Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förkl. 206. 4843 års Re visions-Berättelse pag. 67. Revisorerne hafva anmält: hurusom den vid 1838 års början å Riks, Statens dåvarande 2:dra Hufvud-titel (^Civile och Landl-Staterne) befintlige brist af 130,162 R:dr 14 sk. 4 rst., i följd af derå ytterligare meddeldta anvisningar utöfver tillgångarne, vid 1839 års slut befunnits ökad till 151,372 R:dr 24 sk. 3 rst; att denna brist väl under år 1840 nedgått till 146,271 R:dr 47 sk. 11 rst., men, i anseende till åtskillige sedermera anordnade utgifter, tillhörande 1840 års 2:dra Hufvud-titel, ånyo undergått förhöjning, så att den Bih. till R. St. Prot. 1844. 4 Sami. i Afd. i8 Häft. 1 2 Stat s-U t (kottet t Utlåtande, 2V:o ,54. egentliga bristen utgjorde 149,172 R:dr 30 sk. 10 rst.; varande detta belopp, jemlikt föreskriften uti Kongl. Brefvet den 2 Februari 1842, föranledt utaf Rikets Ständers den 12 Maj 1841 aflåtne underdåniga skrifvelse N:o 332, uti 1841 års Rikshufvudbok inom linien balanceradt.
Det är väl sannt att Hr Gyllenskjöld är något mildare i sitt föreslagna plakat än Statskyrkan i sitt, men jag måste uttala min mening alt detta endast påminner derom: att, då Hieronymus af Prag stod på schavotten och bålet var antändt för att upoffra martyren för Christi skull, framträdde en qvinna, uptänd af Statskyrklig nitälskan, och frambar i sitt förkläde några spånor för att göra elden så mycket hetare, hvilket från den heliga mannen frammanade det bekanta yttrandet: ”0! saneta ”simplicitas'’. Detta må vara ett förtydligande af hvad jag menar, nemi. att hvar och en, som framställer förslag, som går derpå ut att till det alldraminsta förhindra dessa religionssammankomster, måste hänföras under den af mig omnämnda liknelsen. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle om det af Hr Carlheim Gyllenskjöld, i anledn. af hans förut väckta motion, afgifna anförande och de i afseende derpå nu afgifne yttranden remitterades till LagUtsk., ropades starka nej, blandade med ja, hvarjemte Hr Carlheim Gyllenskjöld, anmälde sig och yttrade: Då jag afgaf min motion, anhöll jag, att framdeles få närmare utveckla grunderna för densamma, och att denna utveckling måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Gustaf Johansson från Kronobergs län väckt motion, hvari han anmärkt, att, för utredande af alla vigtigare frågor inom fäderneslandet, i sednare tider tillsatts kommittéer, hvilka, oaktadt de användt lång tid till sina arbeten och derunder kostat slaten stora summor, likväl aldrig på ett tillfredsställande sätt fullgjort de dem lemnade uppdrag, så vida icke deruti blifvit insatt någon ledande person, som förmått göra sina åsigter ensamt gällande; hvilket förmenande motionären äfven sökt leda i bevisning genom anförande, såsom exempel, af kommittéen för representationssättets ombildniug samt Kyrkolags-kommittéen; vid sådant förhållande och då både Regeringen och de förvaltande Verken vore alltför myckel upptagna af kuranta ärenden för att kunna medhinna att åt vigtigare reformfrågor egna tillräcklig tid och verksamhet, har motionären ansett nödvändigt att påfinna något säkrare medel, än kommittéers tillsättande, för vinnande af det stora ändamålet, samhällets fortgående på förbättringarnes bana, och, i sådant afseende, föreslagit, att i deras ställen måtte ulfästas täflingspris af betydligare penningebelopp för dem, som ingåfve de bästa förslagen i afseende på nödiga oell nyttiga förändringars lillvägabringande inom fäderneslandet, hvarigenom motionären förmodade en stor vinst böra uppstå både uti ärendenas bättre utredning och i besparing af statsmedel. Slutligen har motionären hemställt, att ”uppmaning måtte utfärdas ”till våra skriftställare att noggrannt utreda de kyrkliga angelägenheterna, "så väl hvad deras förflutna som närvarande förhållanden beträffar, på det ”nödiga förbättringar i kyrkans ställning, så vidt de bero af lagstiftningen, ”icke måtte behöfva uppskjutas längre än till nästa riksmöte, och att minst ”fyra pris elier belöningar måtte ulfästas för en så vigtig frågas utredande-” - t Allm. Eesv. och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 4.
Kusterna utgöras mellan Kap Tscheljuskin och Jenisej af låga bergkullar, bildade af kristalliniska skiffrar, gneis och eruptiva bergarter, från Jenisej ända bortom Karahafvets sydligaste del af Gydaoch Jalmal-tundrans jemnfina sandlager, samt vid Waigatsch-ön och södra delen af Novaja Semlja (till 73° n. br.) af kalk och skifferlager94, hvilka stupa mot hafvet med en 3–15 meter hög, tvärbrant afsats, men för öfrigt bilda underlaget till en jemn, med otaliga smärre vattensamlingar uppfyld slätt, hvilken blir fullkomligt snöfri om sommaren. Norr om 73° åter upptages Kara-hafvets vestkust af berg, hvilka närmast Matotschkin äro ganska höga och fördelade i ett virrvarr af fristående bergtoppar, men längre norr ut blifva lägre och platåformade. Der bergen börja, synas mellan dem några få eller blott ytterst obetydliga issamlingar, och sjelfva bergtopparne äro om sommaren snöfria. Först längre norr ut vidtaga glacierer, som mot norden ökas till antal och storlek, tills de slutligen bilda en sammanhängande inlandsis, hvilken, liksom inlandsisen på Grönland och Spetsbergen, med sitt väldiga ishölje jemnar berg och dal och förvandlar det inre af landet till en isöken, samt utgör en af bildningshärdarne för de isberg och glacier-isblock, som spela en så stor rol vid skildringar af sjöfärder i polarhafven. Sjelf har jag ej besökt inlandsisen på Novaja Semljas nordliga del, men helt säkert kan den erfarenhet, jag förut inhemtat under en vandring med dr Berggren på Grönlands inlandsis i juli månad 1870, sedan all snö på densamma bortsmält, och med kapten Palander på Nordostlandets inlandsis i början af juni månad 1873, innan någon snösmältning börjat, tillämpas äfven på norra Novaja Semljas isöken.
Reoiforer öfrocr £3anfo>©ifl?oimi)erfet famt llåne^ontoren i otterne; 4:o af famina bag, meb förjlag till Clnfroarigf;et&2ag för be af Rifetö ©tanber förorbnabe ©ireftörcr för Såne^ontorcn i otterne; 5:o af famina bag, om fungöranbe af åtjfilliga förejfrifter i Vanfos Reglementet. §. 33. (Snar QBi, för 91Öår bel, bejlutat utfärbanbc af en författning, t>n>ari» genom förflataé, att fabganbena i 15 fap. 18 § i\i;rf olagen od) 7 fap. 2 § ©tftermålö^alfen, angåenbe ben ort, ber loöning till äftenflrap (fall jfe, f)af* roa affeenbe å ben förfamling, ber bruben febnaft blifroit i ^uéförfjörélängb arn tecfnab, f>afvoe ^Bi betta beflut, unber ben 30 fiftl. 3'uli, l;oö JCongl. Sftaft t unberbånigbet anmält. §. 34. ©eban ^Hoi, för ^Bår bel, bejlutat åtjfilltga änbringat od) tillägg i ^ongl. 9ftaj:t3 nåbiga ©tabga om ©fifteöroerfet i Rifct ben 4 1827 od; ^ongl. 44 NiföDags^tSeflut 1851. Kungörelfen Den 9 Suni 1832, l>afvr>c meD anmälan om Detta beflut, uti unDerDånig ffrifwelfe Den 29 fiftliDne 3u(i boö ivongl. S9laj:t andnit, att för» fattning matte utfärDaö, pä fatt
Deremot har sillfiskets bedrifvande med sältgarn, som i allmänhet nyttjas A andra kuster vid Kaltegat och Nordsjön, såsom t. ex. vid Bua i Norra Halland, der sillfisket visat sig vara i tilltagande, funnits för samma fiske användbart, utan att medföra de olägenheter, som vadarne. Visserligen kan med sättgarn icke fångas så mycken fisk, som med vaden; men deremot medtaga icke garnen sillynglet och blifva således ej för fisket så förödande som vaden. Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vaden saknar. De kunna nästan öfverallt begagnas och bottenvegetationen skadas ej af dem. Vaden är kostsam att anskaffa och underhålla samt fordrar betydlig manstyrka för att kunna skötas; garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan hvar och en fiskare torde kunna förskaffa sig sådana, och icke större, än att han, med obetydligt biträde, kan handtera desamma. Då det, efter hvad sålunda förekommit, är sannolikt, att det sätt, hvarpå sillfisket idkats i Bohus Län, varit, mer än tillfälliga omständigheter, verkande dertill, att den större sillen aflägsnat sig från kusten, svnes det ock troligt, att ett bättre förhållande med denna näring skall inträda, om den bedrifves med mera omtänksamhet och under beräkning att, i stället för en rikare, men sällan inträffande afkastning, erhålla en måttlig men säker. Efter hvad erfarenheten ådagalagt, har sillfisket varit mera gifvande efter 2 till 3 år på hvarandra följande strängare vintrar, under hvilka år, då sillen ofta söker stränderne, sillynglet under den egentliga fisktiden, eller Februari och Mars månader, varit oåtkomligt med vadarne och fördenskull fått oantastadt ökas och tillvexa. Om det ytterligare i några år lemnades i fred, egde man således ej ogrundad förhoppning, att antalet af fullmogen sill skulle i Bohuslänska skärgården tilltaga, helst det visat sig att sillen i äldre tider gått på hösten in i skärgården.
Assignationerne, säga de, skola straxt inlösas, men 3 Procents Öbligationerne innom 5 Ars tid utan Ränta. Men denna Rän - 48 Dm 17 Martti, / m. ta utgör ingenting mindre än nära £ af Capi* talet j utom den betydliga förlust lör Innehaf* varen, att ej straxt kunna begagna den 3 en förlust kanske vida större än den gifna Rabattenj icke blott för den Handlande, som be* hofver dem i sin rörelse, utan ock för mången annan, som, i behofvet stadd, nödgas säl* ja dem kanhända till 50 å 60 Procent, och likväl hafva 3 Procents Obligationeme gällt lika med Assignationerne i handel och vandel. Eller är den, som emottagit en 3 Procents O* bligation, meta felaktig, än den, som mottagit en Assignation af san.ma hand? bägge ägde de ju samma förtroende till samma Utgifvare, och den, som nu har en 3 Procents Obligation, kunde lika lätt äga en Assignation^ det är blott slumpen, och icke dessa Sedlars större eller mindre Credit, han skulle hafva att tacka för sin lycka. Eller månne Utgifvaren af en falsk Assignation är en Man af större heder, än Utgifvaren af en falsk Obligation, och böra derföre hans Sedlar honoreras? När dessa Obligationer ägt samma förtroende i allmänna Rörelsen, som Assignationerne och Banquens TransportSedlar, så bör det hvarken anses o. klokt eller oredligt, att hafva ägt dem , allraminst som de , som kunnat och bordt hindra deras utelöpande, och bättre än han känt deras hallt, icke blott tillåtit dem, utan ock genom offenteliga åtgärder och gifven decharge 6tadgat deras Credit. I alla falla böra de, som äro lika felaktige, lika behandlas, så vida det icke är blott en bländande skuggbild, utan en Den 17 Martti, /. m. 49 en verklighet, att vi lefva i ett civiliseradt Samhälle, der alla äro lika inför Lagen och lika ansvar skyldige för sina gärningar. Men, säger man, Assignationerne innehafvas af den delen af Allmänheten, som minst kan tåla någon förlust.
Utskottet den 20 Maji 1829. Utlåtande, i anledning af gjorde an\ • märkningar vid Utskottens Betan - a6 Lagsamt Allm. Bcsv. o. Oec. Ltsk. Ull. JL.o 28. kande JN:o i5, rörande vackt fråga, dels om föreskrift för Konungens Befallningshafvande att till Justitiae-Cancelleren och Justitiae-Ombudsmannen insända exemplar af kungörelser, sorn Konungens Befallningshafvande utfärda, dels 0111 inskränkning i Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens Invånare till sammankomster och muntliga förhör m. m. T ill Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi-Utskotten har Utskottens Betänkande N:o i5 blifvit af Högvördige PresteStåndet den 9 sistlidne April åter-remitteradt, i anledning af anmärkningar, som flere Ledamöter inom detta Stånd framställt emot samma Betänkande, så vidt det angår här ofvan upptagne frågor; men enär enligt ankomne Protocolls-utdrag, Betänkandet redan blifvit af de Irenne öfrige Riks-Stånden bifallet, och, jemlikt 87 § i Regeringsformen samt 3 punkten i 4p § af Riksdags-Ordningen, tre Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut samt åler-remiss från endast ett Riks-Ståud Lagsamt Allm. Besv. o. Oec-, Vtsk. Ull. N.o 28. in i dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition; så anse Utskotten, vid sådant förhållande, de emot Betänkandet gjorde anmärkningar icke föranleda till något vidare yttrande, än alt, hvad serskildt angår den af Herr Cöntracts-Prosten Hullström väckte fråga om olämpligheten deraf, alt Konungens Befallningshafvande bibehållas vid den, genom Kongl.
Det var således sannt! det var han! Han tillslöt åter ögonen och satt länge på detta sätt; plötsligt steg han upp och gick häftigt flere hvarf omkring rummet. Edvard Starling ... Jane Starling! nu hämnens J på mig! Han fortsatte sin vandring och stannade framför en stor spegel; länge stod han så, betraktande sig sjelf; derpå utbrast han, liksom talande till sin egen bild: Robert Suffridge, vet du att du i ditt hus har Edvard och Jane Starlings son? Nå, du bleknar icke? nej. Dina kinder äro dertill förut redan alltför bleka. Han fortfor med allt större häftighet: Robert Suffridge, Lord Suffridge af Abbey-Hall, begriper du då icke att hans son, att deras son är här och älskar din dotter? Känner du ej blod på dina händer? Har du ej mer något samvete? Är du icke mera en menniska? Är du en sten? Känner du ingen ångest? Kan ditt hjerta ännu klappa? Har du glömt allt, den hemska natten, den dystra skogen? En man gick ensam längs allén ... natten var mörk ... du följde honom ... han hade röfvat din lycka, du skulle hämnas, du skulle genomborra hans hjerta. Minnes du det? Du framtog knifven ur din barm, der du hade den gömd. Du kastade dig öfver honom, du stötte till ... blodet sprutade mot ditt ansigte ... då ryste du; men natten var mörk ... plötsligt trädde månen fram ifrån ett moln och blickade på dig ifrån himlen, liksom ett stort öga ... Du började springa och då du upphann din boning, trädde du in der liksom en tjuf, för att ej blodet måtte ses på ditt ansigte och dina händer. Hvad vann du, Lord Suffridge Intet Men då den dödes minne förföljde dig, lyckades du bringa ditt samvete till tystnad; och nu ser du på dig sjelf, på mördaren, och du ryser icke? O Suffridge! Suffridge! du fruktar då icke något? Om han med ens komme och sade till dig: "gif mig ditt blod, ty du har tagit mitt?" Allt eftersom Lorden talade, blef hans blick mer och mer förfärad; han såg sig förstulet omkring åt alla sidor.
I öfrigt och angående sjelfva hufvudsaken, eller behofvet och nödvändigheten af Armeens lönereglering, är jag förekommen af Grefve Brahe och Herr Nordenfalk, hvilka så fullkomligt utredt ämnet, att jag icke behöfver derom vidare yttra mig; och Herr von Hartmansdorff har, i34 Den 5 October f, tn. jemte instämmande i de förstnämnde Herrarnes bevisning, att vi böra verkställa den af Kongl. Maj:t föreslagne Löneregleringen, äfven visat, att vi kunna, det viii säga, hafva tillgångar till att sätta den i verket. Jag inskränker mig alltså till att yrka bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition i ämnet; och får endast såsom min reservation tillägga, att jag beklagar, alt Rikets Ständer icke antagit Kongl Maj:ts Nådiga förslag, att de till Militairens löner indeldta räntor måtte till SlatsVerket indragas och hela Befälet förses med contante löner. Den dag kommer, då Ständerne med bekymmer skola erinra sig, att De sjelfva, genom afslag till denna Kongl. Proposition, för en längre tid försvårat, om ej alldeles tillintetgjort, möjligheten af en verklig ordnings införande vid Armeens Befäls löner, äfvensom tillbakasatt tiden för ordnings vinnande i våra Kamerala, nog betänkliga, förhållanden. Med detta förklarande, såsom min enskilta reservation emot Ständernes berörde beslut, anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall på den summa Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslår. Herr Hjerta: Den besynnerliga vändning ämnet nu fått, visar bäst de svåra följderna af Representationens misstag. Redan vid i8a3 års Riksdag framställde jag behofvet af en förändrad organisation af Armeen, Den 5 October f. m. 155 som icke hade för afsigt att ådraga Staten några ökade utgifter, utan inrättandet af en fredsfot, och en krigsfot. Regeringens nu framställda förslag till lönereglering för Armeen visar bäst, huru olämpligt aflöningssättet i sin tillämpning nu är både för Staten och de löntagande.
– Ah – Louise förstod. Hon tryckte ansiktet hårdt i sina fingrar. Plikten låg där klar som en vattendroppe. Men håglös lojhet kröp öfver hela hennes varelse. Så förfärligt att gå från dörr till dörr och blifva utsparkad – inte blott det, men att hundra gånger om dagen spänna hvarenda nerv ... – Jag vill hellre skölja buteljer. – Men det står du inte ut med 8 timmar om dagen. Samma kväll måste Louise, då Tore dröjde, gå ensam ned till middagen. Matsalen var osnygg, utan mattor, gesimsen öfver eldstaden grå af inbitet damm och tallrikarnas yta betänkligt skinande. Luften ångade af lökoch flottmättad vienerkokning. Genom den öppna dörren till förstugan kom kväfvande värme från en stor kamin, framför hvilken hängde veckans tvätt, hopplöst grå i koldammet. Vid bordet sutto en mängd glada unga människor och skreko om hvarandra på fem, sex olika språk. I fru Hensels populära pensionat kom och gick folk natten igenom, spelade kort sedan luckorna tillstängts och skämtade fritt öfver nya världens puritanska idéer och eviga grönsaker, kokta i vatten. Maten var flottsåsig och mjöldöst. Stimmet stod i taket, endast värdinnan, en liten ungerska med mjukt väsen och små smutsiga händer, hade väderkorn på sina senast anlända gästers smak och lutade sig nu förtroligt mot sin favoritgosses stolkarm, lade hufvudet på sned och lyfte fingret leende och bannande: – Fy fy, inte tala illa om Amerika, vi komma ändå alla hit och vi resa inte härifrån. En ung flicka med milda orientaliska ögon och fina melankoliska drag passade upp. Hon var hvit af brist på luft, rörde sig automatiskt med de kupiga ögonlocken sänkta och log ett ytterligt trött leende. – Ezra tigger mig så förfärligt efter blommor till balen, men jag säger henne, att det minsann inte är tider för blommor – hördes fru Hensels timida stämma. Ezra smålog lika trött; det var svårt tänka, att hon kunde »tigga så förfärligt» om någonting. En af herrarna rusade fram på golfvet och bugade sig djupt. – Tillåt mig ha den äran, fröken Ezra.
Utskottets framställningar uti punkterna 81 och 96, hafva likaledes godkänt Utskottets yttrande i Nioliosjunde punkten, innefattande hemställan, att Rikets Ständer ej måtte bifalla Doktor Emanuelssons motion om beviljande af en årlig pension å 300 R.dr åt Privatläraren Abraham Dahls enka, Fanny Maria Dahl, född Chatillon. Deremot är Utskottets framställning afslagen af Presteoch Borgare-Stånden, hvilka för sin del anvisat det äskade pensionsunderstödet. Afven denna fråga, deri två Riks-Stånd stadnat emot två, bör således genom Omröstning afgöras och dertill föreslår Utskottet följande voteringsproposition: »Den, som, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat, anser ett för Privatläraren Abraham Dahls enka, Fanny Maria Dahl, född Chatillon, föreslaget pensionsunderstöd af 300 R:dr årligen icke böra å allmänna indragningsstaten uppföras, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer å allmänna indragningsstaten tillagt bemälda enka, för hennes återstående lifstid, en årlig pension af 300 R:dr.» 15:o Uti punkten Etthundra hade Utskottet förklarat, det Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka bifall å en inom Preste-Ståndet af Doktor Söderberg uti väckt motion gjord framställning, att det pensionsunderstöd å 375 R:dr årligen, som vid 1853—1854 årens riksdag beviljades aflidne Konrektorn vid Wisby högre elementarläroverk Jacob Eberhard Lyths enka, Christina Elisabeth Anna Lyth, måtte, sedan hon i Maj månad innevarande år aflidit, på dessa makars trenne efterlefvande oförsöjda barn, sönerne Per Gustaf och Johan Axel samt dottern Emma Carolina, öfverflyttas. Endast Bonde-Ståndet har giliat hvad Utskottet i berörda utlåtande anfört.
Bifölls-, N:o 82, i anledning af väckt motion om öfverlåtelse till Haparanda stad af Capitaines-boställel viti Norrbottens F ä It jaga re-corps, Hapaniemi, NT:o 1, i mantal: Återremitterades-, N:o 83, i anledning af väckt motion, rörande Waxholms stads invånares besittnings-rätt tili derstädes befintliga tomter och lägenhetei : Bd Jolis; N:o 84, i anledning af väckt motion, angående befrielse för en del hemmansegare i Hortlax by från erläggande af t i Hök 11 ings-ska tt: Bifölls; N:o 85, i anledning af väckt motion, angående upphörande af rusthållarnes vid Cavalieri-regemenlena åliggande alt utgöra s. k. trosspassevolance-afgift: N:o 86, i anledning af väckt fråga om utbekommande af ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landt-räntmästaren J. Alm: Bifölls; N:o 87, i anledning af föreslagen lindring uti vilkoren för de till odlings-företag inom åtskilliga län meddelade stats-bidrag: Bifölls; N:o 88, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förre Departements-Chefernes vid Genera 1-Tull-s ty reisen, Presidenten af Bi/lberghs och Canzli-Rådet Valerii befriande från ådömdt ersättningsansvar i målet, rörande den efter aflidne Uppbörds-Tullförvaltaren Finer vppade balance, dels serskilde motioner, i fråga om beviljandet af enahanda eftergift för förre Kamererare!!, Kammar-Rätts-Rådet Winroth och förre Controlleuren Middendorff: Återremitterades; och N:o 89, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett ytterligare anslag af 4,000 R:dr årligen till understöd för rustoch rotehållare i Jemtland: Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkanden och utlåtanden:
V i d sådant förhållande måste hos barnet, om än omedvetet, den föreställningen rotfasta sig, att det icke är så noga med sambandet mellan lefverne och lära. nedom om den s. k. ljudmetoden, hvilken jag hört mycket prisas. D e t utmärkande för denna metod är, att lärjungen bibringas kännedom om de ljud, bokstäfverna beteckna, och ej blott om dessas namn. Vokalljuden äro alldeles lika med namnen på sina motsvarande tecken. Med de öfriga språkljuden är forhållandet annorlunda, I namnet på t. ex. bokstafven s (äss) förekomma tvänne ljud, vokalljudet ä samt ett hväsljud. Just detta sistnämnda är det, som tecknet s representerar. Man kommer lätt nog underfund med, hvilket ljud hvarje särskild konsonant betecknar, om man från hans namn frånskiljer det däri ingående vokalljudet. M a n skall då finna, att flertalet konsonantljud uppkomma genom olika utandningar samt rörelser med tungan, underkäken och läpparne, utan att ljudbanden i struphufvudet behöfva vara i verksamhet. — Innan den egentliga läsningen begynte, lärde jag barnen att efter gehör skilja på de olika ljuden i kortare ord. Tillika fingo de öfva skrifning af bokstäfvernas (skrifstilens) grundformer. Sådana förekomma i snart sagdt hvarje » förskrift », hvarför jag anser det onödigt att beskrifva dem. Härefter vidtog den egentliga läsningen. För själfva lärogången är det öfverflödigt att redogöra, ty i hvilken som helst af de många läroböcker, som i detta ämne under de senaste åren utkommit, är vägen så väl utstakad, att några svårare misstag i detta hänseende knappast kunna äga rum. J a g vill därför endast anmärka, att konsonanterna skola omedelbart sammanläsas med vokalerna utan fö- regående stafning. Redan under första lektionen kunna på detta sätt mindre ord » läsas rent », och detta lysande resultat gör barnet mycket nöje.
Leijonhufvud, Bengt Carl Fredrik. D 1233. » von Strokirch, Jean Paul Fredrik. J> 1468. » Stedt, fullm. Hr Ribbing, Erling. 1) 1500. » Hjelmstjerna, Claes August. » 1528. » Gyllenram, Henrik Gustal. 0 1648. » von Bahr, Carl. 1) 1703. » Blomcreutz, fullm. Gr. Posse, Knut. » 1736. B. » Hallenborg, Bolivar Magnus. » 1805. » Stjernspets, Pehr Arvid Henrik. » 1975. ); Scheffer, fullm. Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir. V 1988. ö Adlersparre, Rudolf. » 2063. n Nordenfalk, Carl. 2114. a Nordensvan, Otto. 2144. » Rosensvärd, Johan Henrik. ii 2231. » af Burén, Didrik Pontus. » 2245. u von Hedenberg, Ludvig August. W 2333. » Oldevig, Hans Fredrik. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 7 e. m. In fidem, O. Brakel. Thorsdagen don 30 Oktober 1862. Plenum kl. i 6 e. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, till följd af R. o. Au:s i gårdagens plenum fattade beslut, nu korarae att uppläsas de tal, Hr Gr. o. Landtm, vid R. o. Ad:s underd. helsnings - Den 30 Oktober. 37 uppvaktningar hållit till IJ. M. Konungen och H. M. Enkedrottningen, D. D. M.M:rs Nådiga svar derå samt Hr Gr. o. Landtm:s tal till H. M. Konungen å Rikssalen; hvarefter de ifrågav:de talen upplästes och lydde sålunda: Till H. M. Konungen: Stormägtigste, Allernådigste Konung! Då R.