratt, som klingade ut genom dörren och väckte upp de små foglarne, som sutto och halfslumrade i middagshettan. »Antingen madam eller hennes unge förstår sig bra på att ljuga!» utropade hon. »Mia har sjelf erkänt, att hon tagit örhängena och gömt dem i byrålådan.» Madam Jonson ryckte till. Hennes ögon vidgades och hon for med handen öfver pannan för att torka bort ångestsvetten, som perlade fram der. »Har Mia sagt att hon tagit örringarna och gömt dem i byrålådan?» upprepade hon med låg röst. »Har du blifvit döf, din tjufkäring?» hånskrattade herr Burström. »Hör du inte hvad frun säger?» Madamens ansigtsuttryck förändrades plötsligt. Det ångestfulla draget försvann, der kom i stället någonting hårdt och hämndgirigt. »Då har frun också skrämt Mia att ljuga!» utropade hon trotsigt, med en hvass blick på sina anklagare. Herr och fru Burström blefvo alldeles utom sig öfver dessa djerfva ord och började på nytt sina hotelser om fästning och polis, och unga fröken Burström, som var af en ovanligt finkänslig natur, och derför på litet afstånd åskådat scenen, vände nu plötsligen ryggen åt alltihop och gick hem, med den förklaringen, att man omöjligt kunde höra på folk, som så der skälde ner en. Äfven hennes föräldrar lemnade nu stugan. Då frun kom ut, stod hon ett ögonblick tyst och såg sig omkring med en ilsken blick; derefter grep hon en af de små Jonsönerna i axeln, sköt honom framför sig och förklarade att han skulle få hålla Mia sällskap tills en af dem hade bekänt sanningen hvar ringarne lågo. Madam Jonson rodnade häftigt och ville springa fram för att rycka gossen ifrån henne; men Jonson höll henne tillbaka. »Låt bli, Kristin», hviskade han och tog hennes arm, »vi vet’ ju ändå inte säkert, om flickan tagit örhängena.» Hustrun svarade ej; hon gjorde sig blott lös och gaf mannen en föraktfull blick. Men hon lät fru Burström gå uppför gångstigen och taga gossen med sig.
Och har motionären, under påslående ali Kongl. Förordningen den 19 September 1723 icke vore å mensal-hemiran tillämplig, tillika uti sitt omförmäide anförande, hvaruti Ståndets samtlige Riksdags-fullmägtige från Skåne instämt, förklarat, att, efter hans tanka, det vore både rättvist och klokt, om ”i Skatteköps-förordniugens anda”, det stadgande meddelades, att mensal-hemman finge till skatte-hemman forsed jas, då pastor dertill sitt samtycke lemnade, och med •villkor, att de årliga af gifter i ränta eller Ian dt gil le m. ni, som nu utginge, klefve for framtiden åt efterträdaren försäkrade, jemte en årlig afgäld, svarande mot en trettiondedel af den städja, som sist erlagd varit; förmenande motionären, att genom ett sådant stadgande presterskapet ingenting skulle förlora, men åboen deremot vinna en betryggad besittningsrätt och det allmänna hafva fördel af en större produetion på dessa hemman. Yid sisllidne Riksdag väcktes jemväl fråga af enahanda beskaffenhet med den, som nu blifvit till Utskottens handläggning öfverlemnad. I)å varande Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott afgåfvo deröfver sitt betänkande, hvaruti yttrades, bland annat, följande: ”Genom 4 mom. i presterskapets privilegier den 16 October 1723, är presterskapet försäkradt om bibehållandet vid indelnings-stomar och annex, alt dem bruka, häfda eller häfda låta; och som denna dispositions-rält öfver berörde hemman skulle väsendtligen inskränkas genom den yrkade rättigheten, att losa hemmanen lill skatte, hvilket också redan genom Kongl. Förordnin - Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande. X:o 123- 3 gen den 19 September 1723 är bestämdt förbjudet; så är det uppenbart, att de åberopade privilegierna skulle, genom den föreslagna Författningen, rubbas oell presterskapet få vidkännas en minskning af dess i behörig ordning fastställda löne-förmoner”.
Domare endast böra döma på egen tillförlitlig visshet om beskaffenheten af de saker, hvilkas pröfning dem åligger, samt rättsökandes säkerhet derpå beror, följer att öfrige Ledamöter måste tillse huruvida Referentens uppgifter öfverensstämma med handlingarne. Såsom det lämpligaste sättet att verkställa denna, följaktligen för så väl Domarens som parternes säkerhet nödvändiga, controll, har liandlingarnes offentliga läsning varit ansedd. Icke blott 22 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken utan äfven sedan tillkomne serskilde författningar, bland andra Kong!. Brefvet den 16 Februari 1776 och Kongl Förklaringen den 7 Januari i83o, innehålla uttryckligen, att liandlingarnes läsning måste föregå omröstning till dom. Enligt Utskottets omdöme leder jemväl denna offentliga läsning fortast och säkrast Lag-Utskoltcts Medan Ledamöterne ännu hafva i friskt minne Referentens redogörelse för ett måls beskaffenhet, afhöra de gemensamt uppläsningen af liandlingarne och taga således, på en gång, den del deraf, som eljest hvar och en serskildt vore nödsakad förskaffa sig; hvarförutan under läsningen uppmärksamheten ofta fästas på vissa omständigheter, som omedelbart föranleda till upplysande öfverläggningar emellan Ledamöterne, som städse leder till ett ämnets noggranna begrundande. Den enstaka läsningen, som icke skulle blifva mindre tidsödande, korame dessutom att medföra en annan, icke mindre vigtig olägenhet, i anseende till svårigheten för Ledamöterne att i minnet förvara innehållet af liandlingarne till dess saken kunde företagas till pröfning, enär, derest den enskilda läsningen blefve påbjuden, Ledamöternes minne komrae att belastas med icke ett, utan en mängd mål.
Bonde-Ståndet har beslutat återremiss, på grund af förekomne yttranden, dels att intet anslag för detta arbetsföretag borde beviljas, enar detsamma åsyftade en farled uti en insjö och således ej kunde sägas vara nyttigt för hela Riket, dels att de, som draga fördel deraf, borde deltaga med minst hälften uti den erforderliga kostnaden. Då Utskottet ansett billigt, att de, vare sig enskilde, corporationer eller menigheter, som,af företaget hafva nytta, böra i kostnaden derföre deltaga, men Utskottet icke är i tillfälle bestämdt utreda, på hvad sätt ett sådant bidrag skulle komma att fördelas, har Utskottet icke funnit sig kunna begagna något lämpligare uttryck, än vederbörande, hvarigenom Kongl. Maj.t har Sig öppet lemnadt att, rörande detta bidrags utgående, efter omständigheterna i Nåder förordna; och får Utskottet följaktligen vidblifva sitt förra yttrande.
Däremot kan jag ej biträda den allmänna förtjusningen för hans » Kråkor ». Det vore orätt att ej erkänna de rent tekniska förtjänsterna hos detta arbete, som härutinnan torde få anses såsom en af utställningens intressantaste; man kan ej uppdrifva tekniken högre, men det är också allt. Bilden verkar på mig som ett stilleben, och månne ej så är, strängt taget, ty att kråkorna målats efter uppstoppade exemplar, torde ej lida något tvifvel; likaså smakar tallkvisten alltför mycket af atelierbelysning. Måhända jag misstager mig; detta inverkar i alla händelser ej.på mitt omdöme, ty om bilden hemtar sitt värde endast från det mönstergilla utförandet, från det illusoriska, finner jag häri en bekräftelse, på hvad jag förut sagt, och synes det mig, som om den stora publikens, kritikens, ja äfven många artisters beundran för » Kråkor » snarare skulle bevisa, att den moderna konsten fort smaken på villospår. Jag hoppas dock, att konstnärerna så småningom skola kunna rycka publiken med sig ändå längre, så att den måtte förstå, att de nya strömningarna innebära något helt annat än en täflan med ögonblicksfotografen. Bland öfriga djurmålningar förtjäna omnämnas Axel Borgs » Elgar i fred och ro » samt den unge, lofvande G. Ankarcronas » Lathund »; samme konstnärs » I ladugården » verkar hård, men är väl studerad.298 FRÅN KONSTUTSTÄLLNINGEN I GÖTEBORG. Af blomstermålningar är det mig ett nöje omtala Anna Billings framstående » Vårblommor ». - Fröken EUen Nyblom har i » Rosor » lemnat prof på en inom detta område ovanlig känsla för. valörer och färg samt skall helt säkert, när hon fullständigt öCvervunnit de tekniska svårigheterna, rycka upp i första ledet. Gunnar Gunnars son Wennerbergs blommor i pastell och olja intaga dock första rummet på utställningens blomsterafdelning, om äfven Jernberg med sina fint. tecknade » Vårblommor » gör honom platsen stridig.
Och har, på grund häraf samt enär Kongl. Resolutionen deri 26 Oktober 1682 tilläde adeln i Skåne, Halland och Bohus län en större frihet i afseende å deras rå- och rörssamt sätesgårdar, än som för rå- och rörshemman i öfriga delar af riket vore gällande, och dessutom Ridderskapet och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723 skulle utvisa, att ifrågavarande hemman icke voro ordinarie roteringsskyldige, motionären föreslagit, att det måtte förblifva vid den extra rotering, som vid 1809 och 1810 årens riksdag blef samma hemman pålagd, äfvensom att den ifrån och med år 1835 af hemmanen erlagda rotefrihetsafgift måtte vederbörande återiemnas. Sedan, för frågans behandling, Stats Utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärsoch 16 Slutssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-ilsk. Utlåtande, N:(U28. 7 kb. Ekoromi-Utskotlet, hafva Utskotten densamma till gemensam handläggning företagit; och få Utskotten vid afgifvandet af sitt Utlåtande i ämnet till en början anföra, att, enligt 8 § i Ridderskapet och Adelns nyssnämnde privilegier, äro: ”Ridderskapet och Adelns i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, belägne, så kallade insockne eller veckodagsgods frie för rotering och åtskilliga andra slags utlagor och besvär; samt att, med anledning af Rikets Ständers i underdånig skrifvelse den 10 September 1829 gjorda anhållan. Kongl.
Af de Utskottet lillhandakomne handlingar inhemtas, bland annat, ali, vid ärendets handläggning hos Krigsoch Kammar-kollegierna olika meningar uppstått om och i hvad mån den sökta befrielsen från dagsverkenas utgörande borde i underdånighet tillstyrkas, hvarvid herr Presidenten Friherre (.'erfer-stro/u, under förmälan att, enligt elt af Kammarkollegii första provinskonlor den ip Augusti i8i5 i ämnet afgifvet memorial, ifrågavarande dagsverken utgjordes af ruslhållarnes ordinarie jordeboksoch läntedagsverken, hvilka i Åkerbo härad icke blifvit indelade utan vore kronan behållna, emot det att ruslhållens augmenl.sräntor blifvit till derefter lämpadt högre belopp bestämde och anslagne, afstyrkt bifall till ruslhållarnes befrielse från utgörande af dagsverkena; men hvilken mening, den der icke omfattats af Kollegiernas öfrige ledamöter, är vorden såsom reservation i protokollet nedlagd. Med föranledande af omförmähla reservation, har Utskottet skaffat sig del af provinskontorets i densamma åberopade memorial och dertill hörande handlingar, hvilka gifva vid handen, att redan år 1815 gjordes af rusthållarne i förenämnde härad underdånig ansökning om befrielse från dagsverkens utgörande, men hvilken ansökning, sedan dels Konungens befallningshafvande i Westmanlands län, deröfver hörd, yttrat, alt, genast vid upprättandet af indelningsverket inom Westmanland för Kongl, lifregementet, de så kallade jordeboksoch heinmantals-dagsverkena A hvarje rusthåll i Åkerbo härad blifvit Kongl. Maj:t och kronan behållna att lill sluleriängarnes afbergandc användas, och alt desse dagsverken derstädes aldrig varit inbegripne under ruslhållens öfrige hemmansräntor, som till rustningens upprätthållande varit anslagne, utan hade, med afseende på detta undantag, augrnentsräntorna för rusthållen blifvit derefter lämpade; dels ock Kongl.