Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte har samme motionär serskildt velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Comministrarne, hvilka lill boställe vanligen hafva sig anslaget — mantal, icke åtnjuta någon byggnadshjelp, hvaraf följden också ofta blir den, att deras bostälIsbyggnader befinna sig i högst dåligt skick, emedan de, i anseende lill sina ringa villkor, icke magta vederbörligen underhålla dem; hvartill kommer, att, för bristande tillgång i sterbhus efter afliden Comminister, en efterträdare stundom går miste om den husröteersättning, honom bordt tillkomma. I anledning häraf hemställer motionären till Rikets Ständers behjertande, att de måtte få tillgodonjuta någon byggnadshjelp så väl som Pastorerne. 2:o Niklas Nilsson från Calmare Län, med hvilken instämt Sven Isacsson från Öland och Per Bengtsson från Calmare Län. Motionären, som förmenar, dels att presterskapets nuvarande löningssält vore i flera hänseenden olämpligt, samt föranledde till småagtiga och obehagliga tvister emellan lärare och åhörare, dels att skötandet af prestebohlet! medförde för presterskapet en betydlig tidsförlust, till mehn för deras egentliga befattning, föreslår derföre: lrmo att presterskapets löneinkomster inom hvarje pasto rat på landet uträknas efter medium af de sistförflutna 10 årens uppgifter till Taxerings-Comiteerna. Summan för hvarje ordinarie presLmun förvandlas derefter i spanmål, hälften råg och korn, efter dessa sädesslags rnedii» pris under samma år. Denna qvantitet spanmål utgör prestens lön, men erlägges allt framgent icke in natura, utan med penningar efter medium af de 10 närmast föregående årens sädespris. 2:o Hvarje närvarande innehafvare af prestlägenhet får, om han så vill, bibehålla sitt gamla Inningssätt, men vid ombyte inträder genast det nya här föreslagna. 3:o Så siurl det nya löningssättet vidtagit, öfverlages boslällsjorden med dertill hörande hus af församlingen, som eger densamma efter godtfinnande förvalta.
Ingrid hade ingen anledning att sörja. Den naturliga menniskan inom henne var visserligen genom undret i natt kufvad men icke dödad. Hvarken Gud eller menniskor kunde begära af henne, att den nyomvända redan skulle kunna ha hela sin umgängelse der ofvan, vara helt och hållet höjd öfver jorden, vid hvilken ju äfven den mest benådade menniska är fästad med tusen trådar, så länge hon andas. Helgelseverket sker icke i ett slag, utan småningom. Och någon synd hade Ingrid ju icke begått. Hon hade icke på länge hört talas om sin reskamrat, som visat henne så mycken vänlighet, och var det då så underligt, att han i dag, på grund af den särskilda anledningen, blifvit föremål för hennes tankar? Kanske var det nägonting särskildt i hans bref, som gjort intryck på henne? Erik var en präktig gosse, men det är ju så vanligt att unga män gentemot uuga flickor tala en mäugd saker, som de icke mena eller som det åtminstone vore riktigare att icke säga, och i det fallet var hennes brorsson säkerligen ej samvetsgrannare eller försigtigare än andra ynglingar. I alla händelser, slutade hon, då hon fann, att Ingrid i denna punkt ej var hågad att gå hennes vetgirighet till mötes, skulle tanken på Erik säkerligen ej länge distrahera benne; om hon tog bönens vapen till hjelp, skulle hon snart drifva bort fridstöraren ur sitt hjerta, som nu måste varda ett tempel, der Herren ensam skulle herska; alltsammans var endast en oskyldig och öfvergå- ende yttring af tacksamhet och vänskap, och dessa känslor voro tillåtna och till en viss grad aktningsvärda, om de höllos inom trånga gränser. Framför allt skulle hon icke tvifla på, att det, som händt henne i natt, varit det stora undret, som en gång i lifvet försiggår med hvarje Guds barn. Hon var ännu så oerfaren och okunnig i dessa ting, men hon skulle tro på sin äldre syster i Kristo — Gud vare evigt lofvad, att hon nu kunde få begagna det ordet! —, hon skulle icke undra och spörja längre utan i tro och kärlek och tacksamhet hängifva sig ät den saliga vissheten.
Åtminstone i den ort, som jag har mig närmare bekant, och der mycket fogel finnes, säljes den på det viset, att man ogeneradi går fram till Herregårdarna och säljer den, ehuru skjuten under den förbjudna tiden, och ingen menniska fäster sig dervid, emedan ingen skulle hafva någon nytta af att angifva tjufskytten, och då han icke har någon nytta af att göra det emedan köparen icke kommer till något ansvar, så uteblifver angifvelsen. Sådant anser jag förhållandet nu vara. Jag anser den saken så onekligen vigtig att äfven köparen beläggas med straff, att jag vördsamt anhåller det Utskms betänk, måtte i den punkten blifva bifallet. Hr Ribbing: Det må väl vara så, sorn den siste värde talaren yttrat, att det kan så förhålla sig på de flesta ställen, men det mästa vilda, som försaljes inom städerna, tror jag, såsom boende nära en stad, der mycket vildt försäljes från en skogrik ort, sker på det sätt jag nyss nämnt, att vanligen köpare finnas, som i hemlighet tillhandla sig fogel och sedan hålla hushållen i städerna detsamma tillhanda. Här har af 2:ne andra talare framställts anmärkmr i afseende på hvad jag ang:de viltnesmåls aflemnande i dylika frågor framställt. Den första anmärknm gjordes af Gr. Posse, då han yttrade, att nemi. den, som köpte, icke skulle vara vittnesgilld, lika litet som den köpande är det i mål ang:de brännvins minutering. Det är likväl händelsen, att vid dessa mål serskilt stadgats såsom en undantagslag, hvilken hittills har gällt, 222 Den 30 April. att köparen icke skulle få vittna om de brännvinssupar han köper. Men jag vill med visshet påminna mig, att vid denna riksdag är en lagförändring just i det hänseende af de förenade Lago. Ekon.- Utsk:n föreslagen, så att en köpare skulle blifva viltnesgilld, hvilket, i fall det vinner framgång, eller om den icke det gör, i alla fall vederlägger hvad Frih.
Den forna baldamen, som haft så många att välja på och som kastat så månget godt parti bort derför, att friaren icke var rik nog eller derför, att hon icke ville sälja sig – hvad vet jag! – hon skulle nu ge bort de sorgliga resterna af hvad hon varit – för att dermed köpa sig ett lumpet lifsuppehälle. Och de få till hvilkas öron underrättelsen om detta obscura giftermål nådde, skulle rycka på axlarne i förakt och vämjelse, ty vid denna gamla, härjade qvinnas brudsäng ströddes inga försonande blommor. Och ändå... ändå... Vackra, stolta Bella, skulle du sluta så! Ett önskningsmål. I det inre rummet lutade kamrern sig tillbaka mot den skinnklädda skrufstolens ryggstöd, ögnande i Berlingskes morgonnummer; i det yttre satt kontoristen uppflugen på sin trefot med benen uppdragna under sig och armbågarne på bordet. Kutryggig, nära att förgås af ledsnad, tuggade han melankoliskt på sina naglar. Det var ingenting att göra i dag – annat än bli på sin post och vänta. Inne från det andra rummet hördes väggurets pickande samt då och då rasslet af tidningen, som vändes; eljest ingenting. Men nu knackade det. Kontoristen rätade på sig, doppade hastigt en penna och såg emot dörren. Den öppnades sakta och ett hufvud stacks in. »Ursäkta», sade en undfallande röst på en underlig dialekt, som gömde reminiscenser af alla de tre skandinaviska språken och ett par till. »Stig in.» Dörren hade öppnats med en försigtighet, som om rummet vore fullt af smågrisar, hvilka vid minsta tillfälle kunde smita ut – och vid kontoristens uppmaning hoppade nykomlingen in med en behändighet, som om han undvikit en spark utifrån. Han stängde dörren efter sig så hastigt, att inte minsta mus skulle ha kunnat slippa igenom. Så stod han ett ögonblick stilla, såg sig omkring och strök med handen öfver hjessan, som var något kal. I andra handen höll han en mjuk filthatt. Han var draperad i en gammal rundskuren kappa, hvilken på italienskt eller spanskt sätt var slagen omkring figuren och öfver axeln.
Från den klass af handlande, som förnämligast sysselsätter sig med denna handel, förspörjes väl i allmänhet den klagan, att en ålit för långt utsträckt landthandel betagit denna handtering möjligheten att vinna den betydenhet, som den i annat fall, med afseende å det omgifvande landets betydliga produktion och stadens fördelagtiga läge, ofelbart skulle hafva uppnått, och de föreställa sig till och med, att det uti Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Handels-ordning den 2 December 1846 befintliga stadgande, att äfven andra än handlande borgare få nedsätta sig å landet för idkande af handel med de förnämsta köpmannavaror, skall komma att undergräfva och småningom till en obetydlighet reducera denna handel; men om också det i viss mån äger sin rigtighet, att den genom antydda förhållande uppkomna täflan med landthandlare tili en början verkar menligt på stadens minuthandel, ett resultat, som är oskiljaktligt från hvarje öfvergång från ett system till ett annat, der fråga om exklusiva privilegiers frånträdande uppstår, torde man dock komma sanningen närmast, om man antager, att det sålunda öfverklagade onda är endast öfvergående, och att den utsträckning i handelsrättigheten å landet, som berörde Kongl. Förordning etablerar, långt ifrån att innebära fröet till undergång för handlande borgerskapet, möjligen skall komma att påskynda ett närmande till det mål, att de med sin minutrörelse förena bestämmelsen att blifva dessa landthandlares förlagsmän. Handtverkerierna kunna, såsom endast beräknade för stadens och länets behofver, så att någon afsättning deraf till orter utom länet sällan är att påräkna, Berättelse öfver Wesfcr-Norrlands Län för åren 1844—1847. 4 26 icke anses hafva något egentligt inflytande på ortens utveckling i industrielt hänseende. Den del af stadens invånare som hafva fiske till näringsfång nödgas, i saknad af staden tillhörande fiskevatten, arrendera sådant af Kronan eller enskilde jordägare emot dryga afgifter, så mycket kännbarare, som fångsten i allmänhet icke är indrägtigare, än att den nätt och jemt bereder utvägar till fyllande af de oundgängligaste lefnadsbehofven.
JL. uti 14 § af bevillnings-förordningen, från hvilken rubriks ordalydelse motionären ansett anledning hafva hemtats dertill, att bränvins-minuteringsafgift blifvit burskapsegande traktörer i hufvudstaden påförd, uttryckligen alser endast sådane näringshållare, ”sorn icke äro borgareoch uttrycket i rubrikens 2 morn., ”vare sig borgare eller andre” icke har afseende å annat, ätt skyldigheten att ställa borgen för utgörande af bevillningen för rörelsen efter 2:dra artikeln, så anser Utskottet någon ändring eller tillägg i bevillnings-förordningen icke af den ifiågavarande motionen påkallas; Men enär i:a mom. i 57 § af gällande förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, innehåller, att för ”värdshus, källare, spisqvarter eller andra näringsställen” skall, utom den vanliga bevillningen, erläggas en serskildt branvins-minuteringsafgift af 20 till 100 r:dr eller deröfver, så anhåller Utskottet, att i det betänkande, Utskottet kommer att afgifva, angående brännvinsbränningen och dess beskattnings med dertill hörande reglementariska föreskrifter3 få meddela det vidare yttrande angående motionen, hvartill Utskottet vid detta ärendes behandling kan finna sig föranlåtet. Som den ifrågavarande bränvinsbrännings-förfatlningen i dess 42 § 2:a moro. jemväl innehåller stadgandet, angående ställande af borgen för den å ifrågavarande näringsyrken belöpande skatt, så och jemte erinran, att den af herr Hörnstein föreslagna påföljd af näringsrättighetens förlust för uraklåten betalning af skatten, tvifvelsutan bör för näringshållare finnas vida mer betungande än skyldigheten att derför ställa borgen, hemställer Utskottet, att Bevillnings-Utshottets Betänkande, N o g. 17 att herr Hörnsteins motion i denna del icke må till någon åtgärd föranleda i annan händelse, än alt vid behandlingen af bränvinsbrännings-frågan det motsvarande stadgandet i författningen derom finnes böra undergå förändring.
LXVI. E. 196. — angående åtskillige motioner om Post» io5 inrättningen i Riket. XLV. B. i35. XLVIII. A. 35. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkanclen, Memorialer och Utlåtanden i anledning af anmärkningar vid Betänkandet om inrättande af PortoFranco på Gottland, m. m. XLVI. B. 367. XLVIII. A. 25o. — i anledning af anmärkningar vid Betänkandet angående yrkad högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor. XLVI. B. 367. XLVIII. A. 25o. ■— i anledning af anmärkningar vid Betänkandet angående yrkadt förhud mot införandet af utländska varor. XLVI. B. 367. XLVIII. A. 25o. angående motioner om praemier för brän vins exporterande, samt beredande af utvägar för utförande deraf tillNorrige.XLVI. B. 367. XLVIII. A. 251. — i anledning af anmärkningar vid Betänkandet rörande Paket-, Postoch F01- vagns-Inrättning. LXVI. E. 196. — i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 22, angående åtskilliga motioner om Postinrättningen i Riket. LX. B. 128. A. 221. LXIII. E. 3. i anledning af RiksStåndens olika beslut, rörande Paket-, Postoch ForvagnsInrättningen. LXVI. E. 196, io6 Bevillnings4- och LagUtskoltens Betänkan(len, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt fråga om ansvar för oriktig tillämpning af Kongl. Förordningen den xi December 1811, angående TestamentsBevillningen. XXVI. B. 4o5. XXYII. A. 68. — angående skyldighet för Borgare, att i Staden Mantalsoch Skattskrifven vara. XX VI. B. 4o5. XXYII. A. 6g. XXXIX. E. 226.
För att så väl kunna minska under-officerarnes antal och derigenom något förbättra deras högst svaga löneinkomster och tillika vid båtsinanshållet bereda tillgång på nödigt underbefäl, sorn nu alldeles saknas och hvartill flottans under-olficerare skulle användas, samt derjemte befordra en bättre tjenstens gång på det yttre sjöförsvarets fartyg, föreslås, att den förhöjda aflöning, som gifves ett antal af 46 matroser, hvilka under benämning af under-officers-korporaler äro å Carlskrona station placerade, måtte utsträckas till 100, hvilka med en förändrad benämning af l:sta klass matroser mätte erhålla: 70 man å 8 sk. per dag — Afgår den förhöjning, som nu enligt stat gifves 46 man ä 4 sk 1,399: 8: — återstår förhöjd aflöning till 1:sta klass matroser 3,771: 32. c) Då det är beräknadt, att inom båtsmanskorpsen bilda Kanon-kommendörer för yttre sjöförsvarets fartyg samt Korporaler till den del af beväringen, som på Skärgårdsflottan skall användas, så bar ett i förhållande till behofvet bestämdt antal i förra afseendet Artilleri-Båtsmän och i det sednare Fice-Korporaler blifvit beräknadt att för dessa ändamål danas, hvilka, Transport 34,221: 32. Kongl, Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 9 Transport: 34,221: 32. — tlä de vunnit approbation och befinnas fortfarande ega den konduit, som gör dem passande att fylla dessa inom Flottan maktpåliggande befattningar, ansetts böra lill belöning och uppmuntran tilldelas ett serskildt årligt arfode. Deras antal utgör 1,210 man å 0 r:dr 32 sk 8,100: 32. — d) Enligt planen skulle alla Flottans fasta Korpser gifvas en sådan organisation, som för bildandet af militärtrupp är af nöden, samt således de dervid anställde ordinarie Korporaler komma att bestrida lika trägna och vigtiga befattningar som Korporalerne vid Arméen.
På mångahanda sätt — hvilka alla ha det gemensamt, att de betunga oss och lätta vår börs! Huru göra vi, om vi vilja vara riktigt, riktigt artiga mot » kära » vänner! Jo, först ha vi långa underhandlingar med pappershandlanden för att få de modernaste korten att bjuda m e d; att framföra vårt ärende muntligt faller oss ej in, ånej, så tarfliga äro vi ej. Så får vår jungfru offra en dag på att sprida ut till dem det vederbör vår vänliga inbjudan till middagen, som skall gå af stapeln om 8 dar. Under dessa 8 dar är huset i mer eller mindre märkbar villervalla, med maten är det si och så, ty köksan har framtiden i sina tankar, vår annars ganska tålmodige man » blir nervös » (och det ordet säger mycket! ), när sedel efter sedel glider ur pungen — och så kommer ändtligen dagen och med den våra kära gäster. Att deras besök har ett mål, maten, söka vi ej dölja, hvarken för oss själfva eller för dem, utan de visas genast dit, där den finnes att tillgå. Bordet ser verkligen förtjusande ut, visserligen har dess blomsterskrud slukat en summa, som kunde räckt till en enkel hvardagsskrud åt någon frysande stackare, men hvad vore väl en diner utan denna blomstrens tjusande fägring! Vi äta soupe ä la någonting, poisson å la jag vet ej hvad, och hungern, o m sådan förefanns, är tämligen stillad, men detta var bara början, friskt m o d! Vildt och pastejer, tunga och stufning i snäckor, slemmiga odjur till ostron, söta puddingar, cakes och fruits, allt forslas ned i brokigt virrvarr och dessemellan fyllas de vackra, slipade glasen, hvilka som en hel liten skvadron postera framför oss, fyllas med variationer af den där stämningsfulla varan, som heter vin, tömmas och fyllas åter. Men det är ej blott ätning, som här är plikt, nej då, måltidens ideela moment få ej förbises: vi afhandla dagens tusen » on dit », vi sätta oss in i politiska och andra frågor med en snabbhet, som kommer oss själfva att häpna.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det H. Ex. trodde, att den redan omtalade, vid början af denna riksdag inträffade händelse, att H. Ex. ansett en af Gr. Cronhjelm väckt motion, om införande i Ridd Ordn. af ett förbud för de i 4* §• Riksd.Ordn. omtalade personer att få i bänkm:svalet deltaga, icke kunna upptagas, borde tillräckligen förvissa R. o. Ad. derom, att II. Ex. vore sinnad iakttaga samma förfarande med den af Hr Cederschjöld nu väckta enahanda fråga. Uppå derefter gjord framställning blef den nyss upplästa voteringspropos. af R. o. Ad. godkänd. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 26. Nej — 76. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, i öfverensstämmelse med Reg.F:s föreskrift i 56 §., komme de i anledn. af den nu återremitterade punkten af Ridd.Utsk:s inemor. afgifua yttranden att till Utsk. åtfölja, med undantag af den del utaf TIr Cederschjölds anförande, hvilken anginge föreskrift om uteslutande af de i 4i §■ Riksd.Ordn. omtalade personer från delaktighet i bänkm:svalet; kunnande denna framställning, såsom innefattande begäran om förklaring af grundlagen, icke här upptagas, utan ägde Hr Cederschjöld, om han så åstundade, att i ämnet vända sig directe till Constit.Utsk. 4:de punkten, ang:de verkställande af R. o. Adis båda första anteckningar inom 4 dagar från riksdagens början. Bifölls. Hr Cederschjöld: Jag var frånvarande, då Hr Gr. o. Landtm, lärer hafva förklarat, det min anmärkning, att de personer, hvilka, enligt 4i §•
Antages nemligen, alt alla de i tjenst varande efter den föreslagna nya ordningen pensionsmessige Generaler, Ofverslar, Ofverste-Löjtnanter, Andre och Tredje Majorer, Ryttmästare och Kapitener samt Fanjunkare jemte så kallade Öfver-BefälsUnder-Officerare, — hvilka grader till den hufvudsakligasle delen upptaga Pensionsstaterna, — skulle genast söka och erhålla afsked, erfordrades följande belopp, nemligen: för 2 Generaler öfver 65 år, å 5,600 R:dr, pensionstillökning . 7,200: — » 2 d:o öfver 60 år, å 2,100 R:dr, pensionstillökning . 4,200: — »> 11 Öfverstar, öfver 60 år, ä 1,800 R:dr, pensionstillökning . 19,800: — » 4 Ofverste-Löjtnanter vid värfvade Arméen, 55 år, ä 1,600 R:dr, pensionstillökning 6,400: — » 12 d:o vid indelta Arméen å 1,100 R:dr, pensionstillökning 13,200: » 6 Majorer vid värfvade Arméen, öfver 55 år, å 1,250 R:dr, pensionstillökning 7,500: — » 16 Majorer vid indelta Arméen, å 750 R:dr pensionstillökning 12,000: — » 26 Kompanioch Sqvadrons-Chefer vid värfvade Arméen, öfver 50 år, å 900 R:dr, pensionstillökning 25,400: — » 87 d:o vid indelta Arméen, å 400 R:dr, pensionstillökning 34,800: — » 103 Fanjunkare och Öfver-Befäls-Under-Officerare öfver 50 år, 220
Skulle Kongl. Maj:t i Näder finna för godt akt antaga flere, sä kun« na Ve liksom med flere hittills ffert, tjena pät survivans. Denna tjenstgöring är i Utskottets tanke af sadan beskaffenhet, att det altid skall finnas Vem, som gerna emottaga sädane Beställningar, äswcn fastän Ve äro lönlöse. Stallmästaren ar äfwenledes förd till indragning såsom öswerflödig, sedan inga Hästar för Corpsen underhällas. litas Corporalerne hafwa Z bliswit stalde till indragning, emedan Waktgöringen ansetts kunna bestridas med de qwarwarande Ztne. Vice Corporalerne hafwa icke ansetts kunna för Ticnstgönngcns bestridande minskas under terås nn warande antal. Likasä Lif-Drabantcrnc. Deremot hafwa bade Anditeuren och Wäbel!, blrfwit stälde lill indragning i anseende dertill, akt »vid de till säll.», som troligen sällan förekomma, dä Krigs - Rätten inom denne Corps bchöfwcs, kunna sädane Tjenstemän frän närmaste Regemente rcqnireras. De arender som Wäbeln hittills riksort, kunna uträttas af Sadelknekt,», som «ud - i2Z2 Ten 22 November. får hwark annar ar ert Livröe, lika med hwad Wäbel» echäliik. Fältskärs-Gesällen har blifrvir föresiaqen till indragning, emedan sa minskad som Corpsen ini är, en Fältffar uran biträde af Gesäll ansetts kunna besörja Sjukwärden. De 9 Hästar, som bchöfwas för den »noin Hnfwud-Staden Kongl. Maj:l äkföljanbe Wakt böra underhällas och bliswa stäend» va Kon .. HofSraller, uran att Skaren boo graveras med ser» Md upstgr och Stall-Skar wid Kongl. Lrf-Drabaute Corpsen.
Emellertid är rätta utvecklingen den, att Provincen på det hela erhållit icke allenast en femtedels minskning, utan ock derutöfver, först de 72 Nummer af Extra Ro - 516 Den g Januarii. teringen, hvilka voro öfver 2,5oo, och sedan hvad som uppgeck för den oroterade jorden, som Committerade ytterligare påfunno och lill Knecktehållet indelade. Och torde detta öfvertyga, att hvad i högstberörde Proposition utlofvats, äfven blifvit fullkomligen hållit. Vidare har anmärkts, att Innehafvarne af PresteBoställen icke bordt kunna häruti ingå, emedan de ej ägde magt, att, mot Privilegierne, bortgifva sina Efterträdares rätt. Dervid får jag anföra, att grunden härtill var lagd, genom Rikets Ständers allmänna Beslut om Extra Roteringen, deri PresteStåndet tagit del. Att för besvarandet af Konungens Nådiga Proposition, så korrt tid skall blifvit förelagd, att nödigt rådrum saknats, i synnerhet för de Egendoms-innehafvare, som ej varit i orten, och hvilka sålunda, dä uteblifvandet förklarades, likasom hade man Propositionen bifallit, Ordinarie Rotering blifvit utan deras vettskap dem påförd, vore visserligen nog betänkligt; men ingalunda kan jag finna, det någons lagliga rätt, att ej ohörd dömmas, derigenom kunnat förnärmas; ty i samma Lagar föreskrifves ju ock den ordning, i hvilken livar och en äger, att sin rätt gällande gora och ändring söka. Om den, som bevisligen icke kunnat erhålla del af Landshöfdingen» Kungörelse, vid RoteringsCommissionen eller å annan vederbörlig ort anfört Besvär deröfver, att han, det oaktadt, blifvit ansedd såsom den der, genom sitt stillatigande, ingått Den 9 Januarii. 517 på den permanenta Roteringen; visserligen hade han blifvit reslituerad i sin rätt, att få förklara sin vilja. De, hvilka funno Extra Roteringen för sig förmånligare, hafva ju dervid fått orubbade förblifva? Detta stadgades med tydliga ord uti Konungens Proposition.