Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 9 Augusti 1860. Reservation: af Doktor Wahlander, som yttrade: »Emot Stats-Utskottets beslut, som afstyrker statsbidrag för åstadkommandet af tillverkning inom landet af jernvägs-materiel, får jag anmäla min reservation. De skäl, hvilka Utskottet framlägger för detta sitt afstyrkande, synas visserligen talande, och de anbud, hvilka af enskilde personer och bolag blifvit i detta hänseende gjorda, glädjande; men jag fruktar, att deruti icke ligger fullgod säker het för uppnåendet af det mål, hvilket hvarje Svensk otvifvelaktig! önskar, att nemligen för Statens under byggnad varande jernbanor kunna få inom landet tillverkadt all den materiel, som dertill erfordras. Om nu dessa anbud, af en eller annan orsak, icke leda till någon verkställighet, så kommer samma olyckliga förhållande, som hittills egt rum, att fortfara och många millioner Riksdaler att äfven hädanefter utgå till utlandet, för att derifrån till sjelfva jernets land införa jernvägsmateriel. Mig synes, att Staten icke bör äfventyra något sådant, och det för en så ringa uppoffring å Statens sida, som nu äskas för uppnåendet af omnämnda ändamål. På grund häraf vågar jag föreslå, att till Kongl. Maj:ts disposition måtte ställas en summa af 300,000 R:dr Riksmynt, för att mot 3 procent ränta och öfrige vilkor, som Kongl. Maj:t täcktes bestämma, lemna låneunderstöd åt dem, hviika åtaga sig att inom landet anlägga verkstäder för tillverkning af skenor och öfrig jernvägsmateriel för rikets jernvägar.» Bih. till II. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Aug. 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1859 församlade Revisorers berättelse, angående samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1857. (I. A.) Stats-Ut.skot.tet, Revisions-berättelse. tillika med vederbörande förvaltande verks och myndigheters i anledning deraf till Kongl.
Kammar-kollegii ofvanomlörmälda stadgande gjorda förändring i persedelns beskaffenhet komme att blifva utan verkan, derest icke jemkning i lösningspriset skedde, hvilket dock vore sä mycket billigare, sorn ständiga sägräntan i nästgränsande elfer Kronobergs län vore 1 R:dr 30 sk. och i Elfsborgs län 1 R:dr 31 sk., allt banko, har motionären hemställt det Rikets Ständer måtte besluta att deputerade inom nämnde län utsåges, som för åren 1846 till och med 1853 utsatte ett skäligt markegängspris å räntebräder efter de derå nu fastställda dimensioner och i enlighet med de ä sådane bräder under sagde är ali - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67. 5 mänt gällande pris, samt att dessa markegångsvärden finge läggas till grund för den tjuguåriga medelmarkegängen å sågbräder inom Jönköpings län. Med föranledande af denna framställning har Utskottet förskaffat sig kännedom af Kongl. Kammar-kollegii den 9 Juni nästlidne år afgifna underdäniga utlåtande, i anledning af en utaf enskild person hos Kongl. Majit gjord underdånig ansökning 1 enahanda syfte, som motionären nu hos Rikets Ständer framställt; och enär Kongl. Kammar-kollegium i nämnde underdäniga utlåtande på ett, enligt Utskottets tanke, nöjaktigt sätt. utredt frågan, har Utskottet ansett sig böra omförmäla hufvudsakligä innehållet af berörde utlåtande, hvari bemälde embetsverk bland annat yttrat: att enligt uppgi t å inarkegångsprisen å räntebräder i Jönköpings län för tiden frän och med är 1834 till och med är 1858, hade värdet ä nämnde räntepersedel under åren 1834—1840 utgjort 2 R.dr 16 sk. Banko, utan att några dimensioner å densamma för denna tid funnes i taxorna införda.
Sl:s Bank, som för del insända Riksmynlet lemnar motsvarande blanquelter och vid hvarje hallars slut uppgör räuleliquid med enskild bank för de summor, hvarmed den utöfver insända beloppet Riksmynt inlöst dess assignalioner; räntan beräknad i män af den tid, som förskottet varit lemuadt. dag tillåter mig i sammanhang härmed uppläsa förslag till den 10 §: Annan upplåning än hälften af den tecknade grundfonden. Utom depositionsbevis skola alla andra fordringsbevis, hvilka ulgifvas för upplåning på creditiv eller annan försträckning, ställas lill viss person eller visst verk, samt. innehålla att öfverlåtelse deraf må ske endast lill vissman och efter föregången anmälan i Banken. Depositionsbevis skola vara ställde lill viss person eller ordres och må ej lyda ä mindre belopp än 50 r:dr, och skall derå räntan vara förskrifven till minst 2 pä 100. Ja»- bar tillåtit mig denna vidlyftighet, på del alt R. o. Ad. deraf skulle linna, ali det förslag, som jag och de, hvilka med mig i denna fråga länka lika, tagit oss friheten här framställa, ingalunda är ögonblickets verk, ulan en följd af föregående dagars öfverlägguiugar om sältet, pä hvilket nian skul - Den 23 A priI f. ni. 15 le tillgodogöra det beslut, som PresleSt. fattat; och då nu verkligen icke i min tanka någon annan utsigt finnes att komma till en lycklig lösning af detina vigtiga fråga, än att antaga den åsigt, sorn legat till grund för nämnde beslut, så kan jag icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att öfvergå till denna mening. Jag lemnar för öfrigt derhän, huruvida, sedan R. o., Ad. en gång beslutat att betänk, skall punktvis föredragas, grunderne nu kunna särskildt discuteras. Kunde detta ske, skulle jag önska, alt beslut i afseende på desamma först bleffattadt; hvaremot, om det ieke låter sig göra, jag mäste inskränka mig till anhållan om bifall å 1 §, i öfverensstämmelse med Frih.
Röstens djup predestinerade sångerskan för altfacket. Paris valdes till uppehållsort, och den fortsatta handledningen i sångens svåra konst anförtroddes åt madame Marchesi, som utbildat sångerskor från alla land och skapat sig ett af de bäst klingande namnen på detta område. Sånglärarinnan blef genast, berättade Posttidningens korrespondent, så intagen af den praktfulla stämman och dess noggranna utbildning, att hon befriade sin nya elev från den serie förberedande öfningar, hon eljes plägar ålägga alla sina elever. H o n förespådde fröken S. äfven en lysande scenisk framtid, hvilken spådom säkerligen också hade gått i uppfyllelse, om hennes sceniska bana ej i förtid afbrutits, såsom ofvan nämndes. Hos madame Marchesi stannade den unga svenskan i två år, 1 8 8 3 — 8 5. Under dessa år syntes tid efter annan i de svenska tidningarna meddelanden från Paris om de vackra och snabba framsteg, den unga sångerskan gjorde, och om den uppmärksamhet, hon väckte vid elevuppvisningarna. Slutligen uppträdde hon, berättades det, i april 1885, offentligt vid en konsert i Salle Flaxland. Denna konsert var anordnad af en broder till skådespelerskan Ristori, och den finaste publiken i världsstaden var där talrikt representerad. A f så mycket större betydelse var det bifall, hon här eröfrade och som berättades hafva varit lika kraftigt som enhälligt, så att hon måste omtaga alla sina tre nummer. Den franska tidningen ParisRome innehöll en smickrande uppsats om sångerskan och förklarade bl. a., att hon sjöng » på ett mästerligt sätt ». Det dröjde därför ej länge, innan vår landsmaninna erhöll engagement. Genom bemedling af den ansedda sånglärarinnan Della Valli i Milano erhöll hon hedrande anbud från en teaterdirektör, som skulle gifva föreställningar å teatern i Bergamo. Italiens då förnämsta musiktidning II Trovatore, hvars representant hört sångerskan i en krets af framstående auktoriteter i Milano, yttrade om henne vid denna tid: » V i hafva i Milano en ny konstnärinna, Viola Lavinia (det var hennes artistnamn), mezzosopran och kontraalt samt utrustad med de skönaste röstmedel och en ovanlig talang.
En viss osä- par i de mest skiftande former, brickor o c h vakerhet i spelet är ännu lätt förklarlig. Att den ser, prydnadsföremål af de mest olika slag, och unga sångerskan i alla ' afseenden är stadd i framsjältva målningarna visa • — utom den rent tekåtgående, torde vara uppenbart. Bland de öfriga niska konstfärdigheten — äfven en fantasi och uppträdande förtjänar särskildt hr Lundqcist som en smak, sorn tydligen odlats genom intresseradt den lärde Simeon att framhållas; äfvenså hrr Sö- arbete och under förståndig handledning. derman och Sellergren som fältväbeln Lubbo o c h prästen. Hr Bratbost var däremot ej riktigt tillfl! fredsställande i jesuitens roll. Fröken Hulting Ett lif vid bokhandelsdisken. 80 år fyllde sjöng första tärnans lilla parti oklanderligt. Opei tisdags fröken Johanna Söderberg, hufvudstaran gick i sin helhet mycket bra under hr Hen dens äldsta bokhandlare, innehafvare af den benebergs säkra ledning, och orkestern skötte sig kanta firman C. Kihlbergs lånbibliotek och antiförtjänstfullt. Iscensättningen är likaledes värd kvariska bokhandel vid Södermalmstorg. I sin erkännande. Publiken, bland hvilken märktes kolilla boklåda i basaren vid nämnda torg har den nungen, kronprinsen samt prinsarne Karl och Euhedervärda gamla sedan 1850, ständigt utan bigen, sparade hufvuddelen af sitt bifall till efter träde, aktad och ärad af alla, med sakkännedom slutet af operan, då detsamma blef synnerligen och nit skött sin icke ringa affär. På senare åren lifligt. något klen till hörseln stod hon dock på sin fö- delsedag frisk, liflig och kry i sin affär. Fröken K. Dramatiska teatern skulle på onsdagen i denna Söderberg är bördig från Gamla Karleby i Finland. vecka upptaga Shakespeares » Trettondagsafton * Hvad ni vill » med fru Hartman som Maria. Vi Charlotte Tucker (A. E.) f. Från Lonfå således ej tillfälle omnämna denna intressanta föreställning förrän i nästa nummer.
Då de förhållanden, hvilka vid nästföregående riksdagar föranledt ifrågavarande anslags beviljande, ännu fortfara och härtill kommer, att, i anseende till den under sednare år inträffade prisstegring på lefnadsförnödenheter, utgifterna för de sjukas vard och underhåll i så betydlig mån ökats, att Serafimer-Lasa rettets inkomster icke äro tillräckliga för utgifternas bestridande, har Direktionen Bil. M 7 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. Jtä 1, om Statsverket 1836. 39 för nämnde Lasarett, uti skrifvelse den 23 sistlidne Juni, i underdånighet anhållit, alt Eders Kongl. Majit må täckas, med afseende å det stora gagn så väl Stockholms stad och län som landet i allmänhet njuter af Serafimer-Lasarettet håde såsom sjukvårds-inrältning och undervisnings-anstalt för yngre läkare, hos Rikets Ständer göra framställning derom, att det anslag af 4,300 Ridr årligen, som i stället för förloradt bidrag af Finska lolagsmedel, blifvit åren 1848, 1831 och 1834 af Rikets Ständer beviljadt för tiden af då uppgjorda stalsregleringar, måtte fortfarande lill detsamma få utgå och såsom ordinarie anslag blifva för Lasarettets underhåll ä stat uppfördt. Med stöd af de skäl, Direktionen för sin underdåniga framställning åberopat, anser jag mig böra underdånigst hemställa om Nådigt bifall lill ifrågavarande anhållan. 22:o. Enär, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Majits beslut rörande löne-Aitslag å Alförbältring för Rikets embelsoch tjenstemän, de lill dessa hittills utgående ljuspenningar skulle, i händelse de förhöjda lönerna beviljas, komma att försvinna, skrifmalerilorde förslagsanslaget å Åttonde Hufvudtiteln till skrifmaterialier och expensera^',r’ exPen~ SCVy Tfl■ 1YI• samt ved och ljus böra minskas med ett belopp, motsvarande det som i ljus - penningar från samma anslag nu utgår, utgörande:
Det tillhör icke denna sak och det tillhör icke R. 0. Ad. att derom taga någon kännedom. Följden skulle blifva just den, som jag redan förut påpekat, nemi. att man i st. f. att tala om sjelfva saken skulle komma på sidan deraf, och derigenom möjligen till ett beslut, som en och annan af Eder, M. Hrr kanske önskar, men som dock i sjelfva verket är olagligt. Hvad är det väl vi här hafva att bedömma? lo, tillämpligheten af 7 § 2 mom. Riddarh Ordn. på det fall hvarom är fråga. Detta fall är fullständigt belyst genom den original-handling jag inlemnat, nemi. Consistni utslag, hvars bevisande kraft icke lärer kunna jufvas, då Consist:m Acad:m i Lund obestridligen är en inom Sverige erkänd myndighet, om hvars behörighet det icke tillkommer R. 0. Ad. att ingå uti någon pröfning. Alltnog, det är ett faktum, att utslaget finnes, och så länge det ej af högre aukoritet blifvit uphäfdt, är det R. o. Ad:s oeftergilliga pligt att vid denna frågas afgörande pröfva huruvida icke Consistni utslag bör ega en sådan tillämplighet, som den af mig påstådda. lag förblifver vid mitt yrkande att denna upläsning icke må ega rum såsom alldeles obehöflig och till saken icke hörande. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Utan tvifvel är det af stor vigt att icke bland R. 0. Ad:s ledamöter finnes någon, som liar gjort sig ovärdig att tillhöra representationen, men i min tanka är det likväl af ännu större vigt, att R. 0. Ad. vid fattandet af sitt beslut i en så ömtålig fråga, som denna, icke mätte gå tillväga på något annat sätt än det som står i fullkomlig öfverensstämmelse... med lagarne, ty om R. 0. Ad. af hvad anledn. som helst, skulle fatta ett mot lagarna stridande beslut, sä skulle R. 0. Ad. otvifvelaktig! derigenom sjelf visa sig vara ovärdig att såsom RiksStånd utgöra en del af representationen.
Häremot reserverade sig herr friherre Cederström, R.: ”Ehuru instämmande i det slut, hvartill Utskottet kommit, nemligen att tillstyrka det motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, anser jag mig böra förklara, det Utskottet, enligt min tanke, lämpligen bort afhålla sig från att, helst när frågan bedömdes vara af beskaffenhet att icke tillhöra Ständernas handläggning, i någon mån förena sig med motionären i uttalandet af de öfverklagade förhållandenas föreburna menliga inflytanden och, som det heter, stora olägenheter. Sådana synas mig ingalunda vara ådagalagda. Icke heller är jordegarnes mening i dessa hänseenden, på sätt Utskottet rätteligen upplyser, vorden utrönd. Dessutom, och då syftemålet med anläggningen af Sala stad tydligen har varit ett helt annat, än med de flesta andra städer i riket, enär förberörda stad blef grundlagd för att sammanbinda och upprätthålla en å orten existerande jordbruksoch bergsbruks-näring, och då stadsorganisationen härvid är använd till ett medel för besagda sammanhållning, (hvarom vidare se stadsprivilegierna af den 15 April 1624) finnér jag, för min del, mig till det tillkännagifvande befogad, att allt vitsordande af motionens behörighet till innehållet synes mig lika förtidigt, som omotiveradt. En enkel hänvisning till rätta forum för ärendets behandling, hade i min tanka varit tillräcklig.” N:o 110. An k. till Exp.-utsk. den 17 Juli, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den genom Kongl. General-tull-styrelsens cirkulär af den 10 Februari 1838 föreskrifna kontroll vid aflastning från Norroch Vesterbottens län af sallad lax och smör.
Ifvar ocb en som nå got äfverlänkt vara närvarancle m^ntförbällanLen ocli varit äskäLare af värt 8eLelm^nts lluctuation ciesse sellnaie ä>en, mäste, sä vilia ej enskilta Interesse» bestämma bans ätgärcier, anse lien m^nlbestäwmning som innefattas i en Lealisation, såsom Let mäl hvilket skulle sätta en gräns för Lenna orelia, ocb till hvilket sälunLa alla rättsinniga äsigter böra sammsnträLa. l lietta afzeenlie s^nas meningarne ej LelaLe. Deremot stskiljss Le i frägan om tillen ocb sättet att säkert binna lietta mai; ocb <iä jag meL min röst ej kunnat biträLa clet beslut 8tatzocb Lanco-IIlskollen fattat, alt nemligen, Lanco-8etielns 8ilfvervä>lie nu skulle bestämmas till 2^ L:Lr eller 128 i Lecllar för r L:Lr j 6o §tatsocb Lanco-Dtskotteus 8ilfvsr ester 1.664 myntfot, reserverar jag mig emot rletta beslut as följande orsaker: 1:0 Lme6an, ester ilen 8tatus som nu Lanes uppgjorrl öfver Länkens tillgängar ocb skulcler, en särlan antagen Lealisations-grunci skulls bererla Lanken ett elkectist öfverskott as circa 3,800,000 L:rlr Lsnco, ocb rletta oanseöt en clel af Länkens iner eller minrlre 0- säkre forrlringar, till en 8umma as omkring i5 millioner samma lVlvnt, ej äro upptagne till något värcie. 2:0
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru Regements-skrifvaren Leopold, enligt gällande författningar, icke varit berättigad till erhållande af anmärknings-procent å de medel, som i följd af ofvanberörda anmärkningar till Statskassan influtit, likväl och då Leopold med vederbörligt diarii-bevis styrkt, att han redan den 20 December 1847, eller nära 2 månader innan Kongl. Kammar-rättens revisionsanmärkning finnes daterad, till Kongl, flottans slations-befälhafvares i Stockholm kansli ingifvit uträkning öfver den fyllnad i vakaus-afgiften, som från Stockholms stad borde infordras och till Kongl. Räntekammaren levereras till följd af orätt beräknade vakanta ordinäre båtsmansnummer åren 1840—1846, och således ostridigt är, att han genom sina tillgöranden i denna sak i väsendtlig mån bidragit dertill, att icke obetydliga belopp kommit och fortfarande komma Statsverket till godo, anser Utskottet Leopold härigenom hafva gjort sig förtjent af någon vedergällning från statens sida; hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, såsom uppmuntran för det nit för Kronans bästa Regements-skrifvaren Leopold i omförmälda afseende ådagalagt måtte tilldela honom en oafkortad gratifikation af Ett tusen (1,000) Riksdaler banko, att från Riksgäldskontoret utbetalas. Stockholm den 23 Februari 1854. 14 SUU-UtikoUttt Vtidt ande, K:* A#. il:o 52. Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Febr. 1854, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om Statsbidrag för reparation af fVesterhejde Kyrka, pä Gottland. (C. A.)
Vintern 1783–84 tillbragte Schelechow på Beringön, men under hela tiden lyckades han ej fälla annat än några hvita räfvar, och i berättelsen om resan nämnes sjökon ej med ett ord (Grigori Schelechof russischen Kaufmanns erste und zweite Reise etc., S:t Petersburg 1793). Några ytterligare berättelser om sjökon har man erhållit genom bergsmannen Pet. Jakowlew, som år 1755 besökte Kommendörs-öarna för att närmare undersöka kopparförekomsten på Kopparön. I den beskrifning han lemnat åt Pallas om denna resa nämnes visserligen ej ett ord om sjökon, men 1867 har Pekarski i Petersburger-akademiens skrifter offentliggjort några utdrag ur Jakowlews dagbok, af hvilka det framgår, att sjökorna redan på hans tid voro förjagade från Kopparön. Jakowlew inlemnade med anledning deraf d. 27 nov. 1755 en inlaga till myndigheterna på Kamtschatka för att få sjöko-jagten genom lag ordnad och derigenom hindra djurets utrotande, en hedrande omtänksamhet från forna dagar, som sannerligen kunde tjena till föredöme i vår tid (J. Fr. Brandt, Symbolæ Sirenologicæ, Mém. de l’Acad. de S:t Pétersbourg T. XII N:o 1, 1861–68, s. 295). I sin år 1802 utgifna beskrifning öfver Billings resa (1785–94) säger Sauer, s. 181: »Sjökor voro mycket allmänna på Kamtschatka och de Aleutiska öarna109, då dessa först upptäcktes, men den sista dödades 1768 på Beringön, och ingen har blifvit sedd sedan dess.» På grund af de skrifter, för hvilka ofvanför blifvit redogjordt, och åtskilliga upplysningar, som insamlats under detta århundrade från ryska myndigheter i trakten äfven som genom den skicklige konservatorn Wosnessenski, hafva akademikerna v.
Det berättas nemi. i utländska tidningar, att man i Norra Amerika skall hafva kommit till den utomordentliga fulländning i konsten att upphala skepp på stranden, att man t. o. m. lyckats häruti med en fregatt och alt fråga nu är väckt att likaledes kunna upphala linieskepp, hvarigenom sådana fartyg kunde repareras eller conserveras med vida mindre kostnader än som erfordras att införa dem i dockor, isynnerhet på sådana orter, der man ej för fartygens utoch införande i dockorna kan hafva hjelp af tidvattnet. Härtill tager jag mig friheten lägga en hemställan för egen del , dock utan allt anspråk, men grundad på hvad jag hört sägas, nemi. att arbeten inne i dockor skall consumera mycket manskap i anseende till den fuktiga luft, som efter det utpumpade vattnet qvarstannar i dockorna. Jag hemställer vördsamt om icke det vore skäl, ifall något nytt systeme i detta hänseende är upptäckt, som kunde leda till besparing, att afvakta än vidare erfarenheten, medelst alt biträda BorgareStrs beslut. Hr Nordensköld: I anledn. af Hr Hjertås yttrande, anser jag mig böra nämna, att det är ganska sannt att man i Amerika hittat på, om icke ett nytt, åtminstone ett bättre sätt alt upphala fartyg för undergående af reparation; men här är ej fråga om fartygs reparation, utan om deras conservation. För öfrigt fruktar jag, att om vi skulle bygga så många upphalningsbäddar, som vi hafva stora fartyg, skulle dessa bäddar komma att kosta vida mer än hvad som erfordras för fullbordandet af de redan påbörjade dockorna. För reparation af fartyg hafva vi en särskild docka, hvarföre icke heller oss göres behof af någon upphalningsbädd ; och hvad beträffar den sjuklighet, som skulle inrita sig hos det manskap, sorn arbetar i dessa dockor, så har jag åtminstone aldrig kommit underfund dermed. Några dagar efter sedan ett fartyg blifvit insatt i dockan och vattnet är utpumpadt, blir dockan och skeppet torrt, då der är frisk luft, någon gång kanske för frisk.
En sådan ärbarhet och frihet kan, i Utskottets tanka, vid sådana olyckliga tillfällen icke vara rätt använd; och, likaså oemotsägeligt det är, att dygden äger i sig sjelf sin egen belöning, likaså visst tnåstedet ock vara, att densia dygd hvarken i eget eller andras omdöme kan något förlora genom en uppoffring, hvilken af personer, som känna deras eget värde och sjelfve kunna bedömma deras hel - Besv. och Ekon. Utsk'. Betänkandet. gip sotillstånd, icke kan behöfva göras på ett ärbarhetens fordringar förnärmande sätt. På det likväl både Pastor och KyrkoRådet må befrias ifrån den befattning, som på deras pröfning skulle få ankomma, så har Utskottet ansett sig böra i det stället föreslå, att Riksens Ständer hos Kongl. Mai:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, jemte anbefallande af andra för ändamålet tjenliga och lämpliga åtgärder, i afseende på en förbättrad läkarevård, täcktes i nåder anbefalla dess Befallningshafvande, att, i de orter, der det förspörjes, att den veneriska smittan 6ig inrotat, låta å allmän Socknestämma höra församlingens Ledamöter, och infordra deras uppgifter, rörande helsotillståndet inom Församlingen, öfver hvilka sammanträden ochuppgifter ordentligt Sockneatämme-Protocoll bör föras 5 hvarefter det på församlingens eget beslut bör få bero, om den anser visitation vara nödvändig eller ej. Utskottet tror, att, då genom denna åtgärd intet tvång och inga oblida omdömen böra kunna äga rum, det åsyftade ändamålet icke lärer förfelas. I allt öfrigt får Utskottet åberopa sitt redan afgifna Betänkande af den 13* de sistlidne Mars, hvilket väl blifvit af Vällofl. BorgareStåndet afslaget, men deremot af Hedervärda BondeStåndettill alla delar bifallet; och hvilket bifall Utskottet anser innefatta det säkraste bevis, att Utskottet icke misstagit sig, hvarken i afseende på den farliga sjukdomens tillvarelse och olyckliga verkningar, g2o Ees v. ock Ekon.