Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att näringsmedlen, som i allmänhet icke tillväxa i samma mohn som folkmängden, mätte kunna på ett eller annat sätt förkofras och upp lijelpas, hvarvid, hvad Städerne angår, icke må förbises, att sedan hå gen der vant sig att mera cultivera Stadens jord, än dess näringar, mången Borgare just derigenom blifvit utfattig och fått dyrt umgälla sitt oförstånd alt öfvergifva det yrke, Iivari han blifvit uppfödd och lärd, för att öfvertaga ett, som han icke kunnat med egna händer sköta: 2:0 Att den tilltagande vanmagien bland Ståndspersonsklassen å landet mätte blifva föremål för nödig uppmärksamhet, en vanmagt, som likväl torde komma att fortfara, så länge hvarje Ståndsperson äflas med alt 39 uppföda alla sina söner till herrar och alla sina döttrar till fruar åt gelikar; ty sanningen att säga är det kanske, åtminstone i Småland, mindre ett öfve i fl öd i g t lefnadssätt, än en alltför kostsam barnuppfostran, sorn kommer Herremannen på obestånd: 3:o Att de egentlige fattighjonens underhåll måtte ändamålsenligare besörjas och falliganslalterne äfven å landet bringas lill likhet med den som företer sig i Jönköpings Stad, samt att den tilltagande fattigdomen, vållad af lättja och sedeslöshet, måtte hämmas genom en mera vårdad barnuppfostran, befrämjad af Presterskapet och Komunerne gemensamt: 4:o Att Landtmannen mer än hitintills må vända sin håg och omtanka på skötseln af ängar och betesmarker, så att Länets gamla och naturliga modernäring Boskapsskötsel icke slutligen må falla i förgätenhet för nitet alt laborera i ett åkerbruk, som, då det alltid har att strida mot en skrin öcii svag jordmån, merendels ger klena skördar: 5:o
Tror man väl, att den enighet, den samdrägt emellan alla folkclasser, sorn är för samhällets försvar så högst angelägen, skall deraf uti ingen mån rubbas, eller huru har man väl betänkt de allmänna följder, som åstadkommas af alla förbud, stridande emot allmänhetens begrepp om rätt och orätt? Har man då alldeles glömt de moraliskt förderfliga påföljder, som Gustaf IH:s brännvinsförbud medförde, eller kan man betvifla att lönnbrännerier skola skyndsamt och till tusendetal uppkomma, med allt sitt tillbehör, sina förrädiska angifvelse!- af barn emot föräldrar* af tjen - Stcfolk emot husbönder, af grannar emot grannar, af fafska vittneseder och falska värjemå|seder? Har man val besinnat beskaffenheten af det stöd man blir nödsakad att gifva St förbudet, hvilket, sedan det en gång öfvergått till lag, måste vidmak (hållas, så framt icke all laglydnad skall lemnäs åt liknöjdheten och fö i a k tet, eller tror man sig väl lin kunna, med samina lätthet, d. v. s. med lika säkerhet, som var fair let under Gustaf JII:s regering, men troligen oftare än då, kunna använda den beväpnade styrkan, dels till beskydd åt beslagarne, hvilkas äfventyr till lif och lemmar troligen icke blir mindre, än det var då, och dels till dampande af det motstånd, de våldsamma upplopp, hvaraf exemplen då gåfvos, och de der nu visserligen icke skulle vara mindre alt befara? Har det sammansatta Utsk. väl till öfvervägande upptagit möjligheten af alla dessa följder, för hvilka de bittraste förebråelser ovillkorligen skulle drabba 1840 års riksdag, icke mindre derföre, att man, genom det konstlade i sältet, sökt att åt förbudet gifva ett utseende af frivillighet åt den fattige jordägarens val att ingå uti, eller afsäga sig brännvinsbränningen; ett utseende, som genast faller för hvarje ärlig tankeförmåga. På dessa, med de flera skäl, sorn läsas i Frih.
Då jag ej var så lycklig, att. noga kunna höra den siste värde Talarens anförande, ber jag om ursäkt, i fall jag kommer att upprepa något af hvad han redan anmärkt. Min anmärkning emot Ut - Den 25 Maji. Utskottets Betänkande består hufvudsakligast deri, att Utskottet i slutet af den föreslagna redactionen till 18 §• af Inteckningsförordningen stadgat, att då en fastighet, som förut serskildt blifvit intecknad, sedermera intecknas gemensamt med annan fastighet, så skall från den serskildt intecknade fastighetens uppskattningsvärde den första inteckningssumman afdragas, och biolt hvad derefter återstår tagas i beräkning vid bestämmandet af hvardera fastighetens ansvarighet för den gemensamma inteckningen. Men nu händer, emedan uppskattningsvärdet ofta ej uppgår lill mer än tredjedelen af det gångbara värdet, att den ena fastigheten blifvit serskildt intecknad för hela uppskattningsvärdet. Då återstår, vid subtraction af första serskildta inteckningssumman från värdet, noll, och fastighetens ansvarighet för den gemensamma inteckningen hlifver således äfven noll, hvarigenom egaren till den gemensamma inteckningen går miste om en säkerhet, som nu honom lagligen tillkommer. Jag tror, att man hör akta. sig för en Lag, som på sådant sätt beröfvar en fordringsegare innehafvande säkerhet för dess egendom. Men i händelse jag icke med min framställning kunnat göra förhållandet fnIiligt, torde det tillåtas mig att genom ett exempel upplysa, huru saken tillgår. Tvenne heraman äro uppskattade till 6000 R:dr hvardera. Det ena intecknas 26 H. ii Den 20 Maji. först serskildt för 6000 R:dr; sedermera intecknas begge hemmanen gemensamt för 12,000 R:dr, så att hela inteckningssumman är 18,000 R:dr. Vid försäljning uppgår hvardera hemmanet lill 9000 R:dr, och begge tillsammans lemna således efter den nu gällande Lagen full tillgång till hela inteckningssumman 18,000 R:dr.
Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Majlis, denna dag f. m. ankomna, nådiga skrifvelse till Rikets Ständer angående väckt fråga om det i Konans förråd befintliga äldre, till krigsbruk oanvändbara kruts omarbetande till bergskrut. Den 26 och 30 April. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Slats-Ulskottets, den 16 och 19 dennes på bordet lagda, utlåtande: N:o 90, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Nionde Hufvudtitel återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, 9, 12, 21, 24, 26, 27 och 35 punkterna, ansågs 48:e punkten icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne, samt blef, Stats-Utskottets ifrågavarande utlåtande i alla öfriga delar af Ridderskapet Adeln bifallet. Prot.-Utdrag den 23, 24 och, 26 April 1851. Frän Hogo. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Vällofl. Borgare-Ståndets, medelst Protokolls-utdrag af den 17 innevarande månad, delgifna inbjudning till Medslånden att instämma i dess, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtande N:o 77, fattade beslut derom, att en och samma kateches, både till text och bibelspråk, bör vid allmänna undervisningen antagas, äfvensom underdånig anhållan om föreskrift i detta hänseende hos Kongl. Maj:t göras. Med vidblifvande af sitt i frågan fattade beslut lade Ståndet berörde inbjudning till handlingarne. Från Ilo g v. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Ut skottets följande utlåtanden: N:o 87, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens Sjette Hufvudtitel. R:dr till Teknologiska Institutet, mom. 2:o Litt. 6j) angående anslag till Svenska Slöjdföreningens skola, mom.
Och, då de, som i betalning emottagit Discont-Assignationer, lika med penningar, härtill blifvit förledde af den säkra öfvertygelse, att för deras piompta och ofelbara inlösen något hinder icke möjligen skulle kunna uppstå; samt med Assignationerne således icke kan vara enahanda förhållande som med Tre procents Reverserne , hvilka sistnämnde skolat låna sin Credit från ett mera serskildt förtroende till Discont-Styrelsernes försigtighet och varsamhet vid utlåningen, torde häruti igenfinnas ett ytterligare skäl, hvarföre Assignationerne blifvit ansedde böra äga företräde till contant betalning. Och, örn Assignations-innehafvare tillskyndas någon förmon framföre i ti - 11 jo Statsoch Bänco-Utskqttens Betdnkanden. nehafvare af Tre Procents fordringar, kunna Utskotten ieke inse, att detta skar på de sist* nämmles bekostnad, enär desse, enligt Utskottens Förslag, ärhål:a bättre Liqvidations-vilkor, än de kunnat förvänta, om de skolat söka sin be'alning endast ur Disconternes egne Tillgångar. 9:0 Förenade Utskottens af styrkande, att den ä ‘Tre Procents Fordrlrigartie hos Götha Canal-Bolagssamt Malmö Discont er lill deri 1 October 1817 vplupne ränta skulle godtgöras, har af de fleste anmärkare blifvit klandradr, men godkänt af en värd Ledamot af Högvördige Preste - Ståndet och en värd Ledamot af Vällofl. BorgareStåndet. De, som klandrat detta Utskottens afstyrkande, hafva hufvudsakligen anfört, att, så länge Tre Procents Reverserne voro allmänt gångbara, lika med penningar, var vanligt, att emottagaren alltid godtgjorde den upplupna räntan , hvilken derigenom iklädde sig samma egenskap, som liufvudstoden, och att, enligt Concours-Stadgan, den till proklama dagen upplupne räntan får tillägas Capitalet.
Vid öfvervägande af de framställda förslagen finnér Utskottet det vara ostridigt, att fjcrdingsmans-befattningcn utgör ett menighetsbestyr; och dä, på sätt Lkonomi-Utskottet vid 1850—1851 årens Riksdag uti sitt Betänkande N:o 39 yttrat, häraf synes följa, att besväret dermed desto heldre bör, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, drabba alla dess jordoch fastighctsinnehafvarc, som fj erd i n gsmans-inrättn ingon åsyftar upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen till alla dess medlemmars skydd och fördel, samt vidare förekommer, att, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 arens Riksdagfattade beslut, det dittills i Riksstaten till fjerdingsmanslöner uppförda belopp af omkring 8,000 R:dr till en del redan blifvit och än vidare varder, i män af löninnehafvares afgång, till Statsverket indraget, hvilket förhållande utgör ett ytterligare skäl för en allmännare utsträckning af ifrågavarande onus, anser Utskottet, på dessa grunder, och i enlighet med de uti Lars Magnus Iinutssons motion uttalade åsigter, det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, Allm. Besv.- och Ekon.-Viik. Betänk. N:o SS. 5 alt alla innehafvare åfjord inom en kommun bidraga till fjerdingsmans aflönande; till följd hvaraf Utskottet vördsamt tillstyrker, att Riks-Stånden måtte, med förklarande att de för sin del medgifva, att, på sätt Lars Magnus Knutsson föreslagit, jemväl boställsinnehafvare böra. der fjcrdingsmans-befattningen af viss med lön försedd person bestrides, uti fjerdingsmannens aflönande, lika med andra jordinnehafvare deltaga, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Dess bifall dertill samt om en dermed öfverensstämmande ändring i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 9 Augusti 1851.
She lived from 1850 to 1888 and wrote a diary throughout the years 1882–1888. During this period, she made a name for herself as a writer of short stories about country people and rural life and also novels and plays. In her diaries, Victoria Benedictsson depicts literary circles in Stockholm and Copenhagen, and we learn of her own ambitions and the swift changes between optimism and deep despair. The diaries give vivid glimpses of the circumstances of a female writer at the end of the 19th century. They also give a contemporary chronicle of life in the rural village where Victoria Benedictsson settled after her marriage, an environment that seemed to her to be more and more confined and almost suffocating. From the outer setting, the diaries move further and further inwards to a deep self-analysis. In this third volume, Victoria Benedictsson gives her version of her love affair with Georg Brandes, Scandinavia’s leading literary critic of the period. The liaison ends with her suicide. Noter Victoria Benedictsson (VB) och hennes styvdöttrar Hilda och Mathilda hade i början av augusti 1886 gästat sign. Stella Kleves, dvs Mathilda Kruses, hem i Vetteryd. Se SB II, s. 340 ff. Axel Lundegård, VBs vän och författarkollega, talar om den olycka som drabbat Anna Nordqvist, en gemensam bekant, då hennes fästman Paul Kristian HolckClausen drunknat i Ringsjön i juni 1886. Se SB II, s. 307 ff, 312 ff och 330 f. Avskrift av brev från Axel Lundegård (AL) till hans yngre syster Sofie. – Hundturken – skymfnamn på turkarna. Benämningen berodde på en gammal föreställning att turkarna var kannibaliska halvmänniskor med hundhuvud.
Gifvit är också att den nu föreslagne inrättningen icke skulle kunna aflöpa utan högst betydliga kostnader, och jag vet nogsamt, att alla sådana kostnader äro mycket svåra att kunna indrifva. Mänga mindre detaljer kunde här vara alt vidröra, men jag förbigår dem för att icke uptaga för mycken tid. Dessutom måste det för hvar och en, som handlagt göromål inom provinserna, vara nogsamt bekant, att (let är ganska svårt att kunna tillvägabringa de mindre kommunala bestyr, som nu komma i fråga. De flesta hafva en stor ovilja emot att derför offra tid. Alldeles icke vill någon offra penningar derför. Om det finnes undantag i det fallet, så äro de så få, att de icke kunna antagas såsom regel. Jag anhåller att dessa anm arki i: r mätte få medfölja till det Utsk., som kommer att behandla frågan, och uprepar ännu en gång min anhållan, att motionären icke uti detta anförande må se någon slags ovilja å min sida utan endast betänkligheter, framkallade af en tämmeligen läng erfarenhet. Hr Tham, Casper Wolrath Victor: Det är mycket vågadt att upträda i ett ämne, der så många äldre och erfarne män talat, de der bättre känna förhållandet, men Gr. af Ugglas har i sitt anförande uttalat en stor sanning, och för denna sannings skull, skulle jag icke gerna vilja liga, utan underkastar mig heldre ett hårdare omdöme, för att söka bidraga till att denna sanning må blifva segrande. Jag vågar icke inlåta mig i den frågan, huruvida ett förslag, sådant som det Gr. af Ugglas framställt, kan realiseras, men det är mig en pligt att bekräfta hvad Hr Gr:n nämnt om de fattiga och deras ställning inom kommunerna. Såsom tjenstgörande prest inom hufvudsladen och såsom uppfödd på landet och äfven delhafvande sett åtskilliga förhållanden med de fattiga, har jag kommit till den erfarenhet, att det icke är något sällsynt fall att en fattig skickas ifrån den ena församlingen till den andra, utan att hvarken kyrkoböcker eller prester kunna upgifva om han tillhör den ena eller andra församlingen. Detta föranleder ett skjutsande fram och tillbaka af den fattige, som kanske ofta icke har något annat brott än att han är fattig.
Bonden behöfde icke föda knektarne, då de icke höllos till rikets tjenst, utan endast till Flemings upproriska afsigters befrämjande. Nu var böndernas ifver och harm drifven till sin spets. En tropp af Flemings ryttare kom nu utefter landsvägen, mot dem stormade bönderna. En strid uppstod. Den blef ett förespel till klubbekrigets gräsliga drama, som nu blossade opp och höljde Finlands jord med fyratiotusende dess raskaste söners blod, gjutet af bröder emot bröder; som härjade, som skonade, som brände, och hvars spår först sent utplånades från det förstörda landet; hvilket länge blef ett rof för hungersnöd, pest och elände. Att redogöra för huru klubbhären ökades, huru den härjande framgick, hör icke till vårt ämne. Framåt vältrade sig massan mot Tavastland, allt mer tillväxte den och plundring, mord och brand, följde i dess spår. Hvarest knektar kunde uppspåras, nedhöggos de, stoppades de under isen, eller ock sköts till måls på dem. Kunde någon uppge att egaren af en gård, hade någon anförvandt ibland knektarnes anförare, då skonades, utan vidare tvekan hans gods, och förstördes genom brand och härjande. I sitt arbetsrum på Åbo slott, satt riksmarsken, ståthållaren Klas Fleming. Han stödde sin arm mot ett litet i fenstersmygen stående bord, på hvilket lågo åtskilliga papper. Ett litet stycke ifrån honom satt, vid ett större bord, hans skrifvare. "Här är ett bref från hans majestät, konungen", sade denne, i det han steg upp och vördsamt räckte brefvet åt riksmarsken, som genast bröt det. Sodan han genomläst brefvet, vände han sig till skrifvaren och sade: "Här äro åtskilliga befallningar från kunglig majestät, hvarom bref och order skola utfärdas, så snart dessa öfriga bref äro genomgångna. Nu vidare, hvad finnes här yttermera?" Skrifvaren började nu redogöra för de på bordet liggande papperen. "Här är ett bref från hans furstliga nåde, hertig Carl, till menige män, som i Österbotten boende äro.
Likvist skulle jag icke vilja helt och hållet biträda det af Banco-Fullmägtige afgifne förslag; ty jag finner detsamma icke innefatta nog säkra garantier för Banco-verkels tjenstemän emot missbruken af Banco-Fullmägtiges godtycke. Sådane garantier kunna visserligen icke vara svåra att fastställa: ohjelpligt sjukdomsförfall borde Banco-TJtskottets Utlåtande, N.o 144' il till exempel vara lagligen styrkt, innan Banco-Fullmägtige egde rätt att flytta på Pensions-stat. Med dylik säkerhet blefve ingens rätt förnärmad ; ty för mig är ej fattlig rättvisan af de anspråk, som göras, då afgjord oförmåga att vidare gagna det allmänna af det allmänna dock fordrar sådane förmoner, som annars bjudas endast såsom lön för nitisk och trägen tjenstgöring. Billigt är väl, att den, som utan eget förvållande blir tvungen att i förtid afbryta en kanske dittills med framgång fullföljd tjenstebana, icke derföre blir beröfvad alla tillgångar för sin bergning, men full lön för ingen tjenst, det tyckes mig vara allt för mycket fordradt för allt för litet gifvet,” H:o 144. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Januari, kl. 6 e. ra; JUtlåtändé, i anledning af Herr C. Sabelfelts motion, om utsträckning i tiden för återbetalning af uti Handelsoch NäringsDiscont en upptagande lån, samt om fortfarande rättighet för B a n co - Styrelsen att, genom upplåning, bereda tillgångar för nämnde Discont. Till Utskottet har Höglofl.
T ryck fr ih ets-för ord n i n gen: 1 anledning af olika beslut Förslag till Voterings-pro position Voterings-resultat » om ändring i § 1 mom. 11 och § 4 mom. 2, om aflemnande af tryckta arbeten Förslag till Voterings-pro position Voterings-resultat Tryckfrihets-kommitterade, angående skedt val af Tullhus, om jord till byggnadstomt i Halmstad lör ett nytt, se Halmstads Slott. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL B&anroHBA mxsshtsvÄsnDiEis PROTOKOLL VID li»^tiina Illksdajieii i Stockholm Åren 1M»9 och 1§63. AAIIIM SAMÄNGEN. , 11* Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt Justitie-omlmdsmans Berättelser. 'ISCO års Ruvisions-berättelser. RIKETS HÖGLOFL. STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den år 1860 af dem verkstäilda granskning af STATS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och ' förvaltning under år 1858; jemte de, i anledning af samma berättelse, infordrade och till Kömi. MAJ:T afgifna underdåniga Utlåtanden. STOCKHOLM. TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1861. Jemlikt 68 § i riksdags-ordningen och Rikets sednast församlade Ständers förordnande samt till följd af Kongl. Maj:ts nådiga kallelse den 15 sistlidne Juni, hafva undertecknade den 15 påföljde Augusti sammanträdt för verkställande af revision utaf stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1858, samt få, efter förrättningens fullbordan, derom nu afgifva den i 7 § af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af den 17 April 1841 föreskrifna berättelse. Yid denna förrättnings början hafva Revisorerne från nedan omförmälda verk och inrättningar fått emottaga berättelser om tillståndet och förvaltningen under revisionsåret af de till deras disposition ställda anslag, nemligen: från Kongl.
På dessa skäl afstyrker 76:o Utskottet bifall till ofvanberörda förslag. 3:o af Grefve Gyldenstolpe, Anfon Gabriel, som hemställt: att af Bankens nu oanvända förlagskapital för allmänna diskonterna, handelsoch näringsdiskonten, belåningen af publika papper samt kreditiver, 3 millioner r:dr må afsättas, hvaraf hälften användes till inköp af säkra räntebärande obligationer, löpande med minst 4 procents ränta och sex månaders längsta uppsägning samt andra hälften utlånas företrädesvis till hypotheks-föreningar emot deras utgifvande obligationer å 1000, 250 eller 100 r:dr med 4 1/2 procents ränta och, då hypotheks-föreningarne sådant åstunda, endast på deras sida uppsägbara; att hvad som sålunda icke af hypetheks-föreain - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 4”> gar upptoges, skall utlånas till jordegare på lika vilkor samt efter samma grunder, som i öfrigt aro gällande för Bankens nuvarande utlåning mot inteckning i fast egendom på landet, dock att dessa lån ej må beviljas till lägre belopp än 1000 r:dr, men deremot kunna, i förhållande till pantens värde inom halfva taxerings-beloppet, utgifvas till högre summa än 6000 r:dr; samt att, om de lånerörelsegrenar, hvilkas oanvända öfverskott sålunda blifvit till utlåning afsedde, framdeles skulle komma i behof af det maximum, sorn för dem kan varda bestämdt, borde, i händelse annan utväg till behofvens fyllande ej funnes, sådant ske genom uppsägning, försäljning eller belåning af de obligationer, som erhållits, på sätt ofvan omförmäles. Som Utskottet föreslagit, att en del af de fonder, hvilkas fruktbargörande motionären afsett, skola till andra föremål användas, och det icke är osannolikt, att, i händelse nämnda förslag bifalles, föga skall blifva oupptaget af berörda fonder, så och då motionen hvilar på den förutsättning, att Banken skall sakna tillfälle att förränta en del af de till laneoch kreditiv-rörelsen afsedde medel; anser Utskottet, att af berörda anledning den väckta motionen måste hafva förfallit.
Riket af alla latidtmanna-producter utan erläggande af tull må blifva alla provinsers invånare och åtmindstone dem i Skåne beviljad; hvarjemte Utskotten funnit att ofvanornförcnäldte af Herr Öfversten Åkerhjelm gjorda anförande i synnerhet haft till föremål, att fästa uppmärksamhet dervid, att i händelse Product-Placatets upphäfvande af Kgl. Maj:t icke i Nåder bifölls, förutsåg Herr Öfversten svåra följder för Rikets Norra Provinser i allmänhet, hvilkas behofver af flera nödvändighetsvaror, jemte spannmål, fordrade den mest gynnande afsättning af trädvaror, som icke skulle kunna vinnas om invånarne voro skyldiga att endast till inländska köpmän föryttra berörda prod ucter. Vid det omförmäldta, till deras gemensamma utlåtande hänskjutna ämnen , hos Utskotten blif - Den 14 Juli. *353 blifvit föredragna, hafva väl Ledamöterna af Vällofl. Borgare-Ståndet tillkännagifvit, att sora de ansågo de uti förenämnda Memorial väckta frågor röra de Ståndet i Nåder förundta Privilegier, funno bemälie T.edarnöter sig icke kunna 1 öfverläggning till beslut derom deltaga; men ela Ledamöterna af de öfriga Piks-Stånden ansett denna af Borgerskapets Ledamöter vidtagna åtgärd icke böra vara för dem hinderlig, att, i likhet med hvad Riksdags ordningen foreskrifver, låta till beredning förekomma livad till Utskottens handläggning är vordet öfverlemnadt, samt att Betänkande deröfver afgifva , hafva berörde ämnen i sådant ändamål till öfvervägande blifvit företagna. Under öfverläggningen härom har dock imellan Ledamöterna af sistnämnda trenne Riksstånd skiljaktiga meningar i vissa af de framställa frågor sig yppat, hvarföre ock votering blifvit anstäld; och få Utskotten således nu framlägga det af pluraiiteten beslutade Betänkande.
Dessa Casseurer tillhörer ock all emottagning af Banco-transporlsedlar, ehvad vexling allena, eller insättning derjemte är i fråga. 2} Fyra Skrifvare , en hos hvardera Casseuren. 3) Tvä Skrifvare, hvilkas egentliga sysselsättning blifver Cassa Special-Bokens förande, jemte dermed gemenskap egande annotation, dagliga collationeringar och sammanfattningar, samt vecko-extract m. m. 4) En Skrifvare , hvars åliggande är att vara Öfver-Casseuren till biträde samt att föra Dagvexlings-Cassans Special-Bok; m. m. 5) En Kamererare, som förer allmänna Cassa-Boken, med iakttagande, att allt, hvad till en dagsrörelse hörer, skall finnas der infÖrdt och räkning-arnes inbördes öfverensstämmelse vara controlerad, innan påföljande söcknedags,utgång. Denna Kamererare åligger vidare, att annotera de penninge-reqvisitioner, som göras ifrån Special-cassorne och derjemte tillse, alt enhvar af Casseurerne bekommer och qvittera!' det belopp, som reqvireras.