Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, för af kreditivet år 1851 begagnade medel, kapital 55,968: 32. — ränta härå till 1851 års slut 1,224: 45. 8. Öfverbetalning å ett infriadt lån I Utgifter: Bänta till Rikets Ständers Riksgäldskontor för af kreditivet begagnade medel — Reseoch traktamentskostnader i och för utlåning vid 1852 års ullmarknad i Norrköping Balans till år 1853. Tillgångar: l:o Säkra, Behållning i Rikets Ständers Bank 7: 24. 5. A. Palme. 1 — 25 — diskontfonden för år 1852. Banko. Credit. Balans från år 1851. Skuld: It! Behållningar och fordringar i ?,\ .,Vv-'. Eskilstuna fristadsdito 100: — ” 13.236: 21. Credit. Utgifter: „ extra licentdito 1,019: 24. „ extra licentdito 987: 6. Utdrag* af räkningarne öiVer uppburna medel utgifter, Svenska Konsuler å utrikes orter be - Debet. Enligt 1850 års räkning, utgjorde behållningen vid samma års slut Inkomst: Af Kongl. Stats-kontoret anordnade medel, hvilka blifvit, genom Kongl, brefvet den 30 Januari 1830, anvisade till ersättande af de utgifter, Svenska Konsuler å utrikes orter bestridt för Svenskt si öfolk, år 1851 1,800: „ 1852 1,800: Summa Banko. 2,349 3,600 19 5,949 19 7 Stockholm af Kongl. Kommerse-kollegii — 29 - åren 1851 och 1852, till godtgörande af de stridt för hem förskaffande af Svenskt] sjöfolk. Banko. Credit. U tgifter: Kongl. Statskontoret.
OTanjta"cf/ ®emäringdfft)(bige inom ^lottand områden fa fm a imber öaitbt Diifetd ©tänder för bildande af en refero-ftat för flottan anmifabe mebel aftönad för närmaranbe bit öfmerflyttabe: 5 Äommenbörer mib flottan, 4 Äommenbör^apitener, 2 Äapitener ocf s Äapiten-Söjtnanter. ftprelfe fig tiltbragit feban fifta Oiifdbag. 27 STiKfädtg förhöjning i aföningen tjär, mcb affeenbe på be t feb Ijögt lippbvifna prifeit å lifdförnöbenfjeter, för en bel af jtftlibet oty t)da inne»araitbe år öewitjatö baglönarne »ib $lottand £immermand Äandlijier od) $ammarfrif»are jemte Söaftbetjente »ib ^(ottand ftationer äfiuenfom Unber Ér 1854 förftarabed glottand ftation i ©ödeborg fota uppföra, od) blef i fältet berfäbed inrättab en bepot, tybanbe imber ©todtyotmd wna tm f atton. Huber inne»aranbe oty näfförutgångne t»änne år ljaf»a f>tif»it W98 SMfliiab odj fompletterabe oty meb futlfänbiga moentaner förfebbe: Siniefeppet ©art XIV boljan har btif»it futtfänbigt reparerabt, föränbrabt titt fruffepp od) förfebt meb ångmatyin famt liniefeppen £)dcar oty ^orfgtigt)eten, efter unber Siniefeppen ©fanbinaoien oty ®ufaf ben ©tore fota titt fruffepp föränbrad; oty påräfnad ff
Jag medgifver derjemte, att jag icke tror på ett sådant resultat, emedan jag är öfvertygad, att det sunda goda Svenska omdömet skall leda lill helt andra följder; men det är nog för mig, i egenskap af lagstiftare, att hafva erkänt ett sådant förhållande kunna inträffa, för att ålägga mig pligten att, så långt jag förmår, söka förebygga att så inträffa kunde, ty det är lagstiftarens åliggande att söka förekomma alla olägenheter och alla missförhållanden, som han kan förutse såsom möjligen inträffande. Det vore i min tanka i högsta mått olämpligt, och sålunda äfven i högsta mått olyckligt, om BondeSt. vid vallagens inrättande skulle ens finna tillfälle att nära nog uteslutande kunna tillsätta representanter ifrån sitt eget Stånd. Så mycken rättighet som bonden oemotsägligen äger att hafva en röst, och en ganska betydande röst inom lagstiftningen, så stort behof har han äfven inom den af biträdet ifrån den vidsträcktare kunskapen, och den större erfarenheten utaf hvad man egentligen kallar statsmannavärf. Försöken alt, genom en graderad röstförhöjning för den större förmögenheten, jemna BondeSl:s öfvervigt vid röstberäkningen, hafva i min tanka helt och hållet misslyckats, så väl uti 1841 års Const.Utsk:s förslag, som ännu mera uti reformvännernes, uti hvilket afsigten alt minska BondeStis alltför stora inflytande, utan att direct och öppet uttala det, lemnat anledmr till farhågor och misstroende. Const.Utsk:s nu under öfverläggning varande förslag har icke ens ådagalagt någon syftning att på ett tillfresställande sätt lösa detta så vigtiga lagstiftningsproblem. Likaså omöjligt jag anser det vara, att konungamakten hos oss numera ens kan lyssna till kastoch privilegiianspråkens fordringar, likaså omöjligt anser jag det va - Den 10 Mar s f. m. 33 vara, att konungamakten kan biträda något lagstiftningsförslag, som ögonskenligen skulle förflytta hela representationens andel i lagstiftande makten uti BondeSt:s händer; och någon större olycka, än framgången af ett så beskaffadt förslag, kunde också aldrig träffa BondeSt., och detta uttalas af en dess lillgifnaste anhängare och vän.
Bara jag får se dig Ack ja, hvad jag vill komma till stan, ut ibland, ofta. Åh derinne är alltid så tungt, så hemskt som om det vore en vinternatt, men när du kommer, far, så är det som när man tar ut innanfönstren en vårmorgon! RYTTMÄSTARN. Mitt älskade barn! Mitt kära barn! Men, pappa, du skall vara snäll mot mamma, BERTHA. hör du det; hon gråter så ofta! RYTTMÄSTARN. Hm! Du vill således till stan? FÖRSTA AKTEN. BERTHA. Ja! ja! RYTTMÄSTARN. Men om mamma inte vill det? BERTHA. Men det måste hon vilja! Men om hon inte vill det? RYTTMÄSTARN. BERTHA. ska det, hon ska det! Ja, då vet jag inte har det ska gå! Men hon RYTTMÄSTARN. Vill du be henne? Du ska be henne så vackert, för mig bryr BERTHA. hon sig inte om! RYTTMÄSTARN. och hon inte vill det, hur ska vi göra då? BERTHA. Hm! Nå, om du vill det och jag vill det, kan Ni inte båda... Ack, då blir det så krångligt igen! Hvarför NIONDE SCENEN. DE FÖRRA. LAURA. LAURA. höra hennes egen mening, då frågan om hennes öde skall afgöras. Jaså, Bertha är der! Då kanske vi kan få FADREN. RYTTMÄSTARN. mening om huru en ung flickas lif kommer att Barnet kan väl knappt ha någon grundad gestalta sig, hvilket vi deremot lättare kunna ungefär beräkna, då vi sett ett stort antal unga flickors lif utveckla sig. LAURA. ju Berthas få ge utslaget. Men efter som vi äro af olika mening, kan RYTTMÄSTARN. heter, hvarken qvinnor eller barn. Bertha, lemna oss. (Bertha går ut). Nej! Jag låter ingen inkräkta på mina rättig LAURA. trodde det skulle bli till min fördel. Du fruktade hennes uttalande, emedan du jag vet också, att du eger makt ändra hennes vilja efter behag.
Poliee-Kammaren innehållne, såsom arfvode till den, hvilken derstädes haft befattning med böternes indrifuiog och redovisning; så liar, i anledning af Directionens öfver Stockholms Stora Barnhus deröfver anförde underdåniga besvär, Kongl. j\laj:t under den 21 November 1829, i Nåder förklarat, att då, jemlikt Kongl. Brefvet den 7 Julii 1796. Direciiönen blifvit i Nåder försäkrad om tillgodonjutande af alla, viii Kgl. Police-Kammaren fällande ensaksoch öfrige böter, hvilka icke tillhöra angifvaren eller malsegaren, och Kongl. Brefvet af den 28 November 1797 endast innefattar, alt så kallade ensaksböter, hvilka varit ställde under uppbörd och redovisning af Serafimerorden» Gillet, böra i RiksStaten upptagas och ställas under Kongl. StatsConlorets disposition, men de ifrågasatte bölesmedleu, enligt hvad upplyst blifvit, icke då voro ställde till uppbörd och redovisning af Serafimer-Ordens Gillet, samt äfven, efter utfärdandet af sistberörde Nådiga Bref, intill dåvarande tid oanmärkt kommit Stockholms Barnhus till godo; alltså pröfvade Kongl. Maj:t rättvist, att, med upphäfvande af Kongl. KainmarRättens öfverklagade Utslag, i Nåder förklara, det någon återbäring af de ifrån Kongl. Police-Kammaren på ofvan omförmälde sätt lill Directionen levererade vitesoch ensaks-böler icke må komma ifråga. Vid detta förhållande, och då Kongl. Maj:l sålunda i Nåder funnit ifrågavarande bötesmedel böra tillkomma Allmänna Barnhuset, anser Utskottet förrberörde motion icke föranleda till någon vidare åtgärd* Stockholm den a3 April i83j. ; N:o 69. Ankom till Exp.-Utsk, d, i,\ April kl. 11 f. w.
De förres lön utgjordes af något prebende vid domkyrkan eller något pastorat (beneficium), fri kost och salarium scholasticum (afgift af eleverna). De senare åter erhöllo fri kost, salarium, djäknepenningarne från Lundo om hösten och Hauho om vintern. Under ferierna företogo eleverna för att hopsamla åt sig de lifsmedel och andra förnödenheter, de för den följande terminen behöfde, s.k. djäknegång i därtill af rektor anvisad församling. Dessa tiggerifärder, hvarunder man vandrade från gård till gård, medförde också oftast afsedt resultat. De vanligaste håfvorna utgjordes af spannmål (bladum), penningar eller skinnvaror. Djäknarne kunde därjämte göra sig en ringa inkomst genom fullgörandet af diverse uppdrag, hvartill de, då skolans plikter ej kallade dem, anlitades. Särskildt betjänade såsom man kan sluta exempelvis af anteckningar i Åbo domkyrkas räkenskaper, den skolan nära belägna domkyrkan sig ofta af deras biträde. Angående Åbo katedralskolas elever i öfrigt må framhållas, att desse ej voro synnerligen aktade af den stora allmänheten. Ofta ingingo klagomål rörande deras konflikter med slottstjänare och andra. Skolundervisningen begynte från ABC. Skoltiden var mycket lång, andan i skolorna rå och tukten sträng. Men detta oaktadt syntes eleverna jämväl förstå beakta lifvets gladare sidor och med lust deltaga i de lekar, nöjen och förströelser, hvilka erbjödos dem på enkom härtill bestämda dagar. Latinet var medelpunkten i all undervisning, men det latin, som här inlärdes, var barbariskt munklatin. Läroböckerna i detta språk voro vanligen affattade på vers, och dessa måste eleverna lära sig ord för ord utantill. Bland öfriga undervisningsämnen må nämnas kristendomens hufvudstycken (Fader vår, Symbolum apostolicum, Ave Maria och Davids 7 botpsalmer), vidare någon scholastisk teologi, de första grunderna i den kanoniska rätten samt sång (musica choralis et figurata, latinsk sång och mässande), hufvudbeståndsdelen vid den katolska gudstjänsten.
I likhet med hvad Utskottet under nästföregående punkt tillstyrkt, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer måtte Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning bifalla. 42:o. Sedan Domkapitlet i Wexiö, uti skrifvelse den 4 sistlidne Februari, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att Adjunkten vid Wrexiö högre elementarläroverk, Magister Sven Sandberg, som den 25 Maj 1800 utnämndes till ifrågavarande adjunkts—beställning, redan den 22 September samma år, till följd af iråkad sinnessjukdom, blifvit urståndsalt att sin läraretjenst förrätta och snart derefter intagits å Wexiö hospital; att Sandberg vid början af höstterminen den 25 Augusti 1861 ånyo inträdt i tjenstgöring, hvarmed han dock icke längre fortfarit än till den 50 Oktober sistnämnde år, då han erhållit tjenstledighet i uppgifvet ändamål att taga pastoral-examen; att förnyad tjenstledighet varit honom förunnad både våroch höstterminen 1862, samt att han vid början af innevarande års vårtermin måst, till följd af återfall i sinnessjukdomen, från utöfningen af läraretjensten befrias; vid hvilket förhållande, och då det å ena sidan vore för läroverket svårt alt i sin tjenst bibehålla en man, som enligt af Domkapitlet tillika bifogadt vederbörligt läkarebetvg, till följd af tidtals påkommande sinnesrubbning, vore och efter all sannolikhet förblefve oförmögen att sin lärarebefattning hädanefter vederbörligen förrätta, men å andra sidan Sandberg, som lede af en olycklig sjukdom, icke syntes kunna från tjenste» skiljas, Domkapitlet underdånigst anhållit, det Kongl. Majit läcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om bemälde Sandbergs förflyttande på indragningsstat med bibehållande af trefjerdedelar af nu inehafvande lön 1,000 R.dr Rimt, så har efter det Stats-kontoret med underdånig anmälan att Rikets sednast församlade Ständer i afseende på Adjunkten vid läroverket i Skara J.
I anledning af detta förslag har vidare Herr Friherre Wrangel, Henning anfort , att ehuru det icke skulle vara tillfälle att oka den till Fastighetslån beviljade Summan, kunde likväl medel återstå, hvilka ej allenast vore för det närmaste ändamålet nyttiga utan och kunde framdeles leda till det närvarande lånsystemets upphörande; af hvilka medel det skulle vara verksammast, om den oanslagne summan, i stället för att utlånas, delades uti tvånne delar, hvaraf denna koinme att utgjöra ett Creditiv till begagnande af dem som ville formera privat Banker, och den andra af dem, sorn ville inråtta Hypoteks Banker; hvarigenom större lånetillgångar skulle beredas, utan att dessa blefve menliga för Bankens Credit; Och Herr Grefve von Rosen, Axet* samt Herr Tham, Wohlrat, hafva, under Stats-Utskottets Betänka/iden. 4[7 linder instämmande för öfrigt uti Herr Hjertås Motion, yttrat, att Summan såkJrare skulle tillkomma Jordbruket, om mart låt den i stallet för att lemna Assignations rått derföre å Magazius-Inråttningen, utgå uti fastighetslån emot 2 procents Silfverrånta __ Hvilka ailä yttranden jemte åtskillige andre deraF föranledde, Höiofh Ridderskapet och Adeln äfven till Utskott ten öfverlemna!:. Likaledes har från 1 ledervårda Borii Be-Ståndet den 6 sisth November blifvit till Utskotten remitteradt Riksdagsmanneri Carl Fredric Bergs deri 3 irsta förutgångne October gjorde yrkande, att särskildt beslut måtte .fattas, huru de medel sorrt inflyta från Allmänna Magazins-Inråttnirigens Lager och Byggnader m. m. skola användas; i hvilket afseende derjemte blifvit hemståldt Öm icke berörde medel kunde genom Bancostyrelsens försorg få disponeras till ökade Odlings eller Fastighetslån, på det att Jordbruket deraf må hemta ett iåmpligt understöd.
Att rösten ännu är för svag för partiets mer heroiska delar, såsom i duetterna t. ex., uppväges dock af den lyckliga omständigheten att klangen ingenstädes eller vid någon affekt blir skarp och frän, såsom hos den konstnärligt mer avancerade Almati hände, och att rösten är ganska jemnstiuken. Fröken Nordgren var kanske genom person och röstvolym mer imposant, men frk. Jungstedts Amneris syntes oss i vissa detaljer, såsom t. ex. » Nej du lefva Urst sjunga i mer korrekt Verdistil. Hennes rent dramatiska fjerde akt förtjenar stora loford, specielt med hänsyn till hennes ungdom och oerfarenhet. Med tanken på hennes lyckado komiska skapelser (Hoffmanns sagor och Mignon) kunna vi ej annat io såtta stora förhoppningar på denna unga sångerska. Måtte bon få lefva och lära och en vacker framtid är hennes !Att » Fidelio » återsynts på k. Operan anteckna vi med nöje. Mindre nöjsamt för vår » musikaliska » hufvudstad var att den ej eger en publik nog manstark att fylla operasalongen, som är relativt liten, till att åböra ett af musiklitteraturens mest hänförande mästerverk och för det andra dymedelst visa sitt intresse för hufvudfaktorn i Sverges musiklif, kgl. hofkapellet, hvars re-cett det för aflonen var. Ej heller räckte vår musikpubliks intresse till att gifva hr Hallén, en af våra fö svenska tonsättare och vår f. n. förste or-kestratör, bevis på sitt intresse genom ett talrikt besökande af hans intressanta matiné d. i Akademien. Med rätta förehåller N. A: s förtjenstfulle musikreferent, hr Victorin, allmänheten detta och talar i sammanhang härmed några förträffliga ord om de » cirkusar, variétéer och andra dylika företeelser af lägsta art », som tillåtas distrahera en publik, som tycks vara mindre nogräknad. Dock bör det vara ledsamt för en så etiskt och estetiskt bildad och grannlaga referent att spalt om spalt med sina egna tänkvärda rader finna en ohejdad pane-gyrik öfver Cirkus Schumanns — åtminstone vid dess debut och för beresta personer — alldeles icke häpnadsväckande prestanda.
»Sirénen» är den sköna Isabella Bertini, en kvinnokönets hämnande genius hvars trollmakt onda män icke kunnat motstå, men som besvarar alla tillnärmelser med öfverlägsenhet och hån. Första kapitlet har till motto Se ej på de ögons himmel Se ej på de lockars gull Tegnér. och börjar: »Ridån hade just gått ner öfver första akten af Frihetsbröderna». Vi äro i en teatersalong och två löjtnanter – en liten med namnet Gyllensparre och en lång med namnet Adler – fixera publiken från parkett. »Knappt ett enda passabelt ansigte, figur vill jag nu inte tala om», säger löjtnant Adler, som är lika mörk, blaserad och demonisk som sidokamraten Gyllensparre är ljus, naiv och beskedlig. Gyllensparre har emellertid uppe i en af logerna upptäckte den sköna Isabella, och hans läppar sjunga hennes lof, medan Adler står mörk i hågen. Han känner henne nemligen redan och vet, att hon gör skäl för sitt namn – »Sirénen». Han varnar vännen Gyllensparre, men denne låter sig icke afskräcka, utan bestämmer sig för att redan följande dag göra visit hos kaptenskan H., hos hvilken den sköna vistas på besök. Hon är också förtjusande, denna Sirén. Förf. söker ge läsaren en föreställning om hennes behag – det tegnérska mottot passar just icke till hennes yttre, ty hennes ögon äro lika litet himmelsblå som hennes hår är gullfärgadt; hon har mörka ögon och mörkt hår; föröfrigt kan förf., enligt egen utsago, endast ge »en matt och ofullständig bild, ty hos henne var det icke allenast fägringen, som fängslade, det var minspelet, rörelserna och framför allt ett mystiskt förtrollande uttryck i ögonen; ur dem strålade en tillbakadragen liflighet, en dämpad eld, det var som vågade hon ej visa dem i all deras glans och som om själen fruktade att för den undrande hopen visa sina dolda skatter. Det var som stode det att läsa i dessa djupa, själfulla ögon: ’endast en är det förbehållet att lösa mig ur den förtrollning, som fjettrar mig, denne ende väntar jag ännu och är derföre en olöst gåta’.»
Om det således är wart interesie att äga «n Trouppe som wi kunna nyttja tvid behof, böra Le ej afstyrkas. Annat är att de nu blifwik pä ett olagligt och för Landet betungande sätt inrättade. Men om rigtiga contraeter göras med Rusthållare, brhöfwa de ej bliswa skadlige eller berungade hwar?en för det Allmänna eller enhilda. Deras nytta är obestridlig. Om derföre Kongl. Maj.t kan med wederbörande trästa sädane öfwerenskommelser hwari de gerna sikulle wilja inga, böre Wi ej genom ett beslut deremot lägga något hinder. Friherre Ztael von Ickoickein. Det är ej min sa? alt bedöma nyttan af denna inrättning. Wid Friherre Lsöerströms anförande wiil jag allenast göra - Dm 28 November^ r??r ra cn enda anmärkning. Dä Vesta Schöler finnas allenast wiv twänne Cavallerier, äro dä alla wära öfrige Cavallerie-Regementen oduglige? Om sä är ware dcr bast indraga dem aldeles, eller ock uprätta Exercitli-Esgvadroner öfweralt; men det gär icke an, ty der strider emot Kneckte-Contractet. Herr Lock, conformeradcksig med Friherre 8tsel, och det i stöd af grundlagen, som sancrionerar kneck re-conkracterne. Aere Grefwcn och LandLmarskalkev peoponcrade att Ridderskapet och Adeln mättet hos Hans Kongl. Mast anmäla lin underdåniga önskan au Exercitii.Esgvadronerne mä-.re uphöca Ropades Ja och Ne? Friherre Öbbon, s. Larl. Da fragg redan är wäckt om reduktion af Cavallen? till InfaNterie, är dek sä mycket nödwändigare att der lilla wi behälla qwar mätte blifwa wäl excrcrradt, och Exer» cirii-Esavadronerne derföre bibchällna.
Credik-scdlar, bestående uti sedana fordringar, hwilka tid efter annan, tili följe af Dircckionensge. menfamt med Revisöderne tagne Be stut, såsom osäkre blifwit för de inom Linien eller ä den sä kallade Lane-balance räkning Stats,Utstoktet, som wid granskningen af de > omständigheter, hwarpä afstrifningen af ifrägawarande Disconts-Werkets, för osäkre ansedde fordringar blifwit tillstyrkt, nogsamt funnit akt någon betalning icke torde kunna förwänlas; har derföre Niksens Höglofl. Ständers ompröfwandc stokat wördsammeligen underställa, om icke osman förmälde twänne summor, utgörande tillhopa R:dr 26,288: zo st. mage pä lika sätt, som Stats-Uistottet, i afseende pä Riksgälds Contoirets för osäkre ansedde enstilde fordringar, tillstyrkt, asstrilwas, dock sä, akt för redigheken stull, en serskild Specifikation eller Conto öfwer Discont-Werkets förlorade fordringar uprättas och bifogas den Hufwudbok, som hwarje är öfwer Riksgälden afstutaS. Harwid har likwäl förekommit, att Herrar Fullmägtige, upps Lggmannen ?eterfon8 hemställanden en och annan gäng bewiljat accord för de wid Discont-Werkets uplösning utestående fordringar.
Betänkandet rörande Skiftesstadgan t. ex. måste ovillkorligen punktvis genomgås. Men om Ridderskapet och Adelli skulle behaga afslå detta Betänkande, vill jag nu mera ej deremot opponera mig; då jag verkligen tror, att motionerna äro afslagna i och med detsamma som Betänkandet är afslaget, och jag finner således ingenting vådligt uti denna åtgärd. Jag får till följd häraf vördsamt anhålla om proposition till afslag på Betänkandet. Herr Hjerta: Jag tror, att våra former äro så tydliga, att någon delning af Betänkandet ej kan komma ifråga. Då ett Utskotts Betänkande första gången förehafves, skall det helt antingen förkastas eller bifallas; göras åter anmärkningar deremot, kan det återremitteras. Vi hafva således nu ej annan åtgärd att vidtaga, än antingen återremiss eller afslag, då vi ej vilja bifalla det. För min del tror jag ej, att Ridderskapet och Adeln kan anses hafva gillat ,34 Den 3 April. motionerne, för det att Betänkandet afslås. Utskotten ha ej föreslagit någon annan åtgärd, än undersökning, huruvida vägarne skulle kunna underhållas medelst en väggärd. Ett förkastande af detta deras betänkande tvingar visserligen icke Utskottet, att återupptaga motionerna. Jag anhåller således om proposition till förkastande af Betänkandet. Friherre Ehrenborgh: Jag har ej begärt ordet för att envist förfäkta en satts, som jag likväl, ehvad resultatet blir, i min öfvertygelse alltid vidhåller. Jag vill blott fästa uppmärksamhet derpå att de andra Stånden behandlat flere frågor på det sätt, som jag nu yrkat. I frågan om JustitiasOmbudsmans Instructionen tillgick det på det sättet inom alla 3 de öfrige Stånden. Jag vill visst icke insistera på delta behandlingssätt, men tror, att hvarje annat ökar Riksdagsärendernes redan förut nog långsamma gång. Herr Printzenskjöld, Axel: Äfven jag delar lika öfvertygelse med Friherre Ehrenborgh, och jag stöder denna min öfvertygelse på 54 §.
Än mer: det man vördade som rätt vart befunnet orätt, plägsedens heliga band vart en dumhet, en förrostad olidlig boja, den yttre lagens diamantskrift utplånad, ty den enskilde hade funnit lagen i sig, och själva Olympen instörtade, begravande under sina spillror onyttiga gudar onyttiga, ty förnuftet hade funnit dem löjliga, oheliga, overkliga. Allt var försvunnet, utom människan själv och filosofiens källa, vari hon speglade sig. Som Narkissos vilade hellenen vid denna källa, åskådande sin mänsklighet, men lycklig? Nej! Olycklig, trånande, förtvivlad! Han vilar där ännu, slående sitt bröst, famnande den kalla böljan, blickande nedåt, nedåt, ständigt nedåt, medan omkring honom har uppblomstrat en annan skapelse, över honom öppnats en annan, evig, strålande Olymp, och han hör ej rösten från himmelen, som manar honom: Blicka uppåt, uppåt! Från skenbilden till den verklige! Du älskar den sköna, fullkomliga människan. Väl, här är Jag Jag Själv, icke min bild! Du mejslade aningsfullt dina gudar till likhet med människan. Jag har gjort mer: Jag, den Evige, har nedstigit till jorden i en människas skepelse. Vad du anat och önskat är ju uppfyllt. Kom till mitt bröst! Jag är sann Gud och sann människa. Jag är Världens Skapare, den Urgamle, Outgrundlige, och se Jag är även din broder, din älskade broder. Jag har burit ett dödligt, lidande hjärta, som mätt med klappning tidens slag, i min eviga barm och detta för att göra dig förtrolig med din Gud, hemvand i hans famn, som barnet i sin faders. Kom, min älskling och förstfödde! Räds ej! Dina skulder äro avtvagna med mitt blod. Jag är icke ett rysligt Öde. Jag är din fader, broder och förlossare! Den okände filosofen hade under dessa ord, uttalade med eldig hänförelse, stigit upp, hans gestalt, annars böjd av åren, hade rätat sig och hans röst ljöd, honom omedvetet, stark och väldig, som om han predikat för tusenden.