Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rätteg.balken rättvist, det skulle för den försummelse af embetspligt, Konungens Befallningshafvande i förevarande ärendes behandling låtit komma sig till last, Herr Landshöfdingen, hvilken då mera från det honom såsom Landshöfdinge i Malmöhus län anförtrodde embete erhållit nådigt afsked, till treskiftes böta så stort belopp, som motsvarade tre månaders landshöfdingelön, samt Landssekreteraren under två månader vara förlustig innehafvande landssekreteraretjenst med thy åtföljande löneinkomster; hvarförutan begge gemensamt skulle ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för Jakobina Wagnersdotters underhåll i häktet från och med den 19 Juli 1838 till oell med den 31 December 1848, uppgående enligt inkommen vederbörlig uppgift till 573 riksd. 7 sk. 7 r. banco, derå afdrag dock borde ske med så stort belopp, som belupe på den tid, då i Juli 1842 till den 28 påföljande September Jakobina Wagnersdotter efter verkställd rymning vistats på fri fot; men som hon frånträdt anspråk på godtgörelse för det lidande, henne genom obehörigen förlängda fängelsetiden tillskyndats, erfordrades deröfver icke vidare utlåtande. Af Herr f. d. Landshöfdingen samt Landssekreteraren äro underdåniga besvär öfver detta utslag anförda samt bero af nådig pröfning.
Pr. V Band,» <5 beri ii Hinn Ji ni. de särskilta Irägorne, stadgat sin öfvertygelse derom, hvad inalles inteckning är, efter närvarande förmer, och likaledes om hvad den borde och kunde vara; och betragtandet af dessa sex Betänkanden såsom ett helt, bör således åtminstone ej a» Utskottets Ledamöter misstyckas, Det är ostridigt alt hvar medborgare, enligt theorien, bör vara lika öförhindtad att grunda ett förtroende för sig hos andra, på hvarje egendom, söm han i samhället är erkänd att äga, och med hvars tillhjelp harl kan realisera löften. Den form hvarunder Staten underlättar för enskillt man ett sådant grundande af förtroende, eller* söm är detsamma, genom sin åtgärd gör realiserandet af deri enskildes löfte oberoende af hans enskilt» och just derföre möjligen föränderliga, vilja och förmåga, kan vara tvåfalldig och antingen bestå i fästandet af ansvar vid öuppfyllda förbindelser* i en bestämd påföljd för den per: json sorn brister, eller ock i ett serskillt åtas gande att besörja uppfyllandet örn så behöfs, i serskillt försäkran om tvunget eller frivilligt användande af de medel* hvarmed personen förmält sig ärna, i fall han ej annorlunda kan, verkställa det som han utläst sig till. Det förra löftet 3f Staten anses i icke o'- betydlig mohn grunda perfonalcrediten,det sednare är den enda grunden för ligheteh äf Statens åtgärd i det sednare afseendet mates likväl hufvudsakligen efter foljanne omständigheter: först 3 huruvida deri éi Deti 11 Junii J. mi 85 gendöm eller det medel att realisera löften , för hvars användande Staten uti det uppgifna fallet ansvarar, är noga bestämdt och beskrifva, och för det andra huruvida Staten sjelf ar mer eller mindfe^säker att kunna verkställa sitt åtagande och derföre iean lemna cin försäkran iner eller mindre ovillkoillg. Ty allt hvad Staten gör obestämdt, elier med villkor, är olämpligt, åtminstone så framt vilkoret sjelf icke är ytterst tydligt angifvit; dubbelhet pa-ssar Staten mindre än något annat.
Så t. ex. anföres, att »då af 1772 års klädestillverkning 24l/5 ainar belöpte sig på hvarje 100:de personer af landels befolkning, medeltalet af 1835—1837 årens tillverkning lemnade icke fullt 22% alnar för samma antal», hvarjemte Kongl. Kommers-kollegii berättelse för år 1846 upplyser, att förhållandet då ännu icke var fullt lika fördelaktigt som år 1772. Bevillnings-Utskottets Ullätande, N:o 13. 91 Man mäste således med kommitferade instämma deruti, »alt det 100-åriga förbudsskyddet icke förmått framdrifva ifrågavarande fabrikation till den utsträckning som för behofvets fyllande erfordras». Beträffande tillverkningarne af sidenvaror, segelduk, bomullsvaror och band, visa kommitlerades undersökningar enahanda resultater, nemi. att dessa tillverkningar inom landet sligit i samma mån, sorn förbuden emot deras införsel borttagits, eller de höga skyddstullarne blifvit nedsatta. »Af all väfnadsslöjd är förhållandet med bomullsmanufakturen dock mest i ögonen fallande». Under åren 1819 till och med 1824, eller sednaste tiden för den mest utsträckta, prohibitiva lagstiftning, var importen utaf såväl bomull som garn en obetydlighet, men sedan många slag af bomullsväfnader blifvit, mot i allmänhet måttliga afgifter, till införsel tillåtna, har importen utaf såväl bomull som garn, jemte tillverkningen inom landet af garn och väfnader, stigit till en förr icke anad höjd. Slutligen anföra kommitterade, »såsom exempel, att naturliga näringar kunna uppstå och förkofras, utan vilkoret af förbud, eller omåltliga afgifter, äfven en annan industrigren af icke ringa betydenhet, nemi. tillverkningen af papper». »Denna har aldrig varit skyddad mot utländsk konkurrens, annorlunda än genom en måttlig införseltull», och just derföre står den ock nu stark och blomstrande, ulhållande hvarje utländsk medtäflan».
A. 299. A. 317. XII. E. 65. — N:o 245. med förslag till volerings-proposilion, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om adöningen för Presidenlerne i vissa af Rikets Kollegier. X. B. 352. XI. A. 20. U. 185. A. 213. E. 245. — N:o 246. med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om beräkningen af SlatsVerkets inkomster. XI. B. 140. A. 148. XII. U. 34. XIII. E. 204. XV. E. 233. — N:o 247. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om jord-afsöndring från Eskilstuna kungsladugård till utvidgning af Eskilstuna, Klosters och Fors’s församlingars begrafningsplats. XI. B. 140. A. 148. E. 245. — N:o 248. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående jord-afsöndring från Carlbergs kungsgård lill utvidgning af Stockholms stads nya kyrkogård, samt plats för ett dödgräfvareboställe derstädes. XI. B. 140. A. 148. E. 245. — N:o 249. om beviljande af en gratifikation åt Ofver-Kommissarien N. A. Fredin, för af honom upgjordt förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method. XI. B. 140, 149. A. 159. — N:o 256. med förslag till sammanjemkuing eller voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande extra anslag till föremål, tillhörande 4, 6, 7 och 8 Hufvudtitlarne. XI. B. 185, 213, 219. A. 2'39. XII. U. 34. A. 119. E. 418. XIII.
På allmän sockenstämma i Rödön den 18:de maji 1856 blef bonden Jon Olsson i Wike, vald till fattigföreståndare, i ställen för bond. Olof Jonsson i Undrom, som detta förtroende sig afsagt. Fattig cassan förvaltas efter samma grunder som förut, och eger äfven fattigföreståndaren att uppbära samma arfvode, som förr, neml. 3 riksd. o. 16 skil. b:co. Fattigföreståndaren eger ock att förvalta den så kallade arbetscassan. År och dag som ofvan. Å socknemännens vägnar Olof Larsson i Häste, O. A. Staaff t. f. pastor. Måns Pehrsson Trusta, Lars Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 170–172, ÖLA. Vid underteknadt sammanträde i Häste den 19:de maji 1856 fattades följande beslut. Alla de som resterade för karls och [häst]dagsverkens utgörande vid Rödö kyrkogårds utvidgning och uppgräfning skulle enligt sockenstämmo protocollet af den 2:dra maji 1852, för hvart och ett af desamma betala en (1) riksdaler banco, af dem som ej villja godvilligt betala, uttages genom lagsökning. 2:o Vid dagsverkslängdens genomgående befunnos följande restera: Wike: bond. Edfast Ersson, ett hästdagsverke, inh. Måns Jonsson ett karldagsverke. d. Olof Jonsson ett d:o By: inh. Jonas Jonsson ett d:o 131 Olof Christiansson torp. Magnus Pehrsson Silje: orgelnisten Öberg, Silje: bond. Lars Ersson bond. Olof Jonsson, b. Jon Pehrsson, sergeant Lindström, Rödögården: torparen Hägerberg, d:o Halfvar Halfvarsson, d:o Kjällberg, Trusta: torparen O. Dahl, Häste: d:o Olof Ersson, Bergom: b. Hemming Nilsson, Nyland: b. Carl Hemmingsson, Lägden: b. Carl Larsson, Fanbyn: b.
Nu vankades Nationaloch Konstituerande Församling, allmänna val —allt hvad den orimligaste och mest förvända åsigt af denna stora monarkies förhållanden någonsin begära kunde. De bloddrypande frukterne, det nymodiga konstitutionella ursinnets oundvikliga följder, såg man i Prag och i Wien. Dä jag nämnt Ungern, så är här äfven stället att anmärka, huruledes man, i detta olyckliga land, i st. f. att med sans, pä Den 17 December. 249 utvecklingens viig, i tid afhjelpa felen uti dess urgamla statsförfattning, försökt sig i hastig nybyggnad. Nåväl! händelserna tala: en lycka ändock, om vid sjelfvållad vådeld, brandsprutorna lemnäs af en granne, nog högsinnad att icke begagna släckninghjélpen lill egen slem vinning. —- Ar likväl sådan hjelp, af grannar, i si g_ sjelf önsklig?—Är detta sinnelag hos dem alltid påräkneligt? — Äro de personligheter, som vid delta tillfälle verkat, i annan verldslig mening odödliga, än i den historiska? är politiskt ädelmod, under alla omständigheter lika förenligt med de styrandes pligter mot egen stat ? En förträfflig krigshär höll ännu, i fallet, den sammanstörtande Österrikiska monarkien: dock behöfdes biträde. Väl an! huru selder ut nu-, med statsförfattningen, med det före 1848 temligen ordnade drätselverket; med myntet; med alla förhållanden? ett århundrade skulle i dessa rika länder behöfvas för att betala 1848 års rus. Icke utan de vigtigaste skäl, af ingen sakkunnig domare misskända, såg den ädle Fredrik Wilhelm lil sig nödsakad, att först upskjuta förverkligandet af de utsigter till grundlagsenlig delagtighet i lagstiftning och beskattning, som han lemnat sitt i bildning långt framskridna folk, och att, sedan, måhända förverkliga dem icke alldeles i den mening, som de varit upfattade. Emedlertid sökte man, vid Provincial-Ständernes införande, att någorlunda sammanjemka det fordna med nutidens förhållanden; och dessa Ständer hafva, inom sina verkningskretsar, icke varit onyttiga.
(JJ. A~y I sammanhang med den af Kongl. Maj:t under den 6 sisth Augusti till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående åtgärder till behofvandes undsättning i missväxt-år m. m., har Kongl. Maj:?, för inhemtande af Rikets Ständers yttrande och beslut i ämnet, till Slats-Utskotlet öfverlemnat Assessoren Törnemans, på billighetsskäl grundade, underdåniga ansökning om fortsatt bibehållande å Allmänna Indragnings-Staten af hans, såsom Commissarie vid det numera upphörda Revisions-Contoret för Allmänna Magazins-ärendenas utredning, innehafde lön, 777 R;dr, med derunder inbegripne 74 tunnor spanmål, äfvensom Kongl. Maj:t, uti serskild Nådig Remiss af den 12 påföljde November, lill Utskottet öfverlemnat Revisoren vid samma Contor Nyströms underdåniga ansökning att på enahauda sätt bibehållas vid den af honom innehafda Revisors-lön, 497 R:dr 8 sk., med tillökning för 47 tunnor spanmål. Stais-Utskottets Utlåtande, N.-o qc 3 Uti infordrade öfver dessa ansökningar afgifne underdåniga utlåtanden af den 30 December 1840 och 27 September 1844, bär Kongl.
Arrendet innehades dä af Ryttmästaren ?ri!iiL2N8!ro!6 samt Can» cellie Räder Idre, som wid päföljande 1769 ärs Riksdag wunno, enligt Kongl. jLreswet den r z Mars 1770 den ändring deruti, att pä Ryttmästaren ?rimLsnskol^s begifwande arrendet, enligt 17g 1 ärs con» irael, i stället för perpetuclt ffnlle äga bestånd pä ivo ärs tid, om det utom andre milkor äswen med ätersäende af de 5000 Dr Snut pä pantffillingösumman, som mot det perpetuella comraerct är 1727 moro eftergifne, men hwilken summa utan ränta skulle innestå alla ivo ären och ej förr än wid deras och ar» renders stut till innchafwaren utbetalas. Derefter och sedan »vederbörande Landshöfdinge, lill följe af Kongl. Kammar-Collegii Circulaire Bref den 16 December 1777 hade älagt Acrendatorerne äfwen af Wenngarns Kungsgärd att betala arrendet » z D:rS:ml Riksdaler»,anförde Ryttmästaren krjnrrsnsllölä beswär deröfwer uti Kongl. Kammar-Colleginm, samt pästod, att, i händelse han pä anförde skäl, »fran denna beräkningsgrund ej erhöll befrielse, de pä gamla piMtffillingeri återstående zsvv D;r Smu pä rov8 Den i6 Dtcensbee. lika sitt mäste evalueraoch arrende förhöjningen derä afräkaas.
(Ja Dén i3 Janu;uii f, in. Den, sorn anser, att en lag för Rikets Ständers Bank, hvars inehäll sedermera kommer att hestämmas, bör upprättas, voterar Ja; Den det ej vill, vorar Nej; Vinner Nej, anses, med afslag å StatsBancooch LagUtskottens hemställan, i afseende pä upprättandet af en lag för Rikets Ständers Bank, Ridderskapet och Adeln besluta, att någon särskild lag för Rikets Ständers Bank icke erfordras, utan att de föreskrifter, som rörande bestämmandet af Bankens förbindelser må pröfvas nödige, endast höra uti Instructionén för BancoFullmägtige intagas. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komine klockan half till 6 i eftermiddag att for isättas. Voteringen börjades klockan 3 quart till i eftermiddagen, och befunnos efter voteringens slut, kl. half till a eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 72. A ej — 59. Den i3 Januari i f. in. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMcirskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att en lag för Rikets Ständers Bank, hvars innehåll sedermera kommer att bestämmas, borde upprättas. Herr Rosenqvist hade inlemnat följande, som upplästes: Då Höglofl. Ridderskapets och Adelns pluralitet, genom det nu fattade beslutet, efter min öfvertygelse, gjort en concession af Rikets Ständers rättigheter, anhåller jag att till Protocollet få antecknadt, att jag icke är bland deras antal, som hos samtid och efterverld kan räkna sig sådant till förtjenst.
Maj:t föreslagne att i tull-satserne innefattas, äro: algiften till handelsoch sjöfarts-fonden för varor, som införas; samt den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för inoch utförda varor beviljade tolag. Angående de flera andra på utländska handeln lagda afgifter till städerna, har Kongl. Maj:t anbefallt Kommers-kollegium att, efter vederbörandes hörande, inkomma med förslag till dessa afgifters upphörande eller utgående efter sådana grunder, som med tull-lagstiftningen närmare öfverensstämma. Frågan derom utgör emellertid nu icke föremål för Rikets Ständers pröfning.
Nea, demiens Rector; Uti hwilket Bestut de Nrespcctivc Med, Stånden stulle igenom Transumt af Protocollet wördsamt och wänligen inbjudas att sig med Preste-Ständet förena» Ull supra. S. DHwad Riksens H-öglost. Ständers Allmänna Beswarsoch Dcconvmic-Ulstott heinställt och tillstyrkt uti desi den 24 dennes uplästa Memorial, angäcndc det Förstag, att den under Kiigstidcr pa Regeringens Befallning scquestcrade, fienden tillhörige Egendom, af hwad bcstcst-, fenhet som häldst, äfwensom nägon wisi andel af Sftpp och Gods, som af KoimlMant och Kronans Drlogs-Flottor upbringas, mätte efter försäljningen och belcppcts nets sättande i Rikstns Ständers Banguc, oförryckt tillhanda hällas de Swcnsse Undersätare, hwilka wid krigets utbröt^ antingen i fiendens hamnar eller genom uxbringningar nägot Den 17 April. 643 nägot förlora, samt att Convoy Eommistariatet kunde UPdragas befaitningcn med sädane ärcnder; blcf af PresteStändet gilladt; Hwarom wördsam och wänlig underrättelse stulle Respective MedStänden och bemälte Utstött lemnäs. S. D. Efter uplasande af Högloft. Riddcrstapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den 2g bennes, rörande StatS-Utffottets Betänkande» angäende Publique Hus och Byggnader sä i Stockholm son, i Landsorterne, förenade sig Preste - Stander med Högloft. Ridderstapet och Adeln om r:o
Jag skulle ändå icke alls bestrida hvad som i detta afseende blifvit anfördt, om jag icke trodde att desse directeurer, som man på ett eller annat vis måste förskaffa sig, nekade att åtaga sig ett sådant uppdrag utan en ganska dryg aflöning, hvars högre belopp medtager privatbankernes vinst, och då är det äfven slut med privatbankernes uppkomst. Hr Aminoff: Jag vill visserligen icke vara envis i det påstående jag förut gjort, att denna ansvarighet skall först taga sin början sex månader efter sedan banken är försatt i utredningstillstånd. Jag går gerna in på ett jemkningsförslag och antager det af Hr Rosenblad framställda, hvari tre månader äro utsatte. Men orsaken hvarföre jag icke kan ingå på en kortare tids bestämmelse är verkligen icke för banken allena, utan äfven för det allmännas skull, ty ju strängare lagen är för banken, ju kortare den tid, inom hvilken ett bancobolags direclion, såsom här är i fråga, ställes i ansvarighet, ju strängare anser jag också att de åtgärder mot bankens gäldenärer skola blifva, som af samma direction, i följd af bolagets för densamma utgifvande instruclioner, komma alt vidtagas i afseende på lånerörelsen, dir det, såsom TJtsk:n härföreslagit, alt i samma ögonblick, som en sedel icke inlöses, bankens directeurer skola vara exponerade för lagsökning, så tror jag att banken icke utlånar sina sedlar på de villkor, som kunna vara fördelaktiga för låntagaren, utan äfven der kommer ett sådant stadgande att inverka, d. v. s. att lånen ske på några få månader och kanske med tre eller fyra dagars uppsägning, på det att lånen må kunna indrifvas då medel saknas att inlösa bankens förbindelser har aldrig ansett någon fa ra kunna uppstå; men det behöfves någon tid för att sammankalla bolaget och besluta huru grundfondshandlingarne skola användas, hvilka troligen ändå ej behöfva begagnas; men de måste hypothiceras såsom säkerhet för det större lån, som banken då behöfver upptaga.
Den 7 Augusti e. m. och en Talare icke yttrade sig mer än två gånger i hvarje fråga, kunde väl sådant ske, men nu då man eger rätt, att tala så många gånger man vill, och 8 å io äro åtminstone icke ovanligt, så lemnar jag derhän, om det är möjligt, att föreskrifva en sådan viss lid. Friherre Cederström, Jacob: Då RiddarhusSecreteraren är den person, som i detta lall kan lemna ett yttrande, hvarpå Ridderskapet och Adeln med mesta till Förlit bör fästa afseende, anhåller jag alt Herr RiddarhusSecreteraren mätte yttra sig Öfver möjligheten deraf. Hans Éxcellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Mig synes, att Utskottet väl utsträckt detta stadgande längre, än förra RiddarhusOrdningen, enligt hvilken sådane anmärkningar, hvilka till återremiss föranleda, borde af Talaren innan nästa Plenum skrifteligen till Protocollet aflemhas; men 8 dagar kunna verkligen behöfvas. När man ser, huru mångdubblade göromålen äro, och huru många yttranden afgifvas, synes mig hvarken rättvist eller möjligt att begära af Secreteraren att uppsätta allt med den hastighet, som förut. Mig har synts, att man denna Riksdag vidtagit en ändamålsenlig åtgärd, då hvar och en blifvit satt i tillfälle, att till genomseende få sitt Den 7 Augusti e. m. yttrande hem till sig. Af detta skäl önskar jag bifall till RiddarhusUtskottets förslag. Herr von Hartmansdorff": De skäl Herr Tli am anfört, tror jag icke vara alldeles grundade. Om man talar 7 gånger, och en qvart hvardera gången, så gör detta intet större besvär, eller tidsutdrägt, än om man talar en gång i 7 qvart oafbrutet, såsom det, vid sista Riksdag, hände med en Ledamot, hvilken yttrade sig i frågan om TullBevillningen. För öfrigt hemställer jag till Ridderskapet och Adeln, om man icke borde söka författa RiddarhusOrdningen i öfverensstämmelse med Riksdagsordningen. Jag påminner mig, att ett beslut i afseende å delta ämne redan vid denna Riksdag blifvit faltadt. Herr Tham:
Hennes man hade en dag sagt upp tjänarne, med undantag af en piga, och då hennes mor kom till henne, hade hon att förtälja, att hon af sin måg underrättats att han äfven sagt upp våningen. » Det har icke f-n råd att bo som en prins med inkomster som en torpare », hade han sagt, och hon kunde tillagt, att han äfven yttrat: » Jag hade gift mig med en guldklimp, men fick en fattig jordklump. » Blifven allena, knäppte den sjuka ihop sina hvita, afmagrade händer, och bad, öfverlemnande sig åt hängifvelsen till honom, den högste, som lisar när han slår, som leder allt till det bästa. Och ögonen förblefvo torra, men där brann i dessa en glans, som hade ett öfversinligt sken, en glans af religiös hänförelse. I den stunden var hon ej i denna världen. H o n hade något högre och anammat någonting bättre. Det gick nu hastigt med tillfrisknandet, ty nu var vilja inom henne, viljan att bli stark. Och då hon väl var återställd, börjades förberedelserna till flyttningen. D e flyttade från dockhemmet till allvarshemmet, en liten våning om tre rum vid en aflägsen gata. » Där är utrymme nog, se ' n vi ingen kassakista har längre », sade maunen, som från den förre eleganten, alla unga damers förtjusning, blifvit något malproper och hvars ansikte skvallrade om ruckel och nattvak. Den unga frun arbetade så godt hon förmådde. Hon hade genom forna relationer fått renskrifning, ty hon hade en elegant och vacker handstil, men allt, hon förtjänade därpå, räckte ej långt till hushållet, och för hvar gång hon begärde penningar af mannen, blef det uppträde, så att hon helst undvek det utan hellre mottog af modren, fastän denna själf hade det mycket knappt, ty faderns affär hade varit så undergräfd, att han ej kunnat bjuda eller fått något ackord, utan måste gå ifrån allt, från rubb och stubb, och nu på gamla dagar lefde af att föra böcker för andra och af understöd från en frände och vän, som han förut själf hjälpt.
Man har väl här yttrat, att klubbornas och pålyxornas tid är försvunnen; men samme värde ledamot, sorn yttrat detta, Hr Leficn, skulle måhända motsätta sig, alt Sveriges allmoge försågs med för tidens krigsbruk tjenliga vapen på annat sätt, än med villkor, att de skola förvaras uti de stora vapendepoterna. Kanske lian skulle göra det, om man också ställde till honom frågan: ”om klubban, pålyxan och skäcktan under Svenska folkets fordna strider lör sin frihet mot en utländsk öfvermakt hade skolat tagits från Rikets fästningar och förråder, och icke hvarje bonde, när det gällde Rikets försvar, hade kunnat tagit dem från sin egen vägg; hvad hade Sverige då varit? Hvartill hade då det brinnande mod tjenat, som Wasa uppväckte hos Dalkarlarna och hela Sveriges allmoge?” Men han skall icke göra del, icke neka, att Svenska allmogen åtminstone får sig tilldelade de gevär, hvilka annars 8ro fördömda till slopning, 0111 han kan inse, att ulan denna åtgärd, ulan denna så småningom tillvägabragta öfvergång tili en nationalbeväpning, till ett, jemte den stående och på hvad ineller utrikes punkt som helst rörliga hären, på allmän beväpning grundadt nationalförsvar, skola vi uti en strid med vår mäktiga granne gå under, skola de af Svenska allmogen, sorn vilja värna sitt fädernesland, falla snart sagdt vapenlöse; så b il den allmoge, som stridde för Finland, utan andra vapen ä 11 sina fogelbössor, uti en iidel och afundsvärd, meli för sitt fädernesland gagnlös strid. Nog känner och minnes den varde ledamoten hur Finland förgäfves stridde och förblödde; kanske lian erkänner, att detta ej vaiit fallet, om man kunnat tillvägabringa en nalionalbeväpning, om grunden dertill förut blifvit lagd, 0111 gevären och vanan vid att handtera dem förut allmänt bland allmogen hade funnits.