Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammarcollegii instruction finnes åter det stadgande införd t, att om tvist uppstår om mantalsskrifningsstället för personer, hvilka kunna komma att ligga fattigförsörjningen till last, skall frågan derom gå från Konungens lief:h:de till Kammar-colhm. Dessa stadganden hafva understundom blifvit så förstådda, att äfven frågor af sistnämnda beskaffenhet, eller de, som egentligen tillhöra Kammar-collegii pröfning, hafva blifvit bänvisade till Kammarrätten samt der jemväl upptagna. För att undvika tvetydighet i förevar, fall, skulle jag tro det vara bäst, att utesluta de sista orden, eller utbyta strofen : med besvärs hänvisning till K. Kammarrätten, emot någon annan, som bättre uttrycker saken, och jag vågar för min del föreslå, att denna punkt må blifva af följande lydelse: ”Uppstår fråga om den ort, der någon skall skattskrifvas, profves deu af Konungens Bef:h:de, hvarefter saken fullföljes, på sätt författningarne stadga.” Då har icke bevilln. förordn. något bestämdt stadgande härom, och komma de af K. M. utfärdade föreskrifter för de båda embetsverken att lända till efterrättelse. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få instämma både med Hr Aminoff och Hr Printzensköld. Om första mom. finge följande lydelse: Hvarje skattskyldig skall ovillkorligen i mantal uppföras och taxeras, der han bosatt är, eller till nästa fardag flyttar, så tror jag att stadgandet vore riktigast. Det skulle eljest möjligen kunna hända, att de, som nu ett år hafva vistats i liufvudstaden för riksdagens skull, blefve, ehuru de höra till landsorterna, skattskrifne här, med flera sådana olämpligheter. I afseende på ao8 Den i o O c t o b e r f. m. besvärshänvisningen, tror jag det vara så mycket rikligare, att införa de ordalag Hr Printzensköld uppgifvit, som Ständernes företag att gifva besvärshänvisning, i sådana mål sorn dessa, lätteligen kan föranleda misstag och olägenheter, på sätt Hr Printzensköld anmärkt. Hr von Rosen:
43 med i 5o delar, så väl dc: som i andra lyckligare orter; hvem vet icke, att det är dea hästa jorden sorn är mest bebodd, och dea sämsta winst; icke får man bedöma folkets förmåga att dråga allmänna tyngder, i förhållande till dess innehafvande ödemarkers vidd, ly på det sättet skulle man blifva tvungen att antaga, att de minst be badda Lappmarkerna ära de kraftfullaste provincerne. livad Jemtlands åkerbruk beträffar, så är det allmänt bekant, att denna olyckliga province får räkna långt flera oell svårare missväxtår, än någon annan province i Riket, hvilket faller så mycket mera svårt, som landets medelpunkt ligger 20 mil ifrån närmaste sjöstad, hvarföre spanmål och andra nödvändighetsvaror måste belastas med en lång landtransport. Sedan jag sålunda i korthet sökt vederlägga de skäl, hvarå Kongl. Collegierna tillstyrkt bibehållande af 800 soldater och 100 man lill häst i Jemtland, på hvilka skäl Kongl. Maj:t grundat Dess Nådiga Skrifvelse till Rikets Högloflige Ständer af den 22 sistiidne Februarii, N:o 3g, deruti Kongl. Maj:t, på de af Kongl. Collegierne uppgifne skäl, i Nåder yttrat, alt någon ytterligare minskning al nurnerstyrkan ej är påkallad af Provi licens verkliga behof: återstår för mig att visa förhållandet emellan hvad Jemtlands rotering nu är och hvad den borde vara: För närvarande underhåller landet 800 man till fot och — - — 100 dito till häst bör underhålla - enligt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ofvanstående uträkning, ("sora är enlig med Rikets Högloflige Ständers sista beslut) hvaruti äroinberäknade alla hemman i Jemtland, och således äfven rusthållshemman, belöper allt som allt - 3o5 i/3 man samt för det förut erhållna Statsbidraget 6666 Rdr. 3s sk.
°* 1 « 3 — tn - 0 K.? Underårige. o. « ? 7 3^(0 01 <s ? 5‘ Stjernborg Öfversten N. N‘ Dess Fru 54 år ♦ 2 2 4 38 år Inspectoren Eric Grönberg 36 år, Dess Hustru 29 , , . ♦ 2 1 1 Rättaren Anders 23, född ” 1796 Dess Hustru ig • 2 1 Kammarjungfrun Catharina ig, Hushållerskan Potta 25 .l ♦ 2 Betjenten A. Nyberg 22, född y 1797, Kusken F. På ägorna boende personer upptagas härefter med deras ålder, utom Torpare och Jord -innehafvare, som införas sist efter Hemmans-ägare och brukare. För alla Manspersoner som höra till UtskrifningsManskapet antecknas deras födelsedag och år, på satt ofvanföre visas. fLit. A, till N;r 17 i Bih. till RiksSt. Prof, tgt7_i_tgiS, j;te Saml< Häftas näst efter samma Nummer.) Formulair N:0 2. (A.) Uppgift till Mantalsoch Skattskrifningen i N. N. Socken för år 18 • ■ Namn. Undertecknad Har ett Burn med SidenTapeter, ett dito med SidenMeubler, ett dito med Meubler af Utländskt Träd. Dricker Vin och Caffe; Spelar Kort; brukar ett FickUr. Hustru ...» Dricker Caffe; nyttjar Sidenkläder och ett FickUr. Hemmavarande Söner: N. N. Dricker Vin och Caffe. Ett Fick* Ur N. N. Dito Dito Pupillen N. N. Dricker Vin och Caffe. Nyttjar ett FickUr Hemmavarande Döttrar och Pupiller: N. N. Dricker Caffe. Nyttjar Sidenkläder. N. N. Nyttjar Sidenkläder.
De hafva utgått från en hel annan princip, än som tillhör detta ämne. Frå - 4Q9 Pen ?5 November f, in gall är här endast om ersättning till sådane personer sora under en loflig handel förloj at sin Egendom, och derföre ej åtnjutit det skydd de bordt, äga. Ej om sådane, hvilka genom vågsamma Speculationer , eller derigenom att icke halva iaktta-? git Författningar och föreskifter, sjelfve varit vållande till sine förluster, —I afseende på förra fallet, kan jag icke annat än anse som ett af de heligaste vilkor för SamhällsContractets Jielgd , ”skydd och säkerhet till Egendom och Person,” Der det skulle upphöra att yara gällande, återfölle man från Civilisationen i Barbariets tillstånd, — Också erkännes denna samhäUs-pligt af alla närvarande Stater, Då ett lands fredliga medborgare, utan sitt förvållande, på loflig väg lida förluster, har alltid Staten sökt förskaffa dem ersättning. Så är fallet för närvarande i England, Sista utrikes posten medförde underrättelse, att Regeringen lyckligen slutat en Negotiation med Spanien, rörandeuppbringningar, gjorde af detta lands Kapare, och att den såmedelst beredt egne undersåtare utväg till ersättning. Herr von Hartmansdorff har anfördt ForhåUanderna med Barbaresk Nationerna, Sjelfve dessa förhållanden synas mig som stöd fö*? principen af ersättning, Europas Stater underkasta sig tribut till dessa folk, hos hvilka ej rätts-principerna erkännas, för att derigenom skydda egne undersåtare i deras nytlige handels-företag. Den 55 November fm. 493 Öfvergående lill ifrågavarande särskilda fall, synes så mångå talande skäl vara framdragne, att Rikets Ständer säkerligen ej lära neka den ersättning., sorn de rält-sö kande enligt Riksens Ständers, sedan 11 år tillbaka, fattade Beslut, ägt ali anledning alt förvänta.
Likekälle8 vicl jönsten: /nc/e/t/le /^ö>r6?r i ll3emm3N8-nantor ock 462 Un 4 Irorn 3,iio: clenal 3ooo kiln keiälinas som ^alkelpenninZar. r ^///^ stane! i^ ränta (k^cl^^^^ kese pennin^an) l5: ^onro/remma/rst ^»/'F/ro/menr, i mtl, 2 1/2 mil frän Oötkeko'A (in6s!8t pä kesepennin^sn), utannsn^eraclt pä 3o än lVäii älielsastan i8ii, mot 156 1/2 />Kk smör, att, eker in^elninAskasvanens ^o<1t6nn»ncle, lelverenas in natura i Oötkekor^ ellen ketalas mecl penningar elter ZiliA mailicssänA, ä 5 k:«1n 782: 24 — elerat 600 k:cln kenälinas 80m kesepenninAar. X,'o?ro-ä>?b^r O^e/Ae/r, 2 mil frän OotkekonA (i^^Elcl pä kesepennin^ar), utai ren6enael i 1 i sersliilclta botten pä 3o än, k än älieltastan 181 1, mot 158 l 5 1/2 K smön, att utrönas pä lilia sätt som ljurkolmens anrencls, ä 5 k:8r 7Z3: 4^- '—' ^ 3/8 Olli llän stselen, 1 mtl. Xnooosäteni.
Hvarföre skall man så betunga den ena korrespondenten mot den andra, derföre att lian icke finner sig i eller har tillfälle att skaffa sig ett sådant mynt-representativ? Jag kan icke finna någon princip i ett sådant förfarande. Jag medgifver, att frimärkens anbringande å bref medför stor lättnad för Postmästarne, men om det är ett besvär för dem, då portot erlägges kontant, och detta besvär ålägges dera af Staten, så bör Staten också vidkännas ersättningen derför. Icke skola de beskrifvande betungas med afgifter, i synnerhet då, såsom jag redan anmärkt och Frill. Cederström äfven medgifvit, afgiften kommer att drabba den på landet boende mindre bemedlade korrespondenten, i st. f. den, som liar mesta tillgången att gälda med. Jag kan icke godkänna den princip, som ligger lill grund för detta förslag. Det är en orättvisa, ty den, som vill betala efter taxan, skall äfven vara berättigad att göra det. Det är en inkomst, som Staten skall hafva, men sättet för dess erläggande bör icke vara betuqgande för dem, som skola densamma utgöra. Om Staten vill införa ett medelporto, så må Staten godtgöra Postförvaltarne det besvär frimärkens påsättande å bref dem föror - 412 Den 16 Auguti é. m. sakar. Att i allmänhet dessa frimärken komma att förosaka en mängd korrespondenter en ökad i st. f. en minskad utgift, torde man nödgas medgifva, derföre att man icke sä noga vet, hvad ett bref han väga, om det t. ex. innehåller 2 pappersark, ty delta -beror af arkens finare eller gröfre beskaffenhet. För att utröna vigten af brefven, måste man hafva vågskålar å postkontoren och samma besvär upstår då som nu. Om jag nu i förmodan, att ett mitt bref väger endast 1 lod, påsätter detsamma alltså ett frimärke, men brefvet vid inlemnandet å postkontoret befinnes väga 2 lod* skall jag då vara skyldig, att för det felande frimärkets åsättande betala Postförvaltaren 1 sk.
Santesson j deruti, med fästade afseende ä nödvändigheten deraf, att de särskilde ordningar och LagUtskotttt: Betlinkandtw; 421 PollceFörfattcingar, som af Kongl. Majit* Befallningshafvande i olika Län utfärdas, särdeles sådane som angå flere an Lånets innevånare, och skola efterlefvas der, äfven af öfrige dit kommande Svenska undersåtare och fremmande, blifva 1 möjligaste måtto sins emellan öfverensstämmande, hvilket ej hittills iagttagits, enär icke allenast olikheter utan ock understundom fullkomliga stridigheter skola funnits uti Oeconomiska Författningar i ena Länet, emot dem som i andra Län blifvit påbudce, hemstålles, att Ekonomiutskottet måtte inkomma med Förslag, huru öfverensstämmelse uti sådane Författningar skulle, utan hinder uti sakernas administrativa gång, beredas och bibehållas; och föreslår Herr Santesson i detta ändamål, att närmaste Läns Styrelser med hvarandra communicerade deras hvar för sitt Lån utgifne Författningar, samt 2, 3 å 4 Läns Styrelser sedan förenade sig om, att en gång hvarje eller hvartannat år, vid öfverenskommande sammanträden, öfverse och så nära som möjligt förena, hvad som vöre skiljsgtigt, hvilket ännu närmare skulle kunna jemkas då Landshöfdingarne nästan allmänt vidRiksdagarne sammanträffade. Till LagUt skottets särskildta handläggning. 6:0 Memorial af Herr W. J. Bagge, som deruti anförer, att, enär SjöTuIlsRätterae, med undantag af Stockholm ooh Gö - LngUtskottets Betånknnden, theborg, utgöras af TullFörvaltarén, Controlleuren samt tvänne Rådmän, hvilka i de fleste Stapelstäder äro illiterate, det torde vara förlåtligt, om en Part mi stror en dylik
Uppl. o.godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 1 Sept. 1833J Preste-Ståndet d. 2 — •—* Borgare-Ståndet d. 2 — —- Bonde-Ståndet d. 19 Dec. — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande lndeldta Inf anter i-Regementer nes beklädnad. s. A. k; Sedan Riksens Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 13 Junii 1818, angående föreslagna ändringar i beklädnadssättet vid IndeldtalnfanieriBegementerne, anhållit, att, vid nästföljande Riksdag, en fullständig berättelse om verkställigheten måtte meddelas, på det Riksens Ständer lunde komma i tillfälle, att utlåta sig, huruvida några förändringar i detta beklädnadssätt ansågos nödige; så har JB. K. M., genom Nådig Remiss den i5 nästlidne April, till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnat E. K, M:ts och Rikets Krigs-Collegii berättelse om hvad i detta ämne blifvit tillgjordt, jemte Chefens för Helsinge Regemente särskilda underdåniga anmälan, rö-] rande angelägenheten deraf, att Stats-Verkets år-J liga bidrag till Soldat-beklädnadens anskaffande, hvilket, under den förflutna tiden, i anseende till Rotehållarnes vägran, att i utgörandet af samma beklädnad deltaga, befunnits otillräckligt, inåUe tills yidare utgå till^okadt belopp. 458 Underdåniga Skrif valser.
För min del finner jag obilligt, alt sådane personer, hvilka genom särskilda resolutioner fått sig tillagd rättighet att försörja sig med det handtverk de hafva lärt, utan att likväl äga rättighet att hålla verkstäder eller salubodar, skola såsom borgare taxeras, och jag får derföre för min del föreslå, att det tillägg måtte göras i denna §, att alla de personer, som på grund af särskilda K. resohr eller förfatln-.r äro berättigade att utöfva det handtverk de sjelfve lärt, ulan rättighet att hålla verkstäder eller salubodar, skola taxeras på samma sätt som Kronans handtverkare vid amiralitetet, eller med 2 r:dr b:co påföras bevillning. Frih. Raab: Jag vill visst icke neka, att jag i hufvudsaken 112 Den 4 December e. m. skulle vilja instämma uti den åsigt, som af Fril). Boye blifvit framställd och af Hr Aminoff understödd, men jag vill erinra mig, att vid ett föreg-.de plenum blifvit förklarad!, att inga andra frågor kunde göras till föremål för beslut i Ståndet, än de, om hvilka det antingen varit motioner väckta, eller hvarom fråga inom Utsk. blifvit väckt. Jag hemställer till R. o. Ad., om icke en sådan förut uttalad åsigt lägger hinder i vägen för upptagande af de förslag, som nu blifvit här framställda. I anledn. af detta yttrande, erinrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att hans förklarande icke varit sådant som Frih. Raab uppgifvit, utan deremot innefattat, att H. Ex, ansåg R. o. Ad:s ledamöter vara berättigade alt yrka förändring i allt hvad som förekom i den föreslagna bevilln.författn.; men hvad deremot beträffade Frih. Cederströms, Thure, nu framställda yrkande, finge H. Ex. tillkännagifva, att det afsåg en fråga, som icke förekom i Ulsk:s förslag, och således, derest Frih. Cederström fortfore i sitt yrkande, borde anses såsom en ny motion. Hr Aminoff: Jag tänkte hemställa till Frih.
Utan tvifvel äro också svårigheterne stora; och ingenting vore naturligare, än att lemna dem derhän, om ej ämnets vigt vore ännu större. Men att se fäderneslandet blottstäldt för en icke mindre våda, än den, som här är i fråga, måste vara tilli äcklig uppmuntran, att icke vika för svårigheterna, utan att hafva försökt, hvad mot dem uträttas kan. Jag kallade lagens gamla förmynderskap helsosamt. Jag mente, att det var så till sin grund och sjelfva sitt väsende, icke att det så var i sin utöfning eller sina stadganden. Hvad lagen innehöll, blef vanmäktigt, efter mångens tanka derföre, att det var för mycket. Antingen är detta sannt derföre, att allt var för mycket, och rätteligen ingen ting borde vara stadgadt, eller ock är det ogrundadt; och då är troligen sanningen den, att lagen hade stadgat för litet. Den hade kunnat blifva verksam, i fall den varit fullständig; och genom sin ofullständighet blef den kraftlös. Vare nu härmed huru som helst; i det skick, saken kommit, är det ett vidt utseende företag att ens uttänka en lag, som skulle kunna bota det onda; än svårare måste det blifva att bereda framgång och efterlefnad åt en sådan lag. Jag har försökt att tänka mig grunddragen dertill, och fått dem sådana, att deras framläggande vore hopplöst, så länge man ej hade att påräkna en fast och enhällig öfvertygelse, att en lag i denna rigtning är för allmän välfärd oundgänglig. Men denna öfvertygelse kommer säkerligen icke förr, än förödelsen hunnit nog långt framskrida, för att ej mer af någon kunna betviflas. Häraf har jag dock icke bordt låta afhålla mig att arbeta för en sådan öfvertygelses förberedande. Och jag skall ännu tillägga några anmärkningar, hvilka synas mig böra komma i betraktande, om och när verket en gång skall företagas. Till en icke ringa grad har en ändamålsenlig skogshushållning blifvit försvårad genom vårt skiftesverk, särdeles efter enskiftenas införande.
Bibliotheket, med antalet af böcker och tjenstemän vid Universilets-bibliolhekeu; sä tror jag visserligen icke, allman skall linna det K. Bibliotheket vara mest vanloltadt. I alla fall har vid detta tillfälle Konungen, som begärt anslag till böcker, icke äskat något sådant till tjenslemäns aflöning. Hvad skill bar då enskild motionär alt. yrka delta personal-anslag? Jo, lycket att det behöfves. Men sädane tycken hafva vi något hvar fält undertrycka, nar Konungen icke ansett lämpligt alt begära anslag för personalen. Såsom President i Kammarrätten har jag anmält behofvet af åtskilliga tillökningar; Konungen har icke funnit skäl att derpå fästa afseende, och jag har icke ansett mig tillständig! att såsom enskild motionär väcka fråga derom. Med flera andra presidenter och chefer förhåller del sig likaledes. Vilja nu andra enskilde ledamöter här föreslå en annan reglering, än Konungen begärt för K. Bibliotheket, så ser jag ej annat, än alt chefer, eller enskilde medlemmar af cmbets - Den 6 November f. ni. 67 verken köra lika väl kunna väcka motioner oni anslag, oell hvar slutar då statsreglering™. Jag anhåller om afslag ä motionen, oell alt Ståndet, mätte bifalla StalsUtskis betänk, sådant det är. Hr Ekströmer, Carl Johnn: Jag är egentligen före kommen af lir von Hartmansdorff. Utan alt vilja bestrida beliofvet af ökad tjenstemannapersonal vid K. Bibliolheket, anser jag likväl icke detta behof böra bli föremål för Ståndens pröfning för det närvar. Om den nu befintliga personalen icke skulle vara tillräcklig för Bililiolhekels vård, sä är ju den utvägen öppen, att derom göra anmälan hos Konungen. Antingen har en sådan anmälan skett, och Konungen ansett att behofvet icke påkallade en framställning om ökadl tjenstebiträde, eller har en dylik anmälan icke skett. Det senare vore en oformlighet. Det är en sanning, alt ett ökadt antal böcker fordrar eli ökadt antal personer för deras bandhafvande, men delta behof inträder icke förr, än böckerna kommit bil.
5:o af den 4 Februari 1863 angående upphäfvande af föreskrifterna om den s. k. fattigprocentens utgående från sterbhus (23.) 1863 den 28 April blef ifrågavarande förslag, efter Högsta Domstolens hörande, af Kongl Maj:t gilladt och Nådig Författning i ämnet utfärdad under den 16 November samma år. 6:o af den 4 Februari 1863 angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter (18 ) 1863 den 17 Februari blef skrifvelsen i Stats-rådet anmäld och lagd till handlingarne. 7:o af den 18 Februari 1863 angående val af Justitie Ombudsman och dess suppleant (25.) 1863 den 10 Mars i Stats-rådet anmäld och lagd till handlingarne. 8:o af den 18 Februari 1863 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående pension från Allmänna Indragningsstaten åt Justitie-rådet A. F. Gyllenhammar (30.) 1863 den 17 Mars i Stats-rådet anmäld och blef afsked Justitie-rådet Gyllenhammar då beviljadt, 9:o af den 18 Februari 1863 angående förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning m. m. (34.) Förslaget blef den 24 Mars 1863 i Stats-rådet anmäldt och beslöt Kongl. Maj:t, att infordra dels Städernas magistraters uppgifter å beloppet af den inkomst magistratspersonerne under senast förtlutne 5 år genom ifrågavarande sportler uppburit, dels ock huruvida städernas innevånare vilja åtaga sig, att bereda magistratspersonerna ersättning för upphörande af nämnde sportler; varande dessa uppgifter ännu icke till Kongl. Majit fullständigt iukomne. 10:o af den 28 Februari 1863 i fråga om upphäfvande af 11 Cap. 2 § Kyrkolagen rörande påföljderna för uraktlåtenhet att begå Nattvarden (44.) Efter Högsta
Ett ådömdt straff af den beskaffenhet, att frihetens förlust för en viss tid är det enda eller hufvudsakligaste, som med straffet åsyftas, berättigar fången att under strafftiden blifva behandlad vida mildare, än de fångar, som gjort sig skyldige till någon af de svårare straff-arter, deri såsom en väsendtlig del af bestraffningen ingår arbetstvång i lörening med alla de försakelser och umbäranden för öfrigt, som den brottslige måste vidkännas, för att straffet, såsom i lagen svårare ansedt, jemväl i verklighelen må blifva strängare och mera afskräckande. I det förslag, som nu för Rikets Ständer framlägges, har derföre skilnad blifvit gjord emellan svårare och lindrigare ensamhetsfängelse. Det förra, som är afsedt att endast begagnas å sådana gröfre brottslingar, som Blifvit dömda till straffarbete eller till det deremot svarande, i våra äldre lagar upptagna, straffet af arbete å fästning eller tukthus, gör fången underkastad hela den stränghet i behandling, som cellsystemet erfordrar, men påkallar äfven, till följd af denna stränghet, å lagstiftnin gens sida den försigtighet att icke i tillämpningen utsträckas utöfver hvad mensklighet bjuder och med säkerhet kan antagas stå tillsammans med fångens förmåga alt uthärda straffet. Af sådan anledning har ock blifvit föreslaget, att ensamhetsfängelse af den nu nämnda svårare arlen icke må, åtminstone för närvarande, tilllämpas då den ådömda strafftiden öfverskjuter två år, och såsom grund för denna tidsbestämmelse har tagits i betraktande så väl det påräkneliga utrymmet i straffanstalterna under den närmaste framtiden, som äfven hvad den hittills vunna erfarenheten gifvit vid handen, angående den tid, hvarunder fångar i allmänhet kunna anses, utan alt skadas till sin helsa, undergå ett svårare ensamhetsfängelse eller cellstraffet i dess egentliga mening.
Löjtnant Reiher, s o m särskildt utmärkte sig vid Karstula i augusti 1808, avancerade till major o c h afled 1857, då adliga ätten Reiher m e d h o n o m utgick på svärdssidan. " TvEN SISTA A F SIN Ä T T. Efter någon tids sjuk~ d o m har härstädes aflidit friherrinnan Louise Falkenberg, änka efter kabinettskammarherren frih. Henrik Falkenberg på Lagmansö. Friherrinnan Falkenberg var född den 26 aug. 1827 på fädernegodset Sparreholm samt var dotter af öfverståthållaren, generallöjtnanten friherre J. AV. Sprengtporten o c h hans maka Ulla Brahe. Med friherrinnan Falkenberg utdör äfven på kvinnosidan den i n o m Sveriges och Finlands historia bekanta ätten Sprengtporten. Sedan friherrinnan Falkenberg i början af 1880 talet blef änka, har hon varit bosatt i hufvudstaden. Den nära 72-åriga friherrinnan sörjes af sönerna, kammarherren frih. C. Falkenberg på Lagmansö, samt kaptenen vid Svea lifgarde, adjutanten hos kronprinsen friherre V. Falkenberg. A h v a r motbok kunna intill 1,000 kronor i månaden uttagas utan uppsägning. I landsorten boende torde hänvända sig direkt till banken. « AS &amp; s3 09 Aktiebolaget Stockholms Diskontobank I Regeringsgatan I. FÖRSTKLASSIGA Modevaror och Damartiklar ca 53 säljas till synnerligt billiga priser. Enligt till an• höriga hit ingången underrättelse afled den 6 d:s i Dublin fröken Theresa Andersson. H o n var allt sedan 1888 föreståndarinna för nämnda stads enda slöjdinstititut, inrättadt efter Nääs-systemet, där h o n framgångsrikt arbetat för införandet af svenska slöjden. Den aflidna, bördig från Stockholm, var född 1858 o c h sörjes närmast af moder och syskon härstädes. T7 " UNGL. T E A T E R N. M e d föreställningen i sön•f^- dags afslöt fru Gulbranson sitt gästspel s o m Elisabet i » Tannhäuser ».