Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde vidare den af Herr Hegardt, Christian Bernhard, emot ConstitutionsUtskotlels förslag till ny redaction af 72 §:n Reg.F., gjorda anmärkning, att i stället för orden: ägande Riksens Ständers allena rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt i Riket må erkännas, i slutet af 72 §:n skulle införas följande: Rikets Ständer äga allena rätt att genom Banken utgifva Sedlar, hvilka uti all Kronouppbörd samt alla af gifter och betalningar till Staten skola emottagas till lika värde med det redbara mynt, hvarå de lyda. Deras emottagande för öfrigt, i stället för mynt, beror af hvar och ens fria vilja och öfverenskommelse. Den 17 februari i e. m. l79 Herr Tham: Jag hemställer, om ej denna, af Herr Hegardt föreslagne redaction är i strid mot pluralitetens nyss fattade besh) L; och dessutom har Herr Rosenblad redan utvecklat, hvilka chikanör deraf skulle uppstå. Vid hvarje liquid af bördeskillingar och auetionssummor skulle man nödvändigt vara försedd ej blott med sedlar, utan äfven med silfveririynt. Så länge Banken inlöser sedlarne böra de gälla i allmänna rörelsen såsom silfver. Om Herr Hegardls project antogs, skulle det vålla stockning i rörelsen. Jag hemställer derföre, att det må förfalla. Herr Hegardt: Jag tror, att Grundlagar böra stiftas efter allmänna principer, och ej efter undantag samt dårars och narrars fantasier. Hvad anmärkningen 0111 bördeskillingarne angår, så tror jag, att Bankens attester på nedsatte penningar emottagas vid bord ocb alla tillfällen såsom godt mynt, ocb Bankens sedlar äro ju attester. Så länge Banken inlöser sine sedlar, ernottagas de tvifvelsutan öfverallt såsom lika goda med silfvermynt. Annars hade naturligtvis ej någon Bank kunnat uppkomma.
Det är således vid pass 4 sekler, som denna valprincip varit gällande i delta land och deraf vill det väl synas, som om den framkallat den allmänna anda, för hvilken vi med rätta prisa Engelsmännen. Det är väl sannt alt stora inskränkningar i denna samfälda valrätt egt rum, men folkets billiga anspråk på utsträckt valrätt vunno dock seger. Man motarbetade reformen, der som här; men efter de blodiga rörelserna i Bristol, och sedan en allmän national-union, under Burdetts ledning, öppet hotat med skattevägran, gick år 1832, som vi veta, reformbillen igenom, och derigenom blef den samfälda valrätten utsträckt ända derhän att England och Irland räkna öfver 1 million valmän. Sä är förhållandet med valrätten i England, der allmänna andan prisas såsom ett föredöme för oss. Men huru förhåller sig med allmänna andan i Sverige, der ståndsrepresentationen egt rum? Huru svårt är det ej — J velen det väl Mine Hrr! ali finna personer inom kommunerne med omdöme, skicklighet och intresse för andra, att åtaga sig komunala bestyr? Sådant förtroende, hvilket borde vara en utmärkelse, är ju i allmänhet betraktadt, såsom ett onus, hvilket en hvar undandrager sig så långt och sä vidt som möjligt är. Detta är ett beklagligt tillstånd, som stånclsvalen alstrat och skall underhålla, ty ständsvalens princip är egoismen. Men de samfälda valen skulle ofelbart, här som i England, upväcka ett varmare intresse hos en och hvar alt gagna sin omgifning — skulle gifva ett värde åt de kommunala bestyren, skulle göra det medborgerliga förtroendet eftersökt och värderadt. Och hvarföre? Jo, Mine Hrr derföre att dessa mindre förtroenden i kommunen vore trappstegen, på hvilka medborgaren kunde upstiga lill vinnande af de högre, — vore vägen, på hvilken lian gjorde sig känd och berättigad att komma i fråga lill riksdagsmannakallet. Med ett ord, man upmanades att gagna sina medborgare, ty deras förtroende egde dä ett värde, som det nu ej har och aldrig får under någon klass eller stånds valsrepresentation. Man har talat om ”våra urgamla former” — om ”Ståndens ursprung sedan medeltiden.”
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 22 och 26 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 61, i anledn. af väckte förslag 186 Den 29 Mars f. m. om inskränkning i den genom K. Förordn. d. 22 Dec. 1846, beviljade frihet att å landet idka handel, m. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. enär delta utlåt, innehölle 8 punkter behagade företaga detsamma till pröfning punktvis, så att hvarje punkt för sig komrae att afgöras, hvilket bifölls. lista punkten, ang:de förslaget att det uti ifrdgavar. HandelsOrdning meddelade förbud, att å landet inrätta handelsbod inom 3 mil frun närmaste stad, mätte utsträckas derhän, alt detsamma mätte komma att afse ett lika afstånd från köpingar; och 2:dra punkten, ang:de förslaget alt det afstånd från närmaste stad af 3 mil, hvarigenom handelsbodars inrättande ä landet är förbjudet, mätte såväl sjö- som landvägen beräknas efter ett sådant afstånd i rät linea eller enligt charta. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt. 3:dje punkten, ang:de yrkandet att brukshandel ej må bedrifvas med amira varor, än egendomens produkter, samt spanmål, sill, salt och andra victualier. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har icke medtagit det band af Författningssamlingen, hvaruti den åberopade förordningen finnes intagen ; men jag kan likväl försäkra, att de varor, hvilka deri upräknas såsom tillåtne för brukshandeln, äfven inbegripa socker och kaffé ro. m. som jag ej kommer ihåg. Denna utsträckning är enl. min åsigt, allt för öfverdrifven och bör, inskränkas. Den frihet, som, i fråga om landthandel, blifvit, genom 1846 års Förordn., medgifven, förekommer mig såsom jag tillförene yttrat, så skadlig, både för landet, städerna och riket, att jag måste önska inskränkning deruti.
Ständer har framställning blifvit gjord om förtydligande af Lagens stadgande, i afseende på den fråga: huruvida uppbud å fastighet må beviljas, då säljaren förut ej med densamma lagfarit, och uti hvilket ämne Domstolar skola varit af skiljaktiga meningar. Vid öfvervägande af denna fråga hafva Rikets Ständer väl funnit, att det instämmer med nu gällande Lag, att uppbud och lagfart icke bör meddelas annan person än den, som är egare till fastigheten å den tid, då lagfarten sökes, och således ej för den, som redan afhandt sig eganderätten ; och att, till upplysning om förloppet, och för bevarande af tredje mans rätt, det synes göra tillfyllest, att, på sätt jemväl vanligast tillgår, de flere eller färre personer, hvilka, hvar efter annan, förvärfvat eganderätt till fastighet, utan att dermed hafva lagfarit, till namnen uppgifvas uti de uppbud derå, som sedermera för sista innehafvaren beviljas, samt uti fastebrefvet; hvadan R. St. hållit före, att serskild lagfart för hvardera öfverlåtelsen icke bör ega rum, helst densamma tillika skulle förorsaka tidsutdrägt och olägenheter; men då olikhet i lagskipningen i denna del, efter hvad uppgifvet blifvit, eger rum, och en lagförklaring i ämnet derföre synes vara behöflig, hafva R. St. ansett sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, att öfver 4 Cap. 1 och 2 §§. samt 5 Cap. 1 §. Jorda-Balken, med dithörande Författningar, mätte meddelas den förklaring: ”Att Domstol ej må vägra sökt lagfart å köp, skifte eller gåfva, derföre, att föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren; men att Domstolen bör i uppbuden och fastebrefvet intaga hvad som, till upplysning om förloppet, kan behöfva anmärkas.” 488 Expcditions-Ulskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.-o 270. 1 sammanhang härmed hafva R.
Skräddaren förde henne så till kungs-gården, hvarest de emottogos med stor fröjd och hedersbevisning. Derefter anrättades ett ännu ypperligare gästabud, än det som varit dagen tillförene. Skräddare-svennen sattes närmast intill konungen, och hölls af alla i stor ära och vördnad. Sjelf talade han många stolta ord, och rosade mycket sina manliga bedrifter. Tredje dagen skulle den yngsta konunga-dottern föras ut till hafs-trollet. Då blef en ännu större sorg än tillförene, ej blott öfver konungens gård, utan öfver hela riket; ty alla höllo prinsessan kär, för hennes fägring och mildhet skull. Många satte nu sin lit till den manhaftige skräddaren, att han skulle frälsa konunga-dottern, såsom han frälst hennes systrar; men prinsessan sjelf ville icke låta trösta sig, utan grät bitterligen. Hon fördes derefter till hafvet, och satte sig på hafs-stranden. Men skräddare-svennen glömde alla sina stora löften, och kröp upp i den höga granen, såsom han var van att göra. Medan allt detta timar gick kocks-pojken till sin husbonde och sade: »mästare! gifven mig orlof att ännu en gång förlusta mig uti staden. Jag lärer icke snart bedja eder om lof att gå ut.» Såsom nu kocken visste pojkens ofantliga styrka, och dertill förnummit hans frikostighet, ville han icke afslå en så ringa bön, utan sade: »gack i frid! men blif icke länge borta. Om skräddaren vinner seger, blir här i dag ett mycket större gästabud än någonsin tillförene.» Heren tog så fram några gyllene smycken, och stack sin mästare i handom, hvilket kocken lät sig väl behaga, om sagan eljest icke ljuger. Derefter sprang pojken bort, och hemtade det tredje svärdet, som borde hafva vägt tolf lispund, men vog blott ellofva. När han svingade det i handen och märkte huru lätt det var, blef han åter vred, och sade till smeden: »voren J icke min fader, såsom J det ären, skullen J sjelf smaka det. Nu står till lyckan om jag återkommer eller får min bane.»
Det stridde i mitt sinne en lust att på hela aftonen ej lemna altanen, med en att kasta mig i hvimlet, äta, dricka, dansa, gunga och skratta med de glada menniskobarnen. Skulle en glad själ på svenska, god eller bruten, föreslagit mig det sednare, så hade jag säkert varit med; nu följde jag de vises tråkiga medelväg, stadnade en timma på altanen, begaf mig sedan åter ned i hvimlet – men blott som åskådare, och sist mätt af se och trött af gående, till den väntande vagnen. Under det vi i den hvila ut och vänta på hyrkusken, som säkert vid glaset, flickans sida eller tärningarne glömt hvad tiden lidit, vilja vi i korthet anställa våra betraktelser öfver det församlade folket. Min kamrat, en Meyer, af Tysklands tiotusende, från Köln, och jag gjorde verkligen början dermed, men afbrötos genom en ung dames ankomst. Hon fann hvarken på vagn eller kusk, oaktadt alla bemödanden af de skrikare, som med att ropa på kuskarne här förtjente några styfver. För att i något likna de artiga Wienarne, erbjödo vi henne och hennes lilla dotter en hviloplats i vår vagn. Utan krus mottogs anbudet, och då hennes kusk infann sig förr än vår, bjöd hon till återtjenst en af oss (den andra måste stadna qvar för liqviden) att göra henne sällskap till staden. Man måste vara bra oartig, för att afslå ett sådant anbud; i oss båda fann hon hvad dertill fordras: «vi ville ej skiljas åt» – det var en ursäkt – dertill en osanning – , för hvilken jag skulle skämts, om jag varit 10 år yngre och artigare, ehuru mindre snusförnuftig. Hon såg ut som sjelfva nöjet; hade vi icke varit i Wien, skulle jag ej tviflat uppå, att hon åtminstone var en af dess prestinnor. Nu vet jag verkligen ej, hvad derom är att tänka. Det torde derföre vara klokast, att ej vidare tänka derpå, utan öfvergå till de utlofvade betraktelserna, hvilka vi för vighetens skull sammanfatta i följande korta satser. Sådana man här såg Wienarne, voro de det älskvärdaste folk i verlden.
Då Kongl. Maj:t utnämner någon till beställning af den beskaffenhet, att lön på stat dervid ej åtföljer eller först framdeles kommer att åtnjutas, hvarunder jemväl förstås tjenstegrader i arméen och flottan samt vid Stockholms borgerskaps militär-korpser, förses utnämnings-brefvet med stämpel till här ofvan för fullmagter i allmänhet bestämda belopp, dervid afgifts-procenten beräknas å den lön, som åtföljer dylik eller dermed jemförlig beställning, dock med afdrag för den lön, som den utnämnde förut innehaft, och under iakttagande att beräkningen sker, för fullmagter i regemente, korps eller arméen samt flottan, efter staten vid det regemente eller korps, hvarest den befordrade tjenar, och för oplacerade i arméen qvarstående officerare, äfvensom officerare vid Stockholms horgerskaps militar-korps efter Skånska infanteri-regementenas normalstat, samt för de särskilda Generals-graderna i arméen efter general-befälhafvare-iönen, allt med beräkning af lägsta lönen inom graden, derest olika löner inom samma grad finnas. För den, hvilken erhållit dylik beställning och derå löst fullmagt, skall, då han sedermera erhåller lön å stat i samma eller högre grad, stämpeln beräknas efter enahanda grunder, som om han innehaft ett lönebelopp, motsvarande det, hvarför stämpel-afgift redan utgått. Erhåller någon fullmagt å tjenst, hvilken han förut på förordnande bestrid t, afräknas från stämpel-beloppet å lullmagten det stämpel-belopp, som för förordnandet blifvit erlagdt. För Konstitutorial eller Förordnande på behaglig tid, beräknas, efter ofvan bestämda grund, stämpeln till 2V2 procent af lönen eller iöneskilnaden, och derutöfver 6 R:dr. Om någon beställning med lön på stat tillsättes genom general-ordres, anses dessa lika med konstitutorial på behaglig tid. Fullmagter, Konstitutorial, Öppna Bref, Protokolls-utdrag, m. rn., 4 Förslag till Författning ang. Stämpelpappers-afgiften.
Jag har så mycket heldre instämt i Statsutskottets förevarande betänkande, som jag i frågor om civile Embetsmäns pensionerande i allmänhet, alltid reserverat mig emot Utskottets beslut, helst jag för min del önskat, att Utskottet måtte instäm* ma med de af flere motionairer gjorde förslag, att pensionsrätten skulle börjas vid 60 år, emedan i annat fall ej billigt kan förväntas, att vid nämnde ålder intill uppnådde 70 års(då rättighet till pension inträffar) tjensterne kunna med behörig drift skötas. Jag tror derföre , att Utskottet nu icke saknat skäl till eitt tillstyrkande i detta mål. Utskottet har dervid åberopat 1798 års författning angående pensionsstaten. Der nämnas Råder, hvilka den tiden icke hade öfver 600 R;drs lön; men Ju - Dea I September J, m. >9 sthiasRåd funnos då ej; når vi nu håfve deo öfvertygelse om JustitiasRådet Bloms förtjenster, sorn erfarenheten intygat, och hans oförmåga att bestrida tjensien tillika blifvit vitsordad af vår Förste Läkare, Doctor Ekström, så kan jag ej annat än tillstyrka bifall i Utskottets hemställan. Man har sagt, att JustitiasRådet Blom endast i i4 år varit uti Statens tjenst. Han har visserligen en tid förut varit Rådman i Stockholms Stad , men dessförinnan var han engagerad i HofRätten, och som jag vill min-* nas, äfven Häradshöfding. Dessutom är en Rådmansbeställning i Stockholm icke utan vigt för så väl Staden som det allmänna. På desse med de flere skäl Herr von Hartmansdorff an-v fört, samt då jag nu hörer af Herr Morath, att de tre öfrige Stånden redan bifallit Betänkandet, skulle jag för min del önska, att Ridderskapet och Adeln äfvenväl ville göra det. Herr Bergman, Ambrojlus Magnus: Jag tror mig ingalunda vara vederlagd af de värde Ta-i lare, som nu yttrat sig. Jag har sagdt, att Arméen pensionerar sig sjelf till nära två tred-t jedelar.
Riddarhusbvggnadens bestånd en större kostsam reparation vore oundgängligen nödvändig, samt han, efter af honom, i egenskap af ledamot i Riddarhus-Utskottet, verkställd granskning af Riddarhus-kassans räkenskaper, funnit, att medel till en sådan reparation saknas, han, för att insamlingen af dessa nödvändiga medel må för Ståndet blifva så litet betungande som möjligt, ansett sig böra föreslå, att Ridd. och Adeln måtte besluta och uti Riddarhus-Ordningen låta införa, att hvarje ledamot af Ståndet, vid polettens uttagande, till Riddarhus-kassan erlägger en bestämd, för ändamålet lämplig afgift. Sedan numera ej mindre genom behörig undersökning blifvit utredt beskaffenheten af den för Riddarhus-byggnadens bestånd nödiga reparation af grunden, än äfven kostnadsförslag i dessa hänseenden blifvit uppgjorda, samt Höglofl. Ridd. och Adeln åt Direktionen uppdragit att om verkställighet af berörde reparation gå i författning; hvarförutan Höglofl. Ståndet beslutat, att en förändrad inredning af Riddarhus-salen skall, så fort ske kan, äga rum, äfvensom en mera ändamålsenlig värme-apparat derstädes anskaffas, har Utskottet ansett tiden vara inne att till behandling företaga olvanberörde motion. Utskottet har dervid inhemtat, att kostnaden för den af Ridd. och Adeln beslutade reparationen af grunden under Riddarhus-byggnaden är beräknad till omkring 88,000 R:dr B:ko; hvarjemte kostnaden för Riddarhus-salens inredning och den nya värme-apparaten väl torde uppgå till omkring 12,000 R:dr B:ko, så att den summa, som för dessa ändamål erfordras, uppgår till det högst betydliga beloppet af 100,000 R:dr B:ko; vid hvilket förhållande, och enär den för Riddarhusets reparation, medelst, den s. k.
11$ ^porten till afsättningsorten, hvilken ersätt* ning likväl nu sällan erhålles, i synnerhet vid de från kusterna aflägsna Ekeskogar-, det i mänga fall alldeles ingen afsättning för Barken gifves, och aftagarens moda Således är förspilld; Och enat det låga pris-, hvartill Barken i allmänhet föryttras, härrör af dea inskränkta afsättning, som derå inom Riket 'gifves-, dä, enligt nu gällande författningar* denna Product ej, får exporteras till andrä Orter, der den skulle säljas till ett flerdubbelt pris; alltså får Utskottet hemställa, att utförsel af Ekbark, emot den Tull, sorn Kongl. Maj:t i Näder kan finna för godt att derföre bestämma, jemte fri disposition vid försäljningen deraf, hädanefter må blifva tillåteh. Härigenom anser Utskottet en utväg vara för Skogsägaren beredd, att genom den exporterande Köpmannen eller Skepsredaren för ett på Utrikes Orter så begärlig vara söka detl förmonligare afsättning, Sorn inorta Riket sakrias, och således både Staten genom ckåd Produktion, och Landtrtaånnen, genom belöht möda, kunna vinna förkofran; hvarjemte, då frakten åf så stor Volume nödv ndigt inåstä flerfalldigt öfverstiga dess Värde, Garfveri-Idkaren derigenom ägde säkerhet att erhålla Varan hemma till vida lägre pris, än Utländhingen skulle nödgas erlägga* örn ock sistnämnde pris blefve mer s varande fernot värdet och Prödiictiönsköstnäden, än det nu ällmänt gångbara. Dock anser Utskottet* att, i händelse den nu föreslagna Exportfrihetert öj ji6 Eesv. och Ekon. Utsk. Ectänkanderu skulle bifallas, den författning, att vid Vite aftaga Barken å utsynta Ekar, då bör till kraft och verkan upphöra. Hvilket allt, ^emte några Ledamöters serskildta Yttranden i ämnet, vördsamt öfverlemnas till Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta profning. Stockholm den 26 Januari 1818.
Hvad Kongl. CoIIegierne sålunda i underdånighet utredt, och upplyst, är fullkomligt öfverensstämmande med StatsUtskottets åsigter af förevarande ämne; och då Kongl. Maj:t på grund af detta Kongl. Collegiernes yttrande, redan i Nåder förklarat sig anse någre förändrade omständigheter icke hafva inträffat, som kunnat föranleda till ändring i det, enligt Kongl. Brefvet d. 21 Maji 181Q Stats-Utskottets Betänkanden. g/[7 fattade Beslut, att icke för alltid Kongsoeh Kongs-Ladugårdar från Kronan afsöndra, hvilket jemväl, efter Stats-Utskottets tanka, vore nästan overkställbar i en tid, dä allmänna Penningeförlägenheten nog kraftigt motverkar all liflighet i mindre betydlige transactioner, enskilde personer emellan; Äfvensom Kongl. Maj:t icke pröfvat skäligt i Nåder medgifva den i sammanhang härmed ifrågaställde upplåtelsen till Skatte af Officers-Boställen; Så lära Riksens Högloft. Ständer, med jemväl liemtadt stöd af 80 $. i Regerings-Formen finna någon ytterligare åtgärd härvid å deras sida, för närvarande, icke ega ruin; Hvilket till Riksens Högloft. Ständers eget närmare bepröfvande vördsammeligen öfverlemnas. Stockholm den 20 Maji 1823. Ankom <lcu 23 Maji i8a3. Yttrande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, i frågan om Statens Ordinarie-Råntors utgörande i Skåne, Blekinge samt Bohus Lån.
På förra stället förekommer följande ordställning: ”Dessa behof böra genom bevillningar fyllas och bör Konungens framställning härom åtföljas af förslag rör:de sättet, huru sådant lämpligast ske kunde”. Orden ”lämpligast ske kunde” finnas ej i 27 §:n Riksd.Ordn. Hvarföre har man icke intagit deni der? Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdade till fortsättande af plenum kl. 6 e. ra. Gr. Lagerbjelke: För att motverka antagande af detta förslag har den siste talaren för Ståndet updukat berättelser om de följder, hvilka möjligen kunnat inträffa, om detta förslag varit lag, dä Konungen begärde de 2f milhne till krigsrustningar. Den värde talaren har likväl förbisett, att samma förslag afser endast K M:s Propos:r om Statsverkets tillstånd och behof, och hade följaktligen icke haft ringaste inflytande på den propos., genom hvars omnämnande den värde talaren velat motarbeta förslaget. Det mätte väl vara en obestridlig vinst att vid besluts fattande hafva ett fullständigt förslag framför sig. Vid alla Riksdagar se vi under representationens öfverläggningar ang:de beskattnings-frågor den ena frågan framkastas då och den andra 120 Den 8 Mars f. m. då, men någon ledning för ett beslut derutinnan finnes sällan, hvaremot behöflig utredning af ämnet alltid komme att förefinnas i Proposm om Statsverkets tillstånd och behof, om nu ifrågavande tillägg till grundlagen varder antaget. Går man till grunden för konungamakten, så måste man medgifva, att dess bestämmelse är, att stå i spetsen för samhället, att ifra för dess bästa och utveckling, och det kan då aldrig vara för densamma likgiltigt, om, sedan Konungen föreslagit summorna för bestridande af Statens utgifter, uttaxeringen skulle vara mera eller mindre lämplig, Man säger, att konungamakten genom Const.Utskis förslag indrages i svåra frågor. Går man något tillbaka och t. o. m. icke längre än till denna Riksdag, så finner man, att då frågor blifva serdeles svåra, måste konungamakten i allt fall taga dem om hand.
Under åberopande af Re visionsSecreterarnes maglpåliggaude befattningar, genom utarbetningen, beredningen och föredragningen i Högste Domstolen af de till K. M:t inkomne talrike JustitiseÄrenderne, har, inom R. o. A. Hr Rosenqvist af Akershult föreslagit, att desse Embetsmäns löner borde ifrån deras nu varande belopp 1260 R:dr förhöjas till 3ooo R:dr, med förut under lönen begripet Spannmåls-anslag; hvarjemte blifvit anfördi: af Hr von Hartmansdorffatt då mål ifrån KrigsHofRätten i Högste Domstolen föredragas nu äfven voro tillstädes Militaire-Ledamöter, hvilka icke beklädt DomareEmbetet, likasom under Riksens Råds tid, och att, i alla fall, man måste inse nödvändigheten, att Ledamöterne kunde lita ej blott på Föredragandens sannfärdighet, utan ock på hans juridiska kunskaper och förmåga att utreda målen oell framdraga de hufvudfrågor, på hvilka målens afgörande berodde; hvarföre, då en hvar kunde finna otillräckligheten af den lön af 1600 R:dr, som Utskottet tillstyrkt, lönen borde till 2000 R:dr B:co förhöjas; af Hr Ribbing; Arvid; att löner för alla 8 RevisionsSecreterarne borde på Stat uppföras; samt af Hr Pukej Eric; att den af K. M:t föreslagne tillökning icke bordt nedsättas. 16 Stats-TJtskottets Hos Vällofl. BorgareStåndet liar vid Utskottets yttrande i denna punct