Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingen presiderade i detta MunicipalRåd, som sammankallades den i:ste i hvarje 3:dje månad, och ägde att öfverlägga om economiska förbättringar, såsom sjöars sänkning, öppnandet af nya communicationer, vägars anläggning m. m. för att inkomma med underdånigt förslag rörande dylika frågor. Vidare skulle det hafva sig uppdraget att efterse Hospitaler, Lazarettet Fånghus, Fattigoch Correctionshus; att ombesörja Entreprenade-auctioner till anskaffandet af nödiga förnödenhets-artik - 94 Den i5 December f. in. lar för dessa inrättningar, äfvensom att revidera desammas Cassör; att pröfva Byordningar och andra Stadgar till allmänna ordningens upprätthållande; att bestämma till hvilka af Länets Invånare Hingstar och Ston, som på Statens bekostnad anskaffades, skulle utdelas; äfvensom att bestämma hvilka gjort sig förtjenta af premier, i fall premie-systemet införes så i anseende till häst-, som fårafvelns förbättring. Slutligen, såsom vigtigast, hade denna MunicipalStyrelse sig uppdragen Markegångssättningen och alla befattningar af denna natur.— Sex veckor efter en Riksdags slut skulle Ledamöterna uti detta Råd väljas, och fortfara i denna deras befattning till 6 veckor före den derpå följande Riksdagens början. Hvarje Ledamot skulle inför Landshöfdingen aflägga ed af ungefärligen följande ordalydelse: att af all dess förmåga bidraga till Landets förkofran, under åsidosättande af alla enskilda considerationer. I sammanhang med den af mig nyss gjorda Motion skulle jag önska, att Herrar Landshöfdingar blefvo ålagde, att allt som oftast göra resor inom deras respective Län, och derunder besöka Kronofogdeoch HäradsskrifvareContoiren för alt efterse, det desse Tjenstemän fullgjorde deras tjensteåligganden, samt att till StatsSecreteraren för Inrikes Ärenderna inkomma, inom September månads utgång hvarje år, > Den i5 December l. ro. 95 med en fullständig
Men gränsed är nu tio daler; och att sälla den högre vöre att minska straffet för stöld, hvilket åter innebure en åtgärd i motsatt syltning mot den, hvilken allmänna rösten påkallar och som i följd deraf säkerligen kom me alt mötas med ogdlande. Uti 1734 års lag uppdrages emedlertid för vissa fali en annan gräns emellan snatteri och stöld. I 5 § af Missgernings-balkens 40 kap. stadgas nemligen, att den, som stjäl frukt ur trädgård, humblegård, mfvogård och kålgård, ållon eller nötter till full mansbörda eller lass, skall likasom den, hvilken stjäl ett lass huggen ved, timmer och gärdsel, slå tjufsrätt, men, om det mindre är, böla för snatteri, flät' är således icke värdet, utan myckenheten, sorn afgör, huruvida en gerning skall för stöld eller snatteri anses. Giltig*'1 skäl synas ock hafva varit för detta stadgande. På ilen till det stiftades uppgick troligen ej en full mansbörda ållon, bönor eller annan jordfrukt eller ett lass ved, gärdsel eller timmer till värde af tio daler. Men den, som tillgriper något dylikt till omförmälda myckenhet, uppenbarar likväl derigenom en större brottslighet, än som kan hänföras under Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. 23 obetänksamhetens och lättsinnets förvillelser. Det innebär en uppsåtlig afsigt att rikta sig med annans egendom; hvadan åberopade lagbud synbarligen haft till ändamål ej att utvidga, utan att inskränka gränsen för snatteri. Utan en ytterligare inskränkning har den emedlertid derigenom i flere fall blifvit utvidgad. Då nemligen åtskilliga trädgårdsoch jordfrukter nu mera hafva det värde, att en obetydlig del deraf kostar mer än tio daler, kan man, enligt berörde lagbud, afhända sin nästa egendom till kanske flere gånger det belopp, som, likmätigt lagens allmänna stadgande, stämplar ett tillgrepp såsom stöld, utan att blifva derföre dömd. Sällsyntheten af dylika frukter bär i landet för ett sekel sedan utgjorde påtagligen anledningen dertill, att lagstiftaren då ej iakttog detta förhållande.
Bruket skulle aga rättighet at uti Rinkarleby , Glanshammar och Tyllinge Sochnar, emot skalig betalning, erhålla wed och kol, Holahults Allmän - 76o Den 15 Mars. manning tillädes Bruket utan keco§nitIon8-gfgift lil Kronan, hwarken derföre eller för de flere Kronans Skogstrakter, som til Bruket kunde utsökas. Bergs-LolleAii Bref til Bergmästaren Lric Stockenström ben 15 Februarii 1714 förordnar, at et ordinarie Grufwe-Ting wid Bylta ärligen stall hallas, samt berwid til Bisittare tagas stickelige personer wid Bruket. Kongl. Kammaroch Bergs-^ollsZu N evolution af den 8 Julii 1726, i anledning af Allmogens klagan, fastställer at wed-priser stulle wara ic> H. per Stafrum, som pä Hemmanens egne Skogar uphugges och derifrän framkvres, samt 8 st. xer Stafrum för ben web, svin af stoglöse Hemmansbrukare pa Brukets egen Skog eller Allmanningarne uphugges och framforflas. För foror och körslor til Masugnen och med krukorne til Kojan kunde ej bestas högre ersättning, än wid i6§z ars ransakning war fastställdt. Oinstränkt kolnings-frihet ansägs betankeligt tillåta, emedan Dagswerken wid Bruket behöfbes och ej kunde förminstas Hwarjemte stadgas, at sedan Baron kHk köpt Dylta Qwarn ril Skatte, agde han sjelf sörja för Qwarnens och Dammarnes underhäll, men Broen a allmänna wägen borde underhällas efter wanligheten, och at tegel och kalk-bränning blefwe tilläten i rödfärgs-ugnen, men blott ril egit behof, ej til afsalu. Kongl.
Så talade en svartögd tärna, som satt vid ett bord och hade korten utbredda framför sig. Bredvid stod en annan ung flicka, vacker som en ros och intresserad som ett barn, hvilket lyssnar till en rolig saga. “Ni blir mycket lycklig, mamsell Sara,“ fortfor sierskan, “och många barn kommer den Högste att välsigna er med. Rikedom får ni icke, men kärlek desto mer.“ “Kära Greta, du är allt en bra underlig flicka, som kan förutsäga sådana saker,“ sade Sara, “och ännu besynnerligare blir det, om det slår in.“ “Tycker ni det,“ svarade Greta och sköt samman korten. “De säga så alla i byn,“ tillade hon suckande; “Pehr, han tycker så äfven och kan icke förlika sig med, att jag icke är som de andra flickorna; men icke rår jag därför.“ Greta log, då hon sade dessa orden, och började åter lägga ut korten. “Där har vi adjunkten igen!“ utropade hon. “Ring och bröllop har han med sig äfven den här gången. Allvar blir det af, och det förrän någon anar. Nå, nå, icke vore det för tidigt. Ni ha nu gått och sett på hvarandra länge nog.“ Greta suckade. “Hvarför suckade du?“ sporde Sara och såg på den sjuttonåriga sibyllan med något, som liknade oro. “Hå kors, bara därför, att då det ligger bröllop och många barn åt er, ligger det alltid motsatsen åt mig. Pehr, hjärter kung, vänder mig ryggen, och mellan oss ha vi klöfver nia, som betyder förhinder. Nå nå, en får väl finna sig i sitt öde; det blir nog bra till sist.“ Greta började räkna korten, men afbröts af en röst, som ropade ifrån dörren: “Jag tror sannerligen, att ni midt på blanka förmiddagen håller på att spå? De båda flickorna vände sig om, icke just förskräckta, utan snarare med en min af öfverraskning. Prostinnan Anna Lisa Seidelius stod på dörrtröskeln och blickade på dem med ett uttryck, liksom hon haft svårt att hålla sig från att le. Det var ett vackert, lifligt, själfullt och lefnadsfriskt ansikte, prostinnans.
Men om den dagen och om den stundena vet ingen, icke Änglarna i himmelen, utan min Fader allena. Men lika som det var i Noe tid, så skall ock menniskones Sons tillkommelse vara. Ty såsom de voro i de dagar för flodene; de åto och drucko, togo hustrur, och gåfvos mannom, intill den dagen, då Noe gick i arken; Och visste intet af, förr än floden kom, och tog dem allasamman bort; så skall ock menniskones Sons tillkommelse vara. Då skola två vara ute på markene; den ene blifver upptagen, den andre blifver qvarlåten. Två skola mala på ene qvarn; den ene blifver upptagen, den andre blifver qvarlåten. Vaker fördenskull; ty I veten icke, hvad stund edar Herre varder kommandes. Men det skolen I veta att, visste husbonden, hvad stund tjufven skulle komma, förvisso vakade han och läte icke uppbryta sitt hus. Derföre varer I ock redo; ty, den stund I icke menen, varder menniskones Son kommandes. Hvilken är nu en trogen och snäll tjenare, som herren hafver satt öfver sitt husfolk, att han skall gifva dem mat i rättom tid? Salig är den tjenaren, som hans herre finner så görande, när han kommer. Sannerliga säger jag eder, han skall sätta honom öfver alla sina ägodelar. Men om så är, att den onde tjenaren säger i sitt hjerta: Min herre kommer icke ännu brådt; Och begynner så slå sina medtjenare; ja, äta och dricka med de druckna; Så kommer dens tjenarens herre, den dag han icke väntar honom, och den stund han icke menar; Och skall sönderhugga honom, och gifva honom hans lön med skrymtare. Der skall vara gråt och tandagnisslan. Då varder himmelriket likt tio jungfrur, som togo sina lampor, och gingo ut emot brudgummen. Men fem af dem voro visa, och fem fåvitska. De fåvitska togo sina lampor, och togo inga oljo med sig; Men de visa togo oljo i sin kärile, samt med lampomen.
Riksdagsfullmägtigen Gustaf Bjerkander hån Skaraborgs län har uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 152), hvilken, efter remiss tili Lag-Utskottet, jemlikt 43 § Riksdagsordningen behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, föreslagit, att 6 Kap. 3 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Lägger man dike igenom sina egor och möter annan bys eller hemmans egor, der må den by eller hemman ej hindra vattnets aflopp. Kan det ej föras af utan dike och åsämjer dem ej hvilken dika skall, elier fordras ersättning för den mark, som till diket åtgår, kalle då hvardera en god man biand sina grannar, hvilka båda tillsamman välja den tredje. Dessa tre tillsamman hålle syn på stället och förordne eftersom det dike pröfvas för endera eller begge nyttigt vara. Sådant dike hålle han ensam, som det upptaga vill, så länge den andre ej finnes nytta deraf hafva; får denne sedan, genom förändradt bruk af jorden, af detsamma sjelf gagn, varde underhålls-skyldigheten för framtiden i samma mån jemkad.» Bih till II. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 1$. Enär Rikets Ständer, med bifall till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 55, beslutat att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag för såväl afledande som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordegares rättigheter i förhållande till hvarandra och till egare af vattenverk, samt, hvad motionären framställt, tillhör samma ämne, sorn utaf nyssnämnde sakkunnige män skulle komma att behandlas; förty och då, enligt hvad kändt är, Kongl. Majit redan i nåder tillsatt den af Rikets Ständer sålunda äskade komité, hemställer Utskottet, att Bjerk anders förslag för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 11 Augusti 1863.
Jag trodde så vara; men deremot gjordes starka invändningar, och jag bade den svagheten att här på Riddarhuset gifva efter, dä det stadgande beslutades, som för närvarande gäller, nemi. alt en viss proportion skall iakttagas i somliga förhållanden, men icke i andra, der man i stället bör hålla sig till ett visst silfverbelopp, som den gången bestämdes till 2 millioner specier. Nu har man väl velat höja detta minimum till 2^ million, men det är i alla fall ^ million ringare än den metalliska cassa Banken för närvarande äger. Man säger: Hvad är det för en magisk kraft, som ligger i sifferförhållandet 2 till 5, vid hvilket R. St. sisla gången fästade sig? Hvarföre må det icke lika gerna vara 1 lill 2 eller 4 till 6, eller något dylikt? Jag svarar, det jag icke känner någon magisk kraft ligga uti något visst sifferförhållande, emedan det ena, så väl som det andra, beror på en sannolikhet, på ett godtycke. Men den kraft, som ligger i ett ofrånvikeligt stadgande är den, att det hindrar Bancofullmäktige efter eget godtycke förändra proportionen emellan silfver och sedlar. Om en sådan proportion slrängt iakttages, så erinras hela landels rörelse ögonblickligen derom, att man befinner sig på nollpunkten, färdig att falla under det normala förhållande, hvaruti silfver och sedlar skola förblifva. Om man deremot icke fastställer ett bestämdt förhållande, ulan säger, att det skall finnas en minimilillgäng af silfver, och låter det bero på Bancofullmäkliges. Den 19 December. 527 omdöme, huruvida sedlar må ulgifvas, eller hvad Bankens credit täl; dä heler del vid hvarje tillfälle: Nog hafva vi sell alt Banken hittills har tålt så och så många millioner sedlar, ulgifna på en vexlingscassa af 2,000,000, nog tål han väl en million sedlar till o. s. v. Bancofullmäktige öfverlöpas af alla dem, som söka lån, och Fullmäktiges goda hjerta tillåter dem ej att hålla stånd. Det går med Banken, såsom med hästen, som skulle draga stör:
Jag bör ock hafva äran nämna, att sisth års (1847) statsanslag ej är beräknadt vid den af mig ofvan omnämde behållningen r:dr 148,000, men samma anslag erfordras till årets alla omkostnader och den afverkade saltpeterns inlösen. Jag skulle således tro, att del nuvar. statsanslaget, i enlighet med den K. proposm, fortfarande till oförminskadt belopp borde utgå, och får i sådant afseende äran anhålla om återremiss, samt att dessa mina tankar meddelas Utsk. Frih. Palmstjerna: Det skick, hvaruti detta ämne förekommit hos StatsUtsk., förklarar orsaken, hvarföre Utsk. föreslagit dels en minskning utaf den samlade fonden, och dels en nedsättning uti det årliga anslaget för uppköp af saltpeter: men sedan Utsk. fattat detta beslut och afgifvit sitt förslag till R. St., hafva händelser inträffat, som måhända snart sätta Europas makter uti krigstillstånd. Vi se redan armée-corpser uti marche och härar sammankallas och sannolikt står en konflikt emellan demokratiens yttersta läror och de mera godtyckliga regeringsgrundsatserne snart för dörren, hvaraf ingen kan förutse följderne. Det vore emellertid under sädane omständigheter att beklaga, om R. St. i någon mån minskade de medel, som blifvit ställde tili K. M:s disposition för arméens materiel. Den nu ifrägavar. summan är visserligen ringa vid jemförelse med de behof, som vid krigsrustningar förekomma, men syftningen i förslaget, att minska de till K. M:s disposition ställda medel äro mig i delta ögonblik särdeles motbjudande. Jag tillstyrker derföre, att R. St., långt ifrån att minska, snarare ville i möjligaste 18-4 Den 11 Mars c. m. måtto öka de till K. M:s disposition ställde medel för arméens materiel och att R. St. genom ett dem värdigt beslut måtte ådagalägga, att de väl under freden yrka besparingar, men uti behofvets stund icke tveka alt göra hvad uppoffring som helst, för att sätta K. M. i tillfälle att bibehålla den sjelfständiga ställning, som höfves vårt fädernesland.
Det är af vigt både för köpare och säljare af kol, alt den förre vet hvad han köper och betalar, likasom den sednare, hvad han lemnar. Eljest kunna lätt förluster ä någondera sidan uppkomma, och arbetaren, som emoltager kolen tili sin räkning, bör äfven med skäl äga en visshet, att han icke blir lidande genom de underslef, som, då mätning mäste uraktlåtas, lätt uppkomma. Hvar ock en, som har någon erfarenhet af kolhandel, lärer medgifva, att det nya mälningssätlet är mindre lämpligt, emedan det medför alltför mycken tidsutdrägt, då allmogen i stora skaror pä en gång ankommer till en [ilats och ofta är angelägen att med skyndsamhet få aflemna sin vara, för att till nya foror återvända. Då sjelfva fordonet är lill rymden uppmätt och denna rymd genom kröning för hvar och en uppgifven, behöfves ingen mätning, så vida icke någon skrynda visar sig innehålla mindre kol, än den kan rymma; ty fordonet är på samma gång målkärl. Ganska ofta händer del nu, att en köpare betalar flera tunnor kol, än säljaren verkligen lemnar honom; han hinner ej mäla och han vågar stundom icke heller sätta i fråga en kontroll, som, derigenom att den icke fordras på ett annat närbeläget ställe, skulle kunna beröfva honom möjligheten att förse sig med del erforderliga behofvet, under del att grannar med mera eftergifvenhet skördade fördelar till följd af hans stränghet, såsom rättskänslan i detta fall benämnes. Huru vidrigt för denna känsla och huru demoraliserande för folket elt sådant förhållande mäste vara, är lätt alt inse. Stadganden äro derföre af nöden hvilka, så vidt möjligt är, hindra alla de underslef, för hvilka vinstbegäret icke alltid ådagalägger den afsky, hvarmed orättrådigheten borde betraktas. R. St. hafva också i delta ändamål, vid riksdagen åren 1840—41, lill K. M. aflålit en lind. skrifvelse af följande innehåll: ”l)ä R. St. funnit nödigt alt, äfven inom rikets
Den utgör dock tyvärr endast ett troget återgifvande af ett sorgligt socialt faktum, och da fröken Meyerson uttryckt sin önskan att med denna och ännu en eller annan följande skildring ur sin rika personliga erfarenhet i Idun få belysa dessa våra beklagansvärda systrars bittra öde, ha vi trott, att de skulle kunna verka så mycket godt till både väckelse och förståelse bland lyckligare lottade, tänkande och ädelsinnade kvinnor, att mera formella hänsyn borde underordnas. Bed. af Idun. — Så snart jag fått adressen på den omtalade » maskerskan », begaf jag mig till henne. Det var i ett ganska ruskigt hus fyra trappor upp, d. v. s. på vinden, som hon bodde. En gammal gumma, som i förstugan höll på att skaka en trasig matta, ur hvilken dammet stod som en sky, visade mig tjänstvilligt, hvilken dörr det var. » Det är inte värdt att knacka, för det hör hon inte, hon, är litet döf, » upplyste gumman. » Men gå bara in, hemma är hon! » Något tveksam tog jag i låset, som var så dåligt, att det vid blotta vidrörandet gick upp, och öppnade dörren. En på en gång instängd och rå luft slog emot mig. Det var ett icke så litet, men mycket smalt rum med ett utbygdt fönster, eller rättare en vindskupa, längst bort vid ena kortsidan midt emot dörren. Framför fönstret stod ett bord med några^blomkrukor och något längre in i rummet ett annat bord, hvarpå låg en mängd skära stickade ylletröjor. Vid detta bord, hälft m e d ryggen vänd inåt rummet, så att jag icke kunde se hennes ansikte, satt en kvinna i en, som jag tyckte, underligt hopsjunken ställning. Jag såg, att hon arbetade på en tröja. Då jag kom närmare henne, vände hon sig plötsligt mot mig och släppte arbetet. Och då såg jag, att hennes besynnerliga ställning kom af att hon hade ett litet barn vid bröstet, medan hon själf maskade på tröjan. Hon hade rödaktigt hår, ett tärdt, men ganska vackert ansikte och såg ut att vara omkring tjugu år. H o n sade icke goddag, då jag hälsade, gjorde ingen min af att resa sig upp, frågade icke, hvem jag var.
Rohtlieb, fru E. Ankarsvärd samt fröknarna F. v o n Otter o c h M. Leijonhufvud. Enligt redogörelse uppgingo de insamlade medlen i närvarande stund till 9,887 kr. Bidragen hade inkommit från följande orter: Stockholm 4,140 kr., Sundsvall 4.000 kr., Gefle 616 kr., Östersund 110 kr., sele lappmark 74 kr., K ö p i n g 125 kr., Falköping 85 kr., V e x j ö 60 kr., Ljungby 44 kr., Karlskrona 65 kr. o c h landsorten i öfrigt 568 kr. a: Föreningen för gift kvinnas eganderätt hade sammanträde den 2 dennes. Därvid meddelades af styrelsen, att under de senaste månaderna underhandlingar pågått mellan föreningens styrelse och Fredrika Bremer-förbundet o m Föreningens för gift kvinnas eganderätt uppgående i Fredrika Bremer-förbundet. Ett preliminärt förslag i denna riktning hade uppgjorts o c h föredrogs. Detta förslag innehöll, att inom Fredrika Bremer-förbundet skulle tillsättas en särskild komité, som skulle ha till uppgift att arbeta för att på lagstiftningens väg och g e n o m inverkan på den allmänna meningen dels gift kvinnas rätt att råda öfver e g e n d o m tryggas o c h vidgas, dels i öfrigt främjas sådana åtgärder, s o m kunna bidraga att höja kvinnans ställning i samhället. Föreningen för gift kvinnas eganderätt skulle öfverlämna sin fond till Fredrika Bremer-förbundet, m e d det villkor, att den uteslutande användes till att främja den nämnda komiténs arbeten. Komiténs sex ledamöter skulle första gången väljas för en tid af 5 år, halfva antalet af Föreningens för gift kvinnas eganderätt styrelse, andra halfvan antalet af Fredrika Bremer-förbundet. Sedan de olika punkterna i detta förslag diskuterats, beslöt föreningen att antaga förslaget. * Fröken Anna Lovisa Svensson, s o m i egenskap af medhjälparinna troget bistod stiftarinnan af H e m m e t för tjänstflickor, fröken Lina Nordvall, o c h efter hennes d ö d förestått nämnda hem, på hvilken post hon nitiskt verkat, har i fredags aflidit i en ålder af nära 41 år. H o n var född i Värmland.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, såsom Hans Kxcellence fattat innehållet af StatsUtskottets förevarande Memorial, tycktes Utskottet deruti hafva tillstyrkt tryckning af Allmänna IndragningsStaten, och ansåg Haus Den 2 Mars e. m. Excellence följakteligen, att elt bifall lill StalsUlskottets Memorial innefattade beslut, att berörde tryckning borde äga rum. Grefve Frölich, David: Då det tyckes vara mindre tydligt, huruvida Utskottet sjelf yttrat sig, eller det endast vill inhämta Ständernas beslut, så får jag, iden möjliga händelse, att de öfriga Stånden kunde annorlunda fatta Memorialet, anhålla om återremiss, med begäran om ett bestämdt afeller tillstyrkande. Herr Hjerta: Jag tyckte mig höra, att Herr Grefven och LandtMarskalken redan förklarat, att om vi bifalla Utskottets Memorial, skall det innefatta ett beslut om tryckning. Jag är för min del belåten dermed, synnerligen som jag äfven tyckte, att bifallspropositionen blef med ja besvarad. Om Herr Grefven och LandtMarskalken funnit det, så anhåller jag, att tryckningen får anses såsom beslutad. Jag tror att återremiss tjenar lill intet. Herr Lagerhjelm: Jag vill blott anföra, alt skyndsamheten af tryckningen utaf andra mål fordrar, att StatsUtskoltet snart må få vela Ständernas beslut, på det, i händelse af tryckning, 1 ndragningsStaten må kunna åtfölja. Jag anser således återremiss ej lämpelig, utan anhåller om bifall eller afslag på Utskottets Memorial. Den 2 Mars e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt 1)Iar skalken lät ånyo upläsa StatsUtskottets Memorial. Grefve Frölich:
Om den princip från början blifvit följd, att alla mål, som angått frågor om anslag blifvit på en gång framlagde till afgörande, haele det visserligen varit bra, och äfven denna bordt blifva hvilande tills sådant kunnat ske i sammanhang nied de öfrige; men då man icke i allmänhet så förfarit, och då discussionen blifvit så vidt utsträckt, att både de som yrkat anslagets beviljande, och de hvilka begärt afslag å den derom gjorde anhållan, haft tillfälle yttra sig, så inser jag ej hvad man skulle vinna genom en återremiss och yrkar derföre att saken nu måtte definitift afgÖras. Herr Tham: Jag anhåller endast att få anmärka en olikhet, som tyckes vara emellan Herr Hjertås åsigter och StatsUtskottets. Han säger att 'Utskottet ej under någon synpunkt kan ge anvisning på medel till ifrågavarande ändamål. Jag vet ej om StatsUtskottet hyser samma tanka; åtminstone synes det ej så af dess Betänkande om iståndsåttande af hamnen vid H almstad och upprensning af Upsala Å I afseende på dem har Utskottet yttrat, att det vål ej kunnat tillstyrka något anslag till' dessa företag, men om någon utväg dertill på gide Huff - Dea 4 April c. m. 123 vudtiteln, eller af Strömrensningsfonden framdeles kunde linnas, ansåg Utskottet ej olämpligt om dessa arbeten deraf underlättades. Om Utskottet äfven vid detta tillfälle lemnat ett dylikt Utlåtande, så hade jag dermed varit nöjd; men då Utskottet i stället tillstyrkt ett rent afslag å det hegårta understödet, tror jag skal vara för handen att anhålla oin återremiss. Herr Hjerta-.