Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda, för att välja tvänne nya ledamöter i LagUtsk. efter Hr Stuart och Frih. Cederström, samt en ledamot i hvartdera af Bevilln.- samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:n, för alt i dessa sistnämnda Utsk. inträda under den ledighet, som blifvit beviljad Frih. Gyllenstjerna och Hr Tersmeden. 14 H. Den } October f. ib.' Hr Eden hjelm, Gillis: Som det kommit till min kännedom, att Borgareoch BondeStm återremitterat Statsoch Ekon-Utsk:ns betänk. N:o 3o, så får jag anhålla att vid detta betänk, få göra några anmärkare. Jag hade visserligen bort göra dem förra gången, då frågan hos R. o. Ad. förevar, men jag tog då för afgjordt, alt bifall till betänk, skulle lemnäs, och önskade det äfven i följd deraf, att jag trodde man då skulle så’ myeket snarare komma i tillfälle alt disponera medel, för att biträda de fiskare, som helt nyligen blifvit öfverseglade, och äfven andra fiskare, hvilka genom andra olyckshändelser förlorat sin redskap och således äro urståndsatte att försörja sig sjelfva och sina familjer. Hr Eden hjelm uppläste derefter följande: Någre talare inom detta Hus hafva förenat sig i åsigter med reservanterne i Utsk:n, och begärt samt fått återremiss på betänkandet. Efter hvad jag fattat desse herrars yttranden, så utgingo de från öfvertygelsen, att om några medel till upphjelpande af fisket i Bohus läns skärgård skulle bifallas, så vore det för att dermed afhjelpa den dervar. nöden, och ett sådant anslag således att anse som en från statsverket utgående fattighjelp för någon viss del af Riket, hvilket skulle medföra mera skada än fördel för understödstagande. Hade de värde talarne och reservanterne tagit närmare kännedom om min motion i detta ämne, så vill jag tro, att ett sådant motskäl icke blifvit anfördt.
Föredrogs och bilölls ett memorial frän Riddarhus u.»kottet rörande rein'6 til Stars U,skottet af Riddarhus - Kamererare,» Commerc,-Rådet 8trä, les afgifne redogörelse för de af honom, den 24 Juli» »8lo, säsom förskott till expencer för Riddar - Den 17 Jirm!. 6zz hns-Canhliet i och för Urtima Riksdagen i Orebro samma är cmvltagne looo R:dr banco. Zriherre VVranZsI, tronninA, uplästc ett sa lydande: Wördsamt Memorial; §)ä Oeconomiä-Utskottets betänkande angående fängskjulsenS betalande bliswit af Z:ne Skönd bifallet, sä får jag den äran atr kill Walborne Herr LuidtMarslkalken och Högloft. Ridderskaper och Adeln framställa mina tankar i delta ämne, såsom en ny proposition, nemligen, för att hindra tyngden för dem ssm äro älagde delta onus, anser jag ingen ting billigare i anseende till påståendet och lättare i anseende til werkställigheten. Wid granskningen af StatswerketS tillstånd ser man, att till fänqars Dms och sangarnes underhall har algatt ärligen Z5,oZo: 20: 2.; om mani Let ställer anslog, 14,949: 27: ro såsom fyllnad i ofwanstäende summa af Statsmedlen till detta ändamäl, men att i stället för ffjurs Vefta brottslingar qingo ttll fots, som uri alla andra länder brukas, samt afgens d'armes fördes,och bewakades, hwilka aflönre af ofwanstäende ansiagnc summa, aldrig föllo landtmannen kil! last, HwarS tid pä ett ädlare ivis kan anwandas.
7 Upplysningsvis får Utskottet slutligen anmäla, att Utskottet, jemväl vid delta tillfälle, ansett sig icke kunna i beräkningen öfver RiksgäldsContorets förestående utgifter upptaga sådana vid denna Riksdag, beviljade utbetalningar, hvilkas i allmänhet mindre betydliga belopp beror på framtida utredning, äfvensom att Utskottet trott sig icke böra beräkna de å Contoret hitintills anvisade creditiv, enär Utskottet saknat all ledning för bestämmandet af de summors belopp, som derå kunna under det ena eller andra året komma att lyftas; förmodande Utskottet dessutom, att hädanefter likasom hitintills tillgång till dylika tillfälliga utbetalningar skall förefinnas uti framdeles uppkommande öfverskott å dels Stats-Verkets nu beräknade inkomster dels de till Riksgälds-Contoret omedelbart ingående Statsbidrag. För öfrigt lära Fullmägtige, genom det Reglemente för Riksgälds-Contorets förvaltning intill nästa Riksdag, hvilket nu kommer att af Rikets Ständer utfärdas, varda berättigade att äfven framgent medelst upplåning anskaffa hvad som, i följd af lyftningar å Creditiven eller andra oförutsedda utgifter, kan, utöfver härtill disponibla tillgångar, vid ett eller annat tillfälle erfordras. Stockholm den q Mars 1841- STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 1841. Stats-Utskottets Utlåtande, JV:o 4-6/- i N:o 467. Ank. till Exp.-Utsk. den i3 Mars 1841, kl. to f. m. Utlåtande, i anledning af Herr Hallings motion om användande af de å Rikets Ständers Banks vinst för är 1835 och de följande åren i behåll varande öfverskott. (U. A.)
FastighetsKapitalbehållInkomster år 1860. Utgifter år 1860. Underhållstagares antal år 1860. värde är 1860 i Stockholm. ning vid 1860 års slut. Pensioner underhåll natura. och in Af andra slag. 11) Pensionsfonder, ställde under Stockholms stads Konsistorii inseende: 1. Doktorinnan Enkefru Doktorinnan C. U. Lagus’, född Selle, pensionsfond — 6,000 — 300 — 300 3 mm) Pensionsfonder, förvaltade af Jakobs och Johannis församlings kyrkoråd — 26,458 33 1,352 12 1,352 12 37 nn) Pensionsfonder, förvaltade af Jakobs och Johannis församlings fattigvårdsstyrelse : 1. I förestående uppgifter äro emellertid Riddarhusets kassa jemte värdet af sjelfva Riddarhuset och Riddarhus reparationsfonden, såsom innefattande Ridderskapets och Adelns enskilda ståndsangelägenheter, icke inberäknade. 1) Fonden äger jemväl ett mindre fattighus. Ar 1860 äro 1,055 R:dr 18 öre arf-fallne efter ett aflidet fattighjon. 2) Under Oktober och November månader 1860 öfverflyttades de å församlingens fattigvårds-inrättning förut intagne försörjningshjon till Norra Försörjningsoch Arbets-inrättningen å Kungsholmen. .3) Kassans fond har under åren 1856—1860 ökats med 588 R:dr 71 öre. 4) Stiftad år 1860 af en vid Kongl. Postverket anställd tjensteman och ställd under inseende och förvaltning af dertill utaf Kongl. General-Poststyrelsen förordnade personer. 40 Stockholms stad. Pensions-inrättningar. Sjukvård. inom hufvudstaden mantalsskrifven person, och antalet af de, under loppet af år 1860, å kurhuset vårdade personer har utgjort 1,217. c) Danviks Hospital och Dårhus samt dermed förenade stiftelse, benämnd Enkhuset.
Detta skulle helt säkert blifva följden af inrättningen utaf Hedersdomstolar, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 127. i 5 isynnerhet så ordnade sora nu blifvit föreslaget och från denna synpunkt lärer icke någon tvekan kunna uppstå derom att de föreslagna domstolarne skulle komma att verka rent af skadligt. Utskottet hemställer derföre att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 13 Juli 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Juli 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af statsanslaget till Kongl. Theatern och Theaterns upplåtande åt enskilde. Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottet öfverlemnad, inora Hedervärda Bonde Ståndet af Riksdags fullmägtigen Olof Lagergren från Gotland väckt, motion är, bland annat, anfördt, att få af de vid sednaste riksdag beviljade anslag skola af den skattdragande befolkningen ansetts så onödiga, som det till Kongl. Theatern. Anslaget syntes icke i någon märkbar män hafva uppfyllt sitt ändamål, och den inhemska dramatiska konsten stöde ännu på samma punkt, som före anslagets beviljande. Om man än medgåfve att en Theater kunde genom sina framställningar verka bildande och förädlande, så måste å andra sidan erkännas att detta bildningsmedel vore ett bland de dyraste och i följd deraf endast komrne en mindre del af befolkningen tili godo. För att uppfylla sitt ändamål som bildningsmedel måste en Theater sä handhafvas, att den, genom beskaffenheten af sina prestationer, drog publiken till sig; och i sådant fall behöfde den ej något anslag. I motionärens tanke skulle derför den dramatiska konsten mera höjas genom den mägtiga häfstång, som lyftat allt annat, nemligen fri täflan. Del nu tili Kongl. Theatern utgående statsanslaget kunde finna mera direkta vägar tili det allmänna bildningsarbetet i landet; och utvidgade skolor, främjad industri, lättade kommunikationer skulle verka snabbare, säkrare och kraftigare, än alla theatraliska föreställningar. På 14 Allm.
För min del anser jag våra strafflagar i högsta grad felaktiga, och tarfva förändring, hufvusakeligenderuti, attde tillå ta brottsling a r a f o 1 i ka a r t, a t.t s a m m ma n b I a n - das, hvarigenomjvåra fängelser förvandlas till riktiga instituter för laster och brott. Deruti äfveffljanser jag våra strafflagar felaktige , att de tillämpa sådana vanhedfrande straff som ti ili n t e tgöra m ö jlig lije ten af förbättring. Spöstraffet anser jag grymmare än halshuggning; och Draco, som icke stadgade något annat slags straff än dödsstraff var på vist sätt mindre grym, än stiftaren af vår strafflag. Den Spöade brottslingen nödgas ju fortfara på brottets bana. Ilan skal åtminstone hafva 0- vanliga moraliska anlag, för att kunna återgå lill dygdens väg. Jag anser våra strafflagar äfven deruti felaktige, att de stadga fängelse för lifstiden, hvarigenom den hopplöse måste dagligen förvärras, och i fiendskap med hela menskligheten förgifta allt hvad sorn nalkas honom. Jag har derföre altid hoppats alt den nya Lagen skulle söka realisera id«en om Den 19 November f. m. 17} en förbättringsanstalt. Men innan en sådan ny Lag stiftas anser jag icke allenast Corrections-hus böra vara färdige, utan ock nödig erfarenhet vid deras förvaltning beredas. Derföre finner jag det vara af vigt, att nu början till en Corrections Inrättning göres, om icke för annat, åtminstone såsom en lärospån; och dåStänderneför så mångå andra mindre vigtigabehof så frikostigt ej allenast användt våra närvarande tillgångar utan äfven anliciperat på kommande generationer, hemställer jag, om man icke kunde Öka beloppet af de lån som skola upplagas med den lilla surnman, som bär är i fråga. Jag säger ”lilla” i jemförelse med dem, somliillils blifvit beviljade.
Och dock är under denna period dansen ett bland de farligaste nöjen hon kan deltaga uti, ej blott på grund af den öfvermåttan häftiga och långvariga kroppsrörelsen, utan ock genom det sinnenas rus, som är nä- stan oskiljaktigt från dansen, samt genom de starka temperaturväxlingar, som den dansande så ofta — och så gärna — utsätter sig för. Äfven långvariga och häftiga ridter, skridskoturer och långa promenader böra försakas under menstruationen; så ock annat sport, äfvensom friskgymnastik. Mera ansträngande kroppsarbete bör inskränkas, särskildt när det tar i anspråk de nedre kroppsdelarna, t. ex. sömnad på maskin. För den kroppsarbetande kvinnan kan det nog mången gång vara svårt att tillbörligt skona sin kropp under menstruationsperioden. Lyckligtvis är emellertid hennes fysik just genom arbetet mera härdad, så att en blott minskning i arbetet för henne kan utgöra tillräcklig hvila. Men denna relativa hvila bör hon ock med nödvändighet unna sig; hon må ej anse den som pjosk, utan betrakta den som en plikt mot sin hälsa. I grunden vinner äfven arbetet därpå, i det att arbetsdugligheten bättre och längre bibchålles. Förkylningar böra sorgfälligarc än eljes undvikas under menstruationsperioden. För detta ändamål är det af vikt, att beklädnaden verkligen skyddar kroppen mot köld, särskildt undcrlifvet. Det tillfälliga större behofvet af värme bör tillgodoses genom en för tillfället något varmare beklädnad. Särskildt är detta nödvändigt, om man ej kan undgå att utsätta sig för köld, t. ex. vid arbete under bar himmel eller i dragiga lokaler, vid långvarig åkning under den kalla årstiden i öppen vagn. Till detta kapitel hör frågan om bad under menstruationen. En härdad kropp fördrager visserligen ett kort kallt bad äfven under denna period, men de mindre härdade, d. v. s. de flesta, göra klokt uti att då undvika såväl kalla som varma bad. En annan sak är det däremot med den lokala renligheten; denna är vid detta tillfälle ännu viktigare än eljes. Man förstår » etta lätt, då man betänker, dels att det afgående blodet är ett det bästa odlingsmateriel för bakterier, dels att organens blodöfverfyllda tillstånd gör dem svaga gent emot dessa små farliga fienders menliga inverkan.
497 princip, lika mänga swärigheter har det träffar wid Lagstiftande Corpsens ytterligare daning och bestämmandet af dest sammansättning och förhällanden. Utskottet har icke kunnat undgå att finna, att annat är walrättigheten, annat sättet att wälsa och annat återigen wilkoren för att kunna komma under omröstning; att hwar och en af defia omständigheter fordrar en särskild undersökning, ett särskildt bestämmande, efter de olika grunder man antager för den Lagstiftande Corpsens sammansättning och werkningssätt. Dä Utskottet besinnat, att ' har uppkom frägan om den garantie. Samhället ägde rätt att fordra af dem, ät hwilka det wigtiga wärf att wara deh Lagstiftare skulle uppdragas, att denna garantie kunde och borde blifwa twäfaldig, sä wäl igenom den Lagstiftande Corpsens beständsdelar, som deras fördelning och werkningsförmäga, har Utskottet äfwen mäst medgifwa, att här inträffade den punct der icke blotta Rättsgrunder ensamt kunde följas, der det nogare bestämmandet berodde af erfarenhetens och klohetens anwisningar. Det är wid betragtandet af den mängd frägor som detta ämne förutsätter, af de mängfaldiga undersökningar det erfordrar, af företrädets beroende as locala förhällanden och omständigheter, som Constitutions-Utskottet med häpnad insett hela widdén af sitt Åliggande, med mihtrocnde till egna iustgter slädnät i den öfwcrtygelse, att endast allmänna grunder för wiha hufwudfrägor, endast anledningar till ett jcmnförligt bedömande af olika mera detaillerade Förslag, skulle blifwa det som af CoustitutionsUtskottet borde och kunde för det närwarande uppgifwet.
Utskottet föreslagna grunder för Hypotheks-föreningar, eller vilkoren, hvarmed de må komina i åtnjutande af den garantie Rikets Höglofl. Stunder beslutat, nödgas jag reservera mig, ur de skäl, att jag i:o anser den uti 3:dje punkten föreslag ne minimisumma, 1000 Silfver Specie eller 4000 R:dr Riksgälds, för egen domsväi’de, hvarunder ingen får deltaga i Hypotheks-föreningar, vara så hög, att den helt och hållet utestänger största delen jordbrukare af arbetande classen, som utgör massan af Nationen, från allt dellagaude deruti. Enligt Forssells Statistik, 2:dra upplagan, pag. 284, finnes i hela Riket 887,258 personer, sorn betala bevillning för egendom, hvaraf 357,022 innehafva egendomar under till och med 2,5oo R:drs Banco värde och Sorn således icke kunna få deltaga i Hypotheks-föreningar. Återstoden blir således 3o,236 personer, som kunna få deltaga. Utaf förstnämnde summa tillhöra 337,487 personer arbetande classen eller Bonde-Ståndet, hvaraf 33o,229 innehafva egendomar under till och med 2,5oq R:drs Banco värde och således icke kunna få deltaga; återstår således blott 7,258, som anses berättigade dertill; hvilket utgör ungefär 2 procent af hela Bonde-Ståndet. Det förefaller åtminstone mig, som delta förslag eger en alltför stark anstrykning utaf partiskhet, och alt afsiglen dermed är att betaga de smärre jordbrukarne tillfälle att deltaga i Föreningarne och alt gynna de större jordegare och possessionater på andras bekostnad, för att sätta dem i tillfälle, att icke allenast kunna sammanhålla sina större egendomar utan äfven efter hand lägga under sig de smärre skuldsatte hemmansdelar, som icke kunna få något skydd af Hypotheks-föreningar, och göra deras åboer till drängar; följderna deraf kan hvar och en lätt beräkna. För det andra kan jag icke undertrycka den öfvertygelse, alt sedan Rikets Höglofl.
Med^ borgare emellan är försvunnit, andra hypothequer än Cautioner, tillexempel Skuldebref med vederbörligen verificerad säkerhet, vid Disconteringar måtte emottagas, och nödigt rådrum lemnäs till Skuldernas aibördande. a:o Att Götheborgs BancoDiscont, för ortens nödvändiga behof och på grund af dess Den 17 Martil, f. m. 85 relativt utmärkta välförhållande, måtte bibehållas och för tillfället (emot säkerhet) under-, Stödjas. 3:0 Att likväl Disconterne i allmänhet,’ tå fort närvarande trångmål hunnit afhjelpas, må till RöreiseCapitalen successivt inskränkas, och åt Utlånings-methoderna gifvas de föreskrifter , som möjeligen skulle för framtiden freda Disconterne frän tillvitelser af alla de Ungdomslörstörelser, de Mannaåldrens bekymmer , som dessa illa ordnade Inrättningar nu häfva på deras syndiga räkning. : Herr Flachanhöll, att dess Anförande matté få åtfölja Återremissen till Stats - och BancoUtskotten. :c;'" ' Is moa < 1*rssrrvSl Spens, Gärl Gustaf, anförde skriffel igen: 5 flåten Amtqll ha» •: • t, ■ På förhand anhåller jag om ursäkt, att jag med ett långt Dictamen vågar trötta Ridderskapets och Adelns tålamod. Saken , som nu afhandlas, är den vigtigaste af alla, som vi lorehill, och min åsigt är i flera hufvudafseendtn betydligen skiljaktig från det Högloflig® Sammansatta Utskottets. De fe], som jag har trott mig finna 1 det nu förevarande Betänkandet, och hvarföre jag äskar dess återremittering, äro i synnerhet af fyra 6lag, nemligen: i Formen, i Uppgifterne, i Principerna, och i en del af Detaillefna. 86 Den 17 Martii, f. m.
Landtm, hemställde i anleda, häraf, om R. o. Ad. behagade bifalla att med föredragningen af Gr. Fröliehs ifrågasatta motion, som nu var upptagen pä föredragningslistan under N:o 25, finge anstå till Onsdagen d. 4 nästkommande Sept. Ropades ja jemte några nej; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva uppfattat svaret såsom bifall till framställningen. Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, d. 20 dennes på bordet lagda motion om beväringsmanskapets beklädnad. Frih. Peyron, Gust. Abrah.: anförde skriftligen: Innan denna motion kommer alt remitteras, torde det tillåtas mig alt dervid lemna några upplysningar. Att beväringsmanskapets beklädnadspersedlar icke konna vara så väl coiiditionerade, sorn de förmögnare ynglingarnes egna klädespersedlar, faller af sig sjelft, och kan ej afhjelpas; lika så litet är det möjligt, att kunna förfärdiga deni sä, alt de passa viii för de olika kroppssliillningarne, dä under loppet af 15 ä 16 år lika sä stort antal beväringsynglingar efter hvarandra begagna munderingarne, och detta under sä kort tid af hvarje yngling, att någon ändring af persedlarne icke ens kau komma i fråga, hvilket ock är händelsen så väl i Preussen, som andra länder. Den gjorde jemförelse» emellan beväringsmanskapets och rekryternes beklädnad är visserligen riktig; men orsaken dertill igenfinnes uti hvad här ofvan är uämndt, eller att den mundering rekryten uppdrager är antingen nygjord, eller ändrad åt honom, oell lian behåller den hela tiden. Proprieleten (?
Dock är «min bestämda vilja, att allt i afseende på Badin se«dermera förblir på gamla foten, så att ingen må «tillåta sig näpsa honom, utan min uttryckliga befall«ning. Äfven länder till efterrättelse, att Badin al«drig är inbegripen under förbudet, att obehindradt nal«kas våre höga personer, då jag ej vid något tillfälle «finner godt, att derom särskilt förordna.« Med dessa ord drog kronprinsessan sig tillbaka i sitt inre rum. Horn hade ej förgäfves emottagit tillåtelsen, att låta tilldela Badin – hela hofvets plågoande från öfverhofmästarinnan, till kammarfrun, från öfverste-marskalken, till kocken och löparen – en duktig risbastu; och Ernst, åt hvilken verkställigheten uppdrogs, lade så mycket mindre fingrarna emellan, som han hade otaliga egna oförrätter att hämnas, och det tillika nu gällde, att för framtiden afskräcka från deras förnyande. Efter en stunds förlopp insläpptes negergossen till sin höga beherrskarinna. En märkbar förändring uppenbarade sig i hela hans väsende. Han var icke nu djerf och yster, högljudd och skrattande, som vanligt; utan tyst, varsamt smygande, nedstämd och gråtögd. Med skygghet kysste han den emot honom sträckta furstliga handen; undergifvet och stillatigande afhörde han Lovisa Ulrikas skarpa lexa, och, snarare för att lyda än roa sig, tog han de leksaker i ögonsigte, hvilka hon hade i beredskap åt honom på ett litet bord, i ett hörn af rummet. Gossens lemmar skälfde. Var det paroxysmen af en frossfeber? Var det smärtans intryck efter den utståndna agan? Var det fruktan för ett da capo? Eller var det sydländningens tidigt vaknade hämndlust, kämpande mot bemödandet att dölja sig På en gång hördes ljudet af brådskande steg, som mer och mer närmade sig; begge dubbeldörrarne flögo upp, under den vakthafvandes utrop: „Hans maj:t konungen!». Dörrarne tillslötos åter – och Adolf Fredrik slöt sin gemål i sin famn.
Hvad slutligen angår motionärens hemställan derom, att nuvarande bibel-kommissions kassa bör till statsverket ingå och der för bjbelarbetet tills vidare reserveras, m. m., så och då, i Utskottets tanka, densamma, ehvad större eller mindre del deraf tillkommit genom enskildes tillskott och frikostighet, dock böra såsom allmänna medel förvaltas och redovisas, får Utskottet härvid vördsamt föreslå, att Rikets Ständer äfven måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes förordna, att bibel-kommissionens kassa skall hädanefter, på sätt Kongl. Maj:t närmare behagar bestämma, förvaltas och redovisas samt räkenskaperna deröfver revideras, i likhet med hvad i afseende å allmänna medel stadgadt är. Stockholm den 25 Februari 1848. Häremot anmäldes följande reservation af prosten herr doktor Annerstedt: ”Emot Utskottets beslut, så vidt det rörer bibel-kommissionens upplösning och upphäfvandet af den för densamma utfärdade instruktion, får jag mig på följande grunder reservera: l:o att det härrörer frän ett missförstånd om innehållet och syftningen af Kongl. Maj:ts instruktion för dess bibel-kommission af den 18 Maj 1773; 2:o att det ojemförligt mera obestämdt än denna instruktion angifver ar betets ändamål; 3:o att det föreslagna arbetssättet lemnar vida mindre säkerhet för verkets lugna, försigtiga samt mångsidigt och noga pröfvade utförande än det, som man vill utdöma, och 12 Ålim. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 38. 4:o att den föreslagna åtgärden skulle föranleda upphäfvandet af en anstalt, som fortfarande för alla tider bör bestå. Utskottets pluralitet utgår från den förutsättning, att bibel-kommissionens n. v. instruktion nödvändigt kräfver en ny öfversättning, icke tillåter hvad man vill kalla en varsam revision af vår gamla af Kyrkan antagna.
Månne det kan finnas en ort, sorn är så väl lottad med afseende på komrnunikationsanstalter som Södertelje? Nåväl! har den under den tid den åtnjutit dessa kommunikations-anstalter, blifvit annat än hvad den var, en eländig håla. Den 6 December f. m. 407 Efter att hafva yttrat sig om Westmanland, komitier Hr Ericsson slutligen till Upland, der gör han likväl det erkännandet, att Upland blir mindre gynnadt, än öfriga provinser; men, säger han, Upland är i alla fall så gynnadt i fråga om kommunikationsanstalter, d. V. s. sådana kommunikations-anstalter, hvars beskaffenhet och värde för landtmannen, hvaraf befolkningen i Södra Upland förnämligast utgöres, jag redan nämnt, alt det icke beböfver någon jernväg. Jag hemställer till Hrr:ne, om dessa båda provinser, Upland och Westmanland, kärnan af det gamla Svea land, belägna i hufvudstadens närmaste granskap, förtjena att med så lätt hand behandlas. Med Uplands län äger det särdeles egna förhållande rum, att det på längden innehåller 16 å 17 mil, men på den smalaste punkten endast är 4 mil bredt; just der skall det emellertid, enl. Hr Ericssons förslag, genomskäras af jernvägen och nu inträffar det att denna del af Upland, med undantag af en mil från Flottsund till Qvarnbo, eller mil på hvardera sidan om Upsala, hvilka äro bördiga trakter, är den åldra sämsta trakt af provinsen. Som jag flera år varit jordägare derstädes, känner jag till såväl denna trakt, som den angränsande delen af Westmanland; den uptages af stora vidsträckta allmänningar, utan jordbruk, utan menniskor och utan industri. Jag frågar, skall Upland, denna rika bygd, helt och hållet åsidosättas och jernvägen dragas tvärt öfver länet på punkter, der den aldra minst behöfves? ty om vatten-kommunikationen är så förträfflig, så bör den kunna begagnas -J mil på hvardera sidan om Upsala, sorn dessutom är en temligen stor stad för afsättånde af landtmatina-alster.