Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då böljade man anse Satans individuella tillvaro, såsom det ondas princip, vara ett begrepp, som icke af tidehvarfvet gillades, — och man betänkte intet, att om ingen Satan funnes, gjordes ej heller något behof af en Kristus, såsom Guds Son och verldens Frälsare; — den ena betingar absolut behofvet af den andra, och tviflet på en Satan sträcker sig sjelfmant öfver alla våra Evangelier om Kristi, frestelse samt magt öfver onda andar. — Förfares så med den del af Evangelierna, skulle tron på de öfriga starkt rubbas. Det var således en välgörande förbättring uti det nu förev:de förslaget, att åter inlaga den vid dop ofvan förmälde frågan till faddrarne. — Deremot förklarar jag mitt stora missnöje deröfver, att korstecknet icke blifvit oss återgifvet, och detta har ej skett af barnslig fruktan att synas katholisera. M. Hrr, jag är ej vän eller fiende af katholicism, men jag anser den kyrka, i hvilken jag är född och tipfödd, stå närmare sanningen, och afstår icke ifrån korstecknet, derföre att katholiker äfven nyttja det. — Luther bibehöll korstecknet, och jag anser art vi ej behöfva gå längre i Lutheranism, än denne vår store reformator. Korstecknet är inte allenast skönt, utan innehåller en hel bekännelse till Kristum, af dem som gör det med varmt och heligt allvar, — och vill man gå till den del af våra kyrkobruk, som anslå församlingens vanor, så finner jag ingenting så andefattigt, som vid välsignelsens meddelande, när presten med utsträckta armar och den hängande obligata näsduken läser den. — Korstecknet, gjort som förr, vare sig för hela församlingen eller den privata bedjande, är ett värdigt och vackert yttre tecken. Denne af mig nu yttrade mening, är för mig nog att icke antaga den nu föreslagna Handboken, — och jag förstår att det skall finnas flere ibland oss, som hafva andra gravamina att anföra. Jag frågar Eder, M. Hrr, hvad Er må synas om vår förmåga att inlåta oss uti theologiska disputationer? — Huru många ibland oss äro väl dertill beredde?
»Och hvad vill hon göra med dig?» frågade Nina. »Hon kan göra med mig hvad hon vill», svarade han. »Jag är hennes slaf, hennes tillhörighet, jagföljer henne hvart hon går. Jag kan inte tänka mig någon större lycka än att vara vittne till hennes triumfer. Jag som sjelf ingenting är. Och hon, hon bryr sig endast om mitt bifall, om min kärlek!» Han stannade och tryckte händerna mot bröstet, som om en så stor lycka gjorde ondt. »Och när hon tröttnar på dig?» sade Nina och såg på honom. »Hvad skall det då bli af dig?» »Det hjelper inte, att du vill skrämma mig», sade han. »Sådana menniskor som hon älska blott en gång, och hennes kärlek är inte af det slaget, som qväfs af hvardagslifvet. Kan du inte höra på hennes sång, hur hon kan älska?» Han blef hänförd. Han glömde, att det var till sin hustru han talade, och tyckte, att han dock ville få henne att förstå, hur högt han kunde älska en sådan som Julia. »Att älska är att kunna uppoffra sig», sade Nina. Hennes ansigte hade fått ett lugnt, strängt uttryck. »Ja då älskar jag henne rätt», utbrast han. »Hon kan släpa mig bakom sin triumfvagn, till dess hon inte behöfver mig mer, sedan kan hon låta den köra öfver mig. Men jag vet, — åh, jag vet, att hon inte skall kasta bort mig. Jag skall följa henne alltid — hela lifvet.» »Och när hon en gång upphör med detta kringflackande lif, hvar skola ni slå er till ro, när ålderdomen kommer?» frågade Nina. »Hvem tänker på det nu!» svarade han. »Till dess kunna vi gudskelof vara döda. — Men hur det än må gå oss, så ha vi dock en gång känt hvad ungdomen och kärleken kan ge menniskorna, och det är mera värdt än allt det öfriga i lifvet.» »Man kan bli sjuk», sade Nina. »Jag blir aldrig sjuk! — Och hon, hon är kraften och helsan sjelf.» »Det är alltså bestämdt, att du följer henne», sade Nina. »Ja, så vida du inte sätter dig deremot och uppställer oöfverstigliga hinder.»
Skrifvelse, N.o 379. vensom den afgift, arrendatorer, landlbönder, hälftenbrukare, m. fl., jemlikt 25 §. af senaste Bevillnings-Stadga erlagt; samt att, i afseende å TaxeringsComiteerne på landet, den förändring egt rum, att desamma blifvit förenade med Berednings-Comiteerne under gemensam benämning af Taxerings-Comite, på landet, hvarförutan Rikets Ständer få, med anledning af derom hos dem gjord framställning, underdånigst anhålla, att åtgärder måtte vidtagas för infordrande af statistiska upplysningar om hemmannens medel-afkastning och saluvärden i allmänhet, inom hvarje Län, hvilka upplysningar i tabellarisk form uppställde, torde vid näst infallande Riksdag föreläggas Rikets Ständer, i ändamål, att de, med ledning deraf, malte blifva i tillfälle att, efter en allmän öfversigt, bestämma, i livad nion rättelse uti minimi-tariffen öfver hemmansvärdet kunde anses böra ega rum. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den S Juni 1841. Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 8 Juni 1841• Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifveise j angående oj ullständighet i Riks-actens stadgan den rörande förmyndareval för emyndig Konung. (Coust, Utsk. Mern. N:ris G3, 107 och 115.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har till öfvervägande förekommit, hurusom uti den, till bestämmande af de genom föreningen emellanj Sverige och Norrige uppkomna constitutionella förhållanden, i Stockholm den 6 Augusti och i Christiania den 31 Juli 1815 beslutade Riks-Act, bestämmelser saknas, huru och när Expeditions-Utskottets Förslag till und.
­ 111 ­ KERSTIN. Sämre än i går? Nej, bevars... (Hon stoppar ner pläden kring halsen på honom.) DAHLMAN (vrider på sig). Det ä' bra! Det ä' bra! KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. Du måtte väl inte bli dålig igen? Hur ska jag kunna veta det! Det har jag väl inte begärt heller. DAHLMAN. KERSTIN. Nå, hvarför frågar du då! ska ha varmt om fötterna. Frågar... (Paus. Går efter en pall åt honom.) Du DAHLMAN. KERSTIN. När jag fryser om händerna! Men det ä' mest noga med fötterna. DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN. Ah, så'nt pjåsk! Pjåsk...! gammal lastgammal gubbe. Pappa...! Det måtte vara meningen att göra mig till en KERSTIN. ­ 112 ­ DAHLMAN. jag säger. (Klappar henne på kinden.) Jag ä' bara dal att det ska vara så här kallt i maj! KERSTIN. Seså, seså, Stina lilla, bry dig inte om hvad kinkig och stygg. (Paus.) Men det ä' då en skan Kanske du vill ha något varmt att dricka? DAHLMAN. KERSTIN. Det vore nog inte så dumt. (Springer till tamburdörren och ropar.) Karolina! Jag ska värma litet portvin. Och så en brasa. KAROLINA (utanför). KERSTIN. Ja-a. en brasa. Värm litet portvin åt pappa och kom in med KAROLINA (i dörren). KERSTIN. Hvilket ska vara först? vinet. Portvinet. Eller kanske brasan... Nej, portKAROLINA. KERSTIN. KAROLINA (går, men vänder om igen). Brasan? Portvinet, hör ju Karolina. vinet i kakelugnen. Om vi eldar först, så kan vi värma port ­ 113 ­ KERSTIN. på det, inte! Hvad hon ä' dum! Inte kan pappa vänta KAROLINA. KERSTIN.
Vid sådant förhållande skulle diskonto, eller räntan för vexelvalutorna, hvarom i detta fäll först efter de tre första månadernas utgång fråga kunnat uppstå, blifvit lägre, och derjemte provisionen kunnat nedsättas till måhända \ procent. Man hade dessutom vunnit den fördel, att begagnandet af krediten kunnat inskränkas till hvad Riksgälds-kontoret nödvändigt behöfde, tilldess det slutligen blifvit bestämdt, huruvida lånet till sin återstod blefve definitivt realiseradt, eller andra låneoperationer erfordrades; hvaremot hela det temporära lånets summa måste emottagas och sedan endast efter bestämda återbetalningsterminer finge liqvideras, ehuru, derest det engelska lånet under tiden blefve till fullo eller till en del öfvertaget, det temporära lånet komme att helt och hållet eller till någon del blifva öfverflödigt. Om äfven den af Schröder & Komp. föreslagna kreditoperation kunde betraktas såsom en blankokredit, så utvisade likväl det angifna sättet för omsättningarnes verkställande, så vidt de behöfdes, att densamma under hela tiden för dess användande icke för Riksgälds-kontoret medförde någon fara; och dess samband med sjelfva låneoperationen augåfve tillräckligt, att densamma härflöte från förhållanden af helt annan art, än sådana, som kunde göra blankokredit till ett missbruk. Väl måste hvad utaf krediten begagnats efter någon tid betalas; men dels skulle de låneandelar, som under den förlängda optionstiden kunde blifva på fast räkning öfvertagna, genast utgöra afbetalningar pä kreditbeloppen, och dels återstode, i händelse intet å lånet öfvertoges, samma utväg, som ovilkorligen måste vidtagas för återbetalningen af det temporära lånet, nemligen upptagandet af ett nytt amorteringslån. Om man för öfrigt icke ville använda hvad som nu kallats blankokredit, så hade en förfrågan lätt kunnat ställas till Schröder & Komp. huruvida de ej funne sig uti att hellre försträcka 600,000 £ såsom temporärt lån, i stället för den erbjudna krediten, ehuru ett sådant lån tvifvelsutan blifvit mera kostsamt och mindre fördelaktigt. Man hade likväl äfven sålunda undvikit att öka antalet af statens fordringsegare. — 71
Auktions inrop pä hand lämnadk och derstädes ännu qwarliggande stlswerur, samt att för ersättningen af de honom ädömde poster bäst han gitter hälla sig till de defect ffyldige. - Utom nyssnämnde yzg: iZ. 10. fann Directionen skäligt älägga Commitzarien 8mL6!aerF att till Con, toiret genast inbetala följande poster. 1:0 För ett af Jonveleraren ^Vesterstranä den 5 Nowemder 1794 inropadl och kill honom Utan lösen utlämnadi Guldur — 4; R:d. 2-0 En af honom sjelf i Memorial as den A-.ks Mars förledit är erkänd rest ä egne Auctions inrop — R:dr g:o För ett af Commissarien ston. 8ve'e6berA den 7Z December 1794 inropadl och i Aucrions kammaren un« d.r Lmi-öberZs wärd förekommit Silswcr-nr — ig R:d. 4:0 För förskingrade persedlar frän Auctionskammaren genom förre Kammarfkrifwaren derstädes I-lammarin en ätersiod af 74 R:d Lyss. hwarom Directionen redan den n:te December rfloo bestulit, att som 8meäbsr§ utan föregången anmälan och erhällit tillställd tillåtit lstammarin att en längre tid l sitt ställe göra tjenst, hwarunder förskingringen blifwik af honom föröfwad och den 8msäliLrZ genom en flitigare och noggrann eftersyn bade kunnat och bordt förekomma del pä sädan grund äläge honom, att för l4ammsnns ikuld sself wara Conroiret anjwarig, hwarer ot han ägde, att bäst han gitte begagna sig utaf den t.f lstammann derföre dä lämnade säkerheten , - ? De Dm 7 December. 4Z9 De uti utredningen förekommande 6gi R:dr. 17 si. I rst för inropade p-?rsed!< r as . steen! WärderiagS».
Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majt, rörande utsträckning i den Blekingska Allmogen förunnade Seglationsfrihet. S. A. K. Riksens Ständers uppmärksamhet har bli/vit fästad derpå, att, då E. K. M., under den 31 JVlartii 1819» med afseende på Riksens Ständers vid flere Riksdagar gjorde underdåniga framställningar, täckts i Nåder bifalla, att Blekingsk* Underdåniga Skrifvelttr, *3 Allmogen finge, under nämnde år och intilldess annorlunda förordnades, ifrån alla hamnar och lastnings-platser inom Provincen, föra ved samt byggnadsoch redskaps-ämnen af alla trädslag, utom Ek, till alia inrikesorter, E. K. M, tillika meddelade den föreskrift, att, utan skyldighet, att å skogs-producterne taga Tullkammar-förpassni ng, de Controller skulle noggrant handhafvas, sorn Kongl. Brefvet af den 26 October 1804, uti dess 4, 5, 6, 8, 11 och 12 puncter, stadgar i afseende på den derigenom medgifne utförsel af trädvaror från Pukavikshamn i Blekinge till Ingelstadsoch JerrestadsHärader i Christianstads
På samma sätt tror jag, att en jude skulle kunna med vördnad höra vår Frälsares namn, om lian också icke tillmäter detsamma så stor betydelse som vi göra. I flera af de anmärkningar, som Gr. Mörner framställt, får jag dessutom instämma. Den siste talaren bar särskildt berört frågan om lysning. Det torde vara nödvändigt, att Lag-Utsk:t och R. St:r närmare bestämma sin åsigt om denna handling. Antingen är den af borgerlig natur, och den bör då förkunnas efter kyrkobönerna, samt i sammanhang med kungörelser om lörymda brottslingar och vargskalls anställande m. m.; eller ock eger den en religiös betydelse och åsyftar att öfver det blifvande brudparet nedkalla himmelens välsignelse och den kristna församlingens förböner. Hvilkendera uppfattningen, som är den rätta, deröfver har Lag-Utsk:t icke tydligt uttalat sig. Hvad vidare beträffar den lagliga befogenheten eller hinderslösheten, så kan det väl icke vara önskvärdt, att pröfningen häraf är öfverlemnad åt 2 auktoriteter, som lätt kunna komma att stanna i olika beslut. I afseende å skilsmessa eller upplösning af sådana äktenskap borde också något närmare stadgas, och icke allt öfverlåtas till en oviss framtid. Då jag sålunda förenar mig med de ledamöter, som yrkat återremiss, sker det i ändamål, att lagen måtte vinna en mera tillfredsställande form än den för närvarande har, och ingalunda till följd af något underkännande af judarnes egenskaper och rättigheter. Hr Olivecrona, Knut: Lag-Utsk:ts nu föredragna Betänk, innehåller egentligen tre särskilda frågor, nemi. l:o huruvida det nu befintliga förbud mot äktenskap mellan kristna och judar skall upphöra; 2:0 sättet för sådana äktenskaps-förbindelsers ingående; och 3:o förhållandet med barnens uppfostran. Besvarar man den första frågan nekande, så förfalla naturligtvis de båda andra. Svarar man åter ja på den första, så måste man inlåta sig i pröfning af de öfriga. För min del anser jag, att förbudet bör utgå. Det är till sin uppkomst ganska gammalt; ty, ursprungligen infördt i den romerska rätten, upptogs det derefter i den kanoniska ratten och har derifrån inkommit i våra kyrkolagar.
Sedan Rikets Ständer, uti en vid sistlidne riksdag till Kongl. Majit adalen underdånig skrifvelse, anhållit, att som, till följd af en ökad industri, tilltagande folkmängd, lättade kommunikationer samt hvarjehanda andra förhållanden, antalet af de bref, paketer och tidningar, sorn med posten fortskaffades, med hvarje år tilltoge, så att snart nog transporten deraf skulle medföra ett onus, vicia öfverstigande, det, som vid posthemmanens anslående till postskjutsen tagits i beräkning, och som icke ersattes genom den redan beviljade förhöjning i postskjulslegan, samt Rikets Ständer ansågo sådane åtgärder böra vidtagas, att för framtiden antingen |)ostskjutsskyldigheten skiljdes från jordbruket elter att detta besvär åtminstone icke än hårdare komme de skjutsskyldige till last, — Kongl. Majit täcktes låta anställa undersökning, huruvida, utan någon betydlig minskning i den inkomst, Staten af Postverket erhölle, postskjutsskyldigheten kunde, genom postföringens bestridande genom entreprenad eller på annot lämpligt sätt, skiljas från jordbruket, mot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, hvarifrån de voro befriade, samt att Kongl. Majit derefter, och sedan vederbörande blifvit hörde, måtte till Rikets Ständer afgifva nådig framställning i ämnet, men att Kongl. Majit derjemte, oberoende af en sådan organisation af postväsendet, måtto anbefalla vidtagandet af de förändringar i afseende! derå, hvilka, utan Rikets Slänuers hörande, Bih. till R. St. Utlåtande, N:u 37 kunde tillvägabringas till lindring i omförmälde besvär, vare sig gonom brefvens afsändande med ångbåtar eller på annat tjenligt sätt; så har Kongl. Majit, under den 30 sistlidne Maj, behagat meddela Rikets Ständer en nådig proposition i ämnet, hvilken blifvit remitterad till Stats-Utskottet, hvarefter de sammansatta Utskotten densamma gemensamt till handläggning förehaft. Af denna nådiga proposition hafva Utskotten inhemta!, att sedan General-Poststyrelsen »ti ett den 28
St:s upmärksamhet på nyttan och behofvet afen jernvägsanläggning emellan de änd-punkter, som han föreslagit, vägar tryggt påstå, att enda utvägen till uphjelpande af den industriella förkofran, sorn nu ligger förqväfd i brist af beqväma och skyndsamma fortskaffningsmedel, är lättad kommunikation med omgifvande bördigare provinser och hafvet och att alltså ifrågavande hufvudbana är en af de till utförande angelägnaste. Frågan om jernvägsanläggning mellan Skånska kusten och Jönköping är icke ny. — Redan i början af 1840-talet hade en nu afliden tjensteman på en ganska underordnad plats nitiskt sökt vaka för utförandet af denna plan, och sedan genom hans verksamma bemedling frivilliga bidrag samlats för den i November 1850 af Civil-lngeniören Tottie verkställda oculaira undersökning med derjemte upgjordt approximatift kostnadsförslag, hade uti en af samma tjensteman utgifven skrift nyttan af vägbyggnader och sättet att dervid tillvägagå, på ett ganska förtjenstfullt sätt blifvit utvecklad och ådagalagd. Det lifliga intresse hvarmed saken oafbrutet omfattats i södra orterne föranledde äfven till en från Kronobergs läns hushållningssällskap utgången inbjudning till hushållssällskaperne i Christianstad, Malmöhus, Halland och Jönköpings län, alt utse ombud vid ett sisth sommar i Wexiö beramadt sammanträde, vid hvilket man allmänt var ense derom, att alla krafter borde upbjudas, för att söka bereda framgång åt ett af de vigtigaste och för södra orterne nyttigaste företag; i hvilket afseende subskriptionslistor utfärdats — för anskaffning af bidrag till nödiga undersökningar, äfvensom man yrkade såsom ändpunkter — Jönköping och Malmö — med bibanor till Ystad, Christianstad, Wexiö och Halmstad, hvarom allt de handlingar närmare uplysa, som skola tillställas StatsUtsk. Lika med Hr v. Troil anser jag mig icke böra ingå i närmare pröfning af vägbanans rigtning, som alltid måste bero af större eller mindre naturhinder, och i allt fall lärer en sådan pröfning böra ankomma på de noggranna undersökningar, hvarom K. M. lärer täckas förordna.
Vi hafva hvarken Auto-daFéer eller Knutstraff, och de brott, emot hvilka dessa Straff i andra Länder vsnt riktade, äro dock hos oss sällsynte. Ända till 1809 veskställdes ofta det i vår Lag påbudna Döds-straffå Barna-mörderskor. Med afseende å de vanliga Motiverna för detta brott, nöd och blygsel, har Kongl. Majrt allt sedan merendels förskonat den brottsliga till lifvet, och att sluta af deras antal, som sedermera bl fvit dömde, har följden varit att Barnamord minskats, så att då 1808, 13 Barnamörderskor i hela Riket af Hof-Rätterne dömdes till döden, har detta antal de sednare åren nuru Deri i April. 3? skats till 5 å 6 högst g ärligen. Äfven hos oss har en tid funnits, dä inbrortsstölder sträffades med döden. Genom Kongl Förordningen den 20 December 174* stadgades, att d n sorn begeck detta brott, skull - utan skonsmål varda hängd, och art Galgar skulle uppsarras å Allmänna Torgen i Stockholm ; men elter vunnen erfarenhet att denna stränghet i bestraffningen ej minskade stölden, utan snarare hade en motsatt verkan, och att gröire brott derje mte ökades, mäste man den 1 April 1773 upphäfva denna Författning, och åteigå till cLn mildare Lag, sorn förut varit och annu ät för sådana brott gällande. Flera betänkligheter, hämtade ur andra källor, uppsta äfven mot antagandet af den föreslagne Lagförändringen. Jag fruktår att den kan leda till resultat, som äro skadeiiga för Samhället: Jag fruktar nemligen, att brottslingens grymhet skall ökas med Lagens, Hvilka Motiver hindra vät vanligen nu Tjufven att derjemte blifva Mördare? Icke ar det moraliteten eller samvetet, som hos honom höjer sint röst. Brottet har redan längesedan tystat den *— men han vet, att om än ett olofligt tillgrepp blir uppräckt, kan det försonas med mindre än bilan eller repet. Detta motiv finnes ej mera i den stunden stöld straffas med lifvets förlust, likasom ett mord.
Diket tre gånger så mycket sorn år då man ansåg oundvik ligen nödvändigt att införsel och förbi ukniug deraf förbjuda. Det är min pligt att föreslå medel att afhjelpa det onda. På tre särskildta vägar kan juan komma till inålet: 1:0 Genom ett totalt förhud emot införsel och bruk af de articlar, hvilkas konsumtion man ■yill hämma. 2:0 Genom Consumtions afgift ellet beskattning af bruket; och 3:0 Genom brukets fördyrande medelst förhöjd tull. Hvad den första utvägen beträffar, så elia* ru den i något enda särskildt fall torde finnas användbar, bekänner jag likväl, att jag. i manga andra, och isynnerhet i afseende på Caffe, anser stora betänkligheter vid dess användande möta, Bruket af Caffe har redan vunnit allmännelighet i Din 20 Juni; isynnerhet i Kust-Städerna, och svårigheten att hindra dess införsel öfver Norrska gränsen är ganska uppenbar. Icke heller tic* jag att man skäligen kan förbjuda någon bruket at de kläder han nu äger, men utan hvilket förbud, det skulle hlifva en omöjlighet att controllera iakttagandet af det emot införsel och förbrukning af främmande beklädnings-persedlar. För de rika skulle det måhända icke falla sig oangenämt, att nu genast ombyta form och färg på kläder, efer ingifvelsen af en brinnande, men merendels snart slocknad patriotism; för de mindre bemedlade torde dere-. mot ett hastigt ombyte falla sig obilligt och hardt. Hvad åter angår Coasumtions-afgift, eller afgift för rättigheten till förbrukning-, synes mig denna i de flesta fall olämplig, och icke svarande emot ändamålet, egentligen derigenom; att den Sika mycket betungar den sorn förbrukar litet, som den hvilken förbrukar mycket. I afseende på Caffe, hämtar jag af detta förhållande anledning till en serskild anmärkning. Inom Fandet finnes en mängd af Caffé-surrogaier, dem man tillgriper då Caffe blir dyrt, och hvilkas begagnande man försummar, då det erhålles för godt Stöp.
Den nytta pojkar ha utal målskjutning8öfningar, rätt bedrifna, är stor och obestridlig, och jag tillåter mig att i sammanhang med förevarande fråga, citera några rader ur Nya Dagl. Alleh. af märket N. H. » Idealet, att göra hvarje svensk man till mästerskytt, är naturligtvis oupphinneligt, men ett godt stycke på väg kan man ju alltid komma. Mycket vore vunnet, om i synnerhet ungdomen kunde intresseras för saken, så att ynglingar • under värnpliktsåldern allmänt inginge i skytteföreningarna och kvarstode däri under en längre följd af år. Sveriges försvarskraft skulle ökas i oberäknelig grad, om sålunda de värnpliktige årsklass efter årsklass, såsom fullt utbildade skyttar med 4 — 5 års föregående öfning, inträdde i härens led ». Och nu slutligen ett råd till pojkarnes pappor och isynnerhet mammor: varen ej för ängsliga, låten pojken, om han har verklig lust för skjutning, få ett fullgodt gevär, till att börja med ett målskjutningsgevär, helst af statens modell, men låten honom på samma gång få undervisning och ledning vid bruket däraf, och månget svedt ansikte eller brändt finger som en följd af olofligt handterande af sämre eller odugliga skjutvapen skall fullständigt undvikas. A. H. * Ja, som synes, äro meningarna hvarandra skarpt motsatta! Som oftast ligger väl också här den gyllene sanningen midt emellan. En insändare, » pappa till fyra pojkar », skrifver som så: «Är pojken förståndig eller oförståndig, händig eller tafatt, pålitlig eller opålitlig, lugn eller nervös, därpå beror hela saken! » Och Ave, den kända författarinnan, sammanfattar i dessa ord sitt inlägg: ' Ett är skjutöfningar under mogne mäns stränga tillsyn och ledning, ett annat är en lek med skjutvapen bland minderåriga. Denna senare borde aldrig af föräldrar tillåtas. » De klara och praktiska förhållningsregler, som märket C. Th. M — r. — under hvilketen framstående akademisk vetenskapsman döljer sig — re dan i förra numret meddelade, synas oss böra vara fullt betryggande, om de noga efterlefvas. Och med en hänvisning till dessas förnyade begrundande vilja vi härmed förklara diskussionen i frågan afslutad. Red. af Idun.