Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N.o 344* a 15 ännu prisen å spanmål och andra räntepersedlar äro stadgade, eller annan spanmålshandel vanligen egt rum, än om de mindre qvantiteter, som $ Städernes torg utbjudas till salu, ulan ock emedan på de Riks-StåmJens Deputerade, hvilka ega bestämma markegångsprisen, sådana enskilde interessen kunde inverka, som det ena året, då ibland dem räntetagare och spanmålssäljare hafva öfverviglen, föranledde till oskäligt höga, och åter, det andra, då tillfälligtvis räntegifvare hade öfvervigten, till alltför låga pris, hvaraf ock inträffade, att de i början af November upprättade markegångs-prisen sällan svarade emot de försäljningspris, som vid afradstiden i Februarii allmänt gingo och gällde, och hvilka rätteligen borde tjena till grund för liqviden räntetagare och räntegifvare emellan. E. K. M. ansåg alltså en förändrad method i markegångs-sättningen böra införas; men då de i orten nu inverkande local-interessen otvifvelaktig! skulle göra sig lika gällande, äfven om sjelfva markegångssättningen ankomme på andra i orten bosatte personer, än som nu af Riks-Stånden väljas, och sjelfva markegångssättningen utgjorde en del af den handläggning vid beskaltningsväsendet, sorn R. St. ensamme lillkomme, funne E. K. M. den enda säkra utvägen, lill vinnande ef rättelse härutinnan, vara, alt R. St. vid hvarje Riksdag upprättade markegångstaxa, gällande till nästföljande Riksdag, eller under fem års tid, icke allenast för hvarje serskildt Län i Riket, utan ock för olika district inom samma Län, der skiljaktighet i markegångsprisen antingen hittills befunnits nödig, eller hädanefter, till följd af anställd undersökning, ansåges böra införas; och ville E. K. M., för den händelse R. St. instämde i den af E. K. M. sålunda framställda åsigt, göra Nådig Proposition lill beredande i stadgad ordning af en dermed enlig förändring uti ^5 §. Regerings-Formen.
Ståndens Protocod ; utan skulle tvertom, med ändamålets förfelande, en sådan utomordentlig åtgärd visserligen verka en större uppmärksamhet och. föranleda till mera oro, än orri i ali tysthet en sådan Berättelse i stadgad ordning öfverlemnas till behandling af vederbörligt Utskott och aftryckes uti Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. Enär nu emot tryckningen af Revisorernes ifrågavarande Berättelser icke finnes något ovilkorligt förbud samt innehållet af desse Berättelser icke skulle kunna, utan en omskapning af nu varande Riksdags-Qrdning, hållas förborgadt, så återstår blott frågan örn tiden, när Berättelserne skola göras offentlige; och är det i afseende på denna omständighet , som anmärkningar egentligen blifvit framställda, då man ansett tryckningen icke böra ske förr än Riksens Ständer äro församlade. H os Höglofl. Ridderskapet och Adeln är anfördt, att, om Revisorers Berättelser igenom trycket götas allmänna, skulle sådant vara stridande mot värdigheten och vigren af RévisoJ rers befattning, emedan Revisorerne handla på Riksens Ständers vägnar, och vöre efter en sådan tryckning, det icke något hinder, att hvem som helst finge framställa anmärkningar emot Berättelsen, ehuru någon granskning af Allmänheten, som föregår Riksens Ständers pröfning, icke bör äga rum.
Han belastas således med öi kadt commissions-arfvode, men RiksgäldsContoiret skall belastas med betydliga förluster, ty månne det ej kan tagas för afgjordt, att vid utprässandet af större säkerheter, så ofta ske kan, af sina redan vacklande låntagare, hvilket vid Malmö Discont redan lång tid varit BankoOmbudets sysselsättning, och ju mer penningenöd uppstår, desto mer skall i Götheborg Disconter behöfvas — att, säger jag, här - 24 Dm 2 Jiilii. vid är nödigt att begagna dagen, det kanhända och skall kanske otta nog, att en ganska 6äker person skulle påskrifva sin caution för en annan, om han straxt finge veta om den antogs, men att fruktan för att underkasta sitt namn okända personers pröfning, som lätt kunde rata det, fruktan för att i flera veckor ej (å veta, huru det sig dermed förliölle, hindrade honom, och RiksgäldsContoiret härigenom blef utan säkerhet På alla dessa skäl och de manga flera , som lätt kunna aniöras, instämmer jag till alla delar med Herr Friherre Wirsén. Mot irsta Afdelningen 2. §. har Herr Friherren anmärkt, att särskildta obligationer för hvarje olika förfallotid böra utgitvas, erne-, dan couponer skola blifva mycket mindre rörliga. Jag instämmer, äfvensom Friherre Cederström, häruti till alla delar, och tror, att obligationer, sorn fyra gånger i RiksgählsContoiret skola presenteras till afbetalning, svårligen »kola kunna ingå i någon rörelse utom hufvudstaden, utom i den stund de nedsändas till den Discont-gäldenär, som omedelbart insätter dem i UtredningsContoiret. „ Jag hemställer äfvenså , om ej ordet likalydande kunde borttagas i samma §.
Herr Grefven och Landt. - Marskalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln instämde uti den vid ifrågavarande §. likaledes gjorde anmärkning, att från Hof-Cancellers-Embetet måtte skiljas de flera af Särskildta Utskottet omförmäite befattningar , och Särskildta Utskottets i detta afseende meddeldte Förslag således af Ridderskapet och Adeln gillas. Ropades J a och Nej. Grefve Löwenhjelm-. Om Hof Cancellers" Embetet har jag redan utförligen utvecklat min tanka. Det enda jag torde böra tillägga sedan han blifvit framstälid, som lämpeligaste Suppleant åt Ministern för Utrikes Arenderne, är, att, då det ankommer på några få dagar, är det Cabinetts-Secreteraren, som är Ministerns naturliga Suppleant, och att, då Ministerns förfall innefattar betydligare tiderymd, suppleeras Ministern af ett Stats-Råd. Så har alltid skett hittills , och sällan har Hof-Caneelleren fungerat för Ministern. Att Hof-Cancelleren, såsom Den 3 December e. m. redan i förväg ägande kännedom af Utrikes Ärenderne , vore lämpligaste Suppleanten , kan icke såsom organisations grund antagas , då det, på sätt jag redan förmält, förhåller sig så, att han de jure äger ingen tillgång till sådan kännedom , och då en organisation förmodeligen ej bör fotas på sådant, som beror af det tillfälliga goda förhållandet Embetsman emellan. Herr Cederschjöld: Jag vill visserligen icke bestrida den siste värde Talarens kännedom om detta slags mål; likväl synes det mig underligt, att Konungen så ofta skall behöfva fatta beslut rörande utländska Magter, att han icke dertill skall hinna påkalla sina begge Rådgifvare i dessa mål. Jag tror icke, att Kongl. Majit låter så öfverlöpa sig, och jag styrkes i denna tanke än mer deraf, att Kongl. Maj:t icke derom låtit afgifva något yttrande till Constifutions-Utskottet, vid pröfningen af Särskildta Utskottets Betänkande.
Lustslotten Lrottnin^bolm oell Svartsjö, Lri^sliolm, Llriksöal, Rs^a oell Ströinsbolm; oell baöe Rikets Stänöer tillika bos Ron^I. l^lag i unöeröäniglet anliällit, öels i afseenös pä anslagt för Ron^I. Slottets poliee, I)'8- oell renliällning alt, till leöninA för kommanöe 8tänöer viö re^Isranöet af 1:ska Ilufvuö-liteln, veöerliörsnöe mätte anbefallas upprätta specifik utreönin^ öfver ös kostnaöer, som, i oeb för branöväsenösts unösrliällgnös ä Ron^I. 8lotlet samt öetsammas ^tlre renbällning erforöras, pä öst att ösnna öel af anslagt ina kunna skildas fran öen öfrig öelen oell öf-verll^ttas till ^nöra Aföelningn, öels att öä, enlig Rikets 8tänösrs äsi^t, till l.sta Ilulvuö-fitelii borös frän öen 7:öe ökverfl^ttas unöerllällsanslagn för e) minörs 8toi!kliolms 8Iott, an äfven alla säöans bus oell b^gnaöer i Hufvuöstaöen, bvilka voro uteslntanöe afsstte för öen Ron^I.
Motionairens förslag, i afseende pS Räntepersedlars förvandling i penningar efter medeltalet af de senast förflulne fem eller tio årens markegång; så skall Utskottet derutinnan afgifva yttrande vid besvarandet af en till Utskottet remitterad motion i enahanda ämne; och vidkommande slutligen Olof Lindbecks framställning om Gevinstens debiterande på samma gång, sorn de öfrige utlagorne, eller åtminstone vid första Uppbördsstämman, så är sådan debitering icke verkställbar, enär Gewinstens belopp icke kan blifva kändt förrän årliga Marke - gångslaxan i föreskrifven ordning blifvit upprättad och fastställd, hvilket i allmänhet sker efter det första uppbördsstämman är vorden verkställd. Af hvad Utskottet sålunda anfört Jära Rikets Ständer finna: att Motionairens ifrågavarande förslag, hvarken för det närvarande påfordrar någon åtgärd, eller, såsom i åtskillige delar saknande behörig grund, förtjenar afseende, Stockholm den 16 Maji 1834- N:o 116. Ankom tiil Exp. Utsk, den 17 Maji kl. 1 e. m, Utlåtande . i fråga om Ut jordars beskattning. Cl. A.) Riksdagslullmägtigen Lars Jönsson ifrån Östergöthland har, uti ett hos Bönde-Slåndet afgifvet och till Utskottet remitteradt memorial, yrkat, alt de uti alla Rikets Landskap befintlige, såkallade utjordarne mätte, i nion af deras storlek, förklaras skyldige att deltaga i alla de extra onera, hvilka åligga hemman af samma natur som de sjelfve äro; och har Motionairen, under yttrad förmodan, att den högst ojemna skallefördelningen mycket bidrager till landtbrukarens nedtryckta belägenhet, trott sig benita fullt stöd för siu framställning deraf, att utjordarne i landet icke genom någre privilegier, Kongl.
Till de nybyggare som ansågos böra erhålla denna frihet räknades alla nybyggare på Fagerlandsvallen, Korsmyrbrännan och Långkälen, äfvensom Olof Hansson och Lill Östen på Högarne. De äldre nybyggarena såsom de i Ollsta, Knutkaribränna m fl. ansågos ej böra njuta någon frihet och påstode den ej eller. Deremot yttrade sig Munkflohögens byamän endast vilja ansvara i materialier etc. efter sin hittils varande skatt, tills framdeles stadfästelse å deras ökes skatt varder utfärdad, då de sedan ej kunde sig det ökade bidraget undandraga. Knutkaribrännas byamän anmälte sig likaledes ej vilja ansvara i kyrkobyggnaden för mer än sin blifvande skatt, om den närvarande, såsom föreslagit lärer vara, kommer att nedsättas, och hvaremot församlingen ej hade något att invända. Sedan saken sålunda i vänlighet var med nybyggare afgjord, uppstod fråga om dessa, som förehafva gårds-utflyttning och påstodo bönderna samteligen, att dessa borde lika med dem sjelfva deltaga i kyrko-byggnaden. Då de utflyttande ej ville ingå på dessa fordringar, utan åberopade den frihet som deras documenter dem medgifva, så erbjödes slutligen 50 dagsverkens frihet åt desse utflyttande räknade att inalles utgöra 9 st. Då likväl desse ej voro belåtna med denna eftergift samt den andra parten ej ville medgifva större frihet och äfven många yrkade att ingen eftergift alls borde åt utflyttande tillåtas, och man således ej kunde i godo öfverenskomma angående det deltagande i kyrko byggnaden, som de utflyttande skulle utgöra och till hvars billighet de ej kunde neka, så uppskjöts vidare öfverläggning om detta ämne och om kyrkobyggnaden till framtiden. § 3. Då vidare fråga uppstod om pastoraliernas framtida utgörande, ansåg väl församlingen, på gifven anledning, det vore nyttigt, om den blifvande öfverens kommelsen med nuvarande 35 pastor kunde för någon bestämd längre tid vinna Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse, men angående graderna för denna öfverenskommelse, hvilken ifall den skulle underställas Kongl. Maj:ts nådiga pröfvning, borde vara gemensam för hela socknen, kunde man nu ej blifva ense.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende pä Utskms förevar, utlåt, blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag å Utskms hemställan, dels ock af Gr. Lagerbjelke, att de deri förekommande orden ”betalning endast för en häst må erläggas” mätte utbytas mot ordalagen ”betalning må erläggas på sätt för resande i allmänhet är stadgadt”. Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Sparre: 1 händelse Hr Gr. o. Landtm, så fattat min mening ali jag önskat afslag ä betänk., sä har Hr Gr. o. Landtm, icke rätt uppfattat min mening, hvilken blott åsyftade att i afseende pä vanlig gästgifvarskjuts det stadgandet, hvarigenom den skjutsande skulle åläggas alt med en häst skjutsa 2 personer emot gängpengar, skulle utgå. I afseende pä entreprenadskjuts har jag yrkat bifall och önskar att detta stadgande mätte antagas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han således måtte hafva missförstått Gr. Sparres förslag, och att, vid det nu af Gr. Sparre upplyste förhållande, att han yrkat afslag endast ä första delen af Utskms hemställan, och önskade bifall å sednare delen, rör:de befallning till Konungens bef:de att uppgöra entreprenaden om fån - Den 25 Juli. 215 gars forslande, afslag å Utsk:s utlåt, i dess helhet ej vore ifrågasatt. Uppå sedermera framslälld propos. blef Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskins utlåt. Nio 39 af R. o. Ad. bifallet. Upplästes till justering och godkändes nedannämude från Exped.Utsk. inkomne förslag till R.
Brefvet till högsta Militär-befälhaf varén pä Gottland den 21 Mars 1811, för beväringsmanskapet på ön fastställda militära bestraffningssätt antagas, i afseende pä sådant manskap i öfrige delar af Riket, än ock enahanda Rättegångsordning, som, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militär-brott, gäller på Gottland, tillämpas, då beväringsskyldig från annan ort i Riket för dylik förseelse till ansvar ställes; och 3:0 att den ändring i ipg8 års Krigs-artiklar, sorn, genom 8 i Kongl. Circuläret den 26 November 1812, blifvit gjord så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må ega tillämpning, då någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skall utsättas i öfverenssämmelse med de uti Kongl. Bref vet den 2/ Mars 1811 stadgade grunder. Slockholm den a3 Februari iS/fd» Reservationer. Af Pierr Grefve Mörner, C. G.: ”Jag är skiljaktig i beslutet om prygelslrall. Det får ej godtyckligt af någon tillämpas, men måste ännu, såsom nödvändigt för bibehållande af krigslydnad och ordning, och intill - Lagsamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, Abo 49. 19 dess Krigs-Iagarne hinna omarbetas, qvarblifva, efter den i Krigs-artiklarne antagne grund ; dock med den inskränkning, att prygelstraffej må såsom extrajudiciel bestraffning på soldat i allmänhet användas, utan att soldaten skall först för någon begången förseelse hafva vid Majors-förhör blifvit förklarad förfallen till den påföljd att tillhöra den dass soldater, på hvilka prygelstrafF får användas.” Häruti instämde Herr Friherre Lejonhuf vud^ Abr.
Ständers fattade och genom Höglofl. Banko-Utskottets protocolls-utdrag af den 29 Juni 1840 meddelade beslut, att Pappersmästaren J. E. Ullander må vid afgång från nämnde befattning tilldelas en pension, motsvarande hans vid bruket innehafvande löneförmoner, bemälde Ullander, den 23 derpåföljde Juli, uppå derom gjord ansökning, undfått afsked med pension; så har Mästerlärlingen J. R. Ullander, nästnärnnde dag, blifvit antagen till Pappersmästare; hvaremot Mäster-lärlinge-befattningen, som ansågs för det då närvarande obehöflig, icke tillsattes; men efter det, med anledning af Pappersmästarens i början af år 1843 inträffade sjukdom, det visade sig vara af högsta vigt för bruket att äga 2:ne personer med erforderlig skicklighet att i egenskap af Pappersmästare kunna leda pappers-tillverkningen, beslöto Fullmägtige den 23 Februari nästnämnd* år, uppå derom af Bruksförvaltaren och inspecterande Fullmägtigen, gjorde hemställan, förständiga den förre att åt L. G. Ståhle, som då vistades i Finland, såsom vicarierande Bergsmechanicus och hvilken, efter hvad hos Fullmägtige blifvit upplyst, innehade en större skicklighet i papperstillverkning, erbjuda beställningen som Verkmästare vid Tumba Bruk. Och enär Ståhle detta erbjudande emottagit, på sätt af Fullmägtiges protokoll för den 6 April samma år inhämtas; har Ståhle den 5 November nästlidet år inträdt i Brukets tjenst. Med stöd af Rikets Ständers beslut, meddeladt genom Höglofl. BankoUtskottets protocollsutdrag af den 28 September 1840, hafva Fullmägtige under den 15 Juli 1841, på Pensionsstat förflyttat Bruksskrifvaren vid Tumba A. Sätherberg, med åtnjutande under sin öfriga lifstid af hela lönen 520 R:dr B:ko, såsom pension. § 9. Sedan Läkaren vid Tumba Bruk, Medicinae Doctorn och Chirurgiae Ma - 3 Berättelse om förvaltningen af Tumba, gistern O. "W.
”Nej”, återtog Borgman i tonen af en bestämd och orubblig vilja, ”hon skall ligga i sin egen brudkammare – ingen får neka det.” Och min mor nekade det ej heller, ty blicken ur det tårlösa ögat, som fästades på henne, egde den djupa makt, som en stum smärta alltid eger. Helena kom till sin brudkammare. Och sedan hon blifvit lagd i den trånga kammare, som hon skulle föra med sig, sade man att Helena hade en dubbel brudkammare. Natt och dag vakade här utanföre, liksom det skulle varit ogrannlaga att störa brudens hvila, den arme brudgummen. Och under denna hans hedersvakt vid tröskeln till hans jordiska lyckas förintade tempel hörde honom ingen hvarken klaga eller tala. Blott en gång brast bandet, som sorgen knutit kring hans hjerta: det var då han fick syn på den åter inburna hatten, hvilken han skulle begagnat på sin bröllopsdag. ”Det blir nu på begrafningen i stället!” hviskade han, och två tunga tårar rullade ned öfver den väderbitna kinden En afton sade någon till mig: ”Var mycket tyst, så får du se Helena för sista gången!” Och någon tog mig vid handen och förde mig öfver gatan in i löjtnant Borgmans rum. Han sjelf stod alldeles orörlig vid dörren till den inre kammaren. Helena låg hvitklädd i sin sista säng med det svarta håret som en slöja nedfallande på ena sidan om det bleka ansigtet. På hufvudet hvilade myrtenkransen och kronan. Synen af henne och synen af den tårlöse brudgummen har aldrig gått ur mitt minne. På ett annat ställe såg jag den unga Anna Katrina, hvars make, då han hemkom, sörjde vildt och förtvifladt, men efter år och dag tröstade sig. Jaktlöjtnanten åter förblef till det yttre densamme som han varit. Han bibehöll länge sina bägge rum hos den gamle hattmakaren, men bodde om sommaren mest om bord på jakten, der gamla vanor åter upplifvades för att bringa glömska. Han teg och drack – men glömde ej. Om vintrarne satt han ensam timmarne ut i sitt yttre rum. Äfven då drack han.
— Tvistefrågornas mindre skickliga behandling kan sålunda leda till orättvisa domslut, hvilka, eller en orättvis lagskipning, äro för ett samhälle mera demoraliserande, än mången föreställer sig, och hvarom äldre och nyare exempel frambära vittnesbörd; med liknöjdhet, eller utan knot, emottager mängden en rättvis dom, och lider straffet med tålamod; en orättvis deremot revolterar samhället och gör för den olycklige straffet olidligt. Exempel derpå kunna anföras. — Som en möjlighet kan jag föreställa mig en fal domare, — ordet mutkolf i Svenska språkbruket bevisar dylika varelsers tillvaro — hvilken till den Den ig Februari e. m. aog den grad döfvat sitt samvete och föraktar samhällets opinion, så att han delar med allmänna åklagaren, stadsfiscalen i staden, — och med honom spelande under ett täcke, — de böter, hvartill personer, kallade inför dess forum, fällas. — Och sedermera, trogen sin föraktliga röle, skickligen vet att afböja öl verklagande af dess domslut, genom dels utslagets fällande flera månader efter dess instämmande, dels genom fördröjning af protocollernas lösande, dels genom svikande af muntliga löften om underättelser af utslagets fällande, m. fl. utvägar dervid användbara. Dessa mina anförda olägenheter af orättvisa, illa lönta domare äro här anförda utan aplication eller häntydning på någon viss stad eller någon viss Kämnersprseses; — och anser motionären sig icke rå derföre, om någon skulle finna sig träffad af framställningen. Om remiss till vederb. Utsk., som jag tror är Lagoch StatsUtsk. får jag ödmjukast anhålla. Uppå särskilda proposrr blefvo så väl Hr Hjertås nu föredragna motion, som Hr von Knorrings i anledn. deraf gjorda framställning, till LagUtsk. remitterade. Vid förnyad föredragning remitterades till LagUtsk. Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 angtde förändring af 26 cap.
Pr. VII. B a.dra Afd, 18, 274 Ven Augusti f. ni; stämmer alldeles deruti, att Betänkandet ej må uppläsas, men underställer Ridderskapet och Adeln, om icke hvarje särskilt punkt af de föreslagna stadgarne finge uppläsas, så att anmärkningar kunde göras särskilt vid hvar och en efter dess olika beskaffenhet. Herr Hjerta, Johan Gujtaf: Jag underställer, om icke det med andra ord blefve detsamma. Jag tror det vara bäst, att de som hafva anmärkningar färdiga, åberopa den pagina, vid hvilken de göra sin anmärkning. Herr von Hartmansdorff: Jag får anmär ka, att om blotta stadgarne uppläsas, så skulle det börjas med pag. 66 och slutas med pag. 11 r. Det är blott en fjerdedel af Betänkandet. Skulle Ridderskapet och Adeln åter finna, att hvar och en uti sin ordning må tala om Betänkandet uti hela dess vidd, så komma ämnena utan tvifvel att med hvarannan sammanblandas. Friherre Cederjlrom, Jacobi Då Betänkandet nu är för första gången före, och ej kan med förändringar antagas, kan det ej eller punktevis granskas. Derföre är, efter mitt begrepp, det enklaste sättet, att forst företaga alternativen, för att utröna, om Ridderskapet och Adeln vill ingå uti det ena eller det andra, och att sedan anmärkningar göra vid det hela, då man derefter får utröna, om de kunna föranleda till återremiss. Herr von Hartmansdorff'. Jag inser ej, Den 27 Augusti e, m. huru man skall kunna pröfva alternativen, innan man förut genomgått grunderna, och att genast tala oni den förra, skulle föranleda till granskning af hela Betänkandet. Jag tror således den ordning Friherre Cederström yrkatj icke Vara den rätta. Herr Lefrén, Johan Pehr; Sorn detta Betänkande är vidlyftigt, och troligen granskningen blir vidsträckt, torde lämpligast vara om Ridderskapet och Adeln öfverenskommer om ett satt att öfverlägga, som afviker från det vanligast begagnade. Friherre Cederströms anmärk, ning torde ej Våra bindande.
Cederström torde finna, att sedan han under discussiones lopp icke begärt propos. till bifall å Utsk:s förslag, ulan talat för afslag derå, den af honom nu ifrågaställde propos. icke pä Frih» begäran kunde framställas. Härefter framställde Hr Landtm, att följaktligen de i afseende på den förevande 20 punkten ifrågakommande propos.-r endast vöre 3:ne, hvaribland den första har blifvit begärd af Hr von Hartmansdorff, som föreslagit att R. o. Ad. måtte afslå Utsk» förslag, att de till tjenstemäns aflönande anslagne indeldta räntor och kronotionde skola, i den mon nuvar:de innehafvandes dispos:srält upphör, uppbäras och redovisas i sammanhang med kronouppbörden; och den andra propos:n blifvit yrkad af Frih. Palmstjerna hvars förslag Hr Landtm, nu finge låta ånyo uppläsa och var sålydande: a). Alla till aflönande af embetsoch tjenstemän vid militiaestaten anslagne indelta räntor och kronotionde, skola uppbäras i samma ordning som de kronan behållne. Beloppet enligt den markegång, hvarefter de skaltskyldige skola utgöra sina räntor, skall oafkortadt och utan afseende på restantier, af uppbördsman uti landtränteriet för regementets eller corpsens lönings-directions räkning fullt deponeras, sä att det ovilkorligen den t:sta April hvarje år, är till vederbör:de lönings-directions disposition, med afdrag blott af hvad förut förskottsvis blifvit lill regementet eller corpsen utarrenderadt. Hvad af de lill militiK-boställsstaten indelte räntegifvare ej kunnat i rättan tid utbekommas, skall af kronans behållna uppbördsmedel fyllas, och detta fyllnadsbelopp derefter för kronans räkning indrifvas.