Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hertiginnan af K e n t ordnade ett spelbord o c h det öfriga sällskapet satte sig omkring ett rundt bord, der drottningen tagit Prinsessan V i k t o i i a blef, som man vet, geplats; man satt der o c h sprakade i en o c h en half timma, utan att just s y n a 3 hafva särdeles nom sin onkels d ö d, den 20 juni 1837, drottroligt. » ning af Storbritannien. D e t är utan tvifvel Sådant var hvardagslifvet vid den unga drottockså temligen allmänt kändt, att erkebiskopen T r e daaf Canterbury o c h lord Conyngham klockan fem ningens hof, så länge hon var ogift. gar senare såg Creville henne i lysande ståt på morgonen anlände till Kensington för att omgifven af hela sitt hof, der h o n giorde en derom underrätta den unga prinsessan, som lysande figur. Senare g a f hon en bal i B u e - måste skynda så att mottaga de höga herrarne, — Sista n u m r e t I kinghampalatset, der Greville högeligen beundrade den urskilning hon visade i valet af dansörer. H o n valsade icke o c h dansade blott tre kontradanser. D å supéen anmäldes, gick hon ensam in i matsalen åtföljd af prinsessorna. O c h allt hvad hon företog skedde med både säkerhet o c h behag, beundransvärda hos en så ung flicka, som helt hastigt blifvit herskarinna öfver ett af verldens stoltaste kungariken. Sjelf hade hon föreskrifvit etiketten vid middagar på hofvet och förstått ingifva sin omgifning en vana vid punktlighet, som var beundransvärd. P r e c i s en qvart före middagen uppställde sig alla gäster i en halfcirkel i salongen; musiken spelade upp » O l d E n g l a n d » och drottningen inträdde. V i d bordet behöll drottningen alltid under hela måltiden handskarne p å; endast vid galamiddagar aftog hon dem.
Hvad jag vet och källner såsom Officer nu, kan kanske om io år ej användas; om jag nu har lust oeh böjelse för yrket, så har jag det kanske icke mera om io år. Men antagom, att fäderneslandet efter denna tidrymd fordrade dessa Officerares biträde, månne de då kunna gagna så, som de borde, så, som man har skäl att fordra af dem, som hvarje ögonblick skola vara färdige att åter inträda i tjenstgöring, för att draga svärdet mot Rikets fiender? Nej! jag tror det ej! men felet kan icke med skäl tilläggas dessa Officerare; ty Staten har icke beredt dem något tillfälle till erhållande af någon fort4 H. 6 8a Den 12 December f. m. satt, vare sig intellectuel eller mechanisk bildning i deras yrke. Det är med anledning häraf jag vördsammast vågar föreslå, att alla i Armeen qvarstående Officerare af Majors-, Capitainesocli Subaltern-graderne skulle, så vida de icke äro commenderade till annan tjenstgöring, eller eljest kunna förete laga förfall, ovillkorligen göra befälsmöten vid de inom Provinsen förlagde eller indelte Regementen och Corpser, samt lindet' Beväringsmöten i första rummet placeras till tjenstgöring, och resten af det nödiga Befälet från Regementerne ersättas. På så sätt kunde Armeens Officerare komma att motsvara sin bestämmelse, särdeles då man nu mera vid Regementerne i allmänhet icke allenast fäster sig vid det mechaniska af Reglementet, utan, såsom vid Kongl. Jemtlands FältJägareRegemente tillgår; äfven sysselsattes med läsning och undervisning i Fortification, Fältmätnings-Theori m. m., samt öfvas i Recognoscering, Chartritning, Fäktning, och så vidare. På detta sätt blifva Officerarne äfven i tillfälle att pröfva, om de äga fortfarande håg och böjelse för tjernsten. Äga de det ej, så lemna de den naturligtvis, och ligga icke Staten till last i så måtto, att den beräknat en kraft, som den icke äger.
Det synes mig tvertom sriarare utgörä étt hinder för publicitetens framgång, om deri ställes under alla fyra Ståndens beslutande rätt. Det synes äfven att ändamålet lättast vunnits, om Kongl, Maj;t lemnat Sitt bifall till BorgareStåndets beslut, och uppmanat de öfrige RiksStånden att följa Borgare-Ståndets liberala handlingssätt. Jag kan för miri del icke inse, att sedan frågan hår med så stor pluralitet år förkastad , deri blifvit behagligare derigenom, att Ståndet nu åtminstone till eri början syneis frånkånnas rättigheten att sjelf om saken besluta. Jag tror således, att ämnet ej vidare bör förekomma under denna Riksdag. Jag tillhörde vid frågans afgörande minoriteten, men respecterar för mycket pluralitetens beslut , för att blottställa deri för profvet af ett föråndradt resultat, derigenom, att Regeringen på förhand tillkännagifva sig bifalla en sak, som jag ej vet fried hvad rått hon kunnat neka. jag känner j)tn 23 Aini i t. m. intet ställe i Grund-lagarne 'som befallerffeller förbjuder oss, att öppna eller att stånga våra dörrar. Jag vet således ej eller hvad båtnad det för publiciteten skulle medföra, att till Utskott remittera den Nådiga skrifvelsen. Jag hemståller dessutom, om med den nu bestående Stånds-fördelningen, vi alla åro lika mogna för denna offentlighet, och om vi derföre idet. ta afseende böra bero af hvarandra. Jag kan således ej annat ån instämma med de Ledamöter, som yrkat den Kongl, skrifvelsens läggande till handlingarne, och publicitets-frågans hvilande till en annan Riksdag. Jag finner dock det vara ganska eftertånkligt, att Kongl. Majit i förvåg stiftat Lag i denna fråga , derigenom att Kongl. Majit förklarat publiciteten ej kunna åga rum utan Dess sanction.
Schös) har, sedan summan till oafkortadt belopp efter hand hunnit blifva Banquen ersatt genom afdrag pa dess 558 Bar.ca-Utskottets Betänftanden. löne-qvartaler, men han under tiden, i saknad af nästan alla tillgågar för egen jemte hustrus och flere barns bärgning, råkat i största armod och uselhet, uti en ingifven böneskrift, hos Barico.Utskottet anhållit, att af irad och barmhertighet berörde summa af Banquen återbekomma. v Utskottet, som å ena sidan funnit sökandens, så vidt utrönas kunnat, blott af ovarsamhet och utan ringaste brottslig åtgärd, iråkade hjelplösa belägenhet, påkalla ett ömt be. hjertande, men å annan sida ansett det innebära ett vådligt pnrjudicat om, af Banquens egentliga och ordinarie Fonder, anslag gjordes till återställande af en summa, sorn på lag iga grunder och icke utan skälig anledning blifvit utfprdrad, hemställer med afseende härå vördsamt, om. icke Herrar Banco Fullmägtige må ega, att, af deras förenämnde Disncsiiions-medel, tilldela Bokhållaren Schös 100 R:dr B.co årligen, såsom nådegåfva, intill nästa Riksdag, då det hnge bero af blifvande Banco-Utskottet att vidare pröfva, huruvida återstoden af de ersatte 700 R:dr bör på enahanda sätt honom godtgöras. De nu föreslagne Anordningar utgöra ett sammantaget belopp af Sex Hundrade Sexton R'.dr 32 sk. för året, och med tillägg af hvad redan förut finnes anslaget, skulle följaktligen 2,250 R:dr årligen tills vidare på förenämnde Räkning komma att disponeras. Hvilket Banco-Utskottets BetHnkanden. 553 Hvilket till Rikets Ständers bifall vördsamt hemställes. Stockholm elen 30 Junii 1823. Betänkande till Bikets Högloft.
IIr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: Du motionstiden med denna afton löper till ända, så hemställer jag till R. o. Ad. om icke rikligast vore, att dä någon ledamot vill särskildt yttra sig öfver en motion, han begär densamma på hordet. Hr Gripensvärds förevar, motion jemte Hr von Troils i anledn. deraf afgifne yttrande remitterades till Allm. Besv.- o. Ek on.Utsk. Frih. Alströmer, Jonas, uppläste följande: Den sak som utgör föremålet för den motion, jag nu går att framlägga för R. St:s allvarliga behjertande, talar så för sig sjelf att jag ej dermed länge vill upptaga R. o. Ad:s dyrbara, ehuru visserligen ofta ringa aktade lid. Det är den förändring af kyrkolagens 11 cap. 9 och 10 §§, att den Fl. Nattvardens begående skulle ske före i st. f. efter predikan. Den redaktious-förändring af nämnde §§, som i anledn. häraf Olifver nödig, får jag vördsamt öfverlemna åt LagUtsk. att föreslå. Den som erfarit — och del hafva vi väl något hvar —- det oväsende som räder i kyrkorna, under denna vårt lifs heligaste, I II ' ‘ 28 434 Den 23 December e. m. skönaste, mest upplyftande förrättning, hvarunder lagen påbjuder stillhet, undanrödjande af allt som kan slöra det allvar och den djupa andakt som härvid bör råda, bör väl lifligt önska den nödvändiga förändring, sorn befriar oss ifrån oljudet och sorlet af en hvimlande menniskomassa inom kyrkan genast vid början af den heliga förrättningen och som fortsätles snart sagdt under hela fortgången deraf.
Förgäfves jag de lejda skaror ropar Och söker samla deras spridda hopar; Om ej jag några falska hjertan stungit, De sjelf i band till hertigen mig tvungit. Mod vänner! Om jag icke hoppats än, Jag hit till eder kommit ej igen. Vi skola hålla oss till sista man, Oss trotsar lyckan, trots mot den tillbaka! STÅLARM. Visst står vårt slott, det än ej störtat samman, Ehur’ det snart får skäl; besättningen Gör myteri, står trotsig vid kanonen Och skjuter ej; förräderi kringsmyger, Insnärjer oss. EBBA FLEMING. Och ingen hjelp från Polen. JOHAN FLEMING. O, Sigismund! OLOF KLAESSON. Så återstå dock vi. STÅLARM. Dock vi? Hvad äro vi? Hvad kunna vi, Vi, öfvergifne och förgätne här! Ha, Sigismund, är detta lönen då För all den trohet, vi emot dig visat! O! att vi aldrig kännt den lumpna känsla, Som svaga mödrar närt oss med som spenbarn; Som drifver barnet att sin fader hylla, Att såsom yngling vörda än hans svaghet I gråa hår och skydda dem för skymf: Den svaga känsla, hvilken högst i dårskap Dock stiger, då den böjer undersåten För kungen ned att honom dårligt dyrka Som landets fader och sin äras borgen! O! att vi qväst den, såsom hertigen, Som alla andra, och vår egennytta Sått ner i upprorsandans feta jordmån Och skördat der vid packets jubel nu; – Då hade vi ej öfvergifna stått Med bruten lit och ensam, sviken tro! EBBA FLEMING. Är det väl Stålarm, Stålarm, som så talar, Det finska ridderskapets pelare, Vår konungs stöd, Klaes Flemings vän och Finlands Sjelfständiga och fasta svärd! STÅLARM. Tack Ebba! Jag har ej sofvit uppå tvenne nätter. Bort, bort, du svaghet; kungen kallar dig! Upp, trötta tanke, efterverlden manar; Natur jag vill besegra dig! (Till Olof Klaesson.) Hur var det? Vår krigshär slagen är. Då hvilar allt På oss allen’. Dock, ännu låt oss hoppas
Nederländska, Belgiska och Franska samt Storbritanniska hamnar vid Nordsjön och Kanalen till och med städerne Brest och Falmouth, för framtiden upphöra, och fartygs befälhafvare i stället få sig ålagdt, att genom betyg, utfärdadt af sakkunnig person styrka sig ega de insigter i navigationen, som för fartygs förande till ifrågavarande hamnar erfordrades; hvarjemte bemälda Kongl. Kollegium i underdånighet hemställt, att det föreslagna förändrade stadgandet måtte vinna tillämpning å Svenska handelsfartyg i allmänhet, ehvad redare vore bosatt i stad eller på landet. 2:o en af Riksdagsmannen utaf Hedervärda Bonde-Ståndet David Andersson från Hallands län, hvilken yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg och med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne vid Nordsjön och Kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta sina fartyg föras af examinerade kaptener och styrmän. Till stöd för detta yrkande har motionären åberopat., att det klagades öfver att Norrska handelsflottan erhölle en jemt stigande öfvervigt öfver den Svenska och att en betydligare del af vår trädvaru-utförsel verkställdes med Norrska fartyg; hvartill orsaken, enligt motionärens förmenande, förefunnes deruti, att allmogen och köpingarnes i Norge innevånare hade en större seglationsfrihet än dem i Sverige voro förunnade. I Norge, likasom i Finland, finge nemligen den skärgårdsbonde, som byggt sig ett fartyg, sjelf föra detsamma; och sådane fartyg gingo, befraktade med trädvaror, till Holländska, Belgiska, Franska och Engelska hamnar, hvaremot svenska skärgårdsbönder, som egde fartyg, icke fingo sjelfva föra dem, så vidt de skulle gå utom Östersjön och längre än till Danska hamnarne i Kattegatt, utan måste de i sådant fall öfverlemna fartygens förande åt examinerade skeppare.
Ran offra såväl frukosten från hemmet som det i Varberg intagna kaffet. Blåsten och rullningen tilltogo allt mer och mer, mitt illamående likaså. Jag orkade till slut ej längre att hänga öfver relingen, utan måste krypa ner och lägga mig på en trosshög å däcket, hvarest jag vred mig under de oerhördaste qval, understundom önskande mig döden för att få ett slut på detta outhärdliga lidande. Aldrig har jag känt mig så hjälplös, ja så liten, som vid dessa marter, hvilka sjösjukan pålade mig under min första sjöresa. Ändtligen kände jag en lättnad i mitt elände – vi hade kommit in i Göteborgs skärgård. Jag kunde åter resa mig upp och taga den yttre verlden i betraktande. Åsynen af dessa kala klippor och skär, med en och annan liten stuga, anslog mitt för naturens egendomligheter öppna sinne. Af hafvet, det stora öppna, blåa hafvet, de gamla vikingarnes tummelplats, som jag så mycket gladt mig åt att få befara, hade jag endast ett i allo obehagligt minne. Snart såg jag Elfsborgs gråa fästning, som kostat vårt gamla Sverige så många penningar i lösen5, resa sig på sin klippa. Fästningen gjorde på mig ett storartadt och ointagligt intryck, alldenstund jag då ej visste om, att hon redan var degraderad till ett simpelt fängelse, till följe af förbättringen af nutidens kanoner. Straxt vid Göta Elfs mynning lågo tvenne väldiga segelfartyg, som, enligt en besättningskarls upplysning, voro Amerikanska klipperskepp och hvilka genom sin oerhörda storlek tilldrogo sig min uppmärksamhet. Aldrig hade jag kunnat tänka mig, att det fans så stora skepp. Sjelfva Noaks ark, forntidens berömdaste fartyg, som, enligt skriftens vittnesbörd, uti sig kunde inhysa Noak och hela hans hus och af allehanda fänad ju sju och sju, mankön och qvinkön, men af oren fänad ju ett par, mankön och qvinkön, sammalunda af foglarna under himmelen ju sju och sju, mankön och qvinkön, och tryhundrade alnar var längden, femtio alnar bredden och trettio alnar höjden, jag trodde förvisso, att hon i all sin berömliga storlek näppeligen skulle kunnat täfla med ett af dessa.
Af sådan anledning och då jemväl Kongl. Maj:t yttrat Sig anse tidpunkten för utfärdande af en allmän Författning om förmyndarekamrar icke änuu vara inne, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Ilr Prosten Heléns motion om jörmjndarekamrars stiftande, ej måtte bifallas. Beträffande sedermera Kongl, Majrts ofvanberörde Nådiga Proposition; så enär densamma åsyftar, alt genom mera bestämda stadganden försäkra om fullgörandet af den förmyndare genom Lag ålagda, men, efter hvad erfarenheten visat, ofta försummade skyldighet att till omyndigs fränder aflemna redogörelse öfver sin förvaltning; att meddela §n hittils saknad, uttrycklig 8 Lag-TJiskottets Betänkande, N:o 14. föreskrift derom, huru vid förmyndares dödsfall eller försättande i concurstilistand bör förfaras med vården af omyndigs angelägenheter; samt att genom tillåtelsen till va! af Gode män inom serskilde menigheter för tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigs egendom, föranleda dertill, att eontrollen öfver förmyndarevården, som hittills dels utgjort föremål för släglernes frivilliga omsorg, ocli dels ovilkorligen ålegat domaren, tillika hl i fver en communal angelägenhet, och således, utan förnärmande eller inskränkning af fränders rätt, att säkerhet må kunna erhållas, att eontrollen ej uteblifver, anser Utskottet de grunder höra godkännas, hvaruppå ifrågavarande förslag i dessa hänseenden hvilar Men vid granskning af den föreslagna nya ledactionen till i §. af 23 Capitlet Ärfda-Balken, har Utskottet trott sig finna anledning befara, att densamma icke vid tillämpningen kommer att motsvara det dermed åsyftade ändamål.
Redan före 1680 ingingo rusthållarne lill Carl XI med und. anhållan, alt de, som hade rustning för sine hemman måtte befrias från utgörandet af sådana dagsverken samt alt de i likhet med rikets öfriga rusthållare måtte sjelfve komma i åtnjutande af denna del af räntan. Konung Carl XI svarade derpå genom den oftanämnde skrifvelsen af år 1680 att Han icke kunde bifalla denna framställning; men alt Han ville med det första på annat sätt söka att skaffa dem något soulogement. Frågan är nu, hafva dessa rusthållare eller hafva de icke erhållet ett sådant soulagemenl? I 1687 års indelningsverk finnes uptaget att desse dagsverken icke äro rusthållstammarna hibehållne, utan att de utgå till ängarnas afbergande. Detta har vid flera tillfällen utgjort föremål för förnyade ansökningar af rusthållarne ända till år 1810, då, enl. det beslut som Ständerne fattade i afseende på dessa Hofstall-ängar, hvarigenom desamma hädanefter skulle fördelas i lotter och utarrenderas, rusthållarne i st. f. att in natura utgöra sådana dagsverken, ålades att för dem enl. markegångspris erlägga lösen till Kronan. Vid 1844 och 1845 årens riksdag utgjorde denna fråga ånyo föremål för Ständernas pröfning. Ständerna afläto då den und. anhållan att K. M. skulle låta undersöka förhållandet och att, derest K. M. fann sådant lämpligt, till Ständerna inkomma med nåd. propos. i ämnet. Frågan öfverlemnades sålunda till KammarColldi pröfning. KammarColkm understödde rusthällarnes anhållan om befrielse från dagsverkenas utgörande. K. M. afgaf på grund deraf propos. till 1847 års Ständer, deri K. M. med bifall till hufvudsaken föreslog en kontant ersättning lill Strömsholms Stuteri, motsvarande hvad desse dagsverken utgjorde, derföre att lösen för dem ingått till stuteri-kassan. 86 Den 5 Augus!i. I det betänk., sora StalsUlsk. vid sisllidne riksdag
Svenska sockerraffinaderierna med en konkurrens, hvilken desto mindre kunde uthärdas, som det Norrska fabrikatet, äfven der det infördes mot stadgad tull, komirie att draga vida lägre afgift, än det härstädes tillverkade, föreslagit, att till förekommande af dessa menliga följder af de i Norrige sålunda ifrågakomna förändrade förhållanden, här måtte stadgas, att tills vidare och antingen så länge behofvet det kräfver eller till dess Rikets Ständer vid nästa riksdag derom annorlunda besluta, införselstullen å raffinadeller topp-, kandioell kaksocker förhöjes från 5 till 8 sk. skålpundet, men att, för den händelse att Svenska raffinadörerna under tiden stegrade priset å sin tillverkning ut öfver 14 sk. skålpundet, Rikets Ständer måtte antingen besluta att (ullsatsen å raffinadsockret borde åter genast nedsättas till nu gällande belopp, 5 sk., eller ock i den underdåniga skrifvelse, hvari tullförhöjningen anmältes, hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, för nämnde händelse, efter omständigheterna nedsätta den förhöjda tullsatsen och derom, utan vidare omgång, nådig kungörelse ut färda; hvarförutan dels Herr Lagergren tillstyrkt, att äfven å sockersirup, brun eller hvit, tullen blefve förhöjd från 5 lill 4 sk. skålpundet, dels ock Herr Prosten Arosenius hemställt, att, enär tullbestämmelserna i allmänhet icke kunde förr än elter längre tids förlopp blifva afgjorda eller ny tulltaxa hinna promulgeras och träda i verkställighet, men faran för Svenska statsverket genast eller sednast vid första öppet vatten blefve öfverhängande, Bevillnings-utskottet mätte, så fort sig göra lät och oberoende af den öfriga tulltaxan, inkomma med betänkande i detta ämne.
Hjelp! » Hon hade fallit framstupa på golfvet, och medan Hanna sprungit för att kalla upp någon af grannarne — ty hon tordes inte vara ensam med den vansinniga —, hade väl Ingrid vaknat till lif och hittat på denna nya galenskap Och medan Hanna rapporterade detta, försigtigt stående i dörren bakom sin matmor, satt den sinnesrubbade der som förut, vaggande af och an med öfverkroppen och sjungande sitt entoniga: » Dors, enfant, dors — dors » (Forts.). sedan d e först blifvit tvättade m e d tidningspapper. Detta förfaringssätt g ö r fönsterna strålande klara. Toaletten. Slenia. Medel att bevara handskar. Enkelt sätt att g ö r a hårborstar rena. Erfaren husmoder. Handarbeten. Tillklippning af skjortärmar. Slenia. Tvätten. Tvättning af sidentyger. Strumporna böra icke gnidas utan endast tryckas, p å det d e ej m å filtas eller förlora färgen. Att rengöra tvättsvampar. Erfaren husmoder. Huskurer. Ett särdeles utmärkt och bepröfvadt medel mot brännsår. Bt-C. Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags Helsovård. Följderna af ati äta för varm mat. Drycker. Smultronpunsch. Ulla. skalp, Sockerdricka. Ulla. Hushållet. • B. W. Köket. Slenia. Bakning. Judebröd. L — a. Matlagning. Efterrätter. Strufvor. Ulla. — Surmjölkspudding. Serveras m e d r ö d sås. skalp, skalp, Krusbärssallat. — Annonser mottagas endast genom S.Gumaelius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlareantagas Att använda sillmjölke. d. Stenia. Konservering. Att förvara ägg året o m. Fönster trädgården. Anna — ss — Läkareråd. T. A. Tag strax, då ni känner det onda nalkas, 2 gram antipyrin. — Ronnebyvattnet, är nog lämpligt för er, men ej ei.bart, utan blandadt raed något lösande vatten, t. ex. Marienbader.
Den, som vill, alt aflöningen för Expeditions-sekreterarne i Finans-deparlementets Expedition bestämmes till 4,000 R:dr R:mt, röstar ja; den det ej vill, röstar "ej; Vinner nej, kommer berörde aflöning alt uppföras med 4,900 R:dr samma mynt. Omröstningen har utfallit med 49 ja och 70 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat enligt nej-propositionen. 12:te voteringen. Den, som vill, att aflöningen för Presidenten i Kammar-kollegium bestämmes till 8,000 R:dr R:mi, löstalja; deri det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr sam mfa mynt. Denna votering har utfallit med 94 ja och 64 nej, sedan en volerings-sedel blifvit kasserad; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med nej-propositionen. 13:de voteringen. Den, som vill, att aflöningen för Presidenten i Stats-kontoret bestämmes tili 8,000 R:dr Runt, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr sansm* mynt. Stats tjlskollels Memorial 'JM 216, Enär voteringen utfallit med 52 ja och 67 nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med nej-propositionen. Den, som vill, att aflöningen för Presidenten i Kammar-rätten bestämmes till 8,000 R:dr R:mt, röstar ja? den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr samma mynt. Då voteringen utfallit med 49 ja och 70 nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt nej-propositionens innehåll.
Att från Upsala, på sätt af Kommittéen föreslagits, fortsätta linien rakt på Gefle, torde blifva mindre lämpligt, ehuru den derigenom visserligen blefve kortast; ty dels kan den landväga förbindelsen mellan Stockholm och Gefle, mellan hvilka städer sjöled finnes, icke vara af den jemförelsevis stora vigt, som dessa städers förbindelse med de inre delarne af landet, och dels skulle banan, särdeles norra delen deraf, i en sådan riktning komma alltför nära Östersjön, med uppoffrande af det inre landets intressen, äfvensom de tvänne städernas, hvilkas välstånd och förkofran till viss grad bero af det angränsande landets.» »Vidkommande Norra banans fortsättning från Upsala, så ehuru ett system som afser att från Upsala öfver Sala draga nämnde jernväg dels norr ut mot GefleDala-jernbanan, dels ock vester ut mot Örebro (och särskilt en bibana till Mälaren vid Westerås för upptagande af trafiken med tyngre varor, ämnade att från sistnämnde stad sjövägen fortskaftas), torde böra af Eders Kongl. Majit i nåder godkännas, anser jag likväl, då lokalundersökningar blifvit förrättade endast för vägen från Upsala till Sala, banan nu blott böra definitivt bestämmas att framgå till sistnämnde stad, men att afgörandet af frågan om denna banas utgreningar derifrån bör bero på den ytterligare utredning af ämnet och de tekniska undersökningar i orterna; som hittills icke kunnat företagas eller afslutas, men för en definitiv be - 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jlt 26. handling af denna fråga, äfvensom för reglering af framtida förhållandena emellan Staten och Koping-Hult-jernvägs-aktieholaget torde vara af nöden; i hvilket afseende jag hemställer, att Eders Kongl. Maj:t måtte oförtöfvadt låta anställa de ännu erforderliga tekniska undersökningarna, samt under tiden lemna öppet för de i saken intresserade att inkomma med de framställningar och statistiska upplysningar, som för ärendets utredning må anses tjenliga, hvarefter Eders Kongl.