Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länet *7 afsällas tle hufvudsakligen till Wermland, Jönköpings och Elfsborgs Län, Stockholm och Götheborg. Någon Spannmålshandel med betydligare upplag har, utom i Lidköping, tyvärr ännu icke hunnit allvarligen stadgas. Utom i Länets samtlige Städar, hållas marknader vid Hofva i Wadsbo Härad, vid Kjedum i Barne Härad, Högesten i Åse Härad, samt Slättäng och Kungslena i Wartofta Härad, hvarjemte en Remont-marknad årligen hålles vid Axvall. Genom den år i837 bildade Privat-Bank i Örebro, hvaraf en afdelning är förlagd uti Mariestad, har trafiken betydligen blifvit upphjelpt till följd af den lättade penninge-lillgången. Att denna i sin syftning välgörande anstalt icke må leda lill äfvenlyrliga följder genom lättsinnigt anlitande af den ökade penninge-lillgången, bör man hoppas, under förtroende lill den varsamma förvaltningen deraf. 4:o Politisk Författning. Kammarverk. Tabellen för Landet utvisar antalet af Hemman och Lägenheter ra. m. jemte deras olika natur och skiljaktiga disposition inom Lånet. Ödeshemman, om också upptagne i äldre handlingar, finnas numera icke, utan äro vanligen inlagde och brukade under andra Hemman, utan att deras särskilte ägor möjligen kunna urskiljas. Yäl har ett och annat Kronohemman, deribland Boställen, något år varit obebodt i anseende till Arrendatorers iråkade obestånd och svårigheten att få andra Arrendatorer genast i stället, hvilket dock blifvit rätladt. Dertill har i sin mohn den omständigheten bidragit, alt en afsigkommen eller Iredskande Arrendator först efter, ofta långvarig, rättegång kunnat skiljas från arrendet. Under de - förflutne Fem åren hafva genom nya Skattläggningar tillkommit något mer än 2:ne hela Hemman och 92 särskilta Lägenheter, deribland Intägter med tilländalupne frihetsår, Qvarnar, Stampar och Sågar, dels till husbehof, dels ock till främmandes betjening, i sednare afseendet i8 emot ränta eller bevillning, endera eller båda gemensamt.
Sitt fåfom lån från ^HJårt RifögälBS^ontot utgå, unbet Be wtlfov od) enligt Be förejfrtfter, efwan åberopabe Reglemente innehåller, l) af tre ^l\3i för ne&annämnBe änBamål anwifat följanBe belopp: l:o gör anläggning af en jerntPäg mellan ftäBerna örebro och Rora 150,000: 2:o gör uppföranBe af en jernbro öfwer ©wartån å lattBöwägen mellan Sinföping od) 23etgö gäflgifroaregåtB i Öjtergöthlanb 13,333: 16. — 3:o ©åforn biBrag till foftnaBerna för enbrobpggnab öfwer ©alelfwen i närheten af ©uflafé fptfa 4,000: 4:o göt att befrämja utBifningar och aftappntngar af fanfa trabter och fjöar, till bereBanBe af oBlingöfötetag . 80,000: 5:o gör aftappning odj fänfning af fjön ^Röcfeln inom JCronobergö Sätt 18,666: 32. — 6:o göt merbflällighet af Ben npa reglering utaf tono terne i ShriflianjlaB, forn efter Ben år 1847
Och så kunde det hända ibland att Haqvin och Marianne kunde komma ut med kaffeserveringen, och Karl i släptåg efter sig som ett slags laståsna. Och när man låg der så bra, och det var slut på partiet, så kunde det hända att det blef mycket och godt snack och att antagonisterna blefvo liggande midt emot hvarandra, pratande med liflighet som två kamrater, medan de andra sysslade fram och åter kring kaffet. »Nej, jag har beslutat mig att inte gifta mig», sade Walter vid ett tillfälle. »Ack, du blir nog omvänd, min kära bror», sade Marianne, som just gick förbi. »Hvarför skulle du inte gifta dig?» frågade Börje, på sitt vanliga sätt utsträckt i gröngräset, d. v. s. med hälarne i vädret och hatten på nacken. »Joo», svarade Walter torrt, men med en anstrykning af humoristisk sjelfironi, »när man efter sju sorger och åtta bedröfvelser ändtligen lyckats få en brödbit, så är det väl bra förargligt om så andra ska’ komma och äta upp den för en.» »Andra? Hvem menar du med andra?» »Hustru och barn, vet jag!» »Nej, fy tusan! Gamla ungkarlar höra till jordens skadedjur. Och sen, hvad vore det för glädje att gå der och stabba ensam?» »Jo, ser du, då kan man ha råd att lefva som folk. Nej, jag gifter mig inte. Se bara på pappa. Hur kunde han inte ha left sorgfritt, och nu är han gråhårig bara af penningbekymmer. Nu är han van vid att höra oss stimma och väsnas omkring sig; hade han inte varit van vid det, så hade han inte saknat det heller. I alla fall är pappa en ovanligt lycklig äkta man, alldeles ett undantag. Men de flesta bli bara lefvande uppätna utan att ha den ringaste ersättning för det.» »Ja, jag skall inte heller gifta mig!» ropade Haqvin och kastade sig i gräset. »Du! Vill du också komma och klyfva näbb?» »Ja, för fruntimmer di ä’ så – di ä’ så . Han hade ännu inte lärt sig hvad han skulle säga, men han hade ett sublimt förakt för qvinnokönet.
Folkhögskolan är ett h e m, o c h modersväldet är som i alla goda sådana det bästa; det är det kugghjul, som drifver maskineriet, är den kärlekens röda tråd, som löper igenom det hela. N ä r d:r H o l m s t r ö m erbjöds .föreståndareplatsen på Hvilan, var det icke mer än en af hans fränder o c h vänner, som rådde honom att mottaga den, o c h denna enda var H e d v i g Gustafva Nordström, född på egendomen Öveds kloster den 27 juli 1846. I detta musikaliska o c h på litterära intressen rika hem uppväxte H e d v i g med en stor syskonskara o c h under den ömmaste o c h utmärktaste föräldravård. Sin första skolundervisning fick hon i Helsingborg, där hon under tiden bodde i sin frändes, P. Wieselgrens, hus, och fastän H e d v i g då ännu var ett barn, ha aldrig de intryck hon där fick kunnat utplånas. Från Helsingborg kom hon till Eggerska pensionen i L u n d, hvarest hon afslutade sina skolstudier o c h sedan återvände till föräldrahemmet. H ä r delades hennes tid mellan de yngre systrarnas undervisning o c h hushållsbestyr. F ö r dessa arbeten glömde H e d v i g dock ej sin egen utveckling. Bland hennes älsklingsförfattare voro Geijer o c h Fredrika B r e m e r, två personligheter mäktiga nog att kunna hjälpa till att dana en kvinna till det värf H e d v i g Nordström var kallad att utföra. D å hon rådde d:r H o l m s t r ö m att antaga föreståndareskapet vid Hvilan, anade hon icke, att hon med honom där skulle dela arbetet. D e t var o c k nära tre år efter folkhögskolans invigning, som hon den 20 september 1871 blef hans maka. E t t i allo lyckligare val kunde ingen af dem göra. M e d sin varma känsla, sitt lifliga o c h glada lynne, sin fina musikaliska o c h litterära bildning, sin goda smak o c h praktiska duglighet förmådde hon skapa det angenämaste hemlif.
Utskottet har nu mera afgifvit sitt förslag till sammanjemkning af RiksStåndens till Utskottet, i anledning af Utskottets Memorial, N:o 38, hänskjutna artmärkningar; och Utskottet har trott den rätta tidpunkten till företagande af meranämnda frågor, om närvarande Representations arbetssätt, just nu vara inne. bland dessa frågor har Utskottet ansett en framför andra förtjena Riksens Ständers uppmärksamhet. Det är den, som redan vid 1828—30 årens Riksdag väcktes, om afskaffatule af den Riks-Stånden uti Regerings-Formens 56 §. ålagda skyldigheten att, när i Ståndens Plena vid Utskottens förslag sådana anmärkningar göras, som hindra antagandet, ovilkorligen gifva Utskottet del af dessa anmärkningar, för att sätta det i tillfälle att förslagen derefter ytterligare rätta och jemkaj hvaremot Stånden, först när ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, ega magt att detsamma icke blott olörändradt antaga eller förkasta, utan ock med förändringar antaga. Förslaget blef, vid sistförflutna Riksdag, af Presteoch Borgare-Stånden antaget, men af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förkastadt. Deremot anfördes, att, i händelse det blefve tillåtet att, utan återremiss, företaga ändringar i Utskottens Betänkanden, dels Utskotten derigenom skulle beröfva s möjligheten att vederlägga de framställda anmärkningarna, ehuru de eljest kanske skulle kunnat sådant göra, dels ock Riks-Stånden ofta sins emellan komma att stadna i olika beslut, hvilka måste sammanjemkas, hvarvid blifvit anmärkt, att en sådan sammanjemkning vore betänklig, med afseende, både på den tid och den möda, som den skulle fordra, och på det kända förhållande, att sammanjemkningar alltid äro sämre, än de helt uppgjorda förslagen. £i/i. till Ii. St.
Contoirets göromål samt huruwiva defte Werk kunna updragas hwad här ar i fräga, beftöls, alt förestående omständigheter och hwilka anstalter i anledning häraf böra förordnas, skulle »vördsammeligen underställas Riksens Högloft. Ständers eget godtfinnande; och detta till förekommande af omgång och tids utdrägt nu genast, i händelse nödigt anses, akt härutinnan inhämta »vederbörande Utskotts Utlärande, blifwa genom särskildt Protocoäs-Utdrag anmäldt och expedieradt. M Supra. Ux krotocollo L. 6. Ingman. Gref - Den Z Lebruarii. 359 Grefwe Oe la 6arclie, ^sacob, detta af Bewillnings-Utstotter nu öfwerlemnade Protocolls-Utdrag, rörer dek nyss uplaste Betänkandet, angående ChanäSigillatä-afgiften, och underställer Riksens Ständers pröfning frägor, hwilka i förwäg böra afgöras innan öfwer sselfwa Betänkandet kan beslutas. Jag an« häller om Herr Grefwen och Landkmarffalkens proposition att Bancooch Stats - Utskottens yttrande deröfwer mätte infordras Herr Grefwen och Landlmarskalken gjorde proposition till Remiss af detta Protvcolls«Utdrag till Statsoch Banco-Utstotken, hwilken bifölls. Föredrogs följande; Utdrag af Prorocollet, hällit uti Riksens Högloft. Ständers Bswillnings-Utskott wid Riksdagen i Stockholm den zr Januarii ,8ic>. SD.
Ständerna; och möjligheten af missbruk vore i annat fall vådligare, än olägenheterna deraf, att den ifrågavar. dispositionsrätten af Ständerna vägrades Konungen? Gr. Cronhjelm har rcleverat mitt yttrande, att Statsmagterna kunna eludera hvarandras beslut. Jag beklagar, att så kan ske; men det är en följd af sakens natur, och erfarenheten har vitsordat sanningen deraf. Jag önskar, att det icke skedde, och just derföre önskar jag, att den ena Statsmagten icke må bringa den andra i en sä trång belägenhet, att bivägar mäste anlitas, utan att kunna på raka och öppna vägar gä fram till sina mål. Jag vill icke upprifva sår, som hålla pä att läkas, och vore i alla fall af' min pligt och 90 § hindrad att nu ingå i några reflexioner öfver särskilda tilldragelser. Jag vill nu endast förnyadt hålla mig dervid, att dä man kan vinna det ändamål, man söker genom begagnande af samma ordställning, som fordna Ständer gjort, gör man orätt uti atl förändra den. Jag har mycket skal att tro, det PresteSt. fattat ett nära nog lika beslut, och jag anhåller, att punkten , i enlighet dermed, må erhålla följande lydelse: ”Att R. St. förklara, det besparingarna hädanefter ej böra” etc. etc. Härmed torde ändamålet vinnas, utan att man derför användt anstötliga termer, som, i min tanka, äro fullkomligt obehöfliga. Gr. Frölich: Då jag i förmiddags under en discussion, som Frih. Cederström öfver var, sjelf sökte utreda skillnaden mellan öfverskott och besparingar, hade jag icke väntat mig, att ett möjligt misstag af ord skulle föranleda ett upplifvande emot mig af förblandningen utaf de olikartade medlen. Det är tydligt, att jag menat besparingar, om jag än sagt ett annat ord. Hvad sjelfva saken beträffar, skulle jag icke motsätta mig att intill nästa riksdag åt K. M. öfverlåta dispositionsrätten af besparingarna; så långt ville jag gå.
STOCKHOLM, tryckt kos Isaac Marcus, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 110. i H:0 110. Ank. lill Exp.-Uislt. den 22 Maj 1860, kl. & e. ni. Memorial, angående aflöningens bestämmande för den hos RiksStånden och Utskotten anställda Kanslioch VaUtbetjening. (R. A.) Uti skrifvelse till Stats-Utskottet af den 12 nästlidne April hafva Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän föreslagit, att aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens kanslipersonal och vaktbetjening vid innevarande riksdag måtte bestämmas till följande belopp, nemligen: För Sekreteraren i Bonde-Ståndet, arfvode i månaden R:dr R:mt 550: jemte liyros-ersättning i månaden „ „ 90: Sekreterarne i de öfriga Riks-Stånden, hvardera, arfvode i månaden 550- yy yy . Sekreteraren i Stats-Utskottet, arfvode i månaden „ „ 375 • — „ Sekreterarne i Konstitutions-, Bevilluings-, Banko-, Lag-, Allmänna Besvärsoch Ekonomisamt Expeditions Utskotten, hvardera, arfvode i månaden „ „ 300: — „ Sekreteraren i Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, arfvode i månaden ... „ „ 250: — „ Föreståndaren för Tryckeri-Afdelningen af Expeditions Utskottets kansli, dagtraktamente „ „ 8: — „ Kamereraren hos Stats-Utskottet, d:o , , 8: 25. B Notarierne i Riks-Stånden, hvardera, d:o , 8: 25. „ Notarierne i Stats-Utskottet, hvardera, d:o „ „ 8: 25. Notarierne i de öfriga Utskotten, hvardera, d:o „ „ 6:50.
De forna vallgrafvarna ha blifvit fyllda, men den öppna platsen mellan flyglarna kallas ännu borggården; där är också hufvudfasaden och därifrån leder en allé af hundraåriga almar ner till landsvägen genom trädgården och parken. Från herrgårdsbyggnadens fönster har man en vidsträckt utsikt norrut öfver den vida slätten, som börjar vid åsens fot. På denna sida står ingen skog och skymmer. Men öster-, söderoch västerut är sluttningen närmast gården tätt bevuxen med bokar och ekar; dock finnes mot söder en uthuggning af samma bredd som hufvudbyggnadens längd. Grefve Axel Wiede hade en enda son, Johan, som var född 1790 och vid unga år anställdes som kabinettskammarherre vid Karl XIII:s hof. Efter konungens död drog han sig tillbaka till Norrbyholm, som han ärft efter sin fader. Han var förenad i ett barnlöst äktenskap med den sköna och högdragna Amelie Gjedde. Grefvinnan Amelie dog 1829, och två år därefter ingick grefve Johan ett nytt äktenskap med fröken Lovisa Augusta Eleonora Minck, som skänkte honom en dotter och en son. Dottern, Alfhild, var född 1833 och blef samma dag, som föräldrarna firade sitt silfverbröllop — den 7:de maj 1856 — förmäld med ryttmästaren vid skånska husarregementet friherre Otto Alexander Lindenow. Det var en eftermiddag i juni 1857. Herrskapet hade som vanligt dragit sig tillbaka till grefvinnans kabinett, där kaffet serverades af gamle Larsson, klädd i snusbrunt livré med förgyllda knappar. Grefvinnans kabinett låg i hufvudbyggnadens andra våning och var det sista i den långa fil af rum, som vette mot söder, och från hvilkas fönster man kunde se ut öfver sluttningen mot stranden och öfver det blåa hafvet, där hvita segel skymtade fram och försvunno. Som två lefvande kulisser åt detta fragment af naturens skönhet stodo de gröna skogarne af ek och bok, begränsande utsikten mot väster och öster. Vid sitt arbetsbord framför det ena af kabinettets fönster satt grefvinnan Lovisa, spenslig och fin som en liten figur i sèvres. Hennes ansikte var blekt och blidt.
Revisions tillstyrkande af flere stadganden och för: bättringar för Rikshufvudsboksarbetet, som för-! anledt till flere vederbörande Embetsverks åtgärder, sedan Revisorernes åsigter synts hafva blifvit af Konungen i nåder gillade, hvarigenom detta riksgagneliga arbete tidigare och fullständigare kommer till fullbordan, och hvilket förhållande gifvit en ny styrka åt Revisorernes öfvertygelse, att i förening med allmän nytta och utan motsägelse af föreskrifter, så beskaffade tillstyrkanden kunna äga rum. Då jag nu, under åberopande af hvad anfört är, får Riksens Ständers Revisorers, ifrågastäldte åtgärder, till Höglofl. Ridderskapets och Adeina bedömande vördsamt öfverlemna, kan jag icke , kallad af min pligtskänsla återhålla det yttrande, att om, med instämmande i de emot Revisorerne gjorde anmärkningar, Revisorernes granskningsåtgärder blefvo inskränkte blott till de tvenne räkenskapsåren, för en längesedan tillryggalagd tid utan tillåtelse till vidsträcktare pröfning af administrativa åtgärder, och 742 Den 1^ Martil. utan rättighet att få yttra någon tanke om behöfiige rättelser och förbättringar i afseende på förekommande ämnen, så skall man snart finna att Revisorerne blifva så inskränkta i deras verkningskrets, att det med denna inrättning, åsyftade vigtiga ändamål aldeles förfelas; och jag vågar tro, att desse nationens ombud , desse väcktare öfver nationens rättigheter, under det längre mellanrummet, emellan lagtima Riksdagarne, så uppfyidt nationens fordringar, att, i afseende på denna beredda allmänna nyttan, man äger anspråk på bibehållande af utöfningen af de rättigheter Revisorerne hittills be^ gagnat, som, under en ökad erfarenhet, otvifvelagtigt skall äga ett betydligt inflytande på nationens sannskyldiga väl Jag anhåller att detta anförande må få åtfölja Kongl. Maj ts nådiga Proposition till StatsUtskottet samt att de öfrige Respective RiksStånden deraf må erhålla del. N:0 4.
Län på snart sagdt urminnes tider ej blifvit hållna, och hvarigenom också mycken oreda, rättegångar samt abalienationer, af dels Kronans, dels andra publika Inrättningars tillhörigheter uppstått, äfvensom KammarCollegium, som vården och inseendet öfver Kronans jord och fasta egendomar är uppdragen, måtte hålla noga hand häröfver. Jag får å nyo upprepa, att då Kronan i dessa skogar äger en stor resource, ali möjlig för. sigtighet vid dessas afhändande måtte iakttagas, att Kronan ej blir alltför mycket lidande, hvarföre då detta ärende, sedan det så långt lidit på Riksdagen, nu mera icke kan behörigen afhandlas, Riksens Ständer åtmindstone måtte taga den författning, att intet laga stånd å sådana refvade och skattlagda lägenheter måtte meddelas, förrän Riksens Ständer vid nästkommande Riksdag, antingen den då blir Lagtima eller Urtima, får detta ärende vidare pröfva och undersöka låta, huruvida i ett eller annat fall illusion af den utkomne författningen ägt rum, eller ock man begagnat de rättigheter, som ädlare verk äro tillagde, utan att något sådant - lil. 689 dant existerar eller anledning gifves, att något sådant skulle kunna blifva så lönande, att det kunde Svara emot den förlust Kronan skulle lida genom afhändandet af 60, å 7O,C0O tunneland, som böra säkerligen riktigt använde, kunna i StatsCassan inbringa 20, å 50,000 R;dr, Detta mitt Memorial anhåller jag få med de andra Respectiva Stånden communicera, samt till Stats-Utskottet blifva remitteradt; i öfrigt har jag mot bifall till OeconömieUtskottets Betänkande, å Riksdagsmannen Longbergs Memorial, intet att invända i allt hvad det ej kan vara stridande emot dehna nu afgifna Motion, men deremot protesterar och förbehåller Ständers rätt öppen, i fall, emot rätta meningen af öfvannämnde RiksdagsBeslut, någon jord skulle Kronan frångå. Vidare tilläde Friherre Stael von Hollstein mundtligen :
– Gud ske lof och tack att du något vill! – sade Bengt efter en stunds tyst och raskt framgående. – Sannerligen var jag icke riktigt rädd för dig i a’ra veckan. Du gick ända som en, som går och lurar på att göra af med sej. Jag tackade sannerligen Gud för hvar enda qväll som du kom in och lad’ dig i drängestufva, för jag frukta’ alltid du skulle intet komma, utan hänga i ett träd, eller ligga i en måse, eller ha skjutit ihjäl dig med di’ bössa, när måran kom. Gunnar gick och teg. – Ja, ja, nog gick du och tänkte på något slikt, det slår mig aldrig fel – fortfor Bengt, som af Gunnars tystnad stärktes i sin rysliga förmodan. – Åh nej – svarade, efter något besinnande, Gunnar – så ogudaktigt tänkte jag väl icke, fast jag mången gång bad Gud om dö’n, som om en Guds gåfva. Nej, sjelfspilling blir jag väl aldrig, när jag inte blef ’et när far dog, och bror min kom i olycka, och allt det vi egde brann upp, och det allt för det leda bränvinets skuld. För ser du, far hade den fule vanen te’ å supa, och den lärde han till Jonas, och Jonas förföll i all slags last och elände, och gick ute och dref i byggda, vi visste aldrig hvar. Men så kom han hem en qväll och såg så fasligt förstörder ut, och då hade vi intet sett honom på flera månar, och han såg sig om i hvar vrå i stugan, som om han varit rädd för något. Mor bjöd honom mat, men han pockade bara på bränvin, och så kom flaska’ fram, och så satte de sig till att supa, båd’ far och Jonas, och det varade tills långt fram på natta, så båd’ jag och mor, se’n vi förgäfves gråtit och bedt dem, fick gå och lägga oss. Slutligen trillade far under bordet. Då vaknade vi, (ja mor hade aldrig sofvit,) och det var med stor möda, som mor och jag hjelpte’n i sängen, för se Jonas bjöd intet te’ att hjelpa till.
Jag måste på det högsta ogilla Utsk:s förfarande, emedan det är af den mest vådliga beskaffenhet för framtiden; ty har man börjat med att advocera sig från rättigheten att låta Utskrs förslag hvila, så kan man snart derefter vilja bevisa, att det är grundlagsenlig! att vid första riksdagen antaga ett grundlagsändrings-förslag. Sådant har blifvit försökt tillförene till icke särdeles tillfredsställelse. För mili del vill jag icke deltaga uti ett försök i motsatt riktning. Skall ett förslag till grundlagsförändring undertryckas vid den riksdag, då förslaget blifvit väckt, så måste sådant ske inom Const.Utsk., men icke inom RiksStm; och jag beklagar, att inom Ståndet propos. blifvit framställd på den besynnerliga gemensamma tanke, att ett af Const.- Utsk. tillstyrkt grundlagsförslag vore öfverflödigt, äfvensom att Const.Utsk. upptagit ett sådant förklarande från Ståndens sida och med anledn. deraf ifrågaställt alt Utskts förslag kunde förfalla. I afseende på voterts-propostn Litt V. får jag erinra, att efter det beslut R. o. Ad. fattat vid Litt. A , kommer densamma att förfalla. Jag protesterar mot hvarje propos. till bifall af dessa förslag såsom grundlagsslridiga, emedan jag anser att de väckta grundlagsförslagen böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, oan - Den 19 September f. m. sedt den inom RiksStm uttryckta gemensamma tanken att de böra förfalla. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Den siste värde talaren har vidhållit sin gamla princip att neka RiksSt:n rättighet att genast afslå ett af Const.Utsk. afgifvet förslag till ändring i grundlag. Jag anhåller, att på en gång få upptaga de skäl talaren nu anfört, så väl som dem han vanligtvis i dylika frågor plägat anföra. Talaren sade, att det i grundlagen är R. St. förbjudet att besluta öfver grundlagsfrågor vid den riksdag förslaget blifvit väckt.
Illa, oändeligen illa betjenar man Ministären, då man sätter en tvetydighet i den controll på dess handlingar, som Constitutionen bjuder, ty intrycket af denna tvetydighet skall otvifvelagtigt verka riångfalldigt ofördelagtigare hos Allmänheten M;m sjelfva intrycket skulle blifva af anmärkiÄjgarne, som man då skall misstro vara, på deira sättet, undangömde både Utskottets pluralitet, och äfven Allmänheten, Jag åberopar mitt handlingssätt vid sista Riksdag, tillbevis, att jag icke älskar anmärkningar i ämnen af föga värde; och om sådane vid denne Riksdag varda framställde, skall jag ännu en gång ådagalägga mitt nit för rättvisa och moderation; men att eftergifva ett hårsmån af nationens lätt, dertill samtycker jag aldrig, Med dessa tänkesätt torde jag äga någon rätt att stå så fri från misstankar, som jag, inom mitt eget bröst, känner mig vara: och jag ber alltså att få, utan förtydning, och utan beskyllning att sjelf hysa några misstankar, framställa de som tro. ligen skulle uppstå hos en del af allmänheten. Man skall nemligen icke finna omöjligt, att Divisions-fördelningen kan utfalla så, att en Di - Den i g Felmar ii, 61S vision mera än de andra, tillhörer Ministeren, och att alla Protocoller, som kunde innebära föremål för anmärkningar, b lefv o endast till den Divisionen öfverlemnade; och mart skall kanhända, lätt uträkna, att af åtta Ledamöter, behöfves icke mera än fern för att utgöra pluralitet. Hvad intryck denna tankeledning skall göra hos Allmänheten är ej svårt att inse. Att jag icke delar dessa misstankar, det försäkrar jag; och fritt må man taxera mig, att här föra Regeringens språk, så har jag dock mod, att förklara, det jag icke tror att ministéren äfventyrar serdeles mycket vid att controllen constitutions-enligt verkställes; hvilket jag också, såsom folk-representant, i folkets namn fordrar.