Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En behjertansvärd bevekelsegrund till ett mildare tillvägagångssätt erbjuder sig i den möjligheten att i djupet af den så skarpt tuktade nye tidens son kanske lefva qvar minnen och känslor, som den nya tidens läror icke mäktat helt utplåna. Icke underblåses denna svaga, i askan halft förkolnade låga genom vredens kraftiga pustar. Ack nej, den släckes då och — kanske för alltid. Men der är ansvar för den som släcker! Den ungdom, som på sin moders knä stammat sin första bön, blickat med sina barnaögon upp till den blå himlen, der den gode Guden bor, som om natten drömt om hvita englaskaror och ljuflig englasång, som den ljusglän-sande julmorgonen med sin späda röst instämt i sången: Han kommer följd af frid och hopp De villade att söka opp Och hjelpa de elända, Värma, närma till hvarandra Dem som vandra, kärlekslösa, Och ur usla brunnar ösa — tror man icke, att det hos denna ungdom finnes qvar ett återsken af detta ljus, ett genljud af dessa toner, att det åtminstone kan göra det i ett ännu icke af åren stelnadt ungdoms-hjerta? Tror man att den unges, en sådan ungdoms öfvergång till nya läror sker utan strid, utan att hjertat blöder. Det är ju dock en kärlek att öfvergifva, denne gamle gode Gud, som vårdat ens barndomstid, som skänkt så mycket godt, till hvilken man bedt hvarje afton så långt man kan minnas under det milda ljuset från kärleksfulla föräldraögon. Denne gamle gode Gud skall nu ryckas bort, att bedja i Jesu namn är en absurditet. Jesus var en judisk folkuppviglare, död och Ur Dagern Krönika. 9begrafven for många år sedan, nu är man fri, kan lefva som en täckes, nu skall man njuta lifsglädjen, ut i lifvets vimmel att fröjdas öfver denna jord, som är allt. Men glädjen vill ej infinna sig. Midt i verldsbullret höres stilla och högtidlig återklangen från koralens djupa stämma: Han tårar falla skall som vi, Förstå vår nöd och stå oss bi Med kraften af sin Anda; Förkunna oss sin Faders råd Och sötman af en evig nåd I sorgek al ken blanda.
Vid Stretton hörde sorgliga händelser till ordningen för dagen, vårdslösheten med lif och lemmar var oerhörd, folk slogos oupphörligt ihjäl af maskiner och illa uppsatta takstockar, därför väckte saken icke vidare uppmärksamhet, men tidningarna i Blue Point hade omförmält dödsfallet, och några fina fruar kommo ditut med småplagg och trösterika ord. De inbjödo den stackars enkan till kyrkan och söndagsskolan. – Min kära misses Vesterberg – sade de – hur se vi icke rundt om oss sorgens och fattigdomens förädlande inflytande, sådant stålsätter karaktären, ja gör en människa sant stor inför Herren – måtte ert hjärta böjas! Louise satt där, hon ock, i det tämligen slarfviga köket, där de båda kvinnorna öfverraskats vid sitt elfvakaffe med en liten avec ur en plunta, som misses Vesterberg sparat från begrafningen. Hon blef naturligtvis tagen för den hon var – en arbetarhustru af det tarfligare utländska slaget. En smula besynnerligt kändes det väl men gjorde henne på det hela ingenting. Nu fattades hon dock af upprorisk bitterhet, hon kunde gapskratta åt lifvets burleska komedi ... att tänka sig dessa petiga damer i fint siden och delikata små skor ... – Fördömda fraser! – ropade hon plötsligt hånande hvasst. Det skalf till inom henne, när det råa ordet halkat öfver läpparna, men never mind – hvad betydde det mer än annat? – Jag har inte mött en enda »förädlad» människa jag, alla visa de sin värsta sida – den har aldrig känt lifvet, som tror, att det fula förädlar. Damerna, fullständigt bragta ur fattningen, stirrade på henne, men hon sprang upp på sofkammaren. Då visiten var öfver, ställde sig misses Vesterberg och synade småplaggen mot dagern. – De här trasorna kunde jag köpt själf, skojade hon – om de gett mig en liter whisky i stället. Louise kände så starkt äckel, att hon gick ifrån henne in till faster Ulla. Gumman stod och tvättade, vid dåligt lynne öfver det tidsödande springet hos Vesterbergskan. – Förr kunde en hålla rent här, men nu med allt inhyses, en fått på halsen, lefver en som i en grisstia.
Jag finner så mycket större skäl, att icke genom något beslut fastställa denna princip, som Ridderskapet och Adeln nyss, genom beviljandet af pension åt Herr Mottoni, ogillat densamma. Jag hemställer, om vi kunna begära, det kommande Ständer skola mera rätta sig efter våra fastställda principer, än vi sjelfva gjort, eller mera tro på vår lära, än på våra handlingar. För conseqvencens skull anser jag oss ej böra besluta, att vi sjelfva begått en origtighet. Herr Ribbing: Ehuru svårt det är att vederlägga den sista Talarens bevisningssätt„ vill X Den 16 October f. ra-. 3äi vill jag dock fästa uppmärksamheten derpå, att vi icke upphäfva vårt redan fattade beslut. Vi hafva hitintills vid hvarje tillfälle handlat efter Lex in casu, i brist af något stadgande; Utskottets förslag afser deremot framtiden; och som det för framtiden är nyttigt att erhålla en bestämd lag, röstar jag för bifall å Utskottets förslag. Hans Excellence Herr Grefven och EandtMar skalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets ofvanberörde hemställan. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence föreslog, att Utskottets berörde hemställan måtte läggas till handlingarne. Bifölls. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, återkom med Ridderskapets och Adelns ofvanomförmälte Deputation, samt aflemnade, angående Hans Majrts Konungens hälsotillstånd, följande Bulletin: Den 16 October, kl. 10 f. m. Hans Maj:t Konungens hälso-tillstånd förhöll sig lika på dagen i går, som de n;ne föregående dagarne. Natten har varit lugn, och Hans Maj:t tycker sig nu vara mindre matt. C. E. von Weig el. E. af Edholm. J. J. Ekström. Carl Thelning. 45 H. 21 i 322 Den 16 October f. ra. Herr Rosenblad: Ännu återstår en punkt i Utskottets senare Utlåtande, som af oss fordrar någon åtgärd.
Ännu mera anmärkningsvärdt, och af närmare gemenskap med den fråga, som mera omedelbart utgör föremål för denna motion, är att samma förhållande, som, efter hvad här blifvit visadt, eger rum i afseende på den sjöväga handelstrafiken, äfven i de sednaste åren inträdt på den landväga rörelsens område, der en betydlig öfvervigt förut städse förefanns på Sveriges sida. Af Kommers-kollegii tryckta berättelser om rikets utrikes handel visar sig nemligen att, då år 1837 införseln nämnda väg från Norge till Sverige endast innehade ett värde af 70,500 Riksdaler Riksmynt, hvaremot det sednare landets utförsel till det förra uppgick till värde af 436,000 Riksdaler; och sedan tio år derefter, eller 1847, förstnämnda införsel endast stegrats till 825,000j Riksdaler, då utförseln deremot höjt sig till 633,000 Riksdaler, så visar sig åter förhållandet i sednare åren sålunda: Införsel, Utförsel, År. från Norge till Sverige. från Sverige till Norge. R:dr Runt. Likasom vid den sjöväga varutrafiken har således under de sednaste trenne år, införseln från Norge tilltagit — hvad landväga trafiken angår till och med nära tredubblats — under det att utförseln till Norge deremot aftagit. Man må om värdet af den handelsbalans, som ännu alltjemt i alla civiliserade länder uppgöres, hysa hvilka åsigter som helst; säkert är likväl att en stadigvarande och tilltagande undervigt i handelsgemenskapen med ett särskildt land påkallar undersökning om grunderna dertill. Om det vid en sådan undersökning skulle visa sig, att det anmärkta förhållandet föranledes af en naturlig öfvervigt i produktionen af sådana varor, som äro föremål för den ena nationens förbrukning, äfven som uti värdet af Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
P» Lindqvists Memorial, om Anslag af Stats-Medlen till Hamnbyggnad vid Jönköping. Stats*Utskottets Betänkandeti, 383 XJti Memorial, det Vällofh Borgare-Ståndet till Stats-UIskottet remitterat, har Riksdags-Fullmägtigen för Jönköpings Stad, H:r P. Lindqvist; anfört, huruledes, genom Götha Canal linies öppnande emellan Sjöarne Wenern och Wettern, stora fördelar tillskyndas Jönköping, medelst de underlättade Yaru-transporterne, meli hvilket 1 ännu Betydligare förhållande Verkade för nästgränsande orters Possessionaten Bruksegare och Allmoge, hvars effecter skola vinna en skyndsammare och med mindre kostnad förenad afsättning på aflä‘gsnare orter; och då, för fullkomnande af Sjöfarten på Wettern, vid hvars vik Jönköping är Belägen, ansets nödvändigt, att vid Staden anlägga en säker och Beqväm hamn för Fartyg af den drägtighet, som genom Götha Canal kunna komma att segla i dessa farvatten, dertill, enligt den undersökning Herr Stats-Rådet m. m. Grefve von Platen j i anledning utaf dertill af Kongl. Maj:t i Nåder erhållet uppdrag, låtit anställa, skall erfordras en kostnad af 27,317 R:dr B:co, hvars utgörande för Stadens Innevånare vore en omöjlighet; meii angelägenheten och nyttan af Hamnanläggningen vore väsendtlig, ej Blott för enskildte, utan afvell för Kronan , som uti Jönköping eger Betydliga förråder af Gevärs-, Utredningsoch Munderings-Persedlar, och hvars Förrådshus äro anlagde å ena sidan af der nuvarande hamn, samt 384 Stats-Utskottcts Betänkanden. i följd deraf städse med Staden skall deltagit till lika andel och beräkning uti Hamnens och Brons underhåll; har RiksdagsFullmägtigen anhållit, att Riksens Höglofl. Ständer måtte bevilja årligt anslag af Statsmedlen tili denna Hamnbyggnad, dertill Stadens Innevånare skulle vara villige att i någon mån bidraga.
R:mt till hvardera måtte varda anslagen, jemte ett belopp, motsvarande den hvarje boställslägenhet påförda, nu i lönerne inbegripne, ränta af 38 öre, hvilken derefter blefve Kronan behållen, emot det att ofvannämnde trenne gatehus afträddes till Statsverket, samt att dessa gatehus måtte få försäljas. I enlighet med hvad bemälde embetsverk sålunda i underdånighet hemställt, har Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, dels att, emot det omförmälda tre länsmansboställs-lägenheter till Statsverket komme att afträdas, för innehafvarne af samma lägenheter måtte å stat anslås ej mindre hyres-ersättning till enahanda Bih. till R. St. 4 Sami. 1 Afd. 28 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande M 83. belopp, eller '150 R:dr R:mt, som bestodes andra Länsmän, hvilka icke äro med boställen försedde, än äfven, till fyllnad i länsmanslönerne, ett belopp, motsvarande den hvarje af ifrågavarande lägenheter påförda, men i lönerne inbegripna ränta, tretioåtta öre, hvilken ränta derefter blefve Kronan behållen, dels ock att meranämnde lägenheter, såsom alltför obetydliga att för Kronans räkning bibehållas, måtte försäljas. Till hvad Kongl. Majit i ofvanberörde hänseende behagat i nåder föreslå finner Stats-Utskottet, med afseende å hvad sålunda förekommit, sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 15 Mars 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Mars 1860, kl. 7 e. m.
Skall kyrkomötet handla i kyrkans namn, så bör, enligt Rikets Ständers tanke redan sjelfva valet af dervid fungerande personer framträda, äfven lill sin yttre form, såsom en kyrklig handling och således utföras inför kyrkliga auktoriteter; Och då det utan tvifvel är efter stiften och icke efter länen, som de kyrkliga förhållandena, sedvänjorna och behofven gestalta sig olika, så synes ock böra tillses, att lörsamlingarnes ombud blifva efter en bestämd måttstock pä de särskilda stiften fördelade. All så komme alt ske, är icke af den nu löreslagna lagen tillräckligen betryggadt. Tvärtom skulle det, om 2:dra §:n oförändrad antoges, lör de flesta stift komma att bero af en tillfällighet, huru många lekmanna-ombud derifrån komme alt sändas. Inom eli eller annat still kunde antalet variera mellan fyra och ett; och för två stift, — Linköpings och Calmar, — kunde det till och med inträffa, att dithörande församlingars talan blelve förd af inga andra ombud än de preslerliga. De svårigheter för valens verkställande stiftsvis, som ligga uti stiftens större terriloriala omfång kunna lätt undanrödjas, om stiften indelas i till antalet bestämda valdistrikt, hvilkas inbördes gränsor af Kongl. Majit närmare regleras, och hvilka, hvart för sig, ega alt välja ett ombud. Valen kunde då verkställas dels inför vederbörande Domkapitel och dels, nemligen i de distrikt, der stiftsstaden ej är belägen, inför någon af Domkapitlet lill valförrättare förordnad, distriktet tillhörande kontraktsprost. Om sålunda t. ex. Stockholms stad utgjorde, såsom af E. K. Majit blifvit föreslaget, ett valdistrikt, Wisby stift ett, samt
Närmare upplysningar kunna erhållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta » H. H. », ock torde ställas. [519] Fru Sofia Eklund förfärdigar reformerade 2 6 underkläder. » önskar sig plats i familj för att gå frun till hända med alla inom huset Det förefallande göromål. Upplysningar lemnas af prosten Tellander, Bårslöf, Baus, och Fredrika-Bremer-Förbundets byrå, Stockholm. DIVERSE Klara 29. Använd under 3 veckor den bemar. Verkställer elektrolytisk behandhandling, som föreskrifvits Wanda i N:o 10, ling af abnormt växande hår, skäggoch derefter dsn X Y Z i N:o 11 föreslagna. vårtor o. d. [281] Ramlösa Plantskola. Min nya priskurant öfver rikhaltiga förråd af alla slag plantskoleartiklar är nu utkommen och tillsändes franko. E n u n g flicka, villig att efter förmåga deltaga i inom hus förefallande göromål äfvensom i undervisning af minderåriga barn eller Elisabeth H. Er mage tål helt enkelt ej som sällskap, önskar plats i en enkel, vid frukt, och botemedlet är enkelt: låt bli stilla familj emot fritt vivre. För näratt förtära frukt. — Fördrar er mage för öfrigt allting väl? Hvarom icke, föreligger sanmare upplysningar samt delfående af nolikt en magkatarr. betyg hänvisas till Fredrika-BremerKristina E. Stillaliggande och intagande Förbundets byrå, Stockholm. [5b0] af pulver af ättiksyrad blyoxid (10 centigram D:r — d. S PLATSSÖKANDE. Anna frågar om botemedel mot asima. är oss dock omöjligt att besvara er fråga, då vi ej få ringaste npplysning om, hvarpå den beror. Är det s. k. bronchialastma, eller beror den på hjertfel, njurlidande, lungsjukdom eller blodbrist och allmän svaghet? Behandlingen är naturligtvis vidt olika i alla dessa (G. Låt endersöka er af läkare. Eva K. V i hafva ej pröfvat detta medel. Gnid hvarje qväll noga in en salva af 8 delar resorcin och 10Ö delar vaselin.
Enär, såsom Kongl. Majit i förevarande Nådiga Skrifvelse erinrat, de under instundande stalsreglerings-period för extra eller tillfälliga stats-utgifter disponibla tillgångar tagits i anspråk för mångfaldiga olikartade föremål, hvartill bidrag af allmänna medel redan under innevarande Riksdag blifvit beviljade, och då dessa tillgångar svårligen medgifva anvisandet derå af några ytterligare, mera betydliga utgifter för lokala eller kommunala behof, har Stats-Utskotlet, utan att vilja bestrida det jemväl af Kongl. Majit erkända väsentliga gagn, som den nya jernvägs-förbindelse, hvarom nu är fråga, skulle komma att för kringliggande ort medföra, funnit destomindre skäl att under nuvarande financiela förhållanden förorda det sökta statsbidraget för denna jernväg, som under mellantiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst dylika, uteslutande på Statens bekostnad företagna, arbeten komma att inom samma ort utföras å den genom Skaraborgs län gående stambanan, samt derigenom en för ortens rörelse särdeles vigtig förbättring i kommunikations-anstalterna beredas. 1 öfverensstämmelse med nu uttalade åsigter och under instämmande i Vägoch Vatten-byggnads-styrelsens yttrande i fråga om anläggningen ensamt på allmän bekostnad af en bibana från Mariestad till vestra stambanan, får Utskottet således afstyrka Bih. lill R. St. 4 Sami. i Afd. 4 Band. 11 Haft. 4 26 Slats-Otshotiels Utlåtande M 253. beviljandet af låne-understöd för della företags utförande under dets tid, som innevarande Riksdags stats-reglering kommer att omfatta. 10:o. Angående jernvägs-förbindelse mellan staden Harås och vestra stambanan i närheten af Herrljunga.
Derefter döiue Hof Rätten, som hwad den sistnämnda omständigheten beträffar, har att iagttaga, del uppgiften af Författarens namn, hwilken ej annor» städes än hos Hot Rätten fordras mä, ffall wiv intet annat tillfälle kunna anbefallas än dä Hof,Rätten ester mäletö utredande, finner betta wara af urbota beskaffenhet, eller Boktryckaren pröfwas äga den ringa förmögenhet att bökerne dä de öswerstiga t 6 R dr. Z2 tz. mäste i fängelse straff sörwandlas. Skiljer sig Hos-Rätlens Dom fran Tryckfrihets Commitkecns ykt» rande, gänge den icke i werkställighet, utan hänffjutes till Högsta Domstolen och förfares dermed widare som här ofwan i fräga om quarstad sagdt är. Instämmer Hof-silätkens Dom till atta delar med TrryckfrihetSCommiltäenö utlätande, stand; ben fast och mä deruti ej ändring kunna sökas; den aklagabe likwäl obetagit, att hos Konungen om näd anhalla AngripeS uri af trycket utkommande skrister enfkildte personer, en eller flera och dek ej sker i och för deras Embete, derä mä ej annor än rätter mäls» ägande kära; ej eller mä tillförordnad publik Artor nä« gonfin fadant i sitt käromäl. upptaga och äklaga; Mälsäganden ware likwäl oberagit, att hos Iustitiac>Cancelleres. Embetet begära biträde i rättegången af Kro» nans Ombud, der tillmälet är as gröfre och härdare beskaffenhet; och mä pä Justitie-Cancrllerens eget ompröfwande ankomma att härtill bifall lemna; dock kan sädan Actors sränwaro eller uteblilwande icke uppehälla mälctS företagande och afgörande rind Domstolen. Sä» dan äklagan af enfkillce personer handteras i alla delar ester det rättegångssätt
<5 ben bog Commifteen famntanfrdber, friftligen ingifroa ftna anmdrfningar roib ben ofroerfla# gabe åfgdrben, fdlen lill ben rdttelfe, forn fobeS, jemte broab tili upp# lening o$ 6effprfante af forl)dllanbet tjena fan. §« »38. konungens S8efallntngSl)nfroanbe ufnd.mne att föra ^prefocoll 0$ Stångber en perfon, forn tcfe i annan egenfap reib Sommitteen fall roa» ra ndrroaranbe 0# fora berfåre af aUmdnna mebel njuter arfroobe, pd fdtt beröm flabgaS. £>e från fdrfilbta bijlrtcier t Sdnet tilffallabe Sebamåter, njuta fjutSlega för trod Odfar från od) till beras? {jemn#, famt fractamente ©n Sflifsbale-r för groarje bag, rdfnabt ifrån CommitteenS fammantrdbe, till be§ arbetet blifroit futlborbabL $• ‘39- ©e fårdnbringar i Saneringen, forn af 3}r5fnings.@rommitfeen gåras odj i ^rofoeollet intagas, fola genom utbrag beraf tnebbelaS SanbS. famereraren, od) af fjonorn utforaS i fdrfitb Sdngb, font får proarje fattfplbig, broars Sapering blifroit fordnbrab, roifar bdbe l)roab Saje# rings, ©ommitfeen påfårt od) 5mat> ^råfntngs.eomrniffeen tfabgat; "korrt# manbe begå Sdngber, att, till UpbörbSmanrtenS efterrdttelfe, Sanerings# Sdngben bifogas. §. »40.
Flickans ansikte var regelbundnare än hans, regelbundet ända till typisk stränghet, och denna ökades av den klara, genomskinliga, men friska blekheten i hennes hy. Hon liknade en marmorbild; men marmorn värmdes av de stora mörkblå ögonens milda ljus och livades av munnens ljuvt böjda linjer, som för en Lavater skulle gällt som osvikligt tecken för hjärtats godhet. - Hermione, sade mannen till flickan vid sin sida, bergstoppen, som höjer sig därborta, iklädd avståndets blå mantel, är Lykoreia. På henne och hennes syskonhöjder lustvandrade, innan tvivlet förjagade dem, Apollon och sånggudinnorna. Silverskyarna, som kransa henne, voro då farkoster från Lycksalighetens öar, landsättande sälla andar, som kommo att i de olympiskes sånger höra och i deras danser symboliskt skåda världsalltets mysterier. Dessa sånger, så berättar sagan, förnummos under stilla aftnar, lika denna, ner i dalen, och på deras toner sänkte sig sinnesfrid i de lyssnandes hjärtan Och nu, sade mannen för sig själv, kringdriva på samma höjder olyckliga människobarn, blodsmän och kristianska svärmare, utstötta ur ett religionssamfund, som är dem värdigt. Rövare på Parnassen! Sådana lära funnits där före dessa, men de plundrade endast skalderna. Ett leende spelade vid denna tanke på mannens läppar. - Fader, sade flickan, dessa klippor skulle förskräcka mig, om jag vandrade ensam. De äro så höga och gruvligt söndersplittrade. Men ögat uppfriskas av Lykoreia, ty på henne gjuter solen sitt sken, och himmelen är klar och ren kring hennes hjässa. - Så är det. När vår omgivning är mörk och dyster, söker ögat gärna ett ljusare fjärran ... Hermione, fortfor han och pekade till vänster, där nere vilar den urgamla staden Delfi, av Homeros besjungen under namnet Pyto. Nu äro dess tusental av stoder sönderslagna, dess skatter rövade, dess glans försvunnen. Teatern, stadiet, lärosalarne, gymnasierna stå tomma. Kristianerna, Hermione, hata konstens höga lek likasom forskningens djupa allvar.
Domstolen icke ansett sig kunna pröfva kompetensen, så hade den åberopat detta förhållande odh skjutit saken ifrån sig. Då jag således, i lik - Deri 8 Februari e. m. 377 liet med den siste värde talaren, anser att detta Konst.Utsk:s Betänk, är i hög grad oriktigt, så må det äfven tillåtas mig att liar beklaga, att ett sådant utlåtande blifvit afgifvet. Det konstitutionella statsskicket har icke några större vådor, än om laglöshet och oordning få inträda inom representationen. Representanterna hafva icke någon juridisk ansvarighet och den moraliska kännes icke så tung, då den delas af många. Talmannen är i främsta rummet inom Ståndet tillsatt för att vårda lagen; men grundlagens stiftare, som förutsatt misstag äfven hos Talmännen, hafva öfver dem satt tarne gifvit sitt högsta förtroende eller vården i sista instansen af grundlagen sjelf. Jag mäste beklaga, att denna makt blifvit, på ett sådant sätt som nu, utöfvad, och jag måste med den förre talaren instämma i den önskan, att det må blifva sista gången någonting sådant inträffar. Många bifallsrop följde på detta yttrande. Frih. Baab, Adam Christian: Visserligen bjuder 55 § R.O. att Konst.Utsk:ts Utlåt, i en sådan fråga, som den förev:de, icke är underkastadt någon ändring.
Ständers bepröfvande; Hvarvid aågre Ledamöters yttrade ser - Stats - och Bevillnings-Utskottens Betankanden. 853 skildte tankar, genom Utdrag af Protocollet bifogas. Stockholm den 20 April 1818. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Hösslofl. Ständers sammansatta Statsoch Bevillnings - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 15:de April 1818. S» D.
Nå ja, det går j u icke att med vissliet afgöra antingen konsten att stoppa ett hål, eller kunskapen om gnostikens irrläror kommer att vara henne till största nyttan här i verlden; men härvidlag, som så ofta annars, få vi nöja oss med att bygga på antaganden, och jag hör tydligt de flesta och bästa rösterna höja sig för botandet af hålet i kläderna, innan luckan i det kyrkohistoriska vetandet fylles. Med litet eftertanke kan man så bilda sig en hjelplig norm för en vanlig flickas uppfostran. Hon är först och främst menniska och skall såsom sådan bibringas en del s. k. allmänbildning. En del minnessaker skall gifvas henne, medan det mottagliga barnasinnet ännu är i behåll. Allt naturligtvis samtidigt med att hennes förstånd och anlag utvecklas och öfvas. Hvad som för en flicka dernäst är af största vigten, är att lära sig sköta hus och hem. — Alla bli icke gifta. Nej visserligen. Men det torde vara ytterst få, som icke nå- gon tid af sitt lif — de flesta kanske större delen — komme att göra gagn af den kunskapen, om de ägde den. Om icke förr, så brukar den åldriga söka sig en egen vrå, hon kan kalla sitt hem. A f hvilken vigt den vore för den gifta qvinnan, förstås ju af sig sjelft. Hennes uppfostran, som för det kommande slägtets skull är vigtigast, är för närvarande sämst tillgodosedd, eller rättare icke tillgodosedd als. Alla uppfostras till guvernanter, d. v. s. laddas med så- mycket sakkunskap, pianoklink och andra konster som möjligt — utom konsten att sedan på lämpligt sätt öfverflytta all denna visdom på det yngre slägtet. A l l kunskap är bra; i synnerhet när den meddelas på ett njutbart sätt. Det fins väl knapt något, som är så obetydligt eller så onyttigt, att det icke i sin mon bidrager att gifva lifvet ett rikare innehåll. Men här om någonsin gäller det, att det bättre är fiende till det goda. — Om jag behöfver ett, hjelper icke ens den största rikedom af ett annat. När den unga frun skall koka kaffe, eller om hon endast skall mäta till bönorna, är hon icke hjelpt, om hon än har den franska syntaxen på sina fem fingrar.