Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förordning innehåller nemligen i detta afseende följande föreskrift: ”Sorn likväl låntagaren endast förskottsvis erlägger den bevillning, hvilken för utlånta medel belöper, vare det hans ovilkorliga rätt att detta förskott af långifvarcn återfå, pä det sätt, att 2 B:dr af hvarje Tusende R:dr kapital afdrages pä räntan, då skulden i jord eller annan fast egendom år intecknad, med 5 procent af räntan för de kapitaler, hvilka icke mot en sådan säkerhet blifvit utlånte, under vilkor i begge dessa läll. att ränta till 6 procent är beräknad.” Orättvisan, om saken betraktas från kapitalistens ståndpunkt, att lägre be skatta ett kapital, som var intecknadt i fast egendom och för hvilket således större säkerhet var pantsatt, än ett, som ej mot så god säkerhet var utlånt, vållade sannolikt, att denna olikhet i kapitalets beskattning redan vid näslpåföljande riksdag afskaliädes. Då staten sålunda, med strängaste och rättvisaste tillämpning af Bevillnings-förordningens föreskrifter, icke ens kan få tillgodonjuta hela den af kapitalisten ti 1 embetsmannen eller fastighets-egaren erlagda bevillning, och ännu mindre, på sätt Förordningen i verkligheten tillämpas, erhåller kanske någon den ringaste del deraf, hvarken af fastighets-egaren eller närings-idkaren, vågar jag alternativt hemsta la, huruvida icke Rikets Ständer ville bifalla den af Kontrakts-prosten Tegnér väckta motion och alldeles afskaffa det så kallade bevillnings-afdraget, som, utan att öka det allmännas inkomster, endast förorsakar besvär och förvecklingar vid medborgar) es ömsesidiga liqvider. Kapitalet beskattas, enligt vår Bevillnings-förordning, öfverallt der del framträder och förenar sig med arbetet, och kapitalisten kan anses beskatt a! genom det af lagen för honom utfärdade förbudet, att taga högre ränta än 6 procent. I händelse af bifall till hvad jag sålunda vördsamt vågar föreslå, borde hela 33:dje § utgå ur Förordningen och ur rubriken G) uteslutas ordet ”kapitaler”.
hvilken också gifver partiet i dess helhet med det enkla trohjertade behag, som är denna såugerskas kännemärke, både på scenen och i lifvet. Pigan Stina har i frk. Jung-stedt fått den yppersta representant af detta parti, som är oss bekant, och hvars spel mot Pelle, Anders och Wilhelm hoppar och leker i yster skalkaktighet, för att ej tala om hennes » skabning » som tydligt predikar de Falhcrantzska visdomsorden » pigor äro folk också ». Anders göres fortfarande af hr Linden, hvars förtjenster i denna rol fått en liten bismak af cirkuskomik, som ej verkar realistiskt. Vi medge dock, att slikt kan ju få passera i ett sådant gammalt idealt drama som detta, så mycket mer som dess effekt på en ärad publik icke kan bestridas. Som Erik har en gengångare från fordom uppträdt — hr Ödman! Hr Ö: s kända tjusta och tjusande damgarde är till karaktären otacksamt. Ej nöjdt med att se och höra sina tankars föremål hvar annan q väll fordrar det nu, att han skall — om ej sjunga — dock synas hvarje afton. Som mellanstick mellan Ödmanrepresentationerna har direktionen i sin oskuld gifvit Mignon (med hr Lundmark-Meister) — strax fordrar gardet i sitt organ (D. N. ) hr Ö. som Meister. Man har vidare stuckit emellan med » Vermländingarne » (med hr Lundmark-Erik) — ny petition i D. N. om hr Ödman i den rolen. Och verkligen — hr Ödman harhafl artigheten hörsamma kallelsen, damerna ha sin pligt likmätigt befolkat salongen och varit betagna, åvagabragt den vanliga kurragörama leken i slutet under svaga, men sega och ändlösa handihopslagningar o. s. v. Efter dessa faktas relaterande, nämna vi blott som vår fortfarande åsigt, att hr Strandbergs stämma oveder-sagligen f. n. är den lämpligaste för Eriks folkvisor. Hr 0: 8 röst klingade häri något hård, methoden hade väl däri sin del, men också rena smaklösheter förekommo, för vänande från detta håll.
Det Betänkande, Utskotten under N:o 21 afgifvit, har af Högloflige Ridderkapet och Adeln blifvit till Utskottens förnyade handläggning återremitteradt, på grund af 3:ne Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, hvilka Ledamöter anfört: Herr Cederschiöld, P. G., alt både rättvisa och billighet synes tala för bifall till det af Herr Gyllenhaal, i dess motion, framställde förslag, om sådan ändring i Skiftes-Stadgans 18 Cap. g och i3 §§„ att klagan öfver egogradering bör anföras och pröfvas innan skiftesläggning sker, men ej får ega rum, sedan egolotterne inom skifteslaget blifvit bestämde. Talaren har ansett det vara klart, att jordens beskaffenhet lika säkert och mera opartiskt bedömes, innan det är kändt hvem den tillfaller, än sedermera, samt att tvister förekommas ge pörn delegarnes godkännande af graderingen, då det ännu är dem obekant hvarest deras lotter varda utlagde; och ehuru, sedan upplyst vore, det 2:ne Stånd redan bifallit afgifna Betänkandet, någon underdånig framställning i enlighet med Herr Gyllenhaals motion, under denria Riksdag icke är att förvänta, har H err Cederschiöld ansett sig böra yrka återremiss, på det motionen inom Utskotten må kunna vinna behörigt afseende. Lagsamt Allm. Besv.- och Occon.-Vish.
Af antalet tvistemål, som vid domstolarne inom länet varit anhängige, belöpte sig år 1857 ett på 291 personer och är 1858 ett på 290 personer, då deremot för hela riket förhållandet visade sig vara år 1857 ett på 86 personer och år 1858 ett på 77. Vid jemförelse med de län, som med Södermanlands äga ungefärligen lika stor folkmängd, visar sig, att af alla instämda tvistemål kom år 1857: år 1858: i Södermanlands län ett på 291 personer, ett på 290 personer, » Stockholms » » » 90 » » » 99 » *) Denna uppgift är hemtad ur Statistiska Central-Byråns underdåniga berättelse, Andra afdelningen sid. 9. 4 Södermanlands län. Folkbildning. Sockenbibliothek. Missbruk af bränvin. Brottmål. år 1857: år 1858: i örebro län ett på 82 personer, ett på 65 personer, » Gefleborgs » » » 65 » » » 48 » » Kronobergs » » » 167 » » » 157 » » Hallands » » » 107 » » » 92 » » Blekinge » » » 68 » » » 53 ». Hvad folkbildningen beträffar, är det utan tvifvel svårt att under en så kort tidrymd, som fem år, bemärka något väsentligt framåtskridande, men att densamma är stadd i ständig utveckling och går i jemnbredd med bildningen inom andra orter i riket, lider intet tvifvel. Om de i hvarje socken sedan flera år tillbaka inrättade folkskolor till en början icke förmådde utöfva det gagn, som med dem åsyftats, fordrar dock rättvisan det erkännande, att dessa skolor i allmänhet med allt mera nit och värme omfattas, och att de således, i den mån insigten om behofvet och nyttan af dessa undervisningsanstalter blir hos folket allmän, skola allt bättre lyckas att uppnå sin bestämmelse. Att inom åtskilliga församlingar inrättats sockenbibliothek, som äfven af allmogen anlitas, må här anföras såsom bevis på ett äfven hos denna folkklass vaknadt större kunskapsbegär.
Hans Excellens Herr Justiliaj-Stats-Minislern anförde, att ibland de' frågor, hvilka af Kongl. Majit vid de tvenne sistförflutna Riksdagarna blifvit till Rikets Ständers behjertande framställde och hvarå Herr Justiti<»-Stats-Ministern anhöll att få ånyo fästa Kongl. Maj-.ts Nådiga uppmärksamhet, vore äfven angelägenheten att genom fortsatta anslag befordra inrättandet af cellfängelser inom de län, der sådane ännu saknades. Uti det protokoll, som åtföljde Kong!. Majits i detta ämne år 1830 aflåtna Nådiga proposition, funnes, i afseende på användandet af det utaf Rikets Ständer åren 1840 och 1847 för nämnde ändamål beviljade anslag, tillsammans 1,200,000 Rdr banko, meddeladt, att genom detta anslag utvägar blifvit beredda, att uti 11 af de större eller mera befolkade länen, äfvensom i Stockholms stad, för kronans fångar, anlägga fängelser, inrättade med celler till ett sammanräknadt antal af 1,078, äfvensom uti samma protokoll vöre intagen, och såmedelst till Rikets Ständers kännedom öfverlemnad, en i Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket uppgjord beräkning öfver de kostnader, hvilka erfordrades, dels till fullbordande af de bland dessa cellfängelser, hvilka då ännu voro under arbete, och dels till uppförande af dylika inom de öfriga länen. Till bestridande af dessa kostnader, som ansågos uppgå lill 1,000,000 R:dr B:ko^ anvisade Rikets sednast församlade Ständer, hvilka med Kongl. Maj:t éfverensstämde i den åsigt att så beskaffade fängelse-byggnader icke i alla län, som deraf voro i saknad, borde eller kunde bringas till verkställighet under den tidrymd, som den då ifrågavarande statsregleringen komme att omfatta, ett särskildt anslag af 300,000 R:dr, alt med en tredjedel under hvartdera af åren 1832, 1835 och 1334 utgå.
Den 29 Augusti f. m. 4s5 2 att för lön, egendom och rörelse, ulan att särdeles ut\ecUa gon särdeles motivering säga Utsktn, pag. 10, sig ’’icke tveka, ali den såsom rättsenlig erkända grunden för statsbidragens fördelning äfven måste anses rättsenlig vid frågan om utgifter lill eommunala behof.” Och häruppå grundas sedan hufvudsakligen Utsktns förslag till communal-afgiflernas åläggande på hvarje enskild, äfvensom bestämmandet af rösträtten å sockenstämman. Utsktn draga slntföljder af en föitilsiiltning, hvars riktighet först måste bevisas, innan något nytt systeme derpå får byggas; och denna bevisning torde ej vara sä lätt. att åstadkomma, särdeles då de statsbidrag, som under namn af bevillning efter 2 art. utgå, fördelas nu ingalunda på de skattdragande efter en rättsenlig grund, utan är grunden helt con ventionel, sådan som R. Sits voteringar gjort dem. Dessa bidrag äro för öfrigt i ininga fall lämpade efter förhållanden, som ligga utauför frågan om commuuul-ufgifters föi delning. T. ex. en smideshandlare eller försäljare, som äger fastighet, erlägger i bevillning för denna handel oflast mera än för sin fastighet; men deruti igenfinnes ej någon rättsenlig grund, ej heller något skäl hvarföre hans rösträtt på sockenstämma skall vara större än tu annan lika stor fastighetsägares, eller hans bidrag till eli gemensamt ändamål af högre belopp. Också hafva Utsktn varit nödsakade göra många undantag, såsom att 7 rtdrs fastighets-bevillning uppväger 20 rtdrs bevillning för lön och rörelse; alt personer, som äga annan känd förmögenhet, taxeras efter hvad comiterade på heder och samvete föreslå; och, att, under vissa förhållanden, afseende blott göres på hemmantal och andia fastigheters värde.
De sednare skola i allmänhet uppkomma blott i de smärre provinsstäderna, der rörelsen är ringa och der dessa banker endast skola blifva nya upplagor af de fordna discontina, utan någon särdeles nytta; ty för jordbruket anser jag alla låninrättningar skadliga och vill således ej befordra dess skuldsättning medelst discontlån, hvilka, då de lemnäs åt jordbruket, alltid blifva stående lån, men på detta sätt ej uppfylla privatbankernas vigtiga ändamål att göra penningen mera rörlig. Jordbruket måste hjelpas på helt annat sätt, nemi. genom afsättning på sin production, och detta kan blott ske genom ökad industri, hvartill, så länge vi icke hafva någon inhemsk vexelrörelse, privatbanker i de större städerna, der rörelsen är mera liflig, kunna kraftigt bidraga; ty om dessa banker uppträdde såsom mäklare till lättande hufvudsakligen af köpmannens och fabrikantens penningbehof för kortare tid, skulle följden blifva en utvidgad och lifligare rörelse i dessa näringar, hvarigenom landtmannen äfven skulle finna både förmögnare och talrikare afnämare. — Jag medgifver emedlertid, att actiebanker äro mindre säkra; men deras obestånd är icke heller så farligt som de solidariska bankernas, ty en actiebanks ändamål är att understödja de egentliga näringsidkarne, hvilkas förmögenhet är lättare realisabel, och en sådan bank kan således snarare reda sig ur ett iråkadt tillfälligt obestånd. Om deremot en solidarisk banks utgifna sedlar blifva enda rörelsecapitalet uti en provins, och banken råkar i obestånd, skall man nödsakas att, snart sagdt, låta all egendom i provinsen gå till salu, dervid inga köpare skola finnas, och provinsen råkar för hela mansåldrar i obestånd. — Hvad privatban - 334 Den fj Mars f. ra. Lernas upplåningsrätt beträffar, är jag, i likhet nied Frih. Boye, böjd för att anse den böra vara obegränsad. Jag vet likväl icke, huruvida detta öfverensstämma!' med lagförslaget i allmänhet; men som princip är det gifvet, att upplåningsrörelsen äy den bästa. Den kan dock förenas med sedelrörelse, såsom i de Skottska bankerna.
Dom; men denna föreställning vinner icke något stöd af Regeringsformens förr åberopade 106 §, hvilken deremot tydligt utmärker, att Konstitutionsutskottet allena i detta tall eger åklagande rätt, och att,' enligt dess beslut, åtal bör i laga ordning utföras, för att, i sådant skick bragta, kunna af Domaren hufvudsakligen pröfvas. Med dessa påminnelser emot Herr StatsRådets allmänna anmärkningar och med vördsam hänvisning derjemte till hvad jag i hvarje sak under rättegången haft tillfälle anföra, öfverlemnar jag detta allt till Höga RiksRättens skärskådan, under tryggt medvetande att hafva, efter bästa förstånd och öfvertygelse, uppfyllt den embetspligt mig ålegat samt följakteligen, så vidt jag förmått, motsvarat det dyrbara kail, Rikets Ständer i Svenska folkets namn mig anförtrott. Härå genmälte Herr StatsRådet Poppius: Herr JustitieOmbudsmannens nu upplästa vidlyftiga anförande är, såsom jag i hast förmått uppfatta dess innehåll, förnämligast rigtadt emot mig personligen. 'Deraf uppkommer både skyldighet och rättighet lör mig aflemna åt Herr Justitieombudsmannen ett svar. Förbunden Herr Justitieombudsmannen för den serskilda uppmärksamhet', sorn han behagat egna mig, bör jag likväl anmärka, att de ämnen, han nu vidrört, redan äro upptagna dels i de anklagades första gemensamma förklaring öfver hans första a n m ä rkni ngs mern o r ial, dels ock i min serskilda försvarsskrift öfver bans slutpåstående. Herr Justitieombudsmannen bar således egt tid och rådrum att yttra sig i dessa ämnen, så väl i dess nyssnämnda slutpåstående, som ock i dess sednare tredje anförande, hvartill honom ej heller förnekats tillfälle. Han uppträder nu för fjerde gången uti ett mål, deri två skriftvexlingar kunnat och bordt göra tillfyllest, och det för att återtaga och börja å nyo hvad som redan bordt vara fulländadt. Jag skulle således ej 388 sakna full anledning att yrka, att hvad Herr Justitieombudsmannen nu sökt ytterligare andraga, ej borde vinna något afseende, eller ens få runi i Högloft. RiksRättens protokoll.
Om ock detta hufvudsakligen gäller den jordägande landtbrukaren och äfven arrendatorer med försäkrad längre besinningstid, har likväl deras förbättrade ekonomiska ställning i sin mån fördelaktigt återverkat på andre samhällsklasser och icke minst till förbättring af de egentlige arbetarnes vilkor. De sednare årens i allmänhet goda skördar i förening med högt uppstegrade priser på spanmål och andre landtmannavaror hafva, på samma gång de eggat landtmannen att genom odlingar utvidga och förbättra sitt landtbruk, tillika försatt honom i tillfälle att derpå nedlägga mera arbete. De ökade tillfällen till förtjenst, som ej mindre härigenom, än till följd af mera omfattande arbetsföretag dels inom Berättelse öfver Nyköpings Län, för åren 1851—55. ^ 10 Länet, dels i dess grannskap blifvit arbetaren beredde, hafva ock föranledt arbetslönernas stegring med minst 50 procent. Att dessa med fallande priser på lefnadsförnödenheter något komma att sjunka är väl att förmoda, men sannolikt nedgå de icke i samma förhållande. En del af arbetsklassen tinnes dock, hvilken den stigande välmågans frukter ännu icke synas hafva kommit till del, nemligen den med stat aflönade tjenare». En ökad stat, som utgör hans hufvudsakliga aflöning, kan i lyckligaste händelsen bereda emottagaren tillfälle till bättre och rikligare föda, men i flere fall torde den endast minska hans behof att använda sin kontanta lön till anskaffande af lefnadsförnödenheter åt sig, hustru och barn. Aflöningssättets natur gör giftermålet till en nödvändighet och om tidiga äktenskap, såsom det understundom påstås, i sedligt hänseende utgöra en fördel, kan det å andra sidan invändas, att den underlättade möjligheten att, utan omtanka för framtiden, kunna ingå äktenskap, i hög grad uppmuntrar lättsinnet; och der sparsamhet och försakelse hos makarne ej utgöra de rådande egenskaperne, lärer det äktenskap, som knytes utan säkrare beräkning på framtida bergning, än den stat, som för dagen utdelas, oundvikligen få fattig domen och eländet till följeslagare. Sällan lärer det väl äfven inträffa, att statkarlen förmår spara något för den kommande dagen.
Den är beräknad vid i8a3 års Stats-Reglering till 34,000 T:r och har för år 1826 utgjort 34,889 T:r 7 k:pr; men som deruti ingå 1,15o T:r Hafra, som emot Spannemål af Råg och Korn anses blott till halfva värdet, torde beräkningen böra blifva 34,3oo T:r. Förslagsvärdet å Spannemålen är i 1823 års Stats-Reglering upptaget till 5 i R:dr Tunnan, hvilket synes kunna bibehållas och för 34,3oo T:r utföras till 182,933:16.— 3:o Krono-Tionde-Spannemåden är lika med Ordinarie Räntan, dels indeld lill vissa Personer, Stater' och Inrättningar, dels Stats-Verketbehållen. Den förra delen har, enligt 1826 års Räken Transport 1,996,106: 32. — 3a Bil. till K. M. Nådiga Propos. Transport 1,996,106: 3a» skaper, utgjort 108,379 T:r 3i k:pr med Markegångsvärde af 938,857 R:dr 3g sk. 9 r:st., men utföres liär sådan den i 1823 års StatsReglering är upptagen, eller \ till 89,727 T:r ä 5|- R:dr 47^j^44: —■ Den öfriga, Stats-Verket behållne, delen afKrono-Lionden år 182 3, beräknad till 15,o6o T:r, utgår visserligen på ett och annat ställe efter räkning och proftröskning, men är dock till det mesta efter’ viss Tionde-sättning bestämd; hvadan den, lika med Afrads-Spannemålen, torde här böra upptagas i enlighet med sist afstutade Räkenskaper.
Och. da samtelige Respective Riks, Stander» behagat förklara, det Särffildta Utskottet jemwal agde sig häröfwer utlaka, får Utskottet för sin del del wördftmma yttrande aflämna, att hwad 2:ör punk - Den io> Augusti. 2sos punkten angar, det alla Hemman utan ätssillnad wid infallande krig, lika ftin i inqwartering, mötte taga en lika del uti skjutsningar öch alla de tjenstbarheker, som kriget åtfölja; sä emedan y §. uti Riksdags, Bestutet af den 2 Maj 1810 och Kongl. Majus »ltfördade Nådiga Kungörelse af d. 6 April samma är bäde kydeligen och omstandeligen stadga, huru med deltagande uti detta beswär kommer att förbällas, sä i Städer som ä Landet; äfwen som Hemman, efter deras natur, finnas deruti ur prag, ne, hwilka denna skyldighet äligga, enligt de grunder, som blifwit utstakade; ty anser Särskildta Utskottet, lika med Allmänna Beswärsoch EconomieUtskottet, nägon förändring uti desta skyldigheter icke ulan rubbning i Jordens natur kunna förestås eller werkstallas, derest icke de Respective Stand, hwars rait härunder deror, dertill sig begifwa; och det sa mycket mindre, som Utskottet harwid inhämtat, att, wid ätagandet af skimsningsbeswäret, wid infallande krig, för Rä» och Rörssamt Insockne-Hemman, Prestebol, Stommar, Ecclesiastik, och StadsZord, det wikttor blifwit fästadt, alt nu »varande Mantalsberäkning skulle ligga till grund för fördelningen af detta beswär, men hwilken beräkning äter ej annar kan, än en betydlig minskning och förändring blifwa underkastad, sedan en allmän matning och gradering föregätt och Mantalen derefter warda bestämde.
Och sedan varuvärdet nu mera så betydligen förändrat sig i förhållande till penningarnas, att den stadgade kontanta ersättningen på intet sätt motsvarar den effektiva kostnaden af Båtsmannens underhåll, följer naturligen häraf, att de Rotar äro hårdt och orättvist betungade, som utgöra Båtsmän, underdel de, som endast betala sin Ränta i kontant, njuta en obillig lindring. Det är detta förhållande, som föranledt den opinion, att Blekinge Län är högre betungad t med Rotering än andra Provincer och att denna Rotering är ojemnt fördelad och således fordrar både nedsättning och jemkning. Derom har vid flera föregående Riksdagar klagan blifvit förd, till dess densamma billigades både af Rikets Ständer och af Eders Kongl. Majit, hvilka genom gemensamt beslut stadgade, att en Roterings-jemkning borde, efter vissa fastställda grunder verkställas på ett sätt, som åsyftade de öfverklagade olägenheternas afhjelpande. Denna jemkningsförrättning företogs äfven af dertill utsedda committerade redan år 1822; men i följd af de många klagomål, sorn i besvärs-väg yppades emot committerades åtgärder, och hvarigenom fördelarne af hela jemknings-resultatet framställdes i en ganska tvifvelaktig dag, har verkställigheten allt hittills blifvit uppehållen, under det sjelfva rattsgrunden för jemkningsförrättningen blifvit ifrågaställd; och det lärer vara först innevarande år, som Eders Kongl. Majlis förnyade Nådiga beslut blif> ämnet fattadt utan att ännu hafva kommit till Länsstyrelsen eller Läneis innevånares kännedom. -44- Frälse Båtsmännen utgöra blott 27 man, sedan fördubblingen med 1810 upphörde. De underhållas, utan all befrielse från Jordeboksoch Hemmantals-räntan utaf £)4 §|:dels mantal, hvaraf något mer än 3 hela hemman belöper sig på hvarje Båtsman. Båtsmannens rättigheter bestå af årlig Lön, Gång-kläder, Spannemål, Sängkläder, samt bebyggd torplägenhet, hvilka alla prestationer, i förening med tegan, antagas uppgå till omkring 75 R:dr Banko årligen för hvarje karl.
Liksom det är tillåtet för personer i svågerlag å sidone att, när Konungen gifvet' der lof till, gifta sig med hvarandra, så hemställer jag om icke äktenskap uti skyldskap å sidone må, med undantag af syskon emellan, varda jemväl med K. dispence lillåtne, och är det derföre som jag föreslår att 2 cap. 2 § giftermåls-balken må få följande förändrade lydelse: I skyldskap å sidone må man ej taga till hustru sin syster, ”och icke utan Konungen gifven der lof till sin” broders eller systers dotter, eller theras affödo, faders eller moders syster, etc. Såsom skäl hvarföre åberopos, dels att uti Norrge och till Sverige angränsande länder äktenskap emellan förenämnde anförvandter äro tillåtne och dels att äfven här uti landet under föreg:de Regeringar blifvit medgifvet att ingå dylika äktenskap, hvilka, enligt hvad allmänt lär vara bekant, icke varit mindre lycklige, än äktenskap emellan helt och hållet oskylde personer. Remitterades till LagUtsk. 1 Fl. 24 370 Den 22 December e. m. Hr Anckarsvärd, Mich. Gustaf, hade ingifvit ett sålydande anförande: Den betryckta, eller fast hellre öfvergifna ställning hvaruti konstnärsklassen i allmänhet sig för närvar, befinner, är säkerligen tillräckligen bekant, för att göra all skildring deraf öfverflödig. På grund af detta allmänt kända förhållande är det också, som jag utbeder mig att få fästa H. R. St:s uppmärksamhet på den hårda — och jag vågar säga obilliga — beskattning, hvaraf denna vanlottade samhällsklass betungas. Den närvar. bevil!n:sförordn:n uppställer för konstnärsbeskattningen icke mindre än 8 olika klasser, till följe hvaraf artisten måste skatta från 5 till 100 r:dr b:co och derutöfver. Om man blott besinnar hvilket ringa antal dylika personer som finnas, så vill det redan deraf synas, som en sådan vidlyftig klassifikation vore alldeles öfverflödig.