Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen stadgade tid af atta dagar efter delfäendet, få Utskotten vördsamligen anföra, .att, sorn föreskriften härom , enligt Utskottens omdöme, endast angar den händelse, dä Utskott vill återlemna något från ett eller flere Riks-Stånd till detsamma remitteradt Mål, såsom till dess befattning ej hörande, och således ej, utan en tillämpning, hvartill Riksdags - Ordningen ej lemnar någon bestämd anledning, kan anses tillika vara gifven för det fall, som nu är i fråga, eller då Utskott anser ett till sig remitteradt Memorial vara af egenskap, att ej, emot 51 §, Riksdags-Ordningen, kunna vinna någon handläggning; så halva Utskotten på denna grund trott sig vid afgifvandet af sitt Utlåtande i ämnet icke böra vara bundne af det stadgande i afseende på tiden, som förenämnde 44. §. innehåller. I öfrigt få Utskotten vördsamligen anmäla, att Utskottens meddeldte Utlåtande blifvit af Vällofl. Rorgare - Ståndet och Hederväida Ronde-Ståndet godkändt, samt af Högvördiga Präst-Ståndet utan anmärkning lemnadt, hvarföre Utskotten icke kunnat till pröfning upptaga de i sjelfva hufvudsäken framställde anmärk - i %2 o Statsoch Besoärs-Utsiottens Betänianden. ningar, än mindre uti sitt redan fattade Beslut göra någon ändring. Stockholm den 10 Junii i 818. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UtskottS Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottens Betänkande , angående Höganäs Stenkols.Verks öfvertagande af Staten. V, föredragning af Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtslcotts den 15 sistledne Maj afgifne Betänkande, angående väckt fråga om det vid Höganäs i Skåne befintliga Stenkols-Verks öfvertagande af Staten, har Höglofl.
Banco, hvarifrån jordägaren för kost och husrum äger rättighet att afdraga 1 R:dr då återstoden 1 R:dr 24 sk. blifver den, som. jag vill förmoda af Ridderskapet och Adeln visst icke för högt ansedda, behållningen. Den flitige arbetaren är sin lön värd, och dessutom bör man icke förgäta, att beredelse-, öfverläggnings-, Sönoch regndagar skola på denna behållning fördelas, äfvensom Landtmätarens vidsträckta redovisningsoch renovations-skyldighet så väl till Provincesom General-Landtmäteri-Contoret, hvilket allt utan någon särskild betalning måste verkställas, härunder begripes. Den nya Landtmäteri-Instruetionen af d. 4 Maj 1827 stegrar betydligt fordringarne å LandtmätarneS skicklighet och bildning, och deremot borde väl också någon svarande förmon vara till finnandes. Uti 7 J. 1 Mom. af Taxan stadgas, att impedimenter, som icke äro af något värde, få icke alls upptagas till något arfvode, hvarken för taxering, delning, utstakning eller rörläggning. Uti 4 Morn. samma paragraph föreskrifves, att blott halft arfvode får beräknas, när ägorna varit af den jemngoda beskaffenhet, att inga särskilda taxerings-skillnader derå blifvit upptagne; så att Den g April e. m. *33 jordägarnes bästa synes visst icke vara förbisedt vid upprättande af den nya LandtmäteriTaxan. Emedlertid får jag ännu eu gång upprepa, att tillförlitliga jemförelser emellan nya och gamla Taxan äro nästan omöjliga att anställa, derföre, att de grunder, hvarpå de blifvit upprättade, äro af så skiljaktig beskaffenhet; och att man följaktligen likaså väl kan uppsöka exempel, der arfvodet blifver högre efter nya, än gamla Taxan, och tvärtom, är påtagligt. Detta har också blifvit insedt, hvarföre Kongl.
Skär således ingen naturlig grund finnes att följa Ständssördclningen, kunde sädant endast föranledas as den klokhet, att sä widt möjligt wore jemka den nya inrättningen efter den gamla. Men jag fruktar högeligen, att dä ingen annan grund dertill sinnes, skulle af denna jemkning sölja mera vndt än godt. Alla bibehällna fäsänga anspräk skulle ofelbart werka pä earacteren as National-Representationcn, och om icke de gamla oenighetsfrö»! fullkomligen bibehölles, (emedan )ag tror, att wära nuwarande Ständsintercssen genoni föreningen i ett rum wäl mildrades, men ej utöddes), sä skulle troligen Åtminstone denna församling fä en obestämd caracter genom olikheten i de corporationers lynnen, hwaraf den blesive sammansatt. Wid nogare eftersinnande har jag bestämdt fattat den tanka, att man wid walet af Representanter ej bör inrätta detsamma ester folkmängden. 61L Expeditioner till Riks-Ständen. Rättigheten att wara actif Medborgare synes mig ej tillhöra andra, än dem hwilka antingen säsom Jordägare eller annars Näringsidkare föra ett bestämdt lefnadssätt, och derigenom ärv med Staten förbnndna. Capitalisten, Embetsmannen, Dagswerkaren m. fl. hafwa säsom fäderne intet bestämdt allmänt interesse, utan sta under ordres antingen af en befallande magt, eller af en omwäxlande conjunctnr. För öfrigt bör man stp stora folksamlingar och framför allt undwika, att den lättast förledda, retade eller corromperade mängden blefwe i deha folksamlingar radande. Ju flere husfäder, fästade pä en giswen ort wid ett giswet lefnadssätt, utgöra den wäljande mängden, destomcra kan man wara säker att walen bestämmas af rena affigter och med mogen öswerläggning. Af fädan grund har jag sammanfattat walförslaget, fäsom hosföljande Tabell utwifar, efter följande principer: 1:o. Utgöras röster efter hemmantal; hwart helt hemman räknas till 4 röster.
Det blir nog tid då anspråket väckes att bestrida detsamma, men det är hardt att jag i min äganderätt icke skall kunna inrymmas annorlunda än genom de i 1855 års författn. föreskrifna omgångar, och detta är både orättvist och skadligt. Man har sagt, att de gjorda anmärkmne emot 1853 års författn. äro orättvisa. Det kati jag alldeles icke finna. Jag hänvisar i det afseendet Gr. Sparre till »Juridiskt Archiv», hvarest en af våra utmärktaste jurister låtit införa en kritik öfver 1853 års författn. långt strängare än Hr Hasselrots reservation. Denne författare har hållit sig vid de juridiska svårigheterna och visat att författn:n icke kan tillämpas med mindre än att misstag begås. Jag har intet vidare att tillägga, utan förnyar min anhållan om bifall lill Hr Hasselrots reservation. Hr Tersmeden, Pehr Reinhold: Vid ett upmärksamt öfvervägande af det ofvan anförda, torde äfven den som ej närmare tänkt i detta ämne och äfven genom vistande på landet ej deri samlat erfarenhet, långt ifrån att finna sig klart öfvertygad om den stora vigten af stränga författn:r mot hemmansklyfning , tvärtom anse att om föreskrifter deremot skola existera, stor varsamhet bör iakttagas vid deras upställning. Han skall troligen finna, att föreskrifterna derom äro kinkiga att rätt bestämma, så att de icke verka större ondt än det man tror sig dermed vilja förekomma, så att de nemi. ej hindra landets befolkande, stänga odlingshågen och medborgarens rätt att på ärligt sätt försörja sig och vinna sjelfbestånd, de ostridiga följderna af en fortgående hemmansklyfning.
Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvarigenom förordnas, att hvad i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1KV7 finnes stadgadt om skyldighet för den, som vill i Hofrätt föra klagan öfver Underrätts utslag i brottmål, att, der han blifvit till böter fälld, vid besvären foga borgen för böterna eller bevis att de blifvit i ränteriet nedsatta, eller intyg om sin fattigdom, skall upphöra att vara gällande,» än äfven bemälda Riks-Stånd jemte Vailofliga Borgare-Ståndet återremitterat näst påföljande punkt, hvari Utskottet hemställt, »att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvarigenom förordnas, att den, sorn i brottmål blifvit af Underrätt tilldömd ersättning för skada eller kostnad, skall, ändå att klagan i Hofrätt föres, njuta utmätning derför emot borgen, efter hvad i 3 Kap. 5 § Utsökuings-balken sägs.» Med återremisserna af dessa punkter har, enligt hvad diskussions-protokoiierna gifva vid handen, åsyftats, att, på sätt Herr Henschen (motionen N:o 14) föreslagit, äfven skyldigheten att vid klagan öfver Hofrätts utslag i brottmål deponera ådörnda böter och ersättningsbelopp måtte upphöra; men då två Stånd delat Utskottets i förstnämnda punkten uttryckta åsigt, att den ifrågaställda lagförändringen för närvarande bör inskränkas till upphäfvande af skyldigheten att ställa borgen för eller deponera böter vid klagan öfver Underrätts utslag, samt Utskottets hemställan i den sednare punkten är helt och hållet beroende af den föregående punktens innehåll, så får Utskottet ånyo framlägga dessa begge punkter i oförändrade skick, den förra att af Ridderskapet och Adeln samt B onde-Ståndet, och den sednare att aj nämnda Riks-Stånd jemte Borgare-Ståndet antagas. Stockholm den 8 Maj 1866. < Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj 1866, kl. 6 e. m.
Bet änka uden, ge hvarken b o r d e eller kunde betala Rikets utländska skulder aunorlunda, än Kongl, M a j: t i JN a d e r behagat proponera, under 1111 ä g gning, för ofvanberörde (i:te punct afdon Kådiga propositionen, att emedan de deruti o m f ö r m ä 11 e f o r d r i u g s - a nspråk och förluster till beskaffenheten och beloppet icke voro utredde och bestämde, Riksens Ständer an sago lämpligast, att med frågan om denna ersättning flage ansta till Riksens Ständers nästa sammankomst, hvar för in nan fordring ar ne och förlus ter ne, genom Kongl. M a j; t s Nå di g a föranst a 1- tande kunde hinna utredas, granskas och bestämmas. Både vid i8i5 och 1818 årens Riksdagar, har inom Borgare-Ståndet, till hvilket den största delen af de genom desse förluster lidande och nÖdstälde Medborgare höra, denna ersättningsfråga blifvit fullföljd, men då den nu anbefalde utredningen icke funnits fullbordad, har någon ersättning icke kunnat bestämmas, Borgare-Ståndet afgaf derföre vid sistnämnde Riksdag, för att söka undanrödja detta hinder, en underdånig Ansökning, genom dess Taleman, om ■verkställigheten af den för desse ersätt»ings-anspruk nödvändig ansedde utred-. g t a t s-U ts k o t te ts Beta akan den. ningen och i följd deraf hafva de Committerade blifvit tillförordnade, sorn noggrannt skärskådat förhålla adema och ined strängaste tillämpning af de grunder, hvilka innefattas uti G:te puncten af 1812 års af Kongl. Maj:t till Riksens Ständer gjorde och af dem antagne Nådiga Proposition, utredt och pr öfva t, alt af de till ett belopp af 1,642,972 R:dr 24 sk, 6 r, gjorde Ueclamationer 822,821 Kalr 16 sk, 0 r, voro af den beskaffenhet, att ersättning för dem borde ega rum.
Ärender. nas t'ubörliga wärd utan hinder af 2:ne Bon. de Sländets Fu-lmägtiges begagnade Riksdags, manna-rätt. Ut suz-rs. klx ?rotocollo I. U. ^lmgvili. Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den iz September igro. SD. Upplästes ElectorerneS aflenmade Pro. tocoll öfwer det förlidne gärdag hällne wal, hwari. genom till Riksens Ständers Justitiä. Ombuds, man blifwit ä nyo utsedd Förste ExpeditionsSecreterare och Commendeuren med Stora Korset af Kongl. W.»sa Orden, Friherre Lars August Mannerheim, och till Suppleant Lag. mannen Johan Henric Peterson, och skulle Expeditions Utskottet aOtsä anmodas att weder, börligt Förordnande uppsätta. Uk suprs. klx ?rvtocollo 6sbnei Öämsno. Utdrag af Protocdllet, hållet hos Bonde. Ståndet wid Urtima Riksdagen i Arebro den iz September igro. S. D. dlfstcg Bonde. Ständet den af Stats. Utskottet tillstyrkte förklaring af Riksens Stän. ! ders wid sista Riksdag fattade beslut, i a/seen. de pä frägan om Arrendet af Eldgarns Ö, sä att Arrendatorn mäste antingen in natura lef. werera parmar hö, eller dem lösa efter ärliga Markegängen. supr». Lx ?r<»roc^IIc» Lsbrlsl Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den iz September isio. S. D. rOestöt Bonde-Ständer, ^tt Riksdags, mannen Peter Oxelberg frän Orebro Län för ii - 503 Den 14 September. Utdrag ur Protokollet, hällit pä E)rebro Slott inför Hans Maj.t Konungen uti Stats-Rädet, den 14 Sept. 1310. Närwarande:
Utstötts - Afdelningen strider til ändteligt flut uti det til desi handläggning öfwerlemnade amne at förestå en ny och förbättrad Gästgifware-Ordning, torde det tillätas oss, at fa erinra nägra omständigheter , såsom tillagg til hwad wi förut, pä sätt krotooollerna utwifa, munteligen anmärkt. At sä ival Hälloch kekerve-stjutsningen är i allmänhet för dem, som nu fä den »vidkännas, en högst beswärlig och tryckande tyngd, lärer icke kunna motsägas. Pä utrikes orter ar stjutsinrättningen derföre ställd pä en helt annan fot, än hos ost. Genom de posteller forwagnar, som der finnas, komma resande pä bestämda tider fort, utan at Allmänheten tryckes: och det är, efter wär tanka, vtwifwelaktigt, at en lika beskaffad Posteller Forwagns-stjutsning skulle pä mänga trakter i Swerige kunna inrättas och aga beständ, ätmindstone Ler, hwarest en jämn rörelse med Resandes fredande inträffar. Wär önskan är alitsa, at Vederbörande Herrar Landshöfdingar öfwer hela Riket Höra Länens Jnwänare, om icke en stik inrättning, förmedelst någon widtagande entrepreuaäe, lämpad ester hwarje orts särskillda beskaffenhet, fastställas mätte; h.varöfwcr Landshöfdingarnes Betänkande borde astemnas: och det kan icke stä felt, at ju icke flerastädes sädant kan ste. Emedlertid hindrar berörda Förslag ingalunda Utskottet, at genast wara omtänkt pä medel, hwarigcuom de Sejinsstyldiges börda defiförinnan warder lättad och underhjelpt; sädant instämmer jämwä! synbarligen med Kongl. Majtts uci läropsL' tipneu utträde Nädiga afsigt. Detta ändamål befordras säkrast, om irenne omständigheter bewilljas: Den första, at stjutslegan förhöjes til 16 skill, milen för hwarje häst.
Begagnandet af den till femte klassens redskap hänförda s. k. dubbla pistoriska apparaten, vid ångbräijning likaledes till afverkningsförmågan väsendtligast beroende af större eller mindre ångtryck, har, till följd af den vid klassifikationen densamma åsätta orimligt höga skatt, blifvit, såsom bär ofvan synes, efter hand helt och hållet öfvergifvet. Genom användandet af sådan redskap skulle dock en stor, på samma gång moralisk och statsekonomisk, fördel kunna uppstå, enär derigenom sprit kunde, i stället för bränvin, direkte från mäsken utdragas och sålunda en vara åstadkommas, som, i stället alt inom landet förtäras, blcfve, såsom afsättlig på verldsmarknaden, föremål för export. Denna redskap medförer dessutom, vid sitt användande, en betydlig minskning i vedåtgången, jemte det den, genom sin större förmåga, än annan redskap, att från mäsken utlaga spritämnet, besparar säd och lemnar en mera spritfri och följaktligen för ladugården mera sund drank. Då härtill kommer, att, ifall förslaget att i enda klass sammanföra och beskatta all bränvinsbrännings-redskap, som drifves med ånga, varder antaget, icke någon derigenom behöfver tvingas till förändring i sin redskaps konstruktion, samt att de förändringar från tredje till fjerde klass, medelst tillsättande af mäskvärmare, hvilka bränvinsbrännare då icke skola underlåta att sjelfmant sig tillegna, vid inträdande efter hand af en på mera rationella grunder hvilande bränvinsbränning, sedan de här ofvan anförda binder derför ej längre möta, icke komma att medföra betydlig kostnad, hafva Utskotten ej tvekat att understödja ifrågavarande, af flera ledamöter inom Riks-stånden vid återremissen förordade, förslag, och tillstyrka alltså Utskotten, att all bränvinsbränning med ånga sammanföres och beskattas uti en enda och gemensam klass, med deri för all redskap gemensamma föreskrifter.
En Kaptmererarq, Tvä Casseurer, Två Bokhållare, Tre Cotitoirs-Skrifvara , T vi Ca^sa-Skrifvare. Vakt-Betjente. En Vaktmästare, Tio Kammar-Drängay, Två Hus-Drängar, pfvannämnde Embetsoch Tjenstemän' samt Vakt-Betjente aflcinas för innevarande år l8is »efter gamla Stattin; men från och metl Hästkamlien 4 Augusti lommande ar 1816 efter den vid denna Riksdag fastställda Stat, hvilken icke får ökas eller öfverskridas; utan bör fast mera tillses,' att, i den mån göromålen inom Riksgälds-Conloiret skulle mindskas, umbärliga tjenster och Befattningar så väl vid Credit-Sedel-Verket , som vid andra Departementer, varda indragne. I afseende på Befattningarna vid CreditSedel-Verket och Exspectantef, hvilka njuta .Löner vid Riksgälds-Contoiret, kommer 1810 års Reglemente, att tjena till efterrättelse. 3- §• Hvad som erfordras till reparationerJ inköp af Inventarier, ved, skrif-materialier m. m. , må efter behof, emot ordentlig redo ; anordna s cch utbetalas. — De Arivoden, som Verkets Embets och Tjenstemän nu bestås för smärre Credit-Sedlars underskrifvande, numererande och daterande samt granskning och anrrullering af förslitna dylika Sedlar, komma att utgå, på sätt hittils varit fastställdt — Till belöning för extra arbeten och till uppmuntran för Extra Ordinarier, livilke visa synnerlig flit och skicklighet, må Fullmägtige, efter hvad hittills varit vanligt, mot redo, disponera till och med Femhundrade (500) R.-d Banco; dock får utaf denna summa något icke utbalanceras, utan bör hvad för äret icke kommer att utgifvas, blifva en besparing för Verket.
Efter att hafva visat, hvad en verksam industri uträttar, frågar jag Eder, mine Herrar! böra vi ej söka alt gå i samma fotspår, för att, så fort sig göra låter, och relatift till vår belägenhet, bereda oss ett bättre tillstånd; böra vi draga i betänkande, alt göra några små uppoffringar, när vi jemföra dem med de stora resultater* Den 4 December e. m, som äro att hämta derigenom, att nya källor öppnas till allmän välmåga, hvarigenom, säger jag, kanske i en icke aflägsen framtid ett af de kraftigaste medel beredes oss att försvara vår sjelfständighet. Sverige har, enligt min öfvertygelse, temligen stora ressourcer inom sitt territorium; de behöfva endast framkallas, genom en activ industri, för att taga ett mera tillfredsställande utseende. Jag föreställer mig, att ett af de verksammaste medel till ernående af detta mål vore, att låta de lägre folkelasserne komma i åtnjutande af de applicativa vetenskaperna, genom inrättandet af Industri-skolor. Oberäknad den vinst, som tillskyndades derigenom alla näringsgrenar, skulle en annan, kanske icke mindre väsendtlig fördel vinnas, nemligen: alt en mängd ynglingar, som i närvarande sakernas skick intränga i Trivial-skolorne, för att sedan endast öka antalet af tjenstsökande, hvaraf icke sällan händer, all en stor del af dessa blifva parasiter på Stalsfrukten, skulle deremot, om Industri-skolor funnos, troligen föredraga att ingå i dessa, då de, i stället för att, som nu sker, medverka till allmänna välmågans undergräfvande, tvärtom blefvo de kraftigaste häfslänger lill Landets förkofran och välmåga. Detta system har dessutom för afsigt, att bilda den interessanta medel-classen, som i alla civiliserade Stater utgör grundstyrkan för dess bestånd. 33a Den 4 December e. m. Elnira jag* här uppstått som e» varm förfäktare af de practiska vetenskaperne, är ingalunda min mening, att den moraliska delen af uppfostran skall åsidosättas.
■ 159 jnarskalks-Soiréerne kosta, ansett de öfrige Talmannen till godtgörande af deras representations-kostnad böra erhålla en från Riksdagens början beräknad månadtlig summa aF 600 R:dr Banco hvardera, likväl med förbehåll, att någon kostnad derutöfver, och sedan nödige utgifter för Ståndsklubbarne, jemte hushyra för de af Bonde-Ståndets Talman och Secreterare begagnade rum, blifvit besörjde, icke må af Riksdags utgifts-medlen ersättas. Med anmälan af detta beslut, få Riksens Ständer hos EK. M. nn i underdånighet anhålla, att vederbörande ina derom , till sin rättelse, i Nåder förständigad varda. -Riksens Ständer framhärda etc. N:o 52.' lippi, ö, godkänd hos Ridd. b. Ad. d-23 Maji ig 23. Preste-Sfåndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 2 3 Bonde-Ståndet d. —1- Riksens Ständers Underdåniga Skrifvelse, angående aflöning för Riks-Ståndens och de ras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbet.jenin g, S. A. K. lifter pröfning af uppgifne grundet till vedergällning för de, vid innevarande Ri ksdag , hos Bihang till Riks-St, Prat, loi.tc Sami, lSaä’ 9 ijo Underdånigt Skrifvelser. sam (el i ge Riks-Stlnden och nedannämnde Utskott antagne Secreterare och Cantzli-betjente,' samt Vaktmästare, hafva Riksens Ständer beslutit, att, i likhet med hvad vid sistförflutne
På sätt jag förut nämnt, anhåller jag att B. o. Ad., rffed afslag å Utsk:ts Betänk., måtte bifalla Kyrkoherden Ternströms i ämnet väckta motion. Hr von Schéele, Frans Adolf: Jag anser mig böra till alla delar instämma med den siste värde talaren uti de af honom uttalade åsigter om olämpligheten utaf att afslä Kyrkoherden Ternströms i ämnet väckta motion. Utsk:t har yttrat, att om, såsom nödvändigt vilkor för sökande till musikläraretjenster vid de lägre läroverken, blefve påbjudet att förete betyg om aflagd examen inför Musikaliska Akademien, skulle otvifvelaktig!, af brist på sökande, många af dessa platser komma att blifva obesatta samt tonkonstens förfall således såsom en följd häraf vara att befara. Jag tror deremot att tonkonsten snarast och säkrast förfaller, om man får dåliga lärare till denna undervisning. Kyrkomusiken kan hufvudsakligen indelas i 2:ne klasser. Den ena, som rör psalmsången, för hvilken meddelas undervisning i koralmusiken. Denna kan meddelas af personer, hvilka icke bthöfva vara examinerade af Musikaliska Akademien. Den andra utgöres af instrumentalmusiken. Jag tror det vara vida bättre att ingen sådan undervisning meddelas, än att den gifves af personer, som sakna kunskaper och förmåga att häruti undervisa. Om t. o. m. denna instrumentalmusik skulle en tid bortåt rent af ligga nere, anser jag sådant skulle IS t Hen !/ 3 u n i e. m. vara långt lyckligare, lin följderna af en förvänd undervisning i denna konst. Här iir endast för kompetens till lärareplatserna i musik vid de lägre elementarläroverken föreslaget, att de sökande skulle hafva betyg från Musikaliska Akademien. Utsk:t har anfört, att detta skulle föranleda en inskränkning »i kommunernas beslutanderätt »i ett dem så enskildt rör-.de ämne»; men, Mine Hrr, en sådan inskränkning eger ju rum i afside ä många andra befattningar, hvilka kommunerna ega att tillsätta; och för att kunna bekläda sådana befattningar, måste dock de sökande hafva tagit examen inför någon auktoritet. Jag vill, som exempel härå, nämna barnmorskor.
Marianne blifvit med ens, och som vid hvarje lämpligt tillfälle tryckte hennes händer, lade hufvudet sentimentalt på sidan, såg på henne med en tårig blick och yttrade ett långt utdraget »hu-u-u-um» i en tremulerande klar falsett. »Alldeles likt ett spädt lam», anmärkte Haqvin, Den goda damen hade icke den ringaste aning om de högtider af löje hon beredde Walter, både med detta och ännu mer när han lyckades uppsnappa några ord ur hennes samtal med fru Björk. Hon rörde sig uteslutande i högre sferer, förmodligen såsom det enda lämpliga för hennes »stånd». En dag då Haqvin kom in i salongen, fann han Walter stående der fastnaglad, tydligen på lur. Han hade en tidning i handen att rädda sig med, men gjorde de ifrigaste tecken åt Haqvin att vara tyst. Denne – som ingalunda var böjd att försaka, när det var någon lustighet på färde – smög fram till brodern, och från ett af de inre rummen kunde de tydligt höra friherrinnans röst. »Det är riktigt rörande att se Marianne, snöhvit oskyldig, som hon är. Ja, fru Björk, det visar hvad en omsorgsfull uppfostran kan åstadkomma, till och med i våra tider. Jag tror mig kunna säga att – så fästmö hon är – tänker hon på ingenting. Ett riktigt dufvosinne! – Hvad jag blir upprörd när jag hör dessa nya idéer, om att unga flickor skola veta allt möjligt, – läsa anatomi och allt hvad tänkas kan. Hvilken råhet i tidsandan! – Det vore just smakligt med så väl bevandrade ungmör!» »Smakligt? – Nej pys, vår friherrinna är verkligen så omedvetet cynisk, att jag måste förbehålla mig att du inte hör på henne vidare. Det kunde skada ditt dufvosinne.» – Walter tog brodern om hufvudet med låtsad beskyddaremin. Haqvin höll på att falla, när han skulle vrida sig lös, fnissade till och röjde dem båda. För Börje var denna tid och den ofta återkommande samvaron med Mariannes familj att förlikna vid ett slags skärseld. Men hans ständiga tröstegrunder voro antingen: »det är ändå själsodlande», eller också: »när vi bli gifta, skall det jemna sig».