Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förledd af ämnet har jag kanske för vidlyftigt upprepat hvad jag önskar i och för det Vettenskapliga af Landtbruket,—nu återstår att undersöka LandtbruksAcademiens Central - 264 Den 24 Januaria Verkstads närvarande skick, hvilket beklagligen är — lysande illa gjorde Redskap, så dyra, att Hemmansdelar Jordras för alt lösa dem, kail otnöjeligen förleda den mindre förmögnc Landtmännen att förskaffa sig Instrumenter, som endast påskynda hans kanske förut af Pålagor och Brån vins-förhud tryckta Jordbruk, att snart bortgå under Klubban och Ägaren sjelf att hvila sig efter mödorna på Gäldstugan, Enligt min öfvertygelse fordras, för att så mycket som möjligt förekomma klander, följande; 1:0 Bör ej tillåtas det i LandtbruksAcademiens Verkstäder förfärdigas annat än Redskaper, gagneliga för Åkerbruket; afsättning felas ej om prisen äro billiga; men nu bållås de Höga, för att afskräcka en livar, oell derigenom befordra alla andra slags beställningar och Entrepcnader. 2:0 Svårigheten att för någorlunda godt pris få Handtverkare i Stockholm, gifver mig anledning att föreslå det Verkstäderna skulle förflyttas in i Landet, men RedskapsMagazinet finnas här i Slockholm, alltid fullt, enligt en viss fastställd plan af olika slags Redskaper och i samma mohn som försäljning sker bör genast bristerne fyllas från Vei'kstäderne. Bestämda priser utsättas å alla Redskaper, hvilken beräkning fotar sig på rigti.ga grunder och ej af slumpen sammansätta. Den 34 Januarii, 265 En Landtbrukare, sorn ej uti Materialiers ålgång och Handtverks-dagsverkens qvantum för hvarje lios sig brukéliga verktyg äger kunskap, bör ej få bära namn af Landtbrukare, ännu mer bör af dem, som äro våra Lärmästare förväntas denna kunskap och en dylik Taxa uppgöras, hvarefter för hvarje år prisen utScilla 5?
Ropades ett allmänt och starkt Ja. Räg - Ridd. och Av. prot. L:t» Baad. ^-ra afd. r7:o 4. So Den 2 April. Nägrc hördes inwända, att remisi äfwen bords göras af denna fräga till Statsutskottet, men efter en korrt öfverläggning, beslöts att det wio den redan beslutne remisien skutte förblifwa. Herr Grefwen och Landtmarskalken propone. rade dereitcr; att detta R-ddcrstapcts och Adelns beflut genom en Deputation mätte de öfrige Nespective Standen kundgöras samt att i detta beslut äfwen mätte upptagas Ridderffapcts och Adeliis bifall till Friherre kleminZs pttrandc. Bifölls. Friherre Ilullbeck, ^lcxsnller, önskade, att Utskottet matte anmodas att skyndsamt med sitt yttrande öfwer detta ärenden inkomma. Grefwe kksmilton, -^xel, anförde: Som ett tillägg till Herr Amiralen Friherre (legerström? Memorial, med hwitken jag enligt min första fattningsgäfwa till alla delar förenar mig, fär jag anmäla att sag önskar att hädanefter en ärlig pension af Tio Rd. mä tilldelas en hwar Soldat, som förtjent Tappcrhets-incdaillcn och 50 Nd. för den som ar sä swart blesterud eller ock genom arms-eller bens mistning urständsatt att beqwämligen förtjena sitt bröd; Jag skulle önsta, att detta mitt förslag kunde äga en retroactiv werkan ätminstsne för de sistnamde, hwar» till jag för en,kild del skulle efter mina wilkor bidraga, sä wida ej Staten dertill finner utwägar. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde pro» position att detta Grefwe förslag mätte fä ät följa remisicn till Allmänna Beswärsoch Leconomie-Ut* flotte:. Bifölls. Justes Den 2 April. 51. Justerades följande: Utdrag af Protokollet hållit i Högloft.
Som likväl icke alla de, hvilka härigenom skulle förpligtas att Ijerdingsmanna-befattningen utöfva, äro i tillfälle att sådant personligen fullgöra, hafva Rikets Ständer funnit nödvändigt tillse, att detta bestyr ej må blifva för dessa mera betungande än för sådana jordegare, hvilka sjelfva kunna befattningen besörja, samt att derföre, såsom uttryckligt vilkor för berörda utsträckning af skyldigheten att deltaga uti fjerdingsmansbestyret, stadgas, det, innan en sådan skyldighet kan anses inträda, öfriga inom socknen eller fjerdingsmans-distriktet boende hemmansegare skola hafva träffat öfverenskommelse derom, att en med aflöning försedd fjerdingsman må för socknen eller distriktet antagas, helst, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, ljerdingsmans-befattningen inom en mängd socknar redan besörjes af personer, försedda med bestämd aflöning, hvartill kostnaden ock bör anses vara ringa, i jemförelse med fördelen för den enskilda, att ej för främmande åligganden nödgas öfvergifva en oafbruten sysselsättning med de till hans yrke hörande bestyr; blifvande således kommunerne jemväl öppet lemnat att, på sätt mångenstädes ännu är öfligt, omgångsvis eller i så kallad tur bestrida fjerdingsmans-befattningen, så framt obenägenhet att aflöna fjerdingsmän, eller andra omständigheter föranleda dertill, att sådant anses fördelaktigare än den förändring i förevarande hänseende, Rikets Ständer nu åsyfta tillvägabringa. I öfverensstämmelse med hvad i detta ämne sålunda blifvit i underdånighet yttradt, hafva Rikets Ständer, genom samtlige Riksståndens medgifvande, för sin del beslutat, det åliggandet att deltaga i fjerdingsmans-bestvret må, med undantag af Expeditions-Utskottets Förslag till uiid. Skrifvelse, N:o 93.
Ödmans företrädares i tjernsten iråkade obestånd, tillgång saknats att godtgöra den betydliga husröta, sorn tillkommit å Häradshöfdingebostället Alleqvia, samt Ödman fått emottaga detsamma i högst förfallet tillstånd, ehuru han varit berättigad att bostället i fullt laga stånd tillträda, Ödman borde, för delsammas upphjelpande, af 9:de Hufvud-Titeln undfå ett räntefritt lån å 5,000 R:dr, hvilket belopp, derå under de första fern åren någon afbetalning ej komme att äga rum, skulle efter nämnde tids förlopp med — 28 300 R:dr B:co årligen af Ödman eller hans efterträdare i Iläradshöfdin^eIjenslen återgäldas. Revisorerne anse 9:de Hufvud-Titelns medel, som äro anslagne till åkerbrukets, handelns och näringarnes upphjelpande, icke böra kunna användas till återuppbyggande af förfallna boställen, hvadan Revisorerne funnit ifrågavarande åtgärd lill meddelande af ett lån, för hvilket dessutom någon säkerhet ej blifvit äskad eller stäld, böra anmärkas. 18:o Ehuru å Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel finnes uppfördt ett årligt anslag å 8,000 R:dr till Hästafvelns förbättrande, hafva dock, enligt hvad Revisorerne inhämtat, af 9:de Hufvud-Titelns medel anvisats, genom Kongl. Brefvet den 4 April 1835, till Stuteri-Öfver-Styrelsens disposition, 1,927 R:dr 24 sk. för Stohållningen i Skåne, och, enligt Kongl. Brefvet den 18 Juni 1836, till samma föremål lil R:dr 24 sk.; hvarjemte Kongl. Maj:t under den 20
Ett sensibelt hjärta stöder också gärna den förföljde liken, och känslighet mot uslingen och den betryckte är den upplysta människans första dygd. Dock nog härmed – och nu farväl. Och så min käre Henoch, efter jag kommer ihåg det, sänd mig ännu en briljantring som den i förra veckan, men intet smussel med rosenstenar, hör du det!» »Ers Excellens, om jag ville handla som en skälm – det Gud och Israels lag förbjuda – skulle jag ej försöka det med en connaisseur som Ers Excellens.» »Hofman också, herr hofjuvelerare! Men, mon Dieu, jag höll på att glömma det mest importanta. Min unga nièce Julie ville ändtligen se Ali-Baba.» Sparre gick fram till högra flygeln och ropade upp mot fönstren: »Julie! Julie! Ma chère! Ma chère!» Balkongdörren öppnades, och Sparres sista nièce – ett halft dussin sådana hade förekommit i huset sedan hans friherrinnas död – trädde ut, en ung blond och hvithyllt flicka, som kastat en med blåräf brämad salopp öfver sitt nattyg. Det opudrade blonda håret föll i runda, gula lockar öfver en låg, hvit panna, och när hon rörde sig lyste hennes bröst mot den hvita spetschemisetten mellan det halföppna pälsverket. Försiktigt trädde hon med hvita silkesstrumpor och gröna skor på den snöiga balkongen. Morgonsolen kantade lockhufvudet och satte gyllene skoning på plisséen kring hennes kjol. I ena handen höll hon en sockerskorpa, tagen från frukostplateaun, med hvilken hon ville locka sparfvarna till sig. »Hvad är det? Jag står ännu vid toaletten och är alldeles naken. Hvad är det, mon oncle – et ami,» tillfogade hon sakta med en blick full af skalkaktighet. Sparre rätade upp sig liksom en gammal nummerhäst, som hör reveljen, när han såg henne. Han tvang lif i sitt slappa ansikte och spänstighet i sin trötta figur. Han spände blicken och viftade med käppen i luften. »Det är bara judarna, som du ville se. Den gamle är din och hela det svaga könets vän, nipperhandlar Henoch, honom känner du.
I de flesta fall af lungor och inre delar samt framtvingar en erhålla ju de unga vid denna tid ny uppsättkonstgjord andning genom öfre bröstkaviteten ning såväl af linnekläder som af öfriga perfaller det sig ju helt naturligt, att den nedre sedlar, hörande till den erfoderliga utstyrseln. delen af lungorna, som är den bredaste och Såsom en farlig fiende för den unga qvinnans med hvilken man hufvudsakligast bör andas, utveckling uppträder nu snörlifvet — korsetten, förblir overksam. Det billigaste recept för en sund tillvaro har naturen sjelf föreskrifvit oss genom sitt omutliga kraf på: fullkomlig friliet för lungor, hjerta, lefver och mage; allt detta är oumbärligt för c », god respiration, cirkulation och matsmältning. (HR Fig. 1. Och hvarför vi, och i synnerhet våra unga qvinnor måste följa detta recept vore onödigt att påpeka. Qvinnan, såsom samhällets moder, är af Skaparen utsedd att vara den fysiska kraftens bärarinna, icke med afseende å hvad vi benämna » den råa styrkan », utan i fråga om meddelande af en sund kropp åt slägtet. Naturligtvis är hon icke ensamt den afgörande i Fig. 2. Kapotthatt af mörkgrå sammet 10 IDUNS detta fall, men den del hon tager i de medfödda anlagens utveckling kräfver af henne ett drygt ansvar i fråga om de späda krafter, som blifvit i hennes vård anförtrodda. Icke sedan, när hon en gång redan egnat sig åt sitt qvinliga kall bör hon börja bereda sig derför, utan redan vid sitt första utvecklingsstadium, då, när hon står på väg att mogna till qvinna, är det af vigt, att hon ej genom oförståndigt handhafvande af egna krafter gör sig ovärdig sin framtidabetydelseinom Fig. 10 a. Linnechemilett. familjen och samhället. _ D e r f ö r] y x e n {MODETIDNING Mars 1888. vi nödvändigt måste ålägga oss ett onö- digt tvång, hafva vi att tillse det vår kropp erhåller jemn värme och att inga delar, allra minst lungspetsarne utsättas för förkylning. A f denna anledning hafva vi satt oss i tillfälle meddela våra lä- Fig. 9.
Hvarjemte tvenne Utskotts - Ledamöters serskildta tankar voro bifogade genom Protocolls -Utdrag, sorn innehöll dels, att Professoren Forssell ansett Stats-Utskottets Memorial, i anseende till Formen, stridande emot 37 § i Riksdags - Ordningen, så vida hvarken Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Stats Utskottet af den 29 November detta år, innehölle någon framställning derom , ej eller, någon Motion från något Stånd remitterad, dertill varit föranledande; dels att BruksPatronen Hulphers förmodat underdånig hemställan härutinnan böra ske från hvarje Landshöfding, sorn befarade de Skattskyldiges obestånd, helst man derigenom undveke att synas mindre erkänsam för det af Kongl. Maj.t Nådigst lemnade anstånd med ket utgjort ett ämne för Riksens Ständers nyligen beslutade Tacksägelse ».Adresse. Skulle hemställan åter ske af Riksens Ständer, borde den underdåniga anhållan tilläggas, att Götha Canals As&ignationer äfven bädanafter i Uppbörd måtte emottagas, och att ali utmätning instäldes för den, sorn i Uppbörds liqvide deponerat. Dis» c.ont-Sedlar.. Friherre Cederström, Jacob, anhöll, att när Stats • Utskottets ifrågavarande Memoria! nästa gång till pröfning förekomme, 30 §. i Riksdagsordningen mätte til! vederläggning af Profegsoreo Forssells nyssnämnde serskildta tanka, uppläsas. ' , 3T2 Den 13 December. Herr von Heyne», Georg , den lo (Jennes på bordet lagda Memorial, angående ut> färdande af en f örfattning emot Yppighet och Öfverflöd, blef, uppå gjord Proposition, rcmitterarlt till Allmänna Besvärsoch OeconomieUrskottet samt med de öfrige Riks - Stånden communiceradt. Herr Svedenhjelm, Hans Leonhard, hadelölemnat följande, som upplcästes: Sedan nu Högloll.
Men om det var lögn, så har jag aldrig så helt lagt in hela min själ i något af allt hvad jag talat, tänkt eller gjort, som var sanning. Dagen är inne, när Elsa och Erik skola resa, och för första gången känner jag med en öfverraskning, hvilken har hela karakteren af fruktan, att jag kan komma att sakna Erik, min gosse. Jag, som glömt honom under hela denna sommar, liksom jag glömt honom under hela det lif, som skilt honom från mig och mig från honom, jag, som icke tänkt på annat än Pierre, lefvat för Pierre, vaken och sofvande drömt om Pierre – jag känner nu, att jag skall sakna Erik. Eller jag känner det icke, som man klart och tydligt förnimmer någonting. Tanken ilar endast igenom själen, liksom född af en obeskriflig förtviflan, hvilken jag vill glömma, och som i nästa minut också verkligen försvinner. Allt hvad som sker i dag, synes mig nämligen overkligt. Så var det ju också den dag, på hvilken Elsa och Erik kommo. Äfven då syntes mig allt, hvilket omgaf mig, som om det icke funnits till. Det är så lika nu och dock så olika. Ty i mitt hjärta bäfvar den känslan, att det kan icke vara möjligt, det kan icke tänkas, en sådan lycka kan icke hända mig. Hela denna sommars ångest och tyngd kan icke vara borta i ett nu. Den kan icke. Jag kan icke tänka mig det. Det är omöjligt. Jag fullkomligt kämpar med mig själf, så att icke en känsla af lycka, hvilken jag icke kan motstå, skall blifva mig öfvermäktig. Jag måste vara på min vakt in i det sista. Jag får ju icke visa, hvad jag känner. Stilla och mildt stiger inom mig en känsla af tacksamhet, hvilken jag måste gifva ett uttryck. Jag går omkring i trädgården, samlar de vackraste blommor jag kan finna, ordnar dem på långa stänglar till en melodi af färger, hvilken synes mig tolka allt, hvad som fyller mitt bröst. Jag ger dem till Elsa, faller henne om halsen och hviskar ur djupet af mitt hjärta ett tack för allt hvad hon gjort mig. Hon är rörd som jag, och på hennes blick ser jag, att hon förstått, mera än hvad jag velat. Nu gör det mig ingenting, nu glider det bort. Nu må hon veta och förstå, det gör mig alldeles detsamma.
Ständen eommunicerade beslut, sjelfwa mälet i desi nu wa» rande stick ej kan expedieras, och tiden, sedan Riksdagen redan more afbläst, ej medgafwe att genom nödige upiysningars inhämtande utreda förberörde privilegii frägas beskaffenhet, samt saken wore af högsta wigt i anseende till landets behof af salpeter, wille Ridderstapet och Adeln medgifwa, att expeditionen uprättades i enlighet med Allmänna Beswärsoch Oeconomiä - Utskottets första betänkande öfwer denna fräga. Ilt tuxra. Högloft. Ridderstapet och Adeln ätstiljdes kl. S. lupra. In 66em protocolli A. L Silverstolpe. Tisdagen den i8 Augusti. Plenum klockan 9 förmiddagen. Herr Landt-Narffalken tillkännagaf, akt sedan s:ne utsedde Ledamöter af hwarje Riksständ i Be-villnings-Ukstottet öfwerwarit och deltagit i den förbättrade redactionen af allmänna bewillningshusbehofs-bränwins-bränningsoch chartä sigilla, kä-sörordningarne. hade de samma nu blifwit till Riks-Ständen inlemnade; Och blefwo desie förbättrade redaelioner nu af Ridderstapet och Adeln godkände. Ux» 784 Den 18 Augusti. läplästes och godkändes ett frän ExpeditionsV. tstollet inkommit prvject lill underdånig strifwelse vm salpeter-tillwerkningen. Uplästes ett protocolls-utdrag frän BorgareStändet af förledne gärdag, med tillkännagifwanbe, att wid justering af den underdäniga strifwelsen till Kong!.
Till bestridande af utgifter, som utöfver nu nämnda tillgångar kunna för kommunens gemensamma gagn, eller till fullgörande af någon densamma åliggande skyldighet, erfordras, ege kommunen, alt om upptagande inom sig af bidrag, antingen i penningar, persedlar eller Ijenslbarheter, besluta på sätt och enligt de grunder, denna Förordning stadgar. § filt om mun en på landel utöfvar sin beslutanderätt i kommunalstämma. Beslutens verkställighet uppdrages åt en Kommunalnämnd, eller ål andra för särskilda verkställighetsålgärder utsedda styrelser eller personer; allt i enlighet med de i denna Förordning gifna föreskrifter. Ej må kommunalmyndighet sig befatta med verkställighetsåtgärd, som till offentlig myndighet hörer. 3 II. Olli koniiiiuuulstäiiiiiian § 7. Alla de angelägenheter, deni kommunen såsom sådan eger atl vårda, skola till öfverläggning och beslut i kommunalstämma upptagas. Vid kommunalstämma skola ock företagas alla de ärenden, som enligt särskilda Förordningar nu äro till sockenstämmas handläggning hänvisade; dock med undantag af sådana angelägenheter, om hvilka särskildt stadgas, alt de till behandling å kyrkostämma skola upptagas. Kommunalstämma ege jemväl att för upprätthållande af de ordningsstadgar, dem Slämman kan finna skäl att för kommunen uppgöra, föreslå vitén, hvilka dock för hvarje fall ej må öfverstiga tio riksdaler riksmynt. § 8. Rättighet att deltaga i kommunalstämmans öfverläggningar och beslut tillkommer en hvar, som, enligt de för bidrag till kommunalutskylder i § 58 här nedan bestämda grunder, bör utskylder till kommunen erlägga samt derjemte innehar svensk medborgarerätt och eger att sjelf öfver sig och sitt gods råda. Den, som för näring, lön, eller icke i mantal satt jord sammanlagdt till mindre än fem skatteören uppförd är, ege ej rösträtt. § 9. I öfverläggningar och beslut, som angå ärenden, gemensamma för hela kommunen, deltage samtliga röstberättigade; men i öfverläggningar och beslut öfver ärenden, som angå endast i mantal satt jord, må ej andra än de taga del, som sådan jord innehafva. § io. Röstvärdet beräknas efter de en livar röstegande åsätta skatteören.
Bonde-Ståndet anfördt blifvit, hafva Utskotten detta ärende till öfvervägande förehaft; och då Kongl. Maj:t, som, vid Riksdagens öppnande, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, inseende vigten och behofvet af försvarsverkets fullkomligare ordnande, Bih. till R. St, Fröt. 184S> 4 Sami, 2 A/d, 12 Haft, 1 2 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJiskottens Betänkande, N.-o ^.6. skulle egna Sina oafbrutna omsorger åt denna väsentliga angelägenhet* samt Utskotten äro öfvertygade derom, att Kongl. Majit i detta hänseende lärer vidtaga sådana åtgärder, som, jemte försäkrande af fäderneslandets sjelfbestånd, bereda all möjlig besparing i utgifterne för dess vidmakthålla nde, linna Utskotten det icke vara lämpligt att Rikets Ständer för närvarande och titan närmare kännedom om Kongl. Majlis Nådiga afsigt här utinnan, skulle, medelst framställningar af det syfte, molionerne innehålla* gå Kongl. Majlis Nådiga beslut, angående försvarsverkets ändamålsenligare organisation, i förväg. Pä grund häraf och då Rikets Ständer, enligt Siats-Utskottets tillstyrkande i 3:dje punkten af utlåtandet N:o 3^, icke funnit skäl besluta någon förändring i anslaget för Lif-Gardes-Regem en tena, hemställa Utskotten att ofvanberörde motioner måtte förfalla. Stockholm den 3o Januari i Sjo* Nio 46, Ant. till E*.j).-IUsk. (1. 31 Jan , kl. 5 e. m. Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj: ts Nådig a Proposition angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Iliket, medelst anläggande af Slam-Holländericr, dels en i ämnet väckt motion.
Fran Hogv. Preste-Sldndel. S. D. Föredrogs Bevillnings-Ulskottets Betänkande, M 7, angående stämpelpappersafgiften. Harvid förekommo: Utskottets hemställan å sidorna 2 och 3 i anledning af Riksdagsfullmägtigen C. Dahlgrens och Herr 11. Carlius motioner. Biföllos. § 2. Punkten 1, sidan 7, om stämpelpnpperets form och beskaffenhet. Utskottets tillstyrkande afslogs, och beslöt Ståndet för sin del, alt föreskriften i § 2 af nu gällande Förordning angående slämpelpappersafgiften, det hela ark å 23 och 30 öre skola varn att tillgå, skall bibehållas. Punkten 2, å samma sida, om beläggningsstämplar. Den gjorda hemställan bifölls, allenast med den ändring, att ordet »stämplarne» å raden 1 utbyttes mot »beläggnings-slätnplarne». Punkten 3, å sidan 8, om vcxdstämplar. Pröfningen af Utskottets förslag i deuna punkt uppskjöts för att behandlas i sammanhang med § 6. 318 Prot.-Uldrag den 8 och 11 April 1863. § 3. Hvad Utskottet under denna § hemställt, tillstyrkt och yttrat, godkända. § 4. Utskottets förslag och yttranden godkändes, med erinran allenast om uteslutande af det förvillande skiljetecknet komma emellan orden »Ringare» och »Skolbetjente» i punkten 5. § 6. Punkterna 1, 2 och 3, om dels stämpel å bouppteckningar, dels befrielse för stämpel å bouppteckningar, som visa mindre behållning än 1,000 Ridr och dels enahanda befrielse för efterlefvande makes giftorätt i boet. Dessa punkter, hvilka i ett sammanhang behandlades, blefvo af Ståndet återremitterade. Biföllos. Punkten 11 å sistnämnda sida, om stämpel å vexlar i sammanhang hvarmed till pröfning upptogs Utskottets hemställan i punkten 3 under § 2, å sidan 8. Ståndet biföll hvad Utskottet i dessa punkter hemställt och tillstyrkt. § 7.
Vill man se skillnaden mellan dylika stycken och dem, i hvilka ingenting af den romantiska tråden är synligt, så blicke man härifrån på t. ex. den bekanta skildringen af Mollbergs dansmästarskap; framställningen är der öfverallt endast jovialisk och komisk. Eller ock jemföre man Fredmans-Sången ”Grannas Lasse! klang på lyran”, der den ypperliga målningen af gästgifvargårdens skjutsbonde-lif fulländar sig utan det minsta drag af romantik, med Fredmans-Episteln ”Re’n calad jag spår och tror”, som skildrar ett kortspel mellan Ulla, Mollberg och Mor Wingmark; framställningen höjer sig här till romantisk i det ögonblick, då de spelande, trötta vid att ideligen se på klöfver och ruter, öppna fönstret att betrakta den stjernrika vinterhimmeln och månskenet på snön, sjön, skogen, under det blicken öfversväfvar isfältens åkande forbönder, skridsko-löpande pojkar och bjellerklingande slädfarter ända bortåt det aflägsnaste fjerran. I Mälar-lustfärden ”Mamsell Ulla, märk, Mamsell” möter oss det romantiska genast, klädt i sommarnattsglans och sommarnattsdoft; i samma drägt beledsagar det käggelspelet bland ekarna hos Faggens, då Mollberg anropas, vid näktergalens sång från Nacka och Hammarby: ”Vädret är lugnt, skyarna simma, Blixt och norrsken lysa vattnets plan: Slott och altan Börja att glimma, Mån’ försilfrar käggelban’. Stäm dulcian; Gyckla en timma För Diana, Mars och Pan”! De anförda profven torde göra tillfyllest. Att nämna en mängd andra af dessa dikter, der den ifrågavarande tråden skimrar fullständigare och derigenom för allas ögon uppenbarare, vore väl nu en öfverflödig möda. Troligen skall man ock nu finna det helt naturligt, att den är allramest synbar i sådana stycken, som afgjordt taga antingen en idyllisk eller en elegisk vändning.