Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har det icke kommit i fråga, att den fått vara med om förberedelserna till mottagningen, det har varit förbjudet. Frimureriet och ordensväsendet har spelat sin roll äfven inom tidningsmannakåren. Kårandan börjar emellertid att slappas, det är ett af dessa tidstecken, som gå igen öfverallt. Åtskilliga af de nedärfda vördnads-fulla föreställningarna börja försvinna, äfven i hvad som rör författarskap. Det är denna revolution, som långsamt och mödosamt försiggår, som gör allmänheten villrådig i sina omdömen. I början äro också upptäckterna som man gör, sedan det mystiska halfdunklet börjat skingräs, mycket nedslående. Man kan erinra sig, ' när man först såg teaterdrottningen pä gatan, iklädd en uppfärgad klädning och med urblekta band i hatten. Hvad man led då, det lider allmänheten hvar dag, och något liknande denna krossade illusion erfar den äfven, då den får kasta en blick bakom en redaktions kulisser. Der finnas också pappkronoi *, som i lampskenet glänsa med förföriskt ljus, och bålde riddare och ädla hjeltar, som i hvardagslag vinda med ögonen och hafva puckel på ryggen. Och icke desto mindre äro dessa stygga vidunder författare till uppsatser, som klinga så bra. Allmänheten Har numera rikt tillfälle att genom samtal med någon ur brödraskapet underrätta sig.om pressens mysterier. Här af-slöjas toaletthemligheter och blottas hänsynslöst brister och svagheter, som undgått alla läsare utom. de kritiska förmågorna, hvilkas antal som bekant är mycket ringa, lika få-taligt som, antalet af kritiska klåpare är stort. Uppsatser, som hr X i sin enfald trott förestafvade af det varmaste intresse för saken, som i hvarje rad uppbäras af en personlig öfvertygelses värma, befinnas vara gjorda på beställning. Andra, som förefalla som opartiskheten sjelf, visas vara färgade af personliga antipatier och hemfalla under tryckfrihetslagens definition “ vrängda framställningarjtill allmänhetens förvillande “. Du behöfver bara skrifva en rjoman för att förtjena en liten förmögenhet, säger hr X till sin vän författaren med en afundsjuk blick på hans tärda drag.
— En annan olägenhet af bördsrättens bibehållande visar sig deri, att då ett börd underkastadt hemman genom köp öfvergått i annan egares hand. har denne, osäker om hemmanets besittning under hela den långa lagfartstiden, icke velat verkställa de odlingar oell öfriga förbättringar, om hvilka han icke visste huruvida han eller någon annan skulle få skörda vinsten. I betraktande af dessa skäl och på det att de anmärkta missbruken måtte blifva så få som möjligt, föreslog sista riksdags Lag-Utskott en sådan förändring i 6 kap. Jorda-balken. att inga andra skulle vara bördernän än säljarens barn och brösl-arfvingar, så ock föräldrar och syskon. Detta förslag, om än icke tillfyllestgörande, innebar dock ett steg framåt; och detta steg, en gång taget, gifver åt Lag-Utskottets åtgörande vid denna riksdag karakteren af ett steg tillbaka. Vän hvarken af ett stillastående, och ännu mindre af ett tillbakaskridande i åsigter. som angå frågor på hvilkas lyckliga lösning samhällets vidare utveckling och trefnad i väsendtlig mån bero, har jag icke kunnat dela pluralitetens inom Utskottet mening, och jemte det jag til! Högvördiga Preste-Ståndets särskilda behj"rtande vågar hemställa huruvida icke, ju förr dess hellre, ett sådant lagstadgande må upphäfvas, hvaraf numera endast egennyttan, trätgirigheten och den slemma vinningen laga båtnad, får jag nu såsom reservant förnya det förslag, jag i della ämne motionsvis förut väckt, eller att alla i nu gällande lag och sär skilda författningar gjorda bestämmelser och stadganden om rätt till börd på landet mätte helt och hållet upphöra att nara gällande.» STOCKHOLM, THYCKT HOS J O H. BUCKMAN, H860. Lag-Utskottets Betänkande N:o 29. I J¥:o 29. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om en lagförklaring af innehåll, att föreskrifne uppbud af fast egendom å landet ovilkorligen skola meddelas å ting, som å råd följa hvarandra.
Städer få upplägga spannem»! och Victua|jer, hafva Utskotten, med gillande af en härom gjord påminnelse, funnit sig böra föreslå, att uttrycket i denna upplag deraf d Landet må förändras till; Upplag deraf i Städerne och å Landet. LtgUtskottat Bctink*nil»n. 3:0 HandelsOrdningen* Första Artikeln. 1 g. Likasom vid 4 Art. 7 §. HandtverksOrdningen hafva Utskotten funnit ett stadgande här böra intagas, angående skyldighet för den, som vunnit rätt att idka handel, att inom ett år efter dertill erhållet tillstånd, inträda i utöfning af rörelsen samt fullgöra de af Burskapsrättigheten följande förbindelser; i hvilket ändamål föreslås, att uti särskildt moment följande tillägg må vid 1 §. intagas: Den som Burskap ä handel erhållit, åligge det ovilkorligen * och vid påföljd att i annat fall hafva Burskapsrättigheten förverkat * att inom ett år från den dag, Bur skaps Resolutionen för honom blifvit utfärdad, fullgöra hvad honom deruti blifvit förelagdt, eller eljest såsom en följd af det vunne burskapet kan tillhöra att iakttaga. Vare han ock förbunden att inom samma tid och vid enahanda äfventyr sin handelsrörelse påbörja. 2 §. I motiverne till denna §. hafva Utskotten fullständigt utvecklat skälen, hvarföre Utskotten ansett vilkoren af genomgångne läroår för vinnande af inträde i handel, såsom sjelfständig Idkare, böra afskaffas, samt ea ålder af 25 år i allmänhet erfordras för erhållandet af Burskap derå; Och då Ut - *g4 LagUtsktttcts Betdnkandcn. skotten, af hvad häremot blifvit anfördt, icke funnit samma skäl vederlagde, hänföra Utskotten sig nu dertill, tued åberopande tillika af det yttrande, Utskotten vid besvarandet af anmärkningarne emot 4 Art. 1 §.
D e n gamle herrn öppnade » en p a s - sant » en konversation med uppasserskan, i hvilken de andra inflikade ett och annat ord. (Forts.) holm erhållit en mängd » inackorderingshem ». Af dessa finnes ett och annat, som kan täfla med de bästa i ofvannämnda städer, och antalet af enskilda pensioner och familjer, som på detta sätt söka skaffa sig en verksamhet och en inkomstkälla, ökas ständigt. Man kan, om man t. ex. vänder sig till någon kommissionsbyrå, erhålla hela listor öfver i alla delar af Stockholm belägna pensionat, med ganska olika priser oeh i hvilka äfven ganska olika villkor bjudas. Somliga äro ordnade och afsedda mera för personer ur » den högre societeten »: för familjer, tillhörande corps diplomatique, hvilka föredraga ett dylikt inackorderingslif framför att hyra egen våning med eget hushåll; vidare för unga damer från våra a lelsprovinses, Skåne och Södermanland, E n liten v ä g l e d n i n g eller tillhörande västkustens börsaristokrati, hvilka vilja för sitt nöje vistas i Stockholm för h u f v u d s t a d s b e s ö k a n d e d a m e r. och då sätta värde på ett fint hems trygghet För Idun af C B.-H. samt det fullkomliga oberoende, som pensionstveckliogen går i våra dagar framåt med lifvet samidigt medgifver; vidare för patienter, stor hastighet, och Stockholm, som för hvilka kräfva ett i allo komfertabelt hems vård en del år sedan nästan var en småstad o. s. v. Prisen i dessa pensionat ställa sig Men så i fråga om » pensionatlif », har med ens äfven gifvetvis högre än i de mera enkla. lämnas också full valuta äfven för personer i detta stycke börjat få en viss storstadsprägel. I de båda andra nordiska hufvudstäderna med höga anspråk.
1,000 » afritning af gamla sigiller 600 » inköp af Widgrens Botaniska samlingar 5,000 S:a 219,466(52 - Summa Summarum | 2,946,646|16|— j 262,000|—| — I Slals-Utshollets Utlåtande, JM 167. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 19 Juni 18S1, kl. 6 e. m. Utlåtande i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling samt om förändring i nu gällande stadganden i afseende på indelde räntors och kronoliondes utgörande och de årliga markegång sprisens bestämmande, dels ock enskilda i samma ämnen väckta motioner. (I. A.) Sedan de af Kongl. Majit vid sisllidne riksdag uti nådig proposition den 20
— Min lille gosse utvecklar sig ofantligt, och ehuru det visserligen är sannt, som Alfhild Agrell säger (jag hade nyss bref från henne), att alla unga herrar vid den åldern äro »alldeles ovanligt utvecklade», så är jag ändå nog naiv att påstå att denne är alldeles otroligt tidig i alla afseenden, åtminstone som svenskt barn betraktad; de italienska äro i allmänhet mera vakna. Du kan icke tänka dig hvilket skälmskt skratt denne lille har, han skrattar så att det säger kluck i halsen, och vrider sig formligen af munterhet. Och så han pratar sedan! Långa historier berättar han med den mäst modulerade röst och är ytterst förtjust när man berättar honom något eller deklamerar vers för honom, liksom han är mycket road af främmande och tar mycket artigt emot dem med det älskvärdaste leende. Han är mycket förtjust i sina kalla bad; på Capri togo vi honom med ut i hafvet.» Gaëtanos mor kände sig nu för första gången i full inre och yttre harmoni, kände huru hennes egna djupare lifserfarenheter också fördjupat hennes syn på människolifvet. Hon längtade därför ifrigt att få fortsätta den stora roman, som hon redan börjat vintern 1890 i Rom och om hvars första utkast hon då skref: » Jag håller på med min roman, och ehuru jag visst inte kan säga att jag är riktigt inne i den än, så hoppas jag dock att den så småningom skall utveckla sig till något af allt det myckna jag från början sett i den. Jag befinner mig dock just nu i desillusionernas värsta ögonblick. Så länge man har planen bara i hufvudet, ser allt så rikt och vackert ut; när man så begynner skrifva ned det första utkastet blir det så underligt platt och banalt, man – eller jag, ty alla göra väl icke så – har liksom en känsla af att jag icke orkar släppa mig lös och sätta in intensitet i de enstaka scenerna förrän jag skrifver den andra gången. Första gången är allt blott antydningar och därför oändligen färglöst. Och under hela det första nedskrifvandet, med undantag af få lyckliga dagar, då en scen kan födas färdig, går jag därför mörk i hågen och tycker att jag förlorat all talang och blifvit en idiot. Det är en svår pers och lär väl denna gång vara hela våren, ty planen är tämligen bred och långt ifrån färdig.
Efter allt utseende kommer ock denna stambana icke att i de närmaste decennierna bära driftoch underhålls-kostnaden, så framt icke en annan tillstötande bana understödjer och liksom lifnärer densamma; och i detta afseende hade det varit ganska lämpligt att föreslå en kommunikationsled genom det bördiga Allbo härad emellan Wexiö och Ljungby, hvilken punkt blifvit med rätta fixerad på södra stambanan. Att åter trakten af Agghult blifvit på sätt och vis bestämd för banans inträdande inom Småland, anser jag för min del mindro välbetänkt; ty genom nu pågående undersökningar lär det till största delen vara utrönt, att, om denna bana drages mera åt öster till Ilelgeådalen i trakten äf Möckeln och sedan till Lagaådalen, i stället att efter nuvarandeförslag taga en omväg vid Wittsjö åt vester, så vinnes derigenom den dubbla fördelen, att banan blir en mil kortare och kommer alt beröra en af de större insjöarne inom Kronobergs län. 1 sin fortsättning skulle denna stambana, efter alt hafva passerat trakten af Jönköping, förena sig med vestra stambanan i Falköping; men något anslag har icke blifvit beviljad t för banans ledning emellan dessa släder, hvilket är så mycket mera anmärkningsvärdt, som vestra stambanan kommer att under instundande statsregleringsperiod skjuta vida förbi Falköping och en sammanbindningslinea dessa städer emellan alltså onekligen skulle tjena denna stambana till ganska kraftigt understöd, då man besinnar, att Jönköping med sina åtta der sammanträffande landsvägar utgör medelpunkten för en ganska liflig varuoch person-trafik och dessutom är belägen vid södra ändan af en mycket befaren segelled. Går man nu öfver till östra stambanan, så finnér man att Utskottet till dess utgångspunkt tagit trakten af Katrineholm och såsom en hufvudpunkt derå bestämt Norrköping, dock utan att, enligt sin egen på ett par ställen i betänkandet uttalade åsigt, angifva ändpunkten för denna bana. Utskottet yttrar nemligen i motiverna till 3:dje punkten, att det »anser Rikets Ständer böra godkänna och an - Bih. lill R. St.
Gr. Sparre: Det var mig temligen oväntadt att höra, det den siste värde talaren, sjelf officer af indelta arméen, gjort en sådan erfarenhet af en 2-årig exercis. Såväl af de militärer, jag vidtalat ang. denna fråga, som äfven vid de besök, jag, i egenskap af Landshöfding, gjort vid åtskilliga mötesplatser inom Elfsborgs län, har den största tillfredsställelse yttrats med denna anordning i beväringsmanskapets exercis. Samme talare har äfven yttrat, att den under ett år öfvade beväringsynglingen, efter 14 dagars å 3 veckors exercis, skall hafva vunnit den skicklighet och färdighet, att han kan insättas i arméens leder. Men den värde tal. inser icke, med hvilken hastighet en fiende medelst ångkraft kan landsätta sig på våra kuster, och att en god del af vårt land kan vara intaget redan, innan dessa för beväringens öfvande erforderlige 14 dagar förlupit. Hvad de stora kostnader af denna 2-åriga exercis beträffar, så anser jag att dessa icke i något afs. kunna anses för stora, VI B. 25 388 Den 23 Maj f. m. då de hafva till ändamål att bilda vår ungdom i vapenforing, för att i händelse af krig kunna försvara vårt fosterland. Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Hjärne, Harald: Om jag riktigt uppfattade Frih. Creutz' anförande, innehöll det att det vore alldeles nog med ett års exercis. Detta var så mycket mera förvånande, som det är en så enhällig opinion bland officerarne af indelta arméen, att ett års exercis på 14 dagar icke är tillräcklig för att manskapet sedermera vid framtida behof, i händelse af krig, skall, äfven med flere veckors exercis, blifva så öfvadt, att det kan deltaga i manövrer. Frih. Creutz torde således kunna inom detta hus anse sig temligen ensam i sin opinion ang. denna fråga. För min del får jag anhålla om bifall till IJtsk:ts förslag. Hr Björnstjerna:
S. D. Genom utdrag al protocollet den 17 sistlidna October N:o 374, hade Högvördige Preste-Ståndet meddelat, att det, vid behandling af Bevill-* nings-Utskcttets Betänkande N:o 12, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf och samma Utskottets Utlåtande N:o 27, i anledning af anmärkningar emot nyssnämnde Betänkande, beslutat, att uti Författningens 147 §. foga ett tredje moment, som afsåg, att hvarje mantalsskrifven person af de mindre bemedlade folkklasser, som i berörde §. omförmälas, jemte gesäller, tjenste-drängar och lärlingar samt allmogens hemmavarande söner, om hvilka det vid mantalsskrifningen intygades, att de då minst ett år icke supit bränvin och dylika spritdrycker, skulle erhålla afkortning för hälften af den personliga skyddsafgiften, hvarom anteckning borde ske uti mantals-längden; och voro Med-Stånden jnbjudne att i detta beslut med Preste-Ståndet sig förena. Fröt. Uldr. d. 16 Nov, 184.0. 787 Efter föredragning af omförmälde Protocolls-utdrag, fann Bonde-Ståndet ej skäl att denna inbjudning antaga. Den 16 No v. 1840 f. m. Från Hö glo fl. Riddeuskapet och Adelw.. S. D. Remitterades till Stats-Utskoltet: l:o en motion af Friherre von Kramer, Robert, om ett årligt anslag af 1,000 R:dr Banco till Upsala Domkyrkas underhåll, m; m. 2:o Ett anförande af Grefve Frölich, David, i anledning af Stats-Utskottets återremitterade Utlåtande N:o 337, i anledning af väckta motioner angående upphörande af afgifter till handelsoch sjöfarts-fonden, samt huru förhållas bör med de anslag, sorn varit å denna fond anvisade.
Majit mätte . täckas låta utarbeta och vid nästa Riksdag förelägga Rikets Ständer ett fullständigt, på decimal-indelningens konsequenta och vetenskapliga tillämpning grundadt förslag till ett enklare system i afseende på Rikets mynt, mått, mål och vigt; att han väl insåge de fördelar, som skulle blifva följden af ett decimal-system, grundadt till och med på den nu föreslagna myntenheten, men dock trodde att detta system icke skulle blifva så varaktigt, att icke en förändring deri, i afseende på mynlenhelen, snart skulle af behofvet påkallas; att myntenheten ej borde vara någon tillfällighet, utan bygga® på vetenskapliga grunder; att antagande af myntenheten till 40 sk. Ranko, hvars1 tiondel utgör 6 sk. Riksgäld, skulle bereda en lättare öfvergång till decimal-systemet, än Riksdalerns, eller 48 skillingars, fördelning i 10 delar; att en vetenskaplig grund för myntenhetens bestämmande till 40 sk. Ranko derjemte funnes deruti, att det nya Dih. till R. St. Silfvermynlet, beslående af 80 delar silfver och 20 delar koppar, som skulle representera enhelen, utgjorde, i enlighet med det förslag, han vid sednaste Riksdag afgif vit, jemnt eller af samma vigt-enhet, så att 100 Silfver R:dr koinme att väga jemt 1 mark efter det nya vigtsystemet, hvarigenom ett vetenskapligt samband inträdde mellan mynt och vigt; att Kongl, Majlis förslag börjat med att dela myntenheten i 100-delar och ej i 10-delar, oaktadt sjelfva karaktären på ett decimal-system vore indelning i 10-delar, hvilka sedermera, men först der behofvet så kräfver, sönderfalla i nya 10-delar, samt att benämningen R:dr Riksmynt, såsom olämplig och tung att utsäga, hellre kunde utbytas emot Riksdaler ensamt, eller något annat.
R:dr måtte uti den blifvande slaten uppföras, för alt, till besörjande af de göromål, som hittills ålegat Advokat-fiskalen, utaf Stats-kontoret till en Ombudsman disponeras; att, emot det lönen för en bokhållare och en kammarskrifvare från det nuvarande allmänna magazins-kontoret öfverllyttades till Expeditions-karnererare-kontoret, åt sistnämnde kontor, som borde erhålla förändrad benämning af Kammar-kontoret, jemväl mätte uppdragas den befattning med magazins-ärendena, som hittills ålegat allmänna magazins-kontoret; att Memorial-bokhållare-göromålen, som förut tillhört Riksboksluts-kontoret, äfvensom cbarUe-sigillatae-ärendena, hvilka hufvudsakligen skulle komma att bestå af kassörens uppbörd af chartae-sigillatiB jemte kontroll-boks förande deröfver af Memorial-bokhållaren, likaledes matte af Kammar-kontoret öfvertagas; 4 Stats-Ulskottels Utlåtande, Jt? 88. att, jemte det till fortskyndande af Rikshufvudbokens afslulning, en kammarskrifvare i Boksluts-kontoret finge, i stället för den derstädes nu anställde bokhållare, å staten uppföras, den till sistnämnde kontor hörande Slats-bokbållaren, hvilken Statskontoret ansett böra hädanefter benämnas Kammarförvandt, mätte biträda vid Riksbufvudbokens upprättande och de kontoret i öfrigt tillhörande gijrornål, samt att antingen uti gällande föreskrifter angående de åligganden, som för närvarande tillhöra departementet för allmänna magazinsärendena, måtte stadgas den förändring, att redovisning för magazinsmedlen m. rn. borde af länsstyrelserna afgifvas till Kammarrätten, hvarigenom den serskilda hufvudboken öfver dessa medel, hvilken inom de-* partementel afslutas, skulle kunna upphöra, samt, i händelse kontrollen öfver spanmålsundsättningsmedlen fortfarande borde af Stats-kontoret utöfvas, hufvudboken deröfver i Kammar-kontoret upprättas. I afseende på lönerna öfverlemnade Stals-kontoret till Kongl.
Skott knalla. Ryttarne hänga blott med fotens yttersta spets i stigbygeln. Bakåt, från sidan, under hästen, i tusende olika ställningar lossas skotten, men Tscherkessens kula förfelar ej målet, alla kulorna drabba tillsamman på samma fläck, och åter klinga svärden i liflig lek och hästarne springa fria, frustande omkring; ty snabbfotade, nästan som hästarne, kämpa nu männen till fots mot hvarandra och förfölja hvarandra. Hvarföre leker Kaukasiern blodiga lekar? Hvad vilja dessa manligt herrliga krigareskepnader, stolta som Kaukasiens berg? De vilja lefva, de vilja dö för ett ädelt mål, de vilja lefva, de vilja dö för sitt fädernesland. Vid bäcken i dalen står en koja, dess yttre är ringa, hvem bor derinne? Midt på hyddans golf står Vali. Då du varsnar henne, synes hyddan för din blick stråla af guld och juveler och Persiens rosor tyckas dig dofta derinne. Har du sett snön på bergets topp, som rodnar för den första solstrålen? den är ej så ren som hennes panna. Har du sett den fylligaste ros? den är dock tarflig emot hennes kind. Har du sett blixten halfdold af molnets slöja? Den är matt mot elden, som döljes af de djupa svarta fransarna, som skugga Valis öga. „Vali, min blomma, min älskade, låt ej störa dig af dessa vilda ljud. Se huru inbjudande din bädd kallar dig. Jag har skakat opp kuddarne. Eller kanske vill min dufva äta en smula? Se här, du borde visst ha det finaste och raraste som i landet finnes, men i dag har jag ej bättre att ge dig. Smaka nu ändå litet. Vänta, vänta mitt fina lam! Ja, ja, bara du väl kommit i en förnäm och rik paschas harem, det blir andra dagar. Hvem vet, kanske köper dig sjelfve Padischah!“ „Min mor, icke kan jag sofva. Icke orkar jag äta. Hvad klingar derute?“ „Åh du mitt gyllne äpple. Det äro männen som lådsa krig. Sådant rör icke qvinnorna. Bry dig icke derom.
Prooentarne afhöllos ej af 6 procent, då de sjelfve kunde för de lanta penningarne taga 12 och mycket mera. Herr Ribbing, Arvid: För korthetens skull skall jag blott i allo förena mig med Herr Cederschjöld. Jag gör det så mycket heldre, som Utskottets egna Ledamöter, då de yttrat sig i det senare Utlåtandet, tillkännagifvit, att det blott var pluraliteten af röster, som förmått dem att frångå det första Betänkandet. Herr Lefren, Johan Pehr: Åtskillige Talare synas taga för afgjordt, hurudan utgången skall blifva af denna öfverläggning. Detta gör, att jag önskar vara mycket kort. Jag tror det vara ett missförstånd, att taga en Discontränta till den lägsta gångbara. Tvertom tror jag den böra tagas lika med den högsta. Ty om Discontfonden skall räcka till, bör räntan icke vara lägre, än den brukliga. Äfven jag ifrar för den allmänna räntans sänkande; men icke på detta vis, ty Disconten motverkar då sitt eget ändamål. Om Disconträntan icke blifvit vid förra Riksdagen nedsatt, skulle troligen enskildta Banker redan kunnat visa sig. Jag tillstyrker bifall å hvad Utskottet i dess 158 Den 3o November f. m. första Betänkande framställt, och anhåller om proposition derå. Herr Tham: Jag skulle instämma med den siste värde Talaren, i fall Disconten i vårt land egentligen vore inrättad för KöpmansSlåndet. Men sedan, hvilket icke lärer vara obekant, den nuvarande Disconten särdeles åsyftar jordbrukarens förlägenhet, och jordbrukaren icke kan betala 6 procent, så förundrar det mig, att man kan vilja bestrida riktigheten af det som skedde vid sista Riksdag, och afstrypa jordbrukarens tillstånd. Jag kan för min del aldrig tro, att enskilta Disconter här kunna blifva inrättade förr, än vi få en ordentlig stadga i vårt mynt, och penningar att göra dessa Disconter utaf. Herr Hjertaj Gustaf: