Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se vidare Bevillnings-Utskottets betänkande N:o 11. Actiebolag, angående lag för. I. 548. R. 621. Adelborg, Henrik Otto, yttranden. Adelsmän, om upphäfvande af alla hittills gällande författningar, som ansetts lägga binder i vägen för dem att söka tjenstebefattningar i städerna. Adlersparre, framlidne En af Rikets Herrar, angående pension åt hans enka. Se Pension. Adlersparre, Georg, yttrande. III. 13. Advocatcorps, om inrättande af en på stat. I. R. 215. IX. B. 414. A. 676. Afgift för begagnande af vägarne å Kongl. Djurgården, om upphörande af. Se Djurgården. Afgifter vid utflyttning till utrikes ort, rörande. Se Handelsbaden 3 Capitlet 5 §. Afgärda hemman, om ändring af Kongl. Förordningen den 10 April 1810, rörande rätt för dem till skifte å skog och ut mark. IV. B. 491. V. A. 294. Afkortning af bränvinsbränningsbevillning. Se Restitution. Aflöning för den bos RiksStånden och Utskolteno anställda betjening, angående förskoller å. 1. B. 274. A. 325. U. 591. A. 622. •— angående slutligt bestämmande af. V. B. 197. A. 355. — för en vice Bibliothekarie vid Kongl. Bibliolheket, angående IV. R. 62. V. B. 196, 353. A. 408. ( 4 ) Aflöning för en Agronom, hvilken vore pligtig lemna biträde åt reqvirenter i landsorterne, angående. Se Agronom. — för ExpeditionsUtskottets cancellipersonal och vaklbetjening någon tid efter riksdagens sint, angående. X. B. 586. A. 596. — för fjerdingsman, angående. Se Fjerdingsman. — angående ökad, för Tullstaten. Se Tullcontroller.
Men om dessa, af honom antydda olägenheter skulle, genom en förändrad praxis, kunna till aldra största delen afhjelpas, så måste man deremot medgifva, att i den gällande process-ordningen för Hofrätterna gifvas stadganden, som i väsendtlig män motverka ett skyndsamt afgörande af målen, och hvilka derföre, så vidt som en snabb rättvisa mäste anses såsom ett af de förnämsta vilkoren för samhällets trefnad, ovilkorligen tarfva förändring. Hvar och en har sig bekant, huru mycken tidsutdrägt, som ofta uppstår, då inål, som genom besvär inkomma till öfverordnade myndigheter, utställas till ”vederbörandes hörande”. Hos Hofrätterna är denna tidsutdrägt icke minst. Orsakerna äro, utan tvifvel, att söka i process-ordningens föreskrifter, ty väl förfares, enligt Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, i skuldfordringsmål sä, att, då besvären utställas till kommunikation, i sammanhang dermed lorelägges den, som skall förklara sig, att sådant fullgöra inom viss tid efter erhållen del af besvären, vid äfventyr, att icke vidare varda i saken hörd, om den tid försittes. ”Kommer ej svar”, heter det, "gifve då klaganden in afskrift af besvären, med dertill hörande handlingar, hvarpå målet af Kongl. Hofrätten företages och, efter beskaffenheten, afgöres. Vare ock klaganden skyldig, att dessa besvärshandlingar genast uttaga, dem ve derparten tillställa och bevis derom till Kongl. Hofrätten ingifva inom . Försummas det, håfve klaganden förlorat sin talan emot öfverklagade utslaget.” I brottmål, der klaganden är fälld till böter, och der Underrätten i sin besvärshänvisning meddelat fullständiga föreskrifter, enligt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, förelägges jemväl den klagande att ingifva kommunikationsbevis inom viss tid, vid äfventyr, att han eljest anses hafva förlorat sin talan, och att besvären således ej komma under pröfning.
Under hågkomst af fordna tiders ombytlighet glömmes lätt, att de nya tidernas rättigheter befinnas hägnade genom lagar, hvilkas natur det är att kallt och allvarligt tillrättavisa en hvar som glömmer sig. Ett-för alla gemensamt mål fanns ej mer; ej eller någon samverkan. Under sådana förhållanden faller det tungt att reservera sig. Det är ej mot förståndets irringar allena som reservationen kan ställas; ej till den högre insigten allena som man vädjar. —- Part i frågan, såsom handlande person, dertill uppmanad, såsom man älskar att tro, af sympathie, blir man ombud derjemte. Ätt söka freda sig sjelf gör ej tillfyllest; äfven deras talan måste föras, för hvilkas skull lagarne blefvo stiftade; deras sorn arbe - Berättelse af Banco-FuUmägtige. 7 5 ta och betungade ävo, och hvilkas lott hlir enahanda, hvilkas frihet i medlen att förvärfva förblifver lika begränsad, hvilkendera af de enskilda b&- räkningarne göres till norm för den allmänna utredningen och hvilkenderas egenkärlek den lott tillfaller, att stämma sin röst till segersång. Skall det sätt, hvarpå pluraliteten af senast församlade Revisorer, sökt att främja elen beslutade Bealisationens fortgång (och detta är det bestämda syftet för det utlåtande., som Revisorer ega åliggandet att gifva), skall detta handlingssätt få räknas bland antalet af timade olyckor, så må jag säga, att, bland de många olyckor, som timat under den långa tid, som Banken slått under Riks-Ståndens vård och garanti, jag icke förmått upptäcka någon, som, i hänseende till sina möjliga följder, kan kallas större. Att Rikets Ständer förbisett, det realisationen behöfde stödet af en förmonlig conjunctur, var den sats hvarifrån pluraliteten utgick; att vågspel och tärningkast måtte förebyggas, utgjorde målet för deras omsorg. Herr v. Heijnes yttrande till Protocollet.
Ridderffapet och Adeln har jag således i ödmjukhet framstäldt z:ne särMda methoder akt öka den wäpnade styrkan till der belopp Rikets tillgångar kunna medgiswa, Dest warn kräswa; jag wägar endast tillägga, alt sa wida utftrifning uran twifwcl ar den säkraste grundwal för all Militairisk styrka, sä torde den sörsta af dessa melho» der wara den bästa; minst förmonlig är den z:dje ty dest framgäng beror i synnerhet pä Allmogens opinion för eller emoc saken. Akt förkasta ali stags ökning äf den wäpnade styrkan, är att sälla dödsdommen öfwer Statens tillwarelse, medborgerlig frihet och framtida wälfärd. Armeen i Dest nu warande skick är ej i stand att sörswara Landet, den blottställes således för mättet af all militairiff' olycka, den, akt nödgas sträcka gewär, och wore det sä godt art helt och hällik reducera den och sammanspara penningarne, för att dermed tvid första tiftfälle kunna liqvidera Brandstkatter, Contrj, butioner om Krigsgärder; men matte det gruflig» ö» de, som drabbade det genom egen sörwillelse söndersti ne, underkuswade Polen, lisma hwarje Swenslkt bröst till enighet och manligt förswar, och denna war« »ande bild ej fafängt^swäswa för wära ögon. I Den i December. 171 I händelse en af vfwannämnde-förslag skulle antagas, anser jaq som en skyldighet att för Höaloff. Ridderjkapet och Adeln, eller någor Utskott framställa en wera utarbetad plan om werkställigheten deraf, emedlertid får jag i ödmjnkhst anhälla alt della mitt Memorial ma de öfrige Respcclive Slanden bliswa mcddcl-dt. Friherre Le6 orström, ^acöb.
I stället inträffade emellertid något helt annat, som, om än ganska naturligt och fullt berättigadt i och för sig, kom att gifva saken en helt annan vändning än den från början beräknade. Sveriges gamla bondestånd, som sedan århundraden tillbaka blifvit allt mera undanträngdt först af privilegiernas och sedan af det rörliga kapitalets folk, fick nu med ens åter tillfälle att göra sin betydelse gällande, om än icke i hela den utsträckning, som då fordomtima de gamla landskapslagarne föreskrefvo, att hvarje innehafvare af embete i kyrkan så väl som i staten skulle vara bondeson född och bönderna sjelfva på tinget omedelbart afgjorde sina angelägenheter. Häremot kunde tydligen i och för sig ingenting vara att invända. Men hvartill begagnade väl vårt nutida bondestånd den sålunda återvunna makten? Helt naturligt till att söka åter utjemna de genom privilegieväsendet under tidernas lopp uppkomna missförhållandena och i stället för de efter hand inträdda oformligheterna sätta en ordning, som i öfverensstämmelse med ett nutida åskådningssätt kunde vara egnad att göra alla mera likstälda på det ekonomiska lika väl som på det judiciela och statsborgerliga området. Icke heller häremot kunna rätt gerna några berättigade invändningar principielt tänkas vara möjliga. Men det gamla privilegiiväsendet hade, äfven i chevaleriets mest chevalere-ska tider, ständigt haft en afgjord benägenhet att företrä-desvis se sina skydslingar till godo med rent materiella håf-Tor. Detta blef som bekant på den tiden en ständig regel, vare sig det nu gälde att befria dem från de pekuniära uppoffringar, hvilka såsom nödiga för uppfyllandet af statens ändamål pålades alla öfriga medborgare, eller också att rent af åt dem bortskänka större eller mindre delar af sådan statens, d. v. s. hela folkets, egendom, hvilka den dåtida envåldsmakten såg sig i tillfälle att för detta ändamål disponera. Frågan kom således genast från början att så godt som uteslutande gälla rent ekonomiska spörsmål, och dylika äro, som bekant, af lätt insedda skäl temligen svåra att afvinna något mera ideelt intresse. Ännu svårare hafva de tydligtvis äfven att entusiasmera en nation eller en hel tidsålder, låt vara också att denna är så öfver måttan praktisk som den närvarande.
Utsk. häfver anfört : Att det hvarken vore lämpligt eller behöfligt nu förlägga afdeluings-kontor af riksbanken i de städer, hvarest privatbanker äro inrättade, eller hafva filial-kontor då innevånarue äro uti tillfälle alt antingen hos banken eller dess redan varande lånekontor undfå biträde i en eller annan väg; så och med hufvudsakligt fästadt afseende derå, all lånekontor, hvilka omfatta ett mindre distrikt, t. ex. ett större eller 2:ne mindre län, icke skulle kunna använda ett så stort kapital, att ränteinkomsten deraf motsvarade förvaltningskostnaden, helst ät styrelsens organisation vid eli sådant kontor svårligen kan gifvas den enkelhet, som för privatbankerne är antagen. Dessa anförda olägenheter vederläggas genast, med hvad så väl i Skåne, som Götheborg och Stockholm exeqveras, med blott 3 banko-länekontor uti vårt vidsträckta land; att i Skåne flera år med förmän drifvits privatbanks-rörelse i bredd med riksbankens, och nu sednast 2:ne nyoktrojerade privatbank-rörelser i Götheborg, och äfven uti Stockholm och dess omgifning, med Mälareprovinsernas privatbank. Min motion innehåller, att för-landets modernäring jordbruket ej passar privatbankernes korta belåningstid, men väl den som riksbankens lånekontor meddelar på 2| års tid; detta synes också uti lill BankoUtsk. inlemnade motioner, som mängden af reservanter i BondeSt., hvilka blott i högsta nödfall söka privatbankslån. Oen 22 April. Att på 15, 20, 30 mils afstånd ifrån nuvar. banko-lånekontor, erhålla lån, upplager mycken lid och omkostnader, så att ett skyndsamt biträde är omöjligt och förmånen derigenom försvunnen; deremot, om banko-lånekontor finnes inom provinsen, så undvikes allt sådant. Således om R.
All rörelse framåt går såsom vågen, först opp och så ner! Och det är genom förändringar som vi uppnå den säkra stadgan, säger den vise Confusius! SANCHO. Det var en huggare att vara vis! Men fastän jag har vinglat hela mitt lif, har jag ändå inte kommit till den säkra stadgan. 84 DON QUIXOTE. Du kommer, Sancho! Du kommer! SANCHO. Låt oss vingla på då! Behagar ers nåde gå förut! (De gå.) Åttonde scenen. HOBERGSGUBBEN ensam. Sedan ÄLSKARINNAN. HOBERGSGUBBEN. Hur kusligt dock att sitta här och vara stor, då ingen vill med jätten vara samman: Att skrämma barn det kan ju också amman, och ingen dock till sist på jätten tror! (Älskarinnan in.) Haha! Där kommer älskarinnan, som sist ifrån mig snöpligt gick nu vill jag imponera på den kvinnan, och hon blir min i nästa ögonblick! Hör, på, min sköna, som i dalen vandrar, jag är den störste som på jorden finns. Säg, vill du blifva min, du får gullkronan och sitta på min tron i bergets sal. ÄLSKARINNAN. Din krona, jätte, passar ej mitt änne, och bergaslottet är för grant för mig! 85 HOBERGSGUBBEN. Ha, du är stolt, din lilla slyna, föraktar jätten för att han är ful! ÄLSKARINNAN. Ej därför, men för att han pockar på hvad som andra tigga likt en nåd! HOBERGSGUBBEN. Jag tigger ej, det är min stolthet, och fordrar jag, så ger jag fullt igen. ÄLSKARINNAN. Hvad kan du gifva mig, som intet önskar, då kärlek ej bland dina skatter finns? HOBERGSGUBBEN. Så gå till hel, du sturska tärna, den jag ur dyn en gång drog opp. Nu ser jag hvilken murken kärna sig gömde i din fagra kropp! Må kärlek uti hat förvändas, och må den sagan med förskräckelse få ändas! (Stort buller; bergen ramla och begrafva kyrka, prästgård och dal.
Dessa upplåtelser har Kronan lemnat kostnadsfritt, emot skyldighet för emottagaren att inom viss förelagd tid odla och bebygga den upplåtna marken, som efter åtnjutna frihetsår skulle i stadgad ordning skattläggas. Det hufvudsakliga vilkoret, hvarmed nyhemmans och nybyggens beviljande varit och är förknippadt, nemligen den upplåtna markens odling och bebyggande, har stundom blifvit fullgjordt; men särdeles på sednare tider, hafva ej sällan nybyggen blifvit anlagda med hufvudsakligt syfte att åtkomma skogen, hvaraf följt, att sedan nybyggaren genom en missbrukad dispositions-rätt deröfver otillåtet densamma afverkat, har nybyggets uppodlande lemnats å sido. Detta olagliga förfarande, som till stor del vållat den förstörelse af skogarne i Norrland, hvilken nu beklagligtvis eger rum, har från det allmännas sida icke varit beifradt och måhända i anseende till brist på skogsbetjening icke kunnat beifras såsom vederbordt Då ett 14 Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. sådant förfaringssätt, om det finge fortfara, otvifvelaktigt skulle leda derhän, att dessa ofantliga skogstrakter afverkades utan i sammanhang med odling, och en så dan odling, hvars befordrande afsetts genom skogsmarkens upplåtande till nybyggare, sålunda för framtiden försvåras om ej omöjliggöras, anser Utskottet sig icke sakna skäl att, med föranledande af Herr Bodells ofvan omförmälda framställning, tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla vidtagande af sådana åtgärder, att erforderlig uppsigt och kontroll må kunna hafvas derå, att alla de vilkor, som vid upplåtelser af Kronans mark till nybygges och ny hemmans anläggningar föreskrifvas, varda behörigen fullgjorda, 2:0. Uti Yällofliga Borgare-ståndet har Herr Hasselrot, med hvilken Herr Rydin instämt, väckt motion, deruti han till antagande förordat det af oftanämnde
Betänkandem betydliga summor, samt föranledt mångå och stora ansträngningar, skulle förfalla» bördiga ängar och åkerfält, till flere ioo tunnlands vidd, åter förvandlas till ofrugtbaxa träsk, omkring 700 personer, inöfvade till ett visst yrke och således för alla andra mindre skicklige, skulle bringas om sin lifsbärgning; nödigt bränsle saknas för denna skoglösa orts behof, angränsande häraders nu tillvända afsättning på sina landtmanna producter upphöra, samt slutligen i statse» konomiskt hänseende, att det årliga behof» vet för Svenska näringarna af 80, å 100,000 tunnor stenkol skulle då fyllas genom införsel från utrikes ort, hvarjemte landet likaledes blefve i saknad af den mängd eldfast lera, sandsten och flera miceraliska, för inhemska slöjderne lefvande råämnen, hvilka genom arbetet i Skånska stenkolsgrufvorna kommit i dagen. Sedermera förekommer i ordningen den lika vigtiga undersökningen» såsom börande blifva en grund för allmänt understöd, med hvad vinst inrättningen fean drif vas, och hvilka utsigter feoltillgången för framtiden visar. Af räkningarne upplyses, att, ifrån arbetets början intill förlidet års slut, blifvit brutna 52,408,756 tunnor stenkol, hvaribland betydligaste delen af de bästa och medelsorts kolslagen. Efter de af Kongl. Bergscollegium år 1818 tillförordnade eommitterades uppgift, fanns då en ostridig beha Ilning af 4oeooo Rd.
Efter inhändigandet på båda ställen af denna Val-Act, skall den genast, eller sist den följande dagen, för Riksens Ständer i Sverige och Stortinget i Norrige föredragas, hvilka straxt träda i författning att detta bägge Rikenas förenade Representanters beslut Kongl. Maj:t, eller, i fall af Dess frånfälle, den lagliga InteriinsStyrelsen meddela. 8 § i Norriges Grundlag lyder: Konungens fullmyndighets-ålder bestämmes genom en lag, som gifves efter öfverenskommelse emellan Norriges Storting och Svenska Ständerna, eller, om de derom ej kunna åsämjas, genom en af bägge Rikenas Representanter utnämnd Committé, på det i föregående § stadgade sätt. Så snart Konungen uppnått den i lagen föreskrifna ålder, förklarar Han Sig offentligen för myndig. Constitutions-Utskottet bör härvid vördsamt erinra Riksens Ständer, att Kongl. Maj:t redan genom Nådig Proposition hos dem yrkat afgörandet af ett i laglig ordning beredt förslag till ny bestämning af Konungs fullmyndighets-ålder. Den här förevarande frågan rörer egentligen, huruvida Riksens Ständer vilja derå ingå, att, derest öfver bestämningen af Konungs myndighets-ålder Sveriges Ständer och Norriges Storting stad - 756 Riksdagen 1815. nade i olika beslut, denna bestämning slutligen finge afgöras genom omröstning på Ja och Nej, af en Committé sammansatt af bägge Rikenas Deputerade. Constitutions-Utskottet har hyst den mening, att, enär likstämmighet i stadganden, som böra vara gemensamma för båda Rikena, är ett nödvändigt vilkor för Föreningens bestånd, böra icke heller några lagliga medel underlåtas till dess vinnande.
1 anledning af en Torpares hos mig förda klagan deröfver, att Kyrkoherden i Huddinge af Strengnäs stift genom påskrift å ett af Torparen förevisadt prestbetyg tillvitat honom att hafva visat böjelse för fylleri och åsamkat sig icke obetydlig skuld vid den egendom, hvarest han varit anställd och hvarifrån han utan vederbörandes vetskap och samtycke afvikit, hatjag funnit mig befogad att hos Consistorium i nämnde stift emot Kyrkoherden anmärka, att enär han uti afgifven förklaring icke åberopat laga bevis derpå, att Torparen varit för dryckenskap tilltalad eller sakfälld, och ej heller förnekat det Torparens afflyttning från orten blifvit uti Huddinge kyrka kungjordt, hvaraf följde, det han icke kunde anses hafva från tjensten utan vederbörandes vetskap afvikit, samt den gäld, han sig åsamkat, icke varit ämne för uppgift uti prestbetyget; hvarföre jag ej kunnat undgå att såsom tjenstefel anmärka och till laga åtal befordra de af Kyrkoherden uti prestbetyget om Torparen utan laga skäl fällda menliga yttranden.
Ännu ett I2:te moment, som troligen lärer böra heta i z:de momentet, innehåller: "Kunna de wäl^siande icke förena sig om walfättet, afgöres frä^^gan genom allmän omröstning," etc. De i del förstnämnds af vesta momemer nyk' ^ ' rjade Den 3 Augusti472 tjade orden af sig sjelsrve beroende, börä troligen Uttrycka samma mening som i föregående moment är äsyfiad. De synas således äfwen fordra en lika bestämd förklaring som jag derwid yrkat. Den som icke är beroende af fig'sjelf, i sammanhang med den definition jag ofwanföre gifwit xä det i min tanka enda werkliga oberoendet, lärer dä as ännu större skäl hwarken hafwa egenskap att walsa eller blifwa wald till något slags förtroende. Han skulle säkert uti bägge oftast handla inconsequent och flumpwis, aldrig esker öfwerlagd och stadgad grundsats, utgående frän en egen inre öfwertygelse om wigten af det granlaga updrag han af lagen sätt, att antingen sjelf utse eller ock bliswa den som' skall beskatta medborgare. Derjemte, och da Högloft. Bewillnings-Utskottet funnit nödwändigt förestå, au TaxeringsCommikteer. i städerne stola utgöras af fyra clas.. ser inwänare, samt att hälften deraf stal! bestå af borgerskap allena, hwarföre dä icke tillika rättwist, billigt och bestämdt stadga, att alla desse taxerings män stola för hwarje class enskildt af sjelfwa classen wäljas, om icke annorlunda, der röst ägande finnes som dit höra?
— Genom Cirkulär-brefvet den 10 Oktober 1806 hafva konsistorierna dessutom fått sig ålagdt att, i afseende på alla till förmån för akademier, gymnasier samt kathedraloell trivial-skolor gjorda enskilda stiftelser, de ina vara af testator ställda under konsistoriernas vård eller icke, efter af vederbörande infordrad uppgift af de för slika stiftelser föreskrifna dispositioner, med oafbruten uppmärksamhet tillse, huru verkställigheten deraf handhafves, samt anmana dem, åt hvilka medlens disponerande är anförtrodd, att, i enlighet med förstberörda Kongl. Cirkulär-bref, ingifva årliga redogörelser derför till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, för att sedermera till Kongl. Kammar-rätten insändas och derstädes vederbörlig revision undergå; hvarjemte, i fråga om andra fromma stiftelser, förklaras, att, då biskoparne och konsistorierna enligt Kyrko-ordniiigen åligger allmän vård öfver fattiganstalter, dem icke kan betagas, utan bör deras pligt vara att, i anseende till alla sådana fromma stiftelser, som icke blifvit ställda under särskild publik styrelse, om dem infordra nödiga upplysningar samt behörigen tillse, att testators vilja noga uppfylles, med rättighet för konsistorierna att infordra redogörelse för medlen och sjelfva förvaltningen, samt, när något sådant dervid finnes vara försummadt, som konsistorierna ej kunna rätta utan vederbörandes biträde, vända sig till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller domaren, allt efter omständigheterna och sakeus beskaffenhet, vid hvilka tillfällen Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger att förordna ett allmänt ombud till utförande af den fromma stiftelsens rätt. Enligt motionärens förmenande vore dessa stadganden icke tillräckliga för det med deni afsedda ändamål. Bristande tillsyn öfver till milda stiftelser anslagna medel skulle nemligen mången gång haft till följd, att dylika medel, af gifvaren afsedda till nödlidandes hjelp, blifvit dragna till andra ändamål eller rent af förskingrade.
St:r åsyftade vid 18 2!) års Riksdag måtte nu sättas i verkställighet; ty ett bestämdt afslag, fruktår jag, kunde leda derhän, att Regeringen upfattade Ständernas mening så, att ej något vidare i denna sak vöre att göra. Om nu R. o. Ad. bifaller Utsk ts Betänk., skulle jag önska att till beslutet fogades det tillägg, att något eller några kronolägenheter måtte utses för ekplantering. Gr. Sparre har isynnerhet fästat sig vid de 200 åren såsom alldeles afskråckande; men det är något, som man måste underkasta sig, om man vill hafva en sådan anläggning. Hvad vidare det beträffar att Utsk. afstyrker Propos:n, derföre att det är åkerjord, som skall användas för det åsyftade ändamålet, så får jag förklara att det oj bör vara ett bindande skäl; ty, såsom vi veta. fordrar eken god och djup jord och dess rötter gå rakt ner i jorden. Icke heller hafva vi tilt arealen så inskränkt åkerjord, att det kan inverka något, om några hundra tunnland åkerjord på en kungsgård användas till ekplanteringar. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till det af mig vrkade tillägget i Utsk:ts beslut, att en eller flera lägenheter måtte användas till ekplantering. Gr. Posse, Knut: Då jag på f. m. begärde ot;det, var det för att genmäla några annar, som framstäkles i ani. af denna fråga. Jag får då först uttrycka min tillfredsställelse öfver den vänliga disposition, Ilr Montgommery visat för Svenska flottans framtid. Hr Montgommery har nemi sagt, »att i England finnas inga ekplanteringar och Engelsmännen bygga likväl sina skepp af ekvirke; och Sverige bör väl också kunna handla på samma sätt, utan att skaffa sig ek inom landet.» Icke kan det vara Hr M. obekant, på hvad sätt