Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en 6 Statsoch Bancooch Utskottens Utlåtande j N:o i3y. köpeskilling af R:dr i,ii3,ooo, skulle medeltalet af behållna inkomsten för dessa 5 år lemna en afkastning af nära \ proc., efter 1841 års behållna inkomst skulle den stiga till nära proc., och efter den för det genom olyckliga conjuncturer serdeles dåliga året 1843 ändå öfverstiga 3 proc. Att detta oaktadt och fastän erfarenheten visat, att på det hela Canalinkomsterue varit i oafbrutet stigande, bolaget troligen skulle emoltaga det här ifrågasatta anbud, fann sin orsak deri, att, daen stor del aktier voro belånta och då bolaget egde en skuld af omkring 400>000 R:dr, Lill större delen bärande 5 proc. ränta, skulle det, helst under förut anförda förhållanden för den närmaste tiden, för aktie-egarne vara bättre att för ett måttligt pris realisera sina aktier nu, än att afvakta en framtida större vinst, ehuru sannolik denna också vore. Ett sådant inköp hade också den stora fördelen att inom kortare tid kunna i allmänna rörelsen bringa en för densamma behöflig större penningesumma, utgörande en andel af Statens för penninge-circulationen ofruktbara besparingar. Den invändning kunde göras, att industriella företag förvaltades bättre af enskilde, än af Staten, men Götha Canalbolag bestod af mer än 3i,ooo aktier, ställda på inuehafvaren och sålunda i hvarje ögonblick underkade ombyte af egare; och inom gränsorne af det af Kongl. Maj:t utfärdade Privilegium och af de af Kongl. Maj:t stadfäslade Reglor, vore det efter bola°:sstämmo-beslut, som Canalen förvaltas. Vid dessa vore sällan ett större antal aktiegare närvarande; — det berodde af en tillfällig öfvergång af större aktiemassor från en till annan hand, att helt och hållet förändra de åsigter, som vid bolagsstämmor göra sig gällande, och detta kunde för ett sådant verk, som Götha Canal, icke vara nyttigt.
I Skaraborgs län t. ex. finnas 200 adelsmän af den kategori, att de kunna sitta på Riddarhuset, och detta valcollegium vore således större, än Riddarhusets nuvar. hela närvar, personal. Beträtfande hvad från andra sidan blifvit yttradt, kan jag ej instämma i Hr Dalmans åsigt, att valen skola vara allmänna, men med inskränkning i valbarheten. Jag skulle tvärtom tro, att valrättigheten bör vara inskränkt, men valbarheten obegränsad; ty del är icke gifvet, att Nationen äger ett öfverflödigt antal män, tjenliga att uppfylla representantkallet, och allm. förtroendet bör derföre utan inskränkning få uppsöka de mest användbara. Hr Hjerta, som försvarat de allm. valen, har sagt, att då hvar och en medborgare fick välja, blefve följden, att såväl Adeln sorn Prester, Borgare och Bönder finge utse riksdagsmän. Om Hr Hjertås mening med allmän valrätt icke är någon annan, än att hvar och en person, som är i oberoende ställning, skall få delfaga i riksdagsmannaval, har jag ingenting deremot; men jag har vrkat, att de icke må lika deltaga deri, utan att valen må ske efter vissa classer eller kategorier, och deruti har jag ej funnit mig vederlagd genom exemplet af förhållandet i Norrige; ty äfven der ske valen olika för städerna och landet. Hos oss vore meningen att låta valen ske efter de 4 kategorier, som af ålder funnits; och om också dessa 4 kategorier ej äro de ändamålsenligaste, utan theoretiskt kunde bättre uppdragas, måste man dock göra något afseende på en nations vanor och hvad som är möjligt att utföra. 1 anledning af hvad Frih. Klingspor yttrat skall jag blott tillägga några ord, helst hans sednaste yttrande ej rörde sak, utan endast person. Han beskylde mig att hafva fiilerat hans anförande såsom tidningsskrifvarne. Om han der - Den i3 October e. m. med menat, att jag oriktigt citerat hans ord, tror jag honom hafva misstagit sig; och jag vädjar till hvar och en, som uppmärksamt följt såväl hans som mitt yttrande. Var åter Fiihts mening annorlunda, än såsom orden folio, sårår jag ej derför.
De hållna diskussionerna visa nemligen, hurusom af de representanter, som yttrat sig i ämnet, ett högst betydligt flertal ej mindre inom Vällolliga Borgare-Ståndet, än inom Hedervärda Bonde-Ståndet omfattat nämnde mening, och denna har jemväl blifvit förfäktad af pluraliteten af talare inom Ridderskapet och Adeln, hvarförutom för densamma tlere röster höjt sig inom Högvördiga Preste-Ståndet. Det oaktadt har dock Utskottet icke förbisett, utan till granskning jemväl förehaft de yrkanden om vissa modifikationer i berörde förslag, som af åtskillige representanter, hufvudsakligen inom sistnämnde begge Riks-Stånd, blifvit framställda. Det har nemligen blifvit föreslaget, dels att giftomannarättens utöfvande fortfarande borde förbehållas föräldrar, — ett förbehåll, som några talare ansett jemväl böra utsträckas till andra ascendenter, till fosterföräldrar eller till dem, som af föräldrar förordnats till giftomän, — dels ock att ett sådant förbehåll borde åtminstone stadgas vilkorligt eller på det sätt, att, derest föräldrar eller fosterföräldrar nekade sitt samtycke till begärdt äktenskap med mö, äktenskapet icke finge byggas förr, än viss tid förflutit, efter det en sådan begäran blifvit framställd. Till några inskränkningar i nämnde syfte har dock Utskottet ingalunda funnit skäl; ty utom det att sådana inskränkningar, — att döma af pluralitetens inom tre Riks-Stånd uttalade åsigter, — sannolikt icke skulle blifva Rikets Ständers beslut, förekommer jemväl, att ett dylikt stadgande innebure en inkonseqvens i vår lagstiftning, som framför allt bör undvikas.
December 1766, å utmarkerne blifvit frånskiljde alla dugliga, odlingsbara mossar och kärr, deraf i5 nyhemman, emot serskild åsatt ränta, uppkommit; och hade således någon fördel icke tillskyndats hemmanen genom fördelandet af utmarken, hvilken, nu som förr, läge öppen och oduglig lill annat än samfäld betesmark; anmärkande Kongl. Majrts Befallningshafvande för öfrigt, dels alt, då den, vid hemmanens refning och skattläggning på i6oo:talet, dem tillerkände betesrättighet sträckt sig ej allenast till alla då befintlige utmarker, utan äfven till Kronoskogs-allmänningarne, hvilka senare dessutom lemnat den stora fördelen att ega tillgång på timmer och vedbrand, bade betesrätligheten jemväl blifvit inskränkt derigenom, alt dessa allmänningar, nied undantag af en, försålts till enskilde, emot serskild ränta; dels ock att, med afseende å Ölands höga beskattning i allmänhet, utmarks-skatlens utgörande verkligen vore för invånarne tryckande; hvarföre Kongl. Majus Befallningshafvande äfven instämt uti Rikets Ständers underdåniga anhållan; att Kongl. Kammar-Collegium deremot, uti infordrad underdånig förklaring, afstyrkt den begärde undersökningen, hufvudsakligen på grund deraf, att Kongl. Maj:t och Kronan från äldre tider haft egandeoch dispositionsrätt öfver all den mark på Öland, som icke vore att räkna för hemmanens inegor, och att hemmanen till Allmänningsmarkerne endast haft dem upplåten nyttjande-rätt; samt slutligen att Kongl. Maj:t, under den 9 Junii i83a, till svar å Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, Sig utlåtit, att Öland, jemlikt Kongl. Ordningen och Stadgan om Jagt och Djurfång, den 2g Augusti 1664, blifvit upptaget såsom ”enkannerligen varande en Kongl. Maj:ls Djurgård och fri kaliad - Statssahit Allm, Besv.- och Oeconomie-Utslottens Betänkande JV-'o 12. g kallad park”, dermed jemväl andra Kongl.
Hafva icke eller få icke fattiga barn tillfälle att kunna underhålla sig för att komma till skolan, så är det helt naturligt att de icke kom - Den 17 Februari f. m. 331 ma dit, och det hjelper icke att genom skolordningen lemna bestämmelser, som församlingarne icke hafva någon skyldighet att efterkomma; ty afgiflers bestämmande inom communerun skall väl icke genom en skolundervisningsordning föreslå ifvås, utan det skall väl vara genom en beskattningsförfattning och genom en polisförfattning, som dylika bestämmelser kunna meddelas. Jag begär Hr Frih. o. Landlro:s propos. på att 2 mom. måtte helt och hållet uteslutas ur förlät tningen. Hr von Hartmansdorff: Jag tror att man icke kan fullända författningen ang:de den allmänna folkundervisningen, utan att tillika säga hvem som skall bekosta fattiga barns undervisning. Vid de s. k. elementarläroverken är det likgiltigt, ty der är ingen skyldig att infinna sig. Men i folkskolan, som meddelar den kunskap, hvilken hvarje medborgare måste äga för att erkännas såsom sådan, der ar det hvar och en ålagdt alt begagna undervisningen, om hon ej af föräldrarna särskildt besöijes. Följaktligen måste man utsatta hvem som skall bekosta henne. Det är icke heller något nytt. För 1 18 år sedan gaf Konungen redan en resolution på presterskapets besvär, hvaruti, så vidt mig kunnigt är, först stadgades i detta land hvem som skulle bekosta undervisningen för fattiga barn. Men denna föreskrift är så undvikande, att den ej kan med något egentligt eftertryck begagnas. Bristen på en sådan föreskrift, som inneliålles i nu förevar, punkt, har jag under statssecret.embetets utöfning alltför ofta fått erfara, för att kunna anse henne obehöflig. Under den 22 Gclober 1723 förordnade Konungen på presterskapets besvär följande: ”Skulle några föräldrar vara så utfattige att de icke mäktade härtill (undervisningen nemi.) hålla sina hain, så förmodar K.
Utom det belopp af 5,000 R:dr, som, enligt den i 1845 års ReSpanm2lisund. visionsberättelse, sid. 37, meddelade uppgift, under Augusti månad Sättningsmedsamma år blifvit från Riksgälds-Kontoret uttaget af då obegagnade och len. der innestående medel, tillhörande det vid 1828—i83o års Riksdag beviljade kreditiv för spanmålsundsättningars har sedermera jemväl hela den återstående behållningen af dessa medel, 225,000 R:dr, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts derom aflåtna nådiga Bref af den 4 September och 14 Oktober 1845, blifvit under loppet af sistnämnde månad till Kongl. Stats-Kontoret utbetald. På sätt af nyss åberopade nådiga Bref in bernias, hade utaf ifrågavarande undsältningsmedel ett räntefritt län å 1,550 R:dr blifvit beviljadt för jordägare inom Hycklinge socken i Östergöthland, hvilkas gröda skadats af hagel, samt det öfriga beloppet, 223,450 R:dr, anvisadt till understöd för behöfvande inom Stockholms., Upsala och Hesterås Län; för hvilket sednare ändamål dessutom den under näst föregångna sommar, enligt Rikets Ständers underdåniga anhållan, till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade behållning af tidiof gifte mia för under åren 1841—1843 till Riket införd spanmål, 41,953 R.dr 38 sk., äfvenledes genom samma Kongl. Bref Ull-Diskontkreditivet. Kreditivet för Armecns ackordsrcglering. — 76 — blifvit anvisad och derefter, i sammanhang med återstoden af 1830 års undsättningskrediliv, från Riksgälds-Kontoret utanordnad.
Fördelningen är nu redan gjord och tiden tillåter icke någon rättelse deruti, men till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställer jag, i händelse någon af de i 41 §• omnämnde personer skulle erhålla enhällig pluralitet till Bänkman, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken anser ett sådant val kunna gillas. Grefve Frölich, Daviel: Jag hade hos Herr Grefven och LandtMarskalkeu anmält Den 17 November. mig, för att yttra mia åsigt öfver de lagar, sorn äga förbindande kraft för Ridderskapet och Adeln, alt efterlefva. Jag hade ämnat att göra en reservation i afseende på den Riddarhusordning, som jag funnit blifva till Ridderskapets och Adelns Ledamöter utdelad, och hvilken reservation jag vid ett annat tillfälle skall fullfölja. Nu sedan Herr Grefven och LandtMarskalken, medelst Grefve von Schverins uppropande, tillåtit frågan om Bänkmansvalet komma före den fråga jag ämnat anmäla, vill jag för närvarande afstå från att utveckla mina tankar om RiddarhusOrdningen, och således nu icke uppehålla Ridderskapets och Adelns tid, utan må dea andra frågan, endast på den grund att den redan blifvit upptagen, föregå. Herr von Qvanten, Carl: I händelse frågan 0111 RiddarhusOrdningen nu förekommer, anhåller jag att få säga några ord; i annat fall vill jag dermed uppskjuta. Ilans Excellence Herr Grefve af THet' terstedt, Gustaf: Den fråga, som Grefve von Schwerin nu vidrört, blef äfven väckt vid början afsistförflutne Riksdag.
Att till städerna utsträcka en rättighet, som man endast velat tills vidare medgifva ät dem, som förut deraf varit i åtnjutande, vore destomindre lämpligt, sorn städerna, i fråga om fabriksbrännerier, skulle få sig medgifven en förut saknad rättighet att anlägga sådana. Vid öfvervägande af grunderna för beskattningen af pannor till husbehofsbränning, hade kommitteens pluralitet väl funnit, att det sätt, sorn kommitteen föreslagit för fabriksbrännerierna, äfven här skulle vara tiilämpligt och medföra en säkrare garanti, att afverkningen ej öfverstege det medgifna qvantum; men dels befarade kommitteens pluratitet, att detta beskattjiiugssätt, såsom nytt och följaktligen för mängden icke genast faltligt, skulle väcka missnöje, då dertill äfven komme, att den hittills på de liesta ställen vanliga inmurningen af pannan ej alltid kunde på samma sätt som nu verkställas, dels skulle ock derigenom förorsakas mera besvär vid afgiftens uträkning och tilläfventyrs kostnader för ändring af de mindre pannorna. Kommitteens pluralitet hade derför, ehuru den i nu gällande förordning antagna grund för beskattningen, efter redskapens pannerymd, vöre i liög grad felaktig, emedan den hvilade på det oriktiga antagande, att pannornas afverkningsförmåga förhåller sig såsom deras pannerymd, utan hänsigt till formen, likväl trott sig kunna för pannor, som begagnas vidbränning för husbehof eller såsom binäring vid jordbruket, föreslå bibehållandet af denna grund för beskattningen, men med det nödvändiga vilkor af sådana inskränkningar i pannornas form, att denna strängt begränsades, då derigenom, äfven med denna beskattningsgrund, pannornas högsta afverkningsförmåga, med tjenlig säkerhet kunde begagnas, och de missbruk således väsendtligen förekommas, hvartill nuvarande förordning gåfve anledning.
I sölgd hwarrf Utskottet icke kunnat lemna den öfwertyaelse, att emot anledningarna till de i Högwördige Präste-Skändets Protoeoll, sä ival som af Herr Grefwe borner, anförda oordinngar, den enda lämpeliga och tillika icke äfwentyrkiga motwigt, sa midt en, sädan kan genom positiv Lag ästadkommas, more strafflagar som ratt fram, och utan omswep syftade pä de handlingar man will förekomma och hwilka, utan att wara lika stranga med dem för egentelig blodstam, likwäl i allmänhet wore alfwarsammare än be för andra LägerSmäl, samt att de mer märkeliga brott emot ärbarhet och trohet, ä hwilka de anförda betänkligheter också egenteligen inträffa blefwo, pä sätt Utstottet förestagit, genom urbota straff ullnärkte och stilde ifrån dem, som arv mindre särande och för andra anhöriga mindre bekymmer fulle. Och .är det pä sädane grunder, som dem Högtvördiga Praste-Ståndet anfört, nemligen desta oorr dentligheters bäde större anledningar och mera smärtande påföljder, som Utstottet, för sin del, ej kan tillstyrka Herr Häradshöfdingen I^onkolxea gjorda för - D-n 2 November. ig förstag, att lägersmål desse personer emellan skulle bestraffas blott lika med sädrna emellan ostylda, äf. iven om förbudet af Äktenskap dem emellan bleswe owillkorligen upphäfwit.
Rättvisare vöre det säkerligen, ont man, i stället för att lägga undantaget till grund för det vanliga oteh allmånnä Förhållandet, behagade erinra sig, att detta allmänna och van^ liga förhållande just är undantagets motsats. Må äUnU cn anmärkning behäget blifva mig tillåten. En underdånig Skrifvelse af omförmålt anledning Och tendens, blefve säkert af en gan^ ska ömtålig egenskap. Det tyckes i sanning kråfvas något mer, ån anförandet af ett och annat föga märkbart exempel, för att bedömmä hela Administrations-systemets värde och riktning. Vore det vål dessutom billigt > vore det med grannlägenheten öfverensstämmande, att stödja sina omdömen på anmärkningar, som till större delen, sem må hända alla, torde prÖfväs böra till laglig verkan förfalla? Jag här svårt att föreställa mig en dylik skrifvelse, örn än aldrig så varsamt författad* annorlunda ån sorn ett indirect och mitigeradt sått, att syfta på 107 §:s möjliga resultater; och mina skål emot dessa* har jag redan i det föregående haft tillfälle att Utveckla* 363 Dm 10 Julii f. )n. Vöre det nödigt, att ännu göra några til» lägg, skulle jag mindre gerna vilja hemta dem utur de ärendet närmast omgifvande åsigter, än utur sådana, hvilkas grund ligger i Statens allmänna interesse och välfärd, helst desse senare lättare skulle tåla ett under förändrade former doldt återupprepande, ån de förra. Jag tror mjg redan förut hafva vågat någon hänsyftning till de olägenheter, tvister, missförhållanden, som så lätt kunde uppkomma, hvarje gång en sådan rättighet, som den 107 §;n i RegeringsFormen förutsätter, skulle utöfvas, så framt sådant ej vore föranledt af det ögonskenligaste behof, samt blefve verkståldt med den mest återhållande varsamhet. All syftning ditåt på ett annat sått, än Lagen uttryckligen föreskrifver, skulle, fastän till formen mildradt, törhånda i ån högre grad frambringa samma verkningar. Den värde Ledamot, som hade ordet näst före mig, talade om Politik, om Politijka Jkål, och nekade ej deras vigt.
Jag äger visserligen icke någon rättighet, än mindre parlamentarisk rättighet att misstro någons uppsåt och fosterlandskänsla, och det har jag aldrig gjort hos de Herrar, sora understödt det fallna representationsförslaget, men jag äger fullkomlig rättighet alt betv ifla deras omdöme och deras sakkännedom, och det är egentligen detta, som mitt yttrande åsyftat. Föröfrigt torde vid prot:s justering bästa tillfället vara alt bedomina huru mina ord blifvit ställde. Hr Tersmeden: Sedan jag vid ifrågavar. tillfälle, till svar å Gr. Björnstjernas yttrande, hemställt lill Ståndet och Hr Grefven sjelf, huruvida det vore skäligt alt stämpla såsom fäderneslandets flender dem, som röstat för det hvilande förslaget, hörde jag visserligen Hr Gr. lemna den förklaring, att meningen vore motståndare i st. f. fiender. Jag kan dock lika litet nu som dä, göra mig begripligt, att en motståndare till fäderneslandet är något annat än en dess fiende. Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd förnyad propos., behagade R. o. Ad. nu tili fortsatt pröfning företaga Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 12 ang:de tullbevillningen, hvarvid förekom: 2:dra punkten, innehållande hemställan, att R. St. ville biträda Ii. M:s nådiga framställning om de för spanmäl nu gällande tullbestämmelsers bibehållande till slutet af år samt medgifva, att den tullinkomst, som för utländsk spanmul under tiden inflyter, varder öfverlemnad till K. M:s disposition, 6 H. 31 242 Den 14 Januari f. m. för att användas till undsättning åt inneby g gar ne i de orter, som af missväxt hemsökas. Frih. Cederström, Jacob: Ständerne hafva att vänta en urtima riksdag.
Slockholm den 28 Juli 1848. Reser nation: af riksdagsfullmägtigen Per Östman från Wester-Norrlands län. Ank. till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 6 e. m. Memorial, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 8:de artikeln af 1845 års Banko-reglemente. Efter verkställd granskning af föreskrifterna i ofvanberörde artikel af Banko-reglementet, har Utskottet ansett sig böra föreslå följande förändringar: Till undvikande af otydlighet, i fråga om förvaltarens så väl rättighet, som åliggande, att pröfva de af pappersmästaren afgifvande reqvisitioner, torde 238 § böra erhålla den förändrade lydelse, Utskottet uti punkten 1 här nedan föreslagit. 6 Banko-Utskottets Memorialj Pf.o p3 För den ändring af mom. 2 i 239 §. som föreslås uti 2:dra punkten, redogör Utskottet här nedan vid fråga om uppställningen af 249 §; hvadan Utskottet nn dertill hänvisar. Då Utskottet, enligt § 28 af dess vid riksdagens början till Rikets Ständer aflåtne berättelse N:o 14,] för sin del godkänt de af fullmägtige anförde skäl, hvarför detaljerade förslag till arbetsplan samt inkomstoch utgifts-beräkning icke blifvit under åren 1845 och 1846 uppgjorde, har Utskottet, till undanrödjande i väsendtlig nion af de svårigheter, som hittills mött i fråga om uppgörandet af så beskaffad arbetsplan och beräkning, i punkten 3:o föreslagit en förändring af § 240. Uppå af fullmägtige anförde skäl, hafva åtskillige arbetare blifvit upptagne till åtnjutande i ett för allt af dagspenning, i stället för vecko-aflöning, med dervid åtföljande spanmål in natura; och då denna förändring i aflöningssättet funnits vara både för bruket och dess arbetare af större fördel, har, på sätt punkten 4 utvisar, ordet ”vecko-aflöning” i 241 § blifvit mot ordet aflöning utbytt.
I afseende på sjelfva 35 § hade jag trott, att hela den deruti upptagna nomenclature» kunnat uteslutas, emedan genom en reorganisering af styrelseverken hela collegier och verk kunna försvinna; men då de stå i grundlagen, kunna de icke försvinna, emedan bland dem tages ledamöter till Riksrätt. Hade ett sådant förslag till uteslutande af denna nomenelatur åtföljts af ett derefter lämpadt förslag till Piiksrättens reorganisering, skulle jag röstat för såväl det ena som det andra; men då förhållandet nu icke är sådant, och jag icke tillhör dem, som anse sig berättigade att i Ståndet väcka fråga 0111 ändringar i grundlagen, anser jag mig förbunden att i detta afseende låta bero vid hvad Utsk. föreslagit och vid de förändringar, sorn blifva en nödvändig följd af redan fattade beslut. Hr Dalman: Jag skulle vördsamt hemställa, om man icke kunde hvar för sig afgöra de trenne särskilda förändra! Den 9 Octo ber e. m. dringarna. Första frågan blefve då, huruvida R. o. Ad. ville förklara för sin gemensamma tanke, att, i stället förorden: presidenter och chefer för Collegiér, det blott bör heta: chefer för Gollegiex'. Hvad beträffar Frih. Ehrenborghs anmärkning, ang:de uteslutande af orden: Statsministern för utrikes ärenderna, är densamma iakttagen uti mitt redactionsförslag, och derom lärer någon tvist icke kunna uppstå, sedan R. o. Ad. beslutat, att Statsministers-embetet icke får nämnas i grundlagen. Frih. Ehrenborgh: Jag tror, att i denna fråga skulle meningarna kunna lätt förenas. Jag är fullkomligen af deras tanke, som tro, att till en fullkomlig organisation af våra styrelseverk äfven skall höra, att icke hädanefter så högt uppsatta chefer skola finnas för Collegierna, som presidenter äro. Men jag hemställer till den siste värde talaren, huruvida något hinder härför möter deraf, att ordet: presidenter, står qvar; ty då jemte detsamma står ordet: chefer, kan K. M., utan att grundlagen behÖfver i detta afseende omarbetas, gora hvad förändring han behagar i sina Collegier.
Directionen fullständig del af StatsUtstottels ProtocollsUtdrag. Jag känner icke huruwida det kunnat anses lämpeligt att ett af SlatsUtstoltet Fullmägtige i RiksgäldsContoiretmeddeldt yttrande, innehållande anmärkningar wid FullmägkigeS beslut, skulle Directionen wid Allmänna BrandförsäkringsWerket in exrento meddelas dä samma yttrande ly. deligen innehaller hwad Fullmägtige borde Direciiorren förständiga. Om man genomläser SlalsUtstottetsProtocolls Akdrag sinnes där pä intet ställe nämndt att StatSMffotlel wille bibehålla den ingängne förbindelsen; twärtom innebar, efter mitt omdöme, Förslaget, att pä 4 ärS tid behålla fonden, etr fullkomligt uphäf. wande deraf; ry det skulle wäl wara eu orimlighet, ate Den i8 November» 853 att en Läntagare skulle förbinda sig akt lämna förstrackningar till Langifwaren till ett obestämdt belopp; i denna händelse moro åtminstone öfwerenskommelsen om Länets gvarstående pä 4 ar helt och hällit gjord till intet. Men det torde äswen wara nödigt, att betragta denna sak i afseende pä RiksgäldsContoiret. StatsUtffoktet har ansett det hafwa warit en förmän för RiksgäldsContoiret, att, pä det satt före den nu ifrägawarande 1807 ärs Afhandling skedde, innehaswa BrandförsäkringsWerkets Fond. — DL denna Fond först till Kongl. RiksgäldsDirectionen öfwerlämnades war sädant en werkelig förmän: den kunde dä af RiksgäldsDirectionen utan äfventyr disponeras; emedan i den händelse en större summa borde till BrandförsäkringsWerket utbetalas, Kongl. Maj:t altid agde utwag, att dertill anmanda andre Statens medel; men dä Fonden ivid Riksgälds» Contoirets inrättande kom under