Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något sådant förmärkes i afseende å tull-lagstiftningen, och på samma sätt vill man nu förfara äfven här. Man stödjer sig dervid uppå, att man säger de osäkra forriringarne uppgå till så stort belopp, att förlusten på rörelsen uppgår till 16 proc. af hela summan. Detta är dock ett komplett misstag och är härledt från obekantskap i bokföringssättet. Enligt detta skola nemligen utestående, meri obetalte fordringar i böckerna balanseras, så länge deri ringaste möjliga utsigt förefinnes att af gäldenär eller eljest för skulden ansvarsskyldig person utfå någont å återstående skuldbelopp. Af sådan anledning finnas öfver 20 års gamla fordringar balanserade. En motionär har i en till annat Utsk. remitterad motion om fondens indragning unpställt jemförelse mellan sammanlagda beloppet af dessa gamla fordringar och fondens tillgångar, och på sådant sätt kommit till nyssnämnda förlust-proc., och denna uppgift har ifrågav:de Utsk. utan vidare undersökning antagit såsom riktig. Vill man åter, såssom sig bör, uppställa jemförelse emellan fondens belopp och förluster under hvarje särskildt förvaltningsår, uppgår densamma ej, enligt en i diskontkontoret gjord utredning, till högre än y^idels proc. Vi böra äfven komma ihåg, 435 Den 22 Maj f. m. all sjelfva detta kreditiv sedan några år minskats med en half million, under det att på samma tid fabrikernas tillverkningsvärde stigit från 18 till 40 millioner, i följd hvaraf kreditivets otillräcklighet lätt faller i ögonen. Man har velat jemföra manufaktur-diskonten med allmänna bankodiskonten; men denna jemförelse håller icke streck, ithy att den förstnämnda diskonterar reverser, som fabriksegarne erhålla af afnämare till deras produktioner, och således lemnar lån på gjorda affärer och ej såsom banko-diskonten på borgen, för alt lemna medel till affärer, som skola göras. Jag anhåller på dessa grunder om bifall till Utsk:ts förslag.
Sedan mine värde motståndare länge och väl talat om nödvändigheten att förekomma kroglifvet m. m. d., så framkomma de nu med det skäl, att de vilkor, hvilka uti R. o. Ad:s beslut blifvit stadgade, vore för krögarne allt för mycket betungande. Sådant är icke, enligt mitt begrepp, att vara konseqvent i sina åsigter. Det är, i min tanke, ingalunda förenligt med Statens säkerhet, att utskylder erläggas till upbördsmän, utan att någon kontroll finnes deröfver, att penningarne ej stanna i deras fickor. När jag framställde förslaget om krögares skyldighet att förse sig med Häradsskrifvarens annotation å qvittenserna öfver erlagde krogutskylder, framlade jag äfven bevis på nödvändigheten af ett sådant stadgande och anförde exempelvis, att en upbördsmän i 10 år innehållit afgifter för bränviusbränning, derföre att det icke var föreskrifvet, att annotation å qvittenserna skulle ega rum. Vill man nu beträda samma bana och bringa saken derhän, att upbördsmännen obehindradt kunna innehålla summor till ganska betydliga belopp och sålunda åsamka sig balans, så länder detta visserligen till min enskildta fördel, ty, i händelse jag fortfarande kommer att bekläda den föga angenäma plats, jag för närvande innehafver, så öka upbördsmänncns balanser mina inkomster; men jag anser, att Statens fördel hör gå framför allt annat och derföre tog jag mig friheten föreslå ifrågav:de stadgande. Jag kan icke finna, att man bör fästa något afseende på det besvär, som härigenom skulle krögarne tillskyndas. På sätt en annan talare redan uplyst, är det hvarje skattskyldigs pligt att förse sig med Häradsskrifvarens annotation å qvittenset öfver kronoutskylderna, vid äfventyr att eljest ej vara betryggad för deras erläggande ännu en gång.
Konungens Befallningshafvande i det län, hvaruti fängelset är beläget, eger jemväl deröfver tillsyn, hvarjemte större delen af rikets cellfängelser årligen besökas vid de embetsresor, sorn företagas af Justilie-kansleren, Rikets Ständers Juslitie-ombudsman och ordföranden eller någon ledamot uti den öfver fängelserna förordnade styrelse, hos hvilka embetsman fången blifver i tillfälle alt klaga öfver hvarje inom fängelset liden oförrätt. Någon förnärmelse mot fången synes således ej kunna undgå upptäckt eller beifran, så framt ej fången sjelf låter sig dermed åtnöja; hvadan, och då en af enskilda personer öfver fängelserna och deras tjenstepersonal ut öfvad tillsyn af sådan beskaffenhet, sorn motionären föreslagit, ej heller synes passande och med god ordning förenlig, Utskottet vördsamt hemställer att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Bilt. till fl, St. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion att civil eller militär tjensteman, som vid Kongl. Maj:ts hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Rikets stat. Riksdagsfullmäktige!! Per Nilsson från Kspö i Malmohus län, har uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion erinrat att i afseende å tillsättande af och skiljande från “de embeten och (jenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar®, vore i Regeringsformens 28, 33, 35, 36 §§ stadgade särskilda vilkor, skiljaktiga från det förhållande, hvari 48 § försatt hofpersonalen.
Lej onhard, motion, att alla de under denna Riksdag till grundlagsenlig behandling vid den nästföljande, af Rikets Ständer godkän* de grundlags-ätldrings-förslag måtte tryckas, för att, innan närvarande Riksdag slutas, tili hvarje nu varande Representant utdelas. (U:gs-A.) Denna motion har, tillika med de i ämnet afgifne yttranden, blifvit, medelst utdrag af H. R. o. Adelns Protocoll för den 26 sisth Febr. till Utskottet remitterad. Och har Utskottet, i anledning häraf, skolat vördsamt tillkännagifva, det Utskottet ej anser sig tillkomma att taga någon befattning med denna fråga förr än R. Hi Stir, på vederbörande Utskotts hemställan, beslutat, att de ifrågavarande förslagen till grundlagsförändringar skola särskildt tryckas. Memorial med ytterligare fortsättning af Förslaget till Reglemente för RiksgäldsContoiret. Jemte särsk i 1 te Memorial N:s 4°8 och 422> är0 förslag till föreskrifter, som skola intagas uti Reglementet för RiksgäldsContoiret, förut till Rikets Höglofl. Ständer afgifne. 1 enlighet med de af Rikets Höglofl. Ständer sedermera fattade och Utskottet meddelade Beslut, har det förslag lill föreskrifter, blifvit författadt, hvilket till Rikets Höglofl. Ständers granskning och antagande härjemte vördsamligen öfverlemnas. Den n Mars i83o. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om underd. anhållan af R. St:r hos K. M:t, det K. M:t täcktes i nåder låta, genom det för Colonial-ärenderna inrättade Departement, uppgöra fullständig redogörelse för S:t Barthelemy-fonden, ifrån och med i8a3 års Riksdag till och med den dag, då nästinstundande Riksdag börjas. « H öglofl.
» Är det herr Lager? » » Jaha, det är det. » » Herrn har gått ut för en stund sedan, men han sa ', att jag skulle lemna detta », o c h gumman stack honom i handen en liten väl förseglad biljett och hans egen manuskriptrulle. Så slog hon igen dörren, och Lager stod där ensam i mörkret i förstugan. Hur han kom utför trappan, det visste han ej rätt själf, men utför kom han, fast benen gungade under honom och det gick rundt i hans hufvud. Vid porten stod en gaslykta. Blåsten pep och hven, o c h den arma lågan kippade efter andan som en lugnsiktig. * * Fru Lager satt vid sin söm o c h väntade med spänd uppmärksamhet. Hennes hjärta slog af moderlig oro, o c h arbetet gick trögt. Så snart hon fick höra Henriks långsamma, tunga dröjande steg i trappan, begrep hon genast allt, allt. Skola vi låta dem ensamma gråta ut tillsammans? — ty de gräto, gräto i hvarandras armar som barn, både hon och han. De gräto öfver sina krossade förhoppningar, sina svikna drömmar, öfver den leende gryning, s o m knappast dagats, förr än skymning föll. Modern kunde dock ej rätt få ur sitt hufvud, att icke allt berodde på en förblindad värld, o c h kände i djupet af sitt hjärta tron på sonens talang orubbad. Ack, du naiva moderstro, hvarför är du starkare än sanningen? Men på det örat hörde då nu mera icke Henrik, och då modern försökte komma med några uppmuntrande ord, skakade han tröstlöst gång efter gång på hufvudet. De åto kvällsvard tillsammans, det vill säga, de sutto vid hvar sin ända af bordet och sökte tvinga sig alt äta, för att för hvarandra dölja djupet af sina känslor. Men när de slutat detta mål, s o m syntes dem bägge som ett graföl öfver deras grusade hopp, kysste Henrik genast modern på pannan och gick ensam in till sig. När han kommit in och tändt ljus, fick han se sin manuskriptrulle, som modä9n lagt in på bordet. Han tog den, bläddrade i den, läste några verser här, några där, kastade den så plötsligt ifrån sig o c h satte sig tungt i länstolen.
Utskottet, anser jag mig i egenskap af Riksdags-Fullmägtig från ofvannämnde Jhan böra hemställa, om icke Utskottet, med afseende å de mångfaldiga förmåner en sådan Dispositions rätt i denna af naturen vanlottade Landsort medförde, täcktes föreslå Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, intill dess detta ämne i hela sin vidd kan hinna att afgöras, ville tillåta Kronoskatte samt Frelseskatte Hemmansägare, att utan hinder af utgifne förbud emot svedjande , förbud , hvilka icke lära existera i de flesta af andra Län, få till Svedjeland begagna de Skogstrakter och den *87*. JDen 3 o Juli* jord som dertill kan finnas tjenlig. Stockholn^ den 20 Juni i8i5- Johan Johansson fran Konga peli Upvidinge Härader.” \Tt supra Ex Protocollo M. M. Rosbeck. Uppläst hos Hfiglofl. Ridd. och Ad. den io Juli, Hfigvörd. Prest-Ståndet den 20 —, Vällofl. Borgars-Ståndet den 21 _ Hederv. Bonde-Ståndet den 20 Riksens Högloft. St cinders Alli nannu Besvärsoch Oeconoviiesamt Särskildta Utskotts Betänkande, angående / rågan om den vissa St åder beviljade oinskränkta Nederlags -frihet. Ifrån Högloft. Ridd. och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet äro till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oecono.mie-Utskott åtskilliga Memorial och yttranden, rörån* de frågan om den vissa Städer bevilljade oinskränkta Nederlags-frihet remitterade, nemi.: 1:0 Trenne till Högloft.
I den nedkomne igenkände han samma stillsamma och städade person, som först mottagit honom på mr Crawfords kontor, och fick höra, att juristen gått hem för att äta middag, att kontoret var stängdt för dagen, och att man icke vidare kunde få tala vid mr Crawford i affärer, samt att han bodde i en helt annan trakt af staden. — Ja, min herre, — sade skrifvaren och gnuggade sina händer med liflighet, — mr Crawfords kontor stänges precis klockan sex. Mr Crawford sjelf försvinner ur affärslifvet för att blifva menniska och familjefar; ni skulle i detta ögonblick icke känna igen honom, derom är jag öfvertygad, der han nu sitter framför sin fårstek med hustru och barn. Och jag, hans första biträde, mr James Gordon, tyst som en katt, lurande, stel och högtidlig som en uppstoppad uggla och obehaglig som sjelfva fan, jag blir monsieur Jaques Amedée Gordon, som ni här ser framför er, glad som en lärka och glömmande all verldens advokatyr för att kunna roa mig som en äkta gascognare. — Hvad, min herre, ni är fransman? — sade Astley helt förvånad öfver bokhållarens besynnerliga förvandling. — Ja, jag är fransman till lif och själ, men endast ifrån klockan sex på qvällen till klockan sex på morgonen. Men kom nu ut ifrån detta fördömda mörka hål, gif mig er arm, ni är främling, ni är mycket ung! Vill ni, att jag blir er ciceron och vän här i detta sotiga Hades, der det icke duger att dröja alltför länge, om man icke vill bli grön och gul som en gurka af mögel och spleen? — Men huru kommer det då till, att ni är bosatt här, som det tyckes? Mr Gordon höjde på axlarne med en teatralisk åtbörd och svarade ingenting. — Nåväl! Hvad säger ni om mitt förslag? Vill ni, att jag följer med er, eller skiljas vi helt enkelt åt? — fortfor den glade fransmannen, i det han ruskade upp sitt slätkammade hår, satte hatten på sned och armen i sidan. — Jag tackar er rätt mycket, jag har ingen enda bekant här.
Hr Klingstedt, Gustaf Fredr., hade inlemnat följande. Då H. M. Konungen, uti den i afskrift härhos bifogade nåd. resol. uppå förra Kamereraren vid Tullverket Kammarrättsrådet Winrotbs lind. nådeansökning, i afseende pä honom ådömdt ansvar i Finérska tullbalancemälet, behagat i nåder förklara bans anhållan om eftergift af honom ådömd ersättning icke föranleda till någon af K. M. beroende åtgärd, samt sålunda boredt honom utvägen att hos R. St. få denna vigtiga fråga framställd, begagnar jag min riksdagsmannarätt att vördsamt framlägga de skäl, som efter min åsigt tala för, att den sökte eftergiften medgifves. Dessa skäl äro: l:o att Kammarrättsrådet Winroth, enligt hvad handlingarne i balancemälet utvisa, ej varit brottslig, eller lill balancens fördöljande behjelplig, utan endast varit felaktig genom sitt för långt utsträckta förtroende lill den allmänt aktade och om oredlighet af ingen inom verket misstänkte uppbördsmannen Finer, samt blifvit missledd af de från inkommande sjötullskammarens föreståndare sedermera falska befunne uppgifter. 2:o. Att Winroth aldrig stått och ej eller vid Finers död fans std till honom i någon förbindelse, eller af ballanccns fördöljande kunnat äga eller ägt den ringaste förmån. 3:o. Winrotbs uraktlåtenhet att ej skriftligen anmäla sin oförmåga att, genom ofta förnyade påminnelser, kunna förmå Stockholms inkommande sjötullskammare och casseurseontoret att afgifva sina räkenskaper, var visst ett tjenstefel; men dä han, efter hvad ransakningen utvisar, styrkt sig hafva detta förhållande hos Cameral-Deparlemcntschefen muntligen lillkännagifvit, var det mera dennes, än Winrotbs fel, såsom dess närmaste förman, sorn det ålegat, alt Winroth om ett sådant skriftligt anmälande förständiga; men Ilr
I ringare brottmål och tvistemål må man genom laga ombudsman kåra och svara; och skall hufvudman ändock för Råtta komma, når domaren det fordrar.» Stockholm den 16 Februari 1866. Lag-Utskottets Betänkande M 20. 3 X:o *20. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Febr. 1866, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad lydelse af vittneseden. I en hos Väl lodina Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 26) har Herr A. R. Falkman föreslagit följande förändrade lydelse af vittneseden: »Jag N. N. lofvar och svär, vid Gud och allt hvad heligt är, att jag, såsom vittne »i denna sak, skall sanning tala, hvarken något dölja eller förtiga af det jag vet handt, »vara, eller något tillägga det jag icke med fullkomlig visshet vet hafva handt. Hvad »jag sålunda lofvat, skall jag icke, af hvad orsak det vara må, underlåta att uppfylla, »utan på heder och samvete redeligen hålla; så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.» Utskottet har icke kunnat finna, att det af motionären framlagda förslaget eger något egentligt företräde framför det edsformulär, som finnes upptaget i 17 Kapitlet 16 § Rättegångs-Balken; och då detta icke utan giltig anledning torde böra ändras, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion ej må Infallas. Alik. till Exp.-Utsk. elen 16 Fehr. 1866, kl. 12 raidd. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad bestämmelse i afseende på qvittning af rättegångskostnad.
Till utrönande i hvad mån den nu införde methoden tillskyndat Tuml a bruk vinst, har Utskottet tagit kännedom om den, på grund af bruksräkenskaperne, deröfver uppgjorde och uti det, vid behandlingen af förevarande ärende, hos fuilmägtige förde protokoll intagne, beräkning, samt deraf inhemta t: att bruket, enligt i844 “rs räkenskaper vore påfördt för ett lisp. häckladt lin, med tillagd häcklingskostnad, 9 r:dr 41 1 , rst> för ett lisp. häcklad hampa 7 r;dr 4^ sk. 1 r:st, för ett lisp. obäckladt lin 4 r:dr4< sk. 3 r:st, och för ett lisp. blånor 2 r:dr; att för de papperssorter, till hvilk» förut blifvit använde allenast häcklad hampa och häckladt lin, hade under nämnde år förbrukats: V i g t. S » m m a. Lffi R:d sk. r. häcklad hampa 20 — i5p: ro. 3. häckladt lin . Summa 322 4 2,004: ö. 7. att om i stället för berörde 157 lisp. 4 skålp. ohäckladt lin och blånor, det varit nödigt alt an vända häckladt lin och hampa till samma pris, som ofvanupptagne 165 lisp., hade kostnaden derför utgjort , 1,513: 6. — eller tillhopa med förestående r,588: 9. 9. — 3,ioi : 15. 9. hvadan bruket, redan under första året, då den nya methoden varit under inöfning, tillskyndats en besparing, vid tillverkning af hamppapperssorter, af . , . r:dr 1,097: 9. 2, Banka-Utskottets Utlåtande, fto 79. 11 att, genom möjligheten att använda gröfre lump vid tillverkningen af nämnde papperssorter, blifvit, efter enahanda beräkning, besparade i32:26.
Häraf skulle vara tydligt, att hvarken hemmantal eller någon annan qvantitet ,> sorn beror af arean, bör såsom bestämmande rättsgrund antagas, helst den ene grannens skyldigheter aldrig borde ställas i beroende af den andres godtycke. Det låge i sakens natur, att stängsel-skyldigheten måste mätas efter en helt annan qvantitet än arean, nemligen efter rågångens längd. Hade ett hemman fått längre rågång jemförelsevis med dess area, hade det visserligen fått ett större onus, än ett annat lika stort hemman med mindre rågång, men det - v Lazsamt Allm. Bcsv, och Oecon.-Utskottens "Utlåtaude Nio 4t. 3 ta kunde ej hjelpas med en Stängsel-Lag, utan genom en Skiftes-Förordning, som åsyftade egors största möjliga sammandragning, och följaktligen rågångsSträckans minskning; att olikhet hemman emellan icke desto mindre komme att finnas, kunde lika litet förekommas, som att hemman med lika mantal äro med hvarannan i andra afseenden olika; b) att, om man opartiskt jemförde den nu gällande gamla och den föreslagna nya principen för stängsel-delning med hvarandra, måste det niedgifvas, att den förra vid första påseendet föreföll ganska lämplig och billig, helst den af tvänne grannar, sorn hade en större egendom än den andie, tycktes hafva en större fördel af hägnaden, som för honora, skyddade en större egorymd, äfvensom han borde hafva en större förmåga och tillgång att underhålla hägnaden. Denna skenbara billighet skulle likväl vid en närmare undersökning försvinna. Alt hägnaden för den större jordegaren fredade ett större område., skulle visserligen alltid vara grundadt, om han alltid hade sina egor i ett slycke j hvilket ej vore deladt i mindre afdelningar, åtskiljde genom mellanhägnader. Men detta inträffade sällan eller aldrig. För alt rätt sköta sin jord och deraf draga all möjlig fördel, nödgades man vanligtvis afdela den i flere mindre stycken, hvilka genom hägnader måste fiån hvarandra åtskiljas.
Undantagande tröskmachiner och väderharpor till säds rengöring, hvilka vid större egendomar begagnas, hafva mekaniska inrättningar till besparande af arbetskraft icke heller kommit i allmännare bruk. Tili så vidt det i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningstiderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maj, samt för höst-utsädel medlet och slutet af Augusti saint början af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot medlet af September månad. Afvikelserna måste dock vara många nti ett län med så vidsträckt läge och så skiljaktiga naturförhållanden. Vid medelmåttig skörd är spanmålsproduktionen uti de förut anmärkte delarne af länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gå till afsalu utom orten eller utom länet. I länets öfriga delar och synnerligast uti vissa socknap af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, sorn omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produktionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter, och sker detta vanligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från nedra Dahlsland, samt uti sistnämnde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket 11 af den spanmål från Östergöthland, som hålles till salu i Jönköping. Vill man för Elfsborgs län öfver hufvud jemföra spanmåls-produktionen emot konsumtionen, så blifver resultatet, att årligen större qvantiteter spanmål behöfva tillföras länet från andra län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatesodlingen, behofvet är mycket förminskadt, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara.
En fristående generalstab minskar icke det redan nog fåtaliga befälet vid regementena, medgifver officerarne att mera odeladt egna sig åt tjensten i staben, hvilket för vissa af dess göromål är en fördel och bibehåller bättre sambandet mellan dess medlemmar. Deremot afsöndras härigenom generalstaben från arméen. Befordran blir inom en sådan afskild corps långsam och om detta skulle hjelpas genom förflyttning till regementena, är osäkert i hvad mån stabsskicklighet kunde ersätta ovanan vid regements-tjensten. Genom en generalstab af officerare från regementena lemnäs dem tillfälle att genom tid tals tjenstgöring vid den trupp de tillhöra bibehålla praktisk duglighet; sambandet mellan arméen och staben blir fastare; den förres stundom anmärkta obenägenhet mot den senare motverkas; mera militärisk anda underhålles hos staben; mera omsättning uppkommer inom densamma, och stabs-officerarnes befordran på regementena erkännes af dessa såsom rättvisare, då de vant sig vid att i den befordrade se en kamrat, än om befordran skett genom förflyttning, i synnerhet från en corps utan trupp. Dessa fördelar äro stora. Enda olägenheten är att befälet vid regementena minskas, hvilket alltid, men mest under krig är menligt. Med afsigt att förena fördelarne af båda dessa organisationer, men undvika olägenheten att minska befälets vid regementena i alla fäll nog knappa antal, har landförsvarskomitén, som för öfrigt i hufvudsak delar de af den år 1856 för generalstabens organisation förordnade komité uttalade åsigter, trott detta syfte bäst vinnas derigenom att särskild lönestat för generalstaben upprättas; att generalstabs-officer, som innehar kaptens eller lägre grad, qvarstår såsom lönlös med tur och befordringsrätt i något af arméens regementen eller corpser; utnämnd till regements-officersgrad, blir hans qvarstående beroende af ansökan och Kongl.
Om summan ej blifver större ån Utskotten tillstyrkt, förenar jag mig ined Herr Hjerta. I öfrigt an* ser jag det bäst att tjena BondeStåndet, på sätt det begärt; och som detta Stånd hvarken beslutat inaximi-beloppets bestämmande till 2000 eller till 1000 Riksdaler, synes man för närvarande ej behöfva ingå i denna detalj. Herr Hjerta: Jag år förekommen af Herr von Hohenhausen deri, att öfverlåggningen afvikit från ämnet. Man har talat om räntan, hvilken dock först i 24;de punkten förekommer. Hår år endast frågan om beloppet. Jag har på god grund föreslagit dess maximum till 1000 R:dr, hvilket synes tillräckligt, då Hemman i Jemtland och Halland med flere Provinser, ej åro värde mycket mera ån 1800 Riksdaler. Jag har aldrig tillstyrkt, att dessa lån skulle bestämmas blott för Allmogen, utan endast sagt, att når de blifva för små, kunna de endast begagnas af Allmogen. Dit böra visserligen räknas mindre Possessionater, och i allmänhet vore det ej rått, att till blott en dass bevilja lån, som kunna anses såsom en present mot 28 års ränta. Hvad Friherre Wrangel anfört, år icke nu i fråga. Når Betänkandet blifvit till slut genom - I)en 13 Septemia' e, m. gånget, år tiden inne att föreslå nfsåttning utaf creditivet för MagazinsDirectionen till assignerings. fond för hypotheksbanker. Detta allt har blifvit afsett, ehuru jag medgifver, att Utskotten gjort för litet i allmänhet för enskilta credit-väsendets i~ ordningstållande. Men det år omöjligt att tillvägabringa ett resultat i denna våg, då man ännu synes för litet kånna eller åtmindstone ej värdera principen för ali enskild credit, myntJiadga. Emellertid kunde, på sått jag skall längre fram föreslå, en sådan afsättning af Creditivet göras, att den blifver ett medel att utsträcka fastighetslånen genom den enskilta crediten. Herr von Hartmansdorff: