Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträdes den, som Fländel för egen räkning idkar, att till salu felagtig eller förfalskad vara utbjuda, eller i sin Näring pä annat sätt lägst) idigt sig förbäller, slånde lian det ansvar, sorn allmänna Lagen oell särskilde forfattningar föreskrifva, och ai>komme målet på vedet bodig Domstols profning. §. 5. Eli o, som idkar sådan Fländel, som icke annorlunda, ån i förening med Burskap må ega rum, utan att liafva Burskap i behörig ordning sökt och vunnit, bafve förbrutit varan, och böje forsta gången Tretton Riksdaler 16 Sk. B:co, hvilka böter sedan för hvarje gång fördubblas. §• 6. Åf dc, efter denna författning utgående böter, äfvensom de, enligt 5 §. förbrutne Varors värde, tillfälle ena hälften Åklagaren eller Målsegaren, och' den andra en fond, sorn under Magistratens och FlandelsSocietetens gemensamma vård bör samlas och förvaltas lili IlandelsSocielelens nödige utgifter, och till understöd för af sig komne Flandlande och Flandelsbetjenter, eller aflidne Handlandes och Handelsbetjcntcrs Enkor och barn. I brist af tillgång till böter - xi2 Lagutskottets Retänkandett. ne, förhålles med deras förvandling i likhet med vitesböters. §• 7- Vederbörande Fiscaler åligger, att i hvad på deras åtgärd ankommer, handhafva verkställigheten af denna författning; varandes de berättigade, att i de uti 5 §. omförmäldte fall, gora beslag, så vidt likväl sådane kunna ske utan behof af husvisitationer. Varder beslaget ogilladt, böte beslagaren fulla värdet af den i beslag tagne varan, hvilken dessutom oskadd eller jemngod, bör kostnadsfritt återställas. Stockholm den 18 Julii 1823. Joli, Jac. Kleman. Utdrag af Protocollet, hållet hos 'Riksens Högloft.
Jag måste således vidblifva det vördsamma yrkande jag först gjur - Den ay Augusti e. m. de; men erkännande riktigheten af Frill. Cederströms anmärkt]. att återremiss vore tjenligare än afslag, förenar jag mig med honom derom. Hr Hjerta, Lars: Ehuru StatsUlskrs utlåt., efter min förmening, icke uppfyller de behof, som äro för handen i afseende på en inskränkning i denna del, sedan Utsk. afslagit nästan de vigtigaste delarna i Hr Pelre's motion, tror jag dock att man gör bättre alt bifalla än afslå det; och jag liemtar en anledn. till denna tanke derifrån att jag icke tror, lika med en talare, som först yttrat sig, alt den enda eller den väsendlligaste svårigheten, som man åberopar för att få ministeren complellerad, härleder sig från farhågan för personernes framtida existens, om de skulle komma att gå ifrån embete!, ulan från något helt annat. Hr von Hartmansdorff: Bland de hinder, som förekomma emot Statsrådets fullständigande, är utan tvifvel den offentliga smädelsen emot Konungens rådgifvare ett af de största. Månne detta icke härrör af tryckfrihetens missbruk? och månne det kan afhjelpas på detta sätt? Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: I afseende på hvad den siste talaren yttrat, vågar jag tro att icke alla, som frånoch tillträda ministerer, finna sig lugnade öfver den smädelse, hvarför de varit blottställde, derigenom att de blifva hugnade med en ansenlig pension. Hr Hjerta: Jag vill blott hafva äran tillägga till mitt förra yttrande, att jag lyckönskar mig alt genom detsamma hafva gifvit talaren näst före den siste tillfälle att återkomma lill ett af sina favorit-ämnen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla StalsUtsk:s utlåt. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid utlåt, N:o 282 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Ropades äfven ja och nej.
Ständer efter ben, na tids förlopp härigenom komma i tillständ att brdb, ma huruwida Salt - tillwerkning för Landets behof bär stär att winna, eller hwad i den wägen är att förwänta. Winner detta som jag nu i all wälmening haft äran anföra, Högwälborne Herr Grefwe» och LandtMarskalkens saint Riddcrskapct och Adelns approbation, arhäller jag ödmjuk, st om proposition, och att det mätte remitteras till Economic-och BeswärS - Utskottets utlätande, samt detsamma med de öfrige Respccstve Riks-Ständen fä communiceras. Remitterades till Economic-Utskottet. Hans Excellence Herr Grefwe kuutlr, Lric, anfäg detta mäl i anseende till dell föreflagne TullförhöZningcn hafwa gemenskap med Bewillning. n och hemstäldc derföre om icke bet samma borde tillika remitteras till Bewillnings - Utskottet. 4726 Den Zv Gctober. Herr Grefwen o ch Ordföranden tillkännaaaf Friherre cch 'iVertarstecits ärhällan, akt dck nf honom inlämnade och d. 16 Ockobcr hos Rid-> derstapet och Adcln uppläste samt till Stats - Utstoklet remitterade Memorial, rörande Friherre k-ie-rmu-Iius Chartc - samling, kunde n,ed be östige Respcckive Stånden sä eommuniceras. Bifölls. Upplästes ett af Hans Exccllcnce Herr Friherre I^iU^ncr°!U2, Kokärr, iulemnadt Memorial sä lydande: wördsaurt Memorial! Det förändrade skick, hwantti de fläste Rikssamhällcn i Europa blifwit igenom nu warande krig försatte, föranläter ofelbart wid ett allmänt frcdsstut olika förbindelser i anseende kill handel och sjöfart än förut ägt rum.
Grefwe Lckvverin, kreäric LoFwiartSj yttrade sig skriftligen, sam föijer: När Eonstilukiono Utskottets betänkande, om införande af en jury i tryckfrihetSMäl, första gängen war under öfwerwägande, yttrade jag den tankan, att icke blott br,listigheten af striftenS innehall, utan ock graden as den skyldig befunvne författarens straff' borde af en jury bestämmas; och detta wlsierligen icke af misitroende till wanliga domstolens owäldughet, eller i dek förutsättande att juryn skulle bli mindre sträng t sina domar. Jag will ingen skonsamhet betinga ät sjclfSwaldet. Jag harar tryckfrihetens misibruk lika ifrigt, som jag högt wärderar tryckfriheten, den jag anser, i Europas och Swerigös nu tvarande ställning, wara enda Den s6 Juni!. enda pöräkneliga medlet till.beredande af Smerr» gcS sjelfständighet, och i hwarS sall, oin dek skulle inträffa, jag ser Statens fall förebädadt. Jag för» modade akt en jury skulle bli mycket strängare i sina bestraffningar än wanliga domstolen, dä den icke är bunden tvid lagens bokstaf, ej behöfwer widkgunas annan ledning än billighets-känstan. Snarare more ytterlig stränghet att befara; men den torde ännu behöfwas. Enligt idöcn af wara grundlagar, skall wä! domare-magten' wara hägnad, mot allt inflytande af styrelse - mogren. Jag lemnar derhän om dcn är det i fjclfrva weckel; om den kan wara d-tt sä länge iikkvmst-mcdlen ära sä fä, akt alla kränga sig om kronkakorne; sä länge, i följe deraf, befordringar och Utmärkningar, emottagne af styrande magkens hand, blifrva hufwud-föremål för de ficstes önskningar ^ medborgelig aktning bisak. En rättegång, anstäld af ctt Statens ombud emot någon som misibrnkat tryckfriheten, skall altid anses såsom en proccst, förd emellan styrande magten och folker.
S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotfets Utlåtande,' N:o 62, i anledning af väckt fråga om Bergs» Tings-Rätternes bibehållande i det skick j hvari de nu befinnas, m. ra., blef detsamma af PresteStåndet bifallet. Bihang till R. St, Prot. igziSocÄ 1829, 9 Sami, é k:de H>t. 82 Prat. Utdrag tUn i (i Mars i 8 3g• S. D. Lades lill Handli ngarne, vid förnyad föredragning, BancoUtskottets Utlåtande, N:o i4, i anledning af en från Hög! of - lige Ridderskapet och Adeln rerniiterad Motion, att Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med upplysningar, så vä! rörande Hankens närvarande stal Ining, sorn fordna Författningars och åtgärders verkningar i anseende till Fenningeoch Credit-rcirelsen, samt vid samma tillfälle yttra sig angående de olika förhållanden, sorn i andra Händers Bankrörelse förefinnas. S. D. På grund af gjorda anmärkningar återremitterades Banco-Utskottets Betänkande, Nio 24, angående ett i 1.327 års RevisionsBerättelse omnämrrdt förslag till förändring med anraanirrgarne vid Eanco-Disconten och Pro vince-Uåne-Contoiren. Från Vallöf!, BorgareStåndet S. D. Vid förnyad föredragning blef StafsTJtskottets Utlåtande, N:o 6c), angående anslag af medel till fullbordande af de i hufvudstaden anlagda Correctionslnrättningar, af Ståndet bifallet, utom hvad angår den i sista punkten före - Prat.
Såväl benägenheten till stöld som det sinnelag, hvilket föranleder begåendet af andra brott, torde framdeles kunna mera dämpas och öfvervinnas, om undervisningen uti sockenskolorna erhåller den samvetsgranna rigtning, som dermed i första rummet bör afses, och om dessa bildnings-anstalter kunna hållas fria från det, som för dem bör vara främmande. Uti många socknar mötte skolornas inrättande svårigheter, på ett och annat ställe motvilja; men vid 1847 års slut funnos de i gång uti 114 socknar inom länet samt 4 städer. Sedermera hafva ytterligare 33 stycken blifvit ordnade i socknarne på landet och en uti stad, så att blott tvenne socknar ännu sakna de nådigst anbefallda sockenskolorna. Sjutton stycken åtnjuta något, ehuru föga betydligt, understöd till skollärares aflönande utaf statsanslag. Önskligt vore, om undervisningen uti dessa skolor kunde sträcka sig till det praktiska uti trädgårdsskötseln och derigenom meddela den uppväxande generationen dels mera håg för skonandet af träd i allmänhet, dels mera smak för deras planterande samt mera erfarenhet af det gagnande och det behagliga uti sådana arbeten, som äro de mest tacksamma mot den deruti nedlaggda mödan. Men för att vinna ett sådant ändamål, erfordras i första rummet att de skollärare, hvilka genomgå Seminarium, derstädes erhålla undervisning uti trädgårdsskötseln, och dernäst att socknarna släppa till ett stycke jord i närheten af skolan. Större anslag af statsmedel är derföre nödigt för seminarierna; men vinnes tjenlig undervisning derstädes, torde nog skollärarne, understödde af pastores, förmå öfvertyga sockneboerna om gagnet af sådana anstalter, och, om nyttan inses, tveka sockneboerna ej att bringa saken till verkställighet. Den vore af gagneligare påföljder än vid första påseendet förefaller. Näringar. Den ojemnförligt vigtigaste, landthushållningen, torde först böra betraktas till sina särskilda hufvuddelar, åkerbruket, ängsskötseln, skogshandteringen och ladugårdskötseln, samt derefter uti sin helhet, såsom sammanhängande näringsgren.
Dä sedermera H. Ex. yttrade, alt, lill följd häraf, likasom vid sednaste riksdag, val komme att förrättas: l:o af 3 Fullmäktige i Banken, 2:o af 3 Fullmäktige i Riksg:s-kont., 3:o af 3 Suppleanter i Banken, 4:o af 3 Suppleanter i Riks:gs-konl. och 5:0 af en Direktör och en Suppleant vid hvarldera Låne-kontoret, samt att vid sistnämnde val för hvarje person borde utsättas den befattning hvartill han utsågs, och derföre vallistorne helst borde blifva så lydande; Direktör vid Låne-kontoret i Götheborg N. N., Suppleant N. N., Direktör vid Låne-kont. i Malmö, N. N., Suppleant N. N., anmälde sig och yttrade: fJ V Frih. Raab, Adam Christian: Om jag hörde rätt, föreslog Hr Frih. o. Landtm, att del 3:dje valet skulle omfatta val till Suppleanter i Banken. Jag ber att få erinra derom, alt vid ett föreg:de tillfälle R. o. Ad. beslutat alt, i öfverensstämmelse med 33 § Ridd.Ordn., på en lista välja ordinarie ledamöter och Suppleanter, och hemställer derföre, om det icke vore inkonseqvent all annorlunda förfara, än i enlighet med hvad Ridd.Ordn. bjuder. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, erinrade i anledu. häraf, att det allmänna, i 33 § Ridd.Ordn. intagna stadgandet om sättet för Suppleanters utseende icke vore gällande i afseende pä de nu ifrågavar. uti 35 § Ridd.Ordn. omförmälde valen, utan förstnämnde 6 Den 19 Mars f. m. § i afseende på dem innehöll elt uttryckligt undantag; hvarefter R. o. Ad. godkände den af H. Ex., rörande ordningen och sättet för ifrågavar. vals anställande gjorda framställning. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskrs d. 8 och 15 dennes på bordet lagda betänk.
Till understöd för Malareoch Bildthuggare Academien har, likmätigt Kongl, Brefwen af den 18 Den 22 Novemberr4§Z ,8 November 1766, den 20 Maj i?77, den n December 1798 och den zs September »799, warit ä de ärlige Stakerne bestädlen summa af 1,891 Rdr 16 fl.; Och till aflöning och pensioner för inrikes och äfwen inrikes resande Swenske Artister och Konstnärer, samt andre hit hörande Embetsman, har uppä Stockholms Slotts byggnads Stat warit anflagit en Summa af 6,386 .Rdr 32 fl. om äret Bada Vefla inrättningar, har StatS - b!Kottet, pä sätt efwan anscrdt är, nu förenat mi en en, da, under namn as de Fria Konsternas Academie, och dertill uti 1810 ars projekterade Stat npförr en summa af « 7,670 Rdr. Med afseende ä GratS - Werkelg knappa tillgångar, har Stats - Ulskottec inskränkt sitt förslag till blott det aldranödwandigaste, och som pa intet wis kan komma i jämförelse med hwad i andre Länder för flike inrättningar bestäs. Stms - Utskottet bör härwid äfwen tillkännagiswa , att ehuru Staten för de Fria Konsternes Academie är större, än hwad som hittills pa Malareoch Bildhuggare Academiens Star warit bestädl, sa är det dock i det hela ingen tillökning i Stats . Werkers utgifter. Skillnaden bestar blott deruti, att, till winnande af ordning och systeme, nu blifwit pä ett enda ställe och under en Tittel upfördt, hwad förur a särskilde Stater warit anflagit. — En närmare utredning af deiwe Stars reglering samt dest ur - 1404 Dm 22 November. Utgifter och besparingar finnes här frammanföre nn. der Tittuln: Stockholms Slotts Skar. Stock» Holm den i6 NoMmbcr 1809. Pä HSglofl. Ridd. och Adelns Pä HSgw.
Floden var 4 till 9 famnar djup, och vid dess af björk och barrträd omgifna stränder funnos en mängd tält och boningshus, hvilkas invånare voro sysselsatta med fiske, hvarigenom flodomgifningarna fingo ett lifligt och behagligt utseende67. Den 13/2 aug. kom man till utloppet af floden, hvilken här delar sig i fem armar, af hvilka den ostligaste valdes för nedseglingen till Ishafvet. Här skulle de båda sjöfararne skiljas. Prontschischew uppehölls vid mynningen till den 25/14 aug. Derpå seglade han öfver 1½ till 2½ famnars vatten längs stranden rundt om de öar, som bildas af Lenas mynningsarmar. Den 6 sept./26 aug. fälde han ankar i Oleneks mynningsvik. Ett stycke uppför denna flod träffades några boningshus, som fångstmän uppbyggt för att användas under sommarjagt. Dessa inreddes för vintern, hvilken förflöt lyckligt. Den 2 juli/21 juni egde islossningen rum vid vinterqvarteret, men i hafvet utanför låg isen qvar till den 14/3 augusti, och först då kunde Prontschischew gå till sjös. Kursen stäldes mot nordost. Den 24/13 augusti nåddes Chatanga. På stranden vid 74°48′ träffades en stuga, i hvilken fans nyss bakadt bröd och några hundar, och som derför tycktes tillhöra några för tillfället frånvarande ryska jägare. Under seglatsen vidare längs kusten kom man, efter att hafva farit förbi tvenne i landet inskjutande bugter, till en vik, hvilken man med orätt ansåg för Taimur-flodens mynning. Bland skälen för detta antagande nämnes den massa måsar, som i denna trakt kringsvärmade fartyget. Viken var täckt med fast is, »som väl aldrig bryter upp»; och från kusterna sträckte sig ut åt hafvet breda isfält, på hvilka isbjörnar syntes. Den 31/20 aug. omringades fartyget vid 77° 29′ n. br. plötsligt af så stora ismassor, att det ej kunde röra sig vidare och löpte i hvarje ögonblick fara att krossas.
Jag är icke stationär, och då jag blifvit upplyst, att i andra länder särskilda tribuner finnas för ut - Den 20 Januari. 7 landningar, samt erfarenheten visat huru oändligen talrikt deras antal blifvit, i följd af de lättare communicationerna, så kan jag icke annat än tillstyrka, att något af fönsterna må förbyggas; dock anhåller jag, att frågan i aila fall underställes Ridd.Utsk., hvarefter R. o. Ad., sedan byggmästare blifvit hörde, blifver i tillfälle att bestämdt afgöra, huru arbetet bör verkställas. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh.: Jag, som aldrig anser frihetens förunnanden kunna sträckas för långt, då de åtföljas af correctiver mot möjliga missbruk, skulle föreslå en förändrad redaclion af itsta, aldra och 3:dje punkterna af R. o. Ad:s Ordn:sstadga , om jag icke befarade en sådan motions bordläggande och remitterande till Ridd.Utsk., hvarigenom jag möjligen skulle kunna anses hafva haft för afsigt att från öfverläggningarna utestänga främmande åhörare och motarbeta publiciteten. Det är derföre jag för närvarande afstår från väckande af motion om utsträckning af dessa 3:ne punkter, på så sätt, att åhörare icke skulle behöfva anmäla sig, eli plenum förut, till erhållande af biljetter, utan att det skulle vara dem tillåtet alt vid början af ett plenum inträda, så långt rummet medgifver; äfvensom att de, efter att vara inkomne, icke sedermera, under något skäl, af någon eller några kunde utvisas. Jag väcker nu denna motion, om Frih. Boye vill fullfölja sin; men jag hemställer till Ilr Frih., om han ej vill afstå från sin motion, i hvilket läll jag afstår från min, och vi hafva derigenom frikalla! oss från den möjliga förebråelsen att hufva uppehållit allmänheten från bevistandet af Ståndets öfverläggningar. Åhörare kunde, på grund af det stadgande, som redan linnes, nu genast vinna inträde.
Om det gamla, alfvarliga och redbara Svenska folklynnet härigenom skall vinna eller förlora, torde äfven förtjena alt något begrundas, och må mari härvid rådfråga exemplet af de landsorters invånare, hvilka af sin hembygds beskaffenhet tvingas, eller af vana och ostadighet förledas, att färdas kring landet. Man har inom Utskotten yttrat den grundsats, att af alla näringar aro de fördelaktigast, som man lyckats att göra hemmastadda i.allmogens hyddor, och att desse således böra uppmuntras i stället för att tillbakaträngas. Denna sats, som later förträffligt, är äfven sann och rigiig i tillämpningen, om man med de näringar, sorn hitintills gjort sig hemmastadde i allmogens hyddor, menar förädling af jordens, ladugårdens och bergsbrukets alster, såsom spinna, väfva, sticka, slöjda och smida m. m., hvilket allt står i naturlig förening med landtmannens hu fynd näring, och derutinnan något det ringaste tvång för honom aldrig egt eller någonsin kan komma att ega rum; men örn i allmogens hyddor få anläggas ordentliga verkstäder för alla slag af handtverk samt dessas tillverkningar, hvilket blefve en naturlig följd, finge af tillverkarne sjelfve eller legde personer obehindradt föras till afsalu kring landet, vågar jag tro, att både allmogen och dess bufvudnäring, jordbruket, skola i längden derpå blifva lidande. Man åberopar ytterligare exemplet af andra länder, der skilnad emellan stadsoch landtmanna-näringar icke skall finnas och hvilka just derföre förmenas hafva stigit så högt i välstånd; men jag ber, att man *6 Lagtami Allm. Be sv.- och Oecon.-Vtsk.
Då således de förhållanden, som grundlagt denna höga beskattning och gjort det för handteringens idkare möjligt att densamma fördraga, icke mera funnes till, kunde den icke utan obillighet och orättvisa emot den stora del af landets innevånare, som Stals-Utskullcls Utlåtande N:o 33. 11 af denna handtering sökte sin bergning och icke heller utan stor skada för Staten sjelf bibehållas, enär denna talrika menighets undergång nödvändigt måste förstörande inverka på det allmänna välståndet. Något giltigt skäl, hvarför jerntillverkningen numera skulle skatta efter annan grund, eller, i förhållande till den behållna vinsten, högre än andra fabriks-inrättningar, syntes ock desto roindre kunna angifvas, som bruksegaren, genom den å hans jord lagda beskattning, redan vidkändes afgift för de materialier, han för jerntillverkningens bedrifvande hade att derifrån påräkna; och då i öfrigt icke kunde bestridas, att det menliga inflytande, som de nu gällande, i sig sjelfva obilliga beskattnings-grunderna utöfvade på jernhandteringen inom Sverige, måste vara af desto betänkligare art, som denna handtering i de främmande länder, der den i större utsträckning och under mera gynnande omständigheter idkades, vore alldeles befriad från skatt till Staten, hade Fullmäktige trott sig med allt skäl kunna emotse Nådigt bifall till den underdåniga anhållan, de till Kongl. Majit i berörde hänseende framställt. I anledning häraf hade, på sätt ofvan är omnämndt, Kongl.
Stånd linderstedt utan af dem alla förkasladt. Vid sådant förhållande lärer väl icke, emot 75 § Riksd.Ordn., någon omröstning i förstärkt Utsk. kunna komma i fråga, ty BondeSt» be slut är ju redan pröfvadl och afslagit af 3 Stånd. Detta synes mig böra för en hvar ligga ganska klart. När således BondeSt» beslut måste betraktas i dess helhet, PresteSt. afslagit hela denna fråga och endast 2:ne Stånd fattat ett sammanstämmande beslut, så kunna hvarken BondeSt. eller de 2:ne sislberörde Stånden fordra, att någoldera af deras beslut skall hafva någon påföljd, utan mäste frågan i dess närvande skick anses hafva förfallit, hvarföre ock om detta mern. icke till Utsk. för att undergå erforderlig omarbetning återremitteras, jag för min del, lika med Gr. Gyldenstolpe, anser alt mern. bör läggas till handlingarne, med förklarande, att den deri framställde votens-propos. vore alt anse såsom förfallen. Hr Brakel: Gr. Gyldenstolpe och Frih. Palmstjerna hafva nästan uteslutande lagt vigt deruppå, att BondeSt» förslag till underd. skrifvelse, i hvad det rörer grunderne för decimalsystemets införande i mått, mål och vigt samt mynt, blifvit af de 3:ne öfriga Stånden förkasladt, men tyckas alldeles hafva förbisett eller låtsat förbise den omständighet, alt en skrifvelse i ämnet blifvit af 3:ne Stånd besluten och således omöjligen kan, emot 75 § Riksd.Ordn. förfalla. Den 20 Augusti. 323 Denna §, sorn Frih. Palmstjerna åberopat, för att få frågan förfallen, säger tvertom uttryckligen, alt frågan, såsom af 3 Stånd bifallen, icke kan förfalla, ty vi böra märka, Mine Hrr, alt en skrifvelse i hufvudsaken är af 3 Stånd besluten, ehuru skiljaktigheter yppat sig om hvad i denna skrifvelse bör uttryckas. För att nu fä denna skrifvelse i behörig form till K.
– De’ ä’ fali väl att Elin ä’ en sådan dugtig läsareprest och att Abraham rätt intet duger till eller kan förrätta annan sittegerning än spinta19 stickor och lysa med dem – sade Lena gapskrattande en gång under aftonens lektion, men de läsande läto sig icke bekomma, utan babblade på med friska tag. – Ska’ ni gå på, på detta viset hvar evelig qväll? – frågade Lena slutligen. – Nej vars! – svarade Elin. – Jag skulle bara se huru pass Lotta kunde, och hädanefter ska’ vi gå på för oss sjelfva, inne i min kammare. – Hurpass hon kunde! Ha! ha! ha! – skrattade Lena. – Du menar väl hurupass hon intet kan, ty jag tycker hon är ungefär så pass för sig kommen, som lille Gustaf der. Lotta såg ned, och kände sig träffad och sårad. Förut hade hon aldrig brytt sig om hvarje föraktligt tillmäle. Nu var hon bland goda menniskor, som med en viss välvilja omfattat henne, och nu vaknade redan skammen att vara så mycket sämre än de, hågen att lyfta sig upp till dem. Och man vill påstå att icke exempel, goda och onda, skulle inverka! Fråga våra fängelsemurar och bed dem svara. De veta det bäst af alla. Om aftonen när de skulle lägga sig, förvånade sig Lotta öfver att någon tänkt på henne med en egen bädd. Hon var så vand att sofva i en vrå, på en hård bänk eller på sjelfva golfvet, och när hon genast ville intaga denna sin nya sofplats, frågade henne Elin, om hon redan tackat Gud för hans godhet att genom sitt ombud, menniskan, tänka på henne. Lotta stod förlägen. Hon kunde icke tacka Gud, hon kunde blott häda och smäda honom. Elin brast i gråt öfver denna gräsliga okunnighet, och dessa Elins tårar var den första lifgifvande, uppfriskande, uppmjukande dagg, som föll på ett i synder och laster förhärdadt sinne. Lotta började äfven gråta, men för första gången, oberäknadt en och annan enstaka tår, utan att gråta af köld, hunger, ilska eller förargelse. Hennes hjerta veknade, och Elin passade på att af henne begära en liten beskrifning om sitt framfarna lif.