Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndet fallat beslut om annan indelning af bi änningsliden "sålunda , att första terminen utgöres af Januarii, Februarii, Mars och Ap 1 il, samt andra terminen af November och December månader; och har Hög v. Presle-Ståndet beslutit, att branvinsbränningsåret bör räknas från början af Januarii månad; att branningsliden indelas i 2 terminer, af hvilka den förra innefattar Januarii, Februarii och Mars, den senare April, November och December, och alt hvar och en till bräll vinsbränning berättigad må vara öppet lemnadt, alt vid mantalsskrifning uppgifva, antingen lian vill begagna hela brähningstiden eller-endera af desse terminer, med skyldighet för den, som endast begagnar endera terminen, att sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling vid slutet af den termin han begagnat. Då Utskotten af den från Hederv. Bonde-Ståndet ankomne ålerremiss af Betänkandet N:o 6, angående reglementariska föreskrifter för bränvinsbränningens utöfning, inhemtat, att den mening inom Ståndet allmänt blifvit yLtrad, alt biänningsliden måtte indelas i terminer, på sätt Presle-Ståndet redan beslutit, finna Utskotten, på det Bonde-Ståndet må hafva dess rätt förvarad att göra en sådan dess mening gällande, skäligt hemställa, örn icke skiljaktigheten i delta moment så väl i fråga om bränningslidens indelning i terminer, som angående kostnaden för redskapens försegling, då endast endera terminen blifvit begagnad, må gemensamt med besvarandet af ofvanberörde återremiss behandlas och i sammanhang dermed slutligen afgöras. Med ändring af Utskottens förslag i 10 Momentet, har. HÖgv. PresteSlåndet ansett enkel rectificator och mäskvärmare med xa5 proc:t, dubbel reclificalor och mäskvärmare med i5o promt öka afverkningens skyndsamhet och i samma proportion böra beskattas, hvadan tariffen skulle derefter rättas; och har Hederv.
I annat fall återstår blott för Rid. derskapet och Adeln, att afslå det, och jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att stockstraffet i fylleri-mål, som Utskottet velat afskaffa, då också blifvit af Höglollige Ståndet san-; ctioneradt. Herr Ehrenborg: Jag förenar mig med Herr Danckwardt uti begäran om återremiss, och delar äfven hans åsigt, i afseende på stockstraffets afskaflande vid fylleri-mål. Jag tror för min del, att detta straff bor inskränkas till hvad i KyrkoLagen derom stadgas. Deremot anser jag ej den i Författningen mot fylleri bestämda påföljds förlust af medborgerligt förtroende för den, sorn flere gånger beträdes med dryckenskap, böra afskaffas; ty det synes gifvet, att en person, som ofta visat sig i en sådan belägenhet icke kan äga den redbarhet och pålite - B-f.n 3 Julii t. n. lighet, sora utgöra vilkoren för tillgodanjatandet at medborgares förtroende. Jag får således anhålla om återremiss af Lag Utskottets Betänkande, på det alt frågan må närmare utredas, och det felaktiga i Utskottets förslag derifrån skiljas. Herr von Qvanten, Carl: I händelse af återremiss, anhåller jag att få yttra några tankar. Jag anser betänkeligt att bibehålla stoekstrafiet lör fylleri-brott, och torde få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamt på åtskilliga vid frågan om detta brott förekommande omständigheter. Det händer esomoftast, att den rerkeiige fyllhunden, sorn förtjente mest straffas, icke får något stralf, derföre att han tål mer än andre. Deremot inträffar ej sällan, att en ovan Landtbo, sorn super en sup, blir full, blir liggande, pliktfälies, och sluteligen kommer i stocken. Är sådant billigt ? Jag förenar mig derföre med Herr Ehrenborg deruti, att fylleri-brott borde på Landet af KyrkoRåden afdömas; att noggrann undersökning bör föregå, innan en tilltalad dömmes till bestraffning, samt att åtskillnad bör göras emellan en ordentelig fyllhund och den, som har den olyckan att icke tåla mycket.
Hvad kunde hon invända mot de vilda utbrotten af denna länge närda o c h tyst burna sorg — denna sorg, som var så djup, att den beröfvade flickan hvarje gnista af sundt förnuft — så menade åtminstone Elena — ty fanns det väl någon som hälst grund till Lizzis antagande, att Ercole älskade henne, den gifta kvinnan! De hyste för hvarandra en innerlig vänskap, intet annat. Lizzi var orättvis mot Ercole. Visserligen hade han förefallit äfven Elena väl mycket tillbakadragen mot sin blifvande brud, men så var nu en gång landets skick och bruk — den goda tonen kräfver ju, att en man aldrig före vigseln visar den utkorade, huru kär hon är honom. Lizzi kunde därför vara lugn, Ercole blefve säkert en både god och öm make, ty han hade ett varmt hjärta, det kunde man tydligt döma af hans stora, svarta ögon. Den äldre systern drog Lizzi närmare intill sig, lade på nytt hennes tårdränkta ansikte till sitt bröst och började under smekningar att vagga henne fram och tillbaka, såsom hon så ofta hade gjort med sin lilla dotter, då denna varit sjuk eller bedröfvad. Hon kysste bort tårarna, hvilka tillrade ner för Lizzis kinder, och först sedan flickan hade blifvit lugnare, sköt hon henne ifrån sig, under det hon sade: » Stackars min egen lilla syster, nog är det smärtsamt att ej vara rätt säker om genkärlek, när man själf håller af någon; men tro mig, att äfven om Ercole ännu ej älskar dig, han säkert inom kort kommer att göra det. Han kan omöjligen i längden förbli känslolös för dig; han må- ste j u se, huru intagande och älsklig du min egen lilla syster är. Lofva mig att vara lugn, så blir nog allt godt igen och framför allt torka bort tårarna, ty röda förgråtna ögon och ett retligt, nervöst sätt kläda ej ja, hvem vet, kanske du just genom din under sista tiden visade kyla har stött honom tillbaka, så att han därför mera har slutit sig till mig, än annars skulle ha skett. Ja, sa förhåller det sig säkerligen.
Hr Den 1 November f. m. 193 Hr Dalman anser de ifrågaslällda summorna vara så obetydliga, att de icke skulle förslå längre än 8 dagar, om det blefve allvar af Sveriges förmodade deltagande i kriget. Hvarföre tillstyrker icke Hr Dalman, vid sådant förhållande, R. o. Ad. att bevilja mer än Konungen begärt? Om lilla krediti vet, hvars förhöjning är i fråga, icke skulle behöfva lyftasi så äro penningarue Statsverket besparda, och aldenstund de icke uttagas på förhand, sä går icke ens någon ränta derå förlorad. Skulle det deremot icke förslå, utan så olyckligt inträffa, att det stora kreditivet mäste tillgripas och Sländerna sammankallas: så är ju det, som utgått å Iilla kreditivet, besparadt på det stora; ty utgifterna hafva i alla full måst göras. Vi behöfva således icke befara någon förspillning af medlen. Hr Hjerta har sagt, att i ett fattigt land böra penningar icke beviljas, utan en pä förhand gifven redogörelse, huru de skola användas, samt att man bör i möjligaste måtto hushålla med folkets medel. Jag önskar att Hr Hjerta måtte iakttaga samma hushållsaktighet, då det nästa mål, ang:de jernvägarna, förekommer, hvilkas anläggande icke torde vara så nödvändigt som rikets försvar. Hr Hjerta yrkar att R. St. icke måtte bevilja dessa medel utan vilkor. Hvilket är det som fordras? Han har, ehuru i mycket försigtiga ordalag, uttryckt, alt han gerna ville veta,'hvem rustningarne gällde, och således mot hvilken makt penningarne skulle användas. Om Ständerna skulle, såsom vilkor för medlens beviljande, utsätta en dylik underrättelses erhållande: så vore sådant detsamma sorn att de blandade sig i utrikes ärendenas ledning och sade: ”Regeringen skall få penningar att användas till rikets försvar, om begagnandet gäller den eller den; men i annat fall erhälles ingenting”. Huru kan Hr Hjerta, eller någon annan, vela, mot hvem Sverige kan behöfva försvara sig? F. n. är det nog lyckligt, alt ej hafva någon fiende.
Men det sätt hvarpå detta märkvärdiga ämne kunde kemiskt erhållas, var kostsamt och kändt af få; ett lod af detsamma betalades med två lod guld. Vanloo fäste Drakes uppmärksamhet på nämnda ämne, och i trots af de svårigheter, vintern lade i vägen för förbindelsen med utlandet, visste denne sednare att inom en temligen kort tid förskaffa sig en qvantitet deraf från Tyskland. Men efter några få nätters experimenter var den förbrukad utan annan verkan än att hafva betydligt medtagit herrens till Sjövik penningtillgångar. Detta hemlighetsfulla ämne är numera väl bekant och betydligt billigare än den tiden: det var med ett ord – fosfor. Det är förut antydt, att föremålet för Drakes lystnad ej var guldet i och för sig sjelft, utan den makt, guldet förlänar. De drömmar om storhet och välde, åt hvilka han redan som gosse öfverlemnat sig, följde honom såsom yngling och läto ej skingra sig, då han, vaknande ur sina barnsliga fantasiers verld, fick blicken öppen för verkligheten och alla de hinder, denna lade i vägen för deras uppfyllande. Men dessa hinder förbittrade hans sinne. Att hata dem, som slumpen ställt närmare det mål, mot hvilket han sträfvar, att förakta dem, som stå så djupt, att de svårligen kunna eller våga blicka ditupp, är naturligt för en man af utsväfvande ärelystnad som ej vårdar sig om att ens inför sig sjelf rättfärdiga sitt sjelfviska sträfvande med något sedligt motiv. Drake drog sig inom sig sjelf; hans sinne, af naturen dystert och stämdt för det mystiska, omfattade med begärlighet den hemlighetsfulla vetenskap, som, om han förmådde lösa dess problem, med ett slag skulle ställa honom på tinnarne af maktens tempel. Men det innestängda, tysta, grubblande lif, som dessa studier kräfde, måste förr eller sednare framkalla en sig sjelft motsatt verkan på en själ, som fordrade ett starkt luftdrag, för att ej qväfvas af sina passioner.
Hade han för att skrämma honom, Brauner, inspirerat hypnotisören till scenen? Detta var föga troligt: Danielsson hade ej hunnit göra detta. Deremot framstod med förfärande tydlighet för honom, att man spionerade på honom, här i hans eget hem, att en af de uppträdande (eller kanske båda) var en detektiv. Hvad visste man? Huru mycket? Huru litet? Hvad åsyftade man med scenen? Samlande alla krafter för att kunna synas lugn, afbröt han seancen just då mediet stod i begrepp att besvara frågan: »hvem är han? Brauner kunde emellertid ännu en stund varit lugn; ty Hammar hade ej förrådt honom. Enligt detektivens plan skulle mediet fortfarit en längre stund att nämna något namn. – Nog nu, afbröt Brauner häftigt. Är det er mening att sprida misstämning här, eller hvad? Francisco bugade sig. – Som ni vill, herr konsul, sade han. Jag beklagar af uppriktigaste hjerta, om mediets syner på minsta sätt skulle förorsaka en stämning så långt aflägsen från den jag åsyftat. Men jag kan icke hjelpa det. Det bevisar tydligare än något annat huru väl min seance lyckats, nu såsom alltid. Dylikt har ofta händt mig och måste ju naturligtvis hända, när ingen af de ärade närvarande vill framställa frågor till mediet. Detta måste helt enkelt följa den persons tankegång, hvilken det på befallning fixerat. För mig återstår endast att återväcka mediet. Fransisco blåste på mediets ansigte, gned dess hufvud och armar samt befalde det att vakna. Ynglingen föll ej för en sekund ur sin rol. Han spratt häftigt till, öppnade långsamt ögonen och syntes en stund förvirrad som om han ej vetat hvar han befann sig eller hvad som förefallit. Publiken, som ej hade samma orsak som Brauner att yrka på seancens afbrytande, kände sig särdeles belåten och visade genom sina ihållande applåder, att den för ingen del varit på väg att komma i någon misstämning. Professor Fransisco kände sig ej särdeles tröstad af publikens applåder. Han hade måst afbryta sin seance och detta var detsamma som fiasco för honom.
Om någon af infall behagar göra det med förlust, så må det vara honom obetaget; det sker dock icke i betydligare scala. Deraf följer, att så länge Banken har en tillgång i Hamburg att sälja vexlar, och den säljer den till den af mig nu nämnda curs, sä kommer endast ganska obetydligt silfver alt ur Banken uttagas, ty de trafikerande erhålla mycket större lättnad för sin rörelse genom vexlar, emedan de i annat fall skulle vara nödsakade att utlaga silfver och förflytta det till Hamburg. Vinsten är således på båda sidor. Men den ofördelaktiga conjuncturen kan visserligen fortfara så länge till dess Bankens i Hamburg varande contauta tillgångar äro medtagnc, och i sådant fall finnas blott tvenne medel att vidtaga. Det ena är alt tillåta att Bankens silfver uttages och borlföres; det andra är att bereda sig creditiv i Hamburg, på detsamma draga vexlar och sälja dem, hvilket äler är af samma förmän för de trafikerande som de vexlar, hvilka voro dragna på Bankens egna tillgångar, och dermed kan fortfaras så länge lill dess att behofvet upp - Den 13 November f. m. 223 hör. Ty, mine Hrr, man må ej föreställa sig, att ett sådant behof af växlar oupphörligt kan vara större än hvad tillgångarne på börserna motsvara, såvida icke Banken här hemma begär den oförsigtigheten att ånyo utgifva de sedlar, sorn hon iucasserar för sina vexlar. I samma mån som vexlar ulgifvas på Hamburg, kommer sedelmassan inom Sverige att förminskas, alldeles pä samma sätt, som om silfver uttoges. I samma mån som sedelmassan inom Sverige minskas, i samma mån stiger hvarje riksdaler i sitt värde i förhållande till andra varor och i förhållande till det värde, som samma silfver har utomlands, och det är ingenting annat än delta som kan verka en förändring i cursen och i handeln, så att exporten öfversliger importen.
M. bör äga en sådan rättighet tycker jag vara solklart för livar och en. Det är mig bekant, att enahanda anmärkn. blifvit gjord inom PresteSt., som bifallit densamma, äfvensom alt BondeSt. instämt uti den redaction af denna punkt, som PresteSt. antagit, så lydande: ”Att då R. St. uti den tulltaxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan tull å varor än den, sorn efter närvar, omständigheter bäst försäkrar statens inkomst och med statens interesse öfverensstämmer, så ankommer det på K. M. att nedsätta tullafgifterna på inkommande och utgående varor, allt efter som förändrade förhållanden dertill föranleda; och som på K. M. allena ankommer att i afseende på främmande rnagter bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, aliså medgifva R. St., att K. M. för detta ändamål jemväl må kunna höja tullafgiften på inkommande varor.” Jag får anhålla, att R. o. Ad. ville antaga denna redaction till i2:te punkten, hvarigenom 3:ne Stånd instämma i samma tanke. Gr. von Fersen: I afseende på den första anmärkn., Hr af Billbergh gjort vid Utsk:s förslag till redaction i F2:te punkten, nemi. att det skulle vara otydligt, huruvida K. M. ägde rättighet att minska eller nedsätta tullafgiften, med mindre det vore en följd af tractat med någon främmande magt, så skulle jag varit nöjd, om jag ägt till hands Bevilln. Utsk:s tillstyrkande vid förra riksdagen, emedan jag skulle tro, att detsamma i förevar, punkt nära nog var af samma ordalydelse med förevar, redactionsförslag. Jag kan väl icke efter den längre tidrymden bestämdt erinra mig, att förhållandet är sådant; men jag skulle tro, att de flesta af Bevilln.Utsk:s vid förra riksdagen tillstyrkta och af Stånden antagna punkter äfven nu blifvit med enahanda lydelse af Bevilln.Utsk. till Stånden framställda.
Riksdagsordningen, som tillåter Ledamot, hvilken icke i Ståndets fattade beslut instämt, att sin särskilta tanka bos de öfrige Stånden anmäla, genom serskildt Memorial eller dictamen till Protoeollet, som må Ståndets beslut åtfölja, icke tillika innefattade något förbud för en annan Ledamot att få sitt svar eller vederläggning af nyssnämde serskilta tanka till de öfrige RiksStånden afsänd; alltså och då det tycktes icke kunna förmenas de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka tilläfventyrs kunna sådant önska att få vid Herr Hjertås reservation bifoga deras deröfver meddelte yttranden och omdömen, och härtill korarae, att i fråga af dylik be - a3o Den i4 October c. m. skaffenhet Ridderskapet och Adeln tillförene vid en annan Riksdag tillåtit en Ledamot att få dess svar å en annan Ledamots serskilta tanka till de öfrige RiksStånden afsändt, ansåg, på dessa grunder, Hans Excellence sig hvarken kunna vägra de Ledamöter, hvilka afgifvit svar å Herr Hjertås reservation, proposition derå, att deras yttranden äfven må till de öfrige RiksStånden åtfölja Ridderskapets och Adelns beslut i ämnet, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle behaga dertill lemna dess bifall eller äga rätt förklara, att berörde svar borde ovillkorligen bifogas Ridderskapets och Adelns beslut; utan komme det att helt och hållit bero af Ridderskapets och Adelns egit bepröfvande och afgörande. Herr Hjerta: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken nu förklarat sig anse dem, som instämt i ett af Ståndet fatladt beslut, äfven äga rätt, att låta sine enskildte yttranden åtfölja till MedStånden, när Ledamot af minoriteten begagnar sig af dess i RiksdagsOrdningeus 57 §. tillerkända rättighet, att, då han
Birgers » Frukost » är också en bild af franskt värds-huslif — men här är det hänsynslösa konstnärsjublet en fernissningsdag, som skildras så liffullt och qvickt, att man blir glad af att bara se det Akta målarglädje andas ock den känsliga behandlingen af bakgrunden (en glaståckt verandas fina blågröna toner) af den dallrande luften, med sina skyar och strimmor af cigarr-rök och glimtar af solsken, af champagnen i glasen, grupperna på duken. Portrattkarakteristiken har samma konstnärliga liflighet, som kompositionen. Men taflan är icke hel, förgrunden verkar rå och ofardig; ett osökt tillfälle att glänsa med en sida af sin talang — det genialiska målandet af präktiga tyger — har konstnärn här låtit gå sig ur händerna. Ännu ha vi en större duk att omtala: Kröyers » Musik i ateliern », en af de betydelsefullaste på utställningen. Med klar och säker konstnärsblick har Kröyer här skådat bilden som ett helt i såväl komposition som stamning och tillika satt sig in i alla de olika individualitetcrna med just den genialiska psykologi, som vi fordra af målarn. Med innerlig målarglädje har har dröjt vid alla tillfällena till ljusdunkel i denna tobaksrök mättade qvälls belysta atclierinte-riör, vid de skarpa slagljusen öfver noterna i förgrunden och de små gloriorna kring hvar ljuslåga, vid ljusets lek med dunklet kring alla de olika uttrycksfulla ansigtena, vid den mildt och rikt belysta pistachefargade bakgrunden, med sin dekoration af palmblad, skizzer och ' cuivre poli ’, vid sjelfva det svarta djupet i höger, ur hvilken här och der byster på höga pelare eller jättelika palmblad ekymta fram. En nutidsbild är också Paukens » Modellerna hålla rast » — en allvarligt uppfattad interiör från konstnärslifvet. Modellerna äro tre. En fullvuxen flicka, som sitter trumpen och värmer sig vid kaminen.
Riksgälds-kontoret att efter ljsta årets förlopp uppsäga hela lånet eller delar deraf, dock ej mindre än £ million riksdaler för hvarje gång, att återbetalas sex månader efter uppsägningen; 9:o) räntan liqvideras här i Stockholm halfårsvis; 10;o) den betingade, efter år beräknade, provisionen godtgöres i sammanhang med ränteliqviderna; ll:o) för ifrågavarande lån hypotiseras svenska fonderade 4| procents obligationer å ett efter ränteskillnaden lämpadt belopp; l2:o) de till hypotek för detta lån eller derför utfärdade skuldförbindelser erbjudna obligationer, som tillhöra 1864 års jernvägslån, mottagas i sådant afseende, utan att derförinnan behöfva stämplas och förses med låneöfVertagarnes påskrift; och 13:o) Riksgälds-kontoret berättigas att, emot andra till värde och beskaffenhet jemförliga fonderade svenska obligationer utbyta såsom hypotek förut aflemnade obligationer, äfvensom att i den mån räntekuponerna för de hypotiserade obligationerna förfalla till betalning och räntan för nu ifrågavarande lån blifvit betald, återbekomma dessa kuponer. — 68 — Härefter lemnades företräde åt kredit-aktiebolagets ombud, som tillfrågades huruvida ett uppskof öfver morgondagen med det svar Fullmäktige hade att till bolaget afgifva vore för detsamma Underligt; hvaruppå ombudet förklarade, att som bolaget hade att uppgöra om penningar, hvilka vore för ifrågavarande lån afsedda och nu funnes att tillgå, skulle ett dröjsmål kunna föranleda deras användande för andra ändamål; hvadan, då skyndsamhet alltså vore af nöden, ett uppskof kunde ganska menligt inverka på lånets afgörande. Ombudet erhöll derefter del af de här ofvan nyss omförmälda, af Fullmäktige antagna bestämmelser, hvilka af ombudet lemnades utan anmärkning, med undantag at följande: Vid 2:dra punkten yrkade ombudet, att det myntslag, hvari lånet skulle återbetalas, borde förändras till hela silf ver spener, men medgaf att i liqvid äfven finge lemnäs invisningar eller vexlar å mark Hamb. B:ko.
Majit ansåge någon annan nådig förklaring i detta afseende icke vara erforderlig, än att manskapets biträde vid ifrågavarande strömrensningar i intet fall kunde påfordras under den tid, då de årliga vapenöfningarne pågingo eller i allmänhet när tjensten lade hinder i vägen för dylikt biträde. Genom hvad sålunda sednast blifvit i ämnet stadgadt, har motionären väl ansett det vara afgjordt, att allt indeldt krigsmanskap till häst och fot vore skyldigt deltaga uti ifråga varande årliga strömrensningar å de orter, der sådane kunde förekomma, och att samma manskap derifrån vore befriadt endast under dep tid, då det vore borta från roten, så länge årlig vapenöfning påginge eller tjensten för dylikt deltagande lade hinder i vägen; men man hade, detta oaktadt, för soldaternas vidsträcktare befrielse uti ifrågavarande afseende velat fortfarande åberopa och tillämpa 1786 års Kongl. Bref, så att manskapet ännu icke skulle vara pligtigt att mer än hvart tredje, högst hvart annat år deltaga i strömrensningarne, i stället för den genom 1832 års nådiga Bref i detta fall vilkorligen stadgade årliga skyldighet, från hvilken manskapet, såsom försedt med särskilda torp och löner, icke, enligt någon giltig rättsgrund, borde undantagas, då detta kommunalbesvär årligen drabbade den till matlag indelte. ofta med mindre jordrymd försedde torparen och arbetskarlen.
Domkapitel den frågan kunna komma till afgörande, i hvilken ort af Riket institutet borde anläggas. För närvarande synes mig någon pur.kt i södra eller vestra delen af landet företrädesvis böra påtänkas. Derefter torde frågorna om byggnad, styrelse, reglemente m. m. kunna komma i öfvervägande. Innan det första året al en sådan anstalts verksamhet förflutit, kunde Rikets Ständer hafva tillfälle att anslå nya medel för verksamhetens fortsättande. Jag vågar i underdånighet uttala det förmenande, att de välvilliga afsigter för de döfstumma, som Rikets Ständer i sin underdåniga skrifvelse yttrat, i någon mån skulle kunna på det föreslagna sättet vinnas.. 1 händelse Eders Kongl. Maj:t skänker Nådigt bifall till hvad som sålunda blifvit i underdånighet framställdt, hemställer jag i lika under ånighet, att Eders Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer göra Nådig proposition, att Slän erne ville, utöfver den ordinarie Staten, till Eders Kongl. Majits disposition anvisa en summa af 20,000 Riksdaler, för att derigenom med byggnader förse samt för år 1837 bringa i verksamhet ett institut för döfstumma, anlagdt i den landsort, som efter upplysningars inhemtande derför kan finnas vara den tjenligaste, samt innehållande platser för 25 — 50 döfstumma lärjungar. 29:0 Om för tjär amie af ett till Scrafimer-Or deus-Lasar ette t beviljadt anslag.