Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vissa grunder kunna emedlertid angifvas till ledning för domarens förfarande härutinnan; och detta synes vara anledningen dertill alt man härutinnan upptagit liera särskilda bestämmelser, i stället för att, enligt hvad äfven är yrkadt, blott i korthet uttrycka satsen, att domaren må pröfva hvad vitsord handelsböcker i tvister emellan affärsmän må medföra, ulan annan ledning, an domarens subjektiva omdöme. 1 allmänhet hör man ock undvika att alltför mycket i lagstiftningen vädja till detta omdöme; men sådant är i synnerhet nödigt, då man i lagstiftningen upplager ett helt oell hållet nytt förhållande, hvilket, på sätt anmärkt blifvit, här inträffar med förslaget, så vidt det angår handelsböckers vitsord emellan affärsmän. Hvad i öfrigt det nådiga förslaget innefattar rörer egentligen handels-räkningar; och den enda väsentliga förändring i hvad 1848 års ofvan åberopade författning derom innehåller, iir att liden, hvarinom räkning bör ulskrifvas, tillställas gäldenären och klandras, om fog dertill är, blifvit betydligen inskränkt. Ehuru man ej kan förbjuda ulborgnings-systemel, bör dock detsamma icke af lagstiftningen befordras. Dertill bär dock den långa tid för räknings utskrifvande, tillställande och klandrande, som berörde författning medgifver, ej obetydligt bidragit; och förkortningen i denna tid är således motiverad ur handelns verkliga intresse, och utgör äfven ett sätt alt befordra Herr Almgrens önskan om sådana föreskrifter i lag, som leda dertill all bokfordringar, så snart ske kan, varda rörliga. Men om än Utskottet således i allmänhet godkänner det nådiga förslaget, så till sin syftning som innehåll, synes likväl, som skulle någon modifikation i ett par omständigheter böra ega rum. Utskottet fruktar nemligen fiirst och främst att bokföringsskyldigheten i flera fall skulle kunna alltför långt utsträckas, derest ej någon ändring sker i 2:a mom. af 2 §. Åtskilliga bland de slöjder, som idkas af landtman i flera delar af lliket kunna icke anses sammanhänga med jordbruket.
Om här icke vore frågan om annat, än att lemna en gärd af tacksamhet eller af högaktning åt de ädle stiftarne af dessa anstalter inom fäderneslandet för vanvårdade barns återförande till dygd och redlighet, sä skulle säkert också jag yrka återremiss, för att af StatsUlsk. fä ett anslag, som uttryckte samhällets förbindelser till dem, som egnat sin omtanka åt vården af dessa olyckliga menniskor; men här är fråga om, alt inträda på en bana, som leder lill ett mål, hvilket nian icke har gjort sig fullt reda före, då man föreslagit och begärt statsanslag för ifrågavar. in - 104 Den 6 November e. m. rättning. Om statsanslag med skäl kunna begäras och bifallas för de inrättningar, som redan linnas, sä kan del med samma skäl, under kommande lider, fordras för alla inrättningar, sorn i detta syfte uppstå. Behofvet af sådana inrättningar torde icke vara större nu på de ställen, der de redan finnas, än det är på en mängd andre ställen, der de icke finnas. Man har anfört, alt sådane instituter torde uppkomma på mångfaldiga ställen inom It i ket, och kanske slutligen inom hvarje mindre del deraf, inom hvarje commun. Till hvilka statsutgifter och hvilka följder detta skulle leda är ännu svårt att med visshet förutse; men att det skulle leda derhän, att en stor del af generationen i en framtid kom att belasta dessa anstalter, det tyckes mig vara gifvet; och det har erfarenheten också visat i de länder och på de tider, då dylika anstalter varit inrättade. Om man egnar mycken omsorg och mycket penningar ät uppfostran och förbättringen af vanartade barn, så är lika mycket skäl och måhända ännu större skäl, all använda penningar pa uppfostran af sådana barn, som icke äro vanartade. Fattiga och ärliga föräldrar, sorn äga många barn, kunna med mera skäl yrka och begära biträde för sina barns uppfostran, än de föräldrar som inträdt på lastens bana och som i denna syftning uppfostra sina ufkomlingar. Detta synes rättvisan påkalla, snarare än det andra.
Ad. nu fattade något beslut öfver förevar, inbjudn., som vore stridande emot det beslut, R. o. Ad. förut fattat; af hvilken anledning, och då härtill dessutom kommer, att PresteSt:s till R. o. Ad. gjorda inbjudn. hvilar på R. o. Ad:s bord, intilldess frågan af de öfriga Stånden är afgjord, jag tror rättast vara, att äfven denna inbjudn. hvilar på bordet för att gemensamt med PresteSt:s sedermera företagas. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det skulle visserligen icke vara mig emot, att den ifråga var. inbjudn. kunde hvila på bordet; men då jag fruktar för, att det skulle lägga hinder i vägen för Lagoch BancoUtsk:n att fullfölja arbetet om lag för privatbanker, och denna inbjudn. rörer sjelfva saken, då deremot PresteSt:s rörde en annan fråga, anser jag rättast vara att besluta öfver inbjudn. Lika med Hr Hjärne anser jag likväl, att det kanske vore mindre lämpligt att nu bifalla denna inbjudn., om äfven R. o. Ad. skulle tro, att det vore ett sätt att komma till ett resultat, utan anser jag bäst vara, sedan R. o. Ad. uppoffrat så lång tid på pröfningen af detta ämne och inbjudit de öfriga Stånden att sig med R. o. Ad. förena, att R. o. Ad. qvarblifver vid sitt beslut och låter sammansatta Bancooch LagUtsk:n gå till behandling af ämnet, då R. o. Ad. sedermera i jemnkningsväg kan frångå de beslut, som stå i så rak strid med de öfriga Ståndens, att ett resultat dessförutan icke kan uppnås. Jag kan icke annat än yrka, att R. o. Ad. vidblifver sitt beslut. Hr Hjärne: Då ingen, såsom det synes, vill begära bifall till BondeSt:s inbjudn., afstår jag från min anhållan om bordläggning deraf, hvartill jag egentligen föranleddes af fruk - Den a April. 9 fruktan, att en discussion nu öfver denna inbjudnrsfråga skulle kunna föranleda R. o.
Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Dalmans, Wilh. Fredr. Achates, nedannämnde d. 19 dennes på bordet lagde motioner: Den 2 2 November. 313 l:o ang:de förändrad redaktion af 4 kap. 4 §:n U.B:n, rörande skuldsedlar till viss man eller ordres; 2:0 ang:de förändrad redaktion af 10 kap. 8 §:n II:sB:n, i afseende på preskription för arfvingars ansvarighet för död mans borgen. Föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 19 dennes på bordet lagda Mern. M 2, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de ändring i stadganderna rörande allmänna Beväringsmanskapet. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då, på sätt af Utsk:s Mern. inhemtades, ifrågavar:de Kongl. Propos. blifvit remitterad af 3 Stånd till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. samt af R. o. Ad. ensamt till LagUtsk. det vore klart, att den nu återlemnade Propos:n, ifall de 3 Stånden vidblefvo sitt beslut, komme at behandlas af Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., hvaremot densamma i annat fäll torde äfven af dem hänvisas till LagUtsk.; vid hvilket förhållande Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om It. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, lägga förevande Mern. till handlingarne; hvilket bifölls. Frih. Sprengtporten, Ja k. Willi., upläste en så lydande motion: Det har ieke sällan blifvit anmärkt och jemväl af KrigsFörvaltningen framstäldt, att den långsamhet, hvarmed Rikets Fästningsbyggnader utföras, fördyrar arbetet.
De genom Eders Kongl. Majits nådiga Bref af den '12 Maj 1832 påbjudne afvittrmgar emellan kronan och skattemännen hafva nu så fortskridit, att allenast slutlig pröfning uti Kongl. Kammar-Collegium återstår af sist upprättade och af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande godkände afvittringsförslagen för Ramsjö kapellbygd i Ljusdals socken och Ytter-Hogdals socken. Genom dessa afvitlringar, som öfvergått Bergsjö, Gnarps, Bollnäs, Hanebo, Alfta, Undersviks, Jerfsö, Ljusdals, Färila, Loos och Ytter-Hogdals socknar, samt Sequester-skogen i Hille socken, Wittersjö allmänning i Hamrånge socken samt allmänningar inom Ofvanåkers, Arbrå, Bjuråkers och Hassela socknar, hafva tillkommit å gamla hemman tiilökta 37 mantal, samt för upptagne 213 krono-nybyggen 33|| mantal, hvarförutan tre qvadratmil krono-öfverloppsmarker, som till nybvgges-anläggningar befunnits otjenliga, ännu återstå att till kronans framtida behof disponeras.
Stånd är gjord till R. o. Ad.; men jag har icke kunnat fatta, att resultatet af hans framställning gick derpå ut, alt vi skulle förena oss, i anledn. af denna inbjudning. Det första resultatet, hvartill han kom, var, att det skulle bildas ett särskildt Utsk. af 2 eller 3 ledamöter för uppsättandet af ett nytt adressförslag. Med förbigående af den anmärkning dervid, att detta förslag egentligen är en ny motion, anser jag mig böra uppfatta detta som en argumentalionsfråga, och tillse, om ett sådant Don :»6 Februari f. ra. .särskildt Utskott bär sin form för sig i grundlagen. Jag finner då 36 §:n Riksd.Ordn., hvars 2 mom. lyder så här; "Stånden kunna äfven, der dem nyttigt synes, nedsätta, "hvart för sig, ett Utsk., lill upptagande af deras enskildta "besvär och angelägenheter." Om det varit den utväg, som dilta mom. åsyftar, som den värde ledamoten menat, så får jag blott göra den anmärkning, att jag icke vet, huru man kan anse den förevar, adressfrågan såsom utgörande ett Stånds, d. v. s. det Stånds, sorn skulle sätta det särskildta Utskottet, enskildta besvär och angelägenheter, då frågan påtagligen rörer hela landet. Jag skulle tro, som en annan värd ledamot åsyftat, nemi. Gr. Anckarsvärd, att ett Utsk. skulle sättas efter 3 morn., hvilket lyder sålunda: "Skulle R. St. finna flera Utsk. vara af nöden, må ”de af Ständerne obehindradt tillsättas." Det skulle således icke blifva ett R. o. Ad:s utan ett R. St:s Utsk. I följande punkten slår: "Sådana Utsk. må .dock ej befatta sig med andia "ärenden, än dem, hvilka, enligt Reg.F:n, på R. St:s åtgärd "ankomma."
Sedan Utsk. anfört, att, genom Sveriges läge, dess sjöförsvar onekligen påkallar nationens odelade uppmärksamhet, och ansett, att dess ordnande på ett sådant sätt, att detsamma, utan för mycket anlitande af landets krafter, ändock uppfyller siri bestämmelse, måste blifva en af de vigtigaste omsorgerna; tillägger Utsk. en lika vigtig och obesfridlig sanning, den nemi., att den olika beskaffenheten af Sveriges kuster tydligen påkallar särskildta derefter lämpade försvarssätt; hvarefter Utsk. omnämner den år 1826 af K. M. nedsatta comite's förslag, ej mindre å det antal fartyg af hvarje olika cert, hvaraf comiteen ansåg Svenska flottan böra vara sammansatt, än, i öfverensstämmelse dermed, Den i3 Maj f. m. en arbetsplan för påföljande tio år, efter hvilken tids förlopp det ansågs, att flottan borde vara bragt uti det af comiterade föreslagna skick m. m., hvarjemte Ulsk. förmäler, att R. St. uti anslagen för försvarsverket till sjöss anvisat tillökningar, fullt motsvar. hvad comiterade ansågo af nöden för flottans med dess tillhörigheter ordnande och underhållande, enl. den uppgjorda planen; men då Styrelsen äfven derutöfver, vid hvarje riksdag, funnit sig föranlåten äska ytterligare sanslag, samt olika åtgärder tid efter annan blifvit vidtagna till förmån än för örlogsän för skärgårdsflottan, vill det i Utsk:s tanke synas, som ännu icke vore tillförlitligen utredt och bestämdt, hvilket systeme bör ligga lill grund för ordnandet af Sveriges sjöförsvar. Att ett sådant systeåne verkligen finnes och funnits, bevises just af den nämnda corn i teens utförliga förslag, som ock stiidse, ifrån den tid K. M. detsamma gillade, varit följdt och tillämpadl, hvilket Förvaltningens af sjöärendena den 29 sisth Oct. afgifna underd. statsförslag för de feni efter detta följande åren bestyrker. Det bevisas ytterligare deraf, att skärgårdsflottan uppkommit till den numerär af fartyg comiterade föreslagit, med undantag af 8 eller g kanonslupar, hvilka på en ganska kort tid kunna anskaffas.
Di rectionens beslut i förra afseendet; men återförviste till Directionen att pröfva, hvilkendera af de 4 Revisorerne borde afgå. Directionen pröfvade, att det skulle vara jag, som anmält mig till indragning, ehuru vilkoret derföre icke kunde uppfyllas. Mina nya Besvär öfver utslaget af denna prof - Den 19 Juni i f. m. 225 ning föranledde till det uti StatsContorets Utlåtande omförmälte Kongl. Bref af år 1821, hvarigenom mig i nåder förunnades en extra lön af 200 R:dr årligen att utgå retroactift ifrån det min tjenst indrogs. Kongl. StatsContoret foar grundat sitt afstyrkandé af bifall till min underdåniga Ansökning, på de förmenta skäl, att den mig tillagde lön-ersättning icke är någon Expectancelön, utan en extra lön af gunst och nåd tillkommen för bortrnistade löneinkomster, samt att andra förhållanden egde rum, då min tjenst indrogs, hvadan till mig, som många är förut reducerades, icke skulle kunna lämpas Rikets Ständers beslut år 1823, att alla, som vid MagazinsDirectionen indrogos, skulle få bibehålla sina löner. Meri jag öfveriemnar till Ridderskapets och Adelns upplj^sts pröfning, om uti distinctionen emellan Exoectanceoch Extra lön ligger negon väsendtlighet. Den, som icke låtar förvilla sig af grundlösa ordställningar, utan håller sig till sakens grund, finner säkert* att elen blir densamma, och att, ehvad det heter Expectance eller Extra, är det en ersättning för förlorad lön. Hvilka de förhållanden äro, som Kongl. StatsContoret menar, har clet på intet sätt uttryckt, och jag är säker på att om det vore mig tillåtit, att derom göra Kongl. StatsContoret en förfrågan med 28 H. i5 Defi fg Junri f. ifl. rättighet till srar, skulle svaret blifva gattska serdeles.
Delta Utskott åligge, att bereda alla från Stånden remitterade frågor, sorn angå förändring uti föreskrifterna om bevillnings utgörande, att förslagsvis, enligt de särskilda beviliningarne, beräkna de blifvande inkomsterna, och att, sedan Stats-verkels behof blifvit utredda och bestämda, opåmint föreslå sättet för bevillniugens ökande, om det erfordras, eller dess minskande, om sådant kan ega rum, och, i sammanhang dermed, till Riksens Ständer afgifva förslag till Bevillnings-stadgar. Utskottet må derjemte uti bevilluings-frågor föreslå hvad det anser billigt och nyttigt. 2:o. Yppar sig den uti Regerings-Formens 71 §. omförmälda skiljaktighet, förfares såsom uti berörde §. stadgadt är; åliggande det Bevillnings-Utskottet, då dess förslag i en eller flera delar blifvit förkastadt, att föreslå en annan fördelning, eller andra grunder och sätt, för utgörandet blott af den andel i bevillnings-summan, hvaruppå den ogillade delen i Utskottets förra förslag har afseende, och förhålles, i händelse äfven en sådan ny fördelning ej antages, på det sätt ofvan föreskrifvet är. §• 43. Varder ärende af något Riks-Stånd till flera Utskott remitteradt, eller anser ett Utskott nödigt att, till öfverläggning om något ärende af vigt, med annat eller andra Utskott sammanträda; då skola från hvartdera af de Utskott, som lill sådan gemensam öfverläggning sammankomma böra, två ledamöter af hvarje Stånd dertill utses. Finnes förstärkning nödig; vardén från hvarje af de uti det sammansatta ingående Utskotten ytterligare tvenne ledamöter af hvart Stånd dertill utsedde. Sålunda sammansatt Utskott ege rätt att betänkande i frågan till Riksens Ständer afgifva, utan att Utskottens Öfriga ledamöter deruti taga del.
Då emedlertid hvad som vore oklokt och onyttigt ej kunde vara rätt, så är ock ostridig!, alt den lestamenlslag, som är oklok och onyttig, ej slödjes på rätt. Men någon gifven norm för det ändamålsenliga existerar ej; och då man skrifver lagar, icke lör verlden, utan för ett enstaka folk, mäste man akta på hvad detta folk tänker och känner — dess begrepp och seder. Ligger deri något allmänt skadligt, dä tillhör det lagstiftaren alt uppträda. Men något dylikt har ej blifvit anmärkt emot lagen om arfvejord. Den hvilar på en sedlig grund, ty den har sin rot i fämiljebandet, i föräldrars pligter emot barn och efterkommande; och ingen lagstiftare har ostraffadt ur lagen utplånat uttrycken af folkets sedliga föreställningar, innan sådant varit af allmänna, tänkesättet påkalladt. Han bugar sig derföre icke för hopen, utan skänker blott sin aktning åt den allmänna rättskänslan, ty det vöre ett hån emot denna känsla all förändra den lag, som folket gillar och anser nyttig. Vore likväl nu fråga om införande af en ny institution, om stiftande af lag för ett ej ordnadt förhållande, så funnes tilläfventyrs ej anledning till nu befintliga undantag i afseende pä arfvejord; men derom är icke. frågan, och ehuru lag-kommilléen, sorn synes vara motionärens förebild, i sitt sisla förslag till civil-lag, för testamentsrättens ordnande uppställde de principer, motionären nu söker göra gällande, förklarade likväl samma kommitté i sitt förstå utkast, att den ej tilltrodde sig rubba de uråldriga grundsatserna i den svenska lagstiftningen angående arfvejord. Man faslhåller emedlertid ej en grundsats, derföre alt den är gammal, utan derföre ali den fortfarande lefver i folkets föreställningssätt såsom ett uttryck af det rätta; och tillvaron af ett sådant allmänt föreställningssätt i förevarande hänseende bevittnas, efter hvad nämndt är, af sista riksdagars förhandlingar. Del allmänna begreppet om arfvejordens helgd har dessutom uppenbarats i närvarande Ständers beslut i afseende på bördsrätten å landet, och bekräftas äfven till en del af Riksdagsfullmäkligen Danielssons ofvan upptagna yrkande.
Dragonkorps skall bekosta sjukhus å mötesplatsen, tillstyrker jag i underdånighet, det Eders Kongl. Majit täcktes bos Rikets Ständer göra framställning om beviljande af det för en sådan byggnad derstädes erforderliga anslag 24,000 rdr. Uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfriga Ledamöter, täcktes Kongl. Maj:t till alia delar i Nåder gilla och bifalla, hvad nu i afseende på regleringen af utgifterna under 4:de Hufvudtiteln samt de för Landtförsvarets. behof ifrågasatta nya, så väl ständiga som extra anslag, äfvensom i öfrigt, blifvit af Departements-Chefen yttradt och hemstäldt; hvarjemte Kongl. Majit, på Stats-Rådets tillstyrkan, i Nåder förordnade att särskilda propositioner till Rikets Ständer skulle af~ låtas, dels om grunderna för Beväringsoch Landstorms-inrättningen, dels ock om grunderna för Infanteriets och Kavalleriets organisation, Bil. Nio 3 a. lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 145 sation, jemte rättighet för den indelta soldaten eller ryttaren till tidigare afsked, samt i sammanhang härmed äfven om indelta arméens vapenöfningar och underofficersbildningen: börande, i hvad statsregleringen rörer, utdrag af protokollet om hvad Kongl. Maj:t derutinnan beslutit, afgå till Finans-Departementet, för att läggas till grund vid författandet af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, så vidt frågan angår Landtförsvars-Departementet; samt de till denna statsreglering hörande handlingar vederbörligt Rikets Ständers Utskott tillhandahållas. Ex protocollo KE. Kindblad. Bih. till R. St. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Bilaga Lit. A. Kongl. Maj:ts i Nåder fastställda Allönings-stat för dess Armé-förvaltning, att från 1866 års början och tillsvidare tillämpas.
Enär nu Kongl. Maj:t, uti ofvaninförde Nådiga Proposition, till Statsutskottet öfverlemnat, att föreslå Riksens Ständer vidtagande af de ytterligare i detta ämne för framtiden, hvilka ändamålet och omständigheterne kunna påkalla, har Stats-Utskottet, med afseende på de, vid verkställigheten af den sista Riksdag antagne beräkningsgrunden för Landt-Räntmästarnes ifrågavarande Löne-inkoinst, förekomne olägenheter, och hvilka, oansedt tillämpningen blifvit såsom anfördt är, af Kongl. Majit i Nåder närmare bestämdt, likväl synes kunna framdeles föranleda till origtig beräkning och.missförhållanden i flere hänseenden funnit , en ny och fullständig Reglering häraf, vara nödig och böra tillvägabringas efter de grunder, Kongl. Kammar - Collegii och Konel. StatsContoirets underdåniga Utlåtande af d. 12 Maji 1819 innehåller, sålunda, att Landt - Räntmästarne, hvilkas aflöning nu till större delen utgöres af Remisslageeller Uppbörds-proCenten, i stället för denne af åtskillige förändringar beroende inkomst, förses med bestämda I Stats-Utskottets Betänknnden. ii45 Löner, svarande mot deras tjenstemanna-skyldigheter, samt derjemte, såsom ersättning för omkostnader, besvär och möjlige förluster, genom missräkning eller origtige Sedlar, i och förpenningeremitteringen, få uppbära |:dels proCent å de Medel, hvilka från Landt-Ränterierne till Kongl. Ränt - Kammaren eller andre publike Verks Cassör remitteras; dervid alltså den nu gällande beräkningen af särskild och olika proCent å Statsmedels-Uppbörden komme att upphöra och Remisslaget å Bevillnings-medlen, som ingå till Riksgälds-Contoiret, till berörde i:dels proCent nedsättas, samt för öfrigt iagttagas, att då endast å hvad sorn sålunda verkligen hitremitteras, må beräknas lage, Landt-Räntmästarne i de Län , nemi.
Unions-kommitténs betänkande, — remitterade till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvilket äfven fått från Hedervärda Bonde-Ståndet emottaga remiss å en motion i samma ämne, afgifven af Anders Jonsson från Wermlands län, med hvilken Per Ericsson, Olof Olsson i Gershed och Olof Olsson i Olsbyn från nämnda län, samt L. G. Andersson från Elfsborgs län instämt. I omförmälda motioner anföres: af Herr Grefve Anckarsvärd: att genom freden i Kiel den 14 Januari 18.14 afträdde konungen af Danmark, genom traktatens fjerde artikel, oåterkalleligen och för everldeliga tider, såväl för sig sjelf som sina efterträdare till Danska kronan, till förmån för Sverige, alla rättigheter och anspråk på konungariket Norge, hvilket (med undantag af Grönland samt Ferröarne och Island) dädanefter skulle tillhöra Konungen af Sverige och utgöra ett konungarike, förenadt med Sverige. Dessa, jemte öfriga i sammanhang härmed stående vilkor i Kielertraktaten, utgjorde Sveriges statsrättsliga rätt till konungariket Norges oinskränkta införlifvande med Sveriges krona, under enahanda förBih. till B. St. Besvärsoch Ekon.-Utshollels Betänkande N:o 37. hållanden, som Storfurstendömet Finland under så många seklers lopp var förenadt med Sverige. Det inträffade emellertid att Norges folk, af sin Ståthållare, prins Kristian Fredrik, eggadt till uppror, motsatte sig traktatens fullgörande, hvarigenom Sverige nödgades att ytterligare med vapenmakt tillkämpa sig Norges underkastelse. Denna blef dock genom den så kallade föreningen ordnad på ett sätt, som ådagaiade huru Sveriges urgamla ära och historiska anseende, såsom från hedenhös Skandinaviens mäktigaste stat• från alla synpunkter åsidosattes af den Svenske Regentens och dess Svenska rådgifvares vidunderliga och allt annat än Svenska politik.
Således, om Banken med lätthet får in silfver, då kan den mycket väl utställa creditiver till det högsta belopp, som Ständernas föreskrifter medgifva, men om Bancoslyrelsen märker, alt cassan förminskas genom fortsatt export af silfver, så bör väl icke Banken t. ex. läna upp penningar, som slå på deposilionsräkning och således icke trycka såsom sedelstock i det ögonblicket, för alt låta dessa penningar ingå i Bankens lånerörelse och låna ut de penningarne måhända till samma personer på börsen, som redan hafva kistorna färdiga, i hvilka det silfver skall utföras, hvilket icke varit möjligt för dem att på annat sätt än just genom lån af Banken komma åt. Det är min åsigt, att Bancoslyrelsen måste, dä cassan påkännes, vara varsam i sina utlåningar och framför allt icke öka dem i sådana ögonblick. Detta kallas, J veten det mine Hrr, eli strypsystem; det är likväl ett strypsystem, som verkar lindrigt, om det får verka i ögonblicket då det bör verka; men derigenom, att man är rädd för det s. k. strypsyslemet, så samlar man på sig, alt ett verkligt strypsystem blir af nöden ett eller par år derefter, i st. f. att om man genast dragit in på rörelsen, så hade det varit ett passopp lill de lånesökande att icke disponera sina penningar, måhända för att trycka på vexelcursen. Jag ber R. o. Ad. om ursäkt derföre, att jag varit nog lång i min framställning, men jag har troll mig böra bjuda skäl för de grundsatser, som jagsö - Den 10 April f. m. 437 ker göra gällande så ofia som bancofrågorna äro före. Jag tillstyrker bibehållande af proportionen såsom 2 till 5, men kommer likaledes att tillstyrka hvad BancoUtsk. föreslagit om minimicassan och maximi-sedelbeloppet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, liilkännagaf, att plenum kommer alt fortsättas kl. 6 e. m. Hr Lagerhjel m, Pehr: Hen siste talaren har börjat med 1830 års riksdag. Jag ber att dervid få följa honom åt. Vid denna riksdag var fråga om huru stor säkerhet