Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 82- med hemställan om vissa tillägg till Reglementsföreskrifterna, angående Bankens metalliska kassa. XI. B. 394, 399. A. 410. -— N-.o 83. om kungörande af åtskilliga föreskrifter i Banko-reglementet. XI. B. 394. 399. A. 410- E. 429- — N:o 84- angående Instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästa Riksdag. XI. B. 394, 399- A. 410. — N:o 85- i fråga om tiden, hvarunder ränta oeh provision å försträckningar från Statslane-fonden må förskottsvis afdragas. XI. B. 418. 429. 432. A. 435. E. 437. — N:o 86. i anledning af väckt förslag om eftergift af öfverränta å ett — A — 27 af Faktoren F. Hofgren upptaget diskontlån. XI. B. 418. A. 427. Banko-Utskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: — N:o 87. öfver väckt motion, att Banken, utan hinder af det för dess behållningar å utrikes ort. nu stadgade maximum, må inköpa det silfver Riksgälds-Koutoret kan i Hamburg och Altona hafva att aflåta. XI. B. 441, 444, 454. A. 457. — N:o 88. i anledning af väckte förslag om vissa föreskrifter med afseende å statslåne-fonden. XI. B. 466, 467, 469- A. 475. Banko-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af. IX. 413. — förrättadt IX. 449. Banko-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: —- N:o 62. med anmälan om verkställd omröstning i Förstärkt Banko-Utskott.
KammarColbm, tillika med alla de göromål, som bestriddes af den vid förra allm. magasinsinrättningen särskildt anställda advocatfiscal; att notarietjenstgöringen alltsedan regleringen icke varit bestridd utaf en person, utan måst genast, efter det densamma vid innehafvarens afgång borde regleras enligt nya staten, i anseende till de ökade göromålen fördelas emellan 2tne personer; att canceliigöromålen, såsom en följd af den vidsträcktare omfattning verket fått, äfven blifvit ökade och synas ännu påkalla tillökning af en cancellist, samt att riksbokslutscont., su - / Den ii Augusti f. m. 3°9 vida det skall kunna uppfylla de detsamma ålagda ökade göromål, måste kunna påräkna en motsvarande ökad ordinarie personal af en bokhållare och en kammarskrifvare. Lirka med hvad flera ledamöter inom RiksSt. yttrat, anser jag af vigt, att den på f. d. allm. magasinsinrättningens expectancestat qvarstående personal i möjligaste mån användes till tjenstgöring, och hyser icke heller något tvifvel, att ju icke, åtminstone till de underordnade befattningarna, sådana personer, såvida de finnas skickliga, begagnas; men jag får dock. upplysa, såsom det ock i rak motsats och tvärtemot det, som i Utsk:s betänk, är anfördt, lärer kunna fullständigt bevisas, att expectanterna, hvilka tillhöra f. d. magasinsdirectionens stat, men ej K. Statscont:s, icke kunna, ut^i deras medgifvande, beordras till annan tjenstgöring, än sora öfverenstämmer med de befattningar, hvarför de åtnjuta sina expectancelöner.” På dessa skäl, hvilka jag såsom mina egna åberopar, anhåller jag, att R. o, Ad. täcktes bifalla StatsUtsk:s förslag uti dess förra utlåt, och således afslå Utsk:s tillstyrkan uti detta sednare. Frih. Cederström instämde med Hr v. Hartmansdorff. Hr Danckwardt:
Anckarsvärd, som jag visst icke vill säga hafva varit i något afseende oväntade, enär de härledt sig från de personer, som stå i spetsen för vårt nuvartde så väl landtsom sjöförsvar; men det var likväl någonting karakteristiskt lins dessa talare, alt de allesammans började sina yttranden med att gifva Gr. Anckarsvärd en éloge öfver hans sakkännedom och hans upriklighet, och ehuru det icke var någon, som precist erinrade om, att han är en bland dem åtminstone som luktat krutrök, erkände man dock ungefär alt han var kapabel att bedöma dessa frågor. Vi andra deremot, som förut yttrat oss, kunde naturligtvis icke annat än dervid reflektionsvis erkänna inför oss sjelfva, alt vi varit alldeles inkompetente. Förmiddagens talare förklarade emellertid, att de ämnade försöka en vederläggning al Gr. Anckarsvärds anmärkntr, och församlingen har nu hört båda parternas opinioner; men på e. m. hafva vi erfarit alt en annan klass af talare upstigit, som ur en helt annan ton förklarat, alt de icke kunde begripa, huru Gr. Anckarsvärd kunnat yttra sig så föga förnuftigt, och att de knappast kunde, inom det parlamentariska språket finna termer nog bittra och kraftiga för att nedsabla honom. Jag får bekänna, att när jag begärde ordet, hade jag ingen annan afsigt, än att hembära Gr. Anckarsvärd min upriktiga tacksamhet derföre att han understödt de detaljerade anmärkntr, som förut på detta rum blifvit 200 Den 28 Januari e. m. framlagda. Ilar nu Gr. Anckarsvärd onekeligen i afseende på vissa detaljer framställt, jemte anmärkmr, vigtiga förslager •—• innnefattande nya åsigter om rikets försvar —• så blir dock frågan huruvida StalsUtsk. finnér möjligt för sig alt tillgodogöra äfvenledes all den massa af elementära uplysningar. anmärkmr och citater, som vi hela dagen och i synnerhet pä e. m. fått höra. Jag tackar Gud för att jag icke är ledamot i StatsUlsk., emedan jag då skulle anse mig skyldig att genomläsa alla dessa luntor.
Ett correctiv synes dock hafva varit påtänkt i den magt, som Den i; Mars f. m. 33i tillkommer Landtm, att bestämma tiden, då vi skola skrida tilt afgörandet, och vi räkna ej förgäfves på vår Landtnäs grannlagenhet i detta hänseende. Emedlertid, då det vanligen är en skyldighet hos hvarje talare att icke vara vidlyftigare, än som behöfves, inträffar nn motsatsen, för att lemna tillfälle åt flera ledamöter alt hitkomma, innan denna fråga afgöres. Må detta tjena till ursägt för hvad jag nu ämnar anföra, i fall jag blir vidlyftig. Jag medgifver Gr. Frölich, alt 6 § i Utskrns förslag har mindre värde, än 8 § i hans, och jag instämmer således deri, att den nu föredragne 6 § må utbytas emot 8 § i Gr. Frölichs| förslag; men deremot motsätter jag mig antagandet af Gr. Frölichs 9 § och yrkar dess ogillande. Då jag inträdde på representanlbanan, ålade jag mig den pligten, i hvars uppfyllande jag någon gång kan hafva misstagit mig, men hvilken jag alltid redligt sökt uppfylla, att icke bry mig om några corporationsinteressen, utan endast ifra för folkets interessen. Jag önskar att kunna uppfylla denna pligt äfven här; men den ifrågavar. g § ligger mig dervid emot. A folkets vägnar begär jag således dess ogillande. Den stadgar en viss gräns för privatbankernas upplåningsrörelse. Nu är dock klart, att de, som ingå i privatbanker, göra det för egen vinst, och det är billigt, att, då de egna sig åt företag, som till näringarnas lättnad hafva en utvidgning i allm. rörelsen till syftemål, de äfven skörda någon vinst deraf. Men huru skulle icke hågen för dessa företag motarbetas, om man fann, att lagstiftningen sjelf lagt hinder för vinst, äfven då denna på intet sätt skadar det allmänna? Jag begär att få uppläsa t mom. af g § i Gr. Frölichs förslag; det lyder sålunda:
Då varornas transport, om lastningen, slämpelafgiften m. m., medförde många olägenheter och kostnader, till men för konsumenterne, hvilka i sista hand drabbades af det derigenom å varorna höjda priset; då tullstämpling icke mer å 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVS 130. inhemska än å utländska varor syntes vara behöflig, utan samma skäl, som föranledt Kongl. Maj:ts beslut i afseende på de sednare, egde lika stor om ej större giltighet i fråga om de förra, i synnerhet som Rikets Ständer vid innevarande riksdag uttalat sig för en oinskränkt handelsoch näringsfrihet, hvarigenom de särskilda privilegierna för en del af Elfsborgs läns innevånare komme att blifva utan värde, hvadan också de dermed förknippade skyldigheter borde afskaffas, har motionären, med föranledande af nämnda under riksdagen vidtagna åtgärder och med åberopande af 56 § Riksdagsordningen, hemställt, natt Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, alt den genom särskilda författningar föreskri/na stämpling å inom riket tillverkade varor måtte varda af skaffad»; erinrande motionären, att i följd af detta förslag kunde de tulikamrar i Borås och Ulricehamn, hvilka blifvit inrättade hufvudsakligen för besörjande af ofvanberörda varustämpling, indragas och kostnaden för desamma, uppgående ensamt för tjenstemännens aflönande till 7,800 R:dr, Tullverket besparas. Genom Kongl. Kungörelsen den 13 Juni 1862 är vordet förordnadt, att de i nådig författning af den 18 Juli 1850 meddelade stadganden angående Svensk tillverkningsstämpels anbringande å vissa i sistnämnda författning uppräknade fabriksvaror, äfvensom de för öfverträdelse af dessa föreskrifter stadgade ansvarspåföljder skulle, utom hvad anginge spelkort, jerneffekter samt arbeten af vissa metaller, upphöra att vara gällande från och med innevarande års början; och sålunda är redan genom en äldre författning, än den af motionären åberopade af den 22 sistlidne
Häraf framgår synbarligen att man anser omöjligt för en officer, att under vanliga förhållanden förvärfva den yrkesskicklighet, som erfordras för uppfyllandet af sina plister i fråga om ölvertagandet af befäl, än på större och än på mindre krigsfartyg; »sjömanskapet för skärgårds-artilleriets officerare skall inskränka sig till väldig båtsegling, till att kunna styra och ro samt att ega vana vid den del af ångbåtsmanövern, som omfattar bedömandet af far tygets rörelsekraft.» Låt nu vara, alt dessa officerare genom frigörelsen från inhemtandet af verkligt sjömanskap erhålla mera tid att odeladt egna siria krafter åt studier öfver den flytande Den 11 November f. m. 73 lavetten, den grofva kanonen m. m., huru gär det dock med den beprisade arbetsfördelningen, som skulle frikalla honom från all för yrket främmande sysselsättning, då man genast pålägger honom arbeten sådana som fältverks uppkastande, försänkningars verkställande, stängsels anbringande, minors tillverkande och utläggning, arbeten, hvilka otvifvelaktigt, om jag icke misstager mig, måste tillhöra ett helt annat vapen, nemi. ingeniörsvapnet. Det mångstudium, som man så mycket fruktade, anbefalles väl här, om någonsin, då jag begär att samme officer skall kunna föra sitt fartyg kring Sveriges alla kuster, skall förstå sköta fartygets kanoner och dessutom ega kunskaper uti ett yrke, för hvilket landet aflönar och underhåller en särskild stamtrupp. Att befästningar, minor m. m. uti skärgårdskriget förekomma, erkännes villigt, men vore det ej med de redan uttalade åsigterna om fördelen af arbetets fördelning mera öfverensstämmande, att en skärgårds-eskader tilldelades några ingeniörofficerare, hvilka säkerligen med en, så vidt möjligt är, fullkomlig sakkännedom skulle kunna verkställa de af en eskaderchef anbefallda arbeten af denna natur.
Så höjer han åter sitt hufvud, hans ögon äro klara och strålande, och han stiger in i salen, det heliga rum, der solens bild är uppställd. Långt borta i den stora salen, i hvilken solstrålarne ohindrade kunna intränga från det ögonblick, solen höjt sig öfver bergen, skimrar och glänser bilden i gyllene prakt. I en massiv guldplatta, trettio fot hög och lika bred, är inristadt ett anlete, omkring tjugu fot i diameter, med ett lugnt, fridfullt uttryck. Dess ögon tyckas hvila, liksom uttalande en välkomsthelsning på den från motsatta sidan af hallen inträdande konungen. Denne går några steg framåt, och liksom bländad af solgudens glans, faller han ned på knä och lutar pannan mot den med guldplattor belagda golfytan. Derpå reser han sig och går långsamt och med helsande åtbörder förbi de bilder, som, tjugufyra till antalet, i tvenne rader stirra mot honom med sina guldsmyckade ögon. Det är Incas förfäder. På venstra sidan om ingången äro de manliga, på högra de qvinliga förfäderna representerade. Alla dessa döde ha genast efter döden blifvit balsamerade och iförda sina präktiga drägter, så som de buro dem i lifstiden. I ögonhålorna äro guldstycken insatta. Liken äro placerade på stolar, som hvila på fotstycken. Hufvudena äro böjda nedåt; anletsdragen visa den naturliga, mörka hyn; håret är hos några svart, hos andra gråsprängdt. Armarne äro korsade öfver bröstet. Öfver dem alla hvilar ett uttryck af frid de förefalla som en samling allvarliga menniskor, försjunkna i stilla andaktsöfning. Kungen går långsamt förbi sina förfäder och närmar sig gudabilden. Framför denna stå tolf stycken flera fot höga vaser af drifvet guld, alla fyllda med frukter, spanmål och blommor. Om ett ögonblick har kungen kastat sig ned framför gudabilden och hänsjunkit i bön till sin allsmäktige fader. Ute på den stora gården, der det blomstersmyckade altaret är beläget, har en rastlös ifver rådt från det ögonblick, då Inca försvann i templet.
St.r, under den förhoppning, att de af dem till löneregleringen för Indelta Arméens Befäl beviljade anslag i det närmaste komma att svara emot behojvet för denna gren af Statsförvaltningen, och genom någon möjligen verkställbar indragning till en del af det för 5o6 Stats-TJtskottets Beväring!-Mans kapel.1; Eåcercice iimnacle Tredje Bataillons Befäl; i någon mohn kunna förökas; i underd. anhålladet K. M:t täcktes med de sålunda för ofvanbemält ändamål beviljade anslag låta, på sätt K. M:t lämpligast finner och i den mohn anvisade tillgångar dertill blifva disponible ; verkställa en lönereglering med syftning till återställande af befälets löner i öfverensstämmelse med Indelningsverket och medförande den möjligaste likhet i lönevilkor inom hvarje Regemente eller CorpsV V. BorgareStåndets : ” Att Ståndet bifallit Utskottets Utlåtande N:0 2uQ rörande löneregleringens generella uppgörande; rörande anvisningen af vissa andelar af Boslälls-arretiden på lön åt Subalterner m. fl. s likväl med det vilkor, å Ståndets sida} att vid tillträde af MilitaireStatens Boställen; För)attningarne om laga far dags tillgodonj litande böra i allmänhet fortfarande gälla s piéens Accorders samt ang.-de Officerares uppmuntrande alt idka Landtmäteris hvaremot Ståndet funnit den i Betänkandet IV.-o 1?j2 pag. l8fj Jöreslagne underd. hemställan till K. M:t af R. St.-r, om vidtagande af förminskning af Indelta Arméens Befäl; der den lämpligen kan ske; icke skola eg a rum. H. BondeStändets;■ ”Att; jemte det Ståndet afslagit hvad Utskottet tillstyrkt, Ståndet beslutat; att R. St.r böra hos K. M.l i underd. anhålla> det K. Md behagade, med de redan Betänk anden, N:o 3o/f.
Cours-förhöjningen å inkomsten i förstnämnde myntsort, utöfver det belopp, som , efter enahanda beraknings-grund, blifvit disponeradt för Stats-utgifter, och alltså återstått att i Svenskt mynt förvandla, icke; beräknats såsom inkomst af Tullen, utan serskildt ingått bland Öfverskotten å intraderne i allmänhet; så hafva Riksens Ständer,' med erkännande att, på sätt E, K. M. uti högst-’ berörde Nådiga Skrifvelse, äfven yttrat den vid sistlidne Riksdag föreslagne uträkning af hvar*j je i Tull inkommande post, efter gångbar Cours, skulle blifva alltför invecklad, funnit både den sålunda åsyftade, uti statistiskt hänseende, ganska vigtiga upplysning, om anslagens mer eller mindre tillräcklighet och möjligaste redighet i Räkenskaperne, kunna erhållas derigenom, att Stats-Verkets alla så Inkomster, som Utgifter , uti Hamburger Banco, varda i Riks-Staterne upptagne, efter en viss Cours, uti Banco-Sedlar, hvilken vid hvarje Riksdag kommer att bestämmas, samt Redogörelsen och Liqviden mellan 366 Underdåniga Skrifvelseir'. Statsoch Riksgälds-Verken, angående den möjliga differencen i Cours, årligen afslutas, på grund af det genom Memorial-Böcker och Räkenskaper ■utredda verkliga förhållandet med Intradgrne och Utbetalningarne för året; Och lärer E. K. M. täckas i Nåder förständiga vederbörande, att sådant ifrån nästa års början behörigen iakttaga.' 3:0
Då jag vid början af denna riksdag vackt motion om nedsättning i tullen å fläsk, måste jag begära bifall till Ulsk:s ifrågavar:de betänk. Jag förenar mig i de skäl, Hr Aminoff välgrundadt anfört, och anhåller, att dervid få tillägga, att del synes mig, som om sjelfva den princip, hvilken angifvits såsom motiv för förslaget alt höja importtullarna, nemi. att derigenom befordra den inhemska industrien, borde utgöra ett skål mera, att, ifråga om denna artikel, icke bibehålla den hittills gällande höga tullen, enär det måste vara gifvet, att i samma mån Finnarne sältas i tillfälle, att införa fläsk och andra victualier till Stockholm, i samma mån måste handtverkare och fabrikanter härstädes hafva fördel af det utbyte sorn uppslår, då Finnarne tillköpa sig af deras tillverkningar för de medel, de för - Den 2 Juni e. m. 319 re erhålla för sina victualie!-. En ledamot har funnit det betänkligt, att nedsätta tullen så lågt, som Utsk. föreslagit, emedan det skulle hindra K.. M. ali begagna rättigheten till nedsättning i tullen. Ibland alla skäl synes mig detta det mäst besynnerliga: ty med samma skäl skalle tullen å alla varor förhöjas, endast på det att denna K. M:s pröfniogsrått må i möjligaste måtto verkliggöras. En annan värd talare har åberopat fördelarne af att traktaten med Finland upphört; men örn det sä förhåller sig, lemnar jag derhän. Om Hr Aminoffs uppgift år grundad såsom all anledn. linues alt tro, alt Ryssland är belåtet dermed, att Finnarne föra sina victualievaror icke lill Stockholm utan till S:t Petersburg, så tror jag likväl icke, alt den Ryska politiken är särdeles benägen, att göra förändringar i sitt tullsystem. Man känner dessutom, att detta system är ganska prohibitift, och att hela Rysslands statsekonomiska system ytterst hvilar på prohibilioner. Man har förespeglal oss den fördel, landtbruket skulle vinna genom den höga tullen.
St., i kraft af deras enskilda myndighet, må besluta öfver något, som angår de ordinarie skatterna. Det vore ett mycket behändigt sätt att fa en så vigtig fråga i hast afgjord genom 3 Stånds beslut För min del har jag ingenting emot, att de, som tro, att R. St. äga en sådan rätt, söka att göra sin mening gällande; inen jag vill åtminstone icke, att ett afgörande af Ståndets omdöme skall inpractiseras i beslutet om en helt annan fråga, och det är derföre, som jag afstyrker den af Gr. Frölich föreslagna redaction. Må vi antaga Utsk:s förslag samt äfven deri införa den mellanmening, att äfven hemmansräntorna under de i allmänhet nämnda skatterna och onera än 3a D c 11 a3 Juli f. ra. inbegripna; men det är den här föreslagna formen, som jag ej gillar, och derföre får jag anhålla om propos. på Utsk:s betänk., måhända, om Utsk:s ledamöter deruti instämma, med den lilla mellanmeningen om heminansräntorna, så att hvar och en menniska må kunna se, alt vi ej vilja afskära utvägarna att tranquilisera BondeSt., fastän vi icke vilja afgöra, hvad som icke till saken hörer. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag härmed uppmärksamhet alhört och äfven läst det redactionsförslag, som Gr. Frölich framställt, och jag har ej deraf kunnat linna något skäl att motsätta mig hans önskan. Det har här blifvit uppgifvet, att förslaget blifvit framstäldt för att lugna några farhågor, som uppstått inom BondeSt. i afseende på beräkningen af skatterna, sedan silfverutvexlingen koinme att börjas. Allt, hvad af Representationen äfvensom å den andra Statsmagtens sida kan göras för att lugna sådana farhågor, anser jag i intet afseende öfverflödigt, och jag anser detta förslags antagande så mycket mindre betänkligt, som meningen, då i8'5o års mvntbestämningslag utgals, vardén, som man nu söker förtydliga.
Om nu alla andra Reg:ten hafva sådana lokaler, utan alt officerarne betungats med kostnaden för deras uppförande, så fordrar väl rättvisan, att äfven Lif-Reg:tets Dragoner erhålla en sådan byggnad. Jag har ej kunnat undvika att fästa mig vid tomheten i Utsk:ts yttrande. Det har hållits så vackra tal om prygelstraffets afskaffande; och delinqventen skall i stället hållas i ett vackert, varmt, väl ombonadt arrest-rum, ljust eller mörkt. Principen är godkänd och då skall väl äfven medel lemnäs till dess tillämpning. Det kan väl ej på allvar vara Stats-Utsk:ts mening alt till arrest-lokaler begagna garnisons-sjukhuset? Det är lör öfrigt erkändt, att olyckshändelser oftare inträffa vid kavalleriets öfningar, och ju större massan är och ju hastigare rörelsen är, desto större är faran. Det är lätt att visa den frikostigheten att skicka efter en vagn, då en person håller på att dö, men för den, som kanske mistat benen, måste det vara en förfärlig tortyr, att, äfven i den bästa vagn, skakas fram genom Stockholms gator till garnisonssjukhuset å Kungsholmen. Vid en fråga, sådan som denna, måste större principer än sparsamhetcn tillämpas. Sedan jag nu talat om det rätta och billiga, vill jag påpeka en annan sida af saken, som måhända vinner mera afseende, nemligen hvad som är klokt. På Ladugårdsgärdet sammandragas ofta stora truppmassor, och om det föreslagna sjukhuset äfven kallades och ansåges företrädesvis tillhöra Lifregementets dragoner, kan man väl icke misstänka, att denna lokal icke skulle emottaga älven andra korpsers sjuka, som fordra skyndsam behandling, förbindning och dylikt. Det sparas visserligen mycket vid denna riksdag, men det slösas också. Jag teg, då det anslogs en ganska stor summa till misslyckade gevär åt skarpskyttarne, men nu kan jag ej underlåta att uttala min åsigt, alt vi väl kunna bevilja dessa 24,000 rdr till ett så godt ändamål. Jag röstar för bifall till K. Mits Propos, Frih. Liljencrantz: Jag ber min ärade vän på motsatta sidan om ursäkt, att jag icke svarar honom med ett tal i den högre stilen.
Om man underrättar sig hvad den riksdag, vi nu bevista, kommer att kosta statsverket, så skall man finna, att vi nu sila myggor, i fråga om anslag lill vårt försvarsverk, under det vi svälja stora kameler, derigenom att vi kasta bort ansenliga summor, der de ej behöfvas. Enligt Sveriges nuvar. statsskick, hafva Pi. St. ej ansetts behöfva sammankomma oftare än hvart femte år, der icke utomordentliga händelser föranleda deras sammankallande. Hågen att deltaga uti statsbestyren må vara hurti kittlande som helst, så måste den dock stå tillbaka för samhällets verkliga intresse. Den beskattning, som utgår i och för riksdagarna, är ej så obetydlig, att icke hvarje medborgare, som tänker på det hela, innan han tillstyrker någon förändring i afseende på tiden för våra riksdagars hållande, frågar sig sjelf: hvad vinnes genom tätare riksdagar för samhället? Kunna lagförslag och lagförändringar genom tätare riksdagar vinna i mognad? Kan erfarenheten af en ekonomisk författning under loppet af två eller tre år vara så säker, att de sammankommande Sländerne ej misstaga sig, då de göra förändring deruti Är det tänkbart, att man, vid regleringen af en stals finanser, kan ombyta systeme livart tredje år, med hopp att derii genom gagna Staten? Om deremot fem år förflutit, och man derigenom fått se en serie af händelser, så kan man få följd Den 20 Mars f. ra. 123 af den statsreglei ing, som då vidtages, om man icke då har bätlre grund att hygga på. Jag kan ej finna all Frih. Leijonhufvuds framställning åsyftar annat, än han förut i sin reservation uttryckt, nemi. att R. Sits tätare sammankomster ligga till grund för hans yttrande, alt anslaget måtte beviljas endast för fyra år, i stället för antingen intet år eller också fem år.