Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har gjort den fråga om det någonsin händer, att en lands-sekrelerare reserverar sig emot sin landsh. Derpå svarar jag: ja. Det har händt mig, och jag har alldeles icke derigenom fått någon stötesten emot min landssekreterare. Jag har satt värde på, att han derigenom ådagalagt sin tanka. Jag får dervid tillägga att kam.-colhm slog ikull milt beslut och landssekreteraren fick rätt. Så kan äfven ske i dessa nya embetsverk. Jag tror att sjelfståndigheten kan vara lika stor bos den, som blott har reservationsrätt, som hos den, hvilken har beslutande rätt, emedan det beror helt och hållet på embetsmannens karakter. Ifrågavar. verk skulle icke heller hafva beslutande rätt i sista instansen, ulan om den, som sökt något har fått ett heslut, hvarmed han är missbelåten, äger han rätt alt deröfver klaga. Jag kan icke så noga förklara eller minnas formen, om målet för att pröfvas skall gå till K. M., men jag tror meningen vara, att likasom nu är fallet för fångstyrelsen och alla andra verk, man må kunna klaga öfver det beslut sorn fattas. När dessa klagomål ingå till högsta instansen, så blir K. M. i tillfälle att lättare få se de särskilta tankar, som i frågan uppstå, än uti ett verk, der ärendet endast blifvit afgjordt genom ett beslut. Jag kan således icke finna att den rättsökande vinner något på den collegiala formen och icke heller att han förlorar något på den här föreslagna formen, men han vinnar ovilkorligen tid. Det är redan en stor vinst. Hvad beträffar den konstitutionella delen af frågan, så tror jag att K. M. redan skulle kunna äga makt, om jag icke bedrager mig, att förändra dessa verk så, som K. M. finner för godt, men StatsUlsk. har måst yttra sig öfver huruvida lönerna finge användas till de nya embetsmän, sora skulle finnas, enär de i sta ten vore bestämdt gifna lill presidenterna, till råderna, etc.; men K. M. kan, efter mitt begrepp, organisera ifrågavar. verk efter godtfinnande, utan att R. St. deröfver ens behöfva höras. Jag hemställer lill Hr von Hartmansdorff om t.
Midt på den förra cirkusarenen reser sig nu en synnerligt •^Mattor, Möbeltyger, Gardiner, Portierer 295 vacker, rotunda bestående af tvänne platformer, en nedre o c h en öfre, förenade genom en spiraltrappa. Kring de båda platformarne äro rikliga grupper af lefvaude växter utplanterade, och rundt om palatset innerväggar löpa i dubbla rader utställningsrummen. Sådana återfinnas äfven en trappa upp på det stora galleriet, hvarå likaledes en rymlig musikestrad är anordnad. Rotundan är afsedd att inrymma en förstklassig restaurant med kafé, och under densamma nere i underjorden återfinnas det till restauranten hörande köksdepartementet, hvdket synes blifva ett af de rymligaste o c h bäst inredda i hufvudstaden. Etablissementetsinredning och dekorering äro mycket tilltalande. Belysningen sker o m dagen genom fönstren i den stora kupolen, på aftonen medels gasglödljus. Musik kommer att utföras om aftnarne. Man har sålunda velat förena det nyttiga med det angenäma och göra Industripalatset till en angenäm mötesoch rekreationsplats för nufvudstadens invånare. Vi hoppas ock, att det skall lyckas. * Svenska kvinnan i Chicago. Fru Hilma Angered Strandberg har af damkomitén i Stockholm blifvit utsedd till dess representant vid utställningen i Chicago efter friherrinnan Rappes hemresa. Fru Strandberg blef tillika af damkomitén utsedd till delegerad vid författarkongressen; underrättelsen därom framkom dock för sent, för att hon i sådan egenskap kunde deltaga i nämnda möte. Svensk slöjdlärarinna till Italien. Slöjd lärarinnan Victoria Appeltqfft, dotter af direktör A. J. Appeltofft i Landskrona, afreser i dessa dagar till Neapel, hvarest hon fått anställning som lärarinna i slöjd. Den aflidna hertiginnan di Cajanello hade redan förra året i fråga om svensk slöjd i Italien inledt underhandling med direktör Salomon på Näs, som rekommenderat fröken Appeltofft såsom särdeles kunnig både i slöjd och utländska språk. * Åldrig författarinna. 85 år fyllde den 8 dennes en af värt lands mest bekanta författarinnor, fru Wendela Hebbe född aStrand.
Med mera skäl hade Utskottet, enligt min tanka, bordt fästa uppmärksamhet vid Grefve Fersens förslag, hvilket åsyftar ej allenast att förse Cavalleriet med Remonter; innan deras framtida brukbarhet blifvit minskad genom ett tidigt användande i arbete, utan äfven bereder tillfälle åt de remonterande att förskaffa sig goda Remonter för så mycket lindrigare pris, sorn ett års föda, förlags-kosLnad och risque kan beräknas lill. Denna princip för remonteringen har också blifvit antagen, och med största fördel använd i de länder, der man varit mon om att till billigt pris förskaffa Armeen goda Remonter. I Bil. till Ålim. B c sv.- och Oec.-Utsli, Ull. N.oi53. 33 I tillämpningeu mötes den likväl af det hinder, att, då dessa unga Remonter för första året ej kunde användas i någon slags tjenstgöring, skulle denna omständighet alltför mycket förtunna lederne af vårt redan till antalet nog inskränkta Rytteri. Jag kan sålunda ej annorlunda tillstyrka bifall till Herr Grefve von Fersens motion , än att Rikets Höglofl. Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t må tillåta antagandet af fyllda 3 års Remonter vid Cavalleriena till så stort antal vid hvarje sqvadron, som med Regementets tjentgöriug är förenligt, hvarvid det borde åligga vederbörande Befälhafvare vid de indeldta Ca valleri-Regementena att hålla hand deröfver, alt denna förmon finge af de Rustande tillgodonjutas hvar i sin tour. Bih. till R. Si. Besv.- otli Oecon.-Utsh. Bet., N o 154. * N:o i54. Ankom till Exp. Utsk. d. 6 Oct. 1829. Betänkande j angående yrka dt Förbud emot innehaf vande af mera än en Tjen it af en och samma Person.
Rik - sens Ständer det kunna bestämmas så medelst, att Staten för sine Embetsverk och öfrige Myndigheter, lika med deu enskilde, prsentimererar uppå ett visst antal exemplar; hvarvid dock borde £- akttagas, att då Staten prenumererat uppå 500 exemplar, bör den, i händelse flera behöfva*, erhålla dem mot en ganska betydlig rabatt eller nedsättning i prasnumerations-afgiften. Vidare fa Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att utgifvandet af denna Tidning må ställas under Hof-Caneellers-Embetets uppsigt och inseende; äfvensom det torde bidraga till ytterligare säkerhet och nytta, om Stats-Secreteraren för Ecclesiastique-ärenderne Slägges en särskild tillsyn och omsorg, i afseende på verkställ ligheten och fortgången af detta företag. Hvad sjelfva Redactionen angår, så är det jäl Riksens Ständer bekant, att årstrycket till en Under Janiga Skrif vt! ser. 159 del, eller hvad Kongl. Expeditioner beträffar, redigeras af Actuarien i Riks-Archivet; men som Redactionen af denna Tidning kommer att upptaga vida mera arbete, och fordrar en ständig ansträngnings medelst expedition af Tidningens utdelning och afsändande till Eandsorterne, samt en till äfventyra dagelig uppvaktning pä alla de särskildta ställen, der Artiklar för Tidningen kunna fäs, anhålla Riksens Ständer i underdånighet, att E. K. M. dertill i Nåder täcktes förordna en person inom JPess Cancellie, som med erforderlig skicklighet och kännedom af desse ämnen egnar sig åt en sådan befattning; börande denne person, som med ordentelig Instruction förses, erhålla tillträde till Diarier, Registraturer och föredragningslistor i samtelige afdelningarne af Kongl. Majjts Cancellie, för att med denria vägledning sjelf besörja om Artiklar för Tidningen, så framt icke E. K. M. skulle finna lämpligare, att i Nåder föreskrifva det vederbörande inom hvarje Cancellie-afdelning höra meddela bestyrkte afskrifter af alla Expeditioner, som i Tidningen skola inflyta.
«Farstukammarn» hyste gårdens officersinqvartering, men var af den för dagen upplåten till de rökande och dansande herrarnes disposition. Bjudningen var på kaffe till fruntimren. Man samlades innan klockan tre. Fru Nordenskans och de båda flickorna kommo en qvart efter slaget, och salen var redan fylld ända till trängsel. Af Hedda införda i «förmaket,» var der endast soffan så vida ledig, att hennes nåd från Hertola, med en makning till sin granne, kunde lemna rum för fru Nordenskans och Ottilia, och troligen hade Leonna fått bli stående, om icke Hedda låtit inkila en stol mellan soffan och hörnet af rummet; hon satt således med sina knän pressade mot sin obekanta grannes stol; en posityr föga beqväm, och som alls icke skulle vara lämplig för våra styfstärkta damer. Men Leonna var belåten, ty sjelf föga bemärkt, kunde hon derifrån öfverse hela rummet, jemte en stor del af det yttre. Fru Lurhjelm och den framför henne stående Hedda, konverserade i denna halfhviskande ton, som lätt höres af ett fint öra. Hedda beskärmade sig öfver trängseln, sade att hon vore i tusende ångest, ty doktor Ströms stora familj var ännu icke ankommen, och det kunde hända att de förde med sig en rysk öfverstinna med sin syster, som bodde hos dem. Doktorn hade så sagt åt hennes far på förmiddagen. «Men hvarföre bjöd ni tillsammans så mycket folk? hvarföre uteslöt ni icke några?» sade hennes nåd. «Pappa lade sig deremot,» svarade Hedda. «Hvem trodde också att alla skulle infinna sig? om bara det här herrskapet» — med en sidoblick på våra bekanta, — «ej gjort sig så förnäma, utan kommit tidigare, skulle vi fört några af de andra» — åter en sidoblick — «i pappas kammare, tilldess dansen begynts, då blir det nog rum.» Hon afbröts här genom ankomsten af fem fruntimmer. Doktorinnan, hennes båda döttrar och de omnämnda fremmande damerna. De öfversågo rummet; stor förlägenhet uppstod.
Från nuvarande 5 § utgå i, 2, 3, l\, 5 och 7;de momenten, hvaremot 6 momentet erhåller nedanstående lydelse i första perioden: ”Förbrytelser emot denna Lag skola upptagas, Undersökas och afdömas vid Känmers-RäCt , eller, der sådan ej finnes, vid Rådhus-Rätt, i den stad, hvarest Boktryckeriet, från hvilket den åklagade skriften utkommit, eller, om Bokhandlare tilltalas, försäljningssället, anlagda äro, eller, en ligt §§ , lill anläggande anmälda blifvit; Universiteten dock förbehållen deras jurisdictions-rätt, jemlikt Åcademiska Constitutionerna, öfver underlydande Boktryckeri eller Bokhandel.” ConstitutionsUtskottets Memorial N.-o 40. 5 I sammanhang härmed, men såsom serskilda förslag, återstår för Conslilutions-Ulskottet att, likaledes till den i Grundlagen anvisade behandling, vördsamligen uppgifva s:ne dels förändrade, dels nya stadganden, tillhörande 5 §. Tryckfrihets-Lagen, nemligen: A. ”Sedan Under-Rätts Utslag, vare sig i qvarsladsffågor eller i hujvudsaken, till Hof-Kätt inkommit, åligge Hof-Rätlen att genast deröfver inhemta Tryckfrihets-Comiteens utlåtande, så vida det, i senare fallet, redan förut ej skett. Derefter företage Plof‘Rätten målet till afgörande och meddele deri sitt Utslag, hvaröfver parterne staude öppet att hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär anföra, men hvars verkställighet i qvarsiadsfrägor likväl icke må dymedelst hindras.' ’ B. ”Rättegång i Tryckfrihetsmål skall för öppna dörrar hållas, så vid Under-Rätt som vid Plof-Rätt, under förbindelse för åhörarne, att iakttaga hvad Fiättens Ordförande, till ordnings bibehållande, föreskrif ver, samt att afträda, så ofta Rätten öfverlägger om beslut, eller när eljest Ordföranden finnér anledning att härom förordna, för hvilken åtgärd han dock ansvare, såsom för annan Embetsutöfning, när deröfver klagas.”
»Det är det.» »Det var annat det än att löpa kring skogen efter den galne prästen. Tvi för så’nt byte!» Grefvinnan reste sig och bjöd farväl. Hon hade hvilat nog. Kvinnan, som talat, följde henne ut genom dörren. »Grefvinnan förstår,» sade hon, »jag fick lof att säga något, ty det går ej an att tala med gamle far om krig. Han tål inte höra det ordet. Jag mente väl, jag.» Grefvinnan Elisabet skyndade bort, men hon hejdade sig snart. Hon såg den hotande skogen, det skymmande berget och det rykande träsket. Hemskt måtte det vara att bo här för den, hvars sinne fylldes af onda minnen. Hon kände medömkan med den gamle, som satt därinne med de mörka skojarne till sällskap. »Jungfru Anna Lisa,» sade hon, »låt oss vända om!» De voro goda mot oss därinne men jag uppförde mig illa. Jag vill tala med den gamle om gladare ting. Och lycklig öfver att hafva funnit någon att trösta, gick hon åter in i stugan. »Det är så,» sade hon, »att jag tror, att Gösta Berling går här i skogen och tänker på att ta lifvet af sig. Det är därför viktigt, att han snart blir funnen och hindrad därifrån. Jag och jungfru Anna Lisa hafva trott oss se honom ibland, men så har han försvunnit för oss. Han håller sig i trakten af berget, där Nygårdsflickan slog ihjäl sig. Jag kom nu att tänka på, att jag väl ej behöfver gå ända ned till Ekeby för att skaffa hjälp. Här sitta många raska män, som lätt skulle kunna fånga honom.» »Ge er i väg karlar!» utbrast skojarkvinnan. »När grefvinnan ej håller sig för god att be skogsfolket om en tjänst, ska ni genast gå.» Männen reste sig genast och gingo att söka. Den gamle Jan Hök satt stilla och stirrade framför sig med glanslös blick. Skrämmande dyster och hård, satt han där. Den unga frun fann ej ord att säga honom. Då såg hon, att ett barn låg sjukt på en halmkärfve, och märkte, att en kvinna hade ondt i en hand. Genast började hon ansa de sjuka.
Och som om sjäi och sinnen domnat bort inom henne, gled hon drömlös, halfmedveten ned i eri hvila, som hade iiagonting af dödens köld. Hor, sörjde icke, hon saknade icke: lugnet, rikedomen omkring henne var henne nog Men fick hon händelsevis höra den musik .hon älskade eller ett par ord om den konst hon trodde sig ha svikit - då reste hon sig som från de döda. Alla nerver spändes, blodet gick i böljor, och det var som om hon fått igen sin själ. Hon bredde. u t armarna mot lifvet, som flydde henne, derför att hon en gång vandt sig ifrån det, och hennes vilda förtviflaii hade icke tårar nog. Men. för hvar gång ångern kom,. kom den mera dampad, gick den långsammare och mera stilla, och i dag - i dag var det som en vanmakt öfver henne. Hade hon kunnat gråta - om hon hade kunnat gr %ta och sörja ungdomens sorg, men hemsk och tyst stal ' sig förtviflan igenom henne och kylde hennes blod. Som hafvet går efter orkanen - med stor-. mens vågor utan stormens friskhet - ja, sii gick stamningen ö.fver henne. Kände hon det så., derför att resignationen hade kommit, eller var det ungdomen, som dog i hennes sjal? ' Blek som en död och med bruten hållning, stirrade hon ut öfver den gråblå himlen, till dess hon tyckte, att de slingrande, violetta i-ilo !nen sankte sig - sky efter sky och flor efter flor - som skymningen öfver det trötta hafvet. %Barn, gr %ter du?, Grefvinnan hade vaknat och reste sig sakta ur sin stol. Ruth vande sig om och. smålog. Under fransarnas mörka skug-. gor glänste hennes ögon likt darrande droppar af det dunkla vatten som nu slumrade i skymningsdagern. ; oNej; o, sade hon lågt och nied en stamma, som tycktes komma långt bort ifrån, %hnej, jag tanker. säg, ar det inte lugnt att ildras, tant Anne Marie?, ' Signe Rink och h e n n e s " CrmlamdereJ '. l ' i hafva har för oss en bok af helt egendomlig art.
D&amp; prinsen till sist, fijrt-criflad ofver att ej kunna tyda det stumqt sprik, som talar ur Tystnadens gitfulla iigon, besviir heme att yppa sin hemlighet for honom, iman han soker erig hrila i dijden, brpter hon. sina liippars insegel och talar - men, s % sakta att ingen utom prinsen knnde hora detn. Han blik som forvandlad, iterfir sitt lifsmod * och vander tillbaka till varlden. Nu vill han ~ b o r j a l e f v a ~, ty nu &gt;vet han hvad Tystnaden tanker ~ 6 % -. Ja, prinsen vet det - f8rf. siikert ocl~s % - men vi, vi st;, diir sannerligen lika kloka. Sprirket i dessa beriittelser iir poetiskt och fitngslonde. ~ f v e n bokens yttre utstyrsel ar tilldragande och den fina teckningen p i olnslaget fortjiinnr en sarskild mention. Om arbetet i sin helhet kan man ined fnllt fog siiga: att det &amp; r vackra tankar, kladda i en vacker driikt. L. Antec kningar M n Italien n. af qc svensk diplomat. Stockholm 1896. Porfattaren, som f. n. ar svensk-norsk minister i Rom, anfor i den tilliignan till sina soner, hvarmed han inleder sin bok, ett bekant yttrande af Heine, att det p i denna jord ic ' lze gifves n %got trgkigare iin att liisa en italiensk res&amp;kildriig - utom kanske att slrrifva den. Han forklarar dock, att det senare icke slagit in p i ho~iom, och tiilfogar den Gnskan, att det f h a icke &amp; %tte blifva fallet ~ e d ham liisme. Vi iiro forvissade, att hvclsje lasare af dessa ~cbnteckningar f r h Italien, skall lned oss betyga, att Heines yttrande iclre heller till sin form del Bga nBgon tilliimpning pii desamma.
Haj. timligen hysa farhåga alt, när det arbete han har under händer tager slut, mer tillfälle till förtjenst skall saknas, och detta gör att det i de flesta fall skall halva gått bra långt, om han icke ålager sig en honom erbjuden förrättning. Han ser det från den ljusa sidan och hoppas kunna medhinna hvad han åtager sig. Afven tänker han att, om han sjelf icke mottager förrättningen, en annan kommer och tager bort den, och när han då alslutat de arbeten, Iian förut har sig uppdragna, skall han sakna sin bergning. Häraf orsakas långsamheten med ärendenas handläggning; häraf alla dessa anmärkta missförhållanden. Till dessas afhjelpande tror jag att åtgärder i enlighet med Gr. Anckarsvärds förslag skulle kunna bidraga. Det är först sedan hvarje landtmätare lått sig ett visst distrikt anvisadt och han kan vara tryrg att icke någon uttränger honom, som han måste sjelf blifva intresserad af att icke åtaga sig mera än han medhinner, ulan anordnar sitt arbete så, att han i lugn kan utarbeta sina förrättningar Man oroar sig för att härigenom skulle intrång ske på den enskiltes rätt att till skiftesman välja den han vill; men faran häraf torde icke vara så stor, som man påstår. Vi veta huru det tillgår med befordran. En auskultant, sorn endast befattat sig med mätningar och uträkningar på papperet, får förordnande såsom vice kommissionslandtmätare och handlägger precist samma slags förrättningar som andre landtmätare. Han liar visserligen mottagit detta förordnande så, att han, om han icke ordentligt uppfyller det, kan fråntagas detsamma; men sådant händer sällan, och man har äfven sett att sådana åtgärder blifvit af Ofverdirektörs-euihelet upphäfda. Ingen skulle komma att befordras till distriktslandtmätare, med mindre han förut praktiskt visat sin skicklighet, och jag anser nödvändigt att man fordrade af honom prof på skicklighet och noggrannhet, innan han lill denna tjenst kunde antagas. Om på detta sätt korpsen omorganiseras och landtmätaren erhåller säker utsigt till bergning, kan taxan revideras. Staten skulle erhålla skickliga landtmätare, och anledningarne till klagan öfver dessa tjenstemän skulle försvinna.
Uti en hos Bonde-ståndet vackt och till Utskottet remitterad motion, fear Pehr Eriksson från Wermlands län föreslagit, att, till bevarande af fram - Siati-Utik, Utlåtande, N:o 135. 17 framlidne Professoren Goijers minne oell såsom ef t uttryck af Svenska folkets aktning för den hädangångne, sanningens forskare och tolk, Rikets Ständer malte låta öfver honom prägla en medalj med passande inskrift, betecknande hans minnesvärda sträfvande för fosterlandets frihet och ära samt den historiska sanningens urskiljande, hvarjemte motionären hemställt, att åt fullmäktige i Rikets Ständers bank måtte uppdragas bestyret härmed, samt alt exemplar af medaljen måtte utdelas till den Kongl, familjen, den aflidnes närmaste anhörige samt de inländska akademier och vittra samfund, hvaraf Professor Geijer i lifstiden varit ledamot. I likhet med motionären anser Utskottet visserligen Professoren Geljers minne serdeles förtjent att åt eflerveilden bevaras; trien då Professoren Geijer, efter Utskottets tanka, ej mindre såsom häfdatecknare än lärare och skald sjelf berndt sig ett minne, hvars varaktighet icke skulle komma att genom den af motionären föreslagne åtgärd i någon måtto ytterligare betryggas, har Utskottet, då berörde åtgärd icke heller synes motsvara sitt föremål, ansett sig sakna skäl att å motionen tillstyrka bifall. Stockholm den 20 April 1848. Sih. tiU R. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 April, kl. 10 f. ra. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om anslag af allmännamedel till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och ät tjenstehjon för långvarig tjenst. (U. A.)
Utskottet, som i sammanhang härmed förehaft en inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Anders Persson från Örebro län väckt motion (N:o 144), innefattande hemställan, att Rikets Ständer för ifrågavarande brobyggnad måtte bevilja ett statsanslag till |:delar af kostnadssumman med Sextiosex tusen R:dr, har af de inkomna handlingarne inhemtat, att det för ifrågavarande arbetes utförande bildade bolag, bestående af personer, som intressera sig för vinnande af en lättad kommunikation mellan Nerike och Östergötland, skulle hafva till åliggande att, derest statsbidrag erhölles, gå i författning om arbetets verkställande och garantera lyftningen af statsbidraget; hvarjemte bolaget vid hållet sammanträde uppdragit åt sin bestyrelse att, på sätt ofvan är nämndt, hos Kongl. Majk i underdånighet anhålla om ett anslag utan återbetalningsskyldighet till fidelar af kostnadssumman, mot förbindelse för bolaget att verkställa arbetet i full öfverensstämmelse med planen samt att af egna medel tillskjuta hvad utöfver statsbidraget erfordrades. Ehuru Utskottet delar den af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader yttrade åsigt om ifrågavarande broanläggnings vigt, icke blott för orten, än ock för förbindelsen mellan längre derifrån belägna delar af Östergötland och Nerike, äfvensom för befordrande af tillökning i trafiken å vestra stambanan, samt Utskottet i följd deraf finner skäl vara för handen, att statsbidrag till arbetets utförande beviljas; anser dock Utskottet detta icke böra utgå till högre belopp, än |:delar af den beräknade kostnadssumman, och sådant under uttryckligt vilkor att, om arbetet icke kan komma till utförande med mindre än att afgift för brons begagnande skall af de trafikerande erläggas, bropenningar icke må upptagas till högre belopp, än som kan anses nödigt för betridande af kostnaderna för brons underhåll.
Qvarterens läge* så har Hus-Numereringen, till undanrödjaride af berörde olägenhet, sistlidet år blifvit sålunda förändrad', att den, i stället att börja och sluta inom hvarje Qvarter, numera omfattar och i oafbruten ordning genomlöper hvarje Gata, i enlighet med hvad i Öfver-Ståthållare-Embetets Kungörelse den 7 Martil i832 blifvit förordnad^ Hufvudstadens Allmänna Fängelser, af hvilka ett finnes i Stadshuset på Södermalm, ett i Rådhuset, och ett i Castenhofshuset vid Gustaf Adolphs Torg, hvarjemte Kronohäktet å Smedjegården begagnas gemensamt för Arrestanter från Staden och för Fångar från Stockholms Län, hafva stundom befunnits nog inskränkta i förhållande till Fångpersonalens antal, hvars tilltagande påkallar rymligare fängelser; men tillgångarne hafva de sednare åren icke medgifvit några betydliga förbättringars vidtagande i detta afseende, utom hvad Gäldstuguhäktet angår, hvilkets utvidgande oumgängligen erfordrats, sedan derstädes nu mera förvaras äfven sådana personer, som förut hållits bysätta å Kongl. Högvakten. Staden har för sådant ändamål inköpt en till detta Häckte gränsande Tomt, som nu till en del bebygges; och den öfriga delen af Tomten begagnas såsom en rymlig hittills saknad promenad-plats för de bysatte. Till en förbättrad Fångvård i Hufvudstaden fordras i första rummet, att Police-Kammaren blifver försedd med serskilt fängelse i samma local, der dess Sessioner hållas; hvarigenom vunnes ej allenast en högst betydlig inskränkning i den Fångforsling å Hufvudstadens Gator, som nu äger rum, utan äfven en lämpligare classifikation af Arrestanter efter graden af deras förbrytelser.