Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle ha flytt från ett aktadt o c h fridfullt hem, som en god make beredt mig. Och denne make skulle svikas o c h dömas till evig sorg och saknad, han som endast har traktat efter milt väl och som, så långt jag kan minnas tillbaka, städse har öfverhopat mig med välgärningar. Min lilla, kära dotter skulle jag låta växa upp utan moders vård, och hvad som är ännu värre, hon skulle lärt sig att djupt förakta den, som skänkt henne lifvet. Och hvilken ersättning för allt detta bjuder mig er kärlek? Jo, kanske några få dagars sinnesrus, följda af leda och ånger. Och ni, när ni väl hade vunnit ert mål, huru snart skulle ej er så kallade kärlek kallnat? Ni skulle hänsynslöst skakat från er den kvinna, ni så kort förut lofvat att bära på edra starka armar genom lifvets alla vedervärdigheter. Idun &gt; Stockholm, Fredagen den 7 augusti 1896. N:r 32 (451) Prenumerationspris pr år: Idun e n s a m Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. Iduns M o d e t. mänadsuppl. Barngarderoben kr. » » * 5: — 5: — 3: — 8: — Byrå: Redaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog. Al !m. fredag. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. Maria jCNland de många » milda stiftelser », som under årens lopp allt mer uppblomstrat inom den svenska hufvudstaden, intager kronprinsessan Lovisas vårdanstalt för sjuka barn ett framstående rum. Det var den kände människovännen, generaldirektör Magnus Huss, som redan under sina tidigare år som läkare väcktes till tanken på en så- dan stiftelse. I många fattiga hem voro de sjuka små i saknad af den vård de så väl behöfdc, hvarför ock dödens skördar bland dem voro häpnadsväckande stora. I den folkrika staden fanns ännu ingen vårdanstalt, inom hvilken de fattiga klasserna kunde söka tillflykt för sina sjuka barn.
Majrts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående Städer nes, utom Stockholm, Inqvarterings-besvär; Gifven Stockholms Slott den 15 Januari 1840. 3:o Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om upplåtande lill Upsala Central-Hospital af några Kronoparken Asen samt Ulltuna Kungsladugård tillhörige jordar; Gifven Stockholms Slott den 8 Februari 1840. 4:o Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående tvänne Kronohemmans i Stockholms Län anslående till boställen för Landt-Statstjenstemän; Gifven Stockholms Slott den 15 Februari 1840. S. D. Föredrogs ånyo och lill Bevillnings-Utskottet remitterades Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den vid sistförflutna Riksmöte intill slutet af det nästpåföljande åtagna så kallade Curlms-afgiftens vidare fortfarande, förvaltning och användande; Gifven Stockholms Slott den 8 Februari 1840; jemte de, i anledning häraf vid tillfället afgifna yttranden. S. D. Föredrogs å nyo Kongl. Majrts den 26 dennes å bordet lagda Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående skjutsväsendet i Riket; Gifven Stockholms Slott den 24 Februari 1840. Remitterades tili Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets följande Memorial och Utlåtanden: lro Nro 14, det är anledning till anmärkning emot Stats-Rådet och Föredraganderne för Kammarsamt Handelsoch Finance-ärendena, hvarom remiss begäres till Constitulions-Utskottet, inför hvilket anledningarna uppgifvas skola. Remissen beviljades. 2:o Nro 6, Utlåtande i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse angående - Prot Utdr. d. 29 Februari 184.0. 65 gående aflidne Professoren P. II. Lings enkas underdåniga ansökning om bibehållande af den hennes man i liftiden tillagda lönetillökning.
3C9 lade handlingar han inhemtas, ännu icke befinnes så ulredd genom vederbörande Chefs-embetes, Boställsoch Lönings-directions, Local-auctoriteters och Collegiers utlåtanden, att Rikets Ständer äro i tillfälle att bedöma, huruvida sådane rättsanspråk eller locala förhållanden förelinnas, som möjligen kunde lägga hinder i vägen för Capitens-bostället Hapaniemis öfverlåtande för ifrågavarande ändamål, få hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., sedan vederbörande utlåtande afgifvit, i Nådigt öfvervägande taga, huruvida Capitens-bostället vid Norrbottens Fältjägare-corps Hapaniemi N:o 1, J mantal, sedan det angående detsammas utarrendering nu gällande contract tilländagålt, eller förr, i händelse öfverenskommelse derom med arrendatorn kan träffas, må såsom donation åt Haparanda stad för all framtid öfverlåtas, och dertill förunna Nådigt bifall, så framt E. K. M. i Nåder pröfvar det sökta öfverlåtandet gagneligt och med rättvisans fordringar förenligt; med underdånigt förklarande derjemte, dels att Rikets Ständer, för deras del, så vida en rubbning af Indelningsverket härigenom åstadkommes, medgifva boställets öfverlemnande till Haparanda stad, dels att Rikets Ständer genom ett statsanslag, som kan pröfvas motsvara ifrågavarande boställes afkastning, vilja bereda Fäitjägare-corpsens löningsfond ersättning för berörde boställes öfverlåtelse till Haparanda stad. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 April 1845. Bih. lill R. St. Prot. 1845. to Sami. 1 Afd. 47 370 Expeditions-Utskoilets Forslag lill lind. Skrifvelse, N:o t53. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3r Mars i84^.
Iadgande i denna delen hade blifwit andradc genom es §. i 1778 arS tillaggningar och den nu brukeliga. utwäg at giswa Fullmagt derigenom fastställd. Grefwe iVIornsr. Jag medgifwer det, men detta förändrar icke minranka ak i Riddarhus-Ordningen ingen ting ar stadgadt angående det fall, da den som har en fullmagt blir äe^osisäeraä derigenom, at någon af den att. han reprsismerar kommer at sjelf intaga sit rum pa Riddarhuset. I anledning häraf hade fag trott, at den praxis, som i delta afseende warit följd, borde i brist pa Lag, blifwa i akttagen, i synnerhet som den med Niddcrskapets och Adelns egen fördel -tyckes fullkomligen instämma, emedan en Person, ders före at han förlorat sin plats pa Riddarhuset, ej förlorat Ståndets förtroende, utan man twärtom borde föreställa sig såsom instämmande med Ständers afsigt at han forrfore gagna och arbeta för det allmänna bästa i det Utskott, i hwilket han blifvit förordnad. Herr 8rsär, foban ^>xsl. Jag har förut yttrat min tanka wara ak Friherre bljsrrg förblefwe L besittning af sit rum i Utskottet intil desi de borrrreste LleÄorsr hinna ankomma. Herr Grefwen och LandtMarskalken har sedermera gjort kropoiirion om et förnyadt wal: jag har ej annat förstått, än at den ar bifallen. Men om nytt wal skall företagas, bör det efter min tanka ej anses gällande om ej af ; närwarande IrlLtknrsr 4 äro enige och en piluralirsk af z icke göra tiifyllest, esker klleAorernss antal egenteligen bör wara Sju. Hans Lxcellsnce Herr Grefwen och Landt-Marskalken. Höglost. Ridderskapet och Adeln synes mig hafwa afgjort at nytt wal skall företagas. Den andra fragan bliswer nu om de närwarande L!eÄorsr kunna detsamma företaga.
Att den tabell, sorn utvisar att liqvider skett under åren 1856 och 1857, alldeles icke ådagalägger, att någon beställning då blifvit gjord, det borde vara klart för hvar och en. Men hvad som en gång är bestäldt, måste betalas då det blir färdigt, äfven om det skulle dröja något länge. Jag tror derföre att Hr Palmcrantz’ anmärkn. i detla afs.-de helt och hållet förfaller. För öfrigt tror jag, att Regeringen kan mycket, lugnt afvakta den dom, som Hr Palmcrantz anser att historien skall komma att fälla öfver de sista årens politik. Det var skada att Gr. Anckarsvärd icke då fanns närv:de för att tillhandagå Regeringen med sina råd och uplysningar; ty då frågan ännu icke var afgjord, hade de säkert varit af mera nytta än nu då du komina efteråt. Jag tror likväl, att om de då afgifvits, så hade de varit öfverensstämmande med den politik som Regeringen följt. Slutligen får jag tillägga, att jag instämmer med de talare, som yrkat att Mern. måtte läggas till handlingarne. Pir Palmcrantz: Jag ber att mina motståndare ville erinra sig, att jag i början af mitt förra anf:de förklarade, att jag ingalunda ville framställa ett klander mot Regeringen. Men jag sade, att om det vid en blifvande undersökning visade sig, att medlen icke blifvit så i allo använda sorn vederbort, så kunde detta lära Svenska folket att icke en annan gång bevilja så storn anslag. Jag vet icke att jag dermed sagt något som icke hvar och en mäste erkänna vara ganska riktigt. En annan värd ledamot har sagt, att en särdeles stor okunnighet föranledt detta yttrande. Jag skulle vara rätt glad om den värde ledamoten ville meddela mig en del af sin kunskap om det rätta sättet att uprätthålla neutraliteten, och ännu bättre vore det om han äfven ville meddela den åt andra medlemmar af detta hus. Jag vet likväl icke att jag i detta fall gjort mig skyldig till någon okunnighet. Jag har endast fäst mig vid den upgiften, att efter freden stora summor blifvit utbetalda.
Om sädane wero anlcdningarne til det föreflagne Län-systemet, wörö dest naturliga fördelar at ännu större skäl et försöka möjligheten deraf. Utan twifwel, stall nyheten af et stadigrvarande Län hwars Capital man ej kan upsäga wäcka twäkan hos mänga och det är denna förutsedda swärighet som föranledt Stats Utstottet, at derjemte förestä en annan Länings method. Walet är säledes lemnat ät den enstilta omtankan och i bäda fallen gäller den anmärkningen at et Samhälle wisterligen har mera tilgängar än en Enskilt för at upfylla sina förbindelser, at dä en wist af Samhällets ärliga inkomster derföre förpantas, kan intet twifwelsmäl annat än i anseende til dest wilja ägg rum och dä den är Den 21. Augusts. iiZz med betz Jnteresie sa nära förenad bör den icke kunna anses twifwelaktig. Om således den enffilta i anseende til säkerheten äger en Lilräcklig borgen, har han wid de bokförda Länen i möjligheten at öfwcrfora sin fordran en utwäg a t disponera den och i Länets oföränderliga beständ samt Jnteresiet utfallande pä wist dag, en säkerhet i inkomst och en lättnad i beswär, som öfwer alt där detta Systeme wunnit stöd af erfarenheten försäkrat det om företrädet. För sjelfum Samhället äter medför det ej blott oeconomiska men äfwen politiffa fördelar. Den lärer icke behöfwa bewisas den fördel Staten har deraf at finna tilgängar til de behof ögonblicket gör oumgängeliga, och genom blotta Jntresiets betalande kunna fördela bördan pä en längd af är. Dä en amortisiements fond dermed är förenad ger detta ät Samhället en lätthet ivid förekommande utgifter och en säkerhet för framtiden som genom ingen annan utwäg til lika grad kan erhällas. Det är i synnerhet om de bokförda stäende Länen som detta kan sägas och det är derföre man trott sig böra i synnerhet upmuntra dem. Det förhöjda Jntretzet bör endast anses som et i detta afseende utsatt
Tara öfverskridet, skola revisorerne, i sin berättelse till Riksförsamlingen, härom göra anmärkning emot den embetsman, som anordningen kontrasignera!. De anmärkningar, som revisorerna finna sig befogade att framställa, skola, sedan förklaringar di röfver inkommit, å nästföljande lagtima riksdag öfverlemnas till vederbörande Utskotts granskning och vidare behandling. g 84. Riksförsamlingens fullmäktige och revisorer må i och för sin befattning inga R. föreskrifter emottaga, ulan af Riksförsamlingen allena och i enlighet med dess instruktioner; icke heller till ansvar och redo ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning. IV. RiksdagsOrdning. i. Kallelse till Riksdag. § 85. Riksförsamlingen skall, i kraft af denna regeringsform och utan särskid kallelse, r. till lagtima riksdag sammanträda hvart tredje år den 15 November, eller om helgedag dåtR. inträffar, å nästa söcknedag derefter. § 86. Konungen vare obetaget, att emellan de tider, då lagtima riksdagar hållas, kalla R. Riksförsamlingen till urtima riksdag, att öfverlägga och besluta i ämnen, som Han finner för r. n0dt att för den framställa. ö § 87. I den händelse, hvarom uti § 10 sägs, alt
Jag vågar derföre, i anledning af allt detta å nyo hemställa, att Utlåtandet ej må återremitteras, utan i hela sin vidd till Ridderskapets och Adelns benägna bifall framställas, Grefve Hamilton, Gustaf Wathier: Sedan Friherre Åkerhjelm lernnat så fullständiga upplysningar om de olika grunderna för de fordna och närvarande CorrectionsInrättningarne och Författningarne i afseende på lösdrifveri, vill jag endast tillbesvarande upptaga den anmärkning Herr Cederschjöld gjort, att Utskottet vid slutet af sitt Utlåtande insraygt den mening, som nu omtvistas. Jag vill i anledning deraf upplysa, att då Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer en så betydlig utgift till Correc - 248 Den i3 Mars e. m. tionslnrältningens fullbordande, som den ifrågavarande, bar Utskottet trott sig uppfylla sin pligt, då det tillika föreslagit Rikets Ständer en underdånig skrifvelse, som blefve en ytterligare anledning att tro, det de anslagne medlen skulle enligt deras bestämmelse och ändamålsenligt användas. Jag finner således ej, att Utskottet begått något fel häruti, utan snarare fyllt sin pligt, hvarföre jag också anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet, Herr Cederschjöld: Jag vill först taga mig friheten besvara ett par anmärkningar, som blifvit gjorde. En Talare har, nemligen såsom jag tyckte mig fatta, sagt, alt oaktadt menniskan vanligtvis klagar helldre för mycket än för litet, hade han sig likväl icke bekant, att några Correctionshjon klagat deröfver, att de blifvit häktade, ehuru de intet ondt gjort. Jag får till svar derpå upplysa, att det just är af sådana till Kongl. Maj:t inlemnade klagomål och nådansökningar, som jag lärt känna förhållandet; och jag liar tyckt mig finna, alt de olycklige, då de förstått gå besvärsvägen, alltid blifvit frigifne, emedan Domstolen ej kunnat vägra dem det skydd de af lagen påkallat. Hvad en annan anmärkning beträffar, nemligen den, att Correctionslurättningarne skulle blifva otillräckliga, derest icke den föreslagna åtgärden vidtoges; så synes det böra förhålla sig just tvärtom.
IV.dr för dem hvardera till skrifbiträde skulle kunna erfordras. Stockholm den 22 November 1862. August Petersson. från Jönköpings län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. SIS N:o 149. Af Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län, om låneunderstöd för anläggning af en jervägsbibana från Herrljunga station d vestra stambanan öfver Wenersborg till Uddevalla. Från längre tid tillbaka har behofvet af en fattare och billigare kommunikation från Wenersborg, denna ändpunkt för sjön Wenern, äfvensom från angränsande delar af Westergötland och Dalsland till Nordsjön varit kändt och erkändt. Fråga om en kanal emellan Wenersborg och Uddevalla har också iner än en gång varit bragt å bane, då den länga segelleden utför Göta eif, fördyrad genom afgifterna på Trollhätte kanal och fördröjd genom konträra vindar, lemnar mycket att önska, oberäknadt alt des vid tilltagande trafik blir otillräcklig, då fartygen redan nu länge få vänta pä hvarandra vid passagen genom slussarne. Då jernvägarne inom Europa komrao i bruk, insåg man äfven här deras företräde och redan långt, innan fråga väcktes om anläggande deraf annorstädes i Sverge, framställdes förslag om anläggande al jernväg emellan Wenersborg och Uddevalla, hvartill plan och ritning redan T 845 uppgjordes. Men då kort derefter tanken uppstod på anläggande af stambanor på Statens bekostnad, måste detta mindre intresse stå tillbaka för det större och allmännare. Sedan den vestra stambanan numera är fullbordad samt uppmärksamheten måste rigtas på de bibanor, som, tillstötande denna, böra sprida lif och rörelse åt de orter, som icke närmast angränsa stambanan, torde tiden vara inne att åter upptaga nämnde förslag. En bibana från Borås lill Herrljunga vid vestra stambanan är redan under anläggning, och Chefen för Statens jernvägsbyggnader har vid förordandet af denna bibana uttalat den åsigt, att den bör fortsättas till Wenerns strand, hvarifrån, på sätt. redan blifvit antvdt, naturen och rörelsens behof anvisar dess vidare fortsättning till Nordsjön.
Men var det murverk man i Cöln visade mig såsom Romerskt verkligen sådant, så är väl detta svårligen något Romerskt arbete. – Der uppe har man en herrlig utsigt, öfver Bonn, Cöln, hela den fruktbara af Rhen genomskurna slätten. Midt emot på andra sidan floden, upphöjer das Siebengebirge, nu helt nära, sina sju, höga, fordom borgbekrönta, spetsar. – Utsigten från Godesberg öfverträffas dock af den man njuter från det något sydligare Rolands Eck, också en hög klippa tätt invid Rhen, med ruinerna af en gammal borg på spetsen. Folksagan förmäler, att hit kom i forntiden Roland, den berömdaste af Carl den stores kämpar, förälskade sig i Borgherrens dotter skön Hildegard, fick hennes ja, och drog bort i kriget. Efter ett år kom en annan Riddare åter och berättade sig sett Roland fallen och dödad. Hildegard dolde sin sorg i klostret och när Roland sjelf återvände, fann han sin brud såsom Nunna. Då har han på den klippa, som ännu heter Rolands Eck, byggt sig en enslig koja och i två år setat med ögonen fästade på det nedanför liggande klostret, tills han en morgon såg Hildegards graf gräfvas på kyrkogården. Då dog han. Det är samma ämne, som Schiller behandlat i sin Riddar Toggenburg; ehuru han, jag vet ej hvarföre, förlagt skådeplatsen till Schweitz. Det roade mig att här ihogkomma min enkla melodi till denna sköna Ballad, som du så ofta sungit för mig. Klosterbyggnaden finnes ännu på en täck liten ö i Rhen, hvilken derföre heter Nonnenwerder (Nunne-ön). Nu är i dessa fordom åt andakten helgade salar ett godt värdshus, der vi intogo en glad middag. Tvert emot Rolands Eck, på andra sidan ligger det högsta af Siebengebirge, den nästan lodräta klippan Drachenfels, så kallad, emedan fabelhjelten Sigfrid, hos oss Sigurd Fofnisbane, der skall vunnit den berömda af Draken bevakade skatten.
Uti en mera inskränkt bemärkelse är allt. hvad här nu afhandlas, verkliga princip-frågor; ty sådana äro frågorna, örn Indragningsmagten skall bestå eller försvinna; om det skall blifva Domstol eller Jury; om borgen skall ega rum eller ej; men den hufvudprincip, som ligger till grund för Tt^yckfriheten, den, som finnes i RegeringsFormen anförd, består i hvarje Svensk mans rätt att fritt yttra sina tankar öfver alla det mänskliga vetandets föremål, ulan att kunna till ansvar ställas, annorlunda än (efter de former lagarna föreskrifva. Denna princip vågar jag tro icke i min motion, icke i förslaget, vara vidrörd; och jag tror ej, att den inför denna församling ens kunde vidröras. Skulle af det förslag, som nu är Ridderskapet och Adeln understäldt, en sådan slutföljd kunna dragas, så vore det ej genom egenskapen af sjelfva förslaget, utan på grund af i en aflägsen framtid möjligtvis uppkommande missbruk. — Förslaget innehåller hufvudsakligen tillstyrkande af rättegångars i tryckfrihetsmål förflyttning från Nämnd till Domstol. Frågan är 36o Dets a5 Januarii e. in. således ingalunda om en ytterligare inskränkning i tänka, tala, skrifva, trycka; den grundar sig endast på Utskottets, liksom på Motionärens öfvertygelse — om hvad som befordrar den säkraste och tillika rättvisaste ansvarspåföljd; och man kan ej sägas handla emot lagens anda, då man söker att göra lagbudets kraft gällande. En lag, som ej efterlefdes, vore näst under ingen lag. Den måste således genom de uti densamma lagde former sjelf kunna göra sig gällande. Sättet är en opinionsfråga; den ena tror, att Jury är förmånligare, en annan anser vanliga Domstolar vara bättre; men af ingendera mening synes deri slutföljd kunna dragas, att grundsattsen för hvarje Svensk mans rätt, att skrifva och trycka, derigenom vore förnärmad. Men delta ämne, Tryckfriheten nemligen, har här och öfverallt, nu och i alla lider, haft ett eget förhållande. Den synnerliga vigten af detsamma har alstrat en äfven så ovanlig ömtålighet.
Rättegångsbalk en i det hela tillfredsställande form för rättegångsordningen, Då, på sätt ofvan är anfördt, Rydströms förslag i och för sig är ofullständigt och dessutom angifver en method för Rättegångsbalkens förändrande, hvilken, enligt Utskottets omdöme, för närvarande är olämplig, får Utskottet vidare vördsamt hemställa, att ej heller Rydströms motion må bi/allas. Hvad åter beträffar Herr Henschens förslag, »att Häradsrätterna måtte organiseras så som Lagberedningen föreslagit i afseende på Landsrätt», så enär detta förslag endast omfattar domstolsorganisationen och särskildt Häradsrätternas sammansättning och arbetssätt, utan att tillika vidröra hvarken rättegångssättet eller reglorna för bevisningen, torde detsamma i formelt hänseende möta mindre betänklighet. De bestämmelser, som angå organisationen af Underrätten å landet och dess arbetssätt, innehållas i <5 Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. I 2 Kap. af Lagberedningens Rättegångsbalk Förra Delen, och motsvarande stadganden förekomma i vissa §§ af 1 Kap. samt i 2 och 4 Kap. Rättegångsbalken af 1734 års lag. Såvida Rikets Ständer skulle finna skäl att, på sätt Herr Henschen föreslagit, Häradsrätterne omorganiseras efter Lagberedningens förslag, sä skulle den i sådant afseende nödiga lagförändringen endast angå sistnämnda lagrum, hvilka borde erhålla en med motsvarande §§ i Lagberedningens förslag öfverensstämmande lydelse; och de förändringar i öfriga delar af Rättegångsbalken, som i sammanhang dermed kunde blifva af nöden, vore af ringa betydenhet. På sådant sätt gick man tillväga, då genom Kongl. Förordningen den 48 April i 849 Kämnersoch Lagmansrätterna upphäfdes, och genom de förändringar, som till följd deraf måste vidtagas med åtskilliga stadganden i Rättegångsbalken, har denna del af allmänna lagen icke i någon mån förlorat sin tydlighet eller uppställningen blifvit rubbad. För sin del är Utskottet af den meningen, att frågan om en förändring af Häradsrätternas arbetssätt ej längre bör undanskjutas. En temligen allmän klagan öfver långsamhet i lagskipntngen förspörjes, och, på sätt
Vid 10 punkten. Af Lektor Wallman: ”Kongl, propositionen föreslår på flottans ordinarie stat en lönetillökning af tillsammans 666 r:dr 32 sk. åt 4 ordinerade skollärare ”mot afsägande af dubbel tjenstårsberäkning.” Ordalagen äro visserligen ej mindre i den nådiga propositionen, än det åtföljande Statsråds-protokollet något obestämda; men då ifrågavarande löneförhöjning är upptagen såsom ständigt anslag a 5:te hufvudtiteln, och ej på indragnings-staten å 9:de hufvudtileln, så bar afsiglen tydligen varit att åt innehafvarne af dessa tjenster för framliden bereda ersättning för den upphörda förhöjda tjenstårsberäkningen. Så bade också utgiftsafdelningen uppfattat Kongl. Maj:ts proposition och uppfort den begärda summan å 5:te hufvudtitelns ordinarie stat; men med några rösters pluralitet ändrades detta tillstyrkande af Stats-ulskottet. Emot det sednare beslutet reserverar jag mig i öfverensstämmelse med afdelningens förslag, och jag kan dervid icke undertrycka min öfvertygelse, att denna förknappning, på några svagt lönade skollärares bekostnad, är så mycket mindre lämplig, som ifrågavarande tjenstemän ändå icke skulle komma att åtnjuta högre aflöning än 533: 16. hvardera, eller förmoner föga afundsvärda, i betraktande af deras trägna och mödosamma, samt för samhället maktpåliggande, befattning.” Häruti instämde Herrar Lindström och Wedberg. Vid 13 punkten Litt. d. Af Grefve Mörner, C. G.: ”Utskottets beslut att nu fördela anslaget till flottans nybyggnad och underhåll, och serskildt utsätta, huru mycket som skall användas till underhållet, och huru mycket som må gå till nybyggnad, har jag ej kunnat biträda, emedan jag af en sådan fördelning föreställt mig flere olägenheter möjligen kunna uppstå, men svårligen några öfvervägande fördelar.