Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå gjord proposition godkändes den föreslagna redactionsförändringen, hvilken skulle Expeditionsutskott till efterrättelse meddelas, och Memorialet lades för öfrigt till handlingarna. S°4 Per 2o Juli r. m. 'Upplästes ett Memorial fran Constitu* tionsUtskattet af förlidne gärdägj innefattande dess Utlåtande rörande Ilerr Landt* Marskalkens vägran af proposition i Plenum flen 17 dennes d det gjorda yrkandet att ConstitnliorisUtskottet mätte åläggas inkomma med upplysning om orsakerna, hvarföre detsamma vägrat en af sina Ledamöter, att i frågan rörande decharge för StatsRådet, vid Utskottets Memorial bifoga ett särskildt yttrande: innefattande hufvudsakligen^ uppå utförligen angifna skäl, att dä, i fall, der ett Utskott handlar med Riksens Ständers rätt, ets dess medgifvande af ett åläggande af förklaring ä ena sidan, skulle innebära ett medgifvande af ett Ständs omdöme å den andra, hvilket ej skulle vara annat än ett Riksens Ständers domslut öfver Riksens Ständer, och då ett Stånds-beslut till infordrande frän ConstitutionsUtskottet af den nu i fråga ställda förklaring, anses af Utskottet stridan,de emot Grundlagens tydliga lydelse i 106 och toy £. §. RegeringsFormen, der ConstitutionsUtskottet Oph således ingen annan, är bokstafligen förordnad): till profvare af StatsRådetS förhål lande; får Utskottet, i stöd af den rättighet 55 §. Riksdagsordningen detsamma tillägger, vördsamt förklara den yrkade propositionen stridig mot Grundlagarna och Herr LandtMarskalkens vägran dermed öfverensstämmande. ' Dsrt Zo~ Juli. e. M, 905 Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: I förra Plenum har jag yttrat min reservation i anseeende till Ccr..-UtutionsUtskottets vägran, att låta 2:ne des Ledamöters särskilda tankar åtfölja Utskottets Betänkande.
Sedan, enligt vid förra riksdagen fattadt beslut, utbyte skett emellan Landtbruks-akademiens dåvarande hus och tomt här i staden N:o 36 vid MästerSamuelsgatan emot Teknologiska Institutets f. d. hus N:o 43 vid samma gata, med vilkor, att uti den nya byggnad, som kommo å Akademiens gamla tomt att hufvudsakligen för Slöjdskolan i Stockholm uppföras, lokal bereddes Akademien för utställning af landtbruksredskap och modeller m. m., har Kongl. Maj:t, — efter anmälan af Landtbruks-akademien, att den nya expositionslokalen väl vore beräknad att för det med densamma afsedda ändamål blifva för Akademien disponibel under loppet af år 1867, men att för dess användning i uppgifna syfte erfordrades inredning och aptering af densamma, så att expositionsföremålen, med intagande af minsta möjliga rum, kunde lätt och beqvämt öfverskådas samt äfven uti detalj studeras af de besökande, som för dem äro intresserade, — i enlighet med Akademiens derom gjorda hemställan, nu föreslagit, att till inredning af den lokal i slöjdskolans nya hus i Stockholm, som är ämnad att åt Landtbruks-akademien upplåtas för utställning af landtbruksredskap och modeller, måtte anvisas ett extra anslag till belopp af 5,000 R:dr. Hå, enligt hvad Landtbruks-akademien, på sätt af Statsråds-protokollet inhemtas, vidare anfört, Akademien, som fått vidkännas icke obetydliga utgifter för slutliga anordningen af dess år 1864 tillträdda ofvannämnda hus, saknade medel att sjelf bekosta förenämnda utgifter för expositionslokalen, har Utskottet så mycket mindre tvekat att dertill tillstyrka anvisandet af statsmedel, som en i hufvudstaden åvägabragt fullständig och permanent utställning af landtbruksredskap och modeller till 6ådana af nyaste och bästa konstruktion tvifvelsutan bör i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60.
Att hädanefter stämpladt papper och kansligebulir icke skola beräknas för fullmakter pä verklig tjenst, eller bland militären vid befordringar i regementet eller corps, med högre belopp, än som i allmänhet är stadgadt för resolutioner af den myndighet, som tjensten tillsätter. För den händelse åter, att hinder skulle möta för bifall härtill, har jag alternativt velat föreslå, det R. Sl:r, i sådant fall, för deras del mätte öfver nu gällande föreskrifter om charta sigillata oell kansligebiihr till fullmakter meddela den förklaring: Att vid befordran från en tjenst till en annan, och bland militären, vid befordran till högre grad i regemente eller corps, högre charta sigillata och kansligebiilir för fullmakten icke må beräknas, än som motsvarar skillnaden mellan lönen vid den förut innehafda tjenstegraden och lönen vid den till hvilken befordran skett, så vidt afgiften efter denna beräkning icke understiger den för resolutioner frän den myndighet som tjensten lillsätter, i hvilket fall lösen och charta sigillata för fullmakten bör utgå med lika belopp, som för annan resolution. Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles vördsammast. Vid denna motion var bifogadt följande transsumt etc. Transund af K. M:s Nåd. Bref, lill Stats kont. angdie ny aflöningsslat för bemälde Embetsverk d. 1!) Okt. 1850. Vår ynnest etc. Såsom vilkor för den nya löneregleringen hafva Vi för öfrigt, i öfverensstämmelse med de af Oss redan förut fastställde grunder pröfvat skäligt i Nåder stadga: c) att för de fullmakter och consiitutorial, sora af Eder utfärdas, kansli-gebiihr, beräknad efter lönebeloppet, icke vidare bör utgå, utan lösen erläggas i likhet med hvad för resolutioner är bestämdt. Rätteligen transummeradt betygar Ex officio. Bruno Johansson. Remitterades till Bevil!n:sUlsk. Hr Steuch, Mathias, hade inlemna! en sålydande motion: Af K. M:s Nåd. Propos. till Rikets nu församlade Ständer om
Ungefär samtidigt med afhandlingen ” Om det allmänna missnöjet ”, utkom en svensk öfversättning af Max Nordaus ” Konventionellen Lügen der Kulturmenschheit ”, hvilken sistlidet års höst utgafs i första originalupplagan, genast väckte ett ofantligt uppseende och sedan gjort sin rund genom hela den bildade verlden, med begärlighet läst af alla sanningssökande, med fasa betraktad af dem som vilja hellre offra åt lögneq än genom letande efter sanningen störas i sin ro, fördömd således af många, lofprisad af andra. Med bokens svenske öfversättare, hr Erik Thyselius, hvilken till sin förträffligaöfversättning skrifvit ett oförskräckt förord, måste den som uppmärksamt och opartiskt läst detta arbete instämma, att det kan allra kortast karakteriseras som den allra djerfvaste,- d. v. s. med andra ord den mest europeiska, den modernaste bok, som på länge öfverförts till svenska språket, men ock en bland de allmännast intresserande ' och tankeväckande. Om Max Nordaus personliga förhållanden känner jag föga annat än att jag hört, det han skall under någon tid hafva varit Göteborgs Handelstidnings korrespondent samt för öfrigt hvad öfver-sättaren meddelar i förordet och kan således icke veta, om äfven han haft några enskilda orsaker att uppträda som verldsförbättrare. De allmänna torde i hvad fall som helst vara tillräckliga för hvar och ert som något tänker öfver samhällstillståndet. Max Nord au har synbarligen större kunskaper än August Strindberg och kanske derför en mer omfattande blick. Denna är ej blott omfattande, utan äfven genomträngande skarp, * hvilket, i förening med författarens * jag. ville nästan säga öfverdådigt oförskräckta sinnelag, verkar att han obarmhertigt slår ned en mängd gamla fördomar. Qm äfven ett och annat, som icke är fördom, men såsom sådan betraktas af författaren, derigenom på samma gång vräkes tj.ll marken, kan sådant visserligen orsaka en förstämning hos den som önskar att rätt * skall allt och alla vederfaras; men det verkar ingenting mot erkännandet, att författaren på det stora hela otvifvelaktigt ser riktigt och träffar rättvist.
Hvad sjelfva saken angår, så tyckes det vara satt utom allt tvifvel, att de adjungerade ledamöterne gjort sig förtjente af den ersättning de kunna erhålla; men om betänk, bi fal les och de få vänta något på ersättningen, så synes detta icke utgöra mer, lin hvad motionären kan räkna såsom ett billigt straff, för det han icke först vändt sig med sin framställning till Konungen. I alla fall är det väl sedan att förmoda såsom säkert, att om han i sin egenskap af chef för det embetsverk, hvars behof han visat, vänder sig till Regeringen; så blifva väl de första tillgängliga besparingar anvisade till detta behof. I principfrågan förenar jag Dea 5 Maj e. tu. mig med Frih. Tersmeden och tager mig friheten dervid såsom motiv tillägga, att kommer väl den ordningen i gång, att ett verks chef kan hos Ständerna fordra och erhålla löner eller pensioner, så skall det icke heller dröja länge, innan alla verkens chefer skola finna det vara en slags christelig pligt att göra detsamma, hvar och en för alla dem bland bans underlydande, som tjena på expectance. Man vet huru det tillgår med sådana saker, att nemi. cheferne gå till ledamöter af Stånden och Utsktns ledamöter och söka obligera dem på allt sätt att lemna sitt bifall till hvad som begäres, samt att desse ofta af consideration eller personlig aktning visa en eftergifvenhet för sådana särskilda insinuationer, hvartill de ej skulle anse sig förpligtade för Regeringen. Jag yrkar bifall till betänkandet. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Månne icke det förhållande, som utgjort föremål för denna discussion, skulle kunna förtydligas genom en liknelse? Man betalar ej gerna drickspenningar till andra än dem, som på ett tillfredsställande sätt uträttat sina sysslor.
Dagligen ha högtidsklädda människoskaror fyllt de eljes tysta gatorna med sorl och glam, och långa rader af åkdon, från de eleganta, lackerade kupéerna till de enkla höskrindorna, ha rullat f r a m till hotell » zum Löwens » ålderdomliga foto. » STOCKHOLMSVECKAN » Där ^ skar sedan i lördags ett mondänt segelsportlif och den lilla båthamnen, som under vanliga förhållanden endast rymmer några lotskuttrar jämte de stationära sommargästernas mer eller mindre styfva segelbåtar, är nu till trängsel fylld af en hel eskader af ståtliga seglare från hvilkas masttoppar s v a j a svenska, finska, danska och tyska flaggdukar. I lördags kväll hölls i det vackra klubbhuset en välkomstfest för gästerna; på söndagen, under strå- lande, varm sol och gynnad af en präktig sydvästbris, stack eskadern ut till hafs, och det var en praktfull syn, som lifligt senterades äfven af icke seglare, att se denna mängd af bländhvita segel glida bort i rader öfver den mörkblå vattenytan. Nu ha de olika täflmgarna enligt programmet fortgått under veckans alla dagar och det återstår endast morgondagen med prisutdelningen och som slutnummer — hemfärden på aftonen genom Stockholms skärgård, då tusentals marschaller skola flamma utefter stränderna och fyrverkeriernas prakteldar lysa mot den mörka kvällshimlen, medan eskadern, smyckad af kulörta lyktor och beledsagad af en mängd ångare och småbåtar, långsamt skall glida in till hufvudstaden. Från det brokiga regattalifvet där ute i hafsbandet meddelar Idun i dag några bilder. D e n största framställer hamnen med den samlade eskadern, just s o m » flaggorna hissas » till dagens kampanj om morgonen. På en annan ser man de täflande styra ut till hafs, till söndagens bidevindsegling; Grönskärs fyr synes till vänster om prisdomarbåten. En tredje bild återger de vimpelprydda båtarne efter hemkomsten från dagens täfling i en lång rad paradera framför Klubbhuset. En af detaljbilderna låter oss vara med, när » båtarna mätas », en annan framställer ögonblicket för » klargöring till seglats ».
Af förstnämnda handling upplystes, att bemälde Rätt, sorn ansett drängen Jonas Andersson ifrån Horsaryd, hvilken tillforne lidit straff för stöld med inbrott, vara lagligen förvunnen att hafva från sin husbonde stulit ett halft stop bränvin, värderadt till 6 sk. 8 r:st banko, och detta tillgrepp sålunda föröfvat, att Jonas Andersson med innehafd dyrk upptagit dörren till det rum, hvaruti bränvinet funnits förvaradt, i följd deraf och under åberopande af 40 kap. 2 och 6 §§, 42 kap. 1 § Missgerningsbalken, Kongl. Förordningarnc den 9 December 1756 och den 10 Juni 1841 samt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Jonas Andersson att straffas för innehafvande af dyrk med nio par spö, för andra resan inbrott med aderton par, för andra resan stöld till värde af 6 sk. 8 r:st. med sex par och för det denna stöld blifvit från husbonde föröfvad med ett par, eller tillsammans trettiofyra par spö, samt att derefter undergå uppenbar kyrkoplikt; hvilken bestraffning äfven till verkställighet kommit. Då berörde domslut närmare skärskådades, kunde jag icke undgå att först och förnämligast fästa uppmärksamhet dervid, att Häradsrätten, af den anledning, att tjufven begagnat dyrk vid inbroltsstöldens föröfvande, ålagt honom icke blott ansvar för inbrottet, utan derjemte det särskilda straff, Kongl. Förordningen den 9 December 1756 för ololligt innehafvande af dyrk stadgade. Att denna sednare straffbestämmelse uppenbarligen var stridande emot lagens uttryckliga ord och tydliga mening, visade den af Häradsrätten äfven åberopade Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, som i dess 17:de punkt beskref de händelser, då lagens stadgande i 40 kap. 6 § Missgerningsbalken om straff för inbrott i afsigt att stjäla skulle tillämpas, och deribland B. St. Just. Ombudsm.
Jag vill uppriktigt be känna, att jag skulle önska att från Const.Utsk. ingått ett förslag till ändring i nuvar. stadgande uti 9 §:n Reg. F;n, som mera slått tillsammans med de begrepp, jag åtminstone gör mig om en verklig och riktig depai temenlal-styrelses utveckling här i landet. Deremot finner jag bär vid denna §:s behandling samma hyllning af de gamla grundsatserna, som den, på hvilken den gamla nuvar. grundlagen och gamla styrelseformen blifvit grundad. Jag finner nemi. här uttalad den tanke, att Stalsråds-ledamöterne skola eller böra till prot. uttrycka en mening, stridande emot den, som Konungen afgifver, och sorn blir den rådande lör beslutet, hvarpå ett reger:s-ärende sig stödjer. Min öfvertygelse är, att ett sådant förhållande i intet fall kan vara nyttigt för Riket, att sådana Stats: åds-prot. förekomma lill granskning, hvaruti man finner i ord alltför kraftiga föreställningar, men som varit fullkomligen kraftlösa i resultaten, då sålunda reger:s-åtgärder kunna vara vidtagna tvertemot de tillstyrkanden, som hela Statsrådet afgifvit. Ett sådant förhållande, om det skulleifortfara eller skulle uppkomma, anser jag för utvecklingen af vårt constitutionella samhällslif ytterst skadligt och förderfligt. Jag anser det äfven vara i yttersta måtto förlamande för Riks-styreisen, om alla Statsrådets ledamöter skola vara solidariskt, en för alla och alla för en, ansvarige att icke någon öfverträdelse af Käkets allmänna lagar skall äga rum. Ett sådant stadgande innebär bestämdt, alt Statsrådets samtlige ledamöter skola vara ansvarige, t. ex. i händelse en föredragande för ecclesiastik-urendcn skulle af oaktsamhet eller föresats söka och lyckas att genomdrifva ett beslut, som kunde vara stridande emot en § i kyrkolagen. Likaledes skulle samtlige Statsråds-ledamöterne vara ansvarige, i händelse en krigsminister, med flit eller af oaktsamhet, utverkade ett beslut eller utfärdandet af en författning, som i något fall rubbade den gällande ordningen för roteringsverket.
Hennes uppfostran bör derför afven afse att utveckla henne till ett själfstandigt vasen, som kan tänka och handla p % egen hand. Hon måste läras, att onz hon ej f &amp; den lifsuppgift, som bast ÖfverensstäInmer med hennes natur och böjelser, måste hon söka en annan, der hon kan få användande för sina krafter och tillfredsställa sitt kraf ' på en gagnande verksamhet. Om hon saknar egen förinö- genhet, måste hon söka. ett arbete, som kan tjäna henne till förvärfskalla. Otvifvelalrtigt är, att f öresattandet af ett sådant dubbelmål kan förorsaka svårigheter och framkalla kollision mellan plikter, därigenom att den unga flickan går förlorad för hemmat, under sökandet efter ett yttre sjalfständigt arbete. Men, huru utjämna alla svhigheter, huru undanrödja alla konflikter? Här kunna inga allmänna föreskrifter göra sig gällande, utan hvar och en måste vinnlägga sig om den för sina förhållanden bäst passande lösningen. Man och kvinna skapades, ej blott till sl&amp;tets förökelse och uppfostran, utan ock afit vara hvarandra till inbördes hjalp och stöd. Då man i ett lyckligt äktenskap kan iakttaga det viilsignelserika inflytande man och hustru utöfva p % hvarandra och se huru tvennes intressen här sammansinälta till ett, synes det oemotsägligt, att aktenskapet är en gudomlig institution. Men ej blott såsom maka, utan ock såsom moder, syster, vän och arbetskamrat förinar kvinnan inverka godt på mannen. Under samlifvet och samarbetet är det som mannens och kvinnans ömsesidiga väsensegendomligheter skola suppleera, modifiera och utveckla hvarandra. Bort diirför med det fåvitska talet, att, i anledning af arbetskonkurrensen mellan man och kvinna, kan uppstå ett könshnt, liknande, den hvita resens hat mot den gula !, Bort också med det smaaktiga indelandet a.f olika arbetsområden för man och kvinna, med ett ve mot den senare, om hon öfvertrader det uppställda rainirkut! Bort med det ohållbara påståendet, att » äktenskapet blir allt mera oåtkomligt för otaliga män och kvinnor, ju flere kvinnor.
då, till all lycka, det oförväntade stridsbudet skallar, och ”Clorin, af äran väckt”, får tillfälle att främst bland medkämparne ”visa sig med hotande behag”. Han räddar den gamle uttröttade Rådmannen, just då denne var nära att bli dödens rof eller Håffmans fånge; men gubben antastas nu af en ”ilsken ande”, Som lånar vädrens hjelp och af hans hjessa vrider Hatt, mössa och peruk. Uti hans hvita hår Den kalla hvirfveln hväs, den strida böljan slår. Bedröfveliga syn! Clorin med ifver lossar Sin fodrade karpus, och sjelf han faran trotsar 222, Att frälsa Rådman Blom. Det varma fälp i hast Kring gamla hjessan binds med tio knutar fast. Den tårar ej bevekt, den inga böner hörde, Så högsint ädelmod i ögonblicket rörde; I den han nyss försmått, han nu en skyddsgud såg: Han räckte ut sin hand: ”Clorin! blif du min måg! Jag vördar sjelf en eld, som jag ej mäktat qväfva; Din kärlek skall ej mer för ödets hårdhet bäfva. I prof af högsta dygd med dig jag täfla vill: Min skatt du dela skall; min dotter hör dig till”. Det mest utvalda par, Borås! som du fått skåda Af Hymens fackla lyst, det voro dessa båda. J, mer än sälla två! om skaldens konst förmår, Att skingra glömskans moln och segra öfver år: Skall jag en efterverld med edra öden röra, Och edra namn, er dygd i Minnets tempel föra. Mellertid hindrar ock det gudasända ovädret Edbom, att fullborda sin motståndares undergång. Då han som bäst är i farten dertill, mister äfven han peruken för en hvirfvelskur, som tillika slår honom med blindhet. Att följa segrens spår, tre gånger hjelten hastar; Tre gånger stormens våld tillbaka honom kastar. ”Ack Himmel”! ropar han, ”jag all din hårdhet ser ... Dock – jag har frälst Borås; jag bör ej önska mer”.
Det var endast af denna orsak, förstår du, ty hon kunde ej förneka, att jag ej var henne likgiltig. » » Det kan jag nog tro, Harry, ni ha ju varit så mycket tillsammans, m e n nu kan det ej blifva fråga o m giftermål. » » Detsamma säger hon. » » H o n har rätt — hon måste nu stanna hos mig — huru skulle du kunna slå dig fram m e d en blind hustru. » Han steg u p p o c h sade sorgset: » Hvarför skulle just Lettie träffas af denna förfärliga olycka! » Sedan lämnade han mig, då han såg henne komma. De talade sedan en lång stund m e d hvarandra. Ja, nog var han älskad af min stackars syster. Vi rådfrågade sedan den namnkunnige läkaren från hufvudstaden, m e n han var af samma åsikt som vår doktor. Lettie blef ej så öfverväldigad af sorg, s o m jag fruktat; h o n kunde till o c h m e d säga ett glädtigt farväl till Harry, då han reste till universitetet. » Seså Jane — nu hoppas jag, att han skall glömma mig, » sade h o n till mig. » Det gör mig så ondt, att han är så här sorgsen. » Samma dag fick h o n en biljett till en konsert, gifven af blinda. Då hon k o m hem, sade h o n mig, att de som sjungit, hade haft ett sådant förnöjdt o c h lyckligt utseende. » Och hvarför skall det ej blifva på samma sätt för mig, jag har j u mera skönt att minnas än de flesta af dem, » tillade h o n m e d en suck. Efter denna tid försvann hennes synförmåga så småningom, jag märkte, att hon kände framför sig m e d händerna, då hon till o c h med gick öfver golfvet. Vår doktor erbjöd oss då åter att (Qualitó I n g h i l t e r r a) härstädes lagrad sedan 1891. Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. Finnes e n d a s t bos K. A. Nydahl &amp; C:c Stockholm, 2 Stureplan Kikaoch Allm. telefon.
Ropades ganska starka ja, jemte ett eller annat nej. Frih. Boye: Jag bestrider ej verkan af delta ja; men jag tror, att propos. först bort framställas på Frih. Cederströms framställning, hvilken genom detta beslut är förtrampad; och dertill har Ståndet ingen rätt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då Const.Utsk:* mern. N:is 1 och 4 blifvit för Ståndet föredragna, trodde han sig, ehuru diseussionen hittills hufvudsakligen angått sättet för deras afgörande, icke vidare behöfva elinia, att sjelfva hufvudfrågan äfven nu vore till Ståndets pröfning och afgörande föredragen. Frill. Leijonhufvud, Abraham: Jag anser skyldigheten fordra, att uti en så vigtig och uti samhällsskicket så djupt ingripande fråga, som denna, uttala min opinion, och att del icke är nog, att medelst två tryckta ord nedlägga den uti den hemlighetsfulla voferingsurnan: men deremot finner jag icke behöfligt eller lämpligt, att förspilla tiden med att utveckla grunderna för min enskilda Öfvertygelse, sedan förevar, förslag redan blifvit debatteradt vid föregående riksdagar, med den följd, att troligen ingen inom detta lius uppkommit, utan att vara fast i det beslut han ämnar fatta, så att en discussion i ämnet förmodligen icke kan inverka på resultatet vid frågans afgörande. Jag får derföre endast förklara, att jag, efter att hafva begrundat frågan i sin helhet, samt tagit ledning af hvad som varit, hvad som är och hvad sorn kan blifva, beslutat att med min röst biträda antagandet af grundlagsförändringen. IL Ex. Hr Frih. Stjerneld, Algernon, hade inlemnat följande skriftliga anförande, som upplästes: Af sjuklighet hindrad att infinna mig i denna dagens 2 H. 3g 5o6 Den 11 Februari f. m. plenum, anhåller jag vördsamt att, vid behandligen af den förevar, vigtiga frägan, få afgifva mitt skriftliga yttrande.
På dessa skäl, dem Kongl. Maj:t godkänner, såsom gällande för inteckning af ali slags nyttjande-rätt till fast egendom, jemväl af lifstidsstädja, hvilken nu är emot sedermera blifven ny egare gällande, utan behof af inteckning, ocli således, änskönt denne, när handeln skedde, icke haft kännedom om städjan, hvarigenom han beröfvades nyttjande-rätten till sin e~ gendom; vill Kongl. Maj:t, efter det Stals-Rådet och Högste Domstolen hörde blifvit, härmedelst föreslå Rikets Ständer att, med upphäfvande af sista puncten i 15 § 16 Cap. Jorda-Baiken, samt af hvad, angående lifstidsstädja, är stadgadt genom Kongl. Förklaringen den 2 Marin 1802, förordnadt varder, som följer: 14 Lag-Vt skottets Betänkande, N:o 12. § I - På sätt angående arrende-afhandlingar, ingångne för viss tid, föreskrifvet är, skall ock annan handling, hvarigenom besittningseller nyttjande-rätt till hus eller jord å landet blifvit på viss tid eller på lifstid upplåten, hos Härads-Rätten intecknas och inteckningen behörigen förnvas, för att, emot egandeeller inteckningsrätt, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit, eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd. § 2, Har den, som å annan öfverlåtit sin egande-rätl till fast egendom å landet, dervid såsom undantag förbehållit sig nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma egendom, eller afkomst deraf, ege han säkerhet derför i den öfverlåtna egendomen, med den förmonsrätt, allmänna Lagen i 11 Cap. 2 § Jorda-Balken obetald köpeskilling tillägger: men försummar han alt, inom den i berörde lagrum utsatta tid, afhandlingen, hvari förmonerne betingade äro, för Härads-Rätten uppvisa, och i intecknings-protocollet intaga låta, eller att inteckningen derefter behörigen förnya; njute sedan ej bättre rätt, än för annat fordringsanspråk. § 3.