Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
från årgånDessa tolf 20- å 24-sidiga nummer med 24 kolorerade omslagsplanscher ha förut kostat mer än 4 kr., men säljas nu f ö r det oerhördt billiga priset a f Snörlif L a Coquette har blifvit tillökadt med en mängd nya, höga modeller. (Ett parti med fiskben 3 kr.) Ett parti Barnstrumpor utförsäljes under inköpspris i anseende till upphörande med artikeln. Ett parti Damoch Barnförkläden till halfva priser. Ett parti Sidenband med pikåkanter bortslumpas billigt. i r o i x a, postanvisning öre som eller i [1591 IDUNS REDAKTION. 5rZ5Z5r2Sa5H5Z5E5r25aSEEa555H5H555Z5rI5E5rZgE • # Fru Ellen. Möllers Praktiska Hushålls-skola * ~ i Sköfde för unga flickor öppnas den 15 augusti 1 8 9 0. Skolan, afsedd för unga flickor från 16 till omkring 25 års ålder, har till sin uppgift att bilda de unga till praktiskt dugliga husmödrar i egna eller andras hem; undervisning meddelas i alla göromäl, som höra till ett väl ordnadt hushåll, samt i sömnad, väfnad, knyppling och trä- snideri in. m. af därtill skickliga lärarinnor. Kursen, som är ettårig, räknas frän den 15 jan. till den 15 juni och från den 15 aug. till den 15 dec. Prospekt sändes på begäran. Referenser i Göteborg: fru C. Berggren, Vestra Hamngatan.5, fru Peder Wajrn, Föreningsgatan 1 9. I Stockholm: fru Julie Gleerup, Sturegatan 1 7. I Jönköping: fru Sofie Björkman, Rustorp. I Malmö: fru Magnus v. Essen. Anmälningar torde insändas under adress fru Ellen Möller, Kungsportsavenyen 21, Göteborg. Allm. Telef. Eleganta herr SOmmarrOCKar pr. | duss. Stickade HeiTYäStar » i duss. Helylle BaillMtOr, sorterade &gt;. [duss.
Herre Jesses, hva’ ska’ dä bli åf mej å barnkräka, om vi kom’ ifrån torpe’!» skrek hon till, som om det brutit sig fram med våld. »Dä ä ju bara två-hundra som rester. – Ja’ kan nog arbeta – tre-hundra ha han ju sträfva’ åf han råka ju för så svårt i bröste’ – eljes hadde dä ju int’ händt – dä gick så fort – å nu ligg’ han där kall å stel utan att höra våran jämmer – han som va’ så ömsint å mån om. Herre Jesses hva’ ja’ ä olyckli’!» Hon slog förklädet öfver hufvudet och började gråta så våldsamt, att mor måste stödja henne, för att hon skulle kunna hålla sig från golfvet. »Hör på, Jon Karls mor», sade nu gammelfar och lade ifrån sig tidningen. »Rätt ä rätt. Kan I betale hva’ som brister, så ä torpet erat; kan I inte, så ä dä mitt. Dä såldes på så’na vilkor. Karlen eran va en dugande karl, å han ha knoga’ sej fram bätter än ja’ nå’nsin kunde tro. Femtio kronor om åre under tio års ti’. Så va kontraktet. Ve kontraktsbrott eller dödsfall hela summan som restera, på en gång – eller också gick torpe’ tebakars te mej utan afdrag.» »Han va ju stark å frisk – aldri’ kunde han tro, att han skulle råka ut för en tocken bråd-dö’. – Han tänkte, att kunne han bara kralle sej igenom me’ betalninga, så hadde vi ju tak öfver hufvu’ te dö’dar. I kan väl aldri’ vara så hårdsint att köra ut mej å barna nu i svarta hösten – han ha ju betalt ordentligt dä gick så fort ...» Resten hördes inte för tändernas pinsamma klapprande. »Affärd ä affärd», svarade gammelfar. »I får stanne till slute åf vecka, men på månda’n behöf ja’ stuga’ själf.» »Å barnkräka?» »Dä borde I ha tänkt på i förväg!»
För de summor, som å kreditivet lyftas, vare räntan 5 procent; dock så att minsta ränte-afkomst, som Riks-banken för kreditiv påför, till en procent af kreditivets hela belopp, efter år räknadt, bestämmes. h) Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom af Kongl. Majit i nåder faststäldt reglemente. i) Filial-bank lemnad försträckning skall till Riks-banken återbetalas sednast å den dag, den för Filial-banken bestämda oktrojtid tilländagår, med Filial-bank förbehållen rätt att, under sista året af oktroj-tiden, å försträckningen göra afbetalningar. Före oktroj-tidens slut, skall försträckning, i efterföljande fyra fall, till Riks-banken återbetalas, nemligen: l:o derest Filial-bank skulle derförinnan upphöra, i hvilken händelse Filial-banken skall de af Riks-banken försträckta medel återbetala sex månader efter den dag, då Filial-banken med sin utlånings-rörelse upphört; 2:o derest Fullmägtige, i öfverensstämmelse med § US, skulle pröfva Riks-bankens säkerhet sådant fordra, då Filial-bank skall, efter 6 månaders förutgången uppsägning hos dess Direktion, försträckningen återgälda med en femtedel hvar 6:te månad; Filialbanken dock förbehållet att, om Direktionen sådant äskar, kunna dessa inbetalningar återbekomma när Riks-bankens ställning det medgifver; 5:o derest Filial—banks-direkt ion försummar att, inom stadgad tid, fullgöra föreskrifven ränte—liqvid till Riks-banken, då Fullmägtige ega att, om de så för godt finna, försträckningen till större eller mindre del uppsäga lill återbetalning inom ett år, efter det Direktionen derom af Fullmägtige erhållit uppsägning; och ■4:o af den anledning och i den ordning, punkten litt. ro) oroförmäler. Bih. till B. St.
Ofverflytta vi dessa allmänna betraktelser till konstens område och specielt till de svenska konstförhållandena, så skulle öfversättningen lyda ungefär så här: under det konstnärerna (vi anmärka, att vi på det strängaste skilja från denna kategori allt hvad dilettantism heter), till största delen ännu famlande, söka tidens konstideal, grupperar sig den konstintresserade allmänheten under stridig, onyttig diskussion kring » skolor », re * presenterande olika målningssätt, och framkallar genom sin opinion en konstlad utveckling af konsten. Liksom i alla små samhällen antager denna diskussion här i Stockholm formen af ett sqvallerartadt käbbel om obetydligheter, om det eller det målningssättets företräde, hvilket käbbel under senaste tid så florerande endast någon gång afbru * tits, då man här fått se ett och annat arbete, som burit mästerverkets pregel. För att anföra ett exempel, så har Julius Kronberg några gånger kommit med arbeten, inför h vil ka småstridigheterna tystnat, derför att man känt sig stå inför en gedigen konst, hvil-ken talar för sig sjelf. Vid dylika tillfällen har det allmänna intresset koncentrerat sig icke så mycket kring olika riktningar utan kring personligheterna och deras verk. Så har äfven förhållandet varit under de utställningar, som anordnats denna höst i Stockholm. Det är två konstnärer, som samlat kring sina betydelsefulla arbeten nästan hela konstverldens intresse. Och det har varit nyttigt, ty derigenom bör väl för de flesta ha framgått, att inför ett arbete, som är adladt af sant konstvärde, tänker man icke längre på skolor och riktningar och manér m. m., ty man förnimmer, att det fins något absolut i konsten. I Julius Kronbergs skapelser liksom äfven i hans personlighet har, allt sedan han kände sig stå på egen botten som konstnär, utvecklat sig en skarpt markerad individualism och en för snart sagdt intet inflytande åtkomlig sjelfständighet. Derom kan tvistas, huruvida denna hållning i praktiskt hänseende är så mycket att rekommendera, men hvad som är oomtvistligt det är, att denna karakter i konstverken liksom ock i personligheten imponerar. Man kan kanske icke så noga klargöra för sig hmrfor, men man är snart ense med sig sjelfom atl i Kronbergs senaste arbeten ligger något öfverlägset.
70,000: — §ör ben numera fnllborbabe brobpggnaben ofmer Umeå eif 20,000: — » fegellebb öppnanbe från .tiattefura mib Sfie* neru till fjoit ©tora 8ee jamt anläggning af en jernmäg mib -jpåfmerubö bruf, 800,000 9i:br, beraf imber näfta ftatöregleringéperiob 450,000: — » utfträcfning af .flinta båtleb mebelft faitali* fering af ©tångan från fjoit Slengen till 30 3Uföbagg*5Beflut 1863. SHnföpingS buntn, 437,500 9t:br, beraf imber näfta ftatöregteriugSperiob 235,000: Ber befrämjanbe af utbifningar ecb aftappningar af fanfa trafter ecb fjöar till berebanbe af o blingS företag, att utgå niet 50,000 3t:br årligen 150,000: » »attenaftappning utebelft rensning af SlattbS» ån ocb b ef] fibogreitar inom ©toefbolmö ocb llpfala län 137,500: » utlämning af fjön SBefan i VifterS bärab af Sölefinge län 50,000: » utbifning ocb aftagning af fjbarne tjurfen, ytäfioclfjbn, Aurufjön ocb ©tenfjön i Dftra bärab af SöitföptttgS län 42,000: » fänfning af fjöarne ©elgen, Slfjfjött, .jpafra* roifSfjön fanit Sngarpö» ocb ,ftopparpS
a a Nummer-Lotteriet. a » Convoy-Commissariatet. » a Quarantaines-Commissionen i Stockholm. a a Krigs-Collegium, för dess serskildte departementer och underlydande Cassör, a a Directionen öfver allmänna Garnisons-Sjukhuset i Stockholm. a a Förvaltningen af Sjö-jr en derna. (1) 2 från Stor-Amirals-Einbetets 3:dje Afdelning för förvaltningen af anslaget till Strömrensningar och lättade Vattencommunicationer. » Comiterade fdr Invalidliusfonds-Medlens förvaltning. » Kongl. Seraphiiner-Ordens Gillet. t Civil-Statens Pensions-Cassa. » Arméens Pcnsions-Cassa , för Stats-Anslagen till Militaire Enkors och Barns pensionerande. » Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättninsar i Riket. » » Comitén för Salpeter-Årendema. Revisorerne, hvilka granskat icke allenast de för Revisions-åren afslutade Riks-Hufvudböcker, de der utvisa förhållandet emellan af Rikets Ständer uppgjorde Stats-Regleringar oell det verkliga resultatet med inkomster och utgifter, än ock nedan omförmälte Verks och Inrättningars räkenskaper, upptaga det befunne förhållandet serskilt för hvarje Verk. Kongl. Sfats-€ontoret. Förvaltnings-åtgärderne derstädes grunda sig på Kongl. Majrts dit aflåtne Nådiga Bref och de fastställde Riks-Staterne, samt redovisas specielt, genom Verkets Protocoller, Registratur, Special-Stater, MeinorialJaöcker och Kongl Räntekammarens Hufvud-Böcker, med dertill hörande Verifica tioner, hvilka Hufvud-Böcker för begge g ra lisk nings-å r en blifvit i Kongl. Kammar-Rätten reviderade med anmärkningar; och hafva nyssberörde handlingar, jemte hvad ytterligare under Revisionens fortgång till upplysnings vinnande för Revisorerne kunnat erfordras, blifvit al Kongl. Stats-Contoret meddelade.
Såväl förra som sednare gången, då denna fråga i Utsk. förevar, discuterades den med mycken ifver, och en af BorgareSt:s ledamöter gjorde allt sitt till, för att tillintetgöra hela förslaget, Man upplyste då, att det vore af väsendtlig nytta för städerna att få det af Utsk. föreslagna stadgande i bevilln.förordn. infördt, emedan det ofta händt, såväl i Stockholm som andra städer, att mästare afskedat sina arbetare kort före mantalsskrifningen och upp* gifvit ett mindre antal, än de verkligen begagnat, hvarige* Den g Februari f. ra, nom lian undgått ansvaret för en del af sina arbetares kronoutlagor och fått sig sjelf påförd en lägre bevilIn., än hans rörelse rätteligen borde draga. Under tiden hafva arbetarre drifvit ikring utan försvar och utan skyldighet iör mästaren att hålla uppsigt öfver dem, hvilket fdranledt oordningar , derom polisprotm bära bedröfliga vittnesbörd. Den redaction, Utsk. föreslagit, anser jag vara lämpligast; och jag får såsom skäl för dess antagande endast åberopa, hvad Utsk. i sina betanien anfört, hvilket jag ej finner vara vederlagdt af Hr af Billbergh. Hr af Billbergh: I anledn. af den siste talarens yttrande är jag föranlåten att för R. o. Ad. uppläsa den redactionsförändring jag föreslagit, på det R. o. Ad. måtte inhemta, att just den olägenhet, han önskat förekomma, derigenom skulle förekommas. Mitt förslag är så lydande: ”Kan den gesäll eller arbetare, som efter mantalsskrifningen söker tjenst eller arbete, icke styrka, att han för kommande året är behörigen mantalsskrifven, åligge det den, som antager cn sadan gesäll eller arbetare i sin tjenst, att derom göra anmälan till vederbörande mantalsskrifvare och att af arbelsförtjensten innehålla årets kronoutskylder. Försummar husbonde sådan anmälan, vare han pligtig att sjelf utskylderna betala för den gesäll eller arbetare, som sålunda blifvit i tjenst antagen, utan att hafva styrkt sig vara behörigen mantalsskrifyen.”
Ack nej! Hon hade drömt om någonting helt annat. Hon kände ju honom mycket väl, innan de gifte sig, hon visste, att han hade ett obändigt lynne, fast han i grund och botten var en god människa. Han hade lofvat henne att lägga bort sina ungkarlsvanor; men hur hade han väl hållit sitt löfte? Stora klara tårar runno nu öfver hennes kinder, och hon snyftade krampaktigt till emellanåt. Allt var. så tyst och stilla, endast då och då rasslade segelduksjalousierna till och spände ut sig som ballonger, då någon vindfläkt drog i n. — Han hade sofvit tungt och länge, då han plötsligt vaknade af några stora regndroppar, som slogo honom i pannan. Han for hastigt upp och såg på klockan. — Half fem! Och ännu hade man ej väckt honom till middagen. Den förut så klara himlen var betäckt med tjocka, blygrå moln, som pilsnabbt jagade hvarandra öfver trädtopparne. Regndropparne föllo allt tätare, och häftiga väderilar böjde de unga björkarne nära nog till marken. D e t skulle bli oväder, troligtvis åska. Han ropade på sin hustru. Intet svar. Ännu en gång. Intet svar. Men hvart ha då alla människor tagit vägen? Han kastade sig ur hängmattan och skyndade upp på verandan. » Frun och barnen hafva för en god timme sedan farit ut och rott, » upplyste pigan. » Hvad säger d u? U t och rott — i det här vädret! » » Nej, då var det klart och vackert. och. » En bländande blixt och en förskräcklig åskknall afbröto hennes ord. Det hade blåst upp till en häftig storm, och regnet föll i strömmar ooh gjorde långa rännilar i zigzag på den sandade gården. En vansinnig förskräckelse fattade honom. Hon och barnen på sjön i detta väder! Han kastade öfver sig en regnkappa och skyndade tvärs öfver berg och gärdesgårdar ner till den lilla båtbryggan. Mycket riktigt — den lilla hvita båten var borta. Kallsvetten pärlade ner från hans panna. Och hur hård och ovänlig hade han ej varit mot henue i dag på morgonen. Tänk om straffet nu skulle drabba honom! O, nej! Så grym kunde ej försynen vara.
Ingeniören gick upp i storhytten, där han ställde sig så, att han hade g o d utsikt, utan att själf gärna kunna synas. Se henne måste han! Docenten Jung o c h hans fru hade svårt att hålla styr på de båda små gossarne Byman, som nödvändigt ville springa o m b o r d för att hälsa på » m a m m a », o c h när hon slutligen k o m i land, rusade de fram till henne under högljudda glädjerop. Så lade båten ut, o c h hvar o c h en drog sig hem till sitt. De båda systrarna gingo tillsammans upp för höjden, där deras villa var belägen, o c h när de hade hunnit halfvägs, stannade Agnes, lade sin arm o m sj sterns lif o c h tvang henne med mildt våld att vända sig o m. Det var en härlig utsikt däruppe! Sjön låg klar o c h spegelblänk i den stilla sommarkvällen, den nedgående solen kastade sina sista strålar öfver holmarne o c h skä- ren, o c h långt därute syntes Lindö som en liten hvit prick, så svängde den o m en udde o c h försvann. H o n tryckte E m m y tätt intill sig o c h kysste henne; det var liksom o m hon ville framföra en hälsning — en hälsning utan ord. hvilken brgles endast i del fall, att berättelsen kommer till användning. Utom femtiokronorspriset ämna DL förära den prisbelönade författaren originalteckningarna till de illustrationer, hvilka vi skola låta någon framstående artist utföra titt berättelsen, och som komma att representera ett minst lika stort värde som penningpriset. Stockholm den IS april 1806. Hed. af Idun. Den bör alltså behandla ett d ä r v i d från h e n n e s v e d e r s a k a r e s s i d a g j o r t s motiv, som står i. samband med den stora, oss alla så kära högtiden, och, så vidt möjligt, gifoa en innerlig, varm stämning af svensk julglädje och svensk jultre fnad. är ungdom obestridligen vårt lands förnämsta ungdoms3 kr. Ä n n u kunna På hvarje bref bör tecknas: * Till Iduns julskissblad. Bris för helt år täjling », och måste författarens fullständiga namn alla nummer erhållas.
från franskan. Ued 2 kartor. Pris 4 kronor. ' E n berättelse om en afventyrlig resa genoin det inre af Australien, förenad med en enkel romantiserad skildring af en ung hustru, som uppsöker och lyckas rädda sin man efter sexton lirs anstrangnin. gar, detta gifves oss af förf. i lians vanliga, välkända maner. Verne är en af dessa författare, soni man sällan tager riktigt p % allvar; man litar icke obetingadt p % hans uppgifter, liuru trovärdigt de än framställas, men hans sällskap ä r oftast angenämt och han bereder oss inga pinsamma intryck. Hans hjältinna, X r s Branican, liar visserligen stora svhigheter med sina efterspaniiigar, men dessa underlattas eller rättare möjliggöras genoni de millioner hoii helt oriintadt får arfva, hvilka satta henne i stånd att utrusta fartyg och hela expeditioner till resor genom öknen. Ovanligt starka och modiga man lyckas hon ock fc?, till medhjälpare, och när hon sedan %terfinner inm man och samtidigt en son, som ansetts för död, samt nar slutligen en bof, soin gjort henne mycket f ö r f h g, f %r sitt vederbörliga straff, s % iir ju allt väl bestaldt. - Det komiska elementet representeras af en engelsman, som har en vurm att samla gamla hattar, och dennes kinesiske betjent Gin-Glii, men i det hela iir boken icke sk rolig, som flera af Verne ' s förra arbeten; den %r dock underlibliande och väl passande för nngdom af omkring 14 %r. De bada kartorna äro hållna i för liten skala och blifva därför ofullständiga, inen utgöra ett för de flesta läsare säkerligen välkommet bihang, framför allt för dem, som icke hafva större kartverk a t t tillgå. Nya skildriaigm ur vkm BvenSka Skangihghrs 18 enligt flera inoch utländska författares samt egna iakttagelser. För den mognare ungdomen utgifna af F. Hainmcsrgre~z. Bris 1 krona.
Efter uppläsning häraf proponerade Herr Grefwe» och Landt-Marstalkcn: att Ridderstapct och Adeln i de öfriga Standens beslut mätte instämma, hwilket bifölls; och hwarcfter följande Riksens Ständers derom författade Skrifwelse justerahes; Med ben känsla af aktning och tacksamhet, som e» till allmänt nyttiga företag anwänd omtanka alltid förtjcnar, hafwa Riksens Ständer wid denna Riksdag fästat deras uppmärksamhet wid det sällsynta patriotiska bemödande och dcn lyckliga framgäng, hwarmed MedicinäDoctor» LrsnM, i Hufwudstaden stiftat sä wal en Schola för Handtwcrks-Gesäller och Lärlingar, som en särskild underwisnings-anstalt för fattiga Flickor; hwarjemte Riksens Ständer med tillfredsställelse inhämtat, med hwils ken sorgfällighet och drift detze Inrättningar wärdas och befordras tils Ungdomens danande för Samhället och dest odling genom Nytliga kunskaper. I anledning häraf hafwa Riksens Ständer bestutit, att betyga enskildt för Stiftaren Doctor Lr-mM den syns yerliga förbindelse» hwartill han genom medvorglig nit och uppoffring gjort sig af Nationen förtjent; samt tillika gemensamt för honom och öfrige Ledamöter af veste Stif tel» - 76 Den Z April. telsers Directioner förklara sin erkänsla för ben oafbrutit sorgfälliga tillsyn, hwarigenom sä gagnande Inrättningars bestånd och förkofran befrämja? z hwilket genom Allmänna Tidningarne kungöras skulle. Grefwe bksmUtun, utbad sig att fä uppläsa följande, hwilket han önskade mätte fa ätfölja Nemisien af hans yttrande i gär; Enär Kongl. Maj:t äskar en förökad bcwäring tror lag de redan walde Taxeringsman sä i Socknar som Härader böra ensamme biträda Landöhvfdingarne j urwalet af Manstap.
Det första Momentet af nu gällande 2 §. i RiddarhusOrdningen är, hvad dd äldre ätterne angår, icke serdeles utsatt för förtydningar; det innefattar likväl en alldeles onödig mening, nemligen orden "få lanne någon lejner, som jr ån äld/le fonen på mant linien hår flammar-” det der åsyftade stadgande om hufvudmanna-i rättens succession inom hela den äldsta grenen, är först och främst olämpligt, der det Den 5 Junii, 2? nu sfår, i sammanhang med orden ”äldste sonen och efter honom hans äldste son, och så vidare man efter man,” hvilka ord hänvisa ti!l en fortgående kedja af endast de förstfödda inom äldsta grenen. För det andra är det ock onödigt, ty de efterföljande orden ”derefter närmaste ättemän af äldsta qvarlefvande grenen,” kunna med lika lätthet tillämpas till frågan om hufvudmannarättens öfvergång på en sidoutgrening af första hufvudgrenen, som på huru förfaras skall, sedan den 6ednare utgått. Men just i detta bestämmande, att hufvudmannarätten efter första grenens utgång öfvergår på närmqfte ättemän, ligger en stor obestämdhet ty sjelfva begreppet, närmare ättemän, är icke i närvarande Riddarhusordning utveckladt på något ställe mer än i 3idje § der det heter; ”Hufvudmannarätten närmare ättemänEgenskapen att vara närmare eller fjärmare ättemän skulle således vara stadgad att bero på mer eller mindre aflägset hopp att blifva hufvudman, och sjelfva successionen till hufvudmannarätt likväl grundas på, hvilken som voro närmare ättemän eller ej. Att praxis har till fullkomligt afhjelpande häraf redan stadgat sig finner Utskottet ganska väl, och befarar i synnerhet för de äldre ätterna icke någon olika tolkning af den närvarande §;s redaction, men den för alla sådana cirkeldefinitioner oundvikliga egenskapen, att blott genom praxis kunna erhålla betydelse, är sjelf ibland de största fel en Lagredaction kan äga.
Krm ans sa wäi som Rotchällarnes ratt fordrar, alt förhastandet härutinnan warder behörigen upplyst/ enar ersättningen derefter bör lämpas, anser Utstottet nödigt att besigtningar a Capotterne genom Herrar Landshösdingars föranstaltande uti wederbörandeö närwaro förrättas. De hos Wällofl. Borgareoch Hcderwärda Bonde-Standen gjorde anmärkningar sammanstämma deruti, att Capotterre stola i allmänhet icke kostat öfwer ro, 12 s i; Riksd. stycket, i följd hwaraf förments, att det af Utstottet förstagswis beräkna, be pris af 20 Riksd. wore för högt. Utstottet har grundal sitt förslag i denna del pa den upplysning / att för KonglMasts och Kronan räkning anskaffade Capotter icke kunnat erhallas under 19 » 20 Riksd. samt att de för Rote, ringömanstapet förfärdigade stola a wisa orter kostat ännu mera. Och som billigheten fordrar och med Riksens Höglofl. Ständers redan fattade beslut instämmer att Notehallarne undfå ersättning af hwad de efter orternes pris utbetalt, hwilket wid de skeende besigtningarne bör kunna upplysas, men nödigt är att någon grans utstakas hwaröfwcr ersättningen icke får bestiga; sa kan wäl Utstottet icke frångå, att såsom betz förra Betänkande i denna del innehaller, 20 Riksd Banco bör sörestrifwas såsom det högsta hwartill ersättningen för de bäste Capot, terne Den 6 Julik. terne ma utsättas; pa de orter der de bewisligen uppgått till en sadan kostnad och derutöswer; men da Utstottet af anmärkningarne derom nu satt an, ledning till den förmodan, alt priset i de fleste or, terne kan wara wida lägre, torde anslagssumman pa det hela kunna minstas till 96,022 Riksdaler, hwilket Utstottet tillstyrker somt till Riksens Högt. Ständers ompröfwande »vördsammeligen hemställer. Orebro den 4 Julli 1812. Pä ^öglofl.