Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständers härvid fattade beslut har Kongl. Maj:t under den 15 Juli 1845 Statskontoret lill behörig efterrättelse i nåder meddelat, äfvensom Kongl. Majit, med bifall till Rikets Ständers i öfrigt gjorda hemställanden, derom, låtit Statskontoret och öfrige vederbörande i nåder förständiga. angående åtskillige föreslagna förändringar i 1841 års Tulltaxa (190). 32 Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 JYov. 1847. Efter inhämtande af Kommerskollegii och General-Tullstyrelsens underdåniga utlåtanden, har Kongl. Maj:t, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag, under den 5 November 1845 i nåder låtit utfärda Taxa å tullafgifterna för inkommande och utgående varor, jemte tariff för kreditupplaget och transito-afgiften, att tjena till efterrättelse från och med den 1 Januari 1846. Ä93:o om ändring i vissa Tullförfattningar (197). [ anledning häraf och efter öfvervägande af hvad Kommerskollegium och General-Tullstyrelsen uti häröfver infordradt utlåtande i underdånighet anfört, har Kongl. Majrt under den 22 Januari 1846 låtit utfärda nådig Kungörelse, angående ändringar i vissa delar af Kongl. Förordningen den 22 December 1841 till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor. M94:o angående förändrad tid för krono-uppbördsstämmorna (186). Se N:ris 185 och 186. 195:o om förändrad tid för krono-uppbördsstämmorna på Gottland (187). Se N:ris 185 och 186. 19©:o an gående lindring i Tiondegifvares skyldigheter (188). Se N:ris 185 och 186. 19?:o ang ående förräntande af ekplanterings-kassans medel (181).
I betraktande deraf, att blott en föga vidsträckt ort skulle hafva gagn af ifrågavarande byggnad och att sjelfva stadens rörelse är ganska obetydlig, anser Utskottet sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till det för uppförande af en lastbrygga med tillhörande duc d’alber vid Grenna föreslagna låneunderstöd. 9:o Den för åren 1851, 1852 och 1853 belöpande summa af 1,080 r:dr årligen, hvarmed staten, enligt Kongl, brefvet den 14 April 1837, bör under 19 års tid bidraga till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptaget lån, har Kongl. Majit föreslagit, att för 3:ne år anvisas med tillsammans 3,240 ridr; och får Utskottet tillstyrka, att för åren 1851, 1852 och 1853 måtte i berörde ändamål anvisas 3,240 ridr; med 1,080 om året. IOio För muddring och rötning af Stångån till förbättrande af segelleden mellan Roxen och Linköpings hamn 16,666: 32. Utskottet anser ifrågavarande föremål ej vara för det allmänna af sådan vigt, att jdelar af den beräknade kostnadssumman böra genom stats-anslag bestridas, och får derför hemställa, att omförmälda 16,666 ridr 32 sk. icke må af Rikets Ständer beviljas. llio Ståls-Utskottets Utlåtande, N:o 163. 9 ll:o Till hamnbyggnad vid Mariestad R:dr 34,890. Som det ej är ådagalagdt, att denna hamnbyggnad är för orten af synnerligt behof påkallad samt dessutom stadens handel är föga betydlig, anser Utskottet sig böra afstyrka Rikets Ständer alt berörde anslag bifalla. 12:o Till hamnbyggnad vid Hjo R:dr 50,000.
Af Olof Pehrsson från Gefleborgs Län: att, då den i Kongl. Förordningen af den 28 October 1830, angående en friare dispositionsrätt öfver e - 56 Lagsamt Allman, Besv, och Ekon, Utsk, Betänkandej N.-o i. keskogen, samt mästeoch storverksträd, för egare af skattejord bestämda löseskilling af 24 sk. Banco på hvarje mantal för vinnande af fri och oinskränkt dispositionsrätt till de å hans egor varande eller framdeles uppväxande mästeoch storverksträd, är för Staten af så ringa värde, men de i allmänna lagen samt 1805 års Kongl. Förordning om skogarne i Riket, jemnförd med Kongl. Förordningen den 18 December 1823, för huggande eller försäljning af masteträd och spiror, utan föregånget hembud till Kronan stadgade, ännn för skattehemmansegare, hvilken i Författningarnes labyrinth obevandrad, förbisett medgifvande! af lösningsrätten oell sig deraf icke begagnat, qvarstående böter af 33 R.dr 16 sk. Banco, äro så uppenbart olämplige, i det skattemannen mången gång blir ett olyckligt offer för åklagaremagten, genom fällande till stora böter för begagnandet af en produet, den lian ansåg och med skäl kunde anse såsom sin välfångna egendom; motionären ansåg sig ej sakna skäl att föreslå, det egaren af skattejord mätte utan erläggande af någon lösen förunnas enahanda rättighet till fri disposition öfver masteträd och spiror, sorn, enligt 40 §. af Skogs-Ordningen, egare af frälsejord tillkommer. Af Anders Andersson från Östergöthlands
Jag utber mig nu slutligen alt ett ögonblick få taga i betraktande den invändning, sora tilläfventyrs i bomullsspinnarnes intresse kan göras emot en sålunda föreslagen nedsättning; nemi. att de icke skulle kunna bestå dermed, eller hafva en skälig ränta på sitt kapital. Denna invändnings giltighet undanrödjes dock genast om man besinnar: l:o Att den Svenska spinnaren äger tillgång till alldeles samma slags machiner sorn den Engelske fabrikanten och 2:o Alt den skilnad af högre ränta ä kapitalet här än i England, som i allmänhet kan äga rum, ehuru icke för närvar., vida mera än motväges, dels af tillgäng på vattenkraft hos oss för billigt pris, dels också af lägre arbetslöner här än vid de Engelska spinnerierna, men härtill kommer ännu en annan omständighet af största betydenhet, nemi. 3:0 Att de Svenska garnfabrikerna få spinna natt och dag, då den Engelske fabrikanten deremot, för arbetarnes skull, är förbjuden att låta dem arbeta mer än 11 limmar på dygnethvarigenom den Svenska spinnaren följaktligen kan draga dubbelt så stor profit af vattenkraft och anläggningskapital som den Engelske. Häraf mäste obestridligt följa, att den Svenske fabrikanten, då han har råämnet tullfritt, borde kunna bestå i täflan med den Engelska äfven ulfin någon importtull gä garnet. Med en tull af 2i sk., som med öfriga afgifter gör fullt 3 sk. b:co per ft, så lemnar delta, för ett spinneri om 400,000 ti:s tillverkning, redan en skyddsprernie af 1,200,000 sk. eller 25,000 r:dr b:co och för det nya spinneriet i Götheborg, som lärer vara ämnadt att kunna fabricera 800,000 ti.. skulle skyddspremien utgöra 50,000 r:dr b:co utan alt behöfva räkna någon behållning af rörelsen utöfver arbetslönen och räntan på kapitalet. Att ett sådant skydd utgör en skälig uppmon - 214 Den 22 Januari. tran för en näring, som sannolikt skulle kunna bestå äfven utan någon skyddstull, lärer ej nekas.
Då sade pysslingen: »nu blir det tid att jag vänder hem igen; ty här uppe bor far-mors syster, och kan du nu sjelf finna vägen.» Dermed lopp han sina färde. Men prinsessan letade sig fram öfver stock och sten, ända till dess hon kom upp i fjället, och fann en berg-stuga hvars dörr stod öppen, så att elden sken genom det kolane mörkret. Vid hon nu trädde in i stugan, fick hon se hvarest en hel hop troll, både män och qvinnor, voro samlade omkring elden; men allra längst fram satt der en gammal, gammal gumma och pysslade med något smått. Käringen var inte mycket vacker, utan stygg till utseende, hade en lång, lång näsa som stötte samman med hakan, och var så ålderstigen, att hennes hufvud for fram och tillbaka. Häraf tyckte prinsessan sig väl kunna förstå, att detta var mor Bertas äldsta syster; hon gick derföre fram, och helsade höfviskt: »god qväll, kära mor!» Då sprungo alla små-trollen upp, och voro mycket häpna att se en ’christen’ menniska. Men käringen fick ett fryntligt utseende, och sade: ’god qväll igen! Hvad är du för en som kommer hit och helsar så vackert? Jag har nu suttit här i väl sina tvåtusende år; men ännu har ingen tillförene visat mig den hedern och kallat mig ~kära mor~.’ Ja, konunga-dottern förtäljde hvem hon var, framsade sitt ärende, och sporde den gamla qvinnan om hon icke visste besked om en förtrollad prins, som kallades ~prins~ Hatt ~under jorden~. Då blef käringen mycket allvarsam, och besinnade sig både länge och väl; ändteligen utbrast hon: ’nog har jag hört talas om prins Hatt, och kan säga dig hvar han vistas; likväl är det föga vån att du någonsin återfår honom, ty han är förhexad, så att han har glömt både dig och allt annat.’ Hon tillade: ’men eftersom du gjorde mig den hedern och kallade mig ~kära mor~, vill jag ändock hjelpa dig så godt jag kan. Blif här i natt, så få vi i morgon åter talas vid!’ Ja, detta tycktes konunga-dottern vara ett godt svar.
»Nu tror jag det kan vara tid på att få en liten läskedryck», sa Gustaf. »Herrskapet tycks vara lagom heta, hä hä.» Och så kom kyparen in med en hel champagne, och så drack de med mig allihopa och sa mig så många hjärtliga ord, att jag just hade den största möda att hålla tårarna i styr »Måtte tant Lova lefva i 50 år», slutade Villy högtidligt sitt tal, »och måtte Gudarna skydda henne från att bli en indignasjonskvinna! Jag tycker hon visar misstänkta symptom. Amen.» »Hvad är indignasjonskvinnorna för ena?» frågade jag skrattande. »De är gamar, som lefver endast genom att hacka på männen», hviskade Villy, men tillräckligt högt för att bli hörd af de andra. »Hu!» sa jag, »det var fasliga fruntimmer!» »De är kvinnor, som har hjärta nog att känna harm och mod nog att visa hvad de känner», sa Ester med en käck liten knyck på hufvudet. »Som ni?» log Krycke. »Nej, inte som jag!» Ansiktet fick ett vackert uttryck. Krycke nickade, som om han förstått, och det är jag säker att han gjorde! »Jägerylle och allmän rösträtt? – Hva fröken Ester?» sa Villy. »Därtill – »Han räknade på fingrarna: »Alla ogifta mäns beskattande. Kvinnans äktenskapsålder framflyttad till 40 år, på det inga gamla fröknar vidare må förekomma. Gifta mäns kuschande » »Och Blåkullafärder på kvastkäppar hvar torsdagsnatt för att hämta hetvägg åt okynniga ungdommar», ifyllde Ester skrattande. »Men nu måste jag bryta laget.» »Hvart ska ni gå?» frågade Krycke ifrigt. »På en föreläsning.» »Då följer jag med.» Men det är märkvärdigt så trött jag blir. Jag tror jag ska lägga mig litet på soffan och försöka få mig en blund. Det är soligt och trefligt härinne och tyst och lugnt. Här om dagen kom Villy med en så innerligt välkommen present – ett par kanariefåglar i en bur – »så det skulle bli som hemma.»
Maj 1802, den 18 December 1809 och den 23 Sept. 1823 meddelade stadganden måtte upphäfvas och Kungsöhrs skog och utmark ej anses mera fredlyste, än hvarje annat hemmans egor, samt Åkerbo Härad följaktligen få oanmärkt taga grus till sina vägar, der det ijenligast funnes. De af motionären åberopade Kongl. Rescript innehålla följande, nemligen Kongl. Brefvet den 7 Maj 1802: att, i anledning af väckt fråga,„ huruvida något annat tjenligt ställe till väg-grushemtning för allmogen uti Åkerbo Härad funnes, än sandåsen vid Kungsöhrs stall, samt om beskaffenheten af denna ås möjligen kunde tillåta dess upplåtande till grustagning utan vanprydnad för kungsgården, eller äfventyr för de der befintliga ekar och annan löfskog, Kongl. Maj:t ansåge betänkligt ”att lemna Nådigt tillstånd till grushemtning hvarken å den vestra eller norra delen” af nämnde ås, helst allmogen egde tillfälle att både på Malmön och vid Björkmanstorp hemta tjenligt 8 Statssamt Allm. Besv.- och Ehon.-Vtshottens Utlåtande, N:o 16. grus till väglagning; Kongl. Brefvet den z5 November 1802, att, sedan Kongl. Majit, rörande tillämpningen af 25 Cap. 12 §.
Ständer måtte för deras del gilla och fastställa omförmälde roteringsverk för Stockholms, Westmanlands, Upsala, Södermanlands, Östergöthlands, Jönköpings, Elfsborgs,Calmar, Götheborgs-och Bohus,Gefleborgs, Wermelands, Nerikes och Skaraborgs Län, dock med förklarande, att Rikets Ständer för deras del beslutit, att de uti längderne öfver den tillökade nya soldat-roteringen upptagne hemman och lägenheter, hvilka blifvit såsom hela rotar uppförde ehuru de äro uti olika socknar eller härader på betydligt afstånd från hvarandra belägne, skola, så länge de fortfara att vara indelade uti sådane för utgörande af effektiv rotering olämpliga rotar, lika med de uti roteringslängderne antecknade styckade rotar hållas vakanta, med förbindelse för hemmansinnehafvarne att fortfarande, så i krigs som 12 Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4S. fredstid, utgöra rotevakans-afgift.” Med Hr Grefve Mörner förenade sig Hr Behnberg. samt 2:o af Herr Tham, Casimer, enligt följande skriftliga reservation: ”Sorn Utskotten efter mitt förmenande i sitt beslut öfverskridit sina) rättigheter, nödgas jag deremot nedlägga min reservation. Då Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om ett förslag till rotering för att af dem såsom orden lyda ”granskas och gillas,” och Kongl. Maj:t nu till Rikets Ständer framlagt ett sådant förslag för att såsom orden i den Kongl. Skrifvelsen till Rikets nu församlade Ständer åter lyda ”granska och gilla,” så hade Utskotten dervid bort stanna, och blott afgifva underdånig förklaring huru granskningen utfallit. Det nu tillagda förslag till skrifvelse, om hvad Riksens Ständer för sin del velat besluta i frågan om de nya rotarne, hade fordrat en serskildt motion, hvaraf en dylik skrifvelse kunnat blifva en följd.
Vor äandelige (Ekonomi skulde forarmes, om det lykkedes at udparcellere denne Faslleds-Literaturs allerede snaevert nok begraensede Mark; Norges literaire Produktion, skulde, ikke mindre end den materielle, lammes, om den kun havde sit eget Marked; og for saavidt kan man med god Grund paastaae, at den Aand, der udtalte sig i denne söndrende Iver, blot kunde traede i Förbund med Raahed og Vankundighed. — Der ligger da en dobbelt Usandhed i den Maade, hvorpaa Anonymen har sögt at affaerdige denne Sag, i det han giver Striden et falskt Ud-gangspunkt og forvansker dens Vaesen. Her var ingenlunde Tanke om at faegte for danske Intresser. Det gjaldt kun at frede om en snnd og naturlig Udvikling af Norges gjenvundne Kraefter. Det er ikke uden Modbydelighed, at jeg gaaer over til den Del af Anonymens Fremstilling, hvori det har behaget ham at in-blande min Personlighed. Her er atter Tale om dette mit Forhold til Henrik Wergeland, der er blevet saa skjaevt betegnet, og som man under de mest iöinefaldende Opdigtelser har benyttet til at t# svaerte Reenheden af mine Hensigter. Jeg opponerede mot W: s lite-raire Retning og gjorde det af varm Intresse for.det begyndende aandelige Liv i mit Fsedreland. Til Griengjaeld herfor satte man Bagvaskelsens Exstirpator i Bevaegelse mod min Charakter og mit Rygte, og det uagtet jeg forlod den personlige Polemik, hvortil jeg paa det Yderste ver udaesket, og underlagde min Modstanders Skrivter en kritisk Behandling.
95 ma rapport, kunde det ej vara obekant, huruvida rapportgifvaren varit tillstädes vid besigtningarna eller ej, då Kapitenen sjelf skulle hafva hållit dessa förrättningar; och han har icke bjudit till att vederlägga rapportgifvarens vittnesmål (d. v. s. bevisa hans förnekade närvaro.) Således visste ju Kapitenen, att rapporten innehöll, hvad dess utgifvare ej kunde veta; och detta innebar väl oemotsägligen, att Kapitenen visste rapporten vara falsk, om ock det factum, den innehöll, varit grundadt. Dessutom hade, lika med den omförmälte, äfven en annan Underofficerare på vittnesed förklarat, att han icke ägde någon kännedom om skornas besigtigande eller visste, att något par blifvit kasseradt; men begge intygade, att Kapitenen det oaktadt anmodat dem att lemna honom bevis, att vid vederbörlig besigtning skor blifvit kasserade, hvilken begäran Underofficerarne då likväl icke efterkommit. Från den tillvitelse, som grnndlagt Krigshofrättens utslag, att hafva, med vetskap om origtigheten af uppgifterna i Underofficerarens rapport, densamma till MajorsexpediLionen insändt, bar då den tilltalade icke med skäl kunnat frikännas. Men för att fälla honom enligt Krigsartiklarnes af Krigshofrätten åberopade stadgande i 2 kap. 29 §., måste äfven antagas, att denna osannfärdiga rapport blifvit af den tilltalade afgifven ”till annors förfång”. Huru dermed förhåller sig, kan vara någon tvist underkastadt, hvartill dock undersökningen i Krigshofrätten ej synes hafva sträckt sig. Afsigten med rapporten var att urskulda det dröjsmål, som inträffat med tillsättningen af 1840f års lifmunderingsskor, hvilken bordt vara gjord i April månad, men icke ännu var fulländad, när kommenderingen lill Malmö afgick i påföljande Augusti.
Hos Högv, PresteStändet: i:o Af Herr Prosten Doctor Palm# Som med den yttrade öfvertygelse# att eii mängd af de i allmänna Lagen och särskilde - Lagutskottets Betånkaftåeii9, 875 siv 11 cl c: Författningar föreskrifne Eder kunlia och böra afskaffas, samt att icke nå* got skulle mera bidraga till återupprättande af Edgångens förlorade helgd , än om Edgångarne b lefvo färre , och således mera sällsynta;, yrkat, att Lagutskottet måtte närmare undersöka detta ämne och bestämma de Edgångar, hvilka lätteligen kunna vara borta, utan att på något sätt störa Lagens helgd eller den medborgerliga säkerheten, hvartill Herr Doctorn i synnerhet hänförer VärjemålsEder > som icke yrkas af Lagen utan i de fall, då halfva skäl förekomma, men hvilka alltid äro i samband med sådane bindande omständigheter, sorn icke kunna lemna den redlige Domaren i ovisshet om den brottsliges Straffskyldighet; hvarföre, om någon gång den händelsen inträffar, att en samvetsöm
Beträffande slutligen Utskottets tillstyrkande , rörande Spannmålsberäkningen för åtskilliga af Utskottet föreslagna , men af Ståndet icke bifallna, nya löner , så lade* Betänkandet till handlingar ne* S. D. Vid förnyad föredragning , bifölls Bevillning»* samt Allmänna Besvär», och Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 20* i anledning af Riksdagsfullmägtigen ]3?icf Olofssons från Orebro Lån motion , om åläggande af Bevillning till ersättning för In» q var terings k o st 11 ad er. S. D. Bancooch Lag-Utskottens, under Nio gt, afgifna Betänkande, i anledning af Herr Hjertås, Gustaf, väckta motton, innefattande Förslag till ny Lag för privata Banker , blef af Ståndet bifallet, Q S. D. Vid förnyad föredragning* biföll* Banco-Utskottets Memorial, N:o 7g, otn vil» Bih, till Rik*-$t. Pro t. 182S IS?°* 9 Sami* %-,dra B.det. 6-.te H.t, 18 Prof. U/drog it!. ‘5 och 7 October 1829. koren och sättet för beredande af nöjaktig säkerhet vid beläning af jern och elFtcter, på Götheborgs Vig, efter enahanda grunder, som galla för beläning af de på Stockholma Jernväg förvarade dylika efTecier m. in. Den 5 och 7 Oetober.
Försvaret i allmänhet medel dragits till personela löner; men jag är dock af den bestämda öfvertygelse, att motsatsen likaväl kunnat, i fullkomlig öfverensstämmelse med våra constitutionela Stadganden, anbefallas, i händelse Kongl. Majit pröfvat sådant nyttigt och ändamålsenligt. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 3o April 1810 innehåller de grunder, som i allmänhet ännu tillämpas vid Statsregleringen, och svårligen lärer någon kunna bättre uppfatta Grundlagens anda och föreskrifter, än samma Ständer, som den utarbetat och antagit. I ofvan åberopade Skrifvelse öfverlemna Ständerne till Kongl. Majit, såsom orden lyda, Den 22 Maji. 83 att under hvarje HufvudTitel fritt och obehindradt disponera anslagssummorne, och detta stadgande står i fullkomlig öfverensstämmelse med 3o §. Riksdagsordningen, som stadgar ansvar, om emot Rikets Ständers beslut de till hvarje HufvudTitel anslagne summor befinnas dragne till andre ändamål än dem, som under samma HufvudTitel höra, eller något af Rikets Ständer faststäldt anslag öfverskrides. På dessa skal finner jag mig nödsakad yrka, att Utskottet frånträder dess förslag att inskränka Konungens hittills obestridda dispositionsrätt inom Titlarne; emedan sådant vore en inskränkning i den lagliga rätt, som tillkommer Konungen, och emedan, om den princip Utskottet synes nu vilja införa, i sin helhet tillämpades, den Konungen genom 64 §• RegeringsFormen tillagde dispositionsrätt helt och hållet skulle upphöra att hafva någon betydelse, hvilket lika litet bör med stillatigande medgif. vas, som en framställning, syftande till inskränkning af Rikets Ständers frioch rättigheter; varande det min öfvertygelse, att, endast genom noggrant bibehållande af Konungs och Ständers genom Grundlagen förvarade ömsesidiga rättigheter, Samhällsbyggnadens bestånd och Svenska Folkets trygghet och välmakt kunna för framtiden försäkras. 6* 84 Den aa Maji. Herr Lefrén, Johan Pehr:
Län, vid 1837 års slut, en summa af 76,269 R:dr, hvaribland flere poster utgjorde fordringar redan från år 1831, var utestående, äfvensom att ifrån Wermlands Län, hvarest undsättningsmedel lära blifvit emot gemensam ansvarighet till församlingar ne utlemnade, blott en verificerad förteckning å dessa försträckningar blifvit till Kongl. Stats-Contoret afgifven. 7:o Ibland de personer, hvilka af Creditiv-Fonden emottagit räntefria penningeförskolt, emot förbindelse att hålla Undsättnings-Spanmål de nödlidande tillhanda, för bestämda pris, förekommer Grosshandlanden i Stockholm C. F. Liljevalch, hvilken för nämnde ändamål uppburit ganska betydliga summor; och ehuru slutlig redovisning för dessa förskott ännu på en längre tiel icke torde vara alt emotse, finna Revisorerne sig likväl böra anmäla: att bemälte Liljevalchs skuld till Fonden den 1 Januari 1836 utgjorde 92,533 R:dr 35 sk. 6 r:st.: att deraf voro till betalning förfallne den i Juli samma år 21,289 R:dr 6 sk. 10 r:st., hvilka äfven af Kongl. Stats-Contoret då infordrades: att Liljevalch, enligt hvad af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 14 September samma år inhemtas, åtagit sig en ytterligare leverance af 3,200 Tunnor Spanmål, att fullgöras dels om hösten 1836 dels om våren 1837, till Norrbottens och Westerbottens Läns undsättning, hvilken blifvit af Landshöf - — 48 dingarne i dessa Län, i följd af inträffad missväxt, begärd och, enligt Revisorerne föreviste handlingar, af Liljevalch i allo fullgjord.
Det är naturligt, att man ej kan tillmötesgå alla de framställningar om bidrag, som blifvit gjorda; men man måste samvetsgrant utvälja de företag, hvilka synas för det enskildta och för Staten blifva af största fördel, på samma gång som de med minsta möjliga uppoffring kunna utföras; och i detta afseende intager enligt min tanke förev:de jernbana främsta rummet. Jag tror icke, att vår finansiella ställning är så förtviflad, sorn här ofta blifvit yttradt, ej heller tror jag den vara så fördelaktig, som man å andra sidan velat låta påskina; utan torde sanningen ligga midt emellan, och en brist komma att uppstå, hur man än vill göra sina beräkningar. Jag tror emedlertid ej, att denna brist öfverstiger 4 millioner; och jag tviflar på, att någon med allvar kan antaga att det skall vålla Riksg.-Kont. någon synnerlig svårighet att maniera denna brist. Man bör ihågkomma, att Riksg.-Kont. har en mängd resurser, hvilka ej lätteligen låta kalkylera sig, men sannolikt i värde motsvara den nämnda bristen. — Det är ej skäl att gå allt för frikostigt till väga; men å andra sidan är det ganska vådligt att gå till en motsatt ytterlighet och vägra allt understöd. I min tanke är medelvägen i detta liksom andra fall den bästa; och i öfverensstämmelse härmed tror jag, att vi böra vidtaga de åtgärder för våra näringars upphjelpande, som tillgångarne medgifva. Såsom jag ofvan antydt, tror jag, att ifrågavide företag är af den beskaffenhet, att Staten till detsamma både kan och bör lemna bidrag, hvaraf både det enskildta och det allmänna otvifvelaktigt kommer att draga stor fördel. Det kan nemligen icke slå fel. att denna bana kommer att lemna en behållning, som vida öfverstiger den uppoffring, Staten för densamma underkastar sig. — Då det således är allt skäl att antaga, att ifrågav:de företag kommer att blifva af stor fördel ej mindre för enskildta än för Staten, och då det ingalunda ligger utom det möjligas gräns att lemna det begärda understödet, kan jag ej annat än förorda bifall till Utsk:ts förev:de hemställan.