Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln framhärda med djup undersåtlig vördnad, Stormägtigste Allernådigste Konung, Eders Kongl. Majrts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter , På Ridderskapets och Adelns vägnar. Carl Mö r 11 e r» U. t. LandtMarskalk. Upplästes och lades på bordet följande Betänkanden och Memorial : 1:0 Från Statsutskottet, af den 9 Juni, rörande en summa af 121,168 R'dr 32 sk 4 r:st. Banco, som uti 1812 års Riksstat blifvit afskrilVen på RiksgäldsContoirets hos Statsverket ägande fordran för meddeldta förskott till 1810 års Hamnstängnings kostnader m. m.; och yttrar sig Utskottet, uppå anförda skäl, icke anse denna summa kunna sålunda afskrifvas; hemställandes, i följe häraf, ej allenast, att dessa 12,1,168 R:dr 32 sk. 4 r:st. måga uti liqviden mellan Statsverket och RiksgäldsContoiret åter upptagas och påföras StatsVerkets skuld till RiksgäldsContoiret, utan ock, i händelse Riksens 244 Den 12 Juni.
Fni, Bankir, „\f de från Banken utgifna äldre Låne-banko-obligationer (förr Uland*skuldkallade Lånebanko-attester och Lånebanko-kapitalerl är under nästförbindeise. [idut: jr endast en obligation å 3 procent inlöst med 409 R:dr 95 öre; utgörande, vid 1860 års slut, Bankens återstående skuld i förbindelser af omförmäldta slag 477,442 R:dr 18 öre. Deremot har under förenämnde tidrymd hvarken någon obligation för inlemnadt silfver (så kallad silfver-sedel) eller någon af tle lör Riksgälds-sedlarnes inlösen utfärdade realisations-obligationer blifvit hos Banken till inlösen företedd, hvadan fortfarande balaneeras för obligationer af förra slaget 402 R:dr 34 öre och af det sednare 337 R:dr 50 öre. Jemväl vid 1860 års slut utestodo af de för 1830 års upplåning utgifna obligationer 187 R:dr 50 öre. § 36. Afbetalning .. £ Jemlikt ^ löt) i JDanKo-xvegiemciiLci/ nar v uvx* — ~ nästlidne år, 22 st. af Riksgälds-Kontorets till Banken utfärdade au Bankm. obligationer för 1S0S och 1809 arens krigskostnader å 4,000 R:dr Banko hvardera blifvit infriade samt ett års ränta a 4 procent för denna Bankens fordran godtgjord; och återstå ännu för Riksgäldskontoret att liqvidera 528 st. dylika obligationer till ett sammanräknadt värde af 3,168,000 R:dr. 39 j, ^. Af Bankens uti 137 och 138 SS af Banko-Reglementet omförlin"™ balanserade mälda, inom linien balancerade fordringar hos Staten och Södertelje fordringar, kanalbolag har endast på Kongl. f. d.
Riket nyttigt;" och mig synes detta yttrande vara tillräckligt för alt afslå den ifrågavar. pensionen åt dessa Statssecreteraie. Man säger, att embelet blifvit indraget: men jag kan icke finna att förhållandet varit sådanl eller är sådant; ty embetet har i sjelfva verket endast fått en annan benämning och något utvidgad verkningskrets, således är icke embetet indraget. Det förekommer mig betänkligt att under så beskaffadt förhållande som detta bifalla en pension för dessa herrar, aldramest, som förslaget innehaller, af hela lönebeloppet. Hvad den ene af dessa herrar vidkommer, sa hade han på år icke ulöfvat Slatssecret. -befattningen, da den nya Statsråds-organisalionen in - Den a6 A u g u 11 i f, m. 339 träffade; iian liade linder denna tid innehaft förvaltningen af ett Ian. Antingen måtte det förhållandet hafva inträffat, att Konungen icke ansett honom lämplig för utöfningen af denna tjenst, då, ifall så varit händelsen, rättigheten till pension af sig sjelf förfallit, eller också att han ej sjelf fann sig lingad att fortsätta med länsstyrelsen, och då förfaller äfven alla anspråk på pension. Jag vet i sanning icke hvarthän så beskaffade prsejtidicaler i pensionsfrågor skulle leda. Jag får öppet bekänna för min del, att jag ej inser hvaruti de stora förljenster bestå, som påkallade ett undantag, i afseende å Hrr von Hartmansdorff och Grip, från gällande pensions-reglementen, och hvilket synnerligast på förtroendeembetsmän skulle äga tillämpning. —Jag tror det vara menligt för Statens tjenst, om en embetsman med en ovanligare skicklighet och förmåga skulle i ännu unga år, genom pensionering, sättas ur tillfälle att anse sig behöfva Statens tjenst och tillhandagå Staten med frukten af sina insigter och sin högre förmåga, hvilket kunde blifva händelsen genom erhållande af en högre pension än mången genom eli ihärdigt fortsättande på tjenstemanna-banan någonsin kan lyckas att sig förvärfva. Jag tror således, att allt talar emot beviljandet af pension vid en casus som denna.
S. D. Ånyo föredrogos följande Utlåtanden I återremitterade mål. LagUtskottets N:o 98» Om tiden att anmäla och styrka hinder för lysning och äktenskap. Om yrkad ändring uti 21 Cap. £ och 4 §§. RättegångsBalken. N:o 100, Om grund för Fastighetsvärde vid Bouppteckningar. N:o ioi, Om yrkad skyldighet för Häradshöfdingarne, att vid hvarje Tings slut, meddela Presterskapet HäradsRättens Beslut, angående tilltalade och sakfälde eller under framtiden ställde personer ra. m. 59» Prof. UtAr. å. eg Jnm» 1523. EkonomiUtskottets N;o 116, Om tiden tili allmänna vägarnes gräsning. N:o 118, Om LandsFiscalstjensterne. Och emedan BorgareStåndet förut i hufvudsakerne fattat Beslut, öfver Utskottens förra Betänkanden, fann Ståndet deras för» nyade Utlåtanden endast böra läggas till Handiingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande N:o 97, öfver återremiss å Betänkandet N:o 8 ifråga, om upphäfvande af Öfre och Nedre BorgRätterne samt Riks-Marskalks - Ämbetets befattning med Skuldfordringsmål, fann BorgareStåndet för godt att, med förkastande, af dessa Betan, kanden och med bifall till den väckta Motionen besluta: 1:0 Att öfre och nedre BorgRätterne böra upphäfvas samt de nu dit hörande Mål hädanefter af de ordinära Domstolarne upptagas: och 3:0
Nu visade, i förevarande fäll, Hofrättens dorn, att för bristande laglig bevakning Handelsbolaget Dan. Sutthoffs et C:o konkursmassa blifvit förklarad förlustig all fordringsrätt hos Handlanden Ihre; och då denna dom, hvilken vunnit laga kraft, blifvit af fastighetsägaren, sorn sökt inteckningens dödande, hos Häradsrätten företedd; har jag således ansett Häradsrätten hvarken hafva ägt något slags anledning att till hörande öfver denna ansökning föreskrifva kallelse å Dan. Sutthofls et C:o konkursmassa, elier hafva skolat, då denna ej varit att anse såsom ägande fordran hos Ihre eller inteckning för sådan fordran uti den för Ihres borgenärers räkning sålda i fråga varande fastigheten, lagligen kunna, i händelse någon sig på kallelsen anmält, till pröfning upptaga en af denna förd, på fordringsrätt syftande talan. Emot denna anmärkning hade hos Hofrätten, icke uti Domhafvandens förklaring, utan i mitt eget omhuds yttranden, framkommit det inkast, att af Hofrättens dom den 29 Juni 1847 icke ens med någon visshet kunde inhämtas, att densamma afsåg den fordran, hvarför inteckningen var beviljad. Jag har härpå svarat med åberopande af Hofrättens berörda dom, hvars anteckning i Häradsrättens protokoll hvarken bestyrkte eller motsade möjligheten af ett motsatt förhållande, men hvars verkliga lydelse, enligt Hofrättens dombok, visade, hvad också Domhafvande!! genom domens företeende hos Häradsrätten erfarit, och derföre jemväl i sin förklaring erkännt, att Sutthofls et C:o konkursmassa var frånkännd betalning för ali dess i Handlanden Ihres konkurs anmälta fordran, hvaraf de omtvistade, i Thors hemman intecknade 1000 U:dr utgjort en del; att nemligen Hofrättens meranämnde dom är gifven uppå fullföljd vadetalan i samma konkurs, och att fordran är ogillad i följd af bristande bevakning, sa att ej någon fordringsrätt i denna konkurs kunde för Sutthoflska konkursmassan återstå.
Stat uppförde lönerylikväl, oeh då eu. partiel sådan förändring icke skulle medföra någonväsendtligivylta, men ■val vore förenadmed flera olägenheter, iblandhvilka Utskottet räknar dels den, att nu« gä Handa grander för Fullmagtersali armering: ivissa fall -komrne att förändras på ettsätt, s-om för de tillträdande skulle blifva högst betungande k förhållande med h-vad hittills varit vanligl, dels ock att, då man icke med bestämdhetkanförutsätta ellar med säkerhet co u tro lera ingåendet af en fulli motsvarande' förhöjd Chartte Sigri lala:-inkomst, den till uppförande å Stat mv föreslagnasumma af 3.7,35o Rcdr möjligen skulle till större eller mindre-del* blifva en: i-sjelfva verket ökad Statsutgift, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrkabifall å förslaget om sportlernes upphörande inom Kongl. Majits Cancellie, och. om uppförande å Stat. af ett. deremot svarande belopp - 6 Slate-Utskottets Utlåtande N.O So. b') Beträffande sjelfva löne-regleringen, så grundar sig dét i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uppgifna behof af ytterligare anslag för JusliliteRevisions-Expeditionen med 4.651 R:dr 36 sk. io r:st., och för Stats-Expeditionerne samt öfrige Afdelningar af Kongl. Mapts GaneeHie med ii,a3o R:dr 34 sk. io r:st. på det förslag till aflönings-stater, som de serskilde Comiterade uppgjort, och i hvilket löne-förmonerna sålunda bestämmas, nemligen: för Revisions-Secreterare • -• 2,000: *—. — Expeditions-Secreterare och vederlikar 1,800: Protocolls-Secreterare och d:o 1,200: —i — Registratorer och d:o 1,200: Cancellister och d:o 800: Copister och d:o 4oo: *—i samt för Vaktmästare v * « • « • 266: 3a.
At äfwen wid wära fordna Riksdagar, dä Swea Konungar inkämtade folkets representanters tankar, pä et rum, ägde alla at pttra sig utan ätffilnad til Ständ; hwadan ock bestulen derwid utgingo frän samtliges omdöme; hwilket utgjorde rätta ut trycket af deras sammanstämmande tanka. 3:o At ursprunget til det i sednare tider och hitintils utöfwade bruket af votering Ständswis i Utskotten troligen härleder sig ifrån 1626 ärs ClaMcation hos Ridderffapet och Adeln, hwaraf sedermera blifwit en följd och nödwändighet, at samma voterings sätt borde iagttagas innom Utskottet, sä wäl emellan Adels Clasierne, som de öfrige Ständen; och 4:0 At icke heller en votering p?r capikL af ofwanandragne ffäl, intil denna stund warit billig eller möjlig, dä Ridderffapet och Adeln med et dubbelt antal Ledamöter i sädant fall ffulle hafira tilegnats en betydlig öfwerwigt, swarande til twä femtedelar i stället för hwarje Ständ wid mälens afgörande. Men om allt detta synes mycket tala för en allmän voterings införande och om de tilförene der - Den 8 Augusti. 727 deremot warande hinder nu mera lyckligen blifwit undanröjde; sä äterstärännu, medelst framställande af det ofullkomliga och swista wid omrösiningarne Ständs-wis at bewisa förmänen och rättwrsan af den gemensamma. Den til stut bifogade tabellen utwisar huru olika voteringar Ständs-wis i Utskotten kunna utfalla; och ökas denna skilnad i samma förhällande svin Ledamöternas antal tillväxer. Följande exempel mä anföras:
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. afräknas dels följande å Sjette hufvudtitelns anslag till befrämjande af slöjderna uppförda indelningar, nemligen: de till klädesfabrikerna i Norrköping anslagna räntor af kronolägenheterna Dragsqvarnen nordantill JVi 10, Dragsqvarnen JVs 16 och ett ålfiske vid sistnämnde qvarn, hvilka räntor, enligt Kammarkollegii beslut den 21 December 1858, blifvit uteslutna från kronoräkenskaperna samt förda inom kolumn i Jordeboken, utgörande tillsammans R:dr 203: — dels ock den till Wisby så kallade kronokalkugn tillförene utgående vedränta, hvilken, sedan anslag till uppköp af ved för nämnde kalkugn blifvit uppfördt å riksstatens Sjunde hufvudtitel, icke vidare i räkenskaperna under anordningstitel afföres och följaktligen numera bör redovisas bland kronans behållna räntor R:dr 1,247: — eller tillsammans v* R:dr 1,450: — återstå R:dr 45,058: — hvarmed värdet af den indelta ordinarie räntan öfverstigit det vid sistlidne Riksdag beräknade belopp. Med iakttagande häraf bör den vid förra riksdagen utförda summan af indelta ordinarie räntan förökas i jemnt tal till R:mt R:dr 2,71 1,800: — Den till Statsverket inflytande eller Kronan behållna del af ordi narie räntan beräknades år 1858 till R:dr 1,912,000: — » 1860 » » 1,990,000: — och har uppgått år 1858 till R:dr 2,035,700: — » 1859 » » 2,065,950: — » 1860 » » 2,096,989: — eller i medeltal för dessa tre år till R:dr 2,066,213, hvadan denna inkomst blifvit af Statskontoret beräknad till 2,050,000 R:dr.
Emot viken vid Stralsund anmärker man visserligen att den någongång tillfryser, men med det konstruktions-sätt man nu mera gifver de ångbåtar, hvilka vintertiden befara Östersjön, t. ex. de Gottländska, eller de, som, nyligen byggda, denna vinter skola befara Wettern, lärer en hvar inse att de ofta omtalade svårigheterna, att vintertiden nnlöpa Stralsund, lära kunna räknas till de obotfärdigas förhinder. Anlägges derföre en jernbana ifrån Eslöf till Ystad och sättes denna stad medelst lämpliga ångbåtar i förbindelse med Stralsund, eller framdeles Jasmund, så blifver, efter södra stambanans fulländning, färden öfver Ystad den snabbaste och i vissa fall den beqvämaste vägen till kontinenten. Sedan jag nu sökt att i korthet utveckla de skäl, som utur stats-intressets synpunkt tala för anläggningen af en jernväg Helsingborg—Ystad, torde det tillåtas mig framställa de icke mindre vigtiga orsaker, hvarföre Landskrona ovilkorligen bör intagas i det Skånska jernvägsnätet. Dess hamn är, såsom allmänt bekant, af en ypperlig beskaffenhet, djup, rymlig och säker, den enda emellan Göteborg och Carlskrona, i hvilken större krigsskepp kunna inlöpa och anlägga vid sjelfva lastkajen. Den är således utur militärisk synpunkt af stor betydenhet. Den är under ett krig, eller vid en mobilisering, den punkt i Skåne, som sjelfmant erbjuder sig för inoch utskeppning af trupper och krigsmateriel. Men dess anslutning till jernbanan är äfven ur merkantil synpunkt af vigt, och jag tillåter mig derföre att åberopa hvad Landskrona—Eslöfs-boiagets direktion i sådant afseende yttrat: »1 en tid, då sjötransporterna alltmer och mer börja besörjas af ångfartyg af Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. iV.o 47. 127 wbetydlig storlek, är ett dylik förbindelse än mera af behofvet påkallad, och det utegor säkerligen ett nödvändigt vilkor för införande af en regelbunden fiugbåtsfart »emellan södra Sverige och England, hvilken lämpligast kan tillvägabringa» genom de »stora ångskepp, som dagligen passera sundet från eller till Östersjön.
Så stod det till bland kungens allra närmaste om-gifning. Då Hans Järta, hvilken var lika god konspiratör som någon af de öfriga, blott han sjelf fick hålla i trådarne, skrämde de höga embetsmännen och lät dem se sig sjelfva ett hufvud kortare, öfvertalade en af dem kungen att återtaga arresteringsorderna, hvilket var ett oförlåtligt misstag. Huru många gånger under de kommande åren ångrade icke F., att han ej genast i Janua * ri för kungen yppat hvad. han viste samt understödt fru X: s på öfvernaturlig ellerkanske ganska naturlig väg vunna kännedom om förhållandena och derpå grundade varningar! Ännu en gång fördes Gustaf Adolf bakom ljuset. Edel-creutz anstälde ett forhör i grefve Gyllenborgs, den under riksdrotsen tjenstförrättande justitiekauslerns närvaro, men man fick ingenting veta. Radais, som satt hela den delen af maskineriet i rörelse och h vilken flitigt umgåtts med v. Bensheim under de dagarne, förstod att nästan göra om allt hvad han nyss förut stält i ordning. Och v. Bensheim förde Radais dagen derpå till hertigen af Södermanland, hvilken mycket nådigt mottog fransmannen och länge underhöll sig med honom. Det var momenter då F. misstänkte ej blott Liungfélt, hvilken var helt öch hållet oberäknelig, men som tycktes användas som en mellanlöpare, utan till och med v. Bensheim, ehuru denne otvifvelaktigt var drottningen obrottsligt tillgifvén. Att baronen haft sin hand med i spelet, då ar-resteringsorderna så hufvudlöst, men så nobelt från kungens sida annulerades, var för F. alldeles obestridligt. Hvart han skådade såg han endast förräderi. Hvar uppehöll sig emellertid vestra armén? Derom tycktes ingen i Stockholm veta något, och då kungen ännu ett par dagar efter första underrättelsen ingenting vidare försporde samt icke något kunnat i Stockholm upptäckas, fattades han af ganska förklarliga misstankar, att alltsammans vore en gemen tillställning som komponerats för att narra honom att förlöpa sig.
Scholander drog sig till baka i sitt skal, och der kunde han nog i förtroliga stunder brumma ganska duktigt, men han yttrade sig icke offentligt, och denna tillbakadragenhet har väl icke varit utan allt inflytande på det tillstånd, i hvilken vår arkitektur f. n. finner sig. Huf-vudsaken är • visserligen, att konstnären verkar i sin konst,men han måste också ega förmåga och kraft att rent af tvinga fram sin konst, när dumheten, försoffningen eller snikenheten söka att qväfva henne. Hvad Kjellberg förmår som idfcare af egentlig monumental bildhuggarkonst i stort veta vi icke förr. än vi få se hans Linné på fotställningen i Humlegården. Att döma efter utkastet, så bör han äfven i det afseendet kunna visa sitt konstnärskap i dess rätta nutidsdager, ty utkastet är, kanske med undantag af en del af drägten, den ledsamma kappan, prägladt af den sanning som först och främst bör ligga ut-öfvaren af verklighetskonsten om hjertat. Men det är ofta långt mellan bägaren och läppen, mellan utkastet och konstverket i fulländadt skick. Lyckas arbetet, hvilket hvarje vän af vår konst måste innerligt önska, skall det otvifvelaktigt hafva ett välsignelserikt inflytande. Det behöfs i sanning inom detta samhälle. Hr Börjeson är också konstnär och äfven han kommer snart att visa hvad han kan åstadkomma i det monumentala. Det är nu redan mer än tolf år sedan han fullbordade sin Kägelspelare, som i professor Gustaf Ljunggren fann sin skyddande vän, och ännu har konstnären icke i något riktigt stort haft tillfälle att visa sin förmåga. Det är sannerligen icke hans fel. Han har arbetat och sträfvat, men beställningar på stora verk komma icke snart i vårt land, och det är till hemlandet som Börjeson vändt sin håg, fastän han icke förr än under de senare åren återvändt hit. Länge stannade han i Rom och der gick han en tid med de der nordiska funderingarna som kunna infinna sig midt bland södems rika konstverk. Han sysslade med Tors ham-marhemtning och umgicks med Loke och Freja samt råkade till och med midt in i Ragnarök. Lyckligtvis stannade han icke der, ty då hade han förgåtts.
J o h a n n e s E l m b l a d, den framstående bassångaren, gaf onsdagen den 15 dennes konsert i Vetenskapsakademiens hörsal inför en så godt som fulltalig publik, hvilken med det lifligaste intresse åhörde h r E:s f ö r e d r a g af ett stort antal sånger af den mest skilda karaktär, fiån Pogners anförande i Wagners » Mästersångarne » till den engelska visan » Thru sailor boys », som bisserades. Och om den aktade konstnären denna afton måhända e j var vid allra bästa diposition, så kunde m a n dock ej undgå att beundra hans sant musikaliska föredrag och den konst, med hvilken han förstår a t t tygla den väldiga stämman. Svårt ä r ock a t t veta, hvad man bör sätta främst, hans känsliga och gripande föredrag af stycken sådana som Emil Sjögrens ballad » Slafvens dröm&gt; och Schumanns » Böda Hanna » eller hans uppsluppna och humoristiska tolkning af sånger sådana som Sjögrens » Contrabandieren », Schumanns » Korten ljuga e j » och den ofvannämnda engelska visan. Hr E. hade knappast kunnat få ett bättre biträde vid sin k o D s e r t ä n fru Sterky, hvilken p å sitt vanliga genommusikaliska sätt utförde W 177. några sånger. Ackompagnemanget sköttes högst förträffligt af fröken Ellen Dorph och herr Emil Sjögren. Det ovanliga programmet hade till trängsel fyllt salen med en mycket fin publik. Hr S. föredrog nära nog ett tjog olika sånger, däraf hälften bellmanssånger. Ehuru just ej begåfvad med någon synnerligen vä ' ljudande röst, förstår hr S. dock att i sitt föredrag inlägga så mycket lif, känsla och karaktär, att han ovillkorligen rycker 6 i n a åhörare med sig. Han ackompagnerar sig äfven förträffligt på sin luta. Också ljöd bifallet allt lifligare för hvarje nummer. Af programmets talrika nummer torde särskildt böra framhållas de franska visorna samt Fredmans sånger n:r 4 om riddaredens afläggande i ordenskapitlet och n:r 6, parentationen öfver bränvinsbrännaren Lundholm. — Hr.
Hämna! Mutterchen! Thora. och godhet? Ha vi! Har du glömt, att vi också mött mycken välvilja YNGVA häftigt. THORA ifrigare. THORA. vänlighet! Våra grannar ha ju visat oss både aktning och YNGVA. i sällskap med andra, ha de visat sig med oss ute, ha de... THORA nästan skriker. I skymningen, ja. Men ha de bjudit oss till sig Tänk på doktorn, barn, tänk på honom! Som man anser vara din älskare, ja. Lögn, hör du, lögn! THORA. YNGVA vänder bort hufvudet. dem. Det var inte första gången jag hörde den anklagelsen framsmygas. Du förstod inte hennes ord i går, men jag förstod YNGVA pekar mot höger. THORA drar Yngva intill sig och söker som omedvetet att skyla hennes ansigte. O Gud, o Gud, ega de rättighet till detta! En aflägsen kyrkklocka slår tre qvart. YNGVA gör sig lös. det går lättare att att tala ute. Är du ond på mig? THORA. Mamma jag tar emot honom i trädgården Ond! Thora springer fram, tar henne i sina armar och håller henne fast omfamnad. Låter henne sedan gå. Vacklar till, som om Yngva går, men vänder sig om sedan hon tagit ett par steg. hon fattats af yrsel griper fast i kanten af bordet, står ett ögonblick kämpande för att återvinna sin sjelfbeherskning. Spritter till som om hon kommit att tänka på något. Öppnar dörren till höger och ropar: Madam Rask! Tredje scenen. THORA. RASK. Hva' vill mamsell? RASK. THORA till hälften bortvänd. Har ni barn, madam Rask? Hvarför frågar mamsell det? För att få svar. THORA. RASK. RASK efter en paus. Ja visst har jag ett för mitt ä' dä' väl ändå. En flicka? THORA. RASK. Ja, så vacker och rar som ingen annan va' hon. Hvar lefver hon? THORA. RASK. aldrig tålt hvarken mödrar eller barn. När min flicka skulle gå åt, så kan alla andra gå åt med, och åt går dom, åt går dom! THORA. RASK.
N:o i\, 3 mer eller mindre utvidgadt Prohibitiv-Systern i afseende på handel och näringar, hvarvid man hufvudsakligen påstått och velat bevisa: att våra Fabriker skola vara i aftagande och slutligen alldeles undergräfvas genom den friare täflan rned Utlänningens Slöjde-alster, som dels redan vore tillåten, och dels så väl i Eevillnings-Utskottets Utlåtanden om Tullafgifterne, som i förevarande Betänkande blifvit föreslagen och understödd; att en sådan täflan i flera fall aldrig kunde uthållas och i andra icke borde tillåtas förr, än våra inhemska Fabriker och Slöjde-alster vunnit den förkofran oell godhet, att införande af dylika utländska Producter icke kunde göra Fabriksidkarne någon skada; att ett sådant förhållande endast kunde uppkomma under skyddet af införsel-förbud, då Skydds-Tull h varken vore ett lika verksamt värn emot utländska varors skadliga och olofliga införande, eller kunde ega rum utan en betydlig Tullförsnillning, som skulle inträfFa i långt högre grad, än det lurendrägeri, som nu torde ega rum; i anledning hvaraf yrkadt blifvit, det friheten att importera sådana Fabriksvaror, som kunna här i Landet idkas och förkofras, måtte dels upphöra, och dels betydligt inskränkas, samt att en underdånig Skrifvelse i sådant hänseende måtte från Rikets Högloflige Ständer till Kongl. Maj:t aflåtas. Då dessa anmärkningar hufvudsakligen äro desamma,' som förut vid flera tillfällen blifvit upptagne och besvarade, inskränka Utskotten 4 Bevilln.~ och Oec.-TJtsk. Uti. N:ö 24. sig till det förklarande, att då ej mindre af Kongl. Comrnerce-Collegii Berättelse om Fabrikernas tillstånd, än af Ofver-Ståthållarens Femårsberättelse, i öfverensstämmelse med hvad framlagda Tableauer och facta utvisa, inherntas, att Fabrikerne och Näringarne sedan ar 1823 varit i tillmen icke i aftagande; då ingenting kan vara menligare för inhemska industriens förkofran, än vacklande