Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag för min enskildta del ej skulle ett ögonblick draga i betänkande att föredraga detta äfventyr framför de nu gällande grymma, och jemväl framför de af Utskotten föreslagna något mildare restrictioner, har jag dock ansett denna olägenhet kunna bortfalla genom det enkla medel, att för hvarje Län bildas en gemensam tillgång, hvars ändamål skulle vara att, om ej till fullo, åtminstone till en större del ersätta de samhällen, sorn tilläfventyrs få, i förhållande till sin folkmängd, ett större antal fattighjon att försörja, än medeltalet af fatiighjon i hela Länet slår till folkmängden. Erkännande, att Utskotten ådagalagt en omisskännelig afsigt att i någon more lossa de tvångsband, sorn för närvarande äro pålagda den arbetande folkclassen, befarar jag, att Utskottens ädla afsigt endast högst ofullkomligt kan vinnas, så länge hvarje socken eller församling ålägges att, på egen bekostnad oeh utan all ersättning eller understöd, försörja sina fattige; hvilken bestämmelse alltid underhåller en afundsam farhåga bos den ena socknens invånare att få större fattigpersonal, än den andra, oeh alstrar bemödandet att frånskjuta sig sina egna och utestänga andra socknars fattige (se 1.). —• — Så länge det icke är förbudet för socknar att sönderdela sig i mindre fattigyårds-samhällen eller rotar, med underhålls-skyldighet af hvar sina fattiga (hvilket §. 2. medgifver); —. så länge en ökad, i vissa fall orimlig, underhålls-skyldighet åläg ges husbonde, sorn pä sina egor upplåter bostad åt personer, hvilka misstänkas att kunna blifva fattige, likasom det vore ett brott alt ”herbergera den hilsville” (se 5, 6 och 7 §§.). —• så länge det beror af Socken-Nämnd att tillåta eller vägra laga inflyttning, på grund af dess eget arbiträra bedömande, om den inflyttande bar ”synbar utväg för bergning eller ej” (se i 5 §.).
Stockholms befolkning, samt att alltså ifrågav:de angelägenhet icke annat, än i viss mån, kan anses angå Den 1 December f. m. 29 Stockholms Kommun, och detta så mycket snarare, som den stora delen af nämnda qvinnor, som från landsbygden hitkommit, vanligen voro i ett eller annat hänseende fallne, förrän de hitflyttade; hvadan det alltså måste anses af rättvisa påkalladt, att samhället i sin helhet väsendtligen bidrager till det ändamål, som åsyftas; 2:o, att af de qvinnor, som å anstalterne varit intagne, och om hvilkas vidare lefnadsöden, efter deras afgång derifrån, underrättelser kunnat erhållas, ej fullt l/6 åter beträdt lasternas väg, hvaraf alltså den slutsats synes kunna dragas, att samma inrättningar på ett tillfredsställande sätt upfyllt sitt ändamål; och 3:o, att, genom tillvaron af ifrågav:de inrättningar, Statskassan beredts högst betydliga besparingar, ty om också antagas skulle, hvad föga sannolikt är, att af förenämnde antal qvinnor, endast 20 årligen funnits häktade, så upkommer likväl, efter beräkning af 100 rdr rmts underhållskostnad för hvardera, en utgift af 2,000 rdr pr år, hvaraf åter synes följa, att, om Staten anslog en emotsvaraude summa såsom understöd för ifrågav:de inrättning och möjlig utvidgning af densamma, sannolikt är, att Staten derigenom skulle tillskyndas ej allenast besparing af utgifter, utan, hvad vigtigare är, en väsendtlig moralisk vinst. Slutligen må ej lemnäs oanmäldt, att, till följe af det verksamma deltagande, som ej mindre Hr OfverStåthållaren, än ock Stadens Polismyndighet i öfrigt, egnat det s. k. Magdalenahemmet, DrätselKommissionen under sednaste tiden till hyresfritt begagnande för obestämd tid öfverlåtit en mindre lokal, sora likväl ingalunda emotsvarar hvad ändamålet kräfver. För dettas vinnande vore nu tvifvelsutan det enda fullt lämpliga, om R.
•—- J.agen, om öfverseende och förbättrande af;: LagUtskottets Betäckande, bif. af Presteståndet, s. 624. af Adeln s. 64i. af Borgareståndet, s, 658.- af Bondeståndet, s. 673. — Musik, om upphäfvande af Förbudet mot, under? Fastlagstiden; LagUtskottets betänkande, bif. af Borgareståndet, s. io4. af Bondeståndet, s. 107- af Adeln, s. 115, af Presteståndet, s. 126- ■— tionde, om, af Kronobeten och andra Kronans odispcvnerade Lägenheter. Se,Hemman, om grunderna för etc. j—- vaktare-tjensters ledighet, otti upphörande af Kungörelsers jpföjande i Allm. Tidt ångarr.e angåeu - ■<1e; Ekonom?- och BesvärsXJtskottens betänkande, bif. af PresteBtåndety s. 102. af Borgareståndet, s» ao4. af Bondeståndet, s. 108. af Adeln, s. 115. 'Kyrkorna', om förändradt salt för Författningars uppläsande i; UagUtskottets betänkande bif. af Adela, s. 198. af Presteståndet, s. sol. åtetrem. af Borgareståndet, s. 3o6. Ytterligare tillåtande, förkast, af Borgareståndet, s« 478. af Bondeståndet, s. 479- Kyrkornas fastigheter och medel, om ändring i nu gällande föreskrifter om vården af etc; Lagoch FkonomiUtskottens betänkande afskaf Presteståndet, lil. s, 47. bif. af Bondeståndet, III. s. 62. återrem. af Adeln. III. s. 67. bif. af Borgareståndet, III. s. '86.
Jag fäster mig icke vid ordalagen, men jag hade föreställt mig att saken skulle lättare vinnas genom mitt redactionsförslag, men då Gr. af Ugglas nu framställt ett annat, 22 Den 4 Mars f. m. och detta möjligen kari blifva Ståndets beslut, förenar jag mig med honom. Hr von Troil: Då jag sista gången begärde återremiss, måste jag än ytterligare förnya samma anhållan. Het är visserligen sagdt, att Utsk:s ledamöter icke hafva tillfälle att taga vidlyftiga discussioner i öfvervägande och att de sällan genomläsas der, men jag tror likväl, att Utskis ledamöter af It. o. Åd. genom en återremiss blifva i tillfälle att närmare utveckla de åsigter här blifvit framställda, och jag tror äfven, att de, som önska bifall till K. M:s Propos. hafva mera chance att vinna detta mål genom en återremiss öd om frågan kommer till förstärkt Utskott. Hr Printzensköld: De förslag Frih. Tersmeden och Gr. af Ugglas här framställt vittna nogsamt om behofvet att heldre öfverlemna redactionsbestyret åt Utsk., än att vi skola nu sysselsätta oss dermed. Oaskar man likväl, att frågan nu skall definitivt afgöras, så vill jag icke fortfarande yrka återremiss, ehuru jag ieke kan neka, att Hr v. Troils nyss anförda skäl borde föranleda bifall till densamma. Den bekännelse en talare, som tillika är ledamot i ett Utsk., här gjort nemi. att Utskm icke genomläsa de yttranden, som åtfölja en återremiss utan lemna dem åt sitt öde, är i sanning icke upmuntrande för de ledamöter af detta Stånd, som med nit följa ärenderna och hvilkas yttranden föranleda nterremisser. När man får höra sådana oförmodade erkännanden, torde det kanske vara rättast, att E. o. Ad. icke befattar sig med discussioner i andra fall, än då frågor definitivt skola afgöras, och noga aktar att till Utsk:n återremittera någon enda fråga. Frih. Eaab:
Men då hon ändtligen nått därhän att få sonhustrun kvar och bevarad för sonen och fått de unga försonade och lärt Astrid, att hennes kall i lifvet just var det att vara Börje Nilssons hustru och att göra honom så mycket godt hon kunde – och detta hade ej varit en aftonstunds, utan många dagars arbete – då hade den gamla lagt sig att dö. Och se, i detta lif med dess trogna omsorg om sonen var det mening, tyckte Börje Nilssons hustru. Men i sitt eget lif såg hon ingen mening. Mannen drunknade efter få års äktenskap, och hennes enda barn dog vid unga år. Hon hade ej kunnat verka någon förändring hos sin man. Allvar och sanning hade hon ej kunnat lära ho nom. Då var det snarare hos henne, som förändring visat sig, eftersom hon alltmer blifvit ett med fiskarfolket. Hon ville ej alls se någon af de sina, ty hon blygdes öfver att hon nu i allt liknade en fiskarhustru. Om nu endast allt detta tjänat till något! Om hon, som lefde af att laga fiskrarnas garn, visste hvarför hon höll lifvet vid makt! Om hon gjort någon lycklig eller förbättrat någon! Aldrig föll det henne in att tänka, att den, som höll sitt lif förfeladt, därför att hon ej gjort godt åt andra, måhända i denna ödmjukhetens tanke räddat sin själ. MORS PORTRÄTT. I ett af fisklägets hundra hus, hvilka alla likna hvarandra till storlek och form, hvilka alla ha lika många fönster och lika höga skorstenar, bodde gamle Mattsson, lotsen. I alla fisklägets rum finnas samma slags möbler, på alla dess fönsterhyllor stå samma slags blommor, i alla dess hörnskåp finnas samma sorter af snäckskal och koraller, på alla dess väggar hänga likadana taflor. Och såsom gammal sed stadgat det, lefva alla fisklägets människor samma slags lif. Sedan Mattsson, lotsen, blifvit gammal, rättade han sig noga efter skick och bruk: hans hus, hans rum och hans lefverne voro lika alla andras. På väggen ofvan sängen hade gamle Mattsson ett porträtt af sin mor. En natt drömde han, att detta porträtt steg ned ur sin ram, ställde sig framför honom och sade med hög röst: »Du skall gifta dig, Mattsson.» Gamle Mattsson började då genast klargöra för mors porträtt, att detta var omöjligt. Han var ju sjuttio år.
En värd talare, med hvilken en annan förenat sig, har strängt klandrat StatsUtsk., för det Utsk. icke föreslagit ett nytt system och en ny organisation för hela statsbestyret, samt begärt, att sådant måtte ske vid återremissens besvarande. Förrän jag för min del ville ingå i utarbetande af dessa nya organisationer, skulle jag dock önska att få veta, hvaruti det egentligen felaktiga ligger, som skall rättas; ty jag erkänner väl, att jag är en ifrig vän af reformer, men innan jag önskar dem, måste jag vara öfvertygad att de äro nyttiga. Jag tror jemväl, att Utsk. hvarken skulle ägt förmåga att uppgöra förslag till alia dessa genomgripande reformer, eller kunnat veta hvilka reformer det bort föreslå; ty derförinnan fordras framför allt, att deras nödvändighet måste vara allmänt erkänd. Tvenne värda talare hafva önskat, att Utsk. i detta betänk, hade uppgifvit Riksg:scont:s ställning och behof, samt huru statsregleringen i sin helhet skulle slå ut, på det man kunde se, huruvida ökad bevillning eller skuldsättning deraf blefve en följd. Jag tror icke, att detta varit för Utsk. möjligt, ty alia Riksg:scont:s behof kunna icke vara kända; men 134 Den 26 M a j f. ra. deremot tror jag, att det varit en skyldighet för hvarje ledamot af StatsUtsk. att göra sig reda för, huru statsregleringen skulle komma alt slå ut, i händelse R. St. bifölle, hvad Utsk. i afseende på de io hufvudtitlarna föreslagit. Så har jag gjort, och jag anhåller att få göra reda för mina i detta afseende gjorda beräkningar, hvilka måhända kunna tjena till någon ledning för mången, som önskar ökade anslag å en eller annan af hufvudtitlarna.
I rummet var också en stoppad hvilstol, rätt lång samt till att fälla ned. Tyckte v. Bergen hade småprickiga kläder och satt nästan halfsofvande, tittande uppåt, funderande. Tyckte, att de talade om något som händt nu i Stockholm, något experiment som troligen gjorts i ett sällskap. Tyckte d: r X. var medellång, mörka mustascher, litet korpulent, tyckte håret var kammadt på sned; hans ögon voro visst mörka, bruna; näsan krokig. Den tredje var antingen lärare eller läkare. Jag tyckte, det var två fönster i rummet, som var ganska stort; gardinerna voro visst mörka, randiga. Mörk kakelugn. — Såg ej de andra rummen; kom först in i en tambur med tre dörrar och så genom ett rum, innan jag kom in. Vid protokollet. (Signeradt) Philip v. Tell. Kapten vid Kgl. Kalmar Reg: te. Adr.:. Kalmar. " 39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". Sedan jag meddelat d: r X. resultatet af Almas sofning, erhöll jag från honom i två bref följande upplysningar, som jag här meddelar. Den 10ji skrifver d: r X.: — - » I kronan hängde verkligen en större papperssax, fästad medelst ett s. k. otoskop af gummi; vid saxens ena handtag en théa-ros - och några myosotis. En större hvilstol att fälla i hop; vi talade nog om ett experiment, men det försiggick just då, i det jag experimenterade med en somnambul. Vi voro sex i rummet. Det mesta öfriga oriktigt eller icke bevisande. — Att hon sett något synes mig klart, men hon måste ha haft en mängd förvirrande idéer från sin vakna hjärnverksamhet » __ _ Den 1214 skrifver D: r X. ytterligare: » Beder Eder ursäkta, att mitt i går under mottagningen skrifna bref var så illa hopkommet och ofullständigt. Jag vill här tillägga ett par omständigheter, som tyda på, att clairvoyance egde rum. Hennes uppgift, att föremålet hängde i en taklampa och ej i en krona, var riktig. Det är en lampa och krona i förening och lampan var ganska långt neddragen under kronan.
Utskottet har som felaktigt ansett, att Friherre Cederström icke uti StatsRådet jäfvat sig vid föredragningen af ett mål från Öfverståthållareembetet, men jag kan ej finna denna anmärkning grundad. Då han icke sitter i StatsRådel såsom Domare, utan såsom en Rådgifvare, och det beror på Kongl. Majit, att åhans yttrande fästa det afseende Kongl. Majit i nåder finner för godt, samt då de vanliga jäfslagarne för Domare icke kunna vara tillämpelige för Rådgifvare i Konungens Gonseille, kan jag ej finna, att det bör Friherre Cederström 428 Den 27 Maji. till last förås, det lian ej jäfvat sig, eller alt det är stridande mot föreskrifter, att lian gifvit de upplysningar, hvilka han närmast varit i tillfälle att meddela, såsom förut kännande målets beskaffenhet. Jag tillstyrker på sådane skäl, att anmärkningen mot Friherre Cederström må förfalla. Hvad åter beträffar den mot ExpeditionsSecreteraren Bergström gjorde anmärkning, så kan jag ej annat finna, än att målet, hvars behandling blifvit såsom felaktigt anmärkt, gått de lagliga vägarne. Då Bergström föredrog målet i Allmänna Beredningen, gaf han derstädes sin tanka deri tillkänna; BeredningsProtocollet, som innehöll hans reservation, blef derefter vid föredragningen i StatsRådet uppläst, och 0111 denna reservation icke antecknades i StatsRådets Protocoll, var sådant Prolocollistens fel, och ej ett bevis på efterlåtenhet hos Föredraganden. Jag tror således icke, att denna anmärkning bör väcka det afseende, och ådraga en Embetsman den ansvariga påföljd, som endast bör förvaras åt gröfre fel eller misstag. Vidkommande sedermera StatsSecreteraren Qviding, synes väl vid första påseendet den emot honom framställde anmärkning vara af mera svår beskaffenhet, men om den rätt anatomiseras, tror jag man skall finna den samma icke vara så betydlig.
Och för att lösa denna forrafråga på det enklaste sättet och för att undvika all tidsutdrägt, vore det aldra bäst att återremittera den här skrifvelsen, på det att Utsk. måtte taga frågan i betraktande. Hinner då Utsk. icke med motionen, så är icke något som hindrar att skrifvelsen ändock expedieras. Medhinnes åter båda delarne, så är det så mycket bättre, men alt nu på förhand fatta beslut, att skrifvelsen icke skall expedieras, förr än Hr v. Hartmansdorffs motion är afgjord, skulle kunna leda dertill, att den redan beslutade skrifvelsen icke kom att afgå. Jag anhåller derföre om återremiss på det nu föredragna skrifvelse-förslaget. Hr von Hartmansdorff: Min mening är icke att lägga något hinder i vägen för de beslut, som äro fattade. Jag är således nöjd med hvad Hr Bildt föreslagit, så vida Hr Gr. o. Landtm, gillar det. Hr Gr. o. Landtm, framstälde nu, att sedan Hr v. Hartmansdorff instämt med Hr Bildt, endast återremiss å ifrågavande skrifvelse-förslag blifvit yrkad, och uppå sedermera framstälde propos:r bifölls såväl återremiss af sagde förslag som remiss till Riddarh.Utsk. af Hr v. Hartmansdorffs nu väckta motion. Föredrogs ånyo Riddarh.Utsk:s d. 4 och 11 dennes på bordet lagda Mern. N:o 12, med betänk, i ani. af Hr Thams, Aug. Wilh., motion om anslag från Riddarh.Kassan till tryckning af R. o. Ad:s äldre Riksdags-protocoller. Frih. Cederström, Rud.: Riddarh.Utsk:s i dess första hemställan gjorda afstyrkande på det deri åsyftade förslag af Hr Tham, anser jag gagneligt att biträda; men jag hyser betänkligheter emot Utsk:s sednare lemnade tillstyrkande af ett årligt bidrag från Riddarh.-kassan för de ändamål, som i Betänk, uptages.
Det är ej gifvet, som Utskottet trott, att en skjutsskyldig, som ej i contant eller varor vill, och någon gång äfven ej kan, betala, hvad en entrepreneur öfver skjutslegan begär, derföre anser för en vinst att skjutsa; det bevisar blott, att han ej förmår klokt beräkna, huru han genom ett annat användande af sin häst under tiden, som åtgår att skjutsa, derigenom möjligen kunde förtjena måhända mera, än det en entrepreneur begärt, eller äfven dertill saknar alla utvägar; men derföre synes han mig ej förtjent af ett så orättvist behandlingssätt, som nyssnämnde stadgande innebär. Jag föreslår, att Ständerna måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det legan för all slags skjutsning må bestämmas till 3a sk. Banco milen för hvarje häst, och att Dess Befallningshafvande i Länen måtte anbefallas att söka ställa skjutsen på entreprenad till lägsta möjliga lega. Utom den stora vinsten häraf för jordbruket och alla de näringar, sorn ytterst på dess flor bero, är säkert äfven att motse uppkomsten af flera bolag lill bildande af diligenceoch forvagns-inrättningar på längre och kortare väg, hvilka nu ej, och säkert ej eller med legans förhöjning öfver allt till 24 sk. Banco, kunna bära sig utan uppoffring från det allmänna.” Af Herr Friherre von Nolcken: ”Bland de egna förhållanden, sorn vårt fädernesland har att framvisa och hvaruti det skiljer sig från det öfriga JEur.opa, är äfven vårt skjutsväsende. Jag tillhör ingalunda dem, som vilja förkasta en sak, för del den är oss egen och okänd i främmande länder, eller som yrka en förändring endast derföre, att förhållandet Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej JV:o 26. 23 är annorlunda utomlands. Tvärtom, jag tror, vi ega serskildt för oss mycket godt, som vi skola vara måne om att förvara och att freda från alla utländska moder.
S)laj:t t nåDer bifallit, att veDerböranDe domare varDa förflänDtgaDe, Det Äongl. ^örorDningen Den 7 öftober 1805 t l>maD Den ftaDgar förfjöjDt anfvar för Dem, font öfverfalla militäre embete och tjtnjlemän, till följD af Äongl. §örflaringen 5Bt bäfve bejlutat odj Äongl. Sftaj-.t i nåDer bifallit, att, meD änDring af bvaD ^ongl. §örorDningen Den 13 3uni 1800 innehåller Derom, att De, för för* fitmmelfe att inom rätter tiD taga upbuD, i ^örotDntngen fdaDgaDe böter, mot» fvaranDe värDet af Det jfämplaDe papper, hvarmeD föpebrefvet förfeö bör, äro focfnené fattiged enfaf, famma böter t fället jfola förDelaé till tvejfifteö emellan åflagaren och focfnené fattige. §• 56. <2Bi bäfwe bejlutat odj i^ongl. 3ftaj:t t nåDer bifallit, att ^ongl. görorD* ningen Den 1 öftober 1752, angåenDe jlrajfets jfärpanDe för mätare, fora meD origtigt mätanDe beträDeS, må upnora att vara gällanDe, famt 4 § i 8 j^ap, #anDe(fc$8alfen erhålla följanDe föränDraDe IpDelfe: 83 ”@ör någon t mätanbe ener mäganbe orätt, änbå att Ifan rätt frönt mått eller voigt DerroiD brufar; bote tio Daler od) åter gaDan.
T>å liftoäl dwlerafjufbotiten, forn båbe åren 1853 od) 1854 warit inom rifet gängfe, i 3lugitfti od) September 1855 å ityo yppaté å flera ittrifeö orter, od) beriblattb äfwett i Stodfjoltn od) ®ötf)eborg, från fjwilfa bägge ftäbcr en oafbruten fjöfart uttberljåtteö meb aitbra ftättett i rifet, l)ar ftottgl. S)taj:t bett 21 i ftjinämitbe måttab funnit lämpligt förorbita, att ben i ofwanttämnbe Ättttgörelfe af ben 5 Sep 9Jlaj;t wib betta tillfälle ide welat lemna cbetitälbt, ^itnt - 64 Serättelfe om Ijmab t Oitfet och befö forn imber be efter febnafte Oiiföbag förflutne år, för tjmitfa räfenffa Od) för år 1854 „ 1,432,276. 36. 3. maranbe, ehuru JJiiféhufmitbbofen för år 1855 ännu ide funnat afflu SD^ajit, meb anlebning af gjorb anmälan, hurufout å be titt 0tatd-$ontoret influtna allmänna mebel funned en betybligare fontant behållning, i itåber anbefallt bemälbe embetdmerf att, i ben nion befia, jemte be före flutet af betta år ytterligare inflytaitbe bylifa mebel, an IKifetd 0tänber ega att förfoga, blifma, i öfmerendftämmelfe meb be beflut, font härom funna tomma att fattad, för 0tatend utgifter er IStléS @eban 3!ifetd ©fäuber mib 1850 och 1851 årend Siifdbag beld be af Äongl.
När dessa prebenden till ett antal af 25, hvilka enligt 1842 års landsbok lemnat en inkomst af omkring 47,000 R:dr B:ko, skola förses med tillbörligt antal pastorer, så återstå för Erkebiskopsoch Biskopslönerne, efter afdrag af denna summa, omkring 50,000 R:dr B:ko, hvaraf således Synes att genom prebendenas borttagande omkring hälften af Riskopslönerna försvinna. Enligt Utskottets åsigt skall nu af detta återstående sammanlagda belopp tilldelas hvarje Biskop sin andel och dermed regleringen vara verkställd. Utan att nu tala om den rubbning uti från ålder bestående förhållanden, som skulle uppkomma genom grundsatsen, att från det ena stiftet förrycka hvad som till dess kyrkliga institution varit anslaget, för att dermed förse ett annat, torde man böra göra sig den frågan, huruvida genom en sådan anordning kyrkans bästa vore lilIgodosedt, dä, under det att en löneförhöjning anses vara af behofvet påkallad för tjenstemän af alla grader inom riket, man pä sådant sätt reducerade de löner, hvilka utgå till de män, som bekläda kyrkans högsta värdigheter. Men Utskottet har icke stannat härvid; i sin föreställning om Biskopslönernas höga belopp, har Utskottet derjemte föreslagit, att det förslag lill reglering af dessa löner, som Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t underdånigst begära, äfven måtte upptaga den tillgång, som genom en sådan reglering möjligen kan uppkomma, och denna tillgång skulle till förbättring af det lägre presterskapets löner föreslås. Om sådant skall kallas en välvilja mot det lägre preslerskapet, vet jag icke; men mig har det synts allenast vara ett sken af välvilja alt förespegla denna del af preslerskapet möjligheten af en löneförhöjning genom Biskopslönernas reglering, sedan först lein och Bill. till B. St. Prof. 1856 & 1857. 8 Sami. 10 Haft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Elconomi-Utsfeotlets Betänkande No 52. tjugu prebende-pastorater blifvit af lönernas tillgångar med särskilda pastorer försedde.
Jag skulle anse målet mycket ringa, om genom den föreslagna åtgärden för framtiden icke vunnes något annat än att 1-rdrs-sedlarne blefvo afskaflade, men likasom det gått förut, att vi nemi. blifvit befriade såväl från skillingssom 3-rdrssedlarne, vi skola i framtiden, hoppas jag, äfven blifva befriade från en stor del af de öfriga sedlarne. Man måste dock här i landet icke gå brådstörtande till väga, utan gå framåt med endast ett steg i sender, och såsom ett sådant vågar jag tillstyrka att R. o. Ad. måtte handla i öfverensstämmelse med det beslut, som K. o. Ad. fattade vid förra riksdagen, och afslå Banko-Utsk:ts förev:de hemställan samt antaga det af Hr Lagerhjelm gjorda förslaget. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Man har förut idag talat om det stora behofvet af en fast värdemätare; denna kan, enligt min tanke, aldrig blifva bestämd förr än man bibringat den Svenska allmänheten begrepp om att det är med silfver och icke med papperslappar som alla värden i landet sinsemellan skola mätas; och det är för denna orsak som jag och flere med mig anse det vara angeläget att få silfver ut i rörelsen och spridt bland allmänheten. Det har blifvit anlördt mot den föreslagna åtgärden, att silfvermynt icke äro beqväma; men jag frågar, om det någon gång skulle inträffa att banken icke kan inlösa sina sedlar med metalliskt mynt, så är landet ju alldeles utan allt mynt, som har något värde; är det då icke mera skäl att man söker att förekomma ett så olyckligt förhållande, genom att införa bruket af silfver i stället för sedlar, än att bibehålla dessa sedlar blott derföre att de äro beqväma?