Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presteståudet till detta Utskotts åtgärd remitterat ett Memorial af Herr Prosten Horster, deruti han anförer: att bland annat, som trycker Landtmannen och till en betydlig del Ökar hans förlägenhet, böra räknas tjenstehjonens nu öfver all höfva uppsteg rade löner. Utan att påyrka någon för den tjenande Classen menlig inskränkning i de fördelar, hvartill de efter den christeligt medborgerliga lagen äro berättigade, så synes likväl i hans tanka, då det kommit derhän, att mången, i valet imellan Tjenarens och Husbondens fördelar, ej skulle tveka, att önska sig de förra framför de sednare, vara tid att försöka en jerak - Bero. och Ekon. Utsk. B et ankan den. 125 ning, hvilken, långt ifrån att gifva tjenaren orsak till klagan, skulle öppna för honom en säkrare utväg till välstånd och tippmuntra honom, att, med ökad drift och trohet, fullgöra sin pligt, i det att hans och husbondens interresse närmare bomme att förenas. — Herr Horster föreslår derföre, att Tjenstedrängens lön borde bestämmas efter något visst, Drängen och Husbonden imellan öfverenskommet, utsäde af alla de sädesslag, hvarmed hemmanets jord besås, och, sedan tröskningen vore slutad, sam» afkastningen af hvarje sädesslag uträknad, så skulle Drängen erhålla sin andel i mån af det utsäde, honom blifvit lofvadt, samt ega frihet och rätt att denna sin andel a£ grödan in natura uppbära, eller till husbonden efter öfverenskommet pris försälja. Genom ett sådant löningssätt skulle Drängen, för sin egen lofliga vinning, blifva lika mån om gårdsoch åkerbruket, sorn husbonden sjelf. — En svårighet synes i hans tanka möta, huru, med detta löningssätt, en afllyttande dräng skulle få sin lön vid flyttningstiden, då säden ännu ligger otröskad. Men, om icke beloppet genom proftröskning fean uträknas, eller billig öfverenskommelse Husbonden och Drängen imellan träffas, anser han genom utsedde gode män denna liquid lätt kunna afgöras.
Under dessa sista veckor hade han börjat förlora sitt hår. Högst uppe på hjässan var det så tunt, att skinnet lyste igenom. Var det underligt, då han bar på sådana bekymmer! Medan hon varit borta, hade han haft alla sina dockor framme och synat dem. Det gjorde han nu alla dagar. Han brukade sitta och se på den dockan, som spelade Armida. Var hon då icke vidare skön och förledande, kunde han fråga. Och han försökte bättra upp Rolands svärd eller Karl den stores krona. Donna Emilia såg, att han ånyo hade förgyllt kejsarkronan, det var väl minst femte gången. Men så hade han upphört midt i arbetet och satt sig att grubbla. Han hade märkt det själf. Det var ej förgyllning, som fattades honom, det var en idé. Då donna Emilia kom in i rummet, sträckte hon fram sina händer mot sin man. »Se på mig, don Antonio Greco,» sade hon, »jag bär i mina händer guldskålar fulla med kungsfikon!» Och hon berättade hur hon bedt och hvad hon lofvat och hvad hon blifvit tillrådd. Då hon sade detta till don Antonio, sprang han upp. Armarna föllo stelt ned utefter kroppen, och håret reste sig på hans hufvud. Han kom i obeskriflig förfäran. »Det gamla martyriet,» skrek han, »Det gamla martyriet!» Ty Det gamla martyriet är ett mysterium, som i sin tid spelades öfver hela Sicilien. Det utträngde alla andra oratorier och mysterier och spelades hvarje år i hvarje stad under ett par århundraden. Det var årets största dag, då Det gamla martyriet uppfördes. Men nu spelas det ej mer. Nu lefver det endast kvar i folkets minne såsom en saga. I forna dagar spelades det väl också på marionett-teatern. Men nu har det kommit att betraktas såsom för gammalt och omodernt. Det har kanske ej varit speladt på trettio år. Don Antonio började ryta och skrika åt donna Emilia, därför att hon kom och pinade honom med dårskaper. Han stred emot henne, som mot en dämon, som kommit för att bemäktiga sig honom. Det var häpnadsväckande, det var hjärtskärande, sade han. Hur kunde hon få ett sådant ord in i öronen? Men donna Emilia stod lugn och lät honom rasa.
Al hvad jag sålunda halt äran anföra, lärer behofvet af ifrågavarande läroverks utvidgande vara ådagalagd, och får förthy jag vördsamt anhålla, det Rikets Höglofl. Ständer mätte bevilja en tillökning i anslaget för ineranäinnda läroverk med 3,500 R:dr, nemligen till förhöjning i Rektorslönen 500 R:dr samt till lön åt tre Kolleger 3000 Riksdaler. Om remiss af denna motion tilljHöglofliga' Stats-Utskottet får jag äran anhålla. Stockholm den 24:de November 1862. L. R. Kistner. Af Herr KitltltT.stfUlOm de för gymnastiklär arne vid allmänna läroverken anvisade löners utgående till lika belopp och under samma vilkor, ehvad dessa lärare äro dertill blott förordnade eller på ordinarie stat uppförde. Vid åtskilliga af rikets elementar-läroverk förekommer det läll, att gymnastiklärare, sorn blott tjenstgöra enligt förordnande, icke tillgodonjuta samma löneförmåner, sorn ordinarie tillsatte gymnastiklärare. Sådant är åtminstone förhållandet vid Linköpings elementar-läroverk. Vid detta läroverk finnes en gymnastiklärare, som icke allenast tjenstgjort allt ifrån år 1835, utan jemväl tjenstgjort med ett nit, en skicklighet, en så outtröttlig omtanka, att skolan derför står i de största förbindelser hos honom. Såsom ett bevis pä hans verksamhet må särskildt nämnas, att han för iner än 20 år tillbaka införde vid detta läroverk militär-öfningar för ungdomen. Jag har sjelf sett den hållning, det lif han derigenom väckt hos ynglingarne. Jag har dessutom sjelf hört Rektor hembära honom för ådaglagdt arbetsnit sin erkänsla och tacksamhet. Icke desto mindre dock underkännes hans rättighet att tillgodonjuta en ordinaries lön. Som bekant är, är löneanslaget till gymnastiklärare indeladt i tvänne klasser. Första klassens lön är 500 R:dr R:mt. Andra klassens, efter fem år tjenstgöring, är 750. Tredje klassen, efter 10 års tjenstgöring, är 1000.
Ehuru den i 68 § lemnade anvisning att af gångbara pris hemta ledning vid taxeringar, såsom endast villkorlig, icke synes hafva bordt föranleda till den i Herr von Heijnes motion antydda ojemnhet i beskattningen; likväl och då erfarenheten visat, att de gångbara, af tillfälliga anledningar beroende och ständiga förändringar underkastade, försäljningsprisen å fastigheter ofta grundlagt en sådan olikhet i fastighets uppskattningen, att egendomar af jemförlig godhet och beskaffenhet erhållit betydligt skiljaktiga värden, har Utskottet, med afseende jemväl å de af bemälde motionär anförde, välgrundade skäl, till förekommande af en så beskaffad origtig tillämpning af grunderne för fastighetsvärderingen, ansett sig böra föreslå de förändringar uti 68, 72, 76 och 108 som Utskottets förslag närmare utvisar; hvaremot, och då Utskottet sålunda för sin del antagit, att en hufvudsaklig överenstämmelse i grunderne för bestämmandet af Taxeringsvärdet å fastigheter på landet och i Släderne bör ega rum, samt i afseende på brandförsäkrade bus och byggnader i städerne serskildt förekommer, att försäkrings-summan endast såsom minimi-värde tagits i beräkning, utan att Taxerings-Comileerne deraf äro förhindrade att hoja[ egendomsvärdet öfver försäkrings-summan, Utskottet å Herr Sundlers förutnämnde motion icke kunnat fästa något afseende. I afseende på bevillningen af Bruk och Berg-Verk, äro till Utskottet remitterade 3:ne derom väckte motioner, nemligen: inom Högloft. Riddskapet och Adeln, af Herr Lagerhjelm, Pehr: l:o alt, då, enligt nu gällande Bevillnings-Stadga, bevillning af Slångjernssmidet utgår med minst :del af ortens hammarskattspris, samt verkan deraf varit, alt i Örebro Län, Beviiinings-Utskoltels Betänkande, N.-O It. hvarest minimi-bevillningen är 8,200,000
Då dessa beställningar äro behöflig» för den experimental» undervisningens ändamålsenliga handhafvande och tillika gagnelig» för innehafvarens egen vetenskapliga verksamhet, hafva nu ifrågakomne amanuens-arfvoden blifvit af Rikets Ständer beviljade. e) Till underhållande af instrumental apparaten samt anskaffande efter hand af nya inslrumenler vid kemiska institutionerna, 4,700 R:dr. Enligt hvad upplyst blifvit erfordras lill della ändamål för den allmänna och agrikultur-kemiska läro-anslalten 2,766 R:dr 32 sk., för den fysiologiskl-kemiska 866 R:dr 32 sk., och för den mineralogiskt-geologiska 600 R:dr, eller tillsammans 4,233 R:dr 16 sk. allt banko, motsvarande 6,350 R:dr R:ml, deraf Eders Kongl. Majit, efter afräkning af disponibla tillgångar dels på Akademiens stal, dels å äldre statsanslag, nu begärt Exp aili ti olisUts kol le Is Förslug lill underd. R:dr och hafva Rikets Ständer, i anseende till angelägenheten och viglen af den kemiska institutionens utveckling lill lull och ändamålsenlig verksamhet, bifallit, alt sistnämnda belopp, 4,700 R:dr R:int årligen, må för ifrågavarande ändamål anvisas. /) Till okande af anslaget för Fysiska Kabinettets behof, 1000 R:dr.
Hon skall vara när honom, och han skall deruti läsa i alla sina lifsdagar; på det att han skall lära frukta Herran sin Gud, att han håller all denna lagsens ord, och dessa rätter, att han gör derefter. Han skall icke förhäfva sitt hjerta utöfver sina bröder; och skall icke vika ifrå budet, hvarken på den högra sidona, eller på den venstra; på det han skall förlänga sina dagar i sitt regemente, han och hans barn i Israel. Presterna Leviterna, och hela Levi slägt, skola ingen lott eller arf hafva med Israel; Herrans offer och hans arfvedel skola de äta. Derföre skola de intet arf hafva ibland deras bröder; ty Herren är deras arf, såsom han dem sagt hafver. Och detta skall vara Presternas rättighet af folkena, och af dem som offra, ehvad det är fä eller får, att man skall gifva Prestenom bogen, och båda kindbenen, och våmbena; Och förstlingen af ditt korn, och dinom must, och dine oljo; och förstlingen af din fårs klippning. Förty Herren din Gud hafver utvalt honom utur alla dina slägter, att han stå skall i tjenstene i Herrans Namn, och hans söner evärdeliga. Om en Levit kommer utaf någon dina städer, eller eljest af hela Israel, der han en gäst är, och kommer af allo hans själs begärelse, till det rum som Herren utvalt hafver; Att han vill tjena i Herrans sins Guds Namn, såsom alle hans bröder Leviterna, som der stå för Herranom; De skola få lika del till att äta, förutan det han hafver af sina fäders sålda godse. När du kommer uti landet, som Herren din Gud dig gifvandes varder, så skall du icke lära göra dens folksens styggelse; Att ingen ibland dig varder funnen, som sin son eller dotter låter gå igenom eld, eller den som är en spåman, eller en dagväljare, eller den som på foglalåt aktar, eller trollkarl; Eller besvärjare, eller en svartkonstig, eller en tecknatydare, eller den der någon dödan frågar.
Men, tänk om barnet redan på förhand blifvit intaget emot henne, plats i hennes alltid tillgängliga hjerta. Fröken gick ut i staden en stund och reom föräldrarne — de hade ju intet skäl att sultatet deraf var, att öfver det lilla skrifborälska henne — redan intalat sin dotter, att tant det i kabinettet hängdes upp en bokhylla, som Gustafva var elak och hård! Huru skulle hon fullsattes med goda och nyttiga böcker för barn. kunna öfvervinna en sådan fördom, huru kunna Anna-Greta smög sig in och mönstrade böclära den lilla att älska henne! Medan dessa tankar ilade genom hennes hufkerna noga. Nej, der fanns ingen sådan bok, som den hon tänkte på, och när hon gick ut vud, hörde hon de kommande gå uppför trapför att göra uppköp för hushållet, gjorde hon pan och in i tamburen. Anna-Greta sprakade en liteu afstickare till bokhandeln, och en stund redan förtroligt, och en späd, klar stämma svasenare låg på skrifbordet en icke dyrbar, men rade då och då ett par ord. Gustafva lade handen på dörrlåset, men drog den tillbaka igen. rätt smakfull psalmbok. Vid sextiden osade det och fräste derute i Hon vågade bokstafligen icke gå ut och möta köket, så att det märktes ända in i förmaket. denna tioåriga lilla flicka, som kanhända redan Fröken Gustafva misstänkte våfflor, men hon fruktade och afskydde henne. Ack, det vore ju inte mer än rätt, om så vore! Hon sjelf, låtsade om ingenting. » Det är då en lycka, » tänkte hon, » att jag Gustafva, hade ju varit så hatfull, så oförsonså väl förstår mig på, huru man rätt skall taga lig. Hon hade aldrig förlåtit styfmodern, att min styfsinta, men i själ och hjerta beskedliga fadern älskade henne; hon hade aldrig förlåtit Anna-Greta! Jag var verkligen litet orolig, halfsystern, att hon blifvit älskad — det stod i för att hon skulle misstycka denna tillökning denna stund så tydligt för henne, och på samma i hushållet.
Den yttre ingifvelsen till dikten fick hon, då hon i sitt fönster från gatan hörde ett barn så himmelstormande jubla frihetshymnen: O bella libertà, o bella, att hon greps af tanken: that the heart of Italy must beat, When such a voice had leave to rise serene Twixt church and palace of a Florence street! A little child too, who not long had been By mothers finger steadied on his feet Genom denna dikt går – jämte det glödande nitet för hennes andra fädernesland – en stark strömning från 1830-50-talets frihetsdrömmar, då de europeiska samhällenas åskdigra luft urladdade sig i blixtrande dikter från en skaldeflock, hos hvilken oviljan mot det bestående blef lidelse, och lidelsen sång. Dessa, hvilka som vår Talis Qvalis stamma från den »Byronska gruppen» i Europas litteratur, äro barn af den första franska revolutionens genom Julirevolutionen återväckta idéer, och själsfränder till de män, hvilka ända från den heliga alliansens dagar inom politiken bekämpat förtrycket och ägnat friheten sitt lif; denna riktnings representanter bland Englands sångare vände sig modigt äfven mot sin egen nations kallt förtryckande själfviskhet inom egna och andras landamären. Ledaren för denna skara var vid tiden omkring 1848 Mazzini, makarna Brownings själafrände; länken mellan den Byronska tidens frihetsrörelse och nutidens, var den åldrige republikanen Landor, deras förtrogne vän. Elisabeth Barrett Brownings frihetssinne omfattade samma, världsborgarens och republikanens, frihetsidé, som Mazzini – den att alla förtryckta nationer skola lösas från främmande tvång, för att sedan lösa sig från inre ofrihet och utveckla de folkliga egendomligheter, hvilka utgöra hvarje nations bidrag till den mänskliga utvecklingen och den slutliga förbrödringen, hvilken ej sker genom nationaliteternas upphäfvande utan genom deras höjande till den rikaste lifskraft. Denna frihetsidé uttalas från första raden till den sista i Casa Guidi. I utförandet gör sig gällande den på konkreta fakta syftande »Retfærdighedstrang», i hvilken – enligt
I au me den ysen?” ”Fårr tål aur sin va darr et fruentömmer som stal hom ifrau me,” svarade mannen. ”Det fruntimret var min mor och hon ber helsa så mycket att nu kan ni föda mig i så många år som hon fött mig.” Gubben började att se bekymrad ut men pojken bad honom trösta sig och försäkrade att han nog skulle göra nytta för födan samt att han alls icke vore kräsen af sig, tillika rådde han fadren till att åtaga sig ett större tröskningsarbete samt i pundskeppa begära endast så mycket som han sjelf och hans tolfårige son kunde bära hem i tvenne resor. Detta gjorde fadren, och bonden som rådde om säden som skulle tröskas ansåg sig hafva gjort en god affär. På tvenne dagar var arbetet utfördt ty pojken som visserligen åt för tolf kunde dock arbeta för lika många, icke heller behöfde han sofvel eller kräseliga rätter, om han fick sig en dugtig gryta potatis eller mjölgröt var han fullkomligt belåten. Pojken lånte tolf säckar och bar 24 tunnor råg bort till pundskäppan. Då bröt kriget ut i landet och skogsnuepågen ville gå med. Han gick till kungen och erbjöd honom sin tjenst, med vilkor dock att han finge slås på sitt eget vis och slippa att vara beroende. Detta beviljades och han gick att reda iordning matsäck åt sig; han visste aldrig hvad han skulle kunna få som kunde vara tillräckligt, men så fann han på råd: kokte gröt af 12 tunnor korngryn, sydde sig en säck af 12 oxhudar och stoppade gröten deri. Med matpåsen på ryggen gaf han sig åstad till slagfältet före den öfriga hären och då han kom fram kände han sig hungrig af marschen, tog sin matpåse och började äta. Fienden började emellertid skjuta på honom; kulorna beto visserligen icke på honom men då allt fler, och fler, började smattra om öronen på honom blef han otålig öfver att inte få ha matro, knöt för sin säck, gick emot fienden och började slå omkring sig med matpåsen.
I öfverensstämmelse med de åsigter jag då framställde, får jag nu föreslå, att Ridderskapet och Adeln endast intill nästa Riksdag beviljar den äskade och af Utskottet föreslagne tillökningen af j0,000 R:dr för skrifmaterialier, ved och ljus, m. m. för de publike Verken; med underdånig anhållan derjemte, att Kongl. Maj:t under tiden täckes i nåder förbereda den vigtiga förändring i Domares och andra Embetsmäns aflöning medelst contant lön i stället för sportelinkomster, som öfverensstämmer med hvad Särskildta Utskottet vid sista Riksdag, angående Expeditions-lösen, föreslagit och Kongl. Maj:t i nåder kan fiuna nyttigt. Herr Rosenblad: Jag erkänner, att då jag först begärde ordet, var det min mening att tala emot Herr Ribbing; men sedan jag hört slutet af hans yttrande, får jag förena mig dermed, emedan jag tror det innefatta en vigtig förändring, att för framtiden bereda upphörande af lösen, genom fasta löners tillskapande. Då likväl möjligheten häraf står i närmaste förbindelse med en ny organisation af de Civila Verk en och DomareEmbetena, skulle jag Den 2g September. 127 önsta saten afgjord på det sätt, att Rikets Ständer hos Konungen anhöllo, det Kongl. Maj:t, vid fråga om så väl de Administrativa Verkens sorn Domstolarnes organisation, täcktes afse den vigtiga frågan om upphäfvande af all expeditions-lösen och alla sportler, emot ersättning på annat sätt. Grefve Posse, Arvid: Jag vill endast erinra, att Herr Ribbing väckt en motion af alldeles samma innehåll, som det förslag han nu framställt; att Lagoch EkonomiUtskotten till hvilka motionen blef remitterad, tillstyrkte Rikets Ständer att lemna densamma utan afseende; och att delta Betänkande blifvit af 3:ne Stånd bifallit. Samma fråga kan således nu mot Grundlagens föreskrift icke åter upptagas. Herr Hjerta, Gustaf:
Civilstaten inom, arméens begge vapen, så hafva desamma civile embetsoch tjenstemän, hvilka nu äro anställda inom arméen, blifvit af kommitterade å arméens nya löningsstat upplörde, med undantag endast af Läkarne. Den nya organisation af Fältläkarecorpsen, som kommitterade i särskildt betänkande föreslagit, har ansetts fordra att denna corps erhåller sin egen vid nyssnämnda betänkande fogad lönestat. Men då, såsom ofvan är nämndt, ar - 43 méens nya lönereglering påkallar en förhöjning i nuvarande lönetillgångar, hafva kommitterade ansett sig kunna uti nedan uppgjorda beräkningar intaga dessa tillgångar i sin helhet, utan afdrag för hvad som derutaf är till Läkares aflöninga anvisadt och således utan detta belopps öfverföring å Fältläka recorpsens stat, helst härigenom större enkelhet i beräkningarna vunnits och det erforderliga tillskottet å arméens löningsslat blifvit nedsatt. Beträffande de ötrige å sistnämnd,* stat bibehållne civile tjenstemännen, anse sig kommitterade under närvarande förhållanden icke böra föreslå någon annan förändring i dessa tjenstemäns antal, än att Mönsterskrifvaretjensterne, såsom obehöfliga till deras nuvarande antal, må inskränkas, vid infanteriet till en på hvart och ett helt regemente, utom vid de hegge Skånska, der löningssättets enklare beskaffenhet icke kräfver behofvet af någon sådan befattning, och vid kavalleriet till en på hvarje regemente och corps, undantagandes Jemtlands hästjägarecorps, der likaledes Mönsterkrifvare icke erfordras; och böra de sålunda bibehållne Mönsterskrifvarne tilldelas ökad aflöning i den mon att de kunna blifva påräknelige såsom verklige biträden vid expeditionsoch räkenskapsgöromålen; i hvilket afseende de böra tillsättas på förordnande af Regementseller Corpschefen och ställas under Regement:skrilvarnes närmaste ordres. De löner, som af kommitterade enligt normalstaten blifvit föreslagna att tilldelas de civile tjenstemännen, med lika belopp inom arméens hegge vapen, äro afpassade efter arten och myckenheten af hvarje tjenstemäns åligganden.
» Men ni har måhända skäl att anse det så, ehuru jag ej väntade ett så hårdt ord ur er mun. Ja, ni har rätt: lika leka bäst med lika. Försök att förlåta min djärfhet, och glöm den stackars dåren, s o m omedvetet gaf bort sitt hjärta, utan att betänka att få ett till återskänk. » Högrest och manlig stod han framför henne. Men med lika mycken stolthet höjde flickan sitt vackra hufvud. » Icke så, » sade hon. » Detta ert ädelmod går för långt, och fastän både min kvinnliga blygsamhet och kanske äfven mitt högmod komma att lida däraf, vill jag ej dölja, att jag både känner till o c h till dess fulla höjd uppskattar er uppoffring. » » Uppoffring, » stammade Oskar, alldeles förstenad. » Ja, det är j u rätta ordet. Då ni nu vet detta, hoppas jag ni förskonar mig från allt vidare ordande härom. » » Nej, fröken Elsa, » ropade han utom sig. » Ni måste förklara denna gåta för mig. » » Nå, eftersom ingen förödmjukelse skall blifva mig besparad, » svarade Elsa, och hufvudet höjde sig ännu mera, ehuru ögonen glänste af återhållna tårar, » så hör då. Jag vet fullkomligt väl, att endast medlidande dikterat ert frieri. Mkj svaghet att svimma, då ni begrafdes i ruinen, har j u utgjort allmänna samtalsämnet sedan dess, och mitt oförstånd att det oaktadt åtaga mig en sorts vård om er kunde j u blott tjäna att än ytterligare framhålla min dåraktiga böjelse. Anna har redan för flere dagar sedan gjort mig uppmärksam härpå. Förut handlade jag blott af obetänksamhet, sedan ville jag ingenting ändra, under den korta tid ni var kvar. Och tillåt nu, att jag tager afsked af er. Vid edra vidare besök skall jag om möjligt undvika ett såväl för er som för mig plågsamt sammanträffande. » » Ännu ger jag likväl icke allt hopp förloradt, » tänkte han för sig själf. » Det vore väl katten, o m jag ej skulle finna något medel att få det klart mellan de där dumma människorna. » Efter kaffet gick jägmästaren in till sig för att packa sin kappsäck.
St:r, samt att StatsUtsk. icke bor befatta sig med dylik» frågor, väckte af enskilde motionärer. Della slår likväl i sirid med SmlsUtskts såväl vid denna sorn vid föregnle Riksdagar iakttagna handlingssätt. Vid denna Riksdag har Utsk. t. ex i punkten N:o 10!) tillstyrkt pensioner åt icke mindre än 3 ä 4 tjenstemän» enkor. Enskilda motionärer hafva fästat upmärksaaitiet på deras manners förtjenster, och Utsk. har ansett R. St:r böra visa dem sin erkänsla genom att anslå diveise pensions-belopp till deras enkor. Utsk. har således på grund af enskilde motionärers framställningar förordat dessa enkor pensioner; ocn hvarföre skall väl då enkefru Carlsson uteslutas från en sådan förmån ? Skall man just i denne punkt afklippa det förfaringssätt, Utsk. iakttagit i andra punkter, då likväl här verkligen ömmande skäl förefinnas? Jag finner med saknad, att motionen i sin helhet icke har utsigt ali bifallas; emedlertid anDåIler jag att det af mig alternativt föreslagna belopp måtte för enkefru Lagmanskan Helena Charlotta Carlsson, född Holmström, beviljas. Hr Bildt: Det var i sanning ovöntadt, att den siste talaren skulle klandra Utsk. derföre att det i punkten N:o 100 lillslyrkt pensioner, oaktadt han var en ibland motionårerne. Jag hade eljest trott, att Hrr motionärer skulle dermed hafva varit belåtne. Jag tror, att man ganska väl kan försvara Utslcs förfarande såväl i nämnde som i förevule punkt. De i punkten N:o 100 före slagne pensioner äro till förmån för de Finske krigarnes enkor och måste betraktas såsom national-belöningar. Der är icke fråga om tjenstemäns enkor, ulan männerne hafva blifvit betraktade såsom de der hvilka intagit ett högre runi i fråga om sitt lands försvar. Den nu ifrågav:de enkan kan icke någon national-belöning till<LeIas, ty hennes mans verksamhet i lifstiden skulle då sträckt sig längre än till endast elt län.