Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var fru Alm. – Gubben var sedan ett par år gift med en ung, vacker men obemedlad flicka. “Kära Alm, nog kunde du glömma din ovilja och hjälpa Bellman. Du gjorde då en god gärning, som skulle hedra ditt hjärta.“ “Hör på, Lotten,“ utropade grosshandlaren, i det han reste sig upp, “erinra dig en gång för alla, att jag icke vill höra talas om den karlen. Jag har redan oräkneligaGrosshandlar Alm och hans hustru. gånger sagt dig, att förr kastar jag ut pengarna genom fönstret, än jag gifver honom ett enda öre.“ “Herr Kexél önskar tala vid herr grosshandlaren,“ yttrade en röst ifrån dörren, och innan Alm hunnit säga ett ord, inträdde den anmälde. “Jag vet icke, om jag har den lyckan att vara igenkänd,“ sade Kexél och bugade sig för den rike mannen, som förklarade, att han ganska väl kände igen herr Kexél. “Mitt ärende är,“ sade Kexél, “att erinra grosshandlaren om ett tillfälle för några år tillbaka, då ni råkade i skuld till Bellman.“ “Jag!“ utropade gubben Alm förvånad; “och när skulle detta hafva inträffat?“ “Hos Trotzig,“ fortfor Kexél, utan att låta afbryta sig af utropet. “Bellman hade föranstaltat en insamling till förmån för en fattig prästson, hvaruti alla närvarande, som ville höra honom sjunga, skulle deltaga. Ni var den enda, som ej gaf något, och det oaktadt ni åhörde Bellmans sång.“ Gubbens ansikte blef mörkrödt. “Gåfvorna voro frivilliga, och då jag icke kände mig hågad att gifva något, hade jag full rätt att undandraga mig den påbjudna beskattningen.“ “Så kan det tyckas,“ återtog Kexél, “men så är likväl icke förhållandet. Då ni icke vill gifva något af ert öfverflöd, borde ni icke ha åhört Bellmans sång. När ni det gjorde, blef det äfven er plikt att deltaga i den allmänna insamlingen. Ni gjorde det likväl icke, och därför är jag nu här för att bedja er betala skulden genom att utlösa Bellman från gäldstugan.“ “Herre, ni är galen!“ skrek grosshandlaren.
Detta hedrar hans hjerta och karakter; men äfven han ansåg icke lämpligt att framställa något förslag till partiella ändringar uti gällande stadganden, på sätt nyss af Hr Mannerskantz blifvit föreslaget. Han ansåg, att man borde afvakta tidpunkten af den nya criminallagens antagande. Äfven jag delar denna tanke, isynnerhet nu, då vi beflnna oss i den tidpunkt, då denna lag är att snart förvänta, att inkomma till 11. St. Det är således nu ännu mindre lämpligt, än det var vid förra riks5 II. 3» 300 Den 11 Decemlcr f. m. dagen, då också fråga derom väcktes. Hvad särskildt Gottlands national-beväring beträffar, så är jag visserligen tacksam för den välmening, som uttalar sig uti det 2:dra mom. af Utsk-.ns förslag till und. skrifvelse, der det säges: ”alt den ändring i 1798 års krigsartiklar, som genom 8 § i K. circuläret den 26 Nov. 1812 blifvit gjord, så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må äga tillämpning, då någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådane brott, dock alt samma bestraffning skall utsättas i öfverensstämmelse med de uti K. br. d. 21 Mars 1811 stadgade grunder”. De krigslagar, som stadgar slraffbestämmelserne för nalionalbeväringen på Gottland, äro daterade d. 21 Mars 1811. Dessa innehålla, att såväl i afseende på straffens qvalificaliou, som sjelfva gradalionen dem emellan, skulle 1798 års krigsartiklar ligga till grund. Detta var år 1811. Sedan utkom det här omtalta circulärbrefvet af år 1812, som i vissa qvalificationer bade vissa bestämmelser, som gåfvo rätt alt utdela bestraffning. Det bestämde och förändrade uttryckligen endast 1798 års krigsartiklar vid deras tiilämpning på Gottland; och således har man naturligtvis måst i alla dess delar rätta sig efter 1811 års circulärbref.
Preste-Ståndet, genom utdrag af dess Protocoll för den 1 dennes, N:o 588 till MedStånden aflåten inbjudning att deltaga i de beslut, som förstnämnde Riksstånd fattat, i fråga om allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befremjande S. D. Vid förnyad föredragning af ej mindre Expeditions-Utskottets Memorial N:o 34, angående en med regleringen af allmänna indragnings-slaten sammanhang egande fråga, än äfven af samma Utskotts förslag tiil Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse N:o 246, angående allmänna Indragnings-Staten, blef berörde förslag återremitteradt, med den anmärkning, i afseende på tredje punkten, att Utskottet bör ställa redactionen af densamma i full öfverenstämmelse med Rikets Ständers beslut i det der förekommande ämne. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans samt sterbhus-afgiftens upphörande; och skulle Exnedilions-Utskottet härom underrättas. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Constitutions-Ulskottets Memorial N:o 95, med hemställan om afgörande i Förstärkt Constitutions-Utskott af frågan om Representationens fördelning på En eller Tviinne kamrar. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Memorial N:o 178, med förslag till sammanjemkmng af de inom Riks-Stånden faltade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets under N:o 42 och 166 afgifna Betänkanden, i anledniug af väckta motioner om Förliknings-Committéers inrättande, fann Ståndet skäligt antaga den af Utskottet framställda inbjud - Prot. Utdr. cl. i5 Mars, 184n 197 ning att biträda det beslut, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i ämnet fattat.
U. 890. XVIII. A. 138. U. 226. XIX. A. 290. XXIII. E. 3. — N:o i5o. angående föreslagna förändringar i villkoren för det vid sista Riksdag beviljade lån till åtet uppbyggande af staden Wenersborg. VII. 13. 298. VIII. U. 2o5. XIX. A. 278. XXII. U. 207. XXIII. E. 3. A. 173. — N:o 151. angående den förändrade inredningen af Riket» Ständers hus. VII. R. 298. A. ioo, — j\:o iÖ2. angående decharge för Fullmäktige i Riksgäldscontoret. VII. B. 298. VIII. 100. A. 2.73, — N:o 153. i anledning af vackt fråga om förening af Riksgäldscontorets oell f. d. General-assislance-contorets Enkeoch pupill-cassor, eller oni årligt anslag till enke-cassan vid förstnämnda verk. VIII. B. 148. A. 22.4. XI. U. 128. XII. A. 135. N:o 154- angående vackt fråga om afskrifning af f. d„ Arrendatorn Christoffer Gustafssons återstående skuld i och för arrendet af Stora Lunds boställe. VIII. B. 228. A. 240, 273. — i55. i anledning af väckta motioner om anslag för sammanträden af Skandinaviske naturforskare och läkare-. VIII. B. 148. A. 227. XXIII. E. 190. — N:o 156. i anledning af väckt fråga om ersättning tilt pensionsinrättningen för Skånska slädernes embelsoch tjenslemäns enkor och barn för en å nämnda inrättning öfverlåten fordran bos Kongl, Majit och Kronan. VIII. B. 228. A, 246. XXIII. E. 190.
Majit gillade förslag, inrättade i orter, der sådana beställningar ansetts af beliofvet mest påkallade, nemligen inom Norrbottens län 1, Wester-Norrlands 1, Gefleborgs 1, Stora Kopparbergs 1, Wermlands 2, Stockholms 2, Södermanlands 1, Elfsborgs 1, Skaraborgs 1, Östergötlands 2, Jönköpings 1, Hallands 1, Christianstads 1, Malmöhus 2 och Gotlands 1; hvarjemte E. K. Majit, på förslag af bemälda Kollegium, funnit godt fördela anslaget till tjenstgöringspeningar mellan en provincialläkare i Stockholms, en i Jemtlands och en i Norrbottens län; hvarefter, till beredande af ytterligare verkställighet af 1859 års förslag, Kollegium under den 4 Augusti nästlidet år hemställt, utom annat, hvarom nu ej är fråga, att löner till de återstående 28 nya provincialläkare-befattningarne måtte af Rikets Ständer äskas; men att, med afseende å den svårighet, som ansetts möta att inom tiden för nästa statsreglering icke allenast medhinna de nödiga åtgärderna för ordnandet af så många beställningar, utan äfven förse desamma med behöriga innehafvare, E. K. Majit, då härtill komme att åtskilliga bland de nya provincialläkaretjenster, för hvilka löner vid sista riksdagen anvisades, ännu icke kunnat tillsättas, ansett sig endast böra, på sätt här ofvan är vordet omförmäldt, äska anslag till 8 dylika beställningar, med ett sammanlagdt belopp af 12,000 Ridr; hemställande E. K. Majit, att lönerna för dessa 8 läkare måtte ställas till E. K. Majits disposition, för att användas till inrättande af sådana befattningar inom de orter af riket, der de kunna finnas mest behöfliga, och under iakttagande af samma vilkor i afseende å vederbörandes skyldighet att åt läkaren tillhandahålla lämplig bostad vid den för honom bestämda station.
Utskottet finner visserligen, att, derest ett så beskaffadt stadgande, tom det af Utskottet föreslagna, eller ett dermed likartadt, skulle i nu upprättande Banco-Reglemente införas, ordningen jemväl fordrade, alt Rikets Höglofl. Ständer uti underdånig skrifvelse för Kongl. Maj:t anmälde hrad de sålunda åt deras Fullmägtige öfverlemnat, samt, på sätt åtskilliga Ledamöter inom Högvörd. Preste-Ståndet yrkat, anhöllo om det Nådiga biträde från Kongl. Majus sida, som för upptagande af utländskt creditiv, till förstärkande af Bankens silfverfond, möjligen kunde erfordras; men efter noga öfvervägande af de inom så väl Högvördige Preste-Ståndet, sorn Hedervärda Bonde-Ståndet framställde anmärkningar, om obehöfligheten af någon ytterligare reglementarisk föreskrift i berörde hänseende, än den, som i Utskottets Memorial N:o 112 finnes intagen, och då äfven de tvänne Riksstånd, Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet, hvilka i vissa delar återremitterat Utskottets sistnämnde Memorial, nu mera lemnat deras bifall till det under punkten 14 i samma Memorial, angående ifrågavarande creditiv föreslagne stadgande; då dessutom Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, efter kunnige affairsmäns hörande, uppå väl grundade skäl, ansett någre närmare reglemenlariska föreskrifter i denna del, än sistnämnde, af samtlige Riks-Slånden godkände stadgande, icke vara nödige eller lämplige; då härigenom Banco-Fullmägtige, i händelse credit eller creditiv å utrikes ort, till förstärkande af Bankens silfverfond, kommer i fråga att upptagas, måste anses vara oförhindrade alt, för verkställigheten af det Fullmägtige lemnade uppdrag, vidtaga de åtgärder, Fullmägtige sjelfve finna omständigheterne påkalla; sedan Rikets Höglofl.
I. inköp af en del utaf Grosshandlanden Lindstrands egendom för R:mt R:dr 25,000: — 2. utbyte af en del utaf den sålunda inköpta tomten mot en del af Räntmästaren C. J. Berghs dertill gränsande tomt, samt försäljning af en annan del utaf Lindstrandska tomten för 3,000: — hvarigenom kostnaden för sjelfva egendomens förvärfvande skulle uppgå till 22,000: — 3 förändring af hufvudbyggnaden å Lindstrandska egendomen till Land stats-embetshus för en beräknad kostnad af 12,000: — tillsammans 34,000: — Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. 27 Transport R:mt R:dr 34,000: — hvilken summa dock borde minskas med värdet å gamla Embetshuset jemte dess tomt 9,000: — till R:mt R:dr 25,000:
Jag kan icke inse någon anledri. hvarföre man för framtiden har att befara det Fullmäktige i Riksg:sKont. skulle då blifva mera obenägne än hittills, att enl. gällande reglementariska föreskrifter utbetala till StatsKont. detta verk tillhöriga medel; och om man för öfrigt hyser en sådan farhåga med afs:de på Rikss:sKont:s Fullmäktige, så kan man med lika skäl befara att Fullmäktige i Banken ej heller skola vilja utlemna de penningar, som Statsverket eger der innestående. Om penningarne äro deponerade i Banken eller i Riksg:sKont. under del vilkor, att de vid anfordran skola utbetalas, så är jag fullt förvissad att denna återbetalning verkställes med lika noggrannhet af det ena sora af det andra utaf dessa begge verk. I händelse af uraktlåtet fullgörande af härom meddelade föreskrifter, måste ansvarighetslagen kunna tillämpas såväl på Fullmäktige i Riksg;sKont. som på BankoFullmäktige. Det vore visserligen ändamålsenligare om, på sätt Hr Gripenstedt erinrat, Banken finge röra sig med de depositioner af allmänna medel som der förefinnas, men deremot förekomma dock åtskilliga olägenheter under nuv:de förhållanden. Den förnämsta betänkligheten är måhända den, att om Banken lånar ut en del af dessa depositionsmedel, så kan den naturligtvis icke, innan återbetalningen skett, uppå derom erhållen reqvisition utlemna samma belopp åt det embetsverk, till hvars disposition medlen deponerats, utan att derigenom det stadgade förhållandet mellan Bankens metalliska kassa och sedelstocken, komme att i mer oller mindre betydlig mån öfverskridas. En annan omständighet är, att då R. St:r medgåfve enskilda personer att få root ränta på depositionseller uppoch afskrifnings-räkning insätta sina penningar, så undantogos just derifrån de allmänna verkens behållningar, hvadan jag tviflar att R. St:r vid denna Riksdag kunna i strid mot redan fattadt beslut förklara, det StatsKont eger att i Bankens uppoch afskrifnings eller deposition-rörelse insätta sina penningar mot ränta.
1 Stockholms enskilda bank, hvilken nu har de största enskilda affärer i riket, rörande sig med öfver en million hvar dag, har hittills under dess femåriga tillvaro aldrig förekommit något fall, der man ansett sig böra yrka på omedelbar bysättning. Vid den debatt, som egde rum bos Borgare-St. i denna fråga, yttrade sig alla affärsmän för den omedelbara bysättningens afskaffande, och det är endast några jurister, som haft någon betänklighet deremot. De hafva i synnerhet åberopat utländska förhållanden, och, ehuru dessa, så väl som de utländska lagstadganden, icke äro så lätta att taga reda på, så, emedan jag sett att inom Högsta Domstolen den förmodan framkastas, att det i andra länder skulle finnas särskilda föreskrifter i afseende å omedelbar bysättning för vexlar, har jag funnit mig böra göra några efterforskningar i detta ämne. Dessa forskningar halka icke för mig lemnat det resultat att man gjort några undantag i fråga om omedelbar bysättning för vexlar; lika litet har jag funnit, att man gjort någon skillnad på inländska och utländska sådane. Jag har deremot funnit, att redan så tidigt, som under Wilhelm den 3:djes och Annas regering, har man i England förklarat att utländska och inländska vexlar der skulle sättas på alldeles samma fot. I afseende på behofvet af bysättning i affärslifvet, så, efter man här har fästat sig vid utländska förhållanden, så, ehuru citater i allmänhet äro för åhörare obehagliga och särskildt, såsom en snillrik ledamot af detta hus anmärkt, »ingenting är tråkigare än att läsa i bok», ber jag dock, att få anföra hvad några af Englands förnämsta jurister yttrat i detta afseende. Så yttrade Lord Eldon, kanske den utmärktaste af Torypartiets ' Lordkanslerer under detta århundrade och annars känd för ytterlig ovilja mot all lagändring: »att bysättningsiagen gaf tillåtelse att utöfva mera förtryck och omensklighet än man påträffade under sjelfva siafveriet, och att afskaffandet deraf icke skulle medföra någon större olägenhet för landet.»
När Ola Påls Hanna häromdagen var här inne frågade Anne Charlotte hurudan hennes man vore. Hon fick till svar: ”A jo, han ä litta hasti, men når’t di bara ente slår får en jo vara nöjd.”198 En dag då Anne Ch. sade en af sina vanliga qvickheter och jag skrattade deråt, vände sig Gustaf emot mig och sade beundrande: ”Ja hon är vår ro-docka derhemma.” Det var ett sant ord. Då vi reste upp till stationen satt hon och sade något om sig sjelf och menade att det var bra barnsligt. Tårarne stego honom i ögonen och han yttrade med en ömt vemodig blick: ”Ja hvad är du väl annat än ett litet barn.” Jag tyckte det var ömkligt.199 Mathilda sade härom dagen att det ”hörs så besynnerligt” när jag säger du till Lars Peter, och deri kan hon nog hafva rätt, ty det är någonting konstladt och onaturligt, derför stöter det örat. Det har varit mig sjelf motbjudande, men jag tycker det är så halft att ständigt upprepa ett namn utan att ega ett pronomen att ibland skjuta in i stället. ”Ni” till Lars Peter skulle låta ännu besynnerligare. Knut och Uno kommo i tvist när vi sist voro i Allmarkaröd, det rörde sig hufvudsakligen om att Uno sade att Knut är fordrande samt aldrig vill gifva efter för någon, Knut parerade huggen under skratt men kom med personligheter för att reta Uno som var en liten, men bara en liten smula påstruken. ”Du är så rysligt storartad öfver din lilla lärdom,” sade Uno, ”men du skall bara komma ihåg att det är vi som bekosta din lärdom.” Knut började att tala om krakel med polisen och Anne Charlotte sade att det var simpelt, som det också var. ”Du har pappas egenkärlek,” sade Uno, ”bara i förökad grad. Uno kunde icke låta bli flickorna Nilsson, han skulle ovilkorligen dra dem i hårpiskan, hålla dem om lifvet eller sätta dem på knät. När menniskor äro druckna sticker deras rätta natur fram.
Förutom ofvanberörde köpesumma för hemmanen och 500 R:dr Runt för en sedermera ytterligare inköpt hemmansdel, eller mantal i Yttertafle, har Styrelsen i och för nämnde reparationer och nybyggnader utbetalt omkring 6,000 R:dr och för inventarier, bestående af boskap, redskap m. m., till 1860 års slut 6,000 R:dr. Kostnaden för aflöning af lärare och tjenstehjon, jemte utgifterna för hushållet uppgå årligen till omkring 8,800 R:dr. Skolans åbyggnader äro uti Allmänna Brandförsäkringsverket för byggnader å landet försäkrade till 8,000 R:dr R:mt. Oberäknadt det årliga statsanslaget af 4,000 R:dr och afkastningen af hemmanet och ladugården användas till bestridande af skolans utgifter största delen af Hushållningssällskapets inkomster, de der hufvudsakligen bestå uti de från Sällskapets ledamöter ingående årsafgifter, omkring 180 R:dr, samt andel i utskänkningsoch minuteringsafgifterna, som för år 1860 besteg sig till 2,628 R:dr 98 öre. Dessutom har Eders Kongl. Majit ej allenast i nåder anvisat ett belopp af 4,000 R:dr, att användas till skolans iordningbringande och förseende med inventarier, utan jemväl genom nådigt Bref den 14 Februari 1860 tillåtit att Hushållningssällskapet i och för beredande af tillgång till bestridande af utgifter vid skolan, tills vidare får uppbära behållna räntan af den så kallade Arbetsoch Korrektionshusfonden i länet, vid 1859 års slut uppgående till 15,002 Ridr, Direktionen för fondens förvaltning obetaget, att såsom försträckning och emot laga säkerhet åt Sällskapet öfverlemna kapitalet, hvilket ock på lån öfverlemnats till Sällskapet, emot inteckning i dess ägande, berörde fastighet. Den korta tid skolan varit i verksamhet gör, att dess inflytande på jordbruket och de närmast dermed sammanhängande näringarne föga kunnat visa sig. Emellertid kan man hysa grundad förhoppning, att skolan, åtminstone småningom och i en framtid, kommer att blifva länet till stor nytta.
Det kan ej nekas, att kostnaden för ett sådant företag, stigande utan ränta till nära 6} Millioner, är högst betydlig; men utom att den för nära hälften bestrides af Privata och till en betydlig del hämtas frän utvägar, som förut endast bidrogo till Enskildras vinning; så torde en jemnförelse med andra Canaler här vara af värde: Jag inskränker mig till en:' Kieler-Canalen utfördes emellan 1777 och i78f> ungefär med lika Dimensioner som Götha Canal. Den är, som bekant, 4 Svenska mil lång och har 6 Slussar, samt kostade utom Räntor 2,12,412 R:dr Schlestvig-Hollsteins Courant; en Summa som reducerad efter Rågvärdet i våra dagar, gör Millioner R:dr Banco. Götha Canal är öfver 8 m'I l^ng» har 59 Slussar, och kan efter allt hvad jag begriper, om ej stora förändringar föregå, ej kosta utom Räntor mer än Sex och en half Millioner. Äfven denna jemnförelse utfaller alltså till Götha Canalens fördel, hvartill ej litet bidrager - Den 9 Februarii. 177 ger elen af naturen beredda lyckliga belägenheten, jemte kunskapernas framsreg. Jast då har fragan uppstått, att stadna under bästa farten! Vid denna vigtiga punct, kan jag ej undgå fråga: Är då denna Utgift -den minst vig. tiga af alla, för att som sådan stå tillbaka, och det uti en tid, då en ansedd och underrättad Representant uti sitt Stånd bevisat, att Rikets Banque aldrig varit Solidare än nu, då den till och med har ett betydligt öfverskott? Är då denna Banque ej en Rikets Egendom till hvilken hvarje Individue contribuerarK och kan denna Rikets Egendom ej gerna bistå med ett årligt Bidrag, som ehuru betydligt, dock visst ej är nog stort, för att på minsta säte skada dess Solidité; men tvärtom ökar dess säkerhet och bereder dess framtida förkofran? — Visserligen kunna Medel saknas äfven för det aldra nödvändigaste, — Detta skäl är då utan vederläggning.
Den credit , som uti Götheborg blifvit lemnad på Tullafgiften , har, utom en enda gång, uti November månad 1810, då kriget emot England förklarades , varit högst obetydlig, och är i alla fall, om den ägt rum, otillåten efter gällande Författningar. Om den thesen, att Lurendrägeri befordras genom lättheten att det verkställa vid re-exportationen af varan, är jag ej liktänkt med Författaren; ty om det någon gång handt, att obetydligt missbruk skett i sådana fall , genom tillfällighet, hvarå jag likväl tviflar, rnåste dessa missbruk lika litet kunna föranleda till förkastandet af en Råksgaguelig inrättning, som det är ens tänkbart, att en Lurendrägare väljer, framför andra, Nedcrlagsutvägen att smyga in sin vara. Tullförsnilla och lurendräga består ju deruti, att i Riket införa 246 Den 29 Mars. varor, utan erläggande af de afgifter , som Tullförfattningarne utstaka, eller ock att inpractisera sådana effecter , hvars förbrukning är tillåten under vissa förbehåll, men hvaraf införseln är förbuden.
Jag gör det emedan dessa tullsatser åsyfta att fördyra de oundgängligaste lifsförnödenheterna, hvilka det är af vigt för hvar och en och i synnerhet för den fattigare folkklassen att erhålla till möjligen lindrigaste pris, —• emedan jordbruket under de år, som förflutit sedan ifrågav:de produkter blefvo tullfria, gått betydligt framåt och dermed ådagalagt skyddets obehödighet, — emedan en återgång till ett redan öfvergifvet system beröfvar tullagstiftningen den stadga, som för näringarnes trefnad är så behöflig — och slutligen, emedan skyddstullar, som innebära den ena medborgarens beskattande till förmån för den andra, endast under öfvergång till ett friare handelssystem böra bibehållas, men icke, sedan de en gång afskafläts, åter införas. Hr Nordenfalk, Garl: Jag anhåller att få till protokollet antecknadt, att jag instämmer i den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation. Hr Törnebladh, Carl Ottomar: Afven jag ber att få instämma i Hr von Ehrenheims reservation. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: I den af Hr von Ehrenheim algifna reservation ber jag att få instämma. Gr. Hamilton, Gustaf: Jag anhåller att få förena mig i Hr von Ehrenheims reservation. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Genom en tillfällighet, som jag beklagar, hindrad att vid voteringen i går afton svara vid uppropet af mitt namn, anhåller jag att få till dagens protokoll antecknadt, att jag icke medverkat till det beslut, som K. o. Ad. då fattade. Gr. Snoilsky, Gustaf: Jag anhåller att få instämma i den af Hr von Ehrenheim algifna reservation. Frih. Bennet, Nils Gustaf Fredrik: Afven jag ber att få instämma i den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation. Hr Cederstråle, Erik Carl Johan: Afven jag anhåller att få instämma i Hr von Ehrenheims reservation. Hr Silfversparre, Oscar: I den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation ber äfven jag att få instämma.