Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 320, angående dispositionen af de, vid Riksdagens slut, öfverblifvande exemplar af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. Bifölls. Tn:o 322, i anledning af väckt motion om ersättning för åren 1839 och 1840 till de dagsverks-skyldige under Mariseholms och Cathrinaebergs Landshöfdinge-boställen. Bifölls. och N:o 323, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 254. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 314, i anledning af anmärkningarne vid Utskottets Betänkande N:o 150, angående vilkoren för det till staden Wenersborgs återuppbyggande beviljade lån. Med ogillande af Stats-Utskottets Betänkande ]N:o 150, och Utlåtande N:o 314, beslöt Ståndet, att Wenersborgs stads vid detta års slut varande skuld till staten må betalas med 6 procent å det primitiva capitalet årligen, af hvilka 6 procent 4 procent utgöra ränta och återstoden afräknas på capitalet, och blefvo Med-Stånden vänligen inbjudna att i detta beslut med Borgare-Ståndet sig förena. S. D. Ånyo föredrogos nedannämnde Constitulions-Utskoltets memorial: N:o Prot. TJulr. d. 26 Sept. 1840. 649 IV.o 42, 1 öiande Stats-Xjtskottets anledning till anmärkning, i frå^a om den Jemtland åren 1832 och 1833 meddelade undsättning af spanmål.° Godkändes. och IN:o 43, med tvänne förslag till ändring i 9 §. Regerings-Formen. Dessa tvänne förslag antogos till grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag.
År 1749 kom stiftelsen åter på tal och föreslogs då, att ett mindre antal fröknar skulle emottagas och beredas husrum, möbler, ved, lysé, kost och betjäning, men äfven detta förslag gick o m intet af penningeskäl. Något af de följande åren föreslogs upprättandet af en liknande stiftelse å Fredrikshof i Stockholm, sedermera kasern åt Svea garde och nu inrymmande tills vidare Norrlands trängbataljon, eller också å Karlberg; äfven dessa förslag förföllo. Riksrådet grefve K. Fr. Scheffer inköpte 1784 och upplät ett hus i Norrköping till bostad åt en obemedlad friherrinna och 6 fröknar, som därstädes skulle afgiftsfritt bo och åtnjuta underhåll och där ytterligare 6 fröknar emot en ringa afgift kunde erhålla samma förmåner, men 1790 upphörde denna anstalt, och beslöts då att af af kastningen på den » grefliga Schefferska stiftningen » skulle utdelas ett årligt pensionsbelopp till ett visst antal. (Denna fond uppgår nu till 48,852 kr. och utdelas 14 pensioner å 150 kr.) Af de tillgångar Vadstena stiftskassa samlat utdelades redan 1748 några pensioner, som sedan allt som tillgångarna medels donationer växt ut och förökats kommit flere och flere till godo — och är detta betydelsen af det så kallade Vadstena adliga jungfrustift. Den högsta eller » högre pensionen », som den kallas, är 100 kr. och den lägre 50 kr. pr år. Den som en gång erhållit pension därifrån får den förnyad hvarje år så länge hon lefver ogift, eller till sin död. Icke alla fröknar som äro inskrifna kunna dock komma i åtnjutande af pension, därtill räcka ej räntorna af donationerna. Här som ofta i lifvet beror det på turen vid inskrifningen och den bestämmes här genom lottning. Inskrifningsafgift erlägges med för en fröken under 6 år 75 kr. mellan 6 och 12 år 125 kr. och öfver tolf år 150 kr. För närvarande finnas enligt 1896 års adelskalender 839 stiftsjungfrur, hvaraf de äldsta hunnit passera 90-talet och de yngsta knappast uppnått två solhvarf.
Käringen gick omkring och laddade sig. Oföret på golfvet och den tömda mjölkonten blef krutladdningen, ullsaxen vardt pappskifvan framför krutet, sexkannsgrytan blef järnskrot och finbultade tegelstenar, kamsknytet bakom la’ blef såpa i kanonmynningen, men fars illa flidda lillbila blef kruttråden och ungarnes skvaller tändstickan. Det började med en sakta fräsning, som sökte sig ut, där tandlösheten gjort öppningar i tandraden. Det skorrade, hvisslade och tjöt i hela det gamla magra skrofvet. Hon rättade ut sig och drog sig tillsammans, förbarmade sig och kved, dansade ned på en stol, for handlös ut på golfvet, där hon snurrade omkring som en förgiftad fluga. Håret ringlade som ormar af stry; hennes ögon brunno som mareld i aska; fradga stod som lödder af såpa, som vispad grädde i munnens skälfvande gipor; det kluckade och pumpsög då hon flämtade. En skur af skällsord och infamier tumlade fram öfver hennes tunna läppar, trillade, hoppade, trängdes, gjorde kullerbyttor öfver hvarandra, snurrade i luften som dampartiklar och inpyrde den lilla stugan med sitt gift. Gubben satt yrvaken i sängen och lät bli att knysta. Öfver hufvud taget knystade ingen i hela stugan. Så slog hon som en hök ned på Jonke och när denne efter fem minuter kom upp ur underjordens fasor såg han henne dimpa ned på stoppbänken kippande efter andan. Lille Jonas Lundmark blef med åren en stor och jäf karl, men aldrig glömde han den gången när han skulle koka kams. Kungen i Jorm. VI träffade honom i Gäddede under Mikaelihälgen. Jormsfolket sade, att det var »kungen», som skulle afgöra, om vi två resenärer kunde få följa med kyrkbåtarna till Jorm, en half dags rodd eller mera. Bland allt kyrkfolk, som kom och gick efter landsvägen i Gäddede, fanns ingen, som såg ut som en kung.
It ni ngens behäl|na till - I Stats-Utskottets B etan kand en. 3 87 gångar a f s ä 11 a s t i 1J underst ö d för ofvan nämnde Län, saint till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition öfverlemna:;, för att, efter Länens f 0 1 k m ängd och olika Sädes-producliou, på lämpligaste -sätt - fördölas. anti lige n till Inrättning af D i s t r i c teller S o c k e n-M aga z i 11 e r, i fall vissa orter dero in skulle göra un d e rd å 11 i g an 111 alan, och de pröfva des nvttige och ledande till det stora ändamålet, e 11 e r o c k på a n n a t s ä 11 användas, såsom en grundlag gn i n g fö r U11 ds ä 1111 i ngs-a 11 s ta 1 terne. Jag har dervid likväl icke bestridt, att dessa Inrättningar förtjena uppmuntran; men jag har ansett denna uppmuntran på det mest ändamålsenliga sätt vinnas, om Kongl. Majit, efter deras anmälan, som de samma önska, pröfyar fö 1 ekommande omständigheter och locala förhållanden, samt derefter meddelar sitt Nådiga Förordnande, både om det Spannemåls qvantum, som dertill må anslås, och örn de föreskrifter, hvilka böra iakttagas, för all åstadkomma en i framtiden varaktig uudsättnings-anstalt. Af den erfarenhet jag vunnit under en längre tids tjenstgöring vid Läns-Slyrelsen i Stora Kopparbergs Län, anser jag District-, eiler Sockne-Magazins inrättande under Municipial-Styrel - 3SS Stats-U t skottets Betänka nden. ser, icke af den nytta oell varaktighet, att jag med min röst skulle vilja antaga dem såsom en tillräcklig nödanslalt för en Landsort, hvilken alltid befinner sig i Spannemåls-behof» och sorn icke , sällan genom inträffande missväxt finner detta behof fruklansvärdt förstoradt.
Stockholm den 16 Julii Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående ersättning till Innevånarne i Hertigdömena Schleswig och Holstein för gjorde Leveranser, m. rn. till Svenska Arméen efter freden i Kiel. K ongl. Majit har, till Riksens Ständers Statsutskott, allätit följande Nådiga Skrifvelse, daterad den 18 sisth Mars. Uti den i5 Artikeln af den år i8i4> den 14 Januarii i Kiel afslutade Fredstractat är stadgadt, att från dess undertecknande alla Contributioner, penningebetalningar, requisitioner och ieveraneer af hvad beskaffenhet de vara måtte, genast skulle upphöra, och hvad som blifvit fordradt före denna i8a3. Ankom den 22 Julii 1S23. Betänkanden. riD tidpunkt icke mera uppbäras, hvarförutan 4 Momentet af samma '§. innehåller, att de Svenska Trouppér, som qvarblefvo i Hollstein till dess slutliga utrymmande, skulle ■ med reda penningar under denna tid betala sitt underhåll, enligt en särskild öfverenskommelse, som i detta ändamål borde afslutas med de Danska auctoriteterna, hvilka likväl icke kunde vägra, att lemna troupperne allt bistånd och understöd och att förse deras behof. Med anledning på en gång och i stöd häraf, hafva Innebyggarne i Hertigdömena Schleswig oell Holstein, jemte uppgift å sådane leverancer till Svenska Armeen, som efter undertecknandet af nyssnämnda Fredstractat skola blifvit gjorda, men icke betalda, hos Kongl. Danska Regeringen anmält de fordringsanspråk, som de derför ansett sig ega.
»Nej, min bästa vän!» svarade pastorn och styrde under tiden kosan åt venster, medan frun drog mig åt högra sidan, der gästkammaren var belägen, – »nej, det är ogörligt, och dessutom tror jag att man möjligtvis skulle kunna elda i den gamla sängkammaren; men, i gästkammaren åter, vet du så väl som jag, att kakelugnen är alldeles nedramlad.» Detta var ett argument, icke godt att disputera i denna kalla årstid, och pastorn förekom mig dessutom, ty jag hade just föresatt mig att, kosta hvad det ville, bebo denna fruktansvärda »gamla sängkammare», emedan jag hade en otrolig håg att brottas med alla dessa andar, som man der förmodade; eller, allvarligare taladt – en stor åtrå att visa alla dessa menniskor, och min gamle lärare särdeles, mitt mannamod och min kallblodighet, båda delarne stödjande sig på det inrotade begreppet jag dittills haft, att andar aldrig gifva sig tillkänna för våra yttre sinnen, funnes de ock.» Det var någonting i öfverstens ton, när han utsade detta ordet »dittills», som kom alla fruntimren att rysa och maka sig närmare sina grannar. Hvad herrarne dervid kände, veta vi icke så noga, ty de kokettera då aldrig med sin terreur panique, funnes den än. »När vi inkommo i den så allmänt förhatade »gamla sängkammaren», fortfor berättaren, »så blef jag helt förvånad, ty jag hade trott att detta rum skulle vara ett non plus ultra af elände och délabrement, men i det stället var det ett temligen hyggligt rum, der pastorns och pastorskans öfverflödiga möbler voro ordentligt uppstädade, och när nu den, af pigorna redan i förhand bäddade, sängen tillkom, fick rummet något verkligt trefligt. Jag utbrast genast i loford öfver min tillkommande bostad, och i en viss förundran öfver att detta rum kunde vara så illa ansedt. Frun släppte icke min arm, men pastorn sade skrattande:
Till denna pä sednare tiller sä betydliga progression af brott linnas en myckenhet, sä i ögonen fallande, omständigheter föranleda; i främsta rummet bristande religiositet i allmänhet, jemte; en vanvårdad uppfostran, lättja, dryckenskap och lättsinne, saknad arbetsförtjenst, stal-lorparcoch, om jag sä får benämna del, baekstugusitlare-syslcmet, följderna af mindre ändamålsenliga lösdrifverioch hemmansklyfnings-förfallniugar, corrections-inrättningarnes och — mera, än man föreställer sig det — fattigvårdens nuvarande organisation, med de flera uti Hrr Gr. Mörners och Lagergrens, betänkandet vidfogade, reservationer uppräknade orsaker och anledningar till osedlighet och brott. Och icke må man kunna föreställa sig, att fängelser, äfven efter det ifrågavarande systemet, skola kunna ensamt göra tillfyllest i detta hänseende. Det onda mäste söka uppryckas från rolen; och detta kan icke åstadkommas, med mindre än att en religiösare anda sprides, samt nödvändigheten af en mera vårdad barnanppfostrau inses och varder iakttagen inom alla samhällsclasser. Räddningsanslalter för redan vilseförda barn hafva af mig, såsom, enligt min förmening, bland de verksammaste medlen att förekomna brott, blifvit förordade. Motioner om anslag för dylika ändamål hafva vid iunevarade riksmöte blifvit begärda, men afslagna; emedan man belvillat nyttan af dessa inrättningar. Mätte nu icke de föreslagna förbättringarna, i afseende pä en ändamålsenligare fångbehandling, finna samma motgång! Dock, icke kunna de lyckliga resullater man åsyftar lillvägabringas endast genom fängelsernas förbättrade organisation, såsom jag ofvanföre haft äran nämna. Mycket annat mäste i förening dermed samverka; och främmande länder och deras erfarenhet torde äfven i detta hänseende kunna åberopas samt, om möjligt är, söka alt efterföljas. 120 Den 20 A pi il f. m.
I förening med detta beslut och de för öfrigt i afseende på Bankens rörelse och ber 4 Bane o - Cl/slottets Memorial N:o a 3 5 T fattning, of Rikets Sländer vidtagne stadganden, liar Depositions Banken, som i dess hittills varande skick för öfrigt kommer att fortfara, fåll en ny utsträckning i och genom förbindelsen att, under mellanliden, intilldess allmän Silfvervexling, efter myntbestämningsgrunden, begynner, emottaga för utgifvando Banco-Sedlar, efter samma beräkningsgrund , myntadt eller omyntadt Guld eller Silfver, samt derå utlärda Depositions-Attest, hvarmedelst innehafvaren berättigas att det insatta Guldet eller Silfret helt eller i mindre Summor, för motsvarande Sedlar åter uttaga. Vexel-Banken, hvars åtgärder i senare tider varit hufvudsakligen begränsade ijiom tillverkningen och ulbytet af löpande Sedlar, Isar, jemte vissa, i den delen beslutade förändringar, ånyo blifvit egnad at dess ursprungliga bestämmelse, att sådana utgifne sedlar, i stadgad ordning, vid anfordran, med klingande mynt inlösa. Lane-B anken, sorn under en följd af år haft till grund för sina biträden åt Jordbruk och Näringar, ej egna eller upplånade Fonder, utan blott en i "Vexel-Banken tillåten obegränsad Accept a£ dess Invisningar på Transport-Sedel-räkningen, har blifvit i och genom den beslutade Handels-Diseonten, så vida återförd till dess fordna egenskap, att upplåning af de frugtlöst liggande Capitalen, för att dermed biträda da Lånbehöfyande, åter blifvit beredd^ Eanco-Uistatlets Memorial N:o 135.
Hon reste sig häftigt, sprang åter in i lusthuset och tillslöt dörren. Då hon en timma senare kom hem, var hon hvit som döden och synbart kall som den. Men dess frid lästes ändå icke på hennes ansigte. ”Hur i guds namn är det, barn – har du blifvit sjuk?” frågade modern, då hon inträdde. ”Nej, jag är ju aldrig sjuk, men jag fryser ... Har någon sökt mig?” ”Nej, icke just dig, men en gammal bekant, Olle Mårtensson från Grafverna, har varit här med väfskedarne, som gubben gjort åt mig, och han berättade den sorgposten att kapellpredikanten i Grafverna, som du vet legat sjuk hela månaden, just i natt blef förlossad från sitt elände, fastän jag nog tror att många komma att sakna honom både som god prest och god menniska för det stackars fiskarfolket på öarna och holmarna.” ”Kors, kapellet blir då ledigt att sökas!” svarade Konkordia, ur stånd att i denna stund känna det minsta för någon annan än sig sjelf. ”Vestangården” – så flögo tankarne fram och åter – ”förlorar snart för alltid sin herre ... och ogerna sedd af honom, skulle någon, som bodde i Berffendalen, icke särdeles ofta kunna komma den långa milen till Byborg ... allt närmare umgänge blefve som dödt.” ”Ja, visst blir det ledigt!” svarade fru Jetta. ”Hvarföre tänkte du straxt på det?” ”För alls ingenting, moder ...” Men åter skenade tanken in i framtiden ... ”Ingen i alla tre socknarne är af herr Tönne så värderad i umgänget som magister Sune, den unge gudsmannen. Grafverne, ehuru en öcken mot den sköna Berffendalen, ligger dock blott en half mil från Byborg, och en af pastoratets prestfruar måtte väl ...” Ändtligen full af blygsel öfver dessa irrande verldsliga uträkningar så nära ett knappt kallnadt stoft, afbröt hon allt tal med modern och tvang sig att i sina papper inne i den kammare, som helt och hållet erinrade om fadern, finna en hjelpkälla mot alla de olikartade känslor, som ville beherrska henne.
I sammanhang härmed anser jag mig böra anföra följande: Om hemman sklyjn ingen och den deraf uppkommande folkökning. En tilltagande folkmängd förmåddes tidigt att uppsöka och begagna de i skogarne befintlige odlingslägenheter. Landets indelning i hemman tillkom sednare, men innan man hunnit särdeles långt med odlingarne, i synnerhet uti de från första bosättningnrne aflagsne skogar, der ett och annat begngnadt svedjefall, gaf anledning till hemmnnsgränsornés bestämmande. Deraf följde alt Wermlands hemman hlefvo i allmänhet stora och ytterst olika till vidd och förmoner. Boskapsskötseln, Skogsbete och svedning utgjorde ännu länge Wermlänningarnes hushållning. Åsigten alt landet behofde försvarare nära Norrska gränsbandet, föranledde medgifvande att nästan till oändlighet klyfva de sålunda på höft tillkomne hemmanen. Skatteberäkningen i styfver, hvaraf 960 gå på ett helt hemman, företedde en enhet så liten, och så lätt vid arfsskiften och köp använd lill beräkningsgrund, att man kom gränsen för besuttenheten hastigt ganska nära. Ökad folkmängd, mångfalldiga i de vidsträckta hemoch utskogarne, ännu obegagnade odlingslägcnheter, föranledde att man oftast öfverskred denna gräns, Enda correctivet mot missbruken var den medgifna, i enskilla fall begagnade rättigheten att till-lösa sig obesutten mans egendomslolt, ehuru den bestod af en eller flera styfvers skatt, men icke hunnen lill den odling att tre kor, en dragare och 6 får derå kunde födas. Men possessioner af mångfalldiga besuttenheter hafva också bildat sig. Den först odlade merämlels bördigaste jorden, har redan öfvergått till denna sort fördelning, ’der också styfvers-beräkningen försvunnit, och oupphörliga klyfningar, äfvensom sammansättningar af förut klufna delar, verkställes ännu årligen i rigtningen mot Norden och de qvarvarande skogarne, allt efter hvar och ens förmåga eller oförmåga att förkofra sitt välstånd. Kongl. Förordningen af den 19 December 1827, har haft ganska ringa inflytande härpå.
Landtmätare-arfvodel hade dessutom, genom Taxan den 5 Julii 1827, blifvit ansenligen förhöjdt; och Motionairen yrkade derföre återställande af de rättigheter i detta fall, hvilka Kronans jord förut egt, eller ock, att Stats-Verket måtte vidkännas, hvad Skiftes-Stadgan i detta afseende ålägger Indelningshafvare!!. ”Det Lagsamt Allm. Bes v. o Oeb. Utsk. Bet. JV.o 8. 65 ”Det kan i allmänhet icke bestridas* ”att Militiae-Boställens afkastning, serdeles ”i de lägre gradelne, är så ringa, att den, ”såsom aflöning åt Bostallshafvaren, löga ”lärer kunna tåla afdrag; mendet kan icke ”med bestånd af billighet begäras, att Landtmätare, af hvilka de fleste icke hafva serskild lön, skulle sakna allt arfvode för ”förrättningar å Militiae-Boställen. Icke eller ”kan det fordras, att detta arfvode skall ”af Staten bekostas, då en sådan fördel ”icke tillskyndas Civilstatens Boställen. ”Vid detta förhållande och då i betraktande tages, att, enligt 3 § i Kongl. Kungö”relsen den 4 Maj* 1827, Skifteskostnaden ”får på 20 år fördelas och derigenom blif”ver mindre tryckande, samt att enahanda ”fördelning jemväl blifvit tillåten, i afseende på åtskilliga andra utgifter, hvilka ”Boställs-Innehafvaren, efter förut gällande författningar, mäst, utan all ersättnings”rätt af efterträdaren, bekosta; så torde ”skälig anledning till klagan i denna del i ”sjelfva verket icke finnas, hvadan alltså ”Utskotten, som icke anse sig tillkomma, ”att ingå i bedömande af det utaf en Ledamot uppgifna förslag, att Landlmätare”arfvodet för Militiae-Boställen borde af ”Militise-Boställs-Cassan bekostas, vördsamt Bih. till R. St.
Jag får härmed väcka en vördsam motion om pension åt f. d. Tullinspektören vid Klintehamn på Gottland, Hr Henrik Julius Tham, hvilken under tjenstens utöfning ådragit sig en, enl. bilagde betyg af Professorn och Kommendören Huss, obotlig sjukdom. Född år 1805, ingick Hr Tham år 1830 i Statens tjenst och utnämndes till Tullinspektor vid Klintehamn år 1833. Till följd af den derstädes för helsan ansträngande tjenstgöringen vid visitationer å fartyg, särdeles vid strandningstillfälleu under svårare årstider, ådrog han sig en svår gikt, som medfört fullkomlig lamhet i nedre extremiteterna och nästan likaså i de öfre. Sedan alla försök till sjukdomens botande visat sig overksamma, måste Hr Tham år 1851 taga afsked och afbryta sin tjenstemannabana, hvarvid han erhöll en årlig pension af 160 R:dr 32 sk. b:ko. Utan egna tillgångar och urståndsatt till allt verkligt arbete, måste Hr Tham med familj följaktligen råka i svårt ekonomiskt betryck och för framtiden ega ännu mörkare utsigter, om ej R. Högloft. St:r, behjertande den nödställda belägenhet, hvari Pir Tham till följd af sin tjensteutöfning kommit, finna billigt att förunna honom en högre pension än den obetydliga, som honom tilldelats på Tullverkets Stat, 446 Den 2 0 November f. m. Hysande den åsigt, att en person, som i Statens tjenst ådragit sig obotlig skada till helsan, ej af Staten bör lemnäs hjelplös för sina återstående dagar, vågar jag föreslå en årlig pension af 400 R:dr b:ko åt tullinspektören H. Tham. Läkareoch tjenstebetyg bifogas. Remitterades till StatsUtsk. Slutligen uplästes och remitterades till BankoUtsk. en af Hr Ehrenhoff, Gust. Herman, inlemnad så lydande motion: Vördsamt får jag föreslå att: Förre bokhållaren i R. St:rs Bank, N. magnusson, målte få sin pension förhöjd med 200 R:dr b:ko.
Ständers beslut och meddelat de för verkställigheten deraf erforderliga föreskrifter, dels förklarat sig vilja, vid förekommande frågor om anvisning af medel till oförutsedda utgifter, som icke kunde bestridas af de serskilda Hufvudtitlarnes besparingar, taga i betraktande Rikets Ständers framställning om sådana utgifters anordnande under förskottstitel och tillkännagifvande vid påföljande'riksmöte, dels ock öfver åtskillige andra Rikets Ständers framställningar infordrat vederbörandes utlåtanden. För öfrigt har Kongl. Maj:t befallt, att transsumter af denna Rikets Ständers skrifvelse borde jemte protokollsutdrag meddelas vederbörande Stats-departementer för underdånig föredragning. genom Justitie-departementet af hvad Rikets Ständer yttrat rörande Fångvårds-styrelsens förvaltning. genom Landtförsvars-departementet rörande Krigskollegii räkenskaper och vigtberäkningen vid hölefverans till Carlsborgs fästning; genom Sjöförsvars-departemcnlet rörande Amiralitets-krjgsmanskassans räkenskaper; genom — 33 — genom Civil-departementet rörande Landtbruks-akademiens och Ultuna Landtbruks-instituts räkenskaper samt genom Ecclesiastik-departementet rörande Institutets för döfstumma och blinda, älvensom Vexelundervisningens Normalskola.
Men det är ju denna jag mottalar, och hvars riktighet, enligt roip åsigt, återstår att bevisas, »— Samtlige de talare, jag nu besvarar, låta mig hafva utmålat ”grufliga vådor,” Jag vidkännes icke detta eller andra synonyma uttryck, men endast framställandet af olägenheter, hvilkas egenskap att kunna alstra framtida vådor dock ingalunda var främmande för min tanke. Men sådana amplificatjoner pro argumento af mottalares uttryck, äro i den parlementära polemiken så gängse, att, saivo protesten, må deröfver icke klagas. — Gr. Frölich har anmärkt om uttryckens värma, jemförd med talarens ålder. Penna värma, ehvad grad hon når, hörer, när hon icke öfyerskrider de parlementära gränserna, till de purt individuella egenheter, hvilka till ingen parlementarisk granskning horde föranleda. Om oss, män af högre ålder, förmenas värma till och med i fanken, och j dennas uttryck sättas vi sannerligen på en alltför tarflig värmegrad. I hvad angår motiver, fordrar jag respect för mina. Jag jäfvar anda till och med granskning och ransakning. De hafva aldrig förverkat tillit; och jag har aldrig antastat andras. — För depna gång, oell under ali reservation mot proejudicat, vill jag dock, till svar på Gr. Fröliphs antydning angtde ett peactions-åsyfte hos mig, och angtde de vindar jag åkallar, helt uppriktigt upplysa, att jag verkligen och visserligen söker befordra reaction, så länge icke mina åsigter vunnit den majoritet, hvilken jag åtrår så talrik som möjligt, och att flen vind jag önskar, är fördevind åt dessa åsigter, och frisk hramsegels-kifltje. Frih, Cederström, Jacob! Gr, Anckarsvärd har sagt, att jag yttrat, att R. St, hegärt den författning, som 1812 Utfärdades. Jag har blott yttrat, att de hegart en författning i ämnet; den hafva R.