Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Och hvarföre det?» frågade Harald. «Emedan jag tror att hon ej passar till din hustru. Hon har ett ojemt och häftigt lynne och» «Men det kan förändras, Alette. Hon har redan förändrat sig mycket. För hennes häftiga lynne är jag ej rädd, – det skulle jag nog få bort!» «Större trollkarl än du, min bror, har narrat sig på sådan tro. Dessutom är hon mycket för obildad, för okunnig att passa till ditt sällskap genom lifvet. Och icke heller skulle hon passa i den krets af sammanlefnaden, i hvilken du dock måste komma en gång. Bästa Harald! låt mig bedja dig, förhasta dig icke! Du har ju länge ämnat göra en resa utomlands, för att inhemta större kunskaper i landthushållningen. Utför nu denna plan, res och se dig om i verlden, innan du fäster dig för lifvet.» «Jag tror du har rätt, Alette, och jag skall följa ditt råd, men» «Dessutom», afbröt i sin ifver Alette, «har det ju god tid med ditt giftermål? Du är ung ännu, du har tid att se dig om och välja. Du skall lätt, när du det vill, kunna göra ett i alla afseenden godt parti. Susanna är fattig och du sjelf är icke nog förmögen att alldeles förbise»... Susanna ville icke höra mer, och i sanning hon hade hört nog. Sårad stolthet och hjerte-ve läto blodet rusa till hennes hufvud och bröst, så att hon tyckte sig qväfvas. Hon steg hastigt upp, och sedan hon bedt en bekant säga till Alette och Harald, att en stark hufvudvärk tvingade henne att lemna dansen, skyndade hon på gångstigarne genom dalen tillbaka mot Semb. Aftonen var skön, men Susanna var blind för all dess herrlighet; hon märkte ej på de klara stjernornas vandring, ej hur de speglade sig i daggskålarne, som stodo fulla af kristallrent vatten; hon hörde ej elfvens brus och talltrastens sång, ty aldrig ännu hade inom hennes bröst Barbra och Sanna fört en häftigare strid. «De förakta mig!« skrek den förra, «de förkasta mig, de trampa mig under fötterna!
Hvad nu först angar Herr Friherre Jacob Bevilln.-Utskottets Betänkande N'.o 7. Cederströms ofvannämnde Motion, så och då dea deri framställde beskattnings-princip står i ett nästan oskiljaktigt sammanhang med Herr Friherrens vidt omfattande plan för Grunderna till ett nytt Statshushållnings-System, har, med förbigående af hvad som i öfrigt emot verkställigheten af denna princip kunde invändas, det icke synts Utskottet lämpligt, att med dess lösryckande från berörde system, hvilket nu är föremål för handläggning hos ‘flere Utskott, sorn deröfver ännu icke' afgifvit något yttrande, serskildt och isoleradt ifrån det hela, fästa sig vid Herr Frilierrens förslag till hufvudgrundsats vid Bevillningens åläggande, utan får Utskottet alitsa härmed afstyrka dess antagande. Friherre Anders Cederströms project har Utskottet åter icke funnit så fullständigt utveckladt, att Utskottet kunnat inse, hvaruti dess, af Herr Friherren omtalde, fördelar och stora företräde framför hittills följde beskattningssätt egentligen bestå; utan har Utskottet, i stället, ej kunnat undgå finna, att de föreslagne värdertngarne och alla dermed sammanhängande undersökningar, jemte flere andre, vid verkställigheten, mötande omständigheter säkert skulle medföra oberäkneliga svårigheter, betydliga kostnader saint mycken tidsutdrägt; och då man dertill tagit i beräkning ovissheten om Bevillningens utgående och rättvisa fördelning, efter den - 8 BeviHn.*Utskoltets Betänkande N-.o 7. na beskattningsmethod, som ännu icke har någon slags erfarenhet för sig, har Utskottet trott sig eg a dg mest skäliga anledningar att vid Bevillningsgrundemes framläggande icke göra afseende ä Herr Friherre .4» Cedersiröms ofta nämnde Förslag.
Jag t. o. m. tror, att endast ganska få af dem kunnat riktigt uppfylla sitt riksdagsmannakall, just för inskränktheten al deras •vanliga verkningskrets och bristen på tillfälle till en mång - Den i3 October f. m. sidigare bildning. L a n ds h ö fd i n g a r n a och reg:tsche fer kunna icke utan afsaknad utnbäras i Representationen; och otn en mängd embetsman inom hufvudstaden äro ledamöter af Riddarhuset, så tror jag likväl icke, att fäderneslandet lidit deraf, utan tvärtom haft ganska stor nytta. Detta antydes af sjelfva det företräde, som riksdagar i hufvudstaden alltid haft framför småstadsriksdagar. Hufvudstaden är medelpunkten för landets upplysning, och det enda stället, hvarest en högre politisk bildning kan erhållas; och det är icke utan ett slags förundran, som jag nu hört detta klander framställas af män, som sjelfva äro embetsmän och just i hufvudstaden förvärfvat de egenskaper, hvarigenom de kunnat tillvinna sig Ståndets och, Nationens uppmärksamhet. Att utesluta Ministeren från Representationen torde icke vara rådligt här, mer än i något annat land. Man säger, att bland orsakerna, hvarföre Riddarhuset voterar med Minisleren, ingår "avanien för de väloch ”h ö g v ä 1 b o r n a re pre sve n t aji tern a och deras fruntimmer, att blifva förbigångna vid feler på bolive t, eller vid soireer i de tongifvande förnäma ”cirklarna.” Till denna kategori höra åtminstone icke de ”unga män utan förmögenhet, subalternerna i militären och styrelseverken,” hvilka man förut sagt utgöra ”nästan p 1 u r a 1 i te t e n” på Riddarhuset. Dessutom skulle rika och förnäma, hvilka har åsyftas, väl icke kunna utestängas ifrån Representationen, den mätte för öfrigt inrättas hurusom helst; och de personliga svagheterna skulle väl följa dem till hvarje annat samlingsrum, såväl som till Riddarhuset. Af det föregående drar man den slutsats: ”att voteringarna äro ett m a c h i n e r i, som Minister en kan ”styra efter behag.”
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af ett utaf Possessionaten N. Kemner gjordt ackordsanbuä. Uti en till Utskottet ingifven skrift har Possessionaten N. Kemner förmält, hurusom han, i egenskap af utredningsman i sterbhuset efter sin aflidne broder, Civil-konduktören Johan Carl Kemner, erfarit, att Banko-diskontverket. i boet anmält en fordran af 1,743 Kalr 31 öre Emit, grundande sig på en af bemälde J. C. Kemner den 22 Augusti 1840 utfärdad och i hans konkurs år 1841 bevakad skuldsedel; att den enda tillgång, som i boet funnes och hvilken tillkommit genom slutliga afgörandet af en långvarig rättegång, utgjordes af^del af fasta egendomarne här i staden uti qvarteret Trivia under N:o 2, qvarteret Pinehus under N:o 3 och qvarteret Juno under N:o 4, men att ovisst vore när och huru dessa fastighetsandelar kunde realiseras, och ännu mera ovisst om tillgångarne blefve tillräckliga till gäldande af skulderna, hvilka, enligt konkurs domen af den 15 Juni 1842, uppgingo till 4,832 K:dr 39 öre, förutom räntor, och sedermera ytterligare tillvext, samt att sökanden, med afseende härå och för att undvika urarfvagörelse, sökte tillvägabringa ackord med fordringsegarne och, i sådant ändamål, ville erbjuda sig att inom en månad till Diskontverket inbetala det af verket bevakade kapitalbelopp, 1,743 R:dr 31 öre, emot det att upplupna öfverräntan eftergåfves.
Christus fullgjort lagen och lidit syndens straff i alla syndares ställe, att menniskan får syndernas förlåtelse hos Gud endast på grund af denna Jesu förtjenst, som igenom tron blifver henne tillräknad, men hvartill bättring äfven erfordras, samt att syndernas förlåtelse meddelas menniskan i döpelsen, i nattvarden och i rättfärdiggörelsen, hvarföre Kyrkoherden i fråga sälte, huruvida icke skäl vore att befara, det en syndare, som toge denna lära konsequent, kunde anse bättringen mer eller mindre umbärlig, då han tryggade sig till Jesu förtjenst, och om det icke vore både enklare och för ändamålet säkrare att lära, det en syndares benådning hos Gud fordrade endast, att han från syndens 68 väg i ödmjukhet och förtröstan återvände till Gud — —; hemställande slutligen Kyrkoherden, om icke Domkapitlet skulle täckas hos Kongl. Majit söka utverka ett Kyrkomöte, der vår Kyrkas lärosatser kunde komma under offentlig diskussion samt en genomförd reformation beredas och Kyrkan återbringas till dess primitiva enkelhet; vid hvilket möte, om det blefve af Kongl. Majit beviljadt, Kyrkoherden trodde sig kunna visa goda anledningar till bristande biblisk grund äfven för åtskilliga andra vår kyrkas lärosatser; samt tilläggande den anhållan att, i händelse Domkapitlet, hvilket Kyrkoherden dock icke vågade hoppas, skulle finna hans tolkning af de ifrågakomna mörka bibelställena nöjaktig, såsom stödd på sanni exegetiska grunder, Domkapitlet skulle hos Kongl. Majit äfvenledes förorda, att han af statens medel kunde er hålla förlag till utgifvande af sin ofvannämnda öfversättning af Nya Testamentet; alt derefter uti en till Domkapitlet äfvenledes stäld, den 16 Augusti 1858 daterad, skrift, Kyrkoherden Hallin återkallat förrberörda skrifvelse af den 12 nästförulgångna Maj, af det uppgifna skäl, att Kyrkoherden fått veta, det ett
Denna mening är äfven godkänd i den ofvan åberopade, den 28 November 1856 aflåtna nådiga propositionen till Rikets Ständer, hvilken särskildt fäster afseende på ”en bibana till Mälaren vid Westerås för upptagande af trafiken med tyngre varor, ämnade att från sistnämde stad sjövägen fortskaffas.” Undersöknings-kommittéen har äfven, ehuru villkorligt och under förutsättning att rörelsen sådant fordrade, funnit en bibana från Westerås till Sala förtjena afseende, samt såsom föreningsbana mellan norra och vestra stambanorna förordat en linie från Brovallen i Kopparbergs län — till hvilken punkt, enligt samma kommittés förslag, banan från Sala skulle sträckas — förbi Engelsbergs bruk och derefter utmed sjön Amänningens norra strand öfver Strömsholms kanal till Björka sjön i grannskapet af Linde, och vidare till Frövi station på Köping-Hults jernväg. Hushållningssällskapet i Westmanland har ansett en jernväg från Köping tili Skinnskattebergs bergslag vara behöflig, och länsstyrelsen derstädes har antagit, att en stambana, dragen öfver Norbergs grufvefält och bergslag i vestlig rigtning åt Nerike, skulle befordra transport af Norbergs malm och tackjern till flere bruksoch skogsdistrikt; men, sedan Strömsholms kanalombyggnad fullbordats, skulle fraktprisen på densamma troligen så fälla, att jernets förande på kanalen i större fartyg och utan omlastning till destinationsorterna blefve i de allra fleste fall betydligt billigare, än om det skulle på jernväg fortskaffas, särdeles sorn fraktprisen på kanalen kunde nedsättas under jernvägens. Bruken vid Hedströmmen och i Skinnskattebergs bergslag skulle äfven hafva mindre nytta af en utmed Hedströmmen anlagd jernväg, som i nordost utsträcktes till Norberg, och hvarken jordbruket, handeln eller afseendet å persontrafiken påkallade en stambana från Norberg till Frövi, likasom en jernväg utmed Hedströmmen vore af så lokalt och partielt intresse, att den i allmänhet ej kunde förordas eller såsom stambana komma i fråga.
Deraf läcktes R. o. Ad. finna, att Utsk. trott det vara ett sätt att afhjelpa den allmänna förlägenheten, att öka den allmänna skuldsättningen medelst Bancolån på fastigheter; hvarefter vidare säges: ”Utsk. har jemväl föreslagit dels tillökning med 200,000 r:dr i credilivet för Jerncont., och dels förhöjning i andra grenar af låneoch credilivrörelsen”. Detta skulle också vara en åtgärd för att afhjelpa allmänna förlägenheten. ”Hvarförutan”, säger Utsk., ”ytterligare nödige medel blifvit beräknade såsom creditiver för associationer och privatbanker, som befatta sig med spanmålsbeläning”. Denna omständighet kan jag icke neka innefattar verkligen ett medel, som synes mera direct; det andra är pålagligen mera indirect, om icke direct ledande till den meningen alt afhjelpa den allmänna förlägenheten genom att skapa nya lånetillgängar. Nu är detta likväl märkvärdigt, dä man kan göra sig den frågan, hvarföre har Utsk. brytt sig om att på detta sätt vidröra Biskop Agardhs motion i della sitt betänk.? Jag för min del är icke i stånd alt kunna dertill utfundera någon annan orsak, än den, att Utsk. funnit sig generadt af hvad jag ville kalla den ena delen af den stora frågan, uppfattad i sin helhet, nemi. icke allenast att consolidera Banken och skaffa oss stadga i myntvärdet, utan äfven att afhjelpa den allmänna förlägenheten. Frågas: har jag ej rätt att förmoda det Utsk. gerna skulle vilja skjuta tillbaka, och laga sä, att denna del af frågan komme efteråt, som rörer allmänna förlägenhetens afhjelpande, på det att Utsk. blott mätte sysselsätta sig med att skaffa stadga i myntvärdet? Hvad som gifvetmig anledn. att tro, det sådan varit afsigten, äro yttranden, fällda af ledamöter i anledö. af betänk. N:o 29, de der förklarat, med mycken logik och Den 23 December. 647 conseqvens, att i afseende pä den allmänna förlägenheten vore ingenling annat alt göra, än att vidblifva stränga grundsatser i och för sladga af myntvärdet.
71 röst, och alt sedermera Tvåhundrade Trettie roster utgöra en Fullmägtig. Ofrälse Manufacturister och Fabriksidkare på Landet vare berättigade att förena sig med närmaste Stad, for att der, i mån aj erläggande St a dsafgifter, deltagna i Ti i t s dags m a nn av a len. Organisationen af det Stånd i Rikets Lagstiftande Corps, sora är Kyrkans, Upplysningens och Läroverkens, liar Utskottet ej ansett fordra eller medgifva den projeeterade större förändring, att Biskoparne skulle erhålla plats pa Riddarhuset. Efter Utskottets tanka, borde de qvarblifva i sitt Stånd , men, äfvensom Pastor Primarius i Stockholm, icke vara sjelfkallade, utan blott kunna valjas. Icke heller torde någon Iråga nu behöfva uppstå om Comministrärnes formliga uteslutande. Deremot har Utskottet instämt i det förslag, att vissa Akademister och Verldslige Lärare må i Präst-Ståndet intagas, dock, i hvad Gymnasii-Lectorer beträffar, utan inskränkning till Lekmän. 1 enlighet härmed får Utskottet uppgifva följande nya redaction af 13 §. Riksdagsordningen : Hvarje Stift välje , i den ordning, hvarom dess Prästerskap inom sig öfverenskommer, följande antal Riksdags-Fullmägtige bland Kyrkoherdar; Upsala Stil t Fem, Stockholms Stad Tre, Linköpings Stift Fem, Skara Fyra , Strengnäs Fyra, Vesterås Fem, Vexiö Tre, Lunds Fyra, Göteborgs Tre, Calmare Två, Carlstads Två, Hernösands Const. Utsk. Betänkanden. Tre och Gottlands Två. frke-Biskopen vare, såsom Preste-Ståndets Talman., till Riksdagen sjelf kallad. Biskop arne■, Pastor Prim, arius i Stockholm och jemväl GymnasiiLectorer, antingen desse innehafva Preb enden eller ej, och är o Prestvigde eller Lekmän, må till Riksdagsmän kunna väljas, på det sätt att de inbegripas under det här ojvan bestämda antal Kyrkoherdar från Stiften.
Sägandes: Fader, är så din vilje, tag denna drycken ifrå mig; dock likväl, ske icke min vilje, utan din. Och syntes honom en Ängel af himmelen, och styrkte honom. Och han vardt betagen af en mägta stor ångest, och bad länge; och hans svett var såsom blodsdroppar, löpande ned på jorden. Och då han uppstod af bönene, och kom till sina Lärjungar, fann han dem sofvande af bedröfvelse; Och sade till dem: Hvi sofven I? Står upp, och beder, att I icke kommen uti frestelse. Vid han ännu talade, si, en hop med folk, och en utaf de tolf, som het Judas, gick för dem, och trädde fram till Jesum, till att kyssa honom. Men Jesus sade till honom: Juda, förråder du menniskones Son med kyssande? Då sågo de som när voro, hvad på färde var, och sade till honom: Herre, skole vi taga till svärds? Och en af dem slog öfversta Prestens tjenare, och högg af hans högra öra. Då svarade Jesus, och sade: Låter kommat härtill; och så tog han på hans öra, och helade honom. Och Jesus sade till de öfversta Presterna, och föreståndarena i templet, och till de äldsta, som till honom komne voro: Såsom till en röfvare ären I utgångne, med svärd och med stafrar; Ändock jag hafver dagliga varit med eder i templet, och I kommen edra händer intet vid mig; men detta är edar stund, och mörksens magt. Så grepo de honom, och ledden, och haden in i öfversta Prestens hus. Men Petrus följde långt efter. Då gjorde de en eld midt i palatset, och såto dervid; och Petrus satte sig ibland dem. Då en tjensteqvinna fick se honom sittandes vid ljuset, såg hon på honom, och sade: Denne var ock med honom. Då nekade han honom, och sade: Qvinna, jag känner honom intet. Och litet efter såg honom en annar, och sade: Du äst ock af dem. Men Petrus sade: Menniska, jag är det icke.
Tvenne månader, i stället för tvenne dagar, voro förflutna, och ännu var Edvard qvar i Köpenhamn; efter tusen fruktlösa föreställningar, tusen försök att väcka honom till förnuft, hade Albrekt rest, till Edvards hemliga glädje; nu var han lemnad åt sig sjelf, och Agathas ögon voro de enda stjernor hvarefter han ställde sitt lopp, hennes leenden eller tårar de enda bestämmelser för hans handlingar. Han hade lefvat som i ett rus hela denna tid; den bekymrade Didrik talte, bannades, bad och svor, men allt förgäfves, – hans unga herre var allt för väl insnärjd i passionens nät för att kunna ryckas derur genom en gammal tjenares förmaningar. Didrik, som var en god katolik, lofvade – sedan han uttömt alla fördömmelser på både tyska och svenska, han kände, öfver alla lättfärdiga qvinnor i allmänhet och Agatha i synnerhet, – himlen vet allt hvad för goda saker åt sin skyddspatron, i fall helgonet vore så hederligt och skaffade hans unga husbonde ifrån denna Köpenhamnska Calypso, men St. Hieronymus hade säkert sjelf i sin lifstid haft någon anstöt af dylika synder, efter han nu syntes vara så alldeles döf och lemna syndaren i sådan ro. Den hederlige Didrik var fullkomligt rådlös, ty han hade sagt allt hvad man vid dylika tillfällen brukar säga och användt alla möjliga både hotande och rörande förmaningar, med lika liten verkan, ty i hela verlden finns ingenting så envist och oefterrätteligt, som en pojke hvilken är kär och en höna som vill ligga. Han hade nu uppgifvit allt hopp, och såg med undergifvenhet den kassa nästan tom, som skulle räckt ända till Italien; och han ämnade just, efter många betänkligheter, att skrifva hem, i mildrade ordalag berätta detta uppehåll redan i början af deras resa och anhålla om den förstärkning, som Agathas pretentioner och Edvards frikostighet gjorde nödvändig, då han en afton gick genom hotellets matsal, och hastigt blef uppmärksam på tvenne unga karlar, som pratande, under det de ömsom njöto af cigarren och kaffekoppen på maten, nämnde Edvards namn.
Som de, under sednare åren, för Bruket upphandlade varor och effekter blifvit dit afförda, så snart lägenhet dertill sig yppat, samt det mera sällan ifrågakommit att här i Stockholm för längre tid upplägga hvad, som för Bruket uppköpts; hvadan ock en del af det Banken tillhörige, i Skinnarviken belägne Magasin varit åt enskild person uthyrdt, så ansågo Fullmäktige sig kunna, med bifall till Stockholms Stads Drätsel-Kommissions derom gjorda anhållan, åt bemäida Kommission uthyra nämnde Magasinshus från den 1 April detta år till samma tid 1849, emot en förbehållen årlig hyresersättning af 500 R:dr B:ko. Sedermera har nämnda Kommission, jemte anmälan att omförmälde Magasin, sorn för närvarande skall af södra afdelningen utaf Hufvudstadens Slagtare-Embete till slagteri begagnas, för nyssberörde ändamål, vore för framtiden fortfarande be höfligt, hos Fullmäktige anhållit, att de måtte hos Höglofl. Utskottet hemställa, att berörde egendom må till Staden upplåtas, antingen genom köp, eller ock emot årlig hyra, icke öfverstigande det belopp, Kommissionen derför i hyra nu betalar. Ehuru för Tumba Bruk för närvarande ej erfordras större utrymme för upplag, än som kan erhållas för en summa af 100 R:dr årligen, samt det under sådane omständigheter kunde vara likgiltigt, om Banken genom försäljning af - Berättelse af Banko-Fullmäktige. 45 hände sig ifrågavarande Magasin; likväl och som detta, isynnerhet då transporter sjövägen skola verkställas, har ett serdeles godt läge, och det icke är möjligt, att nu på förhand bestämma, huruvida icke i en framtid detsamma kan för Bankens eget behof behöfva att användas, afstyrka Fullmäktige den ifrågasatte försäljningen; hvaremot Fullmäktige hos Höglofl. Utskottet hemställa, att den Banken tillhörige, i Skinnarviken här i Stockholm belägne, egendom må, emot årlig hyra af 500 Rdr Bko samt underhållsskyldighet, under en tid af tio år, räknade från den 1 April 1849, till Drätsel-Kommissionen upplåtas; och torde
Dess vatten uppgifves vara särdeles nyttigt emot rheumatiska oell arthritiska åkommor. Af öfriga helsobrunnar äro Norrby nära Oscarshamn, Christvalla i Norra Möre härad och Wickleby i ölands Södra Mot de mest besökta. Vid Oscarshamn har en till börden Tysk Läkare vid namn Berman anlagt en på senare tiden mycket besökt badoch kallvattenkuranstalt. Examinerade Barnmorskor finnas i länets alla städer, men endast i 34 af landtsocknarne. Flera bemödanden hafva å Länsstyrelsens sida ägt rum för att förmå de församlingar, som sakna examinerad Barnmorska, att anslå medel till aflöning åt en sådan; men oftast hafva dessa försök misslyckats. Calmar å Landskansliet den 30 Augusti 1862. K. SKÖLDEBRAND. C. A. Palme. J. O. Siljeström. Landsh.-Emb. uti Calmar län undt. ber• för åren 1856—1860. 6 42 Tab. N:o 1. Calmar län. Tab. N:o 1. Utskrifhusförhörslängt erna. Hela folkmängden af Deraf frie från mantalspengar. niugsmanskap. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Å landsbygden. Enligt 1859 års uppgifter till Kongl. Finans-Komitén. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Ärter. A utmärker den del af länet, sorn utgör Norra Hushållnings Sällskapets verksamhetsområde, nemligen Norra och Södra Tjusts samt Sefvedes och Tunaläns härader; och B hela den öfriga delen af länet, omfattande Södra Hushållnings-Sällskapets distrikt. Tunnlandtalet är uppgifvet att utgöra: i Norra distriktet i Södra d:o af åker. 61,884, 146,077, af äng. 56,153, 157,699, eller tillhopa 207,961, 213,852.
Jag yrkar derföre, att ,straff mätte bestämmas för detta slag af förfalskning, och att det måtte blifva mindre än för förfalskning af statsbankens sedlar, men högre än för förfalskning af enskild mans reverser, — och jag vill exempelvis uppgifva allmänt arbete å fästning från 1 till flera år, men öfverlemnar till LagUtsk. att, på grund af de juridiska kunskaper delta Ulsk. äger, närmare bestämma, hvar straffet bör ligga mellan de 2:ne gränspunkter jag uppgifvit. Jag upprepar ännu en gång, att det straff, som för närvar, kan ådömmas för sådan förfalskning, icke är betryggande; ty de, som bedrifva den, äro vanligen correctionister och annat folk af samma beskaffenhet, hvilka, om förfalskningen en tid gått bra, icke lära finna det särdeles kännbart att betala i3 r:dr 16 sk., och icke heller torde afskräckas af faran att förlora äran. Hr Ribbing, Bengt: Jag får åberopa detsamma, som Hr von Troil, att jag omöjligen kunde höra allt hvad Gr. Den 18 Mais c. m. Frölich uppläste. Mig syntes, att det var ett nytt förslag till lag för privatbanker; och som jag önskar derom taga närmare kännedom, så anhåller jag, att det måtte få hvila på bordet till nästa plenum. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i hans tanke ett särskildt anförande, som en af Ståndets ledamöter afgaf, ej kunde bordläggas, såvida han ej sjelf framställt det i form af motion. Hr Hjerta, Lars: I aniedn. af det förbehåll jag gjorde sista motionsdagen, uther jag mig, att, vid remissen af Hr Stråles motion, fä fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, huruvida icke med grunderna för en-riktig penuingeoch creditrörelse samt för allmänhetens säkerhet det vörö mest förenligt, alt privatbanker, som hädanefter octrojeras, icke tillåtas utgifva sedlar under 10 r:dr b:co.