Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då 2 Cap. 6 §. bestämmer de vid Skiftes-förrättningar biträdande Gode 5,6 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV-o 226. Männens arfvode till 1 R:dr Banco orri dagen, inberäknadt underhållet, hafva Rikets Ständer, med afseende å den tidspillan och besvär, Gode Män, genom berörde åliggande, ofta i den brådaste tiden, måste vidkännas, funnit billigheten fordra, att enahanda arfvode blefve dem tillagdt, underhållet oberäknadt. Beträffande föreskrifterne i 5 Cap. 3 §. hafva Rikets Ständer ansett ändamålsenligt och lämpligt att, på sätt stadgadt är i skiflesmål, utlåtande af Landtmätaren, jemväl i fråga om rågångstvist, meddelas, lill upplysning för den domstol, som bär att densamma pröfva, äfvensom att en praescriptioustid bestämmes, inom hvilken tvisten bör fullföljas, emedan ett längre uppehåll alltid har menligt inflytande på skiftet, och exempel icke saknas, att delegare, i afsigt att hindra skiftet, gjort rågångsfråga stridig och derigenom satt skiftes-sökanden i nödvändighet alt, fastän en sådan fråga varit bo ö ö 110m likgiltig, för alt få slut i saken uppträda som kärande part, och således oskyldigt åbringas de med rättegången förenade kostnader.
Propos., StatsUtsk. dessförinnan, genom ärendets återförvisning, försättas i tillfälle att föreslå någon viss tid för den äskade öfverlåtelsen. I annat fall skulle någon ledamot här föreslå samt R. o. Ad. för sin del nu stadga en sådan tid; men detta sätt att gå tillväga vore ej det sedvanliga och förefaller mig icke heller lämpligt, emedan all beredning af ett ärende rätteligen bör försiggå inom Utsk. Af denna anledn. anhåller jag vördsamt om återremiss af merberörde Betänk. Den 11 Augusti. 213 Hr Bildt: Då det måhända torde vara mera öfverensstämmande med de vanliga formerna att frågan återremitteras och jag nyss, när jag hade ordet, yrkade enkelt bifall till K. M:s Propos., så förenar jag mig med Frih. Cederström samt anhåller fördenskull, att ifrågavande Utlåt, måtte varda till Utsk. återförvisadt. Propos. till bifall å Usk:s Utlåt, blef härefter framställd, men besvarad med IVej, hvarpå R. o. Ad. förklarade sig anse de gjorde anmärkn:ne föranleda lill återremiss. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s nedannämnde d. 2 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 201, i anledn. af R. St:rs år 1853 församlade Revisorers Berättelse, ang:de Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1850 och 1851, dels ock rör:de åtskilliga vid behandlingen af 1851 års Revisorers afgifna enahanda Berättelse för åren 1848 och 1849, jemlikt StatsUtsk:s Utlåt. N:o21, upskjutne frågor; N:o 202, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., i fråga om afsöndring af jord från f. d.
(Rgs Afd.j) Ridderskapet och Adeln har, under den 8 innevarande månad, till Stats-Utskottet återremitterat det af Utskottet, jemte ofvanberörde Memorial, afgifua förslag till Pieglementariska föreskrifter, motsvarande i:sla Afdelningen af det, vid sista Riksdag för Riksgälds-Contoret utfärdade Reglemente; men som detta Memorial, tillika med dervid fogade förslag, blifvit samma dag af de trenne öfriga Riks-Stånden godkändt, så anser Utskottet sig icke kunna, emot 75 §, Riksdags-Ordningen, till vidare behandling företaga och Rikets Ständers ytterligare pröfning underställa de, i afseende på ifrågavarande sålunda redan gillade reglernentariska stadganden, inom förstbemälde Riks-Stånd gjorde framställningar. Stockholm den 25 Maj 184 r. STOCKHOL M , Elucns och Granbergs Tryckeri, 1. Stals-Utskottels Utlåtande, N:o 548, 1 N:o 548. Anfc. till Exp. Utsb. den 29 Maj 1841, kl. 12 mida. Utlåtande, i anledning af äterremiss å Memorialet N:o 463, angående Statsbrist summan. (C. A.) Det af Stats-Utskottet under otvannämnde N:r afgifne Memorial med framställning, angående resultatet af Statsregleringen samt beräkning afStatsfyllnadssumman m. m., har af Preste-Slåndet blifvit lagdt till handlingarne, men af de 3:ne öfrige Riks-Stånden återremitteradl.
Af Jernvägs-trafikstyrelsens underdåniga berättelse ser man ock. att, för hela riket taget, persontrafiken år 1862 inbragt 54i proc. af hela inkomsten, under det attår 1864 persontrafiken inbragte blott 53t\j proc. af det hela; då deremot godstrafiken år 1862 inbragte 45| proc. af det hela; men år 1864 46J proc. af det hela. Som man ser, inbringar således persontrafiken ännu visserligen mer än hälften af hela inkomsten; men det är godstrafikens procenttal, som är i stigande, och snart skall derföre godstrafiken bli den, som inbringar den vida största delen af hela inkomsten. Denna min öfvertygelse är ock ej heller ett blott hugskott, den är grundad på andra länders erfarenhet, der persontrafiken, till börja med, inbragte vida mer än godstrafiken; men der förhållandet snart blef omvändt, såsom det äfven hos oss snart blir. Som norra sträckningen, hvilken möjliggör bibanan från Filipstad, just är utstakad med afseende på godstrafiken, så är jag, äfven ur synpunkten af den inkomst den skall komma att gifva, lifligt öfvertygad, att denna sträckning är den rätta. Mycket skulle kunna vara att tillägga ang:de dels de s. k. strategiska skäl, som tala för den ena eller andra sträckningen, Den i 4 Mara f. m. 303 äfvensom om den kanske knappt allvarligt menade bibanan till Olme. Jag vill dock ej längre upptaga R. o. Ad:ns tid, utan slutar med en fråga: tror någon, att den södra linien verkligen skulle kunna kommit i åtanka, såvida staden Carlstad ej funnes? Och hvad är då egentligen Carlstad? Ett mycket aktningsvärdt samhälle, utan tvifvel, och för hvilket jag hyser den största respekt! men statistikens siffror äro omutliga, och Carlstad är dock ej annat än en småstad på 5000 innevånare, en ganska obetydlig liten trästad — och som till på köpet — just då den behöfdes, haft den artigheten att brinna upp! Jag hemställer, om det för en sådan orts skull är skäl att rycka jernbanan från sin rätta sträckning, då den kan hjelpa och rädda
Uppå flerp af mig anförde skäl, behagade Ridderskspet och Adeln afslå Utskottets Förslag i detta afseende, ochRiddarhusSecreteraren äfvensom öfrige Tjenstemän förblefvo vid deras medfödda Representationsråttighet, en rättighet. som endast, på vissa uti Lagarne föreskrifna sått, k n deni trånkånnas; en rättighet, so u alla framfarna Ridd n husSecreterare, ifrån den första, som hette Ridder." husen, opåtalt utöfvat. Grefve Spens har uti dess inom Utskottet yttrade särskilta mening s.å Den 2 Junii, utförligt och grundligt visat obilligheten och o* lämpligheten af att beröfva RiddarhusSecreteraren ifrågavarande rättighet, att dervid icke kan vara något att tillägga, och kan jag det så mycket mindre, som Grefven, ehuru omständligare, hufvudsakligen grundat sin öfvertygelse på samma skål, hvilka af mig anfördes år 180g, Jag får således helt och hållet instämma uti Herr Grefve Spens’s i Utskottet afgifne särskilta anförande uti ämnet: men dock tillägga, att jag tror Ridderskapet och Adeln skulle lämpligen kunna föreskrifva, att deas Secreterare ej må kunna väljas till Ledamot i Utskott eller till Elector, ett vilkor, som erfarenheten vid sista Riksdagar kanske gifver Ridderskapet och Adeln anledning att bestämma för dess Secreterare ; men detta år ock den enda inskränkning, som, enligt min tanka, bör kunna göras uti en Adelsmans förnämsta och numera enda prerogativ. Friherre Boije, Ludvig: Den personliga vänskap jag hyser för nu varande Riddarhussekreterare, och den öfvertygelse jag har, att hvarje rättighet för honom personligen icke skulle kunna annorledes ån berömligen begagnas, bör likväl ej tillbakahålla den tanka jag har i saken, som år att ett verks, ett Stånds betjening aldrig bör tillika vara Ledamöter deraf.
Utom de många basreliefer här finnas, är isynnerhet arbetet för Valhalla, det tyska Pantheon, som konung Ludvig uppfört vid Donau nära Regenshurg, ett prof derpå. I Schwanthalers atelier fanns redan en stor grupp, bestämd för ett af byggnadens gafvelfält, färdig i marmor, föreställande Arminii seger öfver Varus, «die Herrmanschlacht». Det är intressant att jemföra denna grupp med de Eginetiska i Glyptoteket. Ingen vill väl förneka dessa en ojemnförligt skönare form, än hos figurerna i den förra. Men likaså onekligt är, att denne röjer mera frihet och omvexling i grupperingen. Handlingen i de grekiska konstverken är fördelad mellan två och två personer, och dessas ställningar äro utstuderade, athletiska positurer, enformigt återkommande. Herrmansstriden deremot är ett helt, och figurernas ställning så omvexlande, som deras olika deltagande i densamma fordrar, bestämmes af handlingens enhet såsom ändamål. Grekernas fånigt leende ansigten i bredd med dessas uttryck af vrede, vildt mod, ångest och medlidande, bilda de största kontraster. Dock äro här så väl ansigtsuttryck som ställningar icke nog kraftiga och lefvande, så att blott det hela, icke hvarje bild för sig, gör intryck. Till följe häraf saknas äfven den högre formskönhet, som karakteriserar de grekiska verken. Här röjes en anda, som blott är lånad, blotta sträfvandet till en djup patriotisk medkänsla för tyska namnets storhet och dess triumfer, hvilken icke ännu finnes i nationens medvetande, och den bristfälliga formen är ett uttryck deraf. Emedlertid skulle förf. anse, att äfven i denna skapelse, ehuru i mindre grad, samma sträfvande röjes, som i det tyska måleriet, att nemligen, med undvikande af all formhärmning, ur en djup uppfattning af andan arbeta ut en motsvarande form. För likheten i tendensen med dessa arbeten nämna vi äfven den ofantliga, 54 fot höga, Bavaria, det personifierade Bayern.
Det uppdrag Herr Gr*fve von Schwerin föreslagit skulle mig lemnäs, får jag vördsamt undanbedja mig, och hoppas att det icke måtte åt någon enskild person anförtros. Just det exempel sista Riksdagen härutinnan företer, har afskråckt mig och fÖrmodeligen något hvar, att lemna en enskild man ett dylikt uppdrag. Långt bättre år att uppdraga inseendet öfver tryckningen åt en auctoritet; orh jag hemställer derför, om icke HÖgloflige Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att, då RiddarhusUtskottet nu snart sättes, åt detsamma öfverlemna ifrågavarande befattning, samt, att den blifvande RiddarhusDirectionen kunde anmodas fullborda, hvad af tryckningen vid Riksdagens slut möjligen kan återstå. Undertecknad Riddarhus-Secr eter are: Sedan Herr Grefve von Schwerin inskränkt sitt yrkande dertill, att Riddarhus-Secreteraren skulle hafva befattning med tryckningen endast intill dess RiddarhusUtskottet blifvit organiseradt, vill jag visserligen icke undandraga mig sådant, och vågar äfven hoppas, att under denna korta tid uti uppdragets behöriga verkställande kunna lyckas. Jag skall derföre, om Höglofl. Ridderskapet och Adeln så befaller, härutinnan med största nöje efterkomma des* önskan. Grifve De la Gardie, Jacob: Som «£ Den *5 Januarii. Grefve von Schwerins yttrande och den farhåga han synes åga, den tanka möjligen kunde uppstå hos Ridderskapet och Adeln att samma långsamhet sorn förut, kunde inträffa, om inseendet Öfver tryckningen lemnades åt RiddarhusDirectionen, anser jag mig såsom Ledamot deraf böra upplysa, att Directionen aldrig haft sig uppdragit ombesörjandet af tryckningen utaf sista Riksdagens Protocoll, och att Directionen blott åtog sig inseendet deröfver, når den enskilde man, åt hvilken denna befattning ver anförtrodd , brast i sina skyldigheters fullgörande.
Kämparne blefvo allt ifrigare, och fredsmäklarne voro beständigt i fara att komma till skada vid deras oberäkneliga rörelser. Emellanåt stannade angriparen för att göra sin vanliga fråga: »hår har du min hökass?» — hvarpå, alltid följde det oundvikliga svaret. Och så fortsatte de igen. Håkan blef allt häftigare i sina försök att slå den andre omkull, och det syntes, att han skulle få öfvertaget. Vid en af de plötsliga vändningarna fick pojken sig en knuff för bröstet, så att han satte sig i gatan med en fart, så att det sade »qvack» i kroppen på honom. Han började skräntjuta, under det han långsamt vände sig på fyra ben för att komma upp igen. I den ställningen blef han stående ett ögonblick, med händerna utbredda i gatsmutsen. »Far, far!» satte han i att skrika, »der ligger jär hökass!» Slagskämparne stannade. »Hår ä’ han?» sade fadern. »Här, unge’ vöjnen.» Pojken kröp in under vagnen och drog fram tvistefröt, som fallit ned inne vid väggen. Kämparne släppte sina tag. »Näggu om ja’ har ta’t din hökass», mumlade Jöns som en sista protest. Kassens egare stod handfallen och flat. Så lade han hufvudet på sned, med en lång sentimental blick på sin motståndare. »Jens, — Jens», sade han med gråten i halsen, »du och jag, vi ha ju alltid va’t vänner?» »Jaggu har vi så!» ropade Jöns med känslofullt ädelmod och slog sin näfve i den andres framsträckta labb. En omfamning följde. »Jens, nu ska’ vi ha förlikningssyppen», sade Håkan rörd. »Lars, gack ätter ett halfstop.» »Nej min gud å själl gör ja’ ej!» svarade pojken så fermt som en utanlexa. »Så la voss gå hän på gästgifvaregården då», sade Håkan och ville taga sin försonade trätobroder om armen. »I skullen ha pisk i ställed, jära förbannade föllehonga!» skränade pojken, som nu fick syn på sina kläder.
Alt med de förra menas stöld, har ej undfallit Utskottet; men Utskottet har ej förbisett, dels att det lagrum, hvartill förevarande mom. hänvisar, talar om den, som sljal ur bref, och ej om olofligt tillgrepp ur bref, dels ock att orden olofligt tillgrepp ingenstädes i lagen förekomma såsom liktydiga med stöld, i hvilket afseende de deremot blifvit begagnade och kunnat begagnas af Lag-Beredningen, med hänsyn till dess å stöld upptagna definition; Och då det till förekommande af missförstånd, är lika nödigt all i detta morn. omnämna inbrott i afsigt att stjäla, som den genom inbrottet vunna afsigten, torde redactionsförändringen hafva gillig anledning. Antages hvad Utskottet nu föreslår i afseeode på bedrägeri, m. m. synes den önskan, Nils Svensson i sin motion uttryckt, vara uppfylld; men deremot har Utskottet ej ansett sig kunna intaga det af Per Erik Andersson påyrkade stadgande till förekommande deraf, att icke någon må blifva bedragen af omyndig förklarad person genom okunnighet om bans o myndighets—tillstånd. Ett sådant ovilkorligt stadgande skulle nemligen uppenbarligen strida emot den civila lagstiftningen, hvad angår omyndigs förbindelse och den skyldighet, som tillhör hvar och en alt skaffa sig kännedom derom, huruvida den person, med hvilken ban inlåter sig i affärer, är sin egen målsman eller ej. Ur den tredje afdelningen, som innefattar gemensamma bestämmelser har Utskottet uteslutit 47 och 49 §§ belt och hållet samt den 50 § till en del. Den 47 § bar Utskottet nemligen ansett öfverflödig. Att den, som begår brott, skall ersätta den skada, han genom brottet förorsakat, ligger i sakens natur. Derom bar aldrig någon tvekan inom -lagskipningen uppstått, oansedt någon bestämd föreskrift derom ej finnes. Men tvekan kunde åter i många fall inträffa, derest man nu gaf en bestämmelse i föreslagna syftningen.
Enär eu fullständig och ordnad samling af Sveriges gamla offentliga handlingar icke blott medför synnerligt gagn för den historiska forskningen, utan äfven är af serdeles vigt för serskilda städer, landsorter och slägter,■ såsom innehållande deras urkunder, ofta vidrörande gamla rättsfrågor, som, enligt hvad erfarenheten helt nyligen gifvit vid handen, kunna ega ett afgörande inflytande på nutida rättsförhållanden, anser Utskottet sig ega skäl att understödja motionärens ifrågavarande framställning, och får i följd deraf a) tillstyrka, att Rikets Ständer må till Kongl. Maj:ts nådiga disposition ställa ett belopp af 1,000 R:dr banko, att användas såsom kostnads-ersättning för nödvändiga resor och skrifvare-biträde i och för utgifvande af en 4:de volym af Svenskt Diplomatarium. Då genom afritning af qvarvarande sigiller vid redan aftryckte och i de utkomna delarne af nyssnämnde verk intagna handlingar, detsamma skulle erhålla en behöflig men hittills saknad fulländning, tillstyrker utskottet äfven b) att Rikets Ständer må till berörde föremål jemväl anvisa eli årligt anslag af 200 R:dr alt, släldt till Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens disposition, i 3 år med tillsammans 600 R:dr från Riksgälds-konloret utgå. 7:o. Uti en inom Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitlerad motion har herr Lagergren föreslagit, att Rikets Ständer ville besluta att af allmänna medel med 5,000 R:dr inköpa en af philosophie magistern J. F. Widgren uti Brasilien gjord och derifrån hemförd större samling af växt-exsiccater. I sådant afseende har blifvit anfördt: att sedan bemälde Widgren, som i slutet af år 1841 åtföljde dåvarande Svenske och Norske generalkonsuln von Schantz till Brasilien, med denna befattning år 1845 upphört, begaf sig Widgren till detta stora rikes inre provinser för att der fortsätta de arbeten och samlingar i landets flora, som han under vistandet i hufvudstaden begynt.
Is befallning tryckas på särskilta blad och innefatta officiela underrättelser samt åtfölja Sveriges Postoch Inrikes tidningar, äfvensom tidning tillhörande plancher frie från stämpling. 3:o Vill utgifvare af annan periodisk skrift än tidning, eller af så kallad brochure, som utgöres af en tryckt afhandling, fulländad i eli häfte och som ej öfvcrstiger fyra ark, njuta portofrihet för afsändande deraf med posten inom landet, vare han, emot stämpel-afgifts erläggande och så vidt en slik afsändning icke anses föranleda till uppehåll i brefpostens ordentliga gång, dertill, efter särskildt medgifvande af General-poststyrelsen, berättigad; varande utgifvare, som för sådan periodisk skrift eller brochure åslundar portofrihet, pligtig att, innan något exemplar deraf afyltras, icke allenast en dylik sin åstundan anmäla i Slockholm omedelbarligen hos General-post-slyrelsen, och i landsorterne hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande eller, der de ej linnas, hos Stadens Magistrat, samt vid denna anmälan aflemna ett exemplar af den tryckta skriften, ulan äfven, derest porto-frihet af Geheral-post-styrelsen, efter pröfning af hvarje sådan anmälan, beviljas, låta mot ofvan stadgade afgift och på det sätt, föregående 2:ne momenter innehålla, stämpla hela upplagan af samma sitt arbete, dervid tillhörande plancher dock äro från stämpling frie; och kommer han, i händelse något exemplar af skriften eller broehuren anträffas oslämpladt, alt, likasom utgifvare af ostämplad tidning, vara underkastad ansvar, enligt hvad i 14 § finnes stadgadt. Då någon i landsorten anmäler sig lill portofrihet för periodisk skrift eller brochure, insände Kongl.
St. först bestämt, huruvida reella fonden tillåter utvexlingen. Min enskilda öfvertygelse är, att denna fond lemnar full säkerhet för realisationens framtida bestånd, äfven om utvexlingen genast företages. Det är på sådan grund och då jag föreställer mig, att BancoUtsk. icke kan hafva särdeles mycken svårighet alt genom ett generelt öfverslag granska, huruvida fonden hav tillräckliga realia för att börja vexlingen, jag vågar yrka återremiss på memor., med föreläggande för BancoUtsk. att, så fort sig göra låter, inkomma med betänk., huruvida reella fonden tillåter utvexling eller icke; ty derpå torde vexlingen bero och icke på några nya garantier. Jag föreställer mig, att realisationens motståndare vid detta tillfälle ej kunna bättre blanda sina kort, än då de oupphörligen yrka på nya lagar och garantier. Vi hafva likväl redan fastställt garantier och lagar för Banken i den akt och mening att derigenom fullkomligen trygga realisationens bestånd; och jag tror, att om R. St. blefye i tillfälle att fatta ett beslut om utvexlingsdagen, skola opinionerna och interessena jemnka sig. De, som nu framställa så många farhågor och yrka så mångå garantier, skulle troligen då blifva mindre ihärdiga, sedan de blifvit öfvertygade om omöjligheten att förhindra realisationens verkställande. Frih. Boye, Ludv.: För alla, som äro af den tanka, att realisationen är ovilkorligen en lycklig, en nyttig sak, för alla dessa personer är det också ganska naturligt, att de önska ett afgörande af tiden, då silfverutvexlingen skall ske; men för mig, som redan haft äran förklara, att jag ser realisationens nytta blott ur en vilkorlig synpunkt, nemligen såvida näringarna få något understöd, om de till följd af realisationen kunna öka sina produetioner; för mig, som tror, att Nationens tillstånd här utgör första frågan och Bankens den andra; för mig, som ömar för alla de olyckliga personer, hvilkas skulder kunna blifva uppsagda, och som finner möjligheten af uppsägningar på 70 millioner r:dr utan minsta tillgång till deras betalande; för mig är det icke likgiltigt, om tillfredsställande garantier för realisationens bestånd finnas, innan den går i verkställighet.
De skall var för sig avgiva sina yttrande till protokollet. Kungen äger därefter makt att fatta och utföra det beslut, som han finner nyttigast för riket. § 14 Över rikets krigsmakt till lands och sjöss äger konungen högsta befälet. § 15 Kommandomål må kungen avgöra i närvaro av den ämbetsman som givits befattningen. Det är hans ansvar att ärendet bereds och att han yttrar sig om konungens beslut. Har han annan åsikt än kungen skall han föra sina yttranden och råd till protokollet, som konungen signerar. Finner ämbetsmannen att företaget har en vådlig inriktning eller är grundat på ovissa och otillräckliga medel tillstyrke han att konungen kallar till krigsråd. § 16 Kungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt förbjuda, ingen fördärva eller fördärva låta till liv, ära, personlig frihet och välfärd utan att han är lagligen dömd. Ingen får avhändas egendom utan rannsakan och dom. Ingens fred i hans hus störa. Ingen från ort till annan förvisa. Ingens samvete tvinga utan skydda var och en vid en fri utövning av sin religion, så vitt han inte stör landets lugn eller åstadkommer allmän förargelse. Kungen låter var och en bli dömd av den domstol, varunder han rätteligen hör och lyder. § 17Justitierådet består av 12 sakkunniga män, som i domarämbeten må nyttjas. De utgör konungens högsta domstol. § 19 De äger rätt att utreda lagens rätta mening, när förfrågningar från domare kommer. § 20 I fredstid skall mål som kommer från krigsdomstolarna avgöras i högsta domstolen. Då skall två militärpersoner av högre grad delta. I krigstider förhålles efter krigsartiklarna. § 21 Kungen äger två röster vid mål i högsta domstolen § 22 I högsta domstolen kan mindre mål avgöras av 5 ledamöter, även 4 om de är överens. Vid viktigare saker skall 7 döma. I alla mål skall var minst 2 frälse och 2 ofrälse. § 23 Alla högsta domstolens beslut underskrivs av kungen. § 25 Kungen äger rätt att i brottmål benåda, mildra livstidsstraff och återge egendom som förverkats till kronan. Besluten fattas i statsrådet. § 27 Till justitieminister utser konungen en lagfaren man med erfarenhet av domarämbetet.
Ehuru stadens fattigvård bort känna icke ringa lättnad deraf, att gatuplaneringen och de många enskilda byggnadsföretagen i staden samt jernvägsarbetet lemnat rika tillfällen till arbetsförtjenst äfven för den mindre arbetsföre, hade dock utgifterna för fattigvården uppgått till 6,569 R:dr 34 sk. 6 ristBanko, deraf, fastän kapital fonden stigit till 11,263 R:dr 16 sk. samma mynt, nära hälften måst bestridas genom uttaxering. Äf arbetsoch uppfostringsinrättningen, hvars fond vunnit 50 procents tillväxt, så att den utgjorde 15,411 R:dr 5 sk. 4 r:st. Banko, bekostades med 2,701 R:dr 16 sk. samma mynt vård och underhåll åt 104 fattiga barn, af hvilka, sedan 13 efter slutad nattvardsläsning utgått, II försörjdes i arbetshuset och 80 genom utackordering hos välkändt folk i staden och å landet. Uti Novemberkassan, hvars fond qvarstod vid 12,290 R:dr R:gs, utgingo 958'/2 R:dr R:gs till uppfostran åt 22 barn af pauvres honteux. Sparbanken, som vid 1855 års början innehade, emot ' 3,225 motböeker, 377,540 R:dr 9 sk. 10 r:st., och under året inbekom å 694 böcker 189,084 R:dr 45 4 sk. 6 r:st, samt, enär årets räntor till deponenter stego till 20,402 R:dr 28 sk., och premier till insättare af så kallade arbetsklassen uppgingo till 168 R:dr 32 sk., men under året blifvit af deponenter uttagne 82,803 R:dr 17 sk. 4 r:st., vid årets slät borde redovisa 50^,392 R:dr 9 ski, hade deremot fordringar till belopp af 526,507 R:dr i43 sk. 5 r:st. och egen fond af 21,716 R:dr 27 sk., allt Ranko.