Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter att sålunda häfva genomgått Utskottets Betänkande, utan att i minsta mån finna de satser vederlagda, hvilka jag i min motion sökt utveckla, tror jag mig böra lios Utskottet anhålla om en nogare granskning af de skäl jag framställt för nödvändigheten af en ny skjqlsreglering i hela sitt omfång, och då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln läcktes bevilja återremiss af Betänkandet, får jag ytterligare föreslå: att Utskottet må behandla frågan om rostoch Forvagns-inrättningen i ett sammanhang med förslaget att, genom förbättringar i vårt nuvarande sk julsväsende, vinna en öfvergång från Håll-, Reserv-, Kungsoch Kronoskjuts jemte Postföringen, lill en efter tidens fordringar och på Stats-ekonomiska grunder fotad Postoch Skjuts-reglering öfver hela Riket, med forslingsanstalter i öfrigt, som ytterst afse den lika moraliskt förnedrande, som ekonomiskt förderfliga, skjuts -skyldighetens hvälfvande från jordbruket; att Utskottet således måtte uppge grunderna till underdånigt Förslag från Rikets Ständers sida, rörande sättet till vinnande af det önskade syftemålet, att säkert Den 3o April e. m. lyckas i öfvergången från den gamla skjutsordningen med sina inrotade missbruk och vanor, genom beredande af frivilliga entreprenader för hålloch reserv-skjutsen, och genom upphörande af en särskild Kungsoch Kronoskjuts, enär Kungsskjutsen, enl. ännu gällande Konungaförsäkran den i October iG4<), och den under samma dag i Nåder utfärdade Gästgifveriordning, inhegripes under vanlig Gästgifveriskjuts, samt Kronoskjutsen i fredstid, utan allt för svåra olägenheter, bör kunna ordnas genom accorder för tillfället. För behandlingen af detta vidt omfattande ämne, torde Ekonomiutskottet finna nödigt, att sätta sig i beröring med Stats-, Bevillningsoch LagUtskolten. Herr Tersmeden, Gustaf Reinholdj uppläste följande: Utskottets behandlingssätt med delta ämne, äfvensom sjelfva ämnets vigt, göra en den nogaste granskning af Betänkandet be* höflig; hvarföre jag äfven anhåller, att deremot få göra några anmärkningar.
Det må slå för Hr Cederscbjölds rakning, alt man är narraktig i sådant fall; men jag tror, alt lagstiftaren likaså litet sorn någon annan kan förutse alla de fall, som i sammanlefnaden inträffa, och jag för min del anser icke otänkbar!, utan tvertom ganska möjligt, att understundom sådana fall kunna förekomma, i följd hvaraf, under iakttagande äfven of den största försigtighet, sådana villkor i en kppeafhandling mäste inflyta, sorn å ena eller andra sidan utgöra hinder för köpets fullbordan; och alt då komma till domstolen med en incomplett handling, ansel jag för min del alldeles olämpligt och stridande emot den rättegångsordning, som alltid bör iakttagas, alt när man anmäler sig för att vinna en laga åtgärd, man äfven är försedd med de handlingar, hvilka styrka behörigheten af den sökta åtgärden. Att dervid framkomma med ett köpecontraet, hvilket icke innefattar något fulländad! köpslut, anser jag icke vara lagenligt, Lagstiftaren har också förutsatt det, då han stadgat såsom en conditio sine qua non, att köpesumman skall i köpebrefvet vara qvitterad, samt derförutan ingen lagfart må beviljas. Hvad Hr Ribbings anförande beträffar, så är det visserligen sannt, att missbruk kunna förekomma under hvilka former som helst, och att man bör söka stifta sådana lagar, hvarigenom missbruken i möjligaste måtto förebyggas; men jag åtminstone har uppfattat förslaget så, att missbiuken, långt ifrån att förebyggas genom detsamma, skulle mångdubblas mot hvad de äro under nu gällande lagar. Hr Coyet, Julius Carl Äng.: Hvar och en, som det minsta följt målens gång vid våra domstolar, känner alla de olägenheter, som nuvar, lagstiftning, rör:de öfverlåtelse af fast egendom och inteckning deri, gifven vid handen, och kan icke ett ögonblick tveka att önska ett sådant lagstadgande, som Utsk. här föreslagit, hvilket länge varit ansedt såsom det enda möjliga medel att hindra nu ofta uppkommande rättegångar. Hvad beträffar
Hr von Qvanten, Emil; Det har blifvit sagdt att de uttryck, som förekomma i Utsk:ts förslag, skulle kunna hafva afseende på den vetenskapliga forskningen, och icke uteslutande komma att tillämpas på de religiösa lärorna. En sådan skillnad finnes dock verkligen icke i förslaget. I §:n står endast »den som offentligen förkunnar», och sedan »villfarande lära»; således kan denna bestämmelse mjmket väl tillämpas på alla, som förkunna hvad lära som helst, som icke öfverensstämmer med Svenska kyrkans. Yi hafva i afton hört denna § tolkas sålunda, att derigenom skulle fås en större frihet vid universitetet. Man önskar naturligtvis att komma till något beslut i denna fråga, och mången, som förklarat att han annars skulle halla på LagUtsk:ts förslag, vill likväl biträda K. M:s Eropos., för att få saken afgjord. Jag hyser dock den öfvertygelsen, att det är bättre om man icke kommer till något afgörande alls i denna punkt, än att antaga en lag, som är sämre än hvad man nu har, en lag, som måste anses som ett tillbakaskridande; ty det är ett tillbakaskridande i senare hälften af nittonde seklet, att antaga en lag, som är så mot den vetenskapliga forskningen som denna, Jag tror också att om R. o. Ad. icke skulle antaga Utsk:ts förslag, en utväg skulle kunna ega rum för att hindra det saken förfaller; det kunde nemligen hänskjutas till samma LagUtsk:s Betänk:de. Då Gr. Hamilton tält om den religionsfrihet, som skulle finnas i Frankrike, vill jag påminna om att i detta land funnits Ministrarne Necker och Guizot, som voro protestanter och detta vittnar om en frihet och tolerans, som är mer än något af dessa förslag tillstyrker. Således anhåller jag att LagUtsk:ts förslag måtte bifallas och K. M:s Propos. förkastas.
Och oaktadt egarne till sådana småhel-veten fylda af dam och solsken — der man uppätes af flugor om dagarne och sofver i blykamrar om nätterna samt ständigt pinas af grannarnes vänliga pianoklink — med en viss retsam kallblo-dighet kalla sina landtliga tillflyktsorter för Lyckero, Lugnet eller Mon plaisir så måste dock sjelfva känslan af att ega ett landställe förläna dem värdighet i jemförelse med folk, som endast hyra sig in hos en fiskare eller ha inackorderat sig på hotellet. Dessa lägst stälda på sommarnöjenas rangskala ha inga andra att förakta än det slödder, som endast kommer ut på söndagen för att dricka kaffe och förtära medförda matsäckar i hotellets park. Men så vist är allt inrättadt, att detta slags folk enhälligt anta-ges med cfyupaste vördnad och afund skåda upp till allt, som har fast fot på landet, och det är således lyckligen åvägabragt den nödvändiga grundvalen för en lokal samhällsordning, inom hvilken de skilda klasserna kunna föra sitt badlif i ömsesidig aktning och tillit. * * ak Då en köpenhamnsk badort mer än någon annan del af riket fordrar en ständig och nära förbindelse med hufvudstaden, är det klart, att högsta vigt och intresse måste ffostas vid de fortskaffningsmedel, som hafva detta till uppgift. Af dessa åtnjuta obestridligen ångbåtarne den största populariteten. Det gifves väl knappast något grosshandlarbarn på den fashionabla delen af kusten, som icke vet besked om hvart och en af dessa snabbgående och bekväma fartyg, allt ifrån deras namn och turlistor, intill kaptenens födelsedag och akterstäderskans ffcstman för tillfUllet. Men ångbåtarne förtjena också respekt och den ömmaste uppmärksamhet. De skänka huld och skydd åt flera af den köpenhamnska samhällskroppens betydelsefullaste lifsytt * ringar. Ombord der ligger nämligen det köpenhamnska sommar-nöjsskvallret och der sofver den köpenhamnska börsen sin middagslur. Visserligen torde det vara ett alltför dristigt påstående, att den köpenhamnska börsen annars aldrig sofver. Men ingen bör tvifla på att jast de » timmerstockar » som dansk företagsamhet här för till torgs, bära sina räntor.
Af de försök med en platt bränwinspanna, af 60 kannors kokrymd, hwars diameter war 7^ gang större än desi höjd eller djup, som blifwit pä Nådig befallning anstälde tvid ctt af Kronans härwarandc bränneri werk, har funnits alt denna panna ehuru med owandt folk och wid flere bristande anstalter, likwäl kunnat öfwerkas 16 a 17 gängoc om dagen; althen qaf någor mindre bränwin, ester ett gifwit gnantmn spanncmäl, än ds wanliga; att hon under afwerkningen fordrade jämn uppasining af 4 personer; att hon flera ganger gick sönder och tarfwade lagning, samt att bränwiner lätt »vidbrändes. Med en bränwinspanna af nysinämnde storlek och form med rilwandt folk och alla erforderliga anstalter, bör lätt kunna göras 20 eller flere bränningar pä dagen, hwarunder afwerkas minst 2^ bränntunnor, as wid pasi Lisp. wigt. Dä as hwar bräntnnna bör räknas minst 20 kannor bränwin, kan säle - 1126 Den 19 December. ledes med en sadan panna högeligen ekhällas ;o a 62 kannor bräiwin. Delta är pock nästan e't intet emok den ofanreliga spannemäls consunuion och bränwi >s ask sining , som kan ästadkomm -s medelst en rigtig Ekotji panna, 2^3; alnars diameter, och endast 43; tums höjd afw rk.w 140 st 1 ;o gangsr om dygnet linder flere mänaders eid. Hm r och en kan lätt inse följde» as en sadan bränwinsbränning, och »ödwän« digheren, akt i detta mäl destäm.na »agoll gräns, äfw, 'n 0 n oek, att tyScligen uk^äkta hw.d pooortion as widd och djus cn pinna bör äga, lör att kallas en Skot,» partin.
Denna liknöjdhet vid Elektors-valen skulle efter all sannolikhet tilltaga om allmogen saknade sin nuvar. säkerhet att vid representant-valet utse en af sin egen klass, hvarigenom åter tillfälle öpnades för en olaglig inflytelse af prester och ståndspersoner, och hvarigenom således fröet blef nerlagdt till en inom vår representation förut okänd korruption. Våra närvar, stånds-förhållanden medgifva visserligen äfven en sådan obehörig inverkan, men den har hittills varit föga motiverad; ty dels utgörer BondeSt. endast ^ af representationer, dels såg man BondeSt:s ledamöter vanligen först efter upkomsten till riksdagen fatta sina opinioner. Allmogen af ålder vand att personligen deltaga i landets alla vigtigaste angelägenheter, i de kommunala så väl som de juridiska och politiska, älskar bibehållandet af detta förhållande, om ock allmogens inverkan alltid varit af en mera passiv än aktiv natur och hufvudsakligen bestått i en slags sanktion. Vid bedömmandet af den ställning det nya förslaget intager hos allmogen, böra deras föreställningsält och fördomar noggrant tagas i betraktande. Kärleken för Konungaväldet och misstroendet till herrarne äro så invexta med allmogens ideer, alt uplysningen ännu behöfver göra många ansträngningar innan den förmår skingra de villor som i följd häraf upsla. Allmogen ser i de mera bildade herrarne så väl sina sorn Konungaväldets arffiende!’, och herrarne må än aldrig så liberalt upträda, kunna de just i följd af sin större representant-befogenhet icke återgifva alla allmogens ideer. I händelse af allmogens allmännare utträngande ur representationen skulle den mindre behagliga bilden af en ny herrarnes styrelse under formen af vår s. k. frihetstid, genast framstå för allmogen och lill föga fromma för de konstitutionella ideerna fostra en benägenhet att öka Konungamakten. De efter förslaget direkt väljande bland allmogen komma efter all anledning under tidernas lopp att skilja sig från de indirekt väljande, hvarigenom allmogen skulle förlora den betydelse den nu hemtar af sina många rika och mera bildade klassmedlemmar. Samhället skulle förlora många af de konservativa garantier, som den Svenska allmogen i sin närvar, sammansättning lemnar.
Sjölagsreformen finnas intagne i det 13:de ordentlige Storthings Forhandlinger år 1851, ligger nära till hands och är specielt bekant: att nemligen då all assurans tecknas af större bolag, hvilka lemna försäkring på grund af utförliga statuter, blir en deklaratorisk Lag öfverflödig angående ifrågavarande rättsförhållande. Detta motiv gäller i ännu högre grad hos oss, der ett sjöförsäkringsbolag svårligen kan blifva verksamt utan ett för detsamma af Kongl. Maj:t stadfästadt samt således, hvad beträffar ej mindre tydlighet och fullständighet än ändamålsenlighet, behörigen kontrolleradt Reglemente. Och enär det just är dessa för hvarje slikt bolag (vare sig inländskt eller utländskt) i behörig ordning gillade och antagna specialstadgar, som komma att läggas tili grund vid bedömande inför domstol af de tvistefrågor, som försäkringsgifvare och försäkringstagare emellan kunna uppstå, synes det mig som om afdelningen »Om Försäkring» kunde från Sjölagen uteslutas. Men om det skulle pröfvas oundgängligt att såsom regulator för eller supplement till blifvande eller 35 varande bolagsregiemeriten, fortfarande hafva en utförlig förordning i ämnet, torde denna äfven framgent kunna såsom försäkringsstadga särskildt utfärdas.» I § 194. Justitieråden Alexanderson och Wretman ansågo förbudet för de här nämnde personer att »sluta afhandling som försäkiingsgifvare eller i försäkringsbolag ingå» böra uteslutas, helst detsamma kunde lända till väsendtlig otjenst för den, som behöfde försäkring, och för öfrigt hela denna under rubriken »om försäkring» intagna afdelning i Förslaget egentligen försvarade sin plats endast som ett rättesnöre för de fall, då ej kontrahenterne annorlunda aftalat. Dessutom insågo ej Justitieråden hvad slags tillämpning stadgandet kunde få, om dispacheur, mäklare eller skeppsklarerare ärft en bolagslott eller förvärfvat en till innehafvaren ställd bolagsaktie. § 195 mom. 3.
Ad. ej funnit för godt att godkänna någon af dem såsom Ståndets gemensamma tanka, före tbgos nu punktvis de af Etsk. framställda särskilda förslag till förändringar i åtskilliga § af Riksd.Ordntgen, i3 J 2 morn. Utsk:s föYslag gödkändes till den behandling, 56 J Reg.F, föreskrifter. Gr. von Fersen, Hans: Jag vill ej motsätta mig denna punkts godkännande, emedan jag hoppas, att den dock vid nästa riksdag blir afslagen. Jag anser det här föreslagna tillagg obehöfligt, enär Undervisningskallet i alla fall Sf represen teradt i PresteSt. r3 § 3 mom. Frill. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Såsom ledamot af Constil.TJtsk. har jag tagit mig friheten vara skiljaktig i denna fråga, och jag har i en betänk, bifogad reservation sökt utveckla, hvarföre icke embetsman bora i och för denna egenskap äga representationsrätt. Lika obilligt som jag anser det vara, att en embetsman skalle vara Utesluten fräd representationsrätt derföre, att han innehade ett embete, då han i öfrigt vore qvalificerad såsom representant, lika orätt anser jag vara, att han blott i anseende till det embete, lian innehade, skulle blifva en af Nationens representanter. Jag kan således ej finna någon rättsgrund för Gonstit.Utskts förslag i denna del och vågar hemställa, att Ståndet måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att Ståndet ej anser, att domare och civila embetsman böra hafva representationsrätt i och för denna deras egenskap. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jemte det jag instämmer i hvad Frih. Ehrenborgh yttrat, skulle jag dock önska, att R. o. Ad. ville utsträcka sin gemensamma tanke derhän, att icke blott de civila embetsmännen nämnas; ty jag tror, man bor afböja ett nytt försök af Constit.TJtsk. att, i stället för civila, insätta militära erobetsmän i PresteSt.
I allmänhet tror jag också Fastebrefven nu skrifvas på Chartor, så snart icke Pergament dertill nyttjas; men vanligen måste Chartan ökas med Biläggnings-Cbartor för att motsvara jemnt det erforderliga belop - Den i April f. m. 75 pet. — Här har ock blifvit väckt fråga om skyldighet att ersätta Chartor, som från handlingar bortkommit. Derom är redan stadgadt i så väl den gamla, som den nya, ChartaeSigillataeFörfattningen, der det heter, att den, som företer en handling, der Chartan säges vara förkommen, skall bevisa detta, eller i annat fall belägga handlingen med ny Charta. — Men om skyldighet för Embetsman att ersätta bristande Chartor å handlingar vid inventering af Archiver, såsom Grefve Posse äfven yrkat, finnes mig veterligen ej någonting stadgadt. Herr Ribbing: På det frågan om borgens ställande för ChartaeSigillataemedel af Domare ej må anses vara fullkomligt besvarad af de BevillningsUtskottets Ledamöter, som härom yttrat sig, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att föreskriften för Domare, att praestera denna Borgen, är ett allmänt stadgande, men sjelfva borgens ställande en enskild handling, hvilken Lagen icke kan anbefalla, hvarföre ett stadgande derom är ganska äfventyrligt. Om Utskottets förslag blefve gällande, men en Domare, som, efter hvad vi hört, ej torde vara så långt borta, förklarade, att han icke ville eller kunde ställa en sådan borgen; så hade jag väl lust att se, huru man ville bete sig. Icke kunde, genom vederbörande Ämbetsmäns försorg någon anmo - 76 Den i April f. m. das eller tvingas, att gå i borgen för en Domare, som ingen borgen begärt, än mindre för en Domare som väl begärt, men, i anseende till bristande credit, ej kunnat få någon borgen.
Lagerbjelke föröfrigt föreslagit alt R. o. Ad. mätte besluta att hädanefter alla frän Statseller Bevilln.Utsk:n inkommande mern. skola uppföras främst å föredragn:s-listorne samt företagas till afgörande oberoende deraf att i ett föreg:de plenum behandlingen af något annat ärende kunnat blifva företagen, utan att hinna afslutas.Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla detta Gr. Lagerbjelkes förslag. Ropades ja. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utskms d. 30 sisth Augusti på bordet lagda betänk. N:o 38, i anledn. af väckt fråga Den 2 September. 295 ora ändring uti 55 § af K. M:s förnyade nådiga militiee-boställsordning d. 23 Januari 1836. Den vid detta betänk, af Hr Hedenstjerna bifogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Ali g., som derefter yttrade: Jag beklagar vid della tillfälle, så väl som vid många andra att jag icke kan gilla LagUtsk:s betänk. Jag bar icke kunnat finna annat än all Hr Hedenstjerna bar rätt i de anmärkmr han gjordt emot betänk. I Ulsk:ns förslag förekommer också elt uttryck hvilket jag icke förstår, och som jag befarar kunde föranleda misstydning. Der står nemi: ”Alt ersätta boställets uppskattningsvärde, efter afdrag af boställsräntan för den tid etc.” Uttrycket ersätta boställets uppskattningsvärde synes antyda att för bostället skulle betalas den summa hvartill det är taxeradt, hvilket naturligtvis icke kan vara meningen. Något sådant förekommer icke i Hr Hedenstjernas reservation, hvarföre jag vördsammast tillstyrker att R. o. Ad. på de skäl lian anfört ville antaga hans förslag i st. f. Utskms. Hr Printzensköld, Carl: En annan af Utskms ledamötei nemi. Hr von Hohenhausen har också anmält reservation emot Utskms betänk. Denna reservation år kort, och jag anhåller att få densamma uppläsa.
Thronföljare finnes eller Han icke upnått den ålder, som här är föreskriften, eller Han annars har förfall att tillträda Regeringen, att då Regeringen i alla ärenden, som röra Sverige enskildt, må föras på sätt grundlagen nu före skrifter af Statsrådet; men att deremot InlerimsRegeringen må befatta sig med alla de ärenden som äro gemensamma för båda Bikena, eller de s. k. unionella. På så sätt tror jag att ändamålet vinnes utan att förorsaka rubbning i vårt nuv:de statsskick. Beträffande Hr Giinlhers framställning, att det 3:dje mom. af denna g skulle utgå, så hyllar jag visserligen denna mening, men af det skäl, att jag anser att Statsrådet alltid, i händelse Konungen eller Thronföljaren äro förhindrade, bör föra Styrelsen, och då förfaller naturligtvis äfven detta mom. Deremot kan jag icke in stämma med Hr Gunther deri, att skälet för merms uteslutande skulle ligga i den omständigheten, att vi endast några få dagar D en 8 April f. m. 187 komma att blifva utan Regering. Jag är ingen statsman, och jag erkänner gerna att jag saknar de egenskaper, som härtill fordras, men likväl har jag gjort mig den föreställning alt man i en monarchisk stat icke bör tänka sig ett sådant tillstånd, som det, att man några dagar skulle kunna vara utan Regering, ty jag tror att en enda dag, ja, till och med några timmar kunna vara tillräckliga för att åvägabringa för Riket de mest vådliga förhållanden. Jag gillar således icke denna åsigt, utan anser att den tidpunkt aldrig bör inträffa, då vi blifva utan Regering och den inträffar icke heller om vi vidblifva de stadganden, som grundlagen f. n. innehåller, eller att Statsrådet skall i de nyssnämnde fallen tillträda utöfningen af regeringsmakten. Jag slutar nu i afseende å denna §, men torde, ifall min framställning gillas, så att man discuterar hvar och en § särskildt, framdeles möjligtvis blifva i tillfälle att yttra mig i afseende på någon af de öfriga. Ilr Carleson, Ed v. Henr.: II.
I öfrigt måste medges, att i Berlin de nyare såväl offentliga som enskilda byggnaderna äro uppförda i en skön och ren stil, samt att staden i detta hänseende står framom hvarje stad i Tyskland, tillochmed det nybyggda München. Med det sköna och storartade Berlinermuseum uthärda hvarken Pinakotek eller Glyptotek i München jemförelse, likasålitet som det nya teaterhuset i Dresden kan i stilens storhet jemföras med det tadlade skådespelshuset i Berlin. Gendarmesplatsen, på hvilken det sistnämnda står, har dessutom, på hvardera sidan om detta, tvenne till hälften nybyggda, hvarandra alldeles lika kyrkor med sköna dômer, som med skådespelshuset bilda ett skönt helt, då man afräknar det minst sagdt ovanliga att placera en teater mellan tvenne kyrkor, isynnerhet då dessa till storleken äro ett slags kapell till det förra. Kungliga slottet har äfvenså ganska storartade och vackra partier. Utmärkt präktig är äfven arsenalen. Akademiens för byggnadskonsten hus, en massiv quarree, kunde vara vackert, och kanske är det; men dess färg, naken tegelsten, och de halft götiska fönstren skämma bort det hela. Ett undantag från allt det öfriga bildar den nya Werderskyrkan, byggd uti, jag vet ej om det skall vara heleller halfgötisk spetsbågs-stil, eller ingendera, men hvarken vacker eller i tidens anda. Privata husen i Berlin, isynnerhet de nyaste, äro ganska vackra. De ega framför dem i München trenne berömvärda egenskaper: att hafva en grundval öfver jord, fönstren i alla våningar lika höga, och taklisten betydligt höjd öfver öfversta våningen. Eljest ser man i Tyskland nästan öfverallt, utom på nybyggnader i Leipzig, motsatsen af allt detta. Mig förefaller dock grunden äfven i Berlin ofta för låg. Äfvenså äro taken vanligen alltför höga och branta, hvilket är missprydande. Om man nu i afseende på vackra hus måste antaga, att de äro lika mycket på sin plats i en stad, hvilken är stor, som i en stor stad, så gifva de likväl för sig icke staden anspråk på någondera titeln. Men Berlin saknar karakteren af stor stad äfven i andra afseenden, än de ofvan anförda.