Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen sjelf finnér saken af den obetydenhet, att allmänheten skulle förvånas, om icke finna det löjligt, i fall en deputation från Ridderskapet och Adeln deraf föranleddes. I afseende på uteslutandet ur Protocollet af Herr Dalmans anförande, är jag icke af den tankan, alt ett sådant uteslutande kan äga rum utan talarens begifvande. Men då Herr Dalman sjelf medgifvit det vid detta tillfälle, har jag för min del ingenting deremot. Jag bestrider likväl, att en enda rad någonsin kan ur Protocollet borttagas, utan talarens eget tillstånd; ty RiksdagsOrdningens föreskrift är i detta hänseende klar, och om RiddarhusOrdningen innehåller något annat, så är det en brist, som likväl icke kan verka till Grundlagens upphäfvande. Jag anhåller, på grund häraf, om Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition, att de anmärkte uttrycken må, enligt Herr Dalmans eget begifvande, ur Protocollet utgå. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Jag skall blott för ett ögonblick uppehålla Ridderskapet och Adeln, i afsigt att besvara hvad Herr Cederschjöld anfört. Jag vågar hemställa, örn, i det af mig väckta förslag, något influtit, som har närmare el - Deu ig Februari i f. m. ler fjermare sammanhang med en ursägt, och jag liar det förtroende till vära Protocollförandes skicklighet, att de äfven ur memorialprolocollet, om sådant erfordrades, skulle kunna vitsorda att någonting så löjligt, som ett afbedjande utan att hafva felat, icke undfallit mig. Jag har inskränkt mig till det förslag, att Ridderskapet och Adeln, efter att hafva bifallit Grefve af Wetterstedls framställning om borttagande ur Protocollet af Herr Dalmans ifrågakomne anförande, skulle, uti en underdånigadress, hos Konungen anmäla den sålunda vidtagne åtgärden med tillägg af de känslor och tänkesätt, som vid detta tillfälle funnes lämplige att uttrycka; och jag öfverlemnar till hvar och en att finna, hvarifrån den ringaste likhet emellan detta förslag och 1682 års tilldragelse kan hämtas.
Och har E. K. M:t täckts, jemte meddelande häraf, i Nåder föreslå Rikets Ständer, att del under sistförfluten Riksdag för nybyggandet af Långebro beviljade statsbidrag måtte, för dermed afsedt ändamål, få blifva i Riksgälds-kontoret inneslående samt på terminer, hvilka E. K. M:t kunde finna för godt Nadigsl fastställa, utbetalas, så vida konlraktshandlingarne angående detta byggnadsföretag inkommc och detsamma påbörjades före den 1 September innevarande Ar. Rikets Ständer, som tagit detta ärende i behörigt, öfvervägande och dervid funnit, dels alt E. R. M:t nu endast ifrågaställt medgifvande! lör ett särskildt fall af någon jemkning i den meddelade allmänna tidsbestämmelsen för påbörjandet af arbetsföretag, till hvilkas utförande statsbidrag under sednaste Riksdag anvisades, dels ock att emot denna tidsbestämmelses iakttagande vid ofvannämnda hrobyggnads-arbele sådana, af behörigen vitsordade förhållanden förorsakade hinder förekommit, som vid nu förevarande frågas afgörande icke bordt lemnäs ulan afseende, hafva, i betraktande häraf och på i öfrigt enahanda skäl, som föranledde Rikets sednast församlade Ständer att, för byggandet af en ny bro öfver Helgeå vid Christianstad, bevilja det dertill då anvisade slats-bidrag af Etthundralusen R:dr B:ko, pröfva! skäligt bifalla, alt detta slats-bidrag, under oförändrad tillämpning af de vid delsammas beviljande i allt öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, må, oaktadt arbetet icke före sistlidet års slut företagits, från Riksgälds-kontoret ulbekommas, så vida kontraktet, jemte dertill hörande handlingar, angående ifrågavarande brobyggnad, vederbörligen aflemnas och arbetet påbörjas före den l nästkommande September. Hvilket, såsom svar i anledning af E. K. M:ls högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer (å hos E. K. M:l i underdånighet anmäla.
I betraktande af nu antydda, jemte flera andra betänkligheter, som, enligt Utskottets åsigt, förekomma emot den al motionären föreslagna, efter afståndet från de anlagda jernvägarne lämpade, årliga afgift, får Utskottet, suni ej heller finnér billigt och lämpligt att, på sätt af honom jemväl föreslagits, genom ett allmänt stadgande föreskrifva, alt hvarje stad, till hvilken en statsbana varder anlagd, skall ovilkorligen vara förbunden ali kostnadsfritt upplåta jord för bangården samt de inom eller invid staden erforderliga verksladsoeh inagasinsrbyggnader, hemställa, alt merbemälde motionärs härom framställda förslag icke må al Rikets Ständer bifallas. Slockholm den 24 Juli 1857. 6 Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 100. % o lOO. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Juli 1857, kl. 5 e. m. Utlåtande, angående väckt fråga om beviljandet af anslag eller lån lill en central-verkstad Jäv tillverkningen af den vid Statens jernbanur nödvändiga materiel. (Rgs Afd.j Med åberopad anledning af de under denna Riksdag utaf Rikets Ständer beviljade anslag till jernvägs-anläggningar för Statens räkning, bär, uti en på Riksdagsordningens 56 § grundad motion; Grefve von Rosen, Adolf Eugene, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 600,000 R:dr
måste väl den känsla vara, som du väcker. » praktiska skäl, men nog äfven för att framBehaget: » Jag hyser ingen ärelysten önFör konstnärlig dekorering af Göteborgs häfva en vacker nacke är det, att under den nya elementarskola för flickor har den kände meceskan. Man älskar mig, och det är nog för varmare årstiden — alltifrån våren — bära naten, grossh. Pontus Fiirstenberg anslagit ett penmig. » klädningslifvet urringadt, ej blott åt bröstsidan, ningbelopp och uppdragit åt artisten Carl Larsson Skönhsten: » Jag är dock skönare än du. » att utföra densamma. I nedre vestibulen komma att utan rundt om hela halsen. Detta mod, som framställas Idun med ungdomsäpplena samt bilder Behaget (blygsamt): » Jag medger det; men både är gammalt ocb säkerligen skall vara af tvänne framstående kvinnor från forntid och numan har sagt jag vore täckare. » IDUN 1890 Skönheten: » Jag förbländar — » Behaget: » Jag rörer hjärtat — » Skönheten: » Att sluta af det intryck, som din första åsyn gjorde på mig, måste dina tysta segrar vara ganska smickrande. » Behaget: » Varaktiga påstår man. Dina däremot äro utan tvifvel mera lysande » (vill gå.) Skönheten: » Hvart går du? » Behaget: » Jag skyndar tillbaka till Venus som jag blott sällan lemnar, och srm nu behöfver mig i en angelägenhet, hvarvid hennes ära står på spel. » Skönheten: » Jag följer dig, fast Pallas och Juno torde afhålla mig därifrån. Tillåter du det? » Behaget: » Jag ämnade just föreslå dig att göra mig sällskap. » (De följas åt arm i arm till en källa.) Skönheten: » En källa! Här kan vattnet tjäna oss till spegel. Kom och se — o, himmel! » Behaget: » Hvad fattas dig? Hvarifrån denna förvåning? » Skönheten: » Jag känner knappt igen mig. Min färg är lifligare, mitt ansikte mera tilltalande, ur mina ögon strålar en ny eld. Outsägliga behag, det är dig jag måste tacka härför? Jag måste själf småle åt min egen bild. » Behaget: » Nu väcker du min afund.
Att de ej haft annat ursprung eller liärflutit från någon skuggrädsla för det nya, derom vittna de flera genomgripande lagförändringar, som folket under det stora lagstiftnings-arbetet medgifvit och hvarigenom de nya idéer och läror, som dervid hyllats, blifvit till cn del så småningom inympade på gällande lagstiftning. En sådan lagarnes utbildning är ock öfverensstämmande med redan yttrade åsigter. Derigenom sker en säker öfvergång til! en ny period i lagstiftningens historia. Då den inbryter, är tiden inne att samla de spridda dragen, för att framställa dem i den stora taflan — lagboken. Huruvida denna tidpunkt ännu är inne eller ej, är svårt att bedömma, likasom om, i sådant fall, bilden blifvit rätt uppfattad i det förslag till allmän Civil-lag, som nu blifvit till Ständernas pröfning framlagdt. Det fordrar en omsorgsfull pröfning; och deri låg anledningen till det af Rikets Ständer vid 1840—41 års riksmöte fattade beslut, angående då utarbetade lagförslagens ytterligare granskning, frågans beredning och sättet för dess förnyade framläggande för Ständerna» Man ansåg nemligen då, att, sedan Lagberedningen verkställt dess uppdrag och de reviderade förslagen blifvit i Stats-rådet inför Kongl. Maj:t föredragna och pröfvade, Kongl. Majit borde i ämnet aflåta nådig proposition. Nu har visserligen Lagberedningen verkställt den beredningen ålagda granskning; och frukten af dess arbete, hvad Civil-lageu angår, är ifrågaslällda lag-förslag; men dermed är den af Ständerna äskade granskning ej fullbordad; och ärendet har ej heller blifvit dem understäldt i den önskade ordningen. Bih. till R. St. Då likväl sista delen af Civil-lagförslaget först i sistlidne Oktober månad af lagberedningen till Kongl. Majit öfverlemnades, har ej heller Ständernas önskan hittills kunnat hinna fullgöras.
Don i3 Mars f. m. ställningen blifvit uti Westergöthland i följd af Indelningsverkets rubbning derstädes. Genom Westgötha Regementes afsittning hafva kanske å 2 millioner R:dr af provinsens RörelseCapital utgått ur provinsen, hvilka under ingen condition dit återkomma; samma förhållande skulle uppstå, genom indragningen tili Statsverket af Vacance-afgifterne. — En annan Talare, Herr Grefve Horn, har sökt bevisa, att man kan undvara den Indelta Armeen och, i händelse af fiendtligt inbrott, möta och slå fienden med NationalBeväring; och Herr Grefven nämner, såsom bevis för denna sats, de hjeltebragder, som Svenskarne ådagalade under den Store Stenbock, då Danskarne kördes ur landet. Jag vill blott härpå svara, att man kunde lika lätt och med samma analogi bevisa, att man ej behöfde annan arme än Småländska bondpigor, då man erinrar sig, att dessa ifrån Wärends härad i fordna tider slogo och ur landet körde fienden. Dylika händelser kunna dock, efter min tanka, icke bevisa, att en stående, disciplinerad, Armé kan umbäras för Sverige, än mindre att den kan ersättas af Beväring. Grefve af Ugglas, Gustaf: Jag vill icke upptaga tiden med ett yttrande i hufvudsaken, hvarom redan så mycket är tahult, utan blott nämna några ord i afseende på den contradiction Herr Thara trott sig finna Den i3 Mars f. m. 2I7 i StatsRådets yttrande rörande detta ämne, emot hvad StatsRådet yttrat vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och hehof. StatsRådet har icke glömt, att, enligt sistnämnde Proposition, resultatet af StatsVerkets tillstånd blef en ökad Statsbrist af några och 5o,ooo R:dr; men andra tillgångar finnas inom Bevillningens omfång än hvad som är anslagit för StatsVerkets behof. RiksgäldsContoiret har haft en betydlig andel af Bevillningen sig anslagen, i och för afbetalning af dess skuld m. m.
(Rgs J/d.) Utaf Ridderskapet och Adeln har Stats-utskottets, under detta nummer afgifne, utlåtande, angående lyftningen af hela återstående beloppet utaf de vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga statsanslag till försvarsverkets förbättrande, blifvit till Utskottet återremitteradt; men som de öfriga 3:ne rikstånden, enligt Stats-utskottet meddelade protokollsutdrag, samma utlåtande bifallit, så anser Utskottet förstnämnde riksstånds återremiss icke kunna föranleda någon vidare åtgärd af Rikets Ständer i afseende på denna, jemlikt Riksdagsordningens 75 § redan afgjorda fråga. Stockholm den 16 Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Maj 1851, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:o 126. Stats-utskottets under N:o 126 afgifna utlåtande, i anledning dels af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, angående beredande af tillfälle för ett antal industriidkare och arbetare att besöka industri-expositionen i London, dels ock af väckt motion i samma ämne, har från Bonde-ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt; men som, enligt aflåtne protokolls-utdrag, de trenne öfrige Riks-stånden bifallit ofvanberörda utlåtande, Ridderskapet och Adeln den 10 samt Presteoch Borgarestånden den 7 i denna månad, hvadan, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, förevarande ärende är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit den erhållne återremissen icke kunna till vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Maj 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande i anledning af erhållne ålerremisser å betänkandet N:o 68 angående ifrågaställd befrielse för aflidne Presidenten J. P. af Billbergs sterbhusdelägare från den honom ådömda er sättnings skyldig hel för den efter Tullförvaltaren Finér yppade balans. (1. A.)
St:rs upmärksamhet på det besvär, som åstadkommes genom det olika upbördssättet för militära tjensteroäns indelta löner, särdeles i rikets norra landskaper, hvarest de skattskyldige äro långt afskilda från upbördsställena; men att afhjelpa detta genom en sådan åtgärd, Utskrt föreslagit, anser jag ingalunda, af skäl som jag ofvan antydt, välbetänkt; för öfrigt föreställer jag mig att, på samma sätt man nyligen sett af K. M. föreskrifvas förändringar i afseende på beväringsmönstringarne i riket, man äfven nu kan hoppas att något förslag från Regeringen skall utgå rörande förändring af det nu öfverklagarie sättet för indelta räntors upbärande, hvarför jag tillstyrker afslag å Utskrts iörev:de Betänk. Den 18 April. 233 Hr Nauckhoff, Carl Henrik Gottlieb: Sorn jag i denna fråga inom Utsk:t tillhört minoriteten, så ber jag att med några ord få belysa den af mig till Utsk:ts Betänk, fogade reservation. Indelta arméens löneinkomster bestå af kronotionde, hemmansräntor och bostadsarrenden, hvilka af regementsskrifvarne upbäras i Januari eller Februari månad året efter sedan lönerna blifvit intjenta. Under nuv:de förhållanden kunna regementsskrifvarne genast efter verkställd upbörd tillhandahålla löntagarue någon del af de influtne lönemedlen. Skulle deremot, som Utsk:t säger, denna upbörd öfverflyttns till kronofogdarne, komme derigenom blott en onödig tidspillan att ega rum, hvilken för mången löntagare till och med kunde förorsaka obehaglighet och förargelse, alldenstund dröjsmålet, som deraf skulle blifva en följd, kunde alltför väl upgå till den ej obetydliga tidrymden af 3 å 4 månader. Vidare kommer härtill att dessa kronofogdar ej kunna åtaga sig besväret med och redovisningen för den influtna upbörden, utan att derföre komma i åtnjutande af en del af regementsskrifvarnes löneförmåner eller räkna sig till godo den provision, som i och för denna upbörd genom det K.
Betydelsen af detta ord är dock ännu ganska litet utredd. En del kan alldeles icke göra sig klart, hvad som med Landstorm verkligen förstås. Några anse, att dermed menas en fullständigt ordnad krigshär. Andra åter tro, att det innefattar ett upbåd att försvara sin härd. Det vissa är, att det nu skulle möta stora hinder att införa denna så kallade Landstorm, emedan vi för närv:de sakna tillräckligt förråd både af vapen och öfrigt tillbehör, som dertill skulle erfordras. Våra förråder äro nemi. långt ifrån så försedda, att de skulle kunna förslå för att fylla det behof, som framkallades af denna stora tillökning af trupper. Man kan icke genast utdela alla vapen, som finnas i förråden; det är nödigt att tillse, det något finnes i reserv till ersättande af den förlust, som utvelaktigt alltid, redan öfter första sammandrabbningen, inträffar. I)pii 7 Januari. 39 Jag har yttrat dessa ord för att bemöta de hufvudsakliga anmärknme mot den K. Proposm; och får slutligen endast tillägga, att de omdömen, jag hört om frågan i allmänhet, låta mig hoppas en tillfredsställande utgång af de förhandlingar, sorn blifva en följd af K. M:s nu föredragna nåd. Propos. Hr Stjernsvärd: Jag tror att den siste värde talaren be gått ett misstag, då han upfattat mitt yttrande så, som skulle jag hafva yrkat, att vakans-afgiften, som beväringsmanskapet skulle erlägga för befrielse från bevåringspligten, skulle bestå uti samma summa, som stipuleras för en soldat-vakans. Så var icke mitt yttrande. Jag tog mig friheten anföra, att jag skulle anse fullkomligt lämpligt, om bevärings-ynglingarne skulle erlägga samma afgift, som årligen utgår för nya ordinarie roteringen. Det är en helt och hållet annan summa, denna vakans-afgift, än den som erlägges för soldaten.
Intet hjertligt ord, ingen varm blick. Förgäfves gör jag allt mitt till för att behaga honom – (med en blick i spegeln midt emot) tiden måtte fasligt hafva härjat de få behag, jag fordom egde – åtminstone i hans ögon. Icke sannt, jag är grymt förändrad?» Den person, som talade så, satt uti en liten soffa, i en nätt möblerad kammare. På det runda bordet framför henne brunno tvenne ljus, och spegeln på väggen midtemot, mellan fönstren, var så nära derintill, att hon med en liten böjning på hufvudet kunde titta uti den, förbi ljusen. En fin linnesöm hängde från den i bordskanten fastade skrufdynan ned i hennes knä; men hon sysslade icke nu med den, utan förde sin lilla lock-kam ett par tre tag genom den glänsande mörka silkeslocken, som ringlande föll ned öfver högra tinningen, drog i detsamma pallen närmare soffan och framstack dervid undan den svarta klädningen en den täckaste fot, som böjligt vände spetsen af den lilla skon nedåt pallens kullriga kant. Sedan fästade hon åter locken, lade hufvudet åter i den böjda ställningen, stödjande den markerade runda hakan mot högra handen, så att de spensliga, sirliga fingrarne lade sin hvita glans mot kindens purpurstänkta väfnad, på hvars lena yta de med ett visst välbehag tycktes hvila, och riktade de stora, mörka, svärmiska ögonen frågande på sin granne. Söta Märtha! sade denna. – Ja, «Märtha» sade hon. Läsarinnan, i hvars öra namnet har lika litet klang, som det hade i egarinnans, frågar: hur kan en så söt varelse heta Märtha? «Hur kan man heta Zachæus Schenander?» frågar brukspatronessan i Spader Dam; hvartill Schenander svarar: «derpå är jag, ers nåd, ett lefvande exempel.» Samma svar ligger alltid till hands på samma fråga. Visserligen står det en berättare fritt, om han ej är sanningsälskande, att ge en person hvad namn han vill.
Utskottens Förslag vid 14 Cap. 2 §. 2 Morn., anser jag öfverflödigt. Om Utskotten närmare betänkt sakens omöjlighet i verkställigheten, förmodar jag att Utskotten ej skulle hafva ökat samlingen af föreskrifter, sorn ej leda till någon åtgärd. 18 Cap. g och i3 §§. anser jag riktige, sådane de finnas i SkiftesStadgan, och afstyrker således Utskottens Förslag, på de skäl jag redan anfört. Mot Utskottets Förslag till redactionsförändring i 18 Cap. 18 §., är deremot intet att anmärka. Sedan jag nu punktvis genomgått Betänkandet, anhåller jag att vid den återremiss, som jag förmodar kommer att äga rum, få fästa Utskottens uppmärksamhet på några omständigheter, hvilka väl redan äro vidrörde, men som äro af den vigt, alt jag tror mig böra nämna något derom. Jag finnér, att afseende bör fästas vid beliofvet för Boställsinnehafvare af någon lindring i kostnaden för nu började samt hädanefter skeei)de Skiften af Boställsjord, Den 6 April e. m. ' 357 och att antingen ett Stadgande derom bör inflyta i SkiftesStadgan, eller ock att Utskotten i samråd med StatsUtskottet ville tillvägabringa en ersättning för Boslällsinnehafvarne. Hvad Militias-Boställen beträffar, bar jag redan förut yttrat, att ersättningen borde gifvas af MilitiasBoställsCassan, hvilken, om den riktigt förvaltades, säkerligen förslår härtill, och dess medel skulle till detta ändamål blifva bättre använda, än då de blott användas till nybyggnad för Boställen, som i samfällighet ej kunna liäfdas med någon fördel för innehafvaren.
Priset å Kopparen upptogs år 1823 till 100 R:dr per Sk#; men som det derefter uppgått till i3o R:dr och derutöfver, samt ersättningen af Rikets Ständers Bank för den koppar, som utmyntas, är ännu högre, torde dessa 375 Sk# kunna utföras, å i3o R:dr till 48>75o: — 9:0 Avesta Kopparoch Manufactur - Tull är vid 1823 års Stats-Reglering Beräknad till 6000 Priset å Tackiernet beräknades år 1823 till 5^ R:dr per Sk#, och ehuru sedermera de gångbara Prisen betydligen stigit och äfven annu, eliuru åter fallne, äro något högre än detta Förslags-pris, torde likväl, i förhållande till innevaran^ de års af Collegierna upprättade Taxa, det samma liär böra bibehållas och således de beräknade 16000 Sk# Tackjern utföras å 5* R:dr till . 1 Det sednare, eller Hammarskatts-, Stångoch Äm - ,705,684? w aa 85,333, 16. Transport 2,791,017: 16, Bil. till K. M.
Stat är dem tillagd, samt att icke heller vilja beröfva dem all delaktighet i den nu tillstyrkte förbättring i tjenstemännens löner i allmänhet; men Utsk:s afsigt med sitt förslag är ju tydligen den, att sedan nuvar:de Kanslister och Kopister afgått, inga sådana tjenstemän skola vidare tillsättas, och derigenom gjordes just det arbetssätt omöjligt, som K. M. inom StatsDepartme vill införa; ty icke lämpar det sig att taga en extra ordinarie som åtnjuter arfvode och sätta till så beskaffade göromål som Kanslisten, efter K. M:s förslag, borde förrätta. Då, om någonsin, är det nödvändigt att Kanslisten är ordinarie tjensteman, så att vederbörande Depart:sChef har honom så till sågandes i sina händer, kan tilltala honom för de fel han begår och alltid påräkna hans tjenstebiträde, emedan man väl icke lärer kunna förneka att en person, som är försedd med fullmakt på sin tjenst, derigenom med Staten afslutat ett kontrakt, som han är förbunden att fullgöra, under det att den som endast upbär ett arfvode, kan säga: Jag bryr mig icke om detsamma, jag lemnar befattningen, hvilket skulle kunna försätta Depart:sChefen uti icke ringa förlägenhet. Jag anhåller derföre att E. o. Ad. icke måtte fästa något afseende vid livad Gr. Sparre anfört till bifall för en återremiss, utan deremot helt enkelt bifalla den K. Proposm i denna del. Frih. Tersmeden: Jag vill endast fästa Ståndets upmärk samhet på att vår discussion här icke torde tjena till någonting, enär det icke är troligt att 3 Stånd, som redan fattat beslut rör:de Just.StatsExped. och Just.Revision skulle göra en annan grundsats än den som för dessa beslut legat till grund, gällande beträffande tjenstemännen inom K. M-.s Kansli. Jag har nemi. nu förvissat mig om att den motsvarande punkten i 2:dra HufvudTiteln är af PresteSt. bifallen, att Borgareoch BondeStm bifallit densamma, visste jag förut. Således tjenar ingenting till att fatta ett häremot stridande beslut.
Men hvarför låta då människorna de vilda vågorna rasa, utan att göra motstånd? Är Ekeby utdödt? Jo, människor finnas där, en förvirrad, rådlös, hjälplös människoskara. Mörk är natten, de se ej hvarandra, se ej sin egen väg. Högt brusar fallet, förfärligt är dånet af bristande is och törnande stockar, de höra ej sin egen röst. Den vilda yrseln, som besjälar de rytande vågorna, fyller äfven människornas hjärnor, de hafva ej en tanke kvar, ej förstånd. Bruksklockan klämtar; må den, som har öron, höra. Vi härnere vid Ekeby smedja hålla på att förgås. Älfven är öfver oss. Dammen bäfvar, smedjan är i fara, kvarnen är i fara, och våra egna fattiga bostäder, älskade i sin ringhet. Vågorna tro väl, att klockringningen kallar deras vänner, ty ingen människa visar sig. Men borta i skogar och träsk blir det brådska. »Sänden hjälpare, sänden hjälpare!» ringer klockan. Efter sekellångt slafveri hafva vi ändtligen gjort oss fria. Kommen, kommen! De brusande vågorna och den klämtande bruksklockan sjunga dödssången öfver all Ekeby ära och glans. Och under tiden går bud på bud upp till herrgården efter kavaljererna. Äro de i lynne att tänka på smedja och kvarn? De hundra gästerna äro samlade i Ekeby vida salar. Kvastflickan väntar ute i köket. Öfverraskningens spännande ögonblick är kommet. Champagnen pärlar i glasen, Julius reser sig för att hålla festtalet. Alla de gamla äfventyrarne på Ekeby glädja sig åt den förstenande förvåning, som skall sänka sig ned öfver församlingen. Ute på Löfvens is vandrar den unga grefvinnan Dohna en hemsk, lifsfarlig väg för att få hviska ett varningens ord till Gösta Berling. Nere vid vattenfallet löpa vågorna till storms mot all Ekeby ära och makt, men i de vida salarna råda endast glädje och ifrig förväntan, vaxljusen stråla, och vinet strömmar; därinne tänker ingen på det, som rör sig ute i den mörka, stormiga vårnatten. Just nu är ögonblicket kommet. Gösta stiger upp och går ut för att hämta in fästmön.