Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besökande komma, som visserligen » inte för allt i världen vilja störa lektionen », men naturligtvis må- ste de få hälsa på lärarinnan, d. v. s. prata minst fem minuter. Det ligger i sakens natur, att disciplinen i en sådan skola ej blir den bästa. Resultaten af den undervisning och den uppfostran, som lämnas i dylika vinkelskolor, falla ohjälpligt igenom vid jämförelse med dem, som åstadkommas i storskolorna, där undervisningen skötes af i sina ämnen fullt hemmastadda, pedagogiskt utbildade lärare och lärarinnor och där sträng disciplin är rådande. Men man står j u då här emellan ett Scylla och ett Charybdis! Ja, visserligen. Och det vore önskligt, att denna lilla uppsats gåfve anledning till yttrande i ämnet af däruti kunniga personer. Min mening är den, att ett visst slags storskolor och ett visst slags vinkelskolor i väsentlig mån uppfylla alla de rimliga fordringar, som i våra dagar ställas på barnaundervisningsanstalter. Jag syftar på sådana storskolor, där antalet elever inom hvarje klass är begränsadt till 10 å 12, och där parallelklasser inrättas, då detta af behofvet påkallas. I Stockholm finnas redan ett par dylika skolor; antalet klasser i den ena af dessa är, o m jag ej missminner mig, 30. Vid sådana läroverk åtnjuta eleverna alla de fördelar en väl organiserad storskola ovillkorligen erbjuder, men befrias till stor del, därigenom att elevantalet är begränsadt, från den mest betydande af de olägenheter — individualitetsdödandet —, som storskolorna under vanliga förhållanden äro behäftade med. — Skall en vinkelskola med fördel ta upp striden med en på små klasser fördelad och i öfrigt väl anordnad storskola, så bör den förses med goda, fullt kompetenta lärarekrafter, ett eller om så behöfves flere stora, sunda och ljusa skolrum samt tidsenlig och riklig skolmaterial. En på så sätt inrättad skola, som framför de större läroverken har den fördelen att eleverna till densamma utväljas, är kanske den bästa skolform man hittills kunnat uppvisa. Men den är dyr att underhålla och kan så- ledes bestås endast de barn, hvilkas föräldrar lefva i mycket goda ekonomiska omständigheter och tillika inse, att de ej kunna använda sina penningar bättre än att bereda sina. barn tillfälle till den bästa möjliga kroppsliga och andliga utveckling. Erk.
Likväl finnér man nu, att Utskottet, utan att hafva emottagit någon återremiss, trott sin pligt vara, att inkomma med ett jemkningsförslag emellan Ståndens skiljaktiga meningar. Att på sådant sätt vilja utan tillåtelse afgöra ett ämne , synes återkalla tider, som Ridderskapet och Adeln lärer alltför noga hafva i minnet, för att önska dem tillbaka. Skillnaden var blott den , att en Konung, och icke ett Utskott, då föreskref beslutet. Jag hade åtminstone önskat, att bevärdigas med någon vederläggning af de anmärkningar, hvilka jag haft äran att i denna sak yttra , innan fråga å nyo kunde uppstå om dess slutliga afgörande. Riksdags - Ordningen föreskrifver tydeligen i 75 §. hvilka frågor ovillkorligen måste hänskjutas till afgörande genom Nämnd. Enär ett ämne förut under flere Riksdagar utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar, och nu först till afgörande förekommit , synes icke historien af detta måls behandling utmärka någon nödvändighet till dess afgörande nu , mer än vid förflutna Riksdagar. Också är det någonting alldeles nytt och ovanligt, att, då ett förslag, 6å vidt omfattande, som detta, både i praktiskt och theoretiskt afseende, framlägges till pröfning, och den allmänhet , inför hvilken det göres , förklarar sig ega betänkligheter vid dess antagande, föifattaren likväl uppträder, och vill tvinga allmänheten , att genast gå in påj,geller] förkasta def. Den 14 December. Härtill saknas åtminstone all anledning i Grundlagens föreskrift, och jag vädjar till sunda förnuftet, om det kan kallas klokt handladt. Skulle Utskottet hafva ansett sig tillständigt, att förklara Ridderskapets och Adelns mening , så borde det åtminstone vid denna förklaring hafva tagit sunda förnuftet till ledning, då Ridderskapets och Adelns yttrade beslut om uppskof snarare skulle hafva förklarats såsom afslag, än bifall. Man har väl förklarat, att Ridderskapet och Adeln af detta föregående beslut icke vore hindrad , att yttra sig i hufvudsaken; men det förefaller mig besynnerligt, att höra sådant yttras, då Ridderskapet och Adeln redan genom ett formligt beslut änsett detta förhinder vara för handen.
Kommitterade med döden algått innan någon hufvudsaklig åtgärd för det Nådiga uppdragets fullgörande af dem kommit att vidtagas, dels ock Rikets Ständer, uti skrifvelse den 21 Februari 1833, bland annat, i underdånighet hemställt, att sådana förändrade stadganden, rörande mulsedlars utgifvande och jordegande-rältett i grufvor samt vilkoren för sjö- och myrmalms-tägters begagnande måtte i Nåder meddelas, som med vården om eganderätten i allmänhet vore förenliga, förklarade Bih. till R. St. U Höft. 1 i Lagsami Allm. Bcsv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYl 28. Kongl. Maj:t, uti Nådigt bref till dess och Rikets Bergs-kollegium af den 16 Maj sistnämnde år, att, utan hinder af det visse Kornmitterade sålunda förut lemnade uppdrag att inkomma med underdånigt förslag till en ny utmåls-författning, Kollegium borde afgifva underdånigt utlåtande öfver hvad Rikets Ständer i ämnet anfört. Denna fråga förehades derefter vid särskilda tillfällen hos Kollegium, i sammanträden med några tillkallade bergs-tjenstemän; men som vissa af de då ifrågasatte grunder för en ny Grufve-stadga dels måste blifva beroende af förutgående lagförklaringar, dels ock förutsatte tillökning af markscheideroch geschworner-tjensterna och en för dem fastställd ny aflöningsstat, samt äfven derför icke af pluraliteten inom Kollegium funnos antagliga eller fullt tillämpliga, blef ärendet en längre tid hvilande, intill dess, genom Nådigt bref den 27 April 1846, i sammanhang med det då skedda utfärdandet af förnyade författningar om kolhandeln samt angående stångjerns-smidet och den gröfre jernförädlingen, Kollegium anhefalldes att, så skyndsamt som ske kunde, öfverse då gällande, utmåis-författningar samt med underdånigt betänkande och efter inträdda förhållanden lämpadt förslag till förnyad författning i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma.
Men nu säger K. resol. af d. 13 Jan. 1770 uppå allmogens i Jösse, Gillbergs och Nordmarks härader i Wermland enskilda besvär: ”att kronofogdar kan icke betagas, att i mindre utmätningsmål betjena sig af tjerdingsmäns biträde; men uppbörden stannar på kronofogdens eget äfventyr och ansvar.” Utmätningar fä de således göra; och manne dessa icke äro kronobestyr? Vidare är genom K. förorda, d. 11 Juli 1792 förklaradt: ”att som allmogen i llere orter åtagit sig att, efter viss öfverenskommen ordning, vara för fjerdingsmanseller fångföraresysslorne ansvarig, så kunna de väl icke undgå straff för fångars flykt, genom deras försummelse eller vållande; men skola icke ovillkorligen eller alltid med spö afstrattäs, utan, efter omständigheterna, med böter, fängelse eller arbete.” Månne någon muuicipalljensleman vill underkasta sig spöstraff*, och månne icke, ju mera man betraktar dessa befallningar, ju tydligare blifver det, att de äro kronobestyr. Ar del Kronans tjenst, som Den 20 November f. m. 371 vin utöfva, ehuru i elen lägsta graden, sa måste väl deraf följa, all det är Kronan, som skall betala dem. Sätlet alt betala dom bar varit olika. Kronan har dels lemnat dem boställen, dels penningelöner, hvilka vid förra riksdagen uppgingo till ett belopp at 8,563 r:dr 19 sk. 3 r:sl. Dels har Kronan aflöuat dem älven på det sätt, att innehafvarne* af kronooch kronoskattejord varit ålagde att omgångsvis utgöra delta besvär. Vid förra riksdagen bestridde jag indragningen af nämnde lönemedel, fast förgäfves. Jag bestrider jemväl nu indragningen af deras boställen och löner, såvida de ännu finnas qvar. Lika med Frih. Palmstjerna, yrkar jag, att hvad de ännu hafva i behåll made åtnjuta, ända lill dess att en allmän reglering i detta afseende kan på grund af K. proposition varda företagen; ty alt en sådan skulle uppgöras af R.
Statsoch Bevillnings-Utskotren hafva funnit en ytterligare anledning till nödvändigheten af en förändring uti detta uppbördssätt, af Kgl. Kammar - Collegii underdåniga hemställan till Kongl. Majit angående Controllen å Krono Uppbörden, och hvaruti Collegium förmäler sig befara, att den af Riksens Ständer påbudne prasnumeration å Capitations, eller första artikels bevillningen samt Bränvins-Consumtionsoch Pannerymds-afgifterna öppnar en utväg för egennyttiga och otrogna Uppbördsförvaltare att betäcka tillgrepp af balancer ; CoIFgium har derföre framställt den önskan , att Riksens nu församlade Ständer ville eftergifva den päbudna prasnumerationen, och deremot tillåta, att hela Uppbörden, jemlikt stadgandet uti Kongl. Majits Nådiga Bref af den 2o Februari 1794, vid 2ine Uppbördsstämmor, båda inom Uppbördsåret, erläggas, samt resterna sedan under Sommarmånaderna och innan påföljande års Uppbörd börjas, utredas, indrifvas och levereras. Men som denna föreslagna förändring har inflytande, i synnerhet på Riksgälds - Verkets Uppbörd , har Stats-Utskottet anmodat Herrar Fullmägtiga i Riksgälds-Contoiret, att afgifva yttrande huruvida något hinder kan anses möta för Den 2 2 Juli. för Capitatioms -afgiftens uppbärande på lika lid sorn den öfriga Bevillningen för samina är. Till svar härå hafva Herrar Fullmägtige uti.
I förstnämnda hänseende får Utskottet genmäla, att uppställandet af bestämda kriterier på ett försök till brott, — såsom när detta skall anses hafva skett, när det är fullbordadt eller icke fullhordadt m. m., — alltid måste möta stora praktiska svårigheter, och att något i visst mån obestämdt nästan alltid måste vidhäfta ett lagstadgande om försök, helst då medlen för brottets verkställighet kunna vara så många och olikartade, som då frågan är om mord. Det närmare bestämmandet af begreppet »försök» måste derföre i allmänhet öfverlemrias åt doktrinen. Men då, såsom i denna § föreslagits, gerningen, för att blifva straffbar, skall hafva så långt framskridit, att den åsyftade effekten uteblilvit endast i följd af omständigheter, de der voro af gerningsmannens vilja oberoende, synes så skarp begränsning vara gifven åt brottets karakter, att ytterligare bestämmelser derom i lagen äro obehölliga och att en handling, som man skulle vilja hafva hänfört under det något sväfvande begreppet »ofullbordadt försök», ingalunda bör kunna under ifrågavarande lagbud subsumeras. Beträffande öfrige ofvanbcrörda anmärkningar, får Utskottet erinra, att då, såsom en konseqvens af förändringen i 1 (§, erfordrats, att för försöket, äfven då det medfört svår kroppsskada, icke, såsom i Kongl. Maj:ts Proposition föreslagits, ovilkorligen stadga straffarbete på lifstid, utan jemväl här medgifva en straffnedsättning, i händelse af mildrande omständigheter, så hade, för att äfven med uttryckande häraf bibehålla en vid all lagstiftning nödig enkelhet i redaktionen, Utskottet valt de ordalag, förslaget innehåller. Utskottet förmodade att tydligheten derigenom icke var åsidosatt, då §:ns 4 Lag-UtsUottcts Utlåtande N:o 39. sista punkt, uppenbarligen utmärkte, att en mindre skada borde vid straffets bestämmande såsom en mildrande omständighet betraktas.
E. to5. — N:o 4^3. i anledning af Herr Stuarts, Carl Gustaf, motion, angående åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid nästkommande Riksdag. XXII. B. 83. A. 96. — N:o 468. i anledning af återremiss å JV:o 45o. XXII. B. 109. A. 115. — N:o 469- med öfverlemnande af den upprättade RiksStaten. XXII. B. 10g. A. n5. E. 118. — N:o 47°- nied förslag till Reglemente för Rikets Ständers RiksgäldsContor, jemte de dertill hörande Aflöningssamt Pensions-Stater. XXII. B. 1 1G. A. 171. — N:o 471* me6 hemställan 0111 en gratification till Canzlisten C. O. Vougt. XXII. B. 161. A. 175. — N:o 472- ' anledning af Fullmägtiges i RiksgäldsConloret Skrifvelse, med hemställan, alt hvad sorn vid innevarande Riksdag blifvit stadgadt, i afseende på Bankens Tjenstemän, hvilka, när de befordras, innehafva tjenste;- utom BankoVerket, måtte få gälla och tillämpas för RiksgäldsContorets Tjenstemän. XXII. B. 161. Å. 175. U. 23o. A. 255. — N:o 473- i anledning af en utaf RiddarhusSecreteraren gjord, till Utskottet remitterad, anmälan, angående vården emellan Riksdagarne af Utskottets handlingar och inventarii-persedlar, tillika med ett, i anledning deraf, afgifvet yttrande af Herr Grefve Horn, C. F. XXII. B. 161. A. 176.
2to angående förändring af nu antagna bestraffningssätt och inrättande af Allmänna Arbetsoch Correctionshus, jemte meddelande af Lag-Comiténs särskildta utarbetade Betänkande om förändring af Underdomstolarnes och Hof-Rätternes antal och organisation; Gifven Stockholms Slott den 19 April 1815; och 3:0 angående Wermelands Läns skiljande från Götha Hof-Rätts och hänförande under Svea Hof-Rätts jurisdiction samt om ändring 1 La - Den 5 Maj. i Lagens stadgande rörande dorn för t antal Ledamöter i Hof-Rätt ; Gifven Stockholms Slott den 19 April 1815* Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Ett frän Lag-Utskottet ankommet utlåtande af den a 6 April öfver Riksdags - Eullmägtigens frän Gottlands Södra Härad , Lars Jacobssons, in-i gifnaMemorial, innefattande yrkande, att Nämndemäns dagiractamente vid privata förrättningar måtte ökas till 32 sk. Råneo, samt att Nämndemän i öfrigt måtte blifva befriade från Kronoskjutsningar, med flera sådana deras åboende hemman åtföljande publika skyldigheter, upplästes; och sorn Ronde.Ståndet, under den 27 nästlidne April , till Lag-Utskottet återförvist dess då före-' hafde Retänkande öfver en annan Ledamots af Eonde-Ständet Motion om tillökning i dagtractamente för Nämndemän ; så beslöts att med pröfning af närvarande dermed gemenskap ägande fråga skulle anstå, till dess Jåag-Utskottet afgifvit täet infordrade förnyade utlåtandet. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Bonde-Ståndet lät sig nu föredragas Allmänna Résvärsoch Oeconomie-Utskottets sedan den 1 i denna månad på bordet lagda Retänkande af den 25 April, öfver de af Herr Öfversten och Riddaren C. Ehrengranat väckta frågor om Laadtbruks-Skolors inrättande , samt om utvägar tili 32 Den 5
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af 1 ledamot i Allm, Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter N:o 1,532 Hr Leijel, fullm. Gr. Taube» Henning Adolf; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 370, Frih. Paykull, Johan Gustaf. Anmäldes och bordlädes StatsUtsk:ts Utlåt. N:o 206, i ani. af RiksStms beslut rör:de StatsUtsk:ts i Betänk:t N:o 165 fram* ställda förslag om inrikes skeende uplåning emot Svenska fondera* de statsobligationer. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då detta Betänk, är af sär deles vigt och afven eger sammanhang med åtskilliga af B. o. Ad. redan förut fattade beslut i afs:de på jernvägsfragan, får jag anhålla att detta Betänk, sättes på föredragningslistan till nästa plenum näst efter StatsUtsk:ts Betänk. Propos. å bifall till detta förslag framställdes och besvarades med ja. Efter föredragning af Sammans. Statso. BankoUtsk:ts d. 10:de dennes bordlagde Mern. N:o 40, i aul. af BiksSt;ns beslut öfver Utlåtit N:o 24, i fråga om förändrad organisation af bypollieksinrättningarne i riket, begärdes detta Mern. af flere ledamöter ånyo på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Hr Bildt: För min del får jag anhålla att det nu sist bordlagda Betänkit måtte sättas först på föredragningslistan till Lördagens plenum. Äfven detta förslag blef, uppå framställd propos., af B. o. Ad. bifallet. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Bcvillu.Utskits d. 8;de dennes bordlagde Mern.:
Ändtligen förlorar man tron på möjligheten att få honom i bättre och uppsluppnare lynne, han är icke längre medelpunkten för uppmärksamheten, och fru d’Ottange lägger beslag på honom, letar upp en vrå, där de kunna vara ostörda, och befaller honom med blick och åtbörder att taga plats nära henne. Så utspinner sig följande samtal mellan dem, medan musiken fortgår och hindrar deras ord att höras af andra: »Ni är den besynnerligaste människa jag sett,» säger fru d’Ottange och ser forskande på Klercken. »Ja, jag är ju nervpatient och har mina infall och mina tankar för mig.» »Alldeles som jag – men ni måtte vara det i ändå högre grad, eller också har ni inte något förtroende till mig, då ni inte ens vill begagna er af den lifliga sympati jag känt och känner för er.» »Huru skall jag begagna den? Jag förstår inte ...» »Det är väl det enklaste. Vi gå här sedan en vecka och spela hemlighetsfulla i stället för att tala ett ärligt ord, så vi visste hvar vi sätta våra fötter, när vi gifva oss i färd med hvarandra. Men ni föredrager att vara en gåta, och då är ingenting lättare för mig än att inslå samma sätt ...» »Förlåt, fru d’Ottange – men ni gör mig orätt! Jag är en långt större gåta för mig själf, än ni det tror. Jag är en gåta för läkarne, för min hustru, för mig själf, för hela världen, och det är min olycka.» »Er hustru?» säger fru d’Ottange långdraget förvånadt och med en besynnerlig, stel blick. »Ni är då gift?» »Javisst, har jag inte sagt er det förut?» »Nej, det har ni visst inte gjort –» »Kan det vara möjligt? Det beror på att vi inte råkat beröra mina förhållanden i våra samtal. Jag har alls inte haft för afsikt att dölja det.» »Jag vill naturligtvis tro er, men det förefaller mig i alla fall besynnerligt –» »Hvarför det? Jag vet ju å min sida inte heller om ni är änka eller frånskild eller om ni kanske lefver i bästa förstånd med er man, och jag finner det inte alls besynnerligt.»
Det kan visserligen sägas, att om de sistberörde exemplaren ej bortskänkas utan möjligtvis blifva försålda, inverkar det på Riksg:s-Kont:s inkomster. I sådant fall, lärer återremiss icke kunna undvikas, men eljest kan beslut genast af R. o. Ad. fattas. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Jag har endast begärt ordet för att uptaga en af Hr von Hartmansdorff gjord anmärkn. derom, alt de Kongl. Kolhrna på 2:ne ställen i mom:tet 2 fått sig tilldelade exemplar af Riksdags-trycket. Detta har Hr von Hartmansdorff trott härleda sig från ett förbiseende, men så är icke händelsen, ty om vi genomgå 3:dje mora., så finna vi, alt flera Werk utom de Kongl. Kolhrna på samma sätt fått sig tilldelade 2 å 3 exemplar af riksdags-handlingarne. Så t. ex. har Högsta Domstolen fått 2, Banken 3, Riddarh.-Direkhn 2 ex. o. s. v. Hvad Hr von Hartmansdorffs andra anmärkn. beträffar, tror jag, fika med Hr von Hartmansdorff, det vara skäl alt göra en sådan förändring af stadgandet, alt äfven Konsistorierna få sig exemplar af Riksdags-handlingarne tillerkände, men jag anser ej att Betänk. endast för denna obetydliga förändrings skull behöfver återremitteras. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag beklagar att ingen af ledamöterna i StalsUtskrs Riksg:s-afdeln. år närvar:de för alt till besvarande uptaga de emot Betänk, gjorda anmärkntr. Hela förslaget år upjofdt af nämnde afdeln. på grund af de upgifter Hrr Fullmäktige r Riksg:s-Kont. aflemnat och har ej i Utsk:s plenum undergått någon serskild granskning, utan blef der genast godkändt, såsom det vid flera föreg:de Riksdagar jemväl tillgått.
Karsten, f. Zaar, Rådmansgatan 8: Maria Joh. Rehnström, f. Johansson, Holländaregatan 12. &gt;Våra allra första vänner.• För Stockholms Barnmorskesällskaps Innehållsförteckning. Sjukkassa Prinsessau Ebba Bernadotte. (Med porträtt). — Skydda vår UDgdom! Till Sveriges kvinnor; af Hanna Kamke — våga v i härmed åberopa allmänhetens varma inDrottning Eufemia; poem.af Anna Knutson. — » Gull-Gull »; tresse o c h välvilja m e d begäran o m gåfvor till skiss af Ludvig Ganghofer. Öfvers. för Idun. — Vid pianot; den basar, s o m f ö r sagda ändamål den 21, 22 några råd och erfarenheter om våra barns musikundervisning, af C. — På min dotterdotters ålderdom, I I; af och 23 n o v e m b e r anordnas å Börsen. Länge nog Ctaiis Lundin. — Prinsessan Maud. (Med porträtt). — » Den hafva barnmorskorna verkat i sitt ansvarsfulla o c h siste atbenaren »; af En svensk kvinna. — Från Iduns lä- m ö d o s a m m a kall för ringa lön, så ringa att den sekrets: Lysande framtidsutsikter; af Anna. — En » hönsgummas » minnen; med anledning af uppsatsen » Ett låd » lämnar d e m hjälplösa, när sjukdom, kraftlöshet i Idun n:r 41. Af A. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 10 juli 1896. N:r 28 (447) Prenumerationspris pr Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., mänadsuppl. Barngarderoben Aktiebolag. 9: de år g. Byrå: A n n o n s pris: Redaktör och utgifvare: Utgifningstld: år: hvarje helgfri fredag. 35 öre pr nonpareillerad. kr. 5; — Klara södra kyrkog. 16, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG. Allra, telef. » 5: — För » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 - 3.
Jag tror han är bättre än så. ALMA. (skrattar) Du har romanideal, El ise, och Segerstedt är din hjälte, det är sjukan! Hå hå j a! Men h an är mycket egenkär och el ak, ska j ag s äga dig. O ch han skrattar riktig t godt åt de unga flickorna bak om deras rygg, o m de s e bara litet förtjusta ut i honom. ELISE. (släpper klädningen) Seså, nu är det färdigt. ALMA. (Undersöker det reparerade stället och ordnar sedan sitt hår framför spegeln) Elise står en stund i tankar framför spegeln, håller på att få tårar i ögonen, torkar dem hastigt och flytjong på pianot i salen). tar spegeln upp på byrån igen, när det spelas upp till kotil (tittar in) KARL. Här är ju Elise! Jag har sök t Elise öfveralt. Det s pel as upp till kotiljongen, och den har Elise lofvat mig. ELISE. (likgiltigt) KARL. (stannar) Elise har förändrat sig så mot mig . Har j ag? ELISE. ELISE. KARL. Seså kom nu då! (tittar in genom dörren) SEGERSTEDT. Så. det är herrskapet, som är h är! Värdinnan sj älf! ELISE. Jag är viss t inte värdinna. Det får er mor vara! Och jag afundas henne inte als! SEGERSTEDT. Det gö r ni alldeles rätt i , f röken Elise, men ni bo rde ändå representera en smula mer som dotter i huset. ELISE. Det bryr jag mig rak t i nte om. Inte engång f ast ni råder mig till det, doktor Segerstedt, för er tror jag då inte als! Seså ! Har j ag förtj änat det? ELISE. SEGERSTEDT. (retad, håller i Karls arm) Ja, det har ni, och mycket mera! Där står ni igen och är så odrägligt egenkär! Tror ni att ni inbillar mig någonting med ert prat? Ånej ! jag är inte s å enfaldig, som ni tror. J ag gissar nog att ni skrattar bakom ryggen åt mig, men gör det bara! Gärna för mig! Så mycket ni vill!
Till följe af detta beslut, är det tydligt att det tillhör Kyrkoherden, att handl, emottaga och dem till Taxerings-Komitén insända. Något annat göromål i och för denna sak har kyrkoherden, enl. Hr Braunerhjelms förslag till redakl:n af 15:de §:n, icke heller erhållit. Att Taxer:s-Komitén bör bestämma det kannetal, som pålägges utminuterings^>ch utskänknings-ställena faller väl af sig sjelft, emedan Komitén är den myndighet, af hvilken alla andra beskattningsfrågor bestämmas, men att Komitén vid dessa tillfällen på förhand utsätter skatten, är så mycket nödvändigare, som en person, hvilken söker krogrättighet, eljest skulle sväfva i okunnighet i afseende på den skatt, som kan blifva honom pålagd. Till följe häraf är uti Hr Braunerhjelms förslag så tillstäldt, att då en krögare erhåller sin tillståndsresolution från K. Befh:de, så får han äfven kännedom om, huru han blifvit taxerad för den rörelse, för hvilken resolutionen gäller. Man kan visserligen invända, att, då man icke pä förhand vet — i fall flere ansökningar inkomma — huru många af dem, som blifva bifallna, det är svårt att utsätta det kannetal, som skall beräknas, men sådant är dock icke omöjligt, i fall Taxerins-Komitén endast gör sig det besväret att utsätta, ett kannetal, för den händelsen att alla ansökningarne om krogrättigheter blifva beviljade, och ett annat kannetal, för den händelse att blott en eller två ansökningar bifallas. Jag anhåller vördsamt örn bifall till Iir Braunerhjelms förslag. Frih. Raab: Jag hade mig så mycket mera bekant det beslut, som R. o. Ad. uti sednaste plenum fattade, som Ståndet behagade göra afseende på den af mig uti Utsk. framlagda reservation. Jag mätte hafva sagt mina ord otydligt, eftersom Hr Braunerhjelm yttrade, att jag nämnde, att Kyrkoherden skulle upgifva kannetalet; jag sade, att jag tyckte mig höra, att Hr Braunerhjelm föreslog, att