Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslagets antagande kommer således att ovilkorligen verka såsom en lönenedsättning för alla indelta löntagare, vare sig militära, civila eller ecclesiastika tjenstemän, och derjemte såsom förminskning i kyrkors, hospitalers, barnhus m. fl. dylika inrättningars inkomster. Angående militärens löneanslag saknar jag visserligen speciel kännedom, men tror mig dock veta, att regleringen uppgjordes efter beräkning af räntornas hittills varande verkliga medelpris. Om nu detta nedsättes, är det klart, att man beröfvar nämnde tjenstemannacorps en del af dess löner, hvilka visserligen icke äro öfvf rdrifna, och vid hvilkas oafkortade åtnjutande innehafvarne desto mera lära trygga sig, som de nyss blifvit i nåder fastställda. Då man torde vilja tror att jag åberopar militären endast för ecclesiastikens bästa, anhåller jag att få fästa Ståndets uppmärksamhet på hvad en militärmyndighet, KrigsCoIhm, uti dess utlåt, öfver ämnet yttrat. Det heter nemi. uti StatsUtskts förra betänk. N:o 273, hvarest KrigsCollegii berörde utlåt, är intaget: ”Beträffande åter "den i underd. föreslagna förändringen i grunderna för ut”görandet af såväl kronotionde och afradsspannmål som anadia å hemman och lägenheter indelta räntor, syntes närvar. Den 2a Januari f. m. 121 ”var, tidsförhållanden såväl i afseende på lefnadssätt som ”landtbrukets och varuafsättningens beskaffenhet, emot hvad ”dessa voro vid indelningsverkets böl jan, numera vara myc”ket förändrade och hafva föranledt en allmännare ömsesi”dig önskan att erhålla oell erlägga räntepersedlarnas värde ”i contant, när sådant utan någondera partens förlust kun”de äga rum, hvarföre ändamålet med R.
Banco om året, borde utgå från och med år 1843; samt att, hvad slutligen 16 Statssamt Allm. Besv, och Ekon. Utsk. Uti., N:o 129. anginge Rikets Ständers begäran, ätt de föreskrifter, i afseende på den tyngd, som linge lastas efter en häst, hvilka för gästgifveriskjutsen voro gällande, äfven måtte vinna tillämpning vid postföringen, Öfver-Post-Directeurs-Embetet icke hade något att deremot erinra; och har Kongl. Majit, enligt Nådigt Bref af den 3 December 1842, jemte meddelande af det stadgande, hvarom i sistomförmälde hänseende fråga blifvit väckt, i Nåder gillat och bifallit den af nämnde Embete i underdånighet tillstyrkta förhöjning i skjutslegan för postföringen. Hvad nu först angår -förslaget, att postföringen måtte öfverflyttas på gästgifveriet och bestridas med gästgifverioch hållskjuts; så förekommer emot bifall för detta förslag: att postiljoner alltid skulle åtfölja posten, emedan det icke vöre med nödig säkerhet för postens fortskaffande förenligt att öfverflytta det postbönderne åliggande ansvar på de med hvarje dag omvexlande skjutsbönderna; att innehafvarne af nuvarande posthemman skulle för befrielsen från det onus, som genom postforslingen och ansvaret derför dem åligger, gifva contant ersättning, hvilken ersättning ofta måste falla posthemmans innehafvare besvärligare och tyngre, än att utgöra postföringen in natura, helst i orter, der penninge-förtjensten är ringa; att de gästgifveri-skjutsskyldige, under närvarande förhållanden, icke skäligen kunna påläggas, utan motsvarande ersättning, det ytterligare besvär, som en dylik förändring komme att medföra; samt att dessutom postföringen genom i sednare tider utkomne författningar blifvit uti icke obetydlig mon lättad.
Konsuls-platserne böra förses med sådane inkomster, att innehafvarne, utan behof af någon rörelses idkande, kunde uteslutande egna sig åt befattningarne, genom omförmälde nådiga Bref den 25 Maj 1850, bestämt tre klasser af traktamenten, som endast linge åtnjutas af Konsuler, hvilka voro Svenska eller Norrska män och icke hade handels-etablissement på platsen, äfvensom tre klasser af anslag till kontorsliyra och skrifvarehjelp: att derjemte i nåder förklarats, att, enär Konsuls-beställningarne under tidernas lopp kunde å serskilde orter i vigt och betydenhet lilleller aftaga, Kongl. Majit ville, vid yppande ledigheter, efter vederbörandes hemställan, i hvarje fall, i nåder 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 97. besluta, angående vilkoren för befattningen samt sålunda i nåder pröfva och afgöra, om och efter hvilken klass traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvarhjelp skall med tjensten åtfölja; att af omförmälde grundsats obestridligen följde, det de personer, som förordnades till Konsuler på de vigtigare platserne, skulle sjeifve bestrida tjensterne samt ega dertill erforderliga insigter och erfarenhet; och har motionären, på det sökande med dylika egenskaper må till lediga Konsuls-beställningar framkallas samt till förekommande deraf, att dessa beställningar, ”såsom någon gång förut skett,” blefvo bihang till diplomatiska befattningar, föreslagit, ”att vid tillsättande af de vigtigare, med traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvare-biträde försedde, General-konsulsoch Konsulsbefattningar noga måtte iakttagas, att de personer, hvilka dertill utnämnas, sjeifve bestrida dessa göromål och hufvudsakligen deråt egna sin tid;” äfvensom, ”att Kongl. Maj:t, då anslag utfärdas för ansökningars emottagande till något ledigt General-konsulat eller Konsulat, måtte täckas i nåder bestämma, huruvida dermed kommer att åtfölja traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvarebiträde eller begge dessa förmåner och, i så fall, till hvilket belopp.” 3:o Slutligen har motionären föreslagit, att, enär den till General-konsuls-befattningen i Alexandria anslagna lön, 2500 Rdr Hamburger
Slttbra b:o Xrebje b:o Sjerbe b:o ^emte b:o , 2: 24. @o<fen Sierbe gemte 0jette b:o b:o b:o b:o // // rt // // 12: 24. 10: — 7: 24. 3: — 2: 24. dpmarförutan be, font ega att fjelftoe eller genom ontbttb ibfa berörbe tyanbel, ffola, toib refor till utrifed ort (meb unbantag af Norrige), för l)toarje perfott erlägga en beftantb afgift af 13 9t:br 33:co. Senna afgift ffall upp IIn t n gi)r o r b it ^örfta ©tofen Slttbra b:o Srebje ftjerbe gtnite ©jette ©jttttbe b:o Éttonbe b:o b:0 b:o b:o b:o ng 1855. 33 33:co 9t:br 15: 10: // // // // // // // 7: 24* 5: — 2: 24. 1: 24. 1: — —: 32. $J3å be (tallen, ber gäjtgtfroeriet emellan flere är förbelabt, belaö äfrnen ofroanfiåenbe afgifter emellan bern alto efter ben anbel, be i gäjlgifmeriet ega. JDe gäftgifmare^gårbar, font tele Rafina någon förtjenft af (tit gä(tgif Sttfpcctorer, $rälfe !Den, font tvib anitattd egenbom etter laitbtbruf fjär ttärmafle tittfi;nen etter ftprelfen jtg anförtrobb, tarerad efter perfonettd fänba tuerfltga tjenft Gitt annan betjening af mans eller qnjiitnoföit
För min egen del skulle jag ej vilja bedja om sådant, Gösta, men, ser du, barnet måste ju hafva en far. Du förstår säkert redan, hvad jag ämnar bedja dig om. Det är nog en stor förnedring för dig, eftersom jag är en ogift kvinna, som har ett barn. Jag tänkte inte på, att du skulle vilja göra det därför, att du är sämre än andra, fast jo, jag tänkte också på det. Men mest tänkte jag på, att du kunde vilja göra det, därför att du är god, Gösta, därför att du är en hjälte och kan uppoffra dig. Men det är kanske för mycket begärdt. Sådant är måhända omöjligt för en man. Om du föraktar mig för mycket, om det är dig för motbjudande att nämnas som far för en annans barn, så säg det blott! Jag skall inte bli ond. Jag förstår nog, att detta är för mycket begärdt, men barnet är så sjukt, Gösta. Det är så grymt, att man vid hans dop ej skall kunna nämna namnet på hans mors man.» Han, som hörde på henne, erfor samma känsla, som då han den där vårdagen måste sätta henne i land och öfverlämna henne åt sitt öde. Nu måste han hjälpa henne att förstöra hennes framtid, hela hennes framtid. Han, som älskade henne, måste göra det. »Jag gör allt hvad grefvinnan vill,» sade han. Nästa dag talade han med prosten i Bro, ty Bro är moderförsamling till Svartsjö, och där måste lysningar uttagas. Den gode, gamle prosten blef rörd öfver hans historia och lofvade att taga allt ansvaret för giftoman och dylikt på sig. »Ja,» sade han, »du måste hjälpa henne, Gösta, det måste du. Hon kunde bli vansinnig eljes. Hon tror sig ha skadat barnet, därmed att hon ej kunnat nämna dess far. Hon har ett ytterst ömtåligt samvete, den kvinnan.» »Men jag vet, att jag skall göra henne olycklig,» utbrast Gösta. »Det får du sannerligen ej göra, Gösta. Du får bli en sansad man nu, med hustru och barn att sörja för.» Emellertid skulle prosten fara ner till Svartsjö och tala både med komministern och lagmannen. Slutet på allt blef, att nästa söndag, den första september, lysning afkunnades i Svartsjö mellan Gösta Berling och Elisabet von Thurn.
Hedenstjerna, Carl Johan; samt — 2227. „ dorchimont, Wilhelm Albrecht; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: Frih. von Gedda, Fullm. Frih. Stjernstedt, Samuel; — 361. , Edelcreutz, Fullm. Hr von Troil, Fredrik Adolf; — 473. Hr Coijet, Carl Fredrik; — 1476. Riben, Carl Wilhelm; , — 2006. Sandels, Pehr Benjamin; — 2243. , Hadorph, Daniel. Med tillkännagifvande, att Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, såsom ledamot af Const.Utsk. begärt och erhållit 14 dagars ledighet, räknad från denna dag, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elekotrer att utse en ledamot i nämnde Utsk. under Frih. Lagerfelts frånvaro. Föredrogs ett från Hederv. BondeSt. ankommet prot.-utdr. M 280, innehållande inbjudning lill MedStrn att deltaga i det vid pröfningen af Serskildta Utsk:s Betänk. M 10, om inställande af pressjäst-beredning i sammanhang med bränvins-bränning under innevar:de är, af BondeSt. fattade beslut, att, med ogillande af Betänkis Irsta morn., antaga och godkänna Hr Hjärnes vid berörde Betänk, fogade reservation. 190 Den 19 Juli f. m. Sedan, uppå förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Au g., undert. Riddarh.-Sekr. uplyst, att Borgare-St., enl. ankommet prot:s-utdr. bifallit Serskildta Utsk:s Betänk. N:o 10, men att underrättelse om PresteStis i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit B. o. Ad. meddelad, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Försummas förnyelsen; vare inteckningen förfallen, ändå alt inom tid, som nu är sagd, gäldenärens egendom blifvit lill konkurs afträdd, eller borgenären låtit sådan åtgärd med inteckningen vidtagas, som i 32 § sägs. 30 §. Går tiden, inom hvilken inteckning i egendom å landet förnyas bör, till ända inom nästa lagtima ting; anmäle borgenär sig hos domaren, som har att serskildt ting, på hans kostnad, inom sagde tid hålla; vare oek borgenär skyldig att inleckningsliandlingen eller urtima tingsrättens bevis öfver den skedda förnyelsen å nästa lagtima ting hos rätten förete, att i dess intecknings-protokoll ånyo tecknas. Försummar borgenär något häraf; halve inleekningsförnyelsen förlorat all kraft. 31 §. Då inteckning förnyas skall, uppvise borgenär inför rätten i hufvudskrift den handling, hvarå inteckning beviljad är; och skrifve rätten intecknings-förnyelsen derå; stånde ock borgenären fritt att inför annan Under - Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 160. 337 derrätt inteckningshandlingen förete: den ratt läte, då sådant sker, i sitt intecknings-protokoll korteligen intagas livad handlingen innehåller med dag och årlai då den utgafs, af hvilken rätt inteckningen beviljad är med dag och årlal, då det skedde, och då inteckningen förnyades, om det skett; teckne ock bevis å handlingen, att den, till vinnande af intecknings-förnyelse, företedd varit: sedan ingifve borgenär protokollet deröfver till den rätt, som inteckningen beviljat, inom tid, som i 29 § sägs; och vare detta så gildt, som oui handlingen der företedd blifvit 32 §.
Men den gamla disciplinen i hemmet var oförminskad, och när Harriet bad sin mor om lof att resa, nekade denna helt enkelt. Dottern var allt för van att lyda för att trotsa detta förbud; hon stannade qvar, men i den förskräckligaste oro. N %gra veckor derefter kom underrättelsen om fästmannens död. Harriets sorg var haftig, men att sjunka ned i dåsig förtviflan lag icke för hennes lynne; arbetet och studierna blefvo hennes tröst. Hon skref flitigt, men fortfarande aiioiiynit. En del blef synlig i tryck, en del stannade tills vidare i hennes egna lådor. Ilet var för det niästa berättelser, hållna i söndagsskolestil och alla med bestämdt didaktiskt syfte. För Harriet Martineau var och förblef tendensen cn hufvudsak; det var den som gaf lif och hlllning åt det hela. Handelser och karaktärer vor0 för henne endast illustrationer till teorier och system. De utgifna berättelserna vunno så mycken framgång, att förläggaren uppmanade henne att skrifva en längre sadan, och hon gjorde det. Afven denna blef väl emottagen af en läsekrets, för hvilken den lämpade sig. Men det var icke uteslutande pennan, som sysselsatte henne under denna tid; äfven med nålen arbetade hon flitigt för att förvärfva sitt uppehälle, och detta trägna arbete, med sitt myckna stillasittande, verkade i förening med sorgen högst menligt på hennes helsa, och hon miste begifva sig till Newcastle-on-Tyiie för att underg % läkarebehandling. Arbetet var för henne hvad morfin kan vara för andra, på en gång ett medel att döfva smärtan och att hålla sig uppe. Det var alltid svart att få henne att medge, att hon arbetade för mycket, och om hon n %gon g %ng gjorde detta erkännande, brukade hon tillägga, att hon icke kunde låta bli, och att arbetet 71tiLaste göras. Läkaren tvingade henne emellertid till en kort hvila. P % sommaren 1828 började hon åter skrifva för The MonthZy Rejository.
Hypoteksförening: må ej träda 1 verksamhet förr, än de egendomar, sorn i densamma sökt delagtighet, uppgå till ett värde af minst 5oo,ooo R:dr Silfver eller 2,000,000 R:dr Rtgs* g:de Punkten bifölls, med uteslutande endast af de i första och andra raderne förekommande orden: utom reservfonden. io:de och ii:te Punkterne bi föl los. ia‘te Punkten antogs, sådan den i Utlåtandet N:0 447 blifvit föreslagen. i3:de Punkten bifölls. i4:de Punkten erhöll följande lydelse: Skulle Hypoteksförening ej uppfylla de förbindelser, hvilka i dessa hufvudgrunder densamma ålägges,. samt Riksgälds-Contoirels Styrelse för Contoirets säkerhet skulle finna nödvändigt, alt någon del af den meddelade garantien återtaga, äger Riksgälds-Contoiret ålägga Hypoteksföreningen att större eller mindre del af garanterade lånen betala och att, för den händelse sådant på annat säLt icke låter sig verkställa, härtill använda af de, enligt 5:te punkten, till Conloiret inbetalte medel; och kommer ifrån samma tid all vidare räntebetalning å de utgifne förbindelserna att upphöra. i5:de Punkten skulle lyda sålunda:
25 VENDLA (skrattande). hon går in på. Också Gunborg till fästmö! Det tror jag knappt, RUDOLF. men när du gråter och när du kysser mig Jo för du talar ju med Gunborgs tunga då är det med dina egna ögon och din egen mun. (Kysser henne.) Hur ska jag göra för att köra bort Gunborg och få bara Vendla kvar? VENDLA. kallar Gunborg, är det bästa i mig. RUDOLF. Sa Gunborg, ja. VENDLA. att jag någonsin blir ett sådant lite sött våp till Du känner mig inte riktigt ännu. Tro inte, Det skulle du inte vinna på. Det, som du hustru, som bara säger ja och amen till allt, hvad mannen vill. Å nej, du, jag har mina bestämda grundsatser, ser du. Och därför kan jag heller inte gifta mig med dig så där utan vidare du måste först höra mina villkor. RUDOLF. är annars ett styggt ord, när det är fråga om kärlek. Gu' bevars, du är ju riktigt imponerande. Villkor 26 VENDLA (med eftertryck). herre. Först och främst vill jag inte ta mig af hushållet, utan fortsätta mina studier. RUDOLF. jag svara sedan. Vidare! Låt mig höra allt på en gång, så ska VENDLA. Vidare vill jag alltid ha mitt eget rum. RUDOLF. Ditt eget arbetsrum? VENDLA. Mitt eget rum, där jag bor helt och hållet. RUDOLF (reser sig och börjar gå, sökande att behärska sig). Vidare! VENDLA. förord, så att jag är alldeles oberoende i ekonomiskt afseende. RUDOLF. Hm! (Harskar sig.) Är det mer? VENDLA. Och så jo, så måste jag göra dig en fråga. RUDOLF (uppbrusande). inte, att det egentligen är riktigt fult, allt hvad du där sagt. Vore det inte bättre att sluta nu? Förstår du Och så vill jag naturligtvis göra äktenskapsVillkor och förbehåll. Håll till godo, min Fult! RUDOLF. Tänk, om jag skulle komma ock säga till dig: jag vill gifta mig med dig, men först måste jag säga dem, vill jag inte ha dig. dig mina fordringar, och lofvar du inte att uppfylla VENDLA.
Betan kanden. med flere till Postväsendet hörande ämnen. Ifrån trenne afj de Respective Riks-Stånden hafva, i frågan om Postföringen, följande Memorialet blifvit remitterade; nemligen: Ifrån Högloft Ridderskapet och Adeln Till särskild handläggning af Ekonomi-Utskottet : 1:0 Ett Memorial af Herr J.
Ständers anmodan genom ProtokollsUtdrag af den 17 och 19 innevarande, får Constitutions-Utskottet härjemte till justering öfverlemna en uppgift $ alla dem, bland de från sista Riksdag nvilande, numera pröfvade och afgjorda Grundlagsändrings-förslag, som af samtliga Riks-Stånden blifvit gillade och antagna. Utsk. Belänkanclen. Hegerings-Form en. g. 29. Till Arke-Biskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles efter förra vanligheten , dock så, att Upsala Stifts röst vid Årke-Biskopsval beräknas lika med, tre Consistoriers, utnämne Konungen en af de tre, som föreslagne blifvit. §• 3 7. Konungen äger att upphöja till Adeligt Stånd och värde Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjeztster gjort sig af Konungen och Biket synnerligen förtjente: Konungen må med Grefligt och Friherrlig! Stånd benåda Män, som genom stora och utmärkta förtjenster dertill värdige anses, yl delskap, Greflig elier Friherrlig värdighet, sorn hädanefter förlänas, tillfälle endast den, som adlad eller upphöjd blifvit, och först efter dess död, eller om han adeliga värdigheten lagligen frånträder, den äldste manlige Bröst-Arfringen i ratt nedstigande, lod efter lod, samt efter denna grens utgång, St am fadrens närmaste manlige afkomling efter jörst-födslorätten, och så vidare. Flur en till högre värdighet upphöjd Adelsman flere afkomling ar än den, som efter dess död inträder i Stamf ädrens ställe i högsta värdigheten, förblifva de alla såsom adelige eller ofrelse expectanter, intill dess de, i dea ordning förr skrif vi t står, Const. Utsk. Betänkanden. 21 efter första grenens utgång, uti värdigheten inträda.
Då nu ett äktenskap blifvit knutet under skydd af en lag, som på så sätt uttryckligen utstakat makars genom föreningen uppkomna rättigheter i deras bo, är häraf än mera uppenbart att en tillkommen förändring i samma lag ej kan t ubba dessa rättigheter, eller upphäfva de villkor, hvarunder makarne sig förenat, samt följaktligen att 1845 års förändrade lagstiftning ej kan inverka på de förhållanden, som i denna del genom ett förut ingånget äktenskap uppkommit. Beträffande sedermera morgongåfva, så är äfven hustrus rätt dertill, efter 1734 åts lag, genom äktenskapet lörvärfvad. Mannen skulle dock före äktenskapet densamma noga bestämma; men för den händelse att han dogj utan alt hafva morgongåfva utfäst, utstakade lagen hvad hustrun borde njuta. Hon visste således vid äktenskapets ingående sin rätt i detta hänseende, antingen genom mannens utfästelse eller på grund af lagens stadgande; och vid sådant förhållande lära de skäl, som ofvan blifvit anförda emot 1845 års lagföråndrings inflytelse på makars giftorätt i förut ingångna äktenskap, jemväl tala emot en utsträckning af samma lagförändring till hustrus rätt att njuta morgongåfva. Men härforutan bör erinras om det oskiljaktiga sammanhang, sorn råder emellan den skedda inskränkningen i denna hustrus rätt och förändringen i giftorätten. Enligt 1734 års lag skulle nemligen den hustru, som öfverlefde sin man. efter landsrätt, eller då hennes giftorätt var hälften mindre än mannens, njuta morgongåfva ehvad makarne hade barn eller ej; hvaremot hon, efter stadsrätt, eller då giftorätten var lika, ej egde taga morgongåfva, derest hon efter mannen hade barn. Om nu hustruns större rätt i förevarande hänseende, elter landsrätt, egde en grund i hennes mindre gif - Lag-Utskottets Betänkande , N:0 16. torätt, var deraf ock en följd, att lagstiftaren, då han utvidgade giftorätten och deri införde den jemlikhet emellan makar, som förut, efter stadsrätt, egt rum, ej kunde bibehålla olikheten i afseende på rättigheten till morgongåfva.
Tini. min. Tim. min. Tim. min. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ioo Exp. Utsi;. Förslag till und. Skrift). N:o 373. hus utöfve Enka, så länge hon husets förvaltning förestår, ehvad barnen äro myndige eller ej. Finnes ej Fader eller Moder, röste deri Arfvinge, som myndig är, men der alla äro omyndige, deras laga Förmyndare. Äro flere fullmyndige arfvingar, eller flere Förmyndare i ett Sterbhus, der bo oskiftadt är, röste Samfäldt, men är egendomen delad, röste hvar och en för den andel honom eller hans myndling tillhörer. Mö, som blifvit myndig förklarad, afgifve sjelf sin röst; annars Förmyndare. §. 20. För Prestebordet under Tjensteoch Nådår röste den, som detsamma besitter eller arrenderar, i likhet med hvad om rösträttighet för annan jord stadgadt är. Vid Capellansval tillkommé Kyrkoherden allena, utom förenämnde rösträtt efter Prestgårdens storlek, äfven en röst för Embetet och en för den lön, han gifvenCapellanen. Är för någon ort härom serskildt stadgadt, lände sådant till efterrättelse, §• 21. Främmande Religionsbekännare, som i Riket njuta, medborgerliga rättigheter, och inom någon Församling innehafva hus och egendom, och af dem utgöra vanliga utskylder till Kyrka och Församling, samt deltaga i Presterskapets aflöning, ege rösträttighet vid Prestval. §. 22. Alt rösta på Skyldeman, som Förslagsrum innehar, vare ingen röstegare förvägradt, då han Errp. Utsh. Förslag till und. SArifv. 101 för öfrigt iakttager hvad denna Förordning föreskrifver. §. 23. Egendoms innehafvare eller Arrendator njute rösträttighet till laga fardag, der den eger rum, §• 24.
Hvad åter sjelfva beloppet af dessa arfvoden för särskilta kassor angår, så ehuru Dom-Kapitlet anser, att en billig jemkning för framtiden torde böra äga rum, tilltror sig dock Dom-Kapitlet icke nu genast kunna uppgöra ett definilift förslag, då det saknar kunskap om lavad som i andra Stift är brukligt, och olika kassor medföra olika besvär. Af sådant skäl får Dom-Kapitlet blott i allmänhet underdånigst föreslå, det täcktes Eders Kongl. Majit, med bibehållande åt nuvarande KassaférvaUars af det arfvode, de vid befattningens emottagande med — 356 skäl påräknat och hittills åtnjiöit, f<* c framti len, genom utfärdad allmän Förordning, reglera dessa arfvoden, på sätt som Eders Kongl. M<ij:t i Nåder finnér vara öfverensstämmande med hvars och ens besvär, kostnad och ansvar. Utdrag af Protokollet, hållet i Linköpings Dom-Kapitel den 26 Oktober 1^35. S. D. § i\. 6: j Beträffande KonsistorK-Notariens arfvode för rakenskapern is förande öfver kassorna, deras utestående kapitaler och räntornas insamlande derför, så ansåg H. Herr Biskopen Tre p ocents »(dragning af de inbetalda kapital?rita så mycket mindre lämplig , som kassan för ett lån på kort tid skulle derigenom förlora; föreslog alltså i dess ställe för Notar ien Tolf procent af kassornas inflytande intressen, hvarförutan af kojlekterna, för uppbörden deraf, han, enligt Kongl. Brefvet af den 17 Mars 17^8, afsk lifver Sex procent, som ock vanligt varit; men hvad de lill (jymnasiebusets nybyggnad beviljade och inflytande medel angår, att han deraf erhåller Två procents uppbördsprovision. Och sorn Consistorialis denna reglering af Notariens a rf1 vode äfven biföllo och till framtida efterrättelse fastställde; ty blef sådant Notarien, soir, under denna punkts förehafvande, afträdt och nu åter förekajlad blifvit, kungjordt. Ut supra. Ex protocollo, J. Frieri/eif.