Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1827 tydligen utmärkte, att, vid bristande tillgång till böter, ådömda för särskilda brott, till ocb med genom särskilda utslag, förvandling till kroppsstraff borde ske efter böternas sammanräknade belopp; i enlighet hvarmed hustru Wikberg rätteligen skolat ådömas endast åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, såsom motsvarande stöldens värde samt plikten för smädeord, tillhopa 14p daler silfverin ynt; men Säbrå HäradsRätt, emot berörde lagrum, vid bestämmande af kroppsstraffet för hustru Wikberg, beräknat särskildt straff för b vartdera af de brott, hvartill hon ansetts saker, samt dömt henne att undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, eller fyra dagars fängelse utöfver hvad på hennes förbrytelser lagenligt bort följa; alltså och då tillförordnade Domhafvande!!, i dess afgulna förklaring, sökt att HäradsRättens ifrågavarande för vand lingsbeslut, såsom efter hans förmenande lagligt, försvara, funne Kongl. HofRätten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, det tillförordnade Domhafvanden skulle, för HäradsRättens anmärkta lagstridiga åtgärd, böta Femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banko samt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hustru Wikbergs underhåll i häktet under fyra dagar med 28 sk. samma mynt; men då hustru Wikberg afstått från ersättning för det henne obehörigen tillskyndade lidande, ansåge Kongl. HofRätten något yttrande derom icke erfordras. Detta utslag, hvaröfver hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär af tillförordnade Domhafvanden blifvit anförda, har Kongl. Maj:t, genom dess med Högsta Domstolen beslutade Utslag af den 3 Mars innevarande år, fastställt; otn hvilket beslut Högsta Domstolens dervid närvarande Ledamöter, Herrar JustitieRåden Isberga Engelhart, Nordenstolpe, Grefve Snoilskyj Grefve C. Sparre och Grefve G. A. Sparre sig förenat.
Den 13 December f. m. värt land rättighet att till embetsoch tjenstemän, med några ytterst få undantag, hufvudsakligen af Biskopar och Borgmästare, utnämna hvilka Svenske män han behagar, och dessutom kan han taga sig rättighet att, om någon annan underordnad myndighet tillförene utnämnt vissa tjenstemän, förändra detta efter behag och framdeles sjelf utnämna dem. Slutligen har Regeringen, såsom vi alla veta, en enväldig makt öfver den ekonomiska lagstiftningen, en lagstiftning, hvars omfattning icke blifvit underkastad något förtydligande eller någon begränsning alltsedan 1809 års statsskick infördes. Till följd af denna makt kan sålunda Regeringen ännu föreskrifva en Svensk man huru stor eller liten del han får besitta af Svensk jord; hon kan föreskrifva hvarje Svensk man på hvad sätt han äger rättighet att föda sig med sina händers arbete; hon kan till hvarje Svensk man säga, — jag vill icke påstå att så skett, men det kan ske, — hvad han äger rät tighet att äta och dricka (vi hafva sett att K. M. utfärdat förbud att dricka kaffe), samt huru han äger rätt att kläda sig (vi hafva sett huru en lag i en förfluten tid beskref huru vida klädningar fruntimren skulle få nyttja). Denna makt qvarstår ännu oförändrad, enl. den tolkning som gifves åt begreppet om allmän hushållning. När nu Regeringen äger en sådan makt och derjemte makten och chefskapen öfver embetsoch tjenstemän, samt krigsmakten till lands och vatten, så innefattar detta en envåldsmakt, som icke är tempererad af något annat än Statsrådets ansvarighet inför grundlagen samt den rättighet, som Ständerna äga att neka medel till statsbehofvens fyllande. Hurudan Statsrådets ansvarighet är hos oss känna vi, samt huru svårt det redan är att genom Const.Utsk. få fram en anmälan till R. St:r om några anmärknrr, som komma plockoch stycke-vis; desto svårare är det att åstadkomma någon genomförd teckning af systemet, eller för Ständerna att utöfva någon moralisk påtryckning genom någon samfäld adress, på sätt 107 § Reg.F:n skulle kunna föranleda.
Banko, eiler så ringa, att en kommun i sistnämnde kategori dermed icke kunnat åstadkomma hvad sorn erfordrats för en enda fattig familjs underhållande i I års lid; att åtskilliga Socknar afsagt sig rättigheten att af det erbjudna understödet komma i åtnjutande, andra åter icke; fått detsamma sig tiiisändt, och att, utaf de år 1840 anslagne 4000 R:dr, allenast 3035 R:dr 26 sk. 9 runst., indus!ve den för Nybyggare särskildt bestämde del af anslaget, blifvit utlånade; så torde det kunna antagas, att endast de åren 1832 för hela Länet och 1838 för 4 Pastorater iemnade understöd, tillsammans 44,000 R:dr Banko, varit föranledde af ett existerande behof af den beskaffenhet, att det efter min åsigt bordt föranleda anlitande af Statens mellankomst. Af bela det förstnämnda beloppet 71,000 Rrdr Banko hafva vid den undersökning sorn hållits till följd af sednaste Riksdagsbeslutet till utredande, huruvida hos allmogen då ännu utestående fordringar för missväxt-understöd borde alskrifvas eller uttagas, 11,833 R:dr 33 sk. 2 rst. blifvit anmälde lill afkortning, och 818 Rnlr 19 sk. 9 rst. uteslå ännu hos sådane gäldenärer, som ansetts ega förmåga att betala, och komma alltså att i före» skrifven ordning liqvideras. Banko, deraf allmogen sjelfmant återbetalt största delen, af de låneunderstöd, den erhållit inom derföre bestämde tider, har dock till hela beloppet icke kommit Statsverket till godo, utan hafva omkring 12,000 Rrdr Banko blifvit 28 förskingrade, dels af förre Lands-Karaereraren och förre Landt-Räntmästaren, dels af numera aflidne Länsmän, som fått med uppbörden af desse medel taga befattning.
Nu sympatiserade hon och Harry med hvarandra, voro lyckliga öfver att vara i hvarandras närhet. Hur länge skulle det fortfara? Om den ene förändrade sig — eller båda, om man åter fick en annan syn på tingen, andra sympatier, andra ideal? Och det vore ju möjligt, troligt! Man kunde inte en gång svara för sig själf; det man ansett omöjligt, otänkbart, det gjorde man! Man var inte densamma, inte ens efter några korta år. När var man egentligen sig själf, vid aderton eller vid tretti? Mot hvilket jag skulle man vara trogen, mot det förflutna eller mot det som sorger och erfarenhet och tiden utvecklat en till? Egentligen var man endast sig själf i nuet, i ögonblicket, man var helt och hållet stämningsmänniska! Det var en ångestfull tanke för den, som än en gång skulle lofva tro-het för lifvet. Å, hvad det hade varit lugnt att vara död! Hon kände det nu, när hon skulle lefva, var fästad vid en lefvande, passionerad varelse, skulle börja på nytt! Den nervösa oro, som plågade henne, gjorde henne alldeles oberäknelig i hennes förhållande till Harry. Han förstod henne inte. Ibland, när han satt hos henne i skymningen, kunde hon lägga hans hand öfver sina ögon, luta sig tillbaka i hans armar och hviska: jag är lycklig, så lycklig! och ibland tålte hon icke, att han rörde vid henne. Ofta under det han talade om deras framtid, alluderade hon på sin forntid, liksom gaf honom ett slag i ansiktet med sitt: »Ser du, jag som enka ... om du gift dig med en ung flicka ... när Gerhard lefde!» Hon insåg själf, att det varit både klokare och bättre att ej komma fram med dylika yttranden. Hon visste att det pinade honom, men det var något inom henne, som dref henne att säga de orden, att ge luft åt de tvifvel, den ångest, som rörde sig inom henne. Det var, som om hon med all makt ville rycka honom från hans drömmar och illusioner. Hon drabbade sig själf genom honom: sådana drömmar, sådana illusioner hade också hon haft. Hvad man är barnslig, hvad man är dum!
Då erfarenheten bestyrkt angelägenheten och hehofvet af ej mindre en för ändamålet lämpligen organiserad dylik styrelse, än äfven skickliga tjenstemän för ledning och tillsyn vid verkställighet af arbeten utaf förenämnde beskaffenhet, hvilket behof gör sig än mer gällande, i den mån sådana arbeten tilltaga, föreslår Kongl. Majit, att aflöningen för Styrelsen öfver Allmänna Vägoch Valten-byggnader, jemte tjenstgöringsarfvoden för bemälde under samma Styrelse lydande tjenstemän, måtte bland Sjette Hufvudtitelns anslag till utgifter af ordinarie eller ständig egenskap uppföras, alt frän den tid, då nu skeende Statsreglering vidtager, årligen utgå nied ofvannämnde belopp, eller , . 6:o. Jordbruket, Handeln och Näringarna. a) Skiften och Afvillringar: Då, för påskyndandet af de angelägna afvittrings-ärendernas afslulande i rikets nordligare län, Kongl. Maj:t ansett det vara af synnerlig vigt, att personer, som ådagalagt nit och skicklighet vid dylika ärendens behandling, blefve för någon tid förordnade, att, mot erhållande af lämpliga arfvoden, hos Kongl. Maj:ts Refallningshafvande i Wester-Norrlands samt Westeroch Norr-bottens län, äfvensom hos Kammar-Kollegium, såsom föredragande, handlägga der förekommande afvittringsmål, vill Kongl. Majit, på grund häraf, samt öfriga i närlagde protokoll öfver Civilärenden för den 9:de innevarande månad, upptagne skäl, i Nåder föreslå Rikets Ständer, att, jemte bibehållande af nuvarande äldre anslag af 42,000 R:dr för »Skiften och Afvittringar», hvilket, så snart afvittringarna i Gefleborgs och Jemtlands län hunnit i allo afslutas, bör blifva för sitt ändamål mera tillräckligt, lill fortskyndande af afvittringarna i Wester-Norrlands samt Wester-och Norr-bottens län bevilja ett särskildt lillöknings-anslag af R:dr årligen för den tid, under hvilken nästa Statsreglering varder gällande.
En sak är viss, att den verkligt konstnärliga orkestern, som spelar här två gånger dagligen under anförande af Romeo Accursi och som med samma aldrig svikande samspel, med samma smak och samma virtuositet utför den mest olikartade musik från Bach, Grétry till Saint-Saëns och Wagner, är värd ett bättre öde än att nöta ut sina krafter på en sådan plats och för en sådan publik, en publik, som infinner sig här efter ett uppgjordt möte eller en strid utkämpad vid trente-et-quarente-bordet, för att tanklöst lyssna till ett fragment af Beethoven, med klangen af kastade guldstycken ännu ljudande för sina öron. Det är onekligen om qvällarne som omsättningen i spelsalarne är störst. De häftigaste bataljerna vid spelborden utkämpas vid ljussken, och det stora flertalet af de mera rutinerade spelarne använder förmiddagen till att i tidningsrummet läsa dagens tidningar, att höra på konserten eller deltaga i den af Monte Carlos styrelse anordnade dufskjutningen, och först sedan de intagit sin middag i Hôtel de Paris, infinna de sig på valplatsen. När ni öppnar dörren till spelsalarne, möter ett öfverraskande perspektiv ert öga. Framför er ligger en fil af tre ofantliga salar, dekorerade i morisk stil; de två närmaste äro för rouletten, den tredje för trente-et-quarente-spelet. Hvad som genast väcker er förundran är tystnaden härinne, ty oaktadt flere hundra personer röra sig fram och åter på de bonade golftiljorna, förnimmes blott ett dämpadt återhållet sorl – det är som man härinne talade i hviskningar – och blott i de smala sidogallerierna till den andra roulettsalen, der de, som hvila sig från spelets ansträngningar, hafva sina små tête-à-têter, får man höra mera högljudt prat. Kring sjelfva roulettborden råder ett nästan högtidligt allvar, så att man äfven på afstånd kan urskilja banktjenstemannens entoniga: »Faites votre jeu, messieurs! Votre jeu est-il fait? Rien ne va plus.» (Sätten ut mina herrar! Äro alla insatser gjorda?
Utskottet, som, till fullgörande häraf, genomgått och granskat de i 6 Artikeln, I, 2, 3, 4, 5 och 6 Afdelningarne af Banko-reglementet den 4 December 1854 intagna sladganden och dervid tillika tagit i behörigt öfvervägande de från respektive Riks-stånden till Utskottets behandling remitterade motioner, hvilka antingen afse ändring i dessa stadganden, eller innefatta förslag, som med dem ega sammanhang, får, efter noggrannt bepröfvande, härigenom afgifva förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse under kommande tiden intill nästa Riksdag, med tillkännagifvande, att Utskottet åt nedan upptagna föreskrifter gifvit den uppställning, att de, i händelse af Rikets Ständers godkännande, kunna omedelbart och utan den förutgångna fastställelse, hvarom 8 § i Utskottets instruktion förmäler, uti blifvande Banko-reglemente införas. De i första Afdelningen af (i Artikeln under §§ 158—138 meddelade föreskrifter angå Utlåningar till Staten och Allmänna Inrättningar. Dessa föreskrifter, hvaruti förslag till ändring ej blifvit väckt, har Utskottet ansett höra bibehållas, likväl med iakttagande deraf, att de summor, som, nu beräknade i Banko, skola från och med 1858 års början i Bankens räkenskaper uppBih. till B. SL Prof. 1856 § 1857. 6 Sami. i Afd. 16 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. tagas i Riksmynt, varda utförda jemväl i denna myntsort; hvadan berörde föreskrifter skulle komma att lyda som följer: l:o.
Deremot hafva andra ledamöter af Borgareståndet yttrat betänkligheter i afseende å oinskränkt medgifvande af ifrågavarande förmåner, hvilka ansågos försvaga kontrollen öfver tulluppbörden och befarades, derest rättigheten att införa utländska varor utvidgades, förvandla nederlagsmagasinen till salubodar för ulländnipgens produkter; äfvensom det anmärkts, alt frågor af förevarande beskaffenhet bäst reglerades af Kongl. Majit, efter pröfning af serskilda ansökningar. De till handelns underlättande i kreditupplagsoch nederlagsrätten medgifna undantag från allmänt stadgade grunder för varors tullbehandling torde svårligen någonsin kunna öfvergå från undantag till regel och sålunda medgifvas äfven rikets obetydligaste sjö- och stapelstäder, enär tillbörligt handhafvande af dessa exceptionella föreskrifter kräfver tullbevakningens organiserande på ett sätt, som, utsträckt till alla dessa städer, otvifvelaktigl skulle medföra kostnader, öfverstigande, åtminstone för vissa platser, de fördelar, som både orten och det allmänna deraf kunde tillskyndas. Då Utskottet således anser sig icke kunna tillstyrka bifall till den allmänna förändring omförmälda motioner afse, och det för så väl Utskottet som Rikets Ständer blefve vanskligt alt, äfven om närmare utredning af behofvet för en eller annan stad af dessa förmåner åtföljde derom väckta motioner, hvilket dock nu icke är fallet, i dylikt hänseende, utan vederbörande embetsrnyndigheters hörande, ingå i 72 Éevillnings-Utshotlets Betänkande, JVl 8. speciel pröfning, men en sådan pröfning deremot lämpligast lärer, på satt hittills ock egt rum, företagas af Kongl. Maj:t, uppå serskilda underdåniga ansökningar från de stapelstäder, som åstunda ifrågavarande förmåner, hemställer Utskottet, att omförmälda motioner icke må från Rikets Ständers sida till någon åtgärd föranleda. Stadan Landskrona, som i nyss antydda ordning sedan sista riksdagen undfått kredit—n pplagsrätt, bör följaktligen intagas i 12 §:s förteckning öTver de städer, som åtnjuta denna rättighet.
Den skall ha innehållit, att en högre artilleriofficer (såsom sådan utmärkt) vid namn Karl Cronstedt skall på sin dödsbädd år 1750 för Tollstadius under samvetsångest bekänt sig ha i samråd med en officer vid namn Magnus Stjernros, som var Karl XII:s drabant under de sista 11 åren af hans lefnad, begått mordet å konungen, dervid skulle så ha tillgått, att Cronstedt laddat geväret och Stjernros aflossat skottet. Cronstedt skulle bedt Tollstadius besöka Stjernros för att förmå honom till bekännelse, men Stjernros hade nekat och sagt sig tro, att Cronstedt yrade. När Tollstadius kom tillbaka med detta svar, yttrade Cronstedt: »För att visa att jag icke talar i yrsel så säg honom, att den bössa, med hvilket skottet lossades, är den tredje i ordningen bland dem som hänga i hans rum.» När Tollstadius framförde denna helsning till Stjernros, blef han nedslagen och bad Tollstadius gå. År 1847 utkom i en dansk historisk tidskrift den förutnämnda skriften af Paludan Müller med titeln: »Er kong Karl den tolvte falden ved snigmord?» Deri söker författaren bevisa, att konungen blef skjuten från fästningen. Den 30 augusti 1859 skedde en undersökning å Karl XII:s lik af anatomie professorn Retzius, kirurgie professorn Santesson och medicine doktorn V. Lundberg, hvilka på ansökan af professor Anders Fryxell af kongl. Maj:t förordnats att företaga en sådan undersökning. Det dervid förda protokoll, som fins i riksarkivet, slutas sålunda: »På grund af ofvanstående få vi undertecknade härmedelst förklara och tillika såsom svar på antydda frågor meddela följande: Skadan har varit ögonblickligen dödande och tillkommit genom skjutvapen; 2) Skottet har gått in på venstra sidan vid yttre kanten af ögonhålans benring (margo orbitalis) derifrån med i det närmaste horisontal riktning passerat genom hjernhålans främre hälft, utefter dennas botten snedt bakåt till trakten framom högra örat och der gått ut.
Stånd blifvit projecterad att afgå till Kongl. Maj: Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen samt Ha Kongl. Höghet Hertigen, hvilket Tillägg t det minsta synes mig öfverflödigt; så kan ja då jag under ingen synpunct gillar det besh 60m i anledning deraf blifvit fattadt, ingalun neka mig begagna den Tätt, som 42 §. uti Ri darhus-Ordningen lemnar mig, att mot det f; tade beslutet till Protocollet anmäla min Rest vation. Att vid ett tillfälle, då Riksens Stä Den. 3 Dettmbtr. *3 der i början af denna Riksdag gä att för Kgl. Maj:toch Hans Kgl. Höghet Kron-Prinsen hembära tacksamhets • offer för den oafbrutna omsorg Kongl. Majrt haft för Rikets väl, samt lyckönskningar öfver Hans Kongl. Höghet Hertigens uppnådde myndighets-år, göra sådana Tillägg, som snarare likna missnöje och förebråelser, än det man bör hafva anledning tro varit Borgare-Ståndets afsigt, vågar jag förmoda ingalunda kan vid kallt och moget öfvervägande vinna Högloft. Ridderskapets och Adelns gemensamma bifall, Baron Stael har yttrat, det Ständerne borde begagna samma tillfälle att göra Kgl. Maj:t uppmärksam på det allmänna elände, hvaruti Landet genom inre penninge-bekymmer sig befinner, samt den omöjlighet, hvaruti Innevånarne äro att betala sina Krono-utskylder, utan deras fullkomliga undergång, innan Kgl. Maj:t vidtagit åtgärder till underlättande deraf, m. m. Jag har redan nämnt och tror mig äga full anledning upprepa, det jag anser detta Tillägg högst obilligt. Kongl.
"Mamma, hör", ropade Arvi, "fiskarna nappade så rysligt på våra krokar, och en höll på att komma upp, den var redan nästan, nästan på bryggan, men föll sedan tillbaka, och den var så stor, så här lång!" "Ja, och jag tänkte också få, men när Lyyli skrek, så blef fisken skrämd," sade Ella. "Mamma borde neka Lyyli att komma på bryggan, hon är der bara i vägen för oss och så faller hon ännu en vacker dag i vattnet." "Men ja' fallej inte", försäkrade Lyyli. "Hvarför får inte Lyyli se på, när ni metar?" frågade modren. "Men hvems fel är det, om hon faller i sjön?" vidhöll Arvi. "Lyyli aktar sig ju, att hon inte faller?" "Lyyli attar sej." Mina klädde af barnen, och Alma ordnade sin toalett. Hon knöt på sig ett nätt hvitt förkläde och satte en hvit spetsremsa kring halsen. Sommarhatten klädde henne, det visste hon, der hon stod framför spegeln och satte den på hufvudet. Sedan tog hon sin arbetsväska och gick småsjungande ner. "Der kommer hon ju," sade John. "Hvem af herrarna saknade mig?" frågade Alma. "Undertecknad, er ödmjukaste tjenare," svarade magister Nymark. "Det var mycket artigt gjordt af er." "Nog saknade också jag, fastän jag inte hann säga något ännu," upplyste borgmästar Lagander. Apotekar Leistén smålog endast; han ansåg sig vara alltför gammal för sådant der. "Om ni skulle veta hur ofta vi verkligen sakna er," fortsatte Lagander. Och huru vi förebrå Karell för att sällskapslifvet blifvit så ledsamt och tort." "Stackars John! Huru kan ni skjuta skulden på honom?" "Det var ju han, som tog bort er från vår krets. Ända sen dess ni gifte er, har ni inte visat er någonstädes." "Och är det också hans fel, att jag blifvit gammal?" "Ni gammal?" utropade Nymark och betraktade henne med förtjusta blickar. "Snart trettio år." "Enligt Balzac börjar qvinnan först då blifva intressant."
Detta Ständ, säger jag, ffulle i Medel-SLändet winna en Bundsförwandt, mägtig genom förmögenhet och uplysning, deltagande i Ridderssapets och Adelns intressen såsom ägare af Säterier, Frälsehemman, Bruk m. m. deltagande i detz esprit genom upfostran och umgänge, såsom Ämbetsman, Officerare m. m. äfwen genom mängfaldiga flägtffaper och sä widare. Jag anhäller derföre, det täcktes Herr Grefwen och Landtmarffalkcn til Höglofi. Ridderffapets och Adelns bifall proponera: at frägan om Ofrälse Postetzionaters representation wid Riksdagar mätte jamte denna min motion remitteras til Lonsritutions-lttskottet at Utredas och til Riksens Ständers afgörande framställas, med all möjlig skyndsamhet wid den tid och i den ordning Regeringsformen tilläter och utstakar. I fall denna kropositlon winner bifall, torde beslutet genast böra meddelas wära MedStänder, jämte anmodan at derutinnan med ost sig förena. Ätffillige ropade härwid proposition, men näqra hördes begära detta förslag pä bordet. Äter ropades om proposition; men Herr Grefwe» och Landtmarffalken förklarade at saken blefwe pä bordet hwilande. Herr 932 Den 87 Iunii. Herr 6ripenva1ät, g.icod loric, yttrads sig: frägan är icke ny, den är wäckt af Hans Lxelwnce Herr Grefwe !<uutll. U1-LXI8 har ock warit at genast remittera, Wemoriuler til Utstött, således nödgas jag protestera mot Herr Grefwens och Landtmarssalkcns åtgärd, hwaraf ensamt tids utdrägt är winsten. Herr 8kjöl6e!>ranä, förmälte stg, i fall hans motion nu lades pä bordet, allenast önsta och anhälla, at den snart äter mätte til öst werläggning uptagas. Hans Irxceitence Herr Grefwe Uuutb, Uric.
Han var en af de märkligaste bekantskaper vi gjorde under resan och många gånger talade vi om honom och hans sätt att diplomatiskt ställa till en klinik i Jorm. Om själfva sjön och folket är icke mycket att säga. De hade det mycket fattigare än Jorms bebyggare och voro därför häller icke så snacksaliga och lifliga. Hvad de mest talade om var den nya landsväg, som från Gäddede byggts genom Gusvattnet och Storvattnet för att vidare i sinom tid fortsätta till Ström. Vi sutto i en eländig »bondgård» och talade med dem om en lots till ett lappläger på Blåsjöfäll och kommo att berätta, att vi från Håkafot gått öfver nedre delen af Karlberget och genom skog för att pröfva den nya landsvägen till Gäddede. Vid första ord om vägen kommo jämmervisor. Vägen hade dragit öfver dem oerhörda skattebördor. Tre hemman i Blåsjön skulle just gå på auktion — för utskylder sades det. En man vid Rankasjön hade nödgats sälja sin bästa ko för landsvägens skull. Med mycken ansträngning hade medlidsamt folk året förut skaffat den ofärdige och sjuke mannen en häst, och denne skulle just tagas, då mannen beslöt sig att offra kon. Han hade 8 barn och hade knappast en matbit i huset. Förr än landsvägsbygget började, hade han haft omkring 10 kronor i skatt, hvilken nu fyradubblats. En annan man hade genom landsvägsbygget fått 100 kronors extra utskylder, ett väldigt extra tillägg för en bonde utan annan förtjänst än det obetydliga, som kan bli för smör, ost och ett och annat slaktkreatur. På flera år ha trävarubolagen icke drifvit någon afverkning i denna trakt, och man vet hvad det betyder. En tredje bonde — den vi just sutto hos — hade också fått sig en knäck af landsvägen. Under den sommar, som gått, hade från denna gård tarfvats 53 dagsverken till vägbygget, men då han ingen hade att sända i sitt ställe och själf såsom invalid icke var i stånd till sådant arbete, debiterades han med 2:50 pr dag. Nu skulle en större pantning eller konkurs öfvergå honom. Den förbannade landsvägen!