Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han sade farväl åt sin första kärlek, åt sin ungdoms skönaste dröm ... det var en ö, i hvars skygd han under sin kryssning på lifvets ocean sökt hvila, men icke funnit den ..., han hissade åter segel och längtade efter orkanen, för att i striden för sin tillvaro glömma sin tillvaros bitterhet. Med ett ord: han sökte förgäta sig sjelf, den enskilta menniskan, för att söka lösa mensklighetens gåtor; han fördjupade sig i sina älsklingsstudier och fann snarare, än han väntat det, glömska af det förflutna. Han kunde nu lugnt skåda tillbaka på hvad han ansåg vara sina känslors första villfarelse, och Maria blef för honom endast hvad hon varit, innan han älskade henne: en kär anförvandt och intet mera. Men hon kunde icke glömma. Hon märkte genast den förändring, Adolf undergått, men visste ej, om hans lugn var verkligt eller hyckladt. Hon hoppades det sednare, såvisst som hon hoppades på sin lefnads lycka, men förmådde likväl ej tillbakavisa ett tvifvel, som beröfvade henne dagens glädje och störde hennes nätters sömn. I detta tillstånd finna vi henne nu. Han hade en gång träffat henne ensam och funnit hennes ögon fulla af tårar; han hade sett detta och likväl gått förbi, utan att yttra ett ord. Från det ögonblicket fann Maria ny styrka i sin qvinliga stolthet: hon lade band på sin känsla; den fick tära på hennes inre, men ej röja sin tillvaro i hennes yttre. Endast någon gång kände hon sin kraft att lida i hemlighet svigta, och hennes passion bröt sig väg, lik en underjordisk eld. Så hade den ett ögonblick förrådt sig under det glada hvimmel, som de nyss lemnat, och just denna svaghet är det, som nu, under det slädtrafvarens bjellror klinga, sysselsätter hennes tankar, och för hvilken hon förödmjukad gör sig tysta förebråelser. Hon är så försänkt i dessa tankar, att natten förgäfves utbreder för henne sin stjernströdda duk ... hennes blick kan ej vändas mot himmelen: den är sänkt i det dystra djupet af hennes egen själ. De begge unga hade hitintills iakttagit tystnad, sysselsatte, såsom de voro, enhvar med sina betraktelser.
Det torde icke vara ur vägen att utreda otillämpligheten af denna § på förevar, fråga. Konungen får visserligen icke störa eller slöra låta någons fred i dess hus, men det finnes en makt, som är öfver både Konungen och folket, och det är Lagen, stiftad af Konungen och R. St. gemensamt på allmänt riksmöte, och hvars verkställighet utgör en af de yppersta konungsliga pligterna. Instämmande i öfrigt både till liufvudprincipen och de flesta detaljbeslämmelserna med Utsktns betänk., inskränker jag mig för närvarande blott till en anmärkn., nemi. att från rättigheten till dessa ömtåliga husvisitationers anställande borde uteslutas kronofogdar, länsmän samt landsoch stadsfiscaler, eller åtminstone dessa tre sista, såsom till en sådan rättighets utöfning mindre lämpliga. Det vore dessutom att rycka dem från deras egentliga t jenstebefattningar till åtgärder, hvarmed de synas icke böra hafva något alt skaffa, och möjligen torde äfven mindre oro härigenom väckas i landet. Tulluppbörden lemnar dessutom tillräckliga medel till aflönande af erforderliga tjenstemän för bevakande af tullverkets egna angelägenheter. Som detta förslag emedlertid nu är första gången under öfverläggning och således icke med förändringar kan antagas, förenar jag mig med dem, som begärt återremiss. Hr Ed en hjelm, Gillis: Om jag icke misshört mig, hafva jemväl några talare yttrat, att den nu föreslagna lagen icke är strängare än den gamla författningen. Jag hänvisar då till den 9 §:n, så lydande enligt 1835 års författning: ”Utländsk man, eller den medlem af Judiska nationen, som ej innehar Svensk medborgarerätt, skall, då han blifver förvunnen till oloflig införsel eller utförsel af varor, och det förbrutna godsets värde uppgår till 4°° i:dr eller deröfver, för alltid förvisas Riket, efter att hafva, på sätt ■?. §:n stadgar, sin förbrytelse umgällt.’’ Den nya föreslagna författningen nedsätter detta värde af 400 r:dr till 200 r:dr, och jag hemställer om icke det är ett strängare stadgande än förut.
Hade StatsTJtsk. inskränkt sig till att blott bestämma ett visst medelbelopp för sådana anordningar å hvarje hufvudtitel, så hade jag icke haft något att dervid anmärka; men då nu StatsUlsk. särskildt och ovillkorligen anvisar en summa på en fond, sorn icke bort dertill begagnas, så gifver StatsUtsk. derigenom Regeringen i händerna dubbelt så mycket penningar alt disponera, som den hittills haff. Jag vill icke förutsätta, att den nya Styrelsen skulle följa den gamlas exempel; men tänkbart vore det likväl, alt Regeringen på grund af den speciella dispositionsrätt R. St. åt densamma meddelat under loppet af åren 1841 och 1842, anvisade 3^4,000 rf dr på reservfonden, och ytterligare, på grund af den rättighet, som Regeringen enligt grundlagen anser sig äga, i allt fall disponerade öfver besparingarna, derest sådana funuos alt tillgå. Det är visserligen sanni, att SlalsTJlsk. såsom ett villkor stadgat, att anvisningar på besparingarna icke må ske för de år, då reservfonden förskjuter ett deremot svarande belopp; men detta villkörar verkligen så evasivt och så litet bindande uttryckt, alt det utan svårighet skulle kunna eludera*. Slutligen får jag till Frih. Sprengtporten hemställa, huruvida det iqke vore en oformlighet att bifalla detta betänk., innan det ännu Ur afgjordt, huruvida den ordin, statsreglertn, vare sig efter Friherrens eller Gr. Horns åsigter, verkligen kommer att fastställas till tillräckligt belopp. Statsreglertn är nemi. till vissa delar återremitterad af 3:ne D c 11 20 Maj f. m. 93 Stånd StatsUlsk. kan möjligen i de punkter, der ålerremiss skett frun tre Stånd, t. ex. i frågan om reglering af Just.- revisionen oell Kaminar-eolbm, filina skal ali frångå sin första mening. I öfrigt lärer votering uti förstärkt StatsUlsk. öfver stutsreglertn icke kunna undvikas; och hvem kan på förhand beräkna hvilken åsigt der gör sig gällande?
Således skulle jag för min del tro, att det varit bäst, om detta prineipbetäuk. kunnat företagas efter 3:dje hufvudtitelns regie - Dea aG Maj f. m. 133 rande. Att 4;de punkten af detta betänk, tages af Utsk. i närmare öfvervägande anser jag högst vigtigt. Egentliga orsaken, hvarföre jag begärt ordet, är, att en talare omnämnde Raketcorpsens uppsättande såsom ett missbruk, som Styrelsen skulle hafva begått. Jag önskar att få använda samma exempel såsom ett bevis på nödvändigheten, att samma ordning fortfarande äger rum, sorn hittills blifvit iakttagen med besparingarnas användande. Raketcorpsen är helt och hållet grundad på tillgångar inom Artilleriet. Den består af 25 man, och ett dubbelt antal nummer hålles vacanta vid Artilleriet för betäckande af corpsens underhållskostnad. Befälet är commenderadt från Artilleriet och består af 2 officerare samt 2 eonstaplar, hvilka tillhöra Artilleriets stat. Följaktligen är Raketcorpsen så reglerad, att den hvilken stund, R. M. behagar, kan upplösas och införlifvas med Artilleriet. För det närvarande vill jag ej ingå i något yttrande om Raketcorpsens större eller mindre nytta, emedan vi få discutera derom, då fråga blifver om anslagen på 3:dje hufvudtiteln; men jag vill nu endast antaga, att denna corps varit af behofvet påkallad och nödvändig, och frågar, huru detta ändamål väl kunnat vinnas, i fall K. M. ej kunnat disponera besparingarna. Enligt min tanke visar det sig således redan af det exempel, som blifvit anfördtsåsom bevis på missbruken af besparingarnas användande, att besparingarna inom titeln böra få disponeras såsom hittills; och att jag icke misstager mig deruti synes af en anmärkning å pag. 33 af StatsUtsk:s utlåt. N:o 8i, hvarest en försvarare af Utsk:s förslag i 4:^e punkten af betänk. N:o 78 linner sig föranledd att reservera sig emot Utskts förslag i afseende på Raketcorpsen.
Då hufvudsakliga ändamålet med denna jernväg emellertid var just Wenerns och Hjelmarens förening, hvarigenom en lättad förbindelse emellan de vestra och östra orterna, isynnerhet för transport af tyngre varor, skulle uppstå, och ingenting för detta ändamåls uppfyllande åtgjorts när beslutet om statens medverkan för anläggning af stamjernbanor genom hela riket fattades vid 1854 års riksdag, samt ännu i denna stund icke något arbete påbörjats för jernvägens fortsättning vester om Örebro, så äro, sedan emellertid en ny ändamålsenlig, på hela rikets gemensamma gagn beräknad anordning af statens jernvägar genom mellersta Nerike mellankommit, de förhållanden, under hvilka planen för och beslutet om en jernväg emellan Köping och Hult, eller rättare emellan Orebro och Wenern, tillkommo, så hufvudsakligen förändrade, att det icke numera ') Med utsträckning från Örebro till Köpings hamn vid Mälaren. 75 kan ligga i statens eller det allmännas intresse att åstadkomma den medelst samma jernväg åsyftade förbindelse från Mälaredalen till en af Wenerns nordliga hamnar annorlunda, än så vidt en sådan befordras genom Vestra stambanan. Lika litet bör det också vara Köping-Hults jernvägsbolag angeläget att numera utsträcka sin bana i vester, då bolaget på en genare väg, öfver Halsberg, oell med hopp örn större inkomster kan, från den redan fullbordade delen emellan Orebro och Arboga med bibanan till Nora, på statsbanorna,- sedan dessa blifvit fullbordade, i alla rigtningar utsträcka och underhålla kommunikationen med landets alla delar. Rörelsen på KöpingHult-banan måste nämligen betydligt utvidgas, sedan bergslags-orterna, som den berör, genom densamma i förening med statens banor, på sätt dessa nu blifvit föreslagna, kunna på jernväg sända sina produkter direkte till konsumtions-orterna eller till vidare transport på mellersta rikets alla större vattenvägar. Icke mindre bör till en ökad rörelse bidraga det tillfälle, som genom samma medel öppnas till direkt kommunikation emellan vestra delen af Westerås län samt rikets södra och vestra orter.
Men det stod också icke länge uppå, förrän han hade öfverrocken på sig. Den som engång är i farten att bli ond, honom förbittrar äfven det oskyldigaste ord, den likgiltigaste handling. Så förtretade han sig äfven deröfver, att hon till damtorkning begagnade ett, handkläde. Han gick i yttre rummet; hon följde efter med handduken i hand och föreslog: «Sitt nu här ett ögonblick, så länge Stina torkar af dammet, om du ej tål att jag gör det.» Skall jag kanske sätta mig i soffan? frågade han med en försmädlig blick på den, hatten, kappan och kängan, en annan på sin fru, en tredje på den olycksaliga stolen med sopskyffeln. Hon var olycklig, tog mekaniskt kappan på armen, hatten och kängan i hand, och stirrade med skumma blickar på den ifrågavarande stolen. «Gud nåde mig,» halfhviskade hon, men tillade högt, då han tog galoscherna på foten: «gå icke bort, maten är i ögonblicket färdig.» Kanske finns det ännu något af gårdagssoppan? frågade han i en ton, lika försmädlig som nyss blicken, och i detsamma öppnade han dörren och gick. Hade han ej sagt de sista orden, skulle hon kanhända fallit honom om halsen och med hjertliga böner upplöst det skal af bitterhet, hvarmed han så öfverdådigt omgaf sitt hjerta. Kanske hade han också varit lätt blidkad; ty mannen är det alltid, då hans vrede hunnit till bitande sarkasmer. Det fröjdar hans egenkärlek att hafva sagt dem, och han är tillfredsställd. – Men det var för mycket. Gårdagssoppan hade varit vidbränd, men han hade då till hennes glädje ingenting sagt. Nu kastade han äfven denna förebråelse öfver hennes husmoderliga omsorger. Han led uppenbarligen numera intet deraf. Hvad han sade, sade han således blott för att rätt känbart såra henne. Och en sådan grymhet var hon ej skyldig att uthärda. Under häftigt frambrytande tårar och med blossande kinder ropade hon derföre efter honom: «Gå! Jag vet nu att du gör det bara för att förödmjuka och plåga mig. Men min svaghet är icke så stor, som du tror.»
Sveriges eoi6kilda Handelso cl» Sjöfar(sf’o»d. Hebet. år 1840. år 1841. Balans från föregående året'. Uppbörd: Balans till påföljande året: Skulder, Beserverade medel till kostnader vid Sjö-expeditioner 167,270:21. 2. 184.716: — 3. Credit. Balans från föregående året: Skulder . . Arfvode till Pastorn vid samma Kyrka Bidrag till Trollhätte Kanals ombyggnad 60,000: Dito till ny slussbyggnads uppförande emellan Mälaren och saltsjön . 20,000: — —■ Utbetalningar för muddrings-arbe ten i Götha Elf 5.— —. Premier till Grosshandlaren Liljewalch, för öppnande af handels relationer med Nya Holland, , < Reserverade medel för sjö-expeditioner , 45,ooo:—1 Åfkortningar och Uppbördsomkost nader 5,338: 3. 5. Balans till påföljande året: Tillgångar, Kontant behållning i Rikets Ständers Bank Utlånta medel . Obetalda räntor Diverse fordringar . Enligt Kongl. Brefven den 9.*de December iS36 och den 28 April 1837, aroj under hvartdera af re visioas-åren, utbetalda tillKommitlerade för Borsie - Biooch Hamnbyggnaden i Stockholm 20,000 R:dr, såsom bidrag till uppförande af en » y slussbyggnad för kommunikationen emellan Mälaren och saltsjön. §. a. I likhet med hvad åren i838 och i83q ägt rum, hafva, under hvartdera af de år, hvars räkenskaper nu varit föremål för revision, blifvit, på grund af Kongl. Biefvet den 2 Februari 1838, anvisade 60,000 R:dr lill Direktionen för Nya Tiollhätte Kanal-Bolag. Enligt berörde Kongl. Bref, åligger det Handrlsoch Sjöfarts-fonden att under en tid af 25 år, räknadt från och med 1838, bestrida denna betydliga utgift. §• 9. Sedan
Han tittade i alla fall med sina egna ögon på verlden och menniskorna; men de som nu komma skola, de gå omkring med brillor, som både äro färgade och visa skeft. Gutår! Och säg så ifrån till en af dina drängar, Per, att han springer öfver till gäskifvaregården och säger till skjutskarlen, att han ska fara här hit med släden, så vi slippa traska omkring i sörjan och skumrasket. Ty nu ska vi fara hem!» Värden krusade, som sig hör och bör, och menade, att det var alltför tidigt att tänka på uppbrott och att det ju kunde skaffas varmt vatten till en ny toddy. Men Nisse pratade en lång, ofattlig smörja, hvars understruket lögnaktiga andemening gick ut på, att vigtiga angelägenheter denna afton kallade honom till Malmö. «Ja, så får jag väl säga ifrån då,» sade Per Larsson, reste sig och gick ut i stugan, der man strax derpå hörde honom upprepa Nisses ord. Det blef stumt vid bordet derute, ett par fötter togo sig samman, och på slamrande träskor gick någon ut ur rummet. Inne i kammaren hade kommit en paus efter Nisses långa harang och den plötsliga maningen till uppbrott. Mor Kjersti satt rak och styf och såg ned på sin strumpa, der fingrarne gingo värre. «Det var ju en hel domedagspredikan,» sade hon spotskt. Nisse bligade halft emot henne och såg ut, som om han inte visste, hur han lämpligast skulle reagera. «Det gör så godt att urladda sig emellanåt,» sade han slutligen med ett bengelaktigt halfsofvaresmil. «Annat menade jag ju rakt inte.» De klara, blå ögonen höjde sig snabbt, som för att gripa något; men Nisse satt och stirrade ned i sitt tomma toddyglas i outransakligt bottenlös idioti. Redaktören var den siste, som tog värdfolket i hand till afsked. Husmor gaf honom samma blick, som då han kom. «Skulle redaktören någon gång komma igen i våra trakter,» sade hon, «så gå inte vår dörr förbi!» Nisse gick just ut genom dörren med bred, rund pelsrygg och cylindern ned i nacken. Han stannade och lyssnade. «Tack,» sade han omotiveradt.
Belåtenheten med den nuvarande grundlagen tyckes således hafva ständigt vuxit, att dömma efter den alltmera ökade svårighet för förändringar deruti, som man har sökt att bereda; — huruvida denna belåtenhet annars verkligen varit i tilltagande, det lemnar jag dock derhän. Den sats, att man så litet som möjligt bör vidtaga förändringar uti en en gång antagen och besvuren grundlag, är i sig sjelf absolut riktig; men man skall tillse när man tillämpar denna allmänna sats. Det bör väl icke vara vid ett tillfälle, dä man är öfverens om att göra en väsendtlig omarbetning af grundlagen, som man framkommer med förslag, hvilka åsyfta försvårande af dylika förändringar. Hade man en gång kommit derhän, att man hade erhållit ett nytt representationssätt, med hvilket man kunde för framtiden anse sig belåten, så skulle jag gerna lemna min röst dertill, att det skulle fordras hela representationens bifall vid 2:ne på hvarandra följande riksdagar för att förändra grundlagen; men då nu icke så är, utan man tvertom allmänt önskar en väsendtlig ombildning af nuvarande representationssätt, ser jag icke något skäl, hvarför man med så mycken ifver söker försvåra möjligheten af en sådan förändring. Man skulle äfven kunna länka sig, att om vår grundlag vore skrifven såsom andra länders grundlagar, d. v. s. att den innehölle endast vissa enkla grundsatser, och icke en massa af sådane detaljer, som den verkligen gör, att, säger jag, man då sökte så mycket som möjligt försvåra förändringar i densamma; men då nu förhållandet är sådant, att den innehåller föreskrifter, lill och med i afseende på de första ceremonierne vid en riksdags början, så kan jag icke inse hvarföre man gör så stora svårigheter att vidtaga förändringar af densamma. Flere talare före mig hafva sökt visa det förkastliga uti Hr von Harlmansdorffs förslag. Jag skall således icke ingå uti någon vidlyftig granskning af detsamma, men anhåller dock att få fästa mig något vid de mera hufvudsakliga punkterne deraf.
St:r för att erhålla dessa medel, särdeles som Rådgifvarne visste att förhållandet existerade icke blott i Götheborg utan äfven på andra ställen, och för att bespara auktoriteterna onödigt besvär, hade det väl varit riktigast att på en gång utfärda en förklaring i ämnet. Man har äfvenledes sagt, att några vidare besvär i frågan icke inkommit: naturligtvis hvarken vill eller kan jag bestrida denna upgift; men derföre att personer låta sig nöja med ett förhållande, i st. f. att underkasta sig mödan och kostnaderna för en rättegång, bör man väl icke antaga att det är rätt och bra som det är, då man vet att missförhållanden verkligen förefinnas. å 10:de punkten har blifvit sagdt, att någon felaktighet icke blifvit begången. K. M. skulle nemi. enl. 11 §:n Reg:sF:n ega rättighet att sjelf bestämma det sätt, hvarpå ministeriella ärenden skola handhafvas. Denna rättighet är tydlig och klar; men deruti finnes dock den inskränkning gjord, att K. M., innan han fattar beslut, skall höra Utrikes StatsMinistern och en annan ledamot af StatsRådet. Här kan väl nu icke nekas att ett beslut är fattadt, och ett beslut af ganska vigtiga följder, nemi. ang:de neutralitets-förklaringen. Jag kan således för min del icke finna annat än att anmärkmn i sak är riktig; och då jag reserverat mig mot densamma, var det icke derföre, att den icke var riktig i sak, utan derföre att den kom för sent, emedan den rörde en fråga, som tillhörde en period, för hvilken decharge redan var meddelad.
Han har ej velat förstå de vinkar, som jag hittills kunnat tillåta mig. – Du talar som ett barn. Du är utan alla förhoppningar till giftermål, om detta slår felt. – Det anser jag mig icke vara. Men i alla hänseenden ville jag hellre förblifva den fattiga ogifta dottern af vårt grusade hus, än jag vill taga en rol i det moderna och glada Frankrikes sällskapskretsar eller blifva husfru på ett af dess slott. För en sådan sfer föddes jag ej. Den fattiga romarinnan öfverger icke sitt Rom af så lumpna orsaker som ett giftermål för rikedom, glans och prakt. Prinsessan såg på sin son. Hans min var lika orubblig, hans ställning lika stel. Han tyckte ännu icke anse tiden vara inne att blanda sig i affären. Modern tog då en annan ton. – Min Annunciada, om ditt hjerta för vikomten icke hyser en enda af dessa känslor, som eljest icke misspryda stolta qvinnor, om du försmår kärlek, lycka, solsken och ståt, om du försmår att blifva firad, beundrad och beprisad i kretsar, som förstå att bedömma en sådan skönhet som din, så vet jag dock att din känsla är för varm att tiga, då pligten vädjar till dig och att Montefioris höga blod uppreser sig emot att stå i skuld hos utländningen. – Hvad menas härmed? frågade den unga qvinnan, rodnande och anande. – Din broder Guilio ... Han tillåter mig visst att vara uppriktig. Prinsessan nickade åt sin son, som med en rynkning af de mörka ögonbrynen gaf ett ofrivilligt bifallstecken ... din broder har ådragit sig stora, mycket stora skulder till fransmannen. – Och min broder begär att jag skall betala dem? – Han anropar en kärleksrik syster. Annunciada såg uttrycksfullt på Guilio, som med sträf röst ändtligen sade: – En Montefiori kryper icke i stoftet. Han säger till den, för hvilken han är i faders ställe: Lyd nödvändigheten, och belöningen skall icke utebli. Den unge fransmannen är en älskvärd och god man. Han vill göra dig lycklig. En blekhet delade rosorna på Annunciadas kinder. – Detta språk, svarade hon, om det någonsin tillhörde vår familj under dess stolta dagar, passar föga nu.
Jag hoppas att ingen skall anse traktamentena för höga för dessa Adjutanter, som icke hafva tjenst på stat och som äro i ständig tjenstgöring. Frih. Tersmeden, W. F.: Hr Lefrén nämnde ordet traktamenten; men då R. o. Ad. redan bestämt ett visst arfvode för Kommendanten, böra väl äfven dylika bestämmas för nu ifrågav:de tjenstemän. Hr Adelborg: Jag instämmer med Hr Lefrén, men skulle önska att summan 1,003 Rdr 75 öre icke måtte förändras till 1,000, på det den måtte blifva lika med Kaptens aflöning. Den härefter först till bifall å förev:de mom. framstälda proposrn besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om K. o. Ad. behagade, på sätt Hr Lefrén föreslagit, bestämma arfvodena för förste Adjutanten till 1,000 Rdr och för den andre till 730 Rdr Rmt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg, att Ja nu varit öfvervägande. Mom. litt. d, ang:de arfvodes-förhöjning för 2,ne Vaktmästare samt tillökning af anslaget för skrifmaterialier och expenser. Bifölls. Den 4 Juli e. m. 55 Morn. litt. e, ang:de ralions-ersältning samt ersättning till stallhyra m. m. för tjenstehästar. Hr Lefrén: Sedan nu frågan om OfverKommendantsExpedit:n blifvit af E. o. Ad. afgjord, anser jag mig böra nämna, att, under de 5 år jag varit OfverKommendant, jag icke upburet en skilling i denna egenskap, hvarken traktamente eller hästrationer. Förevar:dc mom. blef uppå härefter framstäld propos., af R. o. Ad. bifallet.
IDUN 104 » Vämjeligt eller i n t e, » menade jag, » så har det sin karaktär för sig, o c h j a g tycker det borde ha sitt intresse för en målare att studera det parisiska ungdomslynnet, som är så olika vårt o c h så olika tyskarnes. Inte vill du väl b e d ö m a den franska konsten efter det här skojet. O c h du får inte g l ö m m a, att dessa nattsuddarne inte äro de enda, som k o m m a att uppbära morgondagens konst. » D e t är så långt ifrån allt naturligt o c h friskt, som en dekadansgeneration kan vara. För resten, hvad ha vi för gemensamhet m e d paris a r n e? V i äro inte lika d e m, o c h vi göra bäst i att inte ta dem till mönster. J a g har fått nog af det, j a g reser min v ä g. » H a n gick tyst en stund. M e n när Moulin I l o u g e s röda kvarnvingar blefvo synliga i fonden af gatan o c h vi ej hade många steg kvar att gå, sade h a n: » D e t är nyttigt att studera här, jag nekar inte till det, det vore dumt att neka till det — nyttigt att se o c h samla intryck. Men man blir inte en ny människa, om man också lär sig måla på ett nytt sätt. O c h det vore alls inte glädjande, o m man det blefve. Det är sina inre möjligheter o c h ingenting annat, man har att bygga på. Om sifrorna utbytas ver så får man: Bidrag mottagas med tacksamhet. Ut ur en kvalmig mitt första gick Flickan ensam i aftonens stund. Omkring rabatternas blomsterrund Syntes hon vandra med tankfull blick. jPylt, fick du veta ' t, du blomsterflock I Uppå mitt tredje det börjar dock, Mer skall jag säga en annan gång. » F. M. : hälft år: ett kv. planscher Iduns utan Modetidning kol. — Kvinnorna och konsthistorien. A f Skånska i Småland. Gasset. (Forts.) — Tidsfördrif. Finska. 3: För böcker. 4: För familjeläsning. 4: För sjön. 3: För studerande. Idun