Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har visserligen ingenting alt i allmänhet deremot erinra; men om man vill göra sådant lill ett bestämdt föreläsningsämne, utöfver hvad som egentligen kunde höra till förhören, om jag så får säga, så är det något vanskligt att veta, huru långt dessa föreläsningar skola sträcka sig och hvad dermed egentligen åsyftas. Är meningen att göra några utläggningar öfver våra grundlagar, vidsträcktare än hvad deras ordalydelse innebär, så skulle det möjligen föranleda, att också i Stånden uppträdde riksdagsmän, som ville göra utläggningar öfver hvad grundlagarne bokstafligen stadga, hvilket åter vore stridande mot föreskriften i Reg.F:n. Det skulle också kunna hända, att dessa utläggningar af grundlagen lumde varda stridande mot nuvar. eller blifvande StatsUtsk:s egna förmeningar om grundlagens innehåll o. s. v. Jag tror således det vore bäst, att i detta fall icke göra några villkor, hvilkas vigt man ej så noga kan beräkna. Hvad sjelfva lönerna angår, så är det visserligen en nyhet, så vidt Upsala beträffar, att tillsätta professorer, med ringare löner för de yngre än för de äldre. Vid Lunds universitet har det varit brukligt, men befunnits snarare skadligt än gagneligt. Emedlertid, då något alltid är bättre än intet, är det visserligen skäl att emottaga äfven den ringare lönen, om man ej kan få den högre. 3:dje punkten. Litt. d. Hr von Hartmansdorff: Här har i mom. d af Ulsk. blifvit föreslaget ett anslag af 600 r:dr för att befordra kännedomen af Sanscrit och Persiska språken men vid Upsala universitet allena; jag vet ej, huruvida StatsUtsk. med detta anslag, ensamt till Upsala, velat godtgöra hvad jag ansett för orättvist i fördelning af medlen till malrielen. Men vida riktigare hade det, efter min tanke, varit, om Utsk. föreslagit, att Konungen kunde begagna summan vid hvilkendera af våra arne universitet som helst.
Maji P. 46. — i anledning af Kongl. Majrts Remiss angående de utaf afledne CommerceRådet Sederholms uti Finland bosatte arfvingar yrkade förmente ersättningsanspråk. Maji P. 46. — angående afskrifning af åtskillige uti Götheborgs och Bohus Läns Ränteries räkenskaper balancerade Bevillningsmedel. Maji P. 46. •— i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående inlösen af de uti Hallands Län belägne så kallade Trippiska godsen. Maji P. 46. U7 Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, angående ersättning af de utaf intressenterne i Husby Klosters Bruk åren 1814 och 1815 erlagde Bevillningsmedel för krut. Maji P. 46. — i anledning af Konungens Remiss angående särskilt anslag af Bevillningsmedlen till arfvoden åt tjenstemän, som vid Bevillningstaxeringarne i Norrbottens Län biträdt. Maji P. 47- — angående beviljadt bidrag af Statsmedlen till bestridande af kostnaden för fångvården i Götheborg. Maji P. 47* —• angående Landtoch Sjötropparnes transporterande sjöledes. Maji P. 47* — angående ändring i 5 och <7 §§. af 24 Cap. RättegångsBalken, i hvad desamma stadga böter för parters försummelse att afhöra utslag och dom, eller att sådane expeditioner lösa. Maji P. 47. — angående upphörande af stadgandet uti 4 Cap. 2 §. JordaBalken, om handsträckning vid fastighetsköp i Staden. Maji P. 47- — angående upphörande af den anstallt, att i officiella tidningen införa Kungörelser om lediga Kyrkovaktare-tjenster. Maji P. 47- — angående förändrade grunder vid bestämmandet af Marknadstiderne. Maji P. 47. — angående skyldigheten för Postmästare att, emot ersättning, hålla Postbok med Landtboer och för Postförare att medtaga Landtboernes lös väskor. Maji P. 4 7. — i anledning af väckt fråga om en frimarknad vid Svinesund.
U ndertecknade få härmedelst 1 ödmjukhet af-1 gifva sin vanliga Ars - Berättelse orri GeneralAssistanee - Gontoirets tillstånd och förvaltning för nästledit år 1817- Förskotts-Summan till Forn bard - Rörelsen® bedrifvande var vid årets början 180,000 R:dr och under årets lopp hafva ytterligare 40,000 R:dr blifvit reqvirerade, sorn jemväl Herrar Fullmäktige behagat låta anordna, så att Riksgälds-Coriioirets hela Förskotts-Summa utgjorde vid årets slut, enligt Räkenskaperne,. 220,000 ■R:dr F:co; men, när derifrån afdrages 1816 års Frist: 12,810 R:dr 22 sk. 1 rist. och 1817 års Frist 13 839 R:dr 17 sk. 4 r:st., eller den förlust, sorn under nämnde tvänne j.år inträffat, tillsammans utgörande 26,649 R:dr 39 sk. 5 r:st.; Så är Förskotts - Summan rätteligen för närvarande 193,3 5° R-'dr 8 sk. 7 r:st. Fanco. Härutaf hufva för utlåningen från och med 146,000 till och med 160,000 R:dr på en gång kunnat användas, och funnos uti slutet af sistledne December månad utelöpande för Lombard-Lån 152,059 R:dr 24 sk. och för Manufactur - Lån 9,550 R:dr, eller inalles 161,60g R:dr 24 sk. Uti Ränta och Provision har influtit af Lombard-Lånen - 19,836: 38. 9. och af Manufaktur-Länen - 476: 35. Summa R:dr 25,398; 20. 10. 1748 Ståts-Utskottets Betänkandetu Deremot har för aflöning med Pensioner, inberäknade blifvit utbetalt - 35,568
Om R. o. Ad. tillåter, vill jag, så godt jag förmår, framlägga principerna för denna landthandel, eller hvarifrån den utgått och det sätt, hvarpå den blifvit utvecklad. Under ett lands utveckling måste lagarne förändras. Man stiftade fordom lagar för släderne af den strängaste beskaffenhet, hvarigenom landtmannen tvingades, att endast der afsätta sina varor, men förhållandet härmed har så småningom förändrats och landtmannen har tillgodogjort sig fördelarne af denna förändring, och behöfver numera inga kontroller för sina handeltransactioner. De, som äro nödige, komma att bestå, alla andra komma framdeles att springa sönder, och verkningarna deraf komma att erfaras inom landet. Till följd af delta förhållande har man funnit, att landthandeln numera icke bör förhindras, destoheldre, som sådant öfverensstämmer fullkomligt med principen för en friare handelsrörelse, och derföre, att hvar och en så godt han förmår, må försörje sig sjelf. Hvad nu landthandeln angar, så får jag intyga, att i min ort, förhållandet ingalunda är sådant, som Hr von Hartmansdorff upgifvit. Der äro till mycken nytta för orten flere landthandlande bosatte. Allmogen, som förut måst göra 198 Den 29 Mars f. m. långa resor för afl erhålla sina förnödenhetsvaror hämla nu genom hustrur och barn desamma från dessa landthandlande och erhålla dem till lika {»ris som i släderne. Denne fördel lillgodokommer egentligen de fattige, som hafva minsta tiden alt förlora, och minsta tillgången på penningar att slarfva bort. Såsom bevis derpå, att denna handel icke är ringa, får jag nämna, att den handlande, som bor nära intill mig, kan afsätta 5,000 bundlar bomullsgarn, och han har sagt mig, att han tilltror sig kunna afsätta dubbla beloppet. Denna handel har haft den fördel med sig, att mången, som icke kunnat komma till kyrkan i brist af kläder, har härigenom fått sitt behof afhjelpt till vida bättre pris än om han frän släderne skolat förskaffa sig dessa varor.
I den andra §:n har Utsk. sammansatt tvenne praepositioner, nemi. ”inom af”, och i samma rad förekommer ”efter af”, hvilket är ett dåligt språk, som här icke heller behöfver användas, ffär står nu: ”att inom af Hofrätten bestämd tid efter af liandlingarne erhållen del”. Med icke flera ord skulle man kunnat uttrycka detsamma. Jag säger icke att det förslag, jag nu går att framställa, är del bästa, men det kunde heta: ”att inom tid, som Hofrätten, efter erhållen del af handlingarne bestämmer”. Dessa ord äro icke flera än Utsk:s förslag innehåller. I fjerde § läses: ”Sedan, efter slutad skriftvexling i vädjad sak, densamma blifvit etc.” Hvad här trögt säges med 9 ord, skulle efier min tanke kunna lättare uttryckas med 7, sålunda: ”Sedan vädjad sak efter slutad skriftvexling blifvit,” etc. Den 7:de §:n lyder sora följer: ”Sedan till Hofrätt inkommet mål blifvit lill afgörande föredraget låter Rätten upläsa det beslut, sorn under Hofrättens pröfning kommit, hvad parterna i Hofrätten anfört jemte hvad af öfriga handlingar för målets kännedom af Rätten anses oundgängligen nödigt; hvarefter målet bör, i stadgad ordning till pröfning företagas. I dessa få rader förekomma orden Hofrätten och Rätten 5 gånger, mai 3 gånger och pröfning 2 gånger samt kommet och kommit nära tillsammans. Det ser ut, såsom hade Ulsk:s Sekret, ansett pronomina 458 Den 4 Juni f. m. icke böra begagnas i lagspråk, eller samma ords nprepande deri vara stötande. För alt i §:s början slippa sammanställningen af ett adverbium och en preposition, kunde man hell enkelt säga: ”Sedan mål, som till Hofrätt inkommit” etc. Sisla gången ordet ”pröfning” förekommer, torde det kunna alldeles umbäras, och meningen sluta sålunda:
Med ett ord, uti föredraget, Memorialet ända igenom, tyckes Motionären hafva glömt, eller lotsat glömma, att hela affären är en ekonomi-fråga, hvilken efter våra nu gällande Grundlagar tillhörer Konungen, att för Landets bästa afgöra, såsom Honom godt synes; och att man med samma skäl, ifrån ingen lag eller praxis hämtadt, kunde fordra, att Konungen skulle underställa de minsta detaljsaker af den ekonomiska lagstiftningen först Ständernas tanka, innan beslut fattades, som det kan påstås, att sådant nu bordt varit iagttaget. När således Ständerna endast hafva options - Den 3 Ju lii. a3 rätten i dessa mål, hvarå Konungen följaktligen kan göra det afseende Han behagar, är det påståendet origtigt, att icke säga vrångt, att förra Ständers underdåniga önskan om icke inställande af bränvinsbränningen, utan i fall af krig i förening med missväxt, bordt positift verka till norm för den nu beslutade åtgärden. Friherren medgifver äfven i sitt Memorial, ”att en "af dessa landsplågor kan vara tillräcklig ”för ett bränvinsbrännings-förbud," men tror tillika, att missväxten ännu icke varit nog constaterad för att påkalla det. Alla underrättelser ifrån landsorterne voro likvist högst oroande. Tidningarne, och serdeles Friherrens egen, den sd kallade Medborgaren, hvilken, om jag rätt minnes, bade en egen artikel under titel ”Missväxten hafva alla instämt uti målningar öfver det tillstånd man bade att förvänta, och som nödvändigt måste uppväcka all omtanka bos landets Styrelse, att verksammast söka förmildra det onda. Jag har väl bort Friherrens klander öfver den vidtagne mesuren, men jag bar icke bort honom uppgifva något bättre för att rädda ifrån en befarad hungersnöd! Ett Memorial i sådant afseende skulle skörda åt författaren en mera oförgänglig ära, än den vanskliga, alt utan nyttig medföljd klandra allt samt alt oroligt vilja nedrifva, utan att kunna åter uppbygga.
Då denna lag derjemte tillräckligen visar, att meningen icke var att medgifva en allmän ömsesidig tullfrihet i det ena landet för det andra landels produkter och tillverkningar, enär varor, sam sjövägen infördes, i regeln skulle draga hel och endast undantagsvis half införselstull, så ansågs det här i riket (i Norge) för afgjordt, att varor, som landvägen transporteras från det ena riket till en kuststad i det andra, vid försändning derifrån sjövägen långs kusten skulle erlägga den vid transporten öfver gränsen icke erlagda inlörselslull, hvilket redan år 1820 genom cirkulär lillkännagajs samtliga tullkammare. Vederbörande komité vid Storthinget 1827, sorn hade att till Storthmget afgifva betänkande om lagens antagande, yttrade också, alt den endast derföre tillstyrkte densamma, emedan komitéen ansåg det gifvet, att lagen borde på ofvannämnda sätt förstås, och emedan den tidigare provisoriska anordningen sålunda blifvit förstådd. Norska Finans-departementet hade också redan den 9 Alars 1826 meddelat den Svenska General-tulldirektionen, att Departementet föranstaltat derom, att lagen blefve tillämpad i öfverensstämmelse med denna uppfattning af dess mening, och häremot har icke någon erinran från Svensk auktoritet hvarken då eller sedermera blifvit gjord. I underdåniga betänkanden af den 14 Augusti 1837 och den 13 September 184-1 angående Proposition till Storthinget om transporten af Svenska och Norska alster och tillverkningar öfver Idefjorden, nemligen att denna transport skulle betraktas lika med landväga införsel, hvarom lag utkom den 8 September 1842, är på flera ställen yttradt, att varorna skulle blifva tullpligtiga vid påföljande sjöväga försändning omkring riket. I anledning af ett inträffadt fall, ingick den Norska Regeringen den 28 Januari 1843 med en underdånig hemställan, speciell angående mellanrikslagens tydning i denna punkt, och Kongl. Majit biföll genom nådig resolution af den 6 Mars 184-3, att ofvan anförda mening skulle framdeles följas.
Följden skulle blifva i vårt land såsom i England, att nemi. det blefve dyrt för arbetaren att lefva, och att hans lön måste höjas. När denna höjning stiger så, att husbonden eller förläggaren ej mera kan med betalning deraf hafva sin vinst, så händer, att arbetaren antingen förlorar sin förtjenst eller får för sitt arbete en så ringa betalning, att han deraf ej kan lefva, hvaraf i sin ordning uppkomma obelåtenhet, missnöje och oroligheter. Olyckan återfaller slutligen äfven på fastighetsägaren derigenom, att han får betala så mycket större fattigskatt. Jag har icke längesedan haft ett samtal med Englands härvarande Minister om fattigskatten derstädes. Den är vida större, än man ens kan föreställa sig; men som jag ej minnes proportionen emot fastighetsvärdet, kan jag ej heller uppgifva förhållandet emot våra grundskatter. Deras borttagande hos oss skulle endast blifva en skänk åt fastigheternas nuvar. innehafvare, utan att de följande vunne något derpå. Priset på fastigheter skulle derigenom endast uppdrifvas för den näste köparen i samma mån, som grundskatten minskades, och följande jordägax-e vunne ingenting deruppå, ty de finge fortfarande betala så mycket högre köpeskilling. En annan omständighet bör äfven tagas i betraktande, nemi. det förhållande, att personer med ringa förmögenhet nu kunna, då jorden är drygt beskattad, blifva, mot en ringa köpeskilling, oberoende män. Dermed är hos oss förenad den sällsynta lyckan, att den stora mängden af allmoge i Sverige är sjelfägande och besuten. Tvärtom skulle det förhålla sig, om jorden vöre skattefri och köpeskillingen hög. En bonde skulle då sällan Pen 12 Maj f. ib. kunna sammanbringa den erforderliga summan, jorden folie i capitalistens händer, och allmogen blefve torpare eller brukare. Man har anfört, att det skulle vara en stor lycka för arbetaren, om han ej sage sin skatt vara så betydlig på de-rbetssedeln; men det är klart, att detta blott vore ett sjelf*- bedrägeri.
Maj:t aflåten underdånig skrifvelse har styrelsen öfver Ultuna Landtbruks-institut, i enlighet med hvad i styrelsens förut afgifna underdåniga berättelse angående Institutets ställning och förvaltning egt runi, fästat Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derpå, hurusom en stor brist vid Institutet förefunnes, derigenom att nämnde läroanstalt helt och hållet saknar ett mejeri, samt att ladugårds-byggnaden, hvari Kronans dyrbara och utmärkt vackra stamholländeri af Ayrshire-race inrymmes, är, med hänseende till dess osunda läge och dess bofälliga samt i öfrigt mindre ändamålsenliga beskaffenhet, ingalunda motsvarande hvarken behofvet eller nutidens fordringar, ej ens å enskilde personers egendomar, således än mindre å en så beskaffad statens mönster-inrättning, som Ultuna jemväl i detta hänseende borde vara, — ett förhållande, hvilket äfven de till granskning af Institutets förvaltning och räkenskaper förordnade revisorer anmärkt, med erinran att tillfälle borde beredas, att elever och lärlingar vid Institutet måtte kunna vinna närmare kunskap i den magtpåliggande del af landthushållningen, som rörer tillgodogörandet af ladugårds-produkterna. Styrelsen anser uppförandet af ändamålsenliga ladugårdsoch mejeri-byggnader vara högeligen af behofvet påkalladt för Institutets fulländning, såsom läroanstalt, och på det att en fullständigare undervisning må kunna vid Institutet meddelas, icke blott i boskapens ändamålsenliga vård och skötsel i allmänhet, utan äfven så, att nödiga rön kunna anställas öfver kreaturens olika utfodring och deraf härflytande förhållanden, samt på det mjölkhushållningen må kunna bedrifvas på det sätt, att de vid Institutet varande 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. elever och lärlingar sättas i tillfälle att inhemta de raethoder, som härutinnan gifva den mesta vinst, och sålunda, då de afgå från Institutet, medföra, till vidare spridning, kännedom och insigt uti denna hittills i Sverige mycket försummade del af landthushållningen.
St. anse sig sä alldeles infaillibla, som Hr Stuart synes vilja påstå; men jag förtänker honom icke, att han, såsom deras ledare, vill taga deras så beskaffade egenskap (antingen den finnes eller ej) i försvar, ty sådant fordras af och ger Credit åt en leaa H. 5 34 Den 4 Maj f. ra, dare. Emedlertid och som min afsigt icke varit att förnärma R. St:s värdighet, skulle jag icke hafva varit emot, om någon, som likväl äger förmågan att yttra sig, utan att förnärma, i högre grad än Hr Stuart, velat inom Utsk. uppgifva en redaction, hvarmed alla varit ense; men olyckan ville, att Hr Stuai't och de, som höllö med honom, icke alls ville afveta någon skrifvelse, och af de öfriga har det visat sig någonting, som ej allena påminner om den gamla sentensen: "quot capita tot sensus", utan ock förråder en särdeles vackling, en symptom, som jag hos ledamöter af så bestämd karakter, som de värda reservanterna, icke kan anse för annat än en effect af mitt och Hr Stuarts motsatta bemödanden, nemi. mitt att icke uppskräma opinionen och hans tvärtom. Jag kan derföre icke undgå att relevera, att ehuru jag till Hr Helleday framställt förfrågan, om han fordrade särskild propos. på sin redaction, i anseende till dess olika ordställning med den af Doct. Moren föreslagna, så afstod han likväl pro tempore derifrån, under förklarande, att han instämde med den sednare. Nlv likväl synes af reservationen, att han återgått till sin primitiva ide'. Beträlfände Doct.
Jag får således förnya mitt förklarande i denna del, att jag yrkat på ett oinskränkt godkännande af StatsUtskrs förslag eller, som är detsamma, af BondeSt:s inbjudn., men att, då här uppstod fråga om ett amendement vid detta förslag, jag sökte göra mig reda för orsakerna dertill, hvarvid jag trodde mig finna, att detta amendement utgjorde ett vilkor för hela sakens möjliga framgång; och då jag således funnit, att framgången af en förståndig reglering af frågan berodde på antagande af Gr. af Wetterstedts förslag, biträder jag detsamma, likväl endast såsom ett nodfallsförslag, ty jag bekänner, att jag icke tror, att tillämpningen deraf blir så lätt eller ens möjlig i många fall. Frih. Cederström har velat ådagalägga, att man icke skulle kunna beräkna en markegångssättning i Jan. månad för det förflutna, utan endast för det löpande uppbördsåret. Jag biträder Hr Frih:s åsigt i visst afseende, ty jag tror, att, om markegångssättningen framflyttas till Jan. månad, Den 14 Mars. dfet blir svårt att tillämpa den på föregående årets liquider; men jag hemställer, om dessa liquider lämpligare kulnde uppgöras efter en markegång, satt i början af föregående året. Jag tror således, alt frågan om den 10-åriga markegången involverar en alldeles ny fråga, nemi. en lagstiftning, som förbjöd all annan iiquid än efter den io-åriga markegången. Komme man dit, vore Fril). Cederslröms förslag onekligen riktigt; men då Iiquid endast i contant icke kan på längre tid ifrågasättas, utan natura-leverering i vårt land ännu måste äga rum, finner jag, att någon annan hufvudsaklig jemnkning, med hopp om framgång, för närvar, icke kan ifrågakomma, än den StatsUtsk. föreslagit eller Frih. Palmstjerna uppgifvit. Man har bestridt remiss af Gr. af Wetterstedts motion, och till stöd derför åberopat grundlagen. Jag anser en sådan grund för vägran af remiss vara oriktig, ty den åberopade 75 § Riksd.Ordn. afser R. St:s beslut, och jag kan icke erkänna, att R.
Det är med anledning af dessa förhållanden jag vågar till Rikets Ständer hemställa: om företagande af en revision af nu gällande expropriationslag, för så vidt den kan hafva inflytande på jord i och för Statens jernbanor, samt utarbetande och föreskrifvande af stadganden, som fria Staten ifrån alt erlägga alltför öfverdrifna jordersättningar m. m. för ifrågavarande ändamål, och som ingalunda må öfverstiga det, efter noggrann undersökning, befintliga verkliga värdet. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 7 Augusti 4063. Nils Andersson, från Wermlands län. Häruti instämmer: Lars Ersson, från Södermanlands län. Tillägg till Nils Anderssons motion af Sven Rosenberg: Att vid uppskattning af jordvärdet för jernvägsanläggningar, expropriations-komitéen bör vara förbunden att taga i beräkning de fördelar jordegare och möjligtvis närmaste grannar kunna antagas skörda af den blifvande jernvägen och det högre värde deras till jernväg och jernvägsstation gränsande egendomar genom desammas anläggande må antagas kunna vinna, hvilka omständigheter således böra verka nedsättning i expropriationskostnaderna. Motioner i Bonde-Ståndet 1863. Af Josef Smedberg från Elfsborgs län, om afskaffande af tullstämp ling ä inom riket tillverkade varor. Sedan Kongl. Majit genom nådig Kungörelse den 22 Maj innevarande år förordnat, att tullstänipling å varor, som från utrikes ort inkomma, skall från och med år 1864 upphöra, har väl ett af de band, som i viss mån tryckt den friare han deln blifvit lossade, men ännu vidlåder detta band en stor del af den inhemska varutillverkningen, i synnerhet är förhållandet sådant med de varor, hufvudsakligen bestående af väfnader, som tillverkas inom de sju häraderna i Elfsborgs län, hvilka hittills åtnjutit en särskild handelsfrihet, men som derjemte varit skyldiga att med särskild stämpel förse sina varor, för hvilket ändamål varorna måste forslas till tullhamrarne i Borås och Ulricehamn.
I afseende å anmärkningen, att Serapbimer-Ordens-Gillet vore uteslutet, får Utskottet anföra, att, då detta icke är ett Statens Embets-verk, utan de fonder, detsamma förvaltar, i allmänhet tillkommit genom enskildes donationer, hvadan ock dessa fonders afkastning icke tillhör !Riks-Sta~ ten, har Utskottet icke ansett de räntor, som blifvit Gillet af Staten anvisade, mera än anslagen lill andra barmhertighets-inrättningar, kunna blifva föremål för serskild rubrik, utan äro de inbegripne under titeln Hospitals och Lazaretts underhåll. 6:0. Samme Ledamot hos Ridderskapet och Adeln, som framställt här förut omförmälde erinringar emot ordningen för anslagens upptagande å Hufvud-Titlarne, har äfven vid g:de Hufvud-Titeln erinrat, att Pensionsoch Indragnings-Stäterne rätteligen borde vara å hvarje Hufvud-Titel fördelade; men att, om emedlertid, efter Utskottets förslag, alla anslag till dessa behof komma att å en Hufvud-Titel uppföras, borde dock den gemensamma titeln Civile och Militäre embetsoch tjensteraäns samt deras enkors och barns pensioner fördelas efter de serskilda Departementen, så att man kunde öfverskåda, huru många personer hörde till hvarje Departement och således se, hvad hvarje förvaltningsgren kostar. Då sistberörde anslag, i hvad det afser pensioner för civile embetsoch tjenstemän, är ett förslags-anslag, hvars utgifter bero af den tillfälligheten, huru många personer finnas till pension berättigade, hvadan förhållandet inom de serskilda