Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:t säger nemi. endast, att dessa vederkde skulle afgifva förslag, hvarigenom »ej mindre undervisningen i veterinär-kunskapen måtte höjas och utvidgas, än äfven djurläkarnes antal förö - Den 7 Januari. 21 kas och deras vilkor förbättras.» Utslet har härvid förbisett ett ganska vigtigt moment, nemi. behofvet af förnyade föreskrifter ronde djurläkarnes verksamhet; visserligen finnes ett K. reglemente för djurläkare af den 3 Juni 1824 och en K. Kung., ang:de djurläkares tillsättande och tjensteulöfning, af d. 2 September 1830; men sedan denna tidj hafva sä väsendtlig» förändringar inträlTat i veterinär-väsendet och landtbruket, att nya föreskrifter äro af högsta behofvet påkallade. Likaledes har författningen rör:de smittosamma sjukdomars hämmande inom riket, en hög ålder; den är nemi. af år 1828, och till följd deraf i flere delar mindre tillämplig. Om K. M. tillsätter en komité, så vore det i alla afseenden önskvärdt, att denna komité erhöll uppdrag att äfven yttra sig i dessa ämnen. Gr. af Ugglas har sagt, att han ansåge, det staten icke borde vidtaga några åtgärder för alt höja lönevilkoren för djurläkarne, utan att detta borde blifva en omsorg för de enskilda, som begagnade sig af deras biträde. Jag får i ani. häraf upplysa, att den lön, som bestås liins-djurläkaren, blef 1830 bestämd till 75 r:dr, men har sedermera blifvit böjd tid eller annan till dess nuvide belopp, 500 r:dr. Detta lönebelopp sy nes väl svårligen vara för högt tilltaget för en tjensteman, hvars tid, i jemförelse med andra, är ofta nog mycket upptagen.
Finna Revisorerne något af R. St:r faststäldt anslag vara öfverskridet eller de till hvarje HufvudTitel anslagne summor dragne till andra ändamål än dem, som under samma Hufvudritel höra, eller något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, så böra Revisorerne Betänkan (len, N:o 353. a3g sådant uti deras afgifvande Berättelse anmärka och derjemte meddela deras eget utlåtande i ämnet; åliggande Revisorerne för öfrigt, att vid utöfningen af deras befattning, ställa sig till noggrann efterrättelse föreskrifterne uti 90 §. Reg.Formen och 68 §. af Riksdagsordningen. §• *9- Revisorerne böra vidare noga undersöka om StatsVerkets samtliga inkomster på rätta tider och till riktigt belopp i Statens Cassör influtit och af Uppbördsmännen lefvererade blifvit; buru vederbörande, på hvilka controllen öfver KronoUppbörden ankommer, sina i Författningarne stadgade pligter fullgjort, och om åtgärder i afseende på proprie balancer, då sådane inträffat, blifvit i laga ordning vidtagne till bevakande af Statens rätt. §. 20. Som Räkenskapernes speciela granskning egenteligen är föremål för KammarRättens handläggning och åtal efter Uppbörds-författningarne; så böra Revisorerne, utan att, så vidt omständigheterna medgifva, förbigå detaillerne, hufvudsakligen granska dispositionerne, förvaltningen och resultaterne på det hela. §•21. Sedan Revisionen af StatsVcrket blifvit fulländad, läte Revisorerne deröfver författa utförlig Berättelse, och uppgöra fullständiga jemförings-tabeller emellan Statslnkomsternes beräknade och influtna belopp un - n4o StatsUtskottets * der de år, hvilkas afslutade Räkenskap undergått granskning, samt emellan de i Stat uppförda anslagen och de verkliga utgifterne för samma tid, utvisande öfverskott eller brist på hvarje Titel och på det hela. Af denna Berättelse med tillhörande Tabeller utskrifvas 2lne Originalexemplar, af hvilka det ena till K.
Således kan detta mål icke anses vara i det skick, att Ständerne kunna fatta sitt beslut, men väl i det skick, att Ständerne kunna säga, alt de finna nyttigt för Riket, att undantag i vissa fall må ske från auctionsprincipen, samt att de derföre vilja till K. M. öfverlemna att efter undersökningen afgöra, huruvida ett sådant undantag för detta fall skall äga rum. Jag tillstyrker följaktligen återremiss. Gr. Anckarsvärd: Jag borde måhända beklaga, alt jag ej vid detta tillfälle kan dela Frih. Cederslröms åsigter; men då sådant för mig inträffar så sällan , vore det kanske mindre lämpligt, att nu, mer än eljest, beklaga mig der of - T) t n j3 Maj. ver. Jag kan likväl nu omöjligen medgifva Frilierrens påståenden, de må vara så peremptoriska som helst, och hans antydande, att han varit stiftare af den grundlag vi äga, verkar alldeles intet på mig; ty sedan den är stiftad, är det mig likgiltigt hvem som stiftat den, och håller jag mig uteslutande vid dess ordalydelse. Jag får nu förklara, att jag, ehvad Frih. Cederström än ina behaga andraga, ej kan begripa att 77 §:n Reg.Ftn kan förstås på annat sätt, än jag förstår den. När nu K. M. lill Ständerna remitterat denna ansökning, förordad af Konungens Bef:h:de och bestridd af K. Kammar-colltm , vill det synas mig, som Frih. Cederströms yrkande alt K. NI:s remiss skulle afselt, att SlatsUtsk. borde göra en utredning af frågan, vore föga talande från Regeringens sida om förtroende för K. Kammar-colltm, som redan handlagt målet.
571 gade förblifva vid dess redan faltade Beslut, intilldess Resultatet af ofvannämnde anstalter med säkerhet utvecklas, Bifölls, Föredrogs till remitterande så väl Friherre Björnstjernas, Magnus, den 3 dennes på Bordet lagda mundtliga Yttrande, innehållande svar på Friherre IVr angels, Henning, Memorial, om vidtagande af det Beslut, att inga nya Utgifter må beviljas, sora ock Friherre Björnstjernas samma dag på Bordet lagda Memorial, innefattande dels Anmärkningar vid Grefve Gyllenborgs , Johan Henning, förut ingi fne Memorial, angående ändring i Kongl. Förordningen den 4 Februarii 1813, om Indelta InfanterieRegementernes Beklädnad, dels ock yrkande om Löneförhöjning för SubalternOfficerare och Underofficerare vid Indelta Armeen. Grefve Gyllenborg, Jolian Henning, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Sedan Herr Friherre Björnstjerna, i Plenum den 3 i denna Månad, gjort Anmärkningar vid mitt Anförande, i afseende på 1813 års Beklädnads-Förordning, får jag, till gensvar derå, anföra, att, hvad först angår skyldigheten hos Hemmanen att till Soldaten gifva Släpkläder, så har jag aldrig bestridt, utan deremot med den värda Ledamoten alldeles instämmer, att det varit en skyldighet, allt ifrån Ko - 572 Den 10 Januarii. nung Cart, X.I:s tid, grundad på de frivilliga öfverenskommelser då träffades, som i dessa så kallade KneckteContraclen innefattas, och är det endast efterlefnad af dessa Contracter jag yrliar, hvari likväl 1812 års Förordning föranledde till en väsendlelig rubbning. Några andra sednare Contracter känner jag icke hafva blifvit i Södermanland ingångne, och i alla fall kunde sådana partiela Contracter icke längre förbinda, än för de Contraherandes tid, i sådana mål, som kunde och borde vid Riksdagar allenast behandlas.
Hans Excellence Herr Grefwe stuutk, förenade sig till alla delar i Herr v. Lckult^enkeims yttrande, tilläggandes att innan kort den i frägawarande Jnstruclionen wore färdig. Herr ^ilverllolpe, 6uft»k ^brskam, utbad sig fä erindra, att den gjorda inwändmngen rörande Instruekionen ej wore sä wigtiq som den fynteö. Reglementet för Fullmägtige j Banken hade alltid warit, och kommer äfwen hädanefter att förbliswa en hemlighet, innan Fullmägtige tillträda sin befattning. Lsta sä hade det warit intrlls nu med den Jnstruction Hemliga Ulstottet lörfaltade för RlksgäldsContoirets Fullmägtige. Icke desi mindre hade man walt och erhällit Personer, som »mottagit delta förtroende. I alla fall, om Jnstructivnerne ffulle blstwa sädane, att de walda Perlonerne ej funne sig i akt wara dem underkastade, stöde det dem fritt att afsäga sigAf dessa skäl anläg Herr Lilvc-rllolpe ingenting' hindra, att icke Ridderstcpet och Adrin ju förr desi häldre kunde förrätta delta wal. Herr von , Ilrvsr krestine 6sbrlel, yttrade sig att han önstade walets uppstjutande icke allenast pä de stät som Herr von LckuIiLenlieim vch Hans Exelirnce Herr Grefwe anfört, utan lvsL Den 27 Ianrrarit. Utan äfwen i anseende dertill, att Answarighets, Lagen tör Fullmäktige ännu icke wore utarbetad. Dä detzuwm , u ">era icke Hemliga Utskottet utfärdade Znstrucnonrn, utan den borde af Statsutskottet »ör släs ock) af Rtklens Ständer stadfästas, bieswe den icke mera nägon hemlighet, sch pä sädin grund hwod Herr Lilvettlolpe anfort icke pä nägvt sätt anwändburt.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskis den 8 dennes på bordel lagda mein. N:o 520, angtde gralification åt Slatscommissarien af Sillen; och utlåt. N:o 521, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å aflidne Kamereraren och Redogöraren vid Carl Gustafs stads geviirsfactori, Assessoren G. Widegrens enkas ansökan 0111 pension. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att innan han för R. o. Ad. föredroge det näst på listan förekommande mål, ville hail för Ståndet låta uppläsa ett från BorgareSt. ankommet prot.utdr., innehållande en inbjudning. Upplästes BorgareStts prot.utdr. af den 10 dennes, af innehåll, att Ståndet, såsom ett medel att påskynda riksdagens allmänt efterlängtade slut, beslutat vänligen inbjuda R. o. Ad. samt PresleSt. att instämma uti de beslut BorgareSt. fattat uti de ännu ej definitivt afgjorda delar af extra-stalsregleringen, hvarom handlas uti StatsUtskts utlåt. N:o 5a2, emedan, i den händelse R. o. Ad. samt PresteSt. gå denna BorgareSt» önskan till mötes, R. Sits beslut om hela extrastatsregleringen sålunda äro bestämda och för Exped.Utsk. intet vidare hinder möter att nu genast uppsätta förslag till alla de und. skrifvelse!' i ämnet, hvilka af berörde statsreglering, så vidt den omfattas af StatsUtsk:s ullåltn JV:is 354 och /|35, blifva en följd, eller för StatsUtsk. att utarbeta fortsättningen af reglementet för Riksg.cont., och att föreslå R. St. den slutliga dispositionen af återstoden uppå öfverskotten och baocovinsten. Frih. Cederström, Jacob, anhöll, att StatsUtskts betänk. Af:o 5i2 tillika med BorgareStis prot.utdr. mätte få hvila på bordet. Gr. Cronstedt, Fredr. Joli., instämde med Frih. Cederström.
Dagliga exempel förefinnas hur bränvinssuparen, ehuru anstucken af börjad vattusot, röjande sig i det skenbart väl - Den 22 April f. m. 415 mäeude, plussiga, lösa och svampaktiga hullet, med sjelfbelåten frimodighet skryter öfver sitt välbefinnande, oaktadt de första stadierna äro började till en nära obotlig sjukdom. Så äfven påstår mången gammal bränvinssupare, att han aldrig rönt af bränvinsförtäringen några menliga följder, ehuru likväl han både lill kropp och själ i verkligheten dagligen lider af denna förgiftade dryckens följder, dem han aldrig härleder från rätta grunden, utan söker både att förklara och bola, ehuru han likväl icke befattar sig med att bota det onda i sjelfva dess grund, hvilket han gjorde, om han från sitt bord för alltid förvisade den förgiftade källans dryck. Slapphet och tröghet, brist på energi och själskraft och ihärdighet, jemte hären af mångfaldiga sjukdomar grundlägges allt af bränvinets och öfriga destillerade spritdryckers förtärande; och det är icke bär min afsigt alt söka framlägga någon fullständig skildring af dessa olyckliga följder, ly dä skulle jag öfverskrida den gräns, inom hvilken jag här måste inskränka mig. Jag har nu sökt visa alt bränvin är skadligt för menniskan, jag skall äfven nu bjuda till att likaledes bevisa dess skadlighet för boskapen. Denna skada föranledes af drankfordringen, hvarutaf så väl boskapsafveln som mjölken tager betydlig skada. Bevisen härför äro i våra dagar sä tydligen ådagalagda, att vi böre icke deröfver kunna vara i ovisshet. Man vill väl ännu förmena, alt för slagtkreatur drankfordring skall vara tjenlig; men det börjar likväl i denna del äfven upstä mycken tvifvel, och för min del anser jag vara ganska sannolikt, alt köttet af drankfordrade kreatur omöjligt kan vara lika hälsosamt som köttet af dem, hvilka icke äro deraf fordrade och gödda.
Jag instämmer till alla delar uti den af Hr v. Koch uttalade åsigt om det sätt, hvaruppå Landshöfdingarne, nu som tillförene, skulle begagna ifrågavarande rösträtt; och om den värde talaren velat föreslå, att denna rösträtt jemväl hädanefter skulle få bibehållas, skulle jag icke hafva något emot att förena mig uti det af honom väckta förslag, att nemi. det blir den skattskyldiges förmån, som, vid paria vota, blir gällande; men så länge nämnde rösträtt är Landshöfdingarne fråntagen, kan jag icke annat än förorda bifall till ITtsk:ts förslag i denna del af frågan, med en förändring i afseende å ordatydelsen, till hvilken jag nu öfvergår. Egentliga anledningen, hvarför jag nu begärt ordet, har nemi. varit den af Gr. Mörner föreslagna redaktionsförändring, att man i stället för orden »det allmänna'-’ skulle införa ordet ”Kronan.” Som äfven jag anser denna ordalydelse vara rigtigare och bättre än den af Utsk:t föreslagna, får äfven jag, för min del, anhålla att denna redaktionsförändring måtte bifallas. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkning emot lista mom. af förevarande § icke förekommit, men att, hvad åter det 2:dra mom. beträffade, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Hr Hjärne, att orden ”vara öppen” skulle utbytas emot orden »ske med slutna sedlar»; af Gr:ne Mörner o. Lagerbjelke, att i st. f. orden »det allmänna» skulle införas ordet »Kronan» ; af Hr v. Koch, att slutorden »den som för det allmänna är förmånligast" måtte förändras till orden »den som länder till den skattskyldiges förmån»; samt slutligen af Hr Reutersvärd, att mom. oförändradt måtte bifallas. Härvid anmälte sig Hr Reutersvärd och förklarade att han förenade sig med Gr:ne Mörner och Lagerbjelke.
Den utväg, den siste talaren framställt, att hela Canzliet, Secreterare, Kammererare och Fiscal deruti inbegripne, skulle innefattas i förslaget, så att det finge all möjlig utsträckning, är det enda vilkor, hvarunder jag kan rösta för detsamma. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel'. Då den motion, som Herr Bråkenhjelm gjort, endast åsyftade att de extra Canzlisterne ej skulle få utöfva deras representationsrätt, vet jag ej om det varit Utskottets skyldighet aLt sätta saken i fråga för de ordinarie. Jag tror äfven, att förhållandet är helt olika med Canzlisterne och med Fiscalen samt Kammererare!!. Kammererare» åtminstone har ingen enda befattning, som rör Ridder - 204 Den 17 Mars e. m. skåpets och Adelns sammankomster. Hans befattning rörer endast Ridderskapets och Adelns Cassör, och de lära just ej särdeles komma i fråga under sessionerne. Orsaken till förslaget var, att Utskottet ej ansett det lämpligt, att samma person ena stunden kunde vara betjening vid en sammankomst, det vill säga protocollsförande, samt andra stunden ledamot, och yttra sig i rak strid emot Ståndet, under hvars lydnad han står. Således tror jag, att om detta förhållande skulle fortfara, olämpliga collisioner kunde inträffa, hvarpå ej under denna Riksdag saknats exempel. Hvad RiddarhusSecreteraren beträffar, så har Ridderskapet och Adeln redan vid 1818 års Riksdag förklarat sig öfver denna fråga. RiddarhusUtskottefe tillstyrkte då om honom, att han ej skulle äga representationsrätt, men Ridderskapet och Adeln afslog det. Hvad de öfrige Ridderskapets och Adelns ordinarie Canzlister, eller RiddarliusDirectionens Canzlister, beträffar, så är den ena chef för Canzliet, och har obetydligt att göra i sessionsrummet. Han är så tillräckligt sysselsatt i Canzliet, att han ej kommer i samma cathegorie, som de andra. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Utmed hela den tillärnade nya wägsträckan, alt intill Jemtlands LänegränS anträffas, bosatte i skogarne, urgamla Finska folkstammar, hwilka, nu merendels pä obehörigt salt till arbete underlagde afläesne Bruk och Hein man, endast behöfwa en närmare vmwardnaö och egen jord för art blifwa idoge och nyttigtAlwen dek nu glest bebodda Jemtland, hwars af skog bewajeka höjder omstutne dal wejelar frugtbara fält Med de vattendrag, som genonistära hela Prowineer, tarfrva särskild uppmärksamhet, om desi Jnnewanare stola fran ostadiga och wanstliga näringsfång aterföras till deras naturliga hufwudyrlen, Jordbruket och Boskaosfkötfeln. Alt detta kan ej Werkställas utan afwittringar och storskiften, och desiä ater förutsätta betydliga kostnader, för hwilkas be, stridande nu warande Stats-Anslag icke lemnar na. Kon tillgång öfrig.'' Dä Den 22 Junii. 817 "Da emedlertid sadane förskjutande kostnader skulle i framtiden rikeligen arfattaS, icke allenast genom det gagn företaget tillskyndade siere Landskap, utan ock förmedelst aterbärandet till Kronan af widlöftiga skogar och marker, som kunde tili Nobyggen upplatas och snart till Staten utgöra behörig skatt, will Kongl. Majit, som ej twisiar det Riksens Ständer, salunda lära infe den »vidsträckta fördel dek Allmänna, i sa wäl Economistt som
Redan, då man först började att inom Sverige behandla allmänna Låne-anstaiter, såsom en egen art af Stats-inrättning, blef den fullkomligen påtagliga säkerhet, som endast kan rättfärdiga användandet i utlåningsväg af de under allmänt förvar satte enskiidta medel, icke ansedd kunna genom Discontering på namn ernås. För att likväl från den directa förmånen af de allmänna Låne-inrättningarne icke nödgas göra något undantag för de näringsgrenar, hvilka hufvudsakligen icke fordra annat vilkor af sine idkare, än förvärfvad skicklighet, och hvilkas betydligaste löpande förlag består uti råämnen till ytterligare förädling, samt i medel till arbetarenas underhåll under arbetstiden, men consumtionen af tillverkningarne endast sednare derföre kan lemna ersättning; blef den egentliga Discont rörel - Betänkanden. 97 rörelsen, till bedrifvande, med större eller mindre tillskott från det allmänna Penningeverket, öfverlåten, dels åt Förvaltningen af allmänna Penningeverk, dels åt enskilda föreningar , af samma yrke delande Närings-idkare, dels sluteligen äfven åt den enskilda, endast för utlåningen förenade speculationsandan.
För rättigheten att få frän lägre domstol fullfölja ett ärende, är i vissa afseenden stadgad en bestämd summa, hvilken äfven skulle kunna utsättas för ekonomiska ärenders fullföljande, hvilkas antal derigenom komme att i högsta instantien minskas. I alla fall tror jag det vara lättare för Konungen, än för hans rådgifvare, att medhinna göromålen. Under den tid, jag var statssekreterare, såg jag en 70:årig Konung, som ej kände landets språk, 3 till 4 dagar i veckan afhöra enskild eller officiel föredragning, utom det att han derjemte skötte en vidlyftig brefvexling m. m. Jag tror således icke det vara ogörligt att medhinna besvärsmålen, serdeles då man ihågkommer huru de afgöras, hvilket jag förmodar nu sker ungefärligen så, som fordom. När föredraganden förmält hvad hvardera parten yrkat, hvad vederbide Kollegii eller annan myndighets utlåtande innehöll, samt slutligen uttalat sin mening, och Stats-Rådets samtlige ledamöter deruti instämt: så samtyckte Konungen. Voro deremot meningarne delade: så upsköt han sin menings uttalande, intill dess han i den officiella föredragningen hört enhvar sjelf förfägta sin mening. Som det, vid besvärsmåls afgörande, är fråga om redan befintliga författningars tillämpning: så blir man lättare ense om beslutet, än då nya lagar skola stiftas, och olika grundsatser sammanjemkas. Häraf följer att besvärsmålen, som till antalet äro många och till hvilkas genomläsning samt förberedande mycken tid fordras, ej vid afgörandet förordsaka så mycken tidspillan, som man föreställer sig. Här har blifvit sagdt att Konungens rådgifvare ej kunna sköta sitt kall såsom lagstiftare, derföre att de hafva för mycket att göra med besvärsmålen. Men om de, genom dessas afsöndring, mista i sakkännedom; så lärer lagstiftningen derpå icke vinna, utan förlora. Man har anmärkt att, om en Reg.-Rätt tillsattes, blefve ärendena afgjorda på samma sätt som i en t. f. K. Regering.
De fleste af dem hafva icke obetydlig, sig anslagen jord, och ehvad som kan med mer eller mindre skäl invändas emot deras förbindel sé' att använda denna jord, lärer den nu mera svårligen stå att skiljas från ett fritt bruk, till framalstrande af behöfliga landtmanna prodncter, utan att allt för mycket såra ägande , rätten och näringsfriheten, i händelse man allvarligt önskar och kan hoppas, att städerna återlemna till landtman - Btfsv. och Ekon. Utsh. Betankanåett, nen den del af denna frihet, sorn rörer slö]’» defliten och handtverkerierna. De åter, hvilka icke hafva serskildt sig anslagen jord,hafva genom arrenden och köp i sina grannskap åtkommit så mänga jordlotter, att genom dessas kloka bruk och ofta til! största bördighet uppdrifna afkastning de behof af färska lifsmedel kunna fyllas, hvilka en glest bebodd kringliggande landsbygd sparsamt erbjuder. De skulle derföre linnas uti en svår belägenhet, om de ej skulle framföda kreatur, dels till bestridande af deras nödvändigaste körslor i och för deras borgerliga yrken, samt för de fleste a£ dem åliggande betungande skjutsskyldigheter, dels till ernående af mjölk och josdfrugter. Och då man medgifver dem rättigheten eller snararenödvändigbeten, att hålla en ladugård, huru inskränkt den än må vara, lärer väl icke, utan orättvisa, husbehofsbrännlngen, såsom häruti hufvudsakligen innegående, kunna dem betaga?. A en annan sida betrahtadt, skall consumtionen af bränvin uti Städerna nödvändigt vara betydlig, dels för eget behof, dels för fremmande arbetsfolk. Då tillverkningen på Landet är reducerad till hvad den egenteligen bör vara, husbehof och icke afsalu, åtmindstnne ej i större partier, skulle, om man betoge Städerna denna rättighet, ett af de två inträffa, att antingen brist visade sig och priset öfver höfvan uppstegrades, eller, som är ännu värre, tillfälle öppnades för införsel a£ Utländskt Bränvin.
Häraf skulle visserligen den olägenheten kunna upkomma, ali åtminstone under tre och möjligen äfven 6 år, tullen å socker och sirap blir en prohibitiv lull, så alt införsel från alla länder utom Norrige blir möjlig, men ehuru jag varit en ibland de mest nitiske försvarare af uphäfvande af förbudet alt införa raffineradt socker, auser jag 3 eller 6 år af Staters lif betyda ganska ringa, och olägenheten af ett förlängdt förbud under denna tid vara således af ringa vigt. 2:o Att en serskild tull bestämmes för införsel från alla de länder, hvarest ett visst premium eller Drawback för utförsel gifves raffiuadörerne, och hvilken Drawback öfverstiger den lull, som, efter ett minimiförhällande emellan råsocker och det raffinerade, varit för förstnämnda sockerslaget förut betald. En sådan tull skulle bestämmas med en motsvarande förhöjning utöfver hvad tullen för införsel utgjorde från detta land, hvarest så beskaffad Drawback finnes, vare sig efter tulltaxa eller serskilda bestämmelser. Orden: ”serskilda bestämmelser”, skulle tfa afse förhållandet med Norrige. Man har här sagt, alt tillämpningen af ett sådant stadgande skulle, hvad Belgien och Holland beträffar, hafva sina svårigheter, emedan officiela upgifter om Drawbackens verkliga belopp inom dessa länder saknas. Jag medgifver visserligen, att det är ganska svårt, alt erhålla officiella upgifter härutinnan och Commercecohgii i detta hänseende genom vederbör. Gonsnler anställda försök hafva hitintills hell och hållet misslyckats. Colhm har dock erhållit ganska tillförlitliga upgifter, om än icke officiella, och dessa upgifter hafva legat till grund för Golldi und. förslag. Skulle likväl vid tillämpningen General-Tullstyrelsen, i brist af officiella upgifter, icke med tull belägga en Holländsk eller Belgisk vara, för hvilken åtnjöts en högre Drawback än beräknadt var, så vore detta af ingen betydenhet. Om man l. ex. antager, att råsocker lemnar 70 proc. raffineradt socker, men raffinadören verkligen erhåller 75 proc., så är skillnaden allt för ringa för alt derå bör fästas någon upmärksamhet.