Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordbruket har utvidgats och förkofrats och bergsrörelsen fortgått med oförminskad liflighet, samt de härtill erforderlige ansträngningar åtminstone icke ökat skuldsättningen, så vidt man kan komma till något omdöme i ett ämne, hvilket, för att tillförlitligt beräknas, fordrar en mera speciel kännedom om enskildes förhållande än som kan vinnas. Från Ri - — 24 — kets Ständers B;ink, der Länet vid 1827 års slut häftade för 10 odlingslån, 8 Banko-lån mot 5 procents ränta, (23 landtegendomslån mot 4 procent och 4 brukslån, tillsammans 379,947 Rldr 21 sk. 10 r:st banko, — ulestodo, vid i832 års slut, 119 st. landtegendomslån å tillhopa 226,622 R:dr 3o sk. 9 r:st, — 5 brukslån utgörande 44>°79 Rtdr 3 sk. 5 r:st, 6 Bankolån mot 5 procents ränta up[)gående till 26,864 R:dr 21 sk. 1 1 r:st och 3 Odlingslån till 10,265 R:dr, tillsammans 307,831 R:dr 8 sk. 1 r;st banko. Undantag från ofvan anmärkta förhållande göra i någon mån slättbygderna af Långhundra fögderi. Spanmålen är den enda tillgången; och bristen på binäringar samt en viss af allmogens häraf följande lefnadssätt och ekonomiska ställning, alstrad tröghet och liknöjdhet, förorsaka äfven någon svårighet vid krono-uppbörden, såmedelst, att densamma, till icke obetydlig del, vanligen kommer på restlängd, men dock slutligen godtgöres, utan att utmätnings-försäljning dervid behöfver användas. En betydlig lättnad i utgifterna för roterings-skyldighelen har blifvit tillvägabragt derigenom, att den fond, som tid efter annan samlats medelst en, enligt 1725 års kneckle-kontrakt, erlagd så kallad enöres-afgift, utgången med ett öre silfvermynt af hvarje öresland, nu mera användes lill lego-hjelp för vacante soldat-rotar.
Om jag sålunda fortsätter insatserna och genast belånar actiebrefven, kan jag ju snart innehafva en högst betydlig summa i sådana och få beräkna mig del i vinsten efter 100,000-tals R:dr, oaktadt jag i sjelfva verket icke har användt derför mer än en obetydlig valuta. Hos enskild man eller Banken är förhållandet lika, om den enskilde äger lika soliditet. Banken skulle på det sättet förlora sin vinst, utan att den ringaste fördel henne i stället tillskyndades. Ty hvad styrka bereddes väl Banken genom insättningar mot actiebref, som några dagar efter linge till fulla beloppet i Banken belånas? — Förslaget för den händelse, att Banken gjorde förluster, så att insättningar af actieägare ifrågakomme, låter, som skulle motionären dock i något velat gagna; men hvar skulle man väl träffa actieägaren, då actiebrefven naturligtvis skulle ställas på innehafvaren, eller viss man eller ordres? Banken kunde således af den föreslagna åtgärden aldrig påräkna någon vinst, men väl en säker förlust. Jag afstyrker altså förslaget. Frih. Rantzou, Joh. Al b.: En hufvudsaklig anmärkning vid min motion är den mot dess behörighet till remiss. Jag bestiider en sådan åsigts riktighet och vågar tro, att Hr Gr. o. Landtm, så mycket mindre kan dela densamma, som min motion icke allenast till R. o. Ad. framställts utan något af Hr Landtm, gjordt tillkännagivande, alt den vore mot grundlagen stridande, utan äfven blifvit till förnyad föredragning på bordet begärd och således redan undergått den genom våra former fastställda första behandling. Då jag dessutom vid motionens första föredragning opåmindt anmält min, af R. o. Ad. jemväl bifallna, anhållan , att ur mitt anförande få borttaga den mening, som skulle syfta att medgifva enskilda actieägares ombud inträde i Bankens styrelse och förvaltning, såsom icke förenlig med nuvarande 72 §.
Förbittradt öfver en så stor fräckhet, gaf det kejserliga kavalleriet sina hästar sporrarna för att antaga utmaningen. Men Petrowitz fann icke för godt att denna gång våga en ojämn strid. Han drog sig, visande tänderna, stormodigt tillbaka till sina otillgängliga bergshålor. Emellertid lyckades denna hans förmätenhet, jämte försöket mot Tuschkan och otaliga andra, förgäfves öfverklagade våldsbragder, slutligen sätta lif i den slappa kejserliga styrelsen öfver Böhmen. Garnisonen i Pilsen, förstärkt med truppen i Niirschan, fick order att göra slut på plundrarnes olidliga ofog. Några veckor efter sin misslyckade jagt på den förgyllde juden blef Petrowitz omringad, utdrefs ur sina bergshålor och jagades som en varg från klyfta till klyfta. Priset på hans hufvud frestade en af hans eget folk, som sköt honom bakifrån, medan han tvättade sitt blodiga ansikte i en källa. Igenkänd. Blod af mitt blod och själ af min själ. Ruben Zevi hade förlorat två tjenare och tre hästar, som aldrig återfunnos. Under hans nödtvungna hvila i Niirschan badades och uppkläddes den förvildade pojke, hvilken han hade att tacka för räddningen från en säker död. Den trasige uslingen förändrade skepnad och framträdde som en vacker, spenslig yngling om femton eller sexton år. Där låg allt ännu något trotsigt och vildt i hans bruna ögon; där var ett österländskt släkttycke i hans örnnäsa, svarta hår och smidiga hållning; där var något af Petrowitz i hans utmanande förakt för faran och lifvet; men där var äfven något, som oemotståndligt tillvann honom den gamle israelitens bevågenhet. Ruben Zevi frågade förgäfves sig själf hvarför han, hvars erfarenhet lärt honom misstro alla okände som bedragare eller fiender, alltifrån den farliga natten i fårstallet kände ett så ovant förtroende till denne unge röfvare ty hvad kunde han annat vara? som förrådt sina kamrater och desto förr kunde förråda hvilken annan som helst. Gossen var frispråkig och öppen i allt som rörde Petrowitz' band.
Han har ett lyckligt yttre, hvarom, utom originalet, fyra porträtter i rummet öfvertygade oss. Utan tvifvel en genialisk man, hvars första skrifter jag med förtjusning läste. Sedan har jag ej följt med på hans bana. – Publiken, hvilken har en viss katt-natur och ofta klöser, sedan den smekat, börjar nu nedsätta honom lika mycket, som han förr varit upphöjd. Den 13de om morgonen for jag till Soröe med A***, som dit var buden af sin vän och fordna reskamrat i Italien Hjort, nu Lector vid den återupplifvade Soröe Academi. Soröe ligger 10 Danska (6 ⅔ Svenska) mil från Köpenhamn. Vi togo så kallad Extrapost. Man klifver på stege upp på en hög holstenar-vagn, som skakar såsom en Svensk bondkärra. Man får en postillon med bricka på hatten, virtuos på posthorn, och ett par hästar, som elefanter, men som gå i det makligaste lunk, en timma på Danska milen, utefter en väg, jemn som golfvet. Du kan ej föreställa dig ett land, der du knapt ser en sten, mindre något berg, ej en backe, som i Sverige skulle förtjena namnet, ej en dal djupare än min hattkulle. För öfrigt idel fruktbarhet, åkrar och ängar, med lefvande häckar och öfverallt spridda boningar (ty enskiftet är på Seland nära 50 år äldre än i Skåne och har sprängt alla byar). Det gamla Roeskilde var första stationen. Vi besågo kyrkan och de Danska Konungarnes af Oldenburgska stammen hvilorum. Jag vill ej beskrifva den gamla prakten af dessa i sammet och guld klädda likkistor. Man såg sådana af alla dimensioner, till och med små som syskrin. De äldre Konungarne af Oldenburgska huset voro utmärkta genom sin reslighet. På en pelare i kyrkan var Christian I:s mått uthugget. Enligt detta skall han ha varit tre alnar, tio tum Danska (nära lika med Svenska). Under honom hade Zar Peter den store vid sitt besök i Roskild låtit sätta sitt längdemål. Äfven han har varit af ansenlig längd, fast mindre än Christian I.
Departement blifvit //uvve/^-v/vt anlörtrorit; att cketaerakilckt» förbällancks alltaä nu vore för barxlen, öl.!., oauseckt kungkaper oeb ckugligbet bos Lollegii 1'jen8temanna-per8unal ingalrnula 8aknacke8, fvllanclet af en eller annan Leckamot8-plat8, motte svärigbeter, ckem 6ol!egium ej förmäckcks unckanröckja, enär anleckningen baitill, enlind lckollegii öfvertygelse, lnnvuck8akligon borcks sökas ckels uti laugt utsträckta inckragningsoeb besparingsätgärcksr, ökackt arbete for 6o!Iegi> minskacke tjenstemanna-persona! osli saknack sf lönförbätti ing ocb utsigt tili belorckran, ckels oek i nekack rättigbet ät Oollsgi' emketsocb tjenstemän att vick uppbunira 65 är erbälla afskeck, ineck ätnjutancke al' oförminskack löneinkomst, säsom pension; men att Lollegium emecklertick ej kumle ckraga öfver sig lorebräelsen att förbise cken bekymmersamma förlagenbet, i l.vilken nä moele Lmbetsverk sig befinner oller nncker stilialigancke motse ckess vissa ckjupa inverkan till omöjligbet, att cke göromäl, bvilka Lollegium äligga, kunna, säsom sig bör, skötas scb banckbakvas, om icke genom ineckel, 80m no saknas, en bättre ställning varcker ästackkommen; bvackan Lollsgium pä ckessa, mcck liera i clen unckerckäniga skrifvelse» viilars utveeklacke skäl» funné sig föranlätet i unckerckänigbet anbälla, cket Long!.
Uti högstberörde Nädiga Proposition har Kongl. Majrt täckts meddela Riksens Ständer, hurusom de ännu obetaltt förskott litt flere Hundrade Tusende Riksdalers - Den ig September. 641 dalers belopp , som ur Landt - Ränkerierne tagit till KrigS-utgifter, sä minsk.'t Stats-Werkcts tillgängar för detta är, att, dä äfwen General-Tull-Ärrendc-SocictetenS Fullmägtige innehälla hälften af Tull-Inkom* sten, till följe af deras pä Nldig befallning den 22 nästledne Martil till Riksens Ständers Banque utfärdade förbindelse, Stats - Contoirct icke stall kunna ä, stadkomma medel, hwarken till större delen af z:dje Lbnings-Qvartalet, eller de flere ännu obetalie Summor, som efter detta ärs Riks-Stat böra utgä. — Och som detta ej mindre för Stats - Werkels, än ätstillige andra Penninge-förwaltandc WcekS Credit, stadeliga förhällande, stall blifwa i synnerhet kännbart för Pcnninge-Löntagare; sä har Kongl. Majrt, för att afhjelpa Stats - Wcrkets nu warande Penningebc, hof, i Räder proponerat Riksens Ständer, säsom ben, efter Kongl. Majrts tanka, lämpcligaste utwägcn, att täta hela Tull-Uppbörden för detta är, likasom förut, af StatS-Contoilet fä disponeras.
Som jag deraf funnit alt det icke endast varit i Skåne, som dessa missbruk egt rum, ulan att ett sådant sätt att gå tillväga, äfven inträffat annorstädes, så tror jag det vara tid att, hvar och en som kan, tänker på att motverka hvad som eljest inträffar, alt nemi. inom hela landet, många efterfölja sådana föredömen till våda för samhället, enär de öka fattigdomen bland de många, om de än för en tid göra några rika. Men för alt vara rättvis mot de personer, som möjligen kunde anse den föreslagna inteckningsåtgärden förnärmande, borde man kanske medgifva dem rättighet att skilja sig från församlingens allmänna fattiginrättning, om de vilja åtaga sig och ställa säkerhet för, alt de sjelfve skola svara för sina fattiga; och jag tager mig derföre friheten att, såsom tillägg till min motion föreslå att: ”Då, å ena sidan, förslaget att församlingen måtte försäkras genom inteckning i enskild jordegares fastighet derom, att det arbetsfolk, han antagit utöfver det vanliga, utan alt förse dem med jordbesittning, icke framdeles mätte betunga församlingens fattigvård, så torde, å den andra, böra medgifvas jordegare, som ställt sådan säkerhet för sine underhafvandes framtida bärgning, och som derjemte underkastar sig hvad fattigvårdsförfattningen, i afseende på fattiges vård, föreskrifver, rättighet att skilja sig från församlingens allmänna fattiginrättning;” hvilket tillägg jag anhåller måtte i mitt motionerade förslag få ingå. Hr Lefrén: I denna fråga hörer jag till dem, som anse att de fattigas försörjande är ett barmhertighetsverk, och att alla förslag, som gå derpå ut, att göra denna försörjning till en politisk pligt å ena sidan, och en politisk rättighet ä den andra, undergräfva sam - 78 Den -8 Januari. hållet i längden. På grund häraf vill jag svara några ord på hvad Frih. Raab nyss yttrade, att denna omsorg borde flyttas från de mindre kommunerna till en af större omfattning.
Jag anser mig skyldig tillkännagifva, att inom Utskottet skedde ett försök till jemkning mellan de olika opinionerna, medelst räntans fastställande till 5f procent; men delta misslyckades. Jag ber för öfrigt de Herrar, som med mig anse den nuvarande räntans bibehållande vara alt drifva en allt för dålig Discontrörelse, besinna, att vi numera icke kunna verka till något resultat. Två Stånd hafva redan bifallit Utskottets senare Utlåtande, och det är all anledning, att BondeStåndet gör detsamma, liebst bland g reservanter mot Utskottets första Betänkande 7 voro Ledamöter af BondeStåndet. Men om nu äfven BondeStåndet skulle tillika med Ridderskapet och Adeln bifalla räntans förhöjande, kom likväl, enligt y3 §. Riksdagsordningen, frågan derom all förfalla, sedan 5i H. 11 162 Den 3o November f. m. två Stånd slädnät emot två. För att således icke borttaga tiden med en onödig strid, måhända votering, som icke leder till något resultat, tror jag att vi, sorn icke vilja tillstyrka den under nuvarande förhållanden olämpliga 5 procents räntans bibehållande, bora vara tillfredsställde, alt hafva till protocollet uttryckt vår tanka. Friherre Boye:
Kungörelsen, om inrättande af enskilde Banker eller DisconLer, den 14 Jari aari i 1824, innehåller, såsom ändringar och tillägg i nämnde Kungörelse, antaga efterföljande, dels af Bancooch Lag-Utskotten föreslagna, dels af Ståndet eljest nödige prof vade nya stadganden, nemligen: 1:0 att tiden för beviljandet af sådan Bank-rörelses bedrifvande i Bolag får utsträckas ända till 20^ år* 2:0 att med denna rörelse åtföljer, jemte rättigheten att, i öfverensstämmelse med redan gällande allmänna Författningar, utgifva tryckta eller graverade in visningar på Rikets Ständers Bank, också att ega utfärda tryckta eiler graverade credit sedlar, ställda på innehafvar en och till betalning vid anfordran, utan ränta, likväl icke på mindre belopp, än sorn motsvarar 4 R:dr Courant eller Riksgälds; och börainvisningarne och ereditsedlarne vara inrättade efter af Kongl. Maj:t fastställde formulairery 3:o att Bank icke eger att träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contanta inbetalningen, sorn för rörelsens början pröfva? nödig, insatt uti guld; silfver, reda penningar eller sådane fustighets-inteckningar; allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer samt adier, med undantag likväl af Bankens egna, och andra Sedel-Bankers lotlbref, som Bolaget godkänt, i och för bildandet af dess grundfond, ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af grundfonden, eller hela det tecknade aelie-capilalet, hvilken insats skall, till allmänhetens säkerhet, uti Landt-Ränteriet eller annat allmänt förvaringsrum, nedläggas i en cassa-kista med två läs, Hvartill Kongl. Majrts Befallningshafvande förvarar den ena och Bank-Directionen den andra nyckeln.
Hofrätten väl funne Karantänsbefälhafvaren icke, enligt gällande lagstadgande eller särskildt meddelad föreskrift, hafva varit berättigad att, på sätt sorn skett, vid i fråga komne tillfälle den 19 Augusti 1850, emot Watterstons vilja, med vakt omgifva det lius, han med familj bebodde, och sålunda hindra dem från gemenskap med andre; men med afseende å de omständigheter, hvarunder omförmälte åtgärd tillkommit, samt enär skada deraf ej kunde anses hafva inträffat, helst Watterston inför Rådst.rätten förklarat, att han i målet icke hade någon ansvarseiler ersättningstalan emot Karantänsbefälhafvaren att framställa, ansåge Kongl. Hofrätten, lika med Rådst.rätten, särskildt ansvar derför icke kunna Karantänsbefälhafvaren ådömas; varande denne sistnämndes klagan öfver Rådst.rättens utslag i fråga om ersättning för hans kostnader i målet hos Rådst.rätten, äfvensom hans hos Kongl. Hofrätten väckta anspråk på godtgörelse för hans ytterligare utgifter genom målets fullföljd (fullföljande) utan afseende lemnade. Detta utslag har icke blifvit öfverklagadt af den tilltalade; och äfven jag har trott mig kunna låta dervid bero, att ansvar ej är honom ådömdt, ehuru han förklaras icke hafva varit berättigad till den åtalade våldsamma åtgärden. Jag har härvid ingalunda gjort afseende på de 39 socknemännens af Rådst.rätten åberopade förord; utan har det af mig afsedda mildringsskäl egentligen varit, att Karantänsbefälhafvarens åtgärd så kort tid fortfor, innan den af Landshöfdingen gillades, och således för hans räkning fortsattes.
Förslaget om insättande af omyndiges rörliga tillgångar uti Statens Verk är destomindre lämpligt, som berörde tillgångar, för det mesta, skulle derigenom göras ofruktbara, och nämnde Verk dessutom invecklas i bestyr, forn äro oförenliga med deras nuvarande organisation. Då förmonsrätten för fattig.cassors fordringar hos deras föreståndare grundar sig å gäldenärens omförmälda befattning, men icke å den omständigheten, alt de fattiga äro fordrings-egare, hvilket tydligen inses Lag-Utskottets Utlåtande N.-o ilo. 5 deraf, att fattig-cassas fordran hos andra personer ej eger bättre rätt, än fordringar i allmänhet, anser Utskottet det vara fullkomligen principenligt, att fattig-cassor åtnjuta enahanda förmonsrätt, som är Kyrkor och Socknemagasin hos deras föreståndare tillerkänd; och då det-utgör uppbörd hvad Embetsoch Tjenstemän, i och för embete eller tjenst, afenskilda mottaga, lära äfven deraf uppkommande fordringar, på sätt Kongl. Majrts Nådiga Proposition innehåller, böra uppflyttas till, men icke framföre den förmonsrätt, KronanJ, städer och allmänna af Konungen stadfästade penningeverk och inrättningar hos deras uppbördsman ega. Om det än någon gång inträffat, att ett senare eremitaget förmynderskap bidragit till gäldenärens obestånd, synes det likväl vara obestridligt, att, vida oftare, den senare myndlingens egendom ökat tillgångarne för gäldenären samt, med detsamma, äfven för hans förra myndling; —- och då lagstiftningen bör afse och rätta sig efter det allmännaste förhållandet, skulle det, efter Utskottets tanka, vara obilligt, att till den grad gynna den sistnämnde myndlingen på den andres bekostnad, att denne icke ens finge dela hvad han sjelf infört i förmyndarens bo. Aldraminst tior Utskottet en sådan skiljaktighet böra uppställas eller bibehållas i händelse omyndiges förmonsrätt postponeras efter inteckning, utan hänseende till inteckningens och förmynderskapels olika ålder, då ali fråga örn anciennetet, serskilda förmynderskap emellan, kan utan olägenhet helt och hållet upphöra.
Om Statswerket erhåller direcke besörjningen af löningsanordmngen genom Räntenerna, tills ForttslkationsStationerne och FästningsFörrädrn komma under den gemensamma FöcrädsFörwaltning jag här redan förestär; sä uophvr äfrven detta Departement att wara ett särskilt helt i Ekonvmissa vdministrgrionen, och ber sä mycket hellre, som wära 6i6 Den is ^anuarrr. Fästningars beskaffenhet och deras särdeles inskränkta antal icke numera synes fordra en sä wchtyftig elmil inrättning, som Fortifikationen »frän förra tider haft och ännu fortsar att äga. Elfwen skiljes strän GeneralJokendents Departementet Instrukrions-Deparremencer, enligt hwad redan här osman föreslagit är. Om alla desta förändringar icke skulle afse annot än flyttning af detaljer strän ett Werk till ett annat, more nägon besparing derigenom ej munnen, ehuru äfwen dek redan skulle sörtjena afseende, vm mera ordning ost) system derigenom kunde ernäs; men jag tror alt högst ijerdedelrn af de Embetsman vch Betjente, som nu idesta detaljer äro nödige, skola fordros t.l! förstärkning i de Werk, som fä vestg göremäl sammanslagna med sina surra ena, banda äiigganden; och mäste winsten säledes blstwa betydande sä wäl i administrativt joni ekonomiskt afseende. Säsunda asssildt hwad jag icke anser höra til! den egentlig? couranta administration as krigsmaktens ekonomi, får återstoden den sorm GeneralIntendemö.Deparremencer efter min tanka hafwa bör. Den Utgöres dä icke af mer än twenne hufIvuddelar, nemligen: i:o PenMk,garnes disposition och redogs» reffe. L:o Lörrädens anskaffande, underhäll och romplerrenng.
— Dels för ait komma i tillfälle att vederlägga de af Kammar-kollegium hos Kongl. Maj:t anförda skäl för afslyrkande af bifall till Rikets Ständers skrifvelse, dels ock för alt jemväl underdånigst bemöta de motiver Kongl. Maj:t för dess nådiga beslut anfört, dels ock för att mera i detalj belysa frågans praktiska tillämpning, har jag velat anföra delta, och på grund häraf är det jag vördsammast utbeder mig få göra följande förslag hos Rikets Högiofliga Ständer: På samma sätt som det under en längre följd afår varit kronohemmans åboer tillåtet alt från krono till skatte lösa sådana hemman, hvartill åborälten blifvit författningsenligt stadfästad, skall del vara egare lill kronoskatte hemman tillåtet alt lösa dessa hemman fria från jordeboksoch hemmantalsräntorna. Då någon vill begagna en sådan lösningsrätt eger han alt å Landskontoret, i det län hvarinom hemmanet är beläget, erhålla uträkning i 660 Motioner i B onde-Ståndet 1862. N:o 408. ti{å exemplar, efter medelmarkegångspriset del år lösningen eger rum, öfver beloppet af de mantalsoch jordeboksräntor, hvarmed hemmanet eller hemmansdelen är besvärad. — Det belopp, som uträkningen visar, förvandlas till ränta efter sex procent på ett häremot svarande kapital. Enligt den sålunda erhållna uträkningen levereras det kapitalbelopp, hvarå grundskatten utgör sex procents ränta, uti länets Landtränteri mot qvitto, som i vanlig ordning annoteras och hemmanet omföres i jordeboken såsom frälselöst. De medel, som sålunda i Landtränlerierna inflyta, levereras lill Ilikets Sländers Riksgälds-kontor för alt af Fullmägtige användas antingen lill afbetalning å Rikets skulder eller ock till inköp af Riks-iiypoleksbankens obligationer och redovisas under särskild titel. Öfver sålunda fullgjord frälselösen företer hemmansegaren å nästa mantalsoch skaltskrifningsförrätlning behörigen annoteradt ränteriqvittens, hvarom anteckning göres såväl i mantalslängden, som i den al Häradsskrifvaren förvarade jordebok.
Ståndet ingifvit ett så lydande Memorial'. ”Ehuru Rikets Ständer, uti de af dem sedan år 1809 antagne Bevillnings-förslag , icke återkallat den eftergift af Mantals-penningars och öfriga allmänna utskylders erläggande för Gossar till ,25 och för Flickor till 24 års ålder, hvilken genom så väl äldre som flera sednare Kongl. Bref, Kongl. Kammar-Collegii Circtilairer och sist uti Tjenstehjons-stadgan af år 1805 blifvit beviljad för de barn , hvilka af Foster-föräldrar blifvit emottagne , endera» från Allmänna Barnhuset - sio8 Den 22 Juli. huset eller från Frimurare-Barnhuset härstädes, såsom ock ifrån Barnhus-Inrättningen i Gefle och äfven för andra fattiga och värnlösa barn, som af Foster-föräldrar upptagas, har likväl den V underlåtne förnyelsen af nyssnämnda eftergift gifvit anledning till flera betänkligheter vid Uppbörds-Verket, så val härstädes sorn på flera ställen i Riket. Detta undantag för erläggande af Mantalspenningar och öfriga allmänna utskylder för dylika ■upptagne barn har varit, och bör i min tanka äfven förblifva, förbunden med det vilkor, att barnen blifvit af Foster - föräldrarna emottagne uti barnens spädare eller yngre år, och att barnen oafbrutet förblifvit hos samma Foster-föräldrar till Gossarna hunnit till 25 och Flickorna till 24 års ålder; hvilket förhållande vid Mantalsskrifningen bör styrkas med bevis från den Barnhus-Inrättning, från hvilken barnen blifvit émottagne, eller med bevis af Församlingens Pastor, om barnen af en utfattig Fader eller Moder, eller efter dessas död, blifvit upptagne. Jag vågar tro denna framställning af ofvanåberopade Författningars innehåll, och en enkel bön om deras förnyande uti elen Bevillnings-stadga, hvilken af Rikets Ständer vid denna Riksdag hlifver beslutad, tillräcklig för erhållande af samteliga Respectiva Riks-Ståndens bifall dertill.