Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således ganska nyttigt, att ett någorlunda motsvarande capital åter utgår i rörel - Den 6 Maj e. m. sen, och kan jemväl utan ringaste äfventyr för Ranken äga niro, alldenstund, under den tid creditivet tomine att begagnas, ett mer än motsvarande belopp förvarades i ränterjerna, och Banken sålunda alltid kunde vara trygg för att dessa icke presenterades vid luckan, utan i thån som creditivet återbetalades. Af dessa skäl anser jag det ifrågavar. creditivet nyttigt; men, olika med den siste talaren, tror jag, att, om för någon gång och på en kort tid ett sådant behof för Banken skulle uppstå, att indragningar, denna sista utväg, som bevisade, att alla andra fåfängt blifvit vidtagna, måste ske, denna oroande åtgärd hellre borde drabba Riksg.vscont. än den enskilde låntagaren, emedan Riksg:scont. med dess credit, alltid måste förutsättas hafva lättare att göra upplåningar Un den enskilde. Jag tror emedlertid, att det är af mindre vigt vid föreskrifterna i detta fall; ty om upplåningar skulle komma i fråga, kan Banken sjelf bäst verkställa dem, och jag tror således icke, att vi behöfva fästa oss särdeles vid, om behofvet först bör drabba det allmänna eller de enskilda, enär det troligen aldrig kommer alt inträffa, såvida vi välja en klok och omtänksam Bankstyrelse. Hr von Hartmansdorff: Jag anser det obilligt att fordra rätt för Banken att uppsäga det ifrågavar. creditivet. Då Riksg:scont. hela året igenom insätter i Banken medel till flera millioner, är fördelen för Banken alt innehafva dessa räntefrilt så stor, att Banken åtminstone bör tillåta Hiksg:scont. att utan uppsägning äga den föreslagna creditivTättigheten. Vill Banken tvinga Riksg:seont. till behof att låna, så bör Banken icke påräkna att få emottaga Riksgtseont:s räntemedel, utan bör Biksgtscont. då söka ränta för sin öfverflödiga cassa, hvarpå Banken säkerligen skulle komma att förlora så betydligt, att man vid nästa riksdag troligen ville förändra det stadgande, som föranledt Riksg:scont. att icke vidare åt Banken öfverlemna för tillfället icke erforderliga medel. Frih.
Hvem minnes ej första månaderna i » eget hem », där allt har nyhetens behag, då sinnet vaknar till intresse för hvarje liten småsak, hvarje detalj, då man putsar och fejar och lyss, då tiden lider, efter mannens välbekanta steg i tamburen och efter den kära stämman, som frågar efter » frun », hvilken står gömd bakom dörren för att kasta sig om hans hals och därpå föra honom till bordet. Albert satt tyst en stund, liksom villrådig, hur han skulle börja. » Hra, Siri lilla — Marie lagar just inte så bra mat! Minns min lilla vän, hur annorlunda mamma hade det? I morgse voro äggen hårdkokta och kaffet kallt. Bättre att vi tagit en tarflig jungfru än denna lilla kokett, som krusar sin lugg, under det äggen bli till stenar och biffen brännes vid. Men du ville ha, bevars, en fin jungfru och tog så din egen lilla kammarsnärta! Hvar är allas vår gamla » moster Kajsa », som så lofvade titta hit alltemellan och se, h u r du reder dig i hushållet? » Och så gick det några gånger. Än var det skämt, än blef det allvar, än var sol, än var dimma. Men under årens lopp blefvo prosans steg allt tyngre, allt längre. Siri! Har du läst » Amtmannens döttrar » af en norsk författarinna? Läs den eljes och sök att bekämpa prosan! Läs, huru » husets hjärta » måste sköta och ansa hemmets tusen osande lampor, huru man kan lyckas få dem klart brinnande, huru m a n måste betvinga allt och glömma sig själf för hemmets lycka! Sök oaktadt allt att bibehålla någon del åtminstone af poesien; den w I D U N 1891 kastar ett rosenskimmer öfver det anspråkslösaste hem; och var viss — den är ej död, den sofver! Slå bort förtreten och missräkningen! Var ljus, var glad som förr, och du skall åter höra Alberts ifriga stämma fråga: » Hvar är frun? » Och om du också ej står gömd bakom dörren för att kasta dig om hans hals, så ropa ett gladt: » välkommen! » — Ljus och skugga vexla om i lifvet, men du måste ständigt förblifva » hemmets poesi ».
Att ingendera delen uteblifver bland grannar i städerna och på landet, är ganska säkert, Den 12 Augusti f. m. i75 och jag påminner mig härvid ett uttryck af en bonde i Brödrariket, hvilket träffande målar förhållandet så i hänseende till grannarne, som KammarRätten. Enär, efter Föreningen, beskattningsrätten, som förut tillhört Konungamagten, i Norrige öfverflytlades till Folket, och en bonde tillfrågades, om han ej tyckte derom, svarade han: Mine grannar äro antingen mine afundsman eller mine vänner, och kunna af begge skälen föranledas att göra orätt. Konungen åter känner mig icke, och har ingen anledning att göra likaså. Samma förhållande är ock med KammarRätten. Den känner icke enskilda personer i landsorten, hvarföre ock dess åtgärder böra blifva mer oväldiga. Herr Tham har medgifvit ett tillägg i i punkten i öfverensstämmelse med Herr af Billberghs förslag, att KammaRätten skulle få bestämma den summa, vederbörande efLer vissa anförda besvär borde betala. Då tror jag det vore bättre, att i allo behålla Herr af Billberghs förslag, än att KammarRätten endast skulle få döma i anledning af sådane besvär, som anfördes af Kronans Ombud inom Länet. En sådan inskränkning anser jag oriktig, i fall man dermed åsyftar inskränkning i anmärkningsoch besvärs-rätten för KammarRättens RevisionsContoir, i händelse dessa funno Committéernas beslut eller taxeringsvärden böra rättas. Herr Tham har ansett Herr af Billberghs anmärkning innebära ett under - Den 12 Augusti f. to. kännande af PröfningsCommilteernas rättigheter; men hans yttrande innehöll icke annat än erinran, att Kronans Ombud i hvarje Län icke sträcka sina anmärkningar utom dem, och att således ingen gemensam myndighet finnes, som å Kronans vägnar sträcker sin anmärkningsrält öfver alla Länen samfäldt. — Man har sagt, att det skulle blifva ett stort besvär för Ledamöterna i TaxeringsCommittéen, om besvären utgingo till deras förklaring, innan KammarRätten pröfvat dem.
Frankrikes — ja till och med Rysslands Sjö-Styrka för att, likasom jemförande dem med den alltid underlägsna styrka vi kunna åstadkomma, skrämma oss ifrån alla bemödanden att äfven på hafvet söka värna vår sjelfständighet; äfvensom Gr:n antydt omöjligheten att utan medverkan af de 2:ne förstnämnde makterna värja oss emot den sistnämde. — Detta rum torde icke vara rätta stället att härom tvista. — Men med förvåning finner man att Gr:n, för att desto snarare hinna sitt mål, vore villigt att inleda en ny Skeppshandel, han samme Gr. Anckarsvärd, som så skarpt klandrade den 182ö skedda — och som var en af de ifrigaste tillställarne af den, i anledning deraf förordnade Riksrätt. — Att finna någon ansvarig Konungens Rådgifvare till utförande af detta, enligt Gr. Anckarsvärds åsigt, säkraste sätt att komma till rätta med ordnandet af Sveriges Sjöförsvar torde dock blifva svårt nog. Att Sveriges örlogsflotta aldrig Jernnat några stora resultater är efter mitt begrepp en aldeles oriktig upfattning af historien, hvilket ingalunda är svårt att bevisa med åberopande af exem - Den 28 Januari f. m. 135 pel derutur. -Jag vill nu endast nämna 1788—89 och 90 årens krig och dertill fråga om Gr. Anckarsvärd tror att föreningen med Norrige 1814 kommit till stånd så hastigt och med så ringa upoffring å ömse sidor, som den gjorde, om Sverige då varit utan Flotta? Den gamla visan om Skärgårdsvapnet. såsom varande det enda Sjöförsvar det tillkommer Sverige att ega, är så många gånger skriftligen och muntligen afhandlad, att det näppeligen lönar sig derpå kosta några ytterligare ord, aldraminst då man har att göra med motståndare, som aldrig taga bevis utan blott idkeligen ropa »Cartago est delendar. Hufvudskälet emot den såkallade seglande flottan skall väl dock vara kostnaden, under föregifvande! att en skärgårdseller roende flotta kostar mindre. — Men detta skäl är alldeles grundfalskt
Då nu Utskit höjt detta anslag från 175,000 till 200,000, till hvilken sednare summa kostnaden för sisth år icke upgick, och då den åberopade högre summan under 1858 var förorsakad af de De il 11 A pril e. m. exceptionella förhållanden, sorn så ofantligt höjde priserna under 1855—58. så tror jag att den af Utskit nu föreslagna summa skall blifva fullt tillräcklig. Detta anslag skiljer sig också från det vid föregående punkt beviljade i så måtto, att det år ett nytt anslag, ty det var först vid 1853 — 54 årens Riksdag, som R. St:r beviljade ett anslag af 15.000 rdr till matportionernas förbättring för de värfvade trupperna. R. St:r föreställde sig väl icke då, att detta belopp skulle så snart och i så betydlig mån ökas. Vid förra Riksdagen beviljades emedlertid 175,000 rdr såsom förslagsanslag, efter votering i förstärkt StatsUtsk;t; men vid den innevide har jag ansett det vara rättast att med förhöjning af sjelfva summan borttaga naturen af förslagsanslag, och hoppas jag derföre att StatsUtsk:ts framställning i denna punkt måtte oförändrad bifallas. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Jag kan icke undgå att, i likhet med hvad Hr Björnstjerna redan gjort, fästa upmärksamhefen ytterligare på den inkonseqvens, hvartill Utsk:t gjort sig skyldigt genom att icke föreslå detta anslags utgående som förslagsanslag, då deremot sådant blifvit iakttaget vid den föregående punkten, hvaraf man oekså lätteligen kunde föranledas sluta, att Utsk:t hyste större omsorg för kavalleriets hästar än för garnisonstrupperna. Att de artiklar, som äro nödvändiga för matinrättningarnas underhåll, fluktuera i pris, veta vi alla ganska väl, och det bästa beviset deriör är, att för de tvenne år, som här redovisas, har kostnaden varit så olika, att skilnaden upgår till närmare 60,000 rdr. Att hänvisa K.
Vidare röra dessa anmärkningar klander emot förhållanden, som synas böra godkännas, t. ex. att, emot praxis i allmänhet, inkomster och utgifter genast antecknas i hufvudboken, icke i särskilda förteckningar, som vid årets slut sammanfattas; — ett förhållande, som, när det kan tillämpas, måste anses fördelaktigt, då derigenom både tid, möda och material besparas. Vissa uppgifter hafva Revisorerne funnit icke öfverensstämma med verkliga förhållandet, t. ex. att, enligt Fredinska förslaget, Räntekammaren skulle befrias från all redovisning samt Memorialbokhållaren vara den egentliga redovisaren ej blott för sig, utan ock för Räntekammaren; då deremot nämnde förslag bestämdt innehåller, att och huru en sådan redovisning borde ske, äfvensom alldeles icke förutsätter något dylikt åliggande för Memorialbokhallaren. För att visa den bristande öfvorensstämmelsen emellan Statskontorets hufvudbok och dess konto uti Fredinska rikshufvudboken och derigenom ådagalägga, att. förstnämnde hufvudbok vore ett “otillförlitligt aggregat af ziffror“, har Statskontoret vidare uppställt en mängd af ziiferförhållanden; men, oafsedt att icke någon vigt ligger pä en sådan öfverensstämmelse, då förslaget kunnat uppgöras på alldeles diktade summor, utan att detta hindrat dess bedömande, hafva Revisorerne funnit de anmärkta olikheterna lätt förklarade. Statskontoret har :nemligen vid denna uppställning jemfört belopp, emellan hvilka någon jemförelse i detta afseende icke kan äga rum, såsom mellan statsanslag i Statskontorets hufvudbok, och den derå skedda anordningen och lefver ering en, enligt konto i rikshufvudboken, hvarvid, hvad lefvereringen angår, afräkning dessutom icke skett af sådana deri ingående belopp, som icke tillhöra statsmedlen, — emellan remisser af statsmedel i Statskontorets hufvudbok och remisser, bestående ej blott af statsmedel utan oek af andra, slags medel uti rikshufvudboken, — emellan skuld-balanserna a statsmedlen i den förra hufvudboken och tillgängsbalansema, enligt kontot i rikshufvudboken o. s. v
Det är icke vanligt, att man begär ett ärendes förnyade bordläggning, sedan diskussionen deröfver redan fortgått en stund. Frih. von Schulzenheim, David: Till alla delar instämmande med Frih. von Kraemer, kan jag icke finna det lämpligt att R. o. Ad. skulle upprifva sitt en gång fattade beslut. 1 synnerhet skulle jag önskat, att icke en juris professor föreslagit R. o. Ad. att så tolka § 49 R. O. För öfrigt får jag för min del anhålla om afslag på båda inbjudningarne. Frih. af Ugglas, Gustaf: Det bör visserligen till det ovanliga, att sedan diskussionen redan är börjad, den föredragna frågan begäres ånyo på bordet; men det är dock en obestridlig rättighet att så göra, ty här är det Borgare-St:s inbjudning som H. IY. 28 434 Den 22 Maj f. m. är först föredragen, och den är bordlagd blott en gång. Då R. o. Ad. beslutat att de båda inhjudningarne skola afgöras i ett sammanhang, så måste då afgörandet uppskjutas till nästa plenum. Gr. Hamilton: Det kan icke annat än väcka min förvåning, att min begäran om bordläggning upptagits med så mycken ovilja. Jag bar framställt den derföre, att jag oell flere ledamöter med mig togo för afgjordt, att den ej skulle förekomma förr än i morgon, och jag får således vidblifva min förut gjorda anhållan. Frih. von Schulzenheim: Då R. o. Ad. beslutat, att denna inbjudning skall föredragas i sammanhang med den följande, som redan är 2 gånger bordlagd och således, enligt § 49 R. 0., ovilkorligen skall nu företagas till afgörande, är det besynnerligt, om man skall kunna bordlägga detta ärende ånyo. Jag fortfar i min anhållan om alslag. Gr. Hamilton: Som Frih. af Ugglas yttrat, är det beslutadt, att de båda inbjudningarne skola tillsammans behandlas. Derföre ställdes de också främst på listan, och jag begärde ordet för att anhålla om bordläggning. Andra hade dock redan fått ordet före mig, och min begäran om bordläggning kom derföre ej genast i början. Hr von Knorring, Oscar:
RegeringsFoj men all Bevillning skall utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya Bevillningen af Rikets Ständer fastställd blifver, samt vid alla föregående Riksdagar det alltid inträffat, att den nya Statsregleringen blifvit uppgjord samma år den nya Bevillningen blifvit fastställd, hade fråga hittills aldrig uppstått om bestämmandet af annan tid för nva Statsregleringens början, än den, som för nya Bevillningens vidtagande i Grundlagen finnes stadgad, likasom det icke eller nu kunde sättas i fråga, att ju icke, i händelse den nya Bevillningen, såsom man hade skäl hoppas, under detta årets lopp blefve fastställd, den nya Statsregleringen borde, tillika med den nya Bevillningen, taga sin början med nästkommande år; men då, hvad tiden för hvarje Statsreglerings början beträffade, något allmänt stadgande derom i Grundlagen icke funnes, ansåg Hans Excellence sig ej kunna vägra proposition å bestämmandet af den nu ifrågavarande Slatsregleringens vidtagande å hvilken tidpunkt som heldst, hvarå framställning af någon Ledaniot äskades. Hans Excellence ansåg sig likväl böra fästa uppmärksamheten derpå, alt i händelse den nya Bevillningen icke blefve till alla delar fastställd förr än in på nästkommande år, och följaktligen ej eller kunde vidtaga förr än år i83i, men den nya Slatsregleringens början icke destomindre fastställdes till år 45 H. aa * 34o Den 16 October f. m. i83o, kunde måhända brist i StatsVerketä inkomster uppstå; och Hans Excelience hämtade häraf anledning hemställa., huruvida det vore skäl att nu fatta något beslut orri tiden för nja Statsregleringens början, utan afseende på den lid, då nya Bevillningen hinner blifva fastställd. Herr von Hartmansdorff': Jag täger mig friheten föreslå den förändring uti hvad jag förut yrkat, att derest bevillningen fastställes inom år 182g, Statsregleringeii må börja med år i83o. Friherre AnckarswärdCarl Henrik:
R. o. Ad. torde vid genomläsning af 106 § benäget finna, alt derest ingen förändring göres i 38 §, så äro Konungens rådgifvare ansvarige inför Riksrätt, både när de underlåtit göra föreställningar mot allmänna lagens öfverträdelser, och när de underlåtit vägra contrasignation ä beslut, hvarigenom grundlagen öfverträdes. Således äro de i intetdera fallet befriade från laga äfventyr. Skillnaden mellan hittills gällande och nu föreslagna sladganden är blott den, att hittills kan contrasignation vägras blott i ett fall, nemi. då beslutet är stridande mot Reg.F., eller, som det rättare borde heta, mot grundlagen, men hädanefter borde vägran af contrasignation utsträckas äfven till öfverträdelse af allmän lag. Denna slags vägran är för vårt land alldeles egen. Mig veterligen finnes den icke i något annat rikes statsförfattning, och måste med all varsamhet begagnas. Också har man sett, att det icke varit mer än vid ett enda tillfälle sedan 1809, som man hört omtalas att sådant kommit i fråga. Detta torde äfven bevisa, att en rådgifvare hellre lemnar sin plats, än begagnar ett medel, som så svårt comprometterar Konungamakten. Jag tror således, att man utan fara kan låta bero vid de stagan den, som nu finnas, men att betänkligt vore att längre utsträcka vägran af contrasignation. Ständerne hafva visserligen icke någon rättighet att directe pröfva, huruvida en Statsrådsledamot bör ställas under Riksrätt, utan det är Const.Ulsk., som bör derom besluta. Men då vi under förra riksdagen sett detta Utsk. ställa Statsrådets medlemmar under Riksrätt i anseende till 31 särskilda punkter, så hade väl Const.Utsk. trott rådgifvarne hafva I alla dessa mål olagligen förfarit. Vore det nu stadgadt, alt allmän lags öfverträdande skulle medföra contrasignations vägran, i huru många fall skulle man då icke måhända hafva gjort Regeringen maktlös och bragt ärendena att stanna; ty huru olika tydes icke hvad lagligt är? Man får ju äfven i Högsta
En värd talare, Herr Friherre Anckarswärd, har här upprepat en maxime för Styrelsen att följa, nemligen den, ”att göra lydnaden så litet tungj sorn möjligt.’’ Han tyckes dock härvid glömma, att den lag vi lyda, icke är en envåldslag, utan af folket sjelf stiftad. Lydnaden kan väl ändock för vissa vara tung, men måste likvist iakttagas, intill dess lagen blifver upphäfd; och hvad som bär borde lända en Styrelse till beröm, eller att Hon utkräfver positiv hörsamhet för lagliga institutioner — ett omisskänneligt tecken på hennes kraftfullhet — varnas Hon nu för, såsom en ovigtig iagttagelse. Men den Styrelseform vi efterlefva, föreskrifver de båda Statsmagterne, Regeringen och Folket, ömsesidiga pligter och rättigheter. Styrelsen har sig delegerad rättigheten, att blifva bestämdt åtlydd uti de administrativa åtgärderne. Folket deremot har den rättigheten, att anmärka vissa styrelseåtgärder, som finnas felaktige. Hvad skulle nu den ädla Friherren kunna invända, om man anförde den gensats, att folkets rättigheter äfven böra för Styrelsen Den i December. 9 göras sä litet tunga, som möjligt? Eller huru skulle Herr Friherren kunna försvara ett annat förfarande? Troligen önskade Herr Friherren, att folket, eller dess representanter ville instämma i hans nuvarande solo. — Nå väl, låt oss tänka oss detta ett ögonblick! —Låt oss föreställa oss, att Rikets Ständer skulle uti en skrifvelse inför Thronen yttra sig i samma anda, som Herr Friherren här åtskillige gånger gjort. Tror väl Herr Friherren, att svaret skulle uteblifva, och i hvilka ordalag väntade väl Herr Friherren detsamma? månne uti ton och skarphet eftergifvande, utan reciprocitet? — Nej Herr Friherre! — förlåt mig om jag misstager mig, men jag tror, alt detta svar skulle blifva för Herr Friherren mera förskräckande, än det ordet oinskränkt, som nyligen fästat Herr Friherrens uppmärksamhet uti någon Kongl. Författning, och som så förskräckligt, efter eget medgifvande, framställt sig för honom.
Delande den af fullmäktige, i fråga om oftanämnde kassas kapitalbehållnings tillökande medelst ytterligare donation från det allmännas sida, uttalade och med sistlidne riksdags Stats-utskotts yttrande angående enahanda framställning öfverensstämmande åsigt, får jemväl nuvarande Statsutskott afstyrka kassa-lörvaltarnes anhållan om utbetalandet till kassan af ofvauberörde i riksgälds-kontorets räkenskaper balancerade äldre skuldposter samt den inflytande försäljningssumman för de af förvaltarne omförmälde räkenskapsböcker och handlingar. Deremot och då samma skäl, som föranledde Rikets sist församlade Ständer att bevilja ett villkorligt understöd för fullgörandet af denna kassas pensionerings-skyldighet, ännu fortfara att va - 4 Stall-Utskottets Utlåtande, N:o 182. ra gällande, får utskottet, sorn, lika med fullmäktige, anser detta understöd böra under förut stadgade vilkor något ökas, för att närmare kunna motsvara det dermed åsyftade ändamål, tillstyrka, att, derest enkeoch pupill-kassans vid riksgälds-kontoret afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för innevarande och påföljande år intill slutet af nästa riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som under samma år kassan ålegat, må den sålunda uppkomna bristen, till ett belopp af högst Ett tusen riksdaler årligen af riksgälds-kontorets medel få godtgöras, med förbehåll likväl, att hvad sorn af denna anslagssumma för ett år ej behöft användas, icke får för ett annat år af kassan tillgodonjutas; varande härvid dessutom det vilkor fästadt, att ej mindre delegarnes bidrag än pensionerne under tiden utgå utan förändring i deras uti kassans nu gällande reglemente bestämda belopp. Stockholm den 17 Maj 1848. Ant. till Exp. Utsk. den 18 Maj, kl. 11 f. m. Utlåtande, angående intecknings-säkerheten för ett 11 eg em enis srk r ifvaren vid Kronobergs regemente, Iiapitenen F. G. Kängström nii ddeladt byggnadslån.
Med ogillande af Utskottets i Betänkandet N:o 194 afgifna och här vidhållna yttrande, fann Ståndet för godt bifalla hvad i högstberörde nådiga Proposition blifvit föreslaget. N:o 300, i anledning af väckt motion om anslag till Lasarettet i Lund. Återremitterades. N.o 301, i anledning af väckt ^motion om anslag till Baggens-Stäkets upprensning. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 130, i anledning af väckt motion om utfärdande af fullständig förordning om val af Orgelnister, Klockare och andra Kyrko-betjente. Med ogillande af Utskottets yttrande, beslöt Preste-Ståndet, för sin del, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit låta utfärda förnyade och fullständiga stadganden om val af Orgelnister, Klockare och andra Kyrko-betjente, och antog Ståndet, att för sådant ändamål Kongl. Majlis nådiga pröfning underställes det förslag i berörde hänseende, hvilket finnes i förevarande Betänkande intaget, likväl med dels tillägg af ett så lydande nytt moment vid slutet af 3 §: ”Är Folkskolelärare-befattning med endera af eller begge dessa tjenster förenad, då erfordras tillika betyg, och tillsättas befattningarne enligt 6 § 1 och 2 mom. Folkskolestadgan; dock böra särskilda prof afläggas för den eller dem af öfrige tjenster, som äro med Folkskole-lärarebefattning förenade”, dels uteslutande af de i 19 § förekommande orden: ”i brist af 3:ne behörige sökande, varde ny ansökningstid kungjord”. Frän Prot.-Utdrag den 30 September 1854. 457 Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Expedilions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, N:o 103, i anledning af Kongl.