Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För mig är det omöjligt att förstå annat, än att första delen af Betänkandet måste vara en inissskrifning, då Utskottet först afstyrker motionerna i allmänhet, och sedan gör en tillstyrkan i afseende på anslag för Skaraborgs Län. Herr von Hartmansdorff: Jag tror, lika med Herr Lefren, att det ligger-en bestämd motsägelse deri, att afstyrka en Landtbruksskola i Sverige, men tillstyrka en sådan i Skaraborgs Län, som dock hörer till Sveriges 1jike. Jag anhåller derföre så mycket mera om återremiss, som Ekonomiutskottet i närvarande ögonblick icke lärer vara så sysselsatt, att det ju skulle kunna medhinna denna sak, under det de öfriga Utskotten sysselsätta sig med andra ämnen. Den 2 No ve m b er f. m. 4' Uppå derefter af Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef EkonomiUtskottets ifrågavarande Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitterad t. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den i sistlidne October under N:o i56 afgifne, och den 7 i samma månad e. rn. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion, rörande afskaffande af pliktstraff för uleblifyande från den offentliga Gudstjensten m. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af EkonomiUtskottets berörde Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 208. Angående Kongl. Maj:ts Nådiga förslag till ändrad redaction af en period i 24 §• Riksdagsordningen. Angående ökadt HofhållningsAnslag för D. K. H. KronPrinsen och Kronprinsessan. Angående beviljadt anslag till reparationer å Strömsholms Kongl. Lustslott. 4a Den i November f. m. N:o 211.
Det utgör ett stamspråk för de vesterländska idiomerna; dess grammatik ligger till grund för hvarje annan modern grammatik; ja det innefat - 438 Den 17 Mars e. m. tar, oni jag så må säga, ett slags gymnastik både lör att lära sig skrifva och tänka klart och bestämdt. Grekiskan deremot torde vara af föga nytta vid språkundervisningen i allmänhet. Det är hufvudsakligen af gagn i afseende å derivationen af åtskilliga tekniska och vetenskapliga termer, hvilka dock vida beqvämare synas kunna inhemtas af ordböcker än genom att derpå öda tid i skolan, men hufvudsakligen är det af intresse för dem, som vilja egna sig åt poesi och skönlitteratur. Jag frågar likväl, om våra skolor hafva till uppgift att i främsta rummet utveckla de esthetiska anlagen, eller om de icke fasthelldre äro till för att bilda män, som genom praktisk verksamhet kunna gagna fäderneslandet. Jag frågar då, om det är skäl att tvinga lärlingarne till uppoffring af tid och krafter endast för att derigenom väcka kärlek för est hetik eller kanske allenast för grekiska. Jag kan icke förstå annat, än att då grekiska icke fordras för någon annan examen än ilen presterliga och då man till och nied kan blifva filosofie doktor och lärare i en skola utan betyg eller ens förhör i detta språk, det ej heller bör föreskrifvas som ett tvångsämne i skolan. Man har sagt, alt insigt i grekiskan vore oundgänglig för den, som vill göra anspråk på allmän bildning. 1 sådant fall befarar jag att, med få undantag, vi inom detta lius måste bekänna oss sakna allmän bildning. Man bar äfven sagt, att grekiskan vöre högst nödig för studiet af latinet; men af samma skäl borde man för studiet af Svenska språket anbefalla Jäsning af Isländskan eller Sanskrit. Enligt föregående skolordningar kunde äfven på den lärda linien godkänd studentexamen afläggas utan behof af förhör i grekiskan; och det är först efter 1859, som det ovilkorliga tvånget att i skolorna läsa både latin och grekiska blifvit infördt.
Star lika frihet alt trycka, som att yttra sina tankar bör lemnäs hwarje individ».' missbrukad, skall ben snart icke mera frikalla en brottslig fran hwar rättsinnad mans afstky: lemnom wär upmärkfamhet ät en nation, som stolt och obesegrad, höjer sig öfwer alla wäldcts och afrvundens försök alt beröfwa den sin lagbundna frihet. Har wäl någonsin de bäst utförda planer, akt dem emellan wäcka inbördes söndring, eller Misstroende till hwarandras assigter, lyckats? Se samma nation, inom sig lika förenad till gemensamt försvar af sin dyrbaraste skatt: rättigheten att fritt tala och skrifva; sonf wid, och ännu mer utom sina strander, färdig akt trotsa den förmätne, hwilken skulle wagg angripa dess sjelfständighet; Se förakt och wanära utmärka hwarje opatriotisk gerning, och lagarnes oförtydlighet eller säkcq tillämpning, i förwäg qwäfwa alla oenigheksfrön, I mer än ett sekel har denna rättighet warit helig; och hwilka wädliga söljder hafwa wäl inträffat? eller har icke altid samma nationgl-anda bibehållits, samma uit för det allmännas wäl ökats? är icke altid nationen färdig, till de största uposs rin - Do« 26 Juni!- 765 tingar för den Regent och den Statsförfattning, som de ofta misikännt? Detta förhållande skall fort* fara, sä länge samina land ej af en mängdubblad, och aker mängdubblad, handoch wapensiyrka kan besegras, (hwarpä nu mera är orsak att twifla) eller sa lange den bibehåller helgden af en constitution, som uti sig sjelfmnefattar sin egen och hela samhällets dermed förenade siyrka och integritet. Ewigt star den grundsanning fast, au den, som är utan förebråelse, är uran fruktan; det will med andra ord säga: att i samma nion afsigtens renhet och handlingens sanna wärde ar twety» Vigt, i samma nion känner uphofsmannen dertill, sarhaga alt underkasta sig samhälls-medlemmarnes radande och sällan felaktiga omdöme.
Då ändamålet med ali den handläggning af Rikets Ständer, som Utskotten, på sätt förr blifvit anförclt, funnit delta ärende i närvarande omständigheter kräfva, mäste vara alt lätta, ej att försvåra rörelsen man oell man emellan, och den inskränkning af denna rörelse, sorn berörde anmärkningar afse, är sträckt ännu vida längre, än hvad de för närvarande gälJericle stadgar innehålla, torde endast hehöf. vas ali, såsom svar å dessa anmärkningar, hänvisa lill ändamålet och orsak orne för Utskottens förfarande i allmänhet; Hvarförutan Utskotten likväl ej kunna undgå alt särskildt ei hindra, ej mindre om den stridighet i stadganden, som skulle uppslå i händelse, då utfärdandet af Skuld*'- Stats-Utskottets Betänkandeo. 4a5 Skuldebref till Innehafvaren är tillåtet, Invisningars utställning'till betalning åt dqnupvisande, skulle blifva förbuden; än äfven om det mindre tjenlig» och ändamålsenliga uti stadgandet af ett formulair för Iuvisningens lydelse, likasom för hvarje annan förbindelses eller åtagandes af en enskild person, särdeles då ett sådant papper är ämnad t att erhålla löpande egenskap; och sluteiigen om den olämplighet sornAllmänna vexelrätten, ämnad att garantera förhållanden emellan medborgare af olika Stater, måste i flera afseenden ega till de ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, sorn åligga dem, hvilka tillhöra samma samhälls-förening. Emot den föreslagne lydelsen af 3telje §., är blifvet erhindradt inom Högvördiga Preste-Ståndef, att en Invisning helst borde vara graverad P Koppar, såsom svårare än Stentryck att efterapa, och inom Ridderskapet och Adeln, att ordalydelsen bordt vara: skrefne, eller tili 4:de Sami. 5 Band. Såktfrti angeläget bör hnd vikandet af enskilde YdVllislér geilohi falske Assignationer, har vidare blifvit föreslaget, att livar och en, som utgifver Assignationer borde vara ovilkorligen skyldig ätt äfven inlösa iilla falska dylika, sorn under ‘ dess namn erhölle gångbarhet.
: me mere, ofverrnslzningar, son1 dock beredde h e m e f ogn ghclje. Sonen gj orcle sig till &gt;) fransmSinnens lcejsare)); h m gaf lnodern den offici ' ella titeln af Altesse i~nphriale, tilldelade heme en civillista pB en million och ordnade At h e m e on hofstat pB ett 30-tal personer; allmoseutclelwe; ' lcaplnne:, lifmedikus, hofclamer, kammarherrnr, stdlmiistaro, pager o. s. v. Hon lat cloclz ej hlSinda sig sf glaasen. Forh&amp;llnndena o m i n g heme forSindrades, hon forblef densamma. Icejsaren visade sig sttindom missnojd ined moderns)) incorrigibilith 9. I ett ogonbliclc af .otBljghet yttrnde han om henne: zl \ l: he ' Letizia iir och forblir kiilkborgerligs. Han ville, att hon skulle som dottrarna och sonernn lampa sitt lefnadssatt, sitt sprBk, sina begrepp och kiinslor efter de nya forh&amp;llandena. Omojligt! %A propos .mamma)), sade en dag Napoleon, dh annu forste konsul, till sina broder, ~ s b vill jag bedja Joseph siiga i t heme att ej mera kalla lnig for Napolione. Ron kan ju kaUn lnig Bonaparte, - men for hirnlens skull, ej Buonaparte! Eller forsta konsuln eller helt enkelt konsuln, det vore det basta. Xen dettla Kapolione, Napolione, det retar mig!, - Det hjiilpte ej. Huru mycket hon an beundrade sonens snille, sA var Caesar for henne dock endast Napolione.
Den finnes i affärslifvets, genom en öfverallt ökad industri, vunna utsträckning, deraf härledda mera intrasslade förhållanden och nödvändigheten af större varsamhet och försigtighet vid handlingars upgörande; man torde ej eiler böra lemna oanmärkt det behof, som uti ifrågastälide hänseende upkommer, derest en inre vexelrörelse en gång här i landet tager fart. Huru omförmäldta institution skall inrättas, med afseende å våra förhållanden, fordrar emedlertid mycket begrundande. Man har två vägar anvisade, nemi. den LagKomitéen utstakat och den, som blifvit följd i utlandet, företrädesvis i Frankrike. Båda grundas dock på principen om en af Regering eller offentlig myndighet tillsatt, med bestämda insigter försedd och ansvar underkastad embetsman; och iakttagande af denna princip är ett nödvändigt vilkor för rättssäkerheten, hvars befordran är institutionens ändamål. Deraf följer likväl icke, att institutionens införande skulle ådraga Staten någon direkt kostnad. Den kan, efter hvad erfarenheten i andra länder visat, bära sig af sig sjelf genom ersättning för lemnadt biträde, hvilken ersättning bestämmes medelst taxa. I hvad mån anlitandet af biträdet måste ske, bör genom lagen regleras. Band på den personliga friheten kan ej läggas; men om säkerheten kräfver vissa vilkor och formaliteter för giltigheten inför lag af särskilda handlingar har ingen lagstiftare tvekat att föreskrifva sådana. Det skall dessutom snart visa sig, huru som kontraherande och andra, hvilka vilja uprätta handlingar i ändamål att gälla inför lag, skola blifva angelägna att erhålla biträde af en person, till hvilken de med förtroende kunna vända sig och af hvilken de ej kunna prejas. De behöfva då icke vidare kasta sig i armarne på lågsinnade advokater — ett slägte, sorn nu suger allmänheten och hvilket lagstiftaren förgäfves söker utrota, så länge han ej kan försäkra folket om ett säkrare och tillitsfullare biträde i dess angelägenheter. Jag får i följd häraf vördsamt föreslå:
Fångvårds-styrelsens ofvanåberopade underdåniga berättelse få Revisorerne äfven meddela nedanstående sammandrag, utvisande antalet af de personer, som under loppet af åren 1835, 1840, 1845, 1850, 1855 och 1859 uti Stockholms stads jemte samtlige länsoch kronofängelser äfvensom i polishäktena i Götheborg och Norrköping varit förvarade, tillika med uppgift å folkmängden vid slutet af dessa år, med undantag af år 1859, för hvilket, vid tiden för berörde underdåniga berättelses afgifvande, uppgift derå ännu ej erhållits, utan lemnäs den i stället för år 1858, som är det sista år, för hvilket folkmängden i riket då var känd: Rikets De häktades folkmängd. antal. år 1835 3,025,439. 11,637. För att meddela upplysning angående antalet af de särskilda slags fångar äfvensom barn, hvilka under åren 1850, 1855 och 1859 på en gång, nemligen sista dagen af året, varit uti rikets samtlige läns-, kronooch polishäkten förvarade äfvensom å de personer, som i kronoarbetskorpsen varit anställde, hafva Revisorerne, på grund af de i Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse derom förekommande uppgifter, låtit uppgöra följande tabell: Uti läns-, kronooell polis-liäkten. Uti straffoch arbetsfång elser samt vid pionieroch kronoarbetskorpserna: Lifstidsfångar Straff-fångar pä viss tid Bekännelse-fångar Försvarslöse När dessa summor jemföras med rikets folkmängd vid slutet af ofvanberörde trenne är, visar sig, att vid 1850 års slut hvar 625:te, vid 1855 års utgång hvar 623:dje och vid slutet af år 1859 hvar 735:te person i riket varit friheten förlustig.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Hr von Hartmansdorlf föreslagit, 1000 r:dr b:co årligen må anslås såsom arfvoden vid K. Bibliotheket intill nästa riksdag. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Följden af R. o. Ad:s nu fattade beslut är således, att StalsUtsk:s sednare tillägg i betänk. N:o 54, det 1000 r:dr årligen skulle för detta ändamål afdragas från anslaget till böckers inköp, alldeles förfaller. Uppå derefter framställd propos. ansåg R. o. Ad., såsom en följd af det föregtde beslutet, att Utsk:s förslag i afseende på afdrag af ofvannämnda 1000 r:dr från anslaget för böckers inköp, borde förfalla. Allt öfrigt, som uti punkten blifvit af StatsUtsk. föreslaget, blef derefter, uppå särskildt framställda propos.T, af R. o. Ad. bifallet med den förändring, utlät, N:o 2i3 innehåller. 5: te punkten. K. Museum. Hr von Hartmansdorff: Mot förslaget i denna punkt, att hos Konungen begära, det en tjenligare local måtte anskaffas till konstsamlingarnas förvarande, än den, som nu Den i a Augusti f. m. finnes, får jag endast anmärka, att en sådan anhållan, om hon från Ständerna afgåfves utan att vara beledsagad af anslag, inneliölle begäran örn en ogörlighet. Jag tillstyrker således StatsUtsk:s förslag, med undantag af denna punkt. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Det första villkor, som synes mig vara nödvändigt för att Ständerne må kunna bevilja anslag till byggnadsföretag, är, alt de må vara begärda, och att något förslag beträffande kostnaden blifvit uppgjordt. StatsUtsk. har blott tillstyrkt Ständerna att hos Konungen anhålla om ett förslag till erhållande af en tjenligare local.
R:dr b:ko eller 16 sk. b.-ko M:t ansett det minsta silfvermyntet, eller det ä 10 öre, böra, för att vara beqvämligen handteriigt, erhålla enahanda storlek, som det nu gällande silfvermynt å ^ rdr specie, och med afseende på den större kostnad, som åtföljer dess^ tillverkning, föreslagit, att detsamma må innehålla endast åltalödigt silfver eller bestå af lika delar silfver och koppar, samt således väga skålpund eller 0,25 ort och innehålla 0,125 ort fint silfver med remedium i vigt af öfver eller under per skålpund viktualievigt. R) att af kopparmynten: 1 st. af 10 öre utmyntas efter 800 rdlr riksm. per skeppa! koppar vikt.vigt och skall i nu gällande mynt motsvara 3 sk. 2§ rst. b:ko 6:o) att i sammanhang med heslutet om preglingen af det föreslagna nya skiljemyntet, hvartill räknas så väl det minsta silfvermyntet på 10 öre, som de nya kopparmynten, bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller växling på en gång emottaga mera af detta skiljemynt, än 1 rdr riksmynt; och slutligen 7:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet under loppet af år 1855, från och med den dag, som af E. K. M:t, genom kungörelse, utfärdad minst sex månader förut, bestämmes, och inom hvilken tidpunkt E. K. M:t ville låta vidtaga alla de förberedande åtgärder för detta ändamål, som af E. K. M:t bero, och hvarförinnan de för bankens sedlar erforderliga nya formulärer äfven borde hinna förfärdigas. Yid öfvervägande af hvad rörande denna fråga sålunda och i öfrigt förekom mit, hafva, på de skäl, hvilka till stöd för decimal-systemets antagande blifvit utvecklade så väl i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 28 Augusti 1851, som i E. K. M:ts Nådiga Proposition, Rikets
Den 15 Nov. 1854 utfärdades i denna sak Kongl. Maj:ts nådiga Dom, hvarigenom uppå de af Hofrätten anförda skäl och enär Gäldenären, hvilken invändt, att som det imellan honom och fordringsägaren afslutade köp om en fast egendom blifvit af Fordringsägarens konkursmassa klandradt genom rättegång, som slutat först i Oktober månad 1848, Gäldenären icke skulle vara pligtig att, på sätt domstolarne föreskrifvit, från den 1 Mars samma år, då enligt öfverensko/nmelsen vid köpet det sålda skulle till Gäldenären afträdas och af honom betalas, erlägga ränta å köpeskillingen, ej, emot vederpartens bestridande, visat att Gäldenären af berörda rättegång eller eljest varit förhindrad att å den bestämda tiden komma i besittning af i fråga varande egendom, Kongl. Maj:t i Nåder gillade Hofrättens dom. Af dessa domar ledes nian till något närmare eftersinnande af det kapitel i rättsläran, som afhandlar, huru gäld må mot gäld qvittas. Det förekommer nemligen så, i samma domar — 112 — som skulle ett vilkor för dylik qvittning vara att man derom gjort förbehåll vid sjelfva utfärdandet af sin skuldförbindelse. Lagen känner dock icke behofvet af ett sådant förbehåll, utan stadgar i ovillkorliga ordalag, att om gäldenär tillstår gäld sin, men vill den qvitta mot någon fordran hos borgenären, då skall när Konungens Befallningshafvande finner samma fordran klar, ständig och förfallen, gäld emot gäld qvittas, så långt den räcker (se Uts. balken 4 kap. 7 §). Utan all åtskillnad gäller detta stadgande om all klar, ständig och förfallen fordran, ehvad man förbehållit sig eller ej att emot sådan få qvitta sin gäld. Och rättigheten dertill är så naturligen gifven, att den ofelbart skulle utöfvas, änskönt ingen positif lag derom funnes. Att den som sökes för gäld, må emot densamma göra gällande sin ostridiga och förfallna fordran, kan ej sättas i fråga, utan att göra den ena naturligen jemngoda fordringsrätten bättre eller sämre än den andra.
Hvad som Justitiae-ombudsraannen emedlertid ansett ej kunna aflöpa utan åtal, har han antingen sjelf åtalat eller genom andra låtit åtala; och om än, vid betraktande af arten och beska flen heten af de åtal, som Justitiae-ombudsmannen således, å embetels vägnar anställt eller låtit anställa, det skulle kunna anmärkas, dels att ett och annat saknat den lagliga anledning att de kunnat gillas, dels att fel understundom blifvit af honom beilrade, som endast härflutit från ovarsamhet, för hvilken händelse den för Justitias-ombudsmannen utfärdade Instruktion dock uti 3 § angifver ett annat förfaringssätt, än en utöfning af den betydelsefullare åklagare-makt, sorn är uppdragen åt den af folket valde särskilde väktaren öfver den lagbundna samhälls-ordningen, dels ock att åtalets föremål någon gång utgjort misstag, som haft sin grund i lagarnes tvetydighet eller mindre bestämdhet, oansedt ifrågasättas kan, huruvida åtalar rätta sättet för undanrödjande af dylika misstag;—uppenbarar likväl j us ti tim-o m bud små unens embets-verksamhet uti nu ifrågaställda hänseende en städse vakande uppmärksamhet, i förening med ett synnerligt nit, hvars vigt, vid bedömandet af samma verksamhet, ej i någon väsendtlig mån förringas af hvad nyss blifvit anmärkt, hvartill hufvudsakliga anledningen blott må sökas i Justitias-omhudsmannens med Utskottets icke öfverensstämmande uppfattning af hvad hans embetspligt kräfver. Efter hvad antydt blifvit, medför emedlertid väktare-kallets utöfning en vidsträcktare öfverblick öfver lagskipningen.
De, hvilkas lån förfalla under de fyra första månaderne af året, bibehållas vid omsättriingsrätt, ehuru föreskrifne respitmånader under tiden tilländagått., så vida omsättningen fullgöres inom medlet af påföljande Maj månad ; 2:0 Den, som, under förstberörde \ månader, å Post-Contoiret i Wisby, under öppen recommendation, ingifver till sitt ombud i Stockholm släldt Bref, med de för låns slutbetalning eller omsättning nödige handlingar och medel, jemte till och med åttonde dagen från inlemnandet beräknad öfverränta, samt derefter till Lands-Canzliet i Wisby inlemnar en dublett af det erhållna postbeviset, vare befriad i förra fallet, eller vid slutbetalning af lån, från erläggandet af all ytterligare ränta, och i det senare, eller då omsättning sökes, från erläggandet af mer än 5 procents ränta å lånets, efter den på förutnämnde sätt gjorde afbetalningen, återstående belopp ; börande omförmälda till LandsCanzliet i Wisby ingifne postbevis, jemte specificerad förteckning derå, efter det communicationen bliivit åter öppnad, med forst afgående post, från LandshöfdingeEmbetet derstädes lill Discont-Veiken i Stockholm öfversändas, för alt tjena till vederbörlig controll; 3:0 Lån, som under November och December månader varda lånsökande på Gottland beviljade, skola, så vida lånsökande det åstunda, genast utassigneras. Stockholm den i3 April 184*• Reservation af Herr Stuart, Carl: ’’Vid den förnyade behandlingen af frågan, afgående underlättandet af Gottlands invånares discont-liqvider , har Bancoilih till H St Prot. 1810 och 18'11. Utskottet sträckt sin hjelpsamhet för Discontens gäldenärer å nämnde ö vida utöfver hvad, som inom Riks-Stånden blifvit yrkadt och föreslaget.
Att Herrar BancoFullmägtige således, efter Herr Dotterns öfwertygelse i denna delen icke annorlunda an som stedt, sig kunnat förhälla. Uti hwilket yttrande Cancellie - Utstodets öfrige Herrar Ledamöter instämt: och hwarigenom Herrar Banco-Fullmägtiges ätgard, hwad Silfwers anskaffande angär blifwit af Cancellie-Utstottet gillad. Cancellie - Ukffotteks i sä matto yttrade mening blef, uppä Herr Greswens och Ordförandens proposition af Herrar Rewisorerne bifallen. Hos Cancellie. Urstottet hade dernäst, under samma dag, till öfwerwägande förewarit; huru wida Banco-Fullmaatige kunnat ga ifrän dem gifwen Instruktion, samt till utförande antaga annan Realifations-plan, än den Riksens Ständer faststäldt? Deröfwer hade Herr Ryttmästare» ^älsrlpsrrs anfört till Protocollec: Riksens HögloftStänder hafwa wid igoo ars Riksdag upgjordt, antagit och fastställt En Nealifations-plan, Herrar Banco» Full - Den i4 November. 21 Fullmägtige hafwa atagit sig att werkställa En annan ; det är detta ämne jag under läsningen af Herrar Fullmägtiges Protocoller, tagit mig ben friheten anmäla, till Riksens Högloft. Ständers Herrar Rewisorers öfwerläggning. Jag misikänner för ingen de! desi wigt och betydlighet; men jag kan derifrån icke hämta ett enda ftäl eller en enda anledning , som stulle berättiga mig, att äterhälla de anmärkningar, hwilka min öswerytgelse och det pu« bliqua förtroende hwarmed jag blifwit hedrad, ålägga mig atk göra.
R:dr och utgå af de till behöfvandes undsättning vid missvexter afsedda, i Rikets Ständers Riksgäldskontor innestående medel, utgörande i början af innevarande år 1.260,699 R:dr 23 öre, samt, i enlighet med hvad föreslaget blifvit, ställas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes disposition; blifvande emellertid, i afbidan på Rikets Ständers beslut, Kongl. Maj:ts och Rikets Stals-Kontor anbefaldt, att, på det åtgärder skyndsamt må kunna vidtagas till de beböfvandes bispringande, af under händer varande medel till Kongl. Maj:t.s Befallningshafvandes i länet disposition för ändamålet förskottsvis anordna ett belopp af 8,000 R:dr. De ärendet rörande handlingar skola tillhandahållas Rikets Ständers Statsutskott; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. f! Kongl. Maj.-ts Nåd. Prop. JY! 102. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 17 April 1863. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Sedan protokollet öfver Civil-ärenden för den 10 innevarande månad blifvit justeradt, föredrog