Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Del är på den fattige man lägger en sådan skatt, och en sådan beskattning är i min tanka oriktig och ledande till följder, som icke öfverensstämma med Rikets sanna väl. Jag inser visserligen de skäl, på hvilka man vid sistl. riksdag beslöt, att en fix tull på spanmål borde bestämmas; jag var då icke i tillfälle att ifrån bänken yttra min mening i denna fråga, men enskildt uttalade jag den dock, alt nemi. det borde vara Konungen öppet leinnadJ att vid inträffande missväxtår nedsätta tullen på spanmål, ulan hinder af det beslut, som af Konung och Ständer gemensamt fattas i afseende på den fixa tullen. Min mening är ännu densamma, att, om på de större handelsplatserne i Riket, såsom Stockholm och Götheborg, prisen fortfarande under någon längre tid höjde sig så mycket öfver medelmåttan, att t. ex. en t:a råg kostade 10 å 12 r:dr, så anser jag ett sådant pris bevisa brist pä varan och alt utländsk råg mäste införskrifvas, och då bör det vara Konungen medgifvet att sänka tullen. Dertill är Konungen likväl icke, efter sistl. riksdags beslut, berättigad, med mindre att högstdensamme afstår ifrån att begagna den inflytande tullen såsom medel till undsättning under missväxtår. Dä nu fråga är att låta de stadganden, som sistl. riksdag fastställdes, i detta afseende fortfara, tager jag mig friheten att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på detta förhållande, och skulle önska alt få hemställa, huruvida det icke mätte lill Konungen öfverlemna^, att, i händelse sä nödigt pröfvas, om missväxtår inträffa, och prisen inom Riket stiga till en ovanlig böjd, nedsätta i fråga var. spanmålstull, samt derjemte bibehålla rättigheten att använda tullen lill undsättningar under sådane svårare år; och anser jag derföre alt någonting uttryckligt derom bör inflyta i svaret pä Konungens nåd. propos., såvida denna min mening skulle först af R. o. Ad. och sedan af de öfrige Stånden godkännas.
Det var denna åsigt som gjorde att jag, då det vid riksdagen 1857 var fråga om qvinnans myndighet, icke kunde gilla den juste-milieu-åtgärden, som då företogs, hvilken skulle göra qvinnan hvarken myndig eller omyndig; men sedan lagstiftningen en gång antagit den principen, att hon skulle kunna vara myndig, så dröjde det icke längre än till nästa riksdag, förr än motioner väcktes att hon skulle blifva myndig, och vid denna riksdagen har jag, som icke i allmänhet hyser någon kärfek för qvinno-emancipationen, dock konseqvent biträdt förslaget att qvinnan utan några omständigheter skulle blifva myndig, ty sedan principen en gång blifvit uttalad, så är det fåfängt att sätta sig deremot. Om man nu vill upphäfva giftomannarätten, så må man göra det helt och hållet; det är åtminstone konseqvent; men att, på sätt som Hr Frih. Gederström och Hr Reutersvärd föreslagit, taga bort den till en del och bibehålla den till en del, det leder till ingenting annat än att förslaget om dess uppbäfvande i sin helhet genast återkommer. Ar detta beständiga tummande på lagstiftningen så bra? eller månne det icke är mycket bättre att man noga öfverväger hvilken grundsats man vill följa, men följer den som man antagit och icke ställer sig midt emellan tvenne motsatta grundsatser. Hvad jag vid riksdagen 1857 anförde, gällde såväl myndigheten som giftomannarättens uppbäfvande; men K. M. och R. Skr hafva funnit att dessa två saker icke hafva sammanhang med hvarandra. K. M:s Propos. gick nemi. ut på att giftomannarätten skulle bibehållas, men qvinnan blifva myndig. Sedan man nu har skiljt dessa två saker, anser jag det icke vara skäl alt återigen afvika från den grundsats, man antagit, och hitta på en ny. Jag tror också, att om Gr.
Väl åligger honom att besvara från ernbetsverken aflåtna remisser äfvensom förfrågningar af enskilde näringsidkare; men då 70 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o ■/6'7. sladgarne (§ 36) medgifva Föreståndaren att antingen sjelf besvara eller till vederbörande lärare öfverlemna sådane förfrågningar, och dä det sednare förfarandet i de flesta fall desto hellre måste iakttagas — samt, efter hvad Rikets Ständer inhemta), älven hitintills egt ram — som det skulle innefatta allt för öfverdrifna anspråk på en person, att ega specialkännedom i alla tekniska ämnen, kan denna omständighet icke utgöra hinder för tillämpningen af den vigtiga grundsatsen, att Föreståndarebefattningen hör innehafvas af någon utaf Institutets lärare. Då dessutom för denna befallning intill sistlidne riksdag var anslaget ett årligt arfvode af endast 2.500 R:dr, synes den för samma befattning nu tillsvidare beviljade aflöning af 6.000 R:dr utgöra en alltför betydlig godtgörelse för dermed förenade åligganden, såvida icke dessa äfven innefatta skyldighet att deltaga i undervisningen. Med nu omförmälda ämne sammanhänger på det närmaste frågan om lärarnes ställning i förhållande till Styrelsen. Af såväl de uti stadgarne (§ 1) intagna lärokursernas omfång och beskaffenhet, som äfven den omständigheten att Rikets sednast församlade Ständer åt Institutets Professorer och Adjunkter anslagit enahanda aflöningsförmåner, som bestämdes lör motsvarande befattningar vid Rikets IJniversiteler, framstår tydligen, att innebafvarne af dessa lärareplalser, såvida Institutet skall motsvara anspråken på ett högre tekniskt läroverk, hvilket det är afsedt alt vara, måste ega grundlig och omfattande vetenskaplig hildning. Att dessa lärare således äfven böra hafva den sjellständiga ställning och af reglementariska sladganden ej allt lör mycket inskränkta verksamhet, som den vetenskapliga undervisningen, i vissa lall ej mindre än vetenskapliga studier och forskningar, påkallar, torde vara obestridligt.
Då emellertid de af Rikets Stander beslutade föreskrifter, angående utlåningen från Statslåne-fonden, icke innefattade annan begränsning i tiden, hvarå lån finge utgifvas, än alt dessa lån skola återbetalas inom den för liqvid af det utländska lånet bestämda termin, hade Fullmäktige, som af de förfrågningar om vilkoren för försträcknings erhållande, hvilka redan blifvit gjorda, trott sig finna, att län å lång återbetalningstid blefve begärliga, inedgifvil att försträckningar finge meddelas ända till den 1 November 1860. Men, enär ränta och provision skola vid försträckningarnes meddelande förskottsvis afdragas, blefve deraf en följd, att den låntagare, som önskade att under någon längre tid begagna länet, hvilket, då ränte-lörlust derigenom kunde förekommas, mäste för Staten utgöra en fördel, drabbades al ett allt för drygt ränteoch provisions-afdrag, belöpande sig för en lånetid af t. ex. 2 år till icke mindre än 18 procent, hvarå räntan, i och för sig, skulle uppgå till mera än 1 procent af utfallande lån, oberäknadt den kännbara minskning i resurser, som genom ett så betydligt afdrag blefve låntagaren tillskyndad. Detta af Rikets Ständer vid bestämmelsen om ränteoch provisions-afdrag i förväg troligen icke i sådan utsträckning förutsedda missförhållande kunde dock undanrödjas på det sätt, afl för län, utgifna å längre rid än t. ex. sex månader, ränta och provision aldrig afdroges i förskott för mera än 6 månader hvarje gång; och Fullmäktige hemställde derföre om den förklaring af 2:dra punkten i Rikets Ständers beslut rörande Statslåne-londens användande, alt ä sådana försträckningar, som utgilvas å tolf månader och derutöfver, ränta och provision må förskottsvis afdragas för högst sex månader i sender.
Oredig, mörk och hemlighetsfull har omförmäldé Handel från sin början varit, och StatsUtskottet bar icke synnerligen bemödat sig, alt inför Svenska Folket utsprida ljus i saken; ty örn ock motiverne för Skeppshandelns återgång varit aldrig så kraftiga, och velat tillskrifvas långt vådligare och förderfligare följder, i händelse köpet stått fast, så hade dylike motiver, åtminstone på ett förblomeradt sätt, bordt uppgifvas; i det stället att det nu ser ut, som hade endast en nyck och ett begär lios köparne att skinna och på ett behändigt sätt åtkomma en grof summa penningar, varit orsaken både till sjelfva början och slutet af den olyckliga och nesliga affairen. Äro då icke de Svenske ÖrlogsSkeppen byggde, iståndsätta och reparerade för Nationens penningar? Äro de följaktligen icke att anse lika med sjelfva penningarne? Bör icke förskingring af Skeppen och deras attiraille vara detsamma, som förskingring af StatsVerkets medel? Och bör icke en lika controll iakttagas, en lika undersökning anställas, och ett lika ansvar drabba dem bland Konungens Rådgifvare och Statens Embetsman, hvilka medverkat till deri StatsCassan tillskyndade skada och förlust, såsom örn ett verkligt tillgrepp ägt runi? — Hvad säkerhet och garanti äger Riket och Nationen för sin Egendom, ifrån det min - Den 14 Ma ji. »Bg sta till det största, om den på sådant salt Ian få förskingras? Är det väl rätt och skäl i g t, att, Rikets Ständer ohördan, tillstyrka försäljning af Statens Egendom, och att tillika upplåta Rikets SkeppsFlottas förråder till begagnande af Speculanter, att derutur utgallra det bästa de finna, och betala clet efter Kronans eget inköpspris, för att sedermera efter några månader återköpas, med en oskälig procentförhöjning?—• Är ej sådant ansvarsfullt, och kunna väl Folkets ombud stå till svars för sina Committenter, om de låta sådant opåtaldt passera?
Den sista punkten deremot, eller att de förändringar uti markegångstaxorne, hvilka slutligen varda fastställda, skola allmänneligen gälla inom ett och samma markegångsdistrict, biträder jag för min del; ty derigenom kommer man att undslippa en massa af besvärsmål, i thy, att om en person inom ett markegångsdistrict anför besvär mot markegangslaxan och under - Den i Januari f. m. !) derrättelse sprides derom, sa besvära sig ej andra personer öfver samma sak, emedan de vela, all om besvären godkännas, kommer rällelscn ali gälla för alla inom districtel, såväl för Kronan som den enskilde. Della förhållande är riktigt, är principcnligt och lill sina följder nyttigt, derföre tillstyrker jag ock att denna del, som utgör slutet af hvad som blifvit uppläst, mätte antagas, men det öfriga deremot förkastas såsom icke tjenlig! alt behålla. Skulle R. o. Ad. icke med förändringar vilja anlaga Ulsk:s utlät, för det närvar., sä inskränker jag mig till begäran 0111 återreinis, och i sådant fall ber jag alt fä erinra StatsUlsk., alt K.
Sweriges Sista Strid Striderna wid Ulriksdals och Stockholms Slott. ”Men förlåt mig om jag talar djerft ibland: När af wilda härjningsflammor bröstets tempel står i brand, Glömmer tanken bort att kläda sig i blommig högtidsdrägt, Störtar naken öfwer läppen samma stund som den blir wäckt.” Rdd. Oledsagad går ej af jorden Hjeltars anda – då störte i Norden Svithiods makt, ett kummel worden Öfwer den siste kämpens ben. Geijer. ”Fädernesland, olyckliga och derför dubbelt älskade fädernesland! Ännu en gång skall jag andas din friska luft, ännu en gång will jag kämpa för din frihet! Jag är stolt öfwer mina minnen, och jag will ännu en gång se mitt hemlands sol uppgå öfwer dem, innan min lefnadssol går ned. Jag will nedläggas till ro i mitt fäderneslands jord, segrande eller döende för dess befrielse. Swerige, mitt ädla hem! Jag återwänder till ditt sköte ännu i morgon!” Så satt jag och tänkte under det gröna tältet på balkongen, derifrån jag såg utåt det högtidligt rullande hafwet, öfwer bränningarna wid stranden. Ett af mina wackraste skepp låg ute på redden segelfärdigt till Europa. En herrlig östan, som hemtat swalka på de höga Gondwaras och Gates’ snötoppar och berusat sig af dofter i slätternas palmdungar, susade i skeppets fina tackel. I den hemlighetsfulla susningen förnam mitt hjerta underbara röster, som manade mig ut, kallade mig att följa böljornas wandring och lockade till älskadt hem. Wäl hade jag här i Bombay, efter det olyckliga kriget derhemma, funnit en tillflyktsort, wunnit rikedomar och wänner: men i mitt bröst glödde något, som måste kylas, äfwen om den enda kyla, jag kunde njuta, wore wid utgjutelsen af mitt hjertblod på hemmets dyra jord. Jag steg upp och gick ned i de widsträckta salarna, der en mängd bokhållare woro sysselsatta med expeditionen af mina widsträckta handelsföretag. Lycka och omtanka hade gynnat mig.
De, sorn innehafva indelningar, äro deremot i allmänhet väl belåtne, ehuru lönerne icke finnas vara jemnt fördelade, eller afpassade efter tjensternas vigt och angelägenhet. Häruti fordras således rättelse, emedan den Hya regleringen af Styrelse-verken åsyftar-, att Förvaltnings-ärenderne må blifva skötte med mindre kostnad, men med större skyndsamhet, drift och ordning än förut, af ett minskadt, men bättre lönadt antal ämbetsoch tjenstemän. Alen om än detta ändamål snart nog kunde vinnas, återstår likväl, att ändamålsi enliga stadganden vidtagas i afseende på ämbetsmännens bildning, befordran och pensioner , emedan hvad derom nu gäller, icke synes vara väl beräknadt. Tjenst - års beräkningen, som framför skicklighet gäller i befordringsväg vid de flesta ämbets • verk , synes i allmänhet hafva \ 211 vållat, att ynglingar begifva sig till Universiteten förr än de rigtigt kunna draga nytta af föreläsningarne, och derifrån förr än studierne hunnit mogna; allt i ändamål, att genom tidigt engagement vinna meriter, hvilka dock vanligen icke få räknas till godo vid befordringar till Statens tjenster i allmänhet, utan blott inom det verk , der sådane meriter blifvit ådagalagae. Den bildning, som är påbuden för dem, hvilka på sådant sätt erhålla inträde i' Statens tjenst, åsyftar vanligen icke sådane allmänna kunskaper, som nu mera för tjenstemännen svårligen kunna umbäras, icke eller fordras alltid kännedom af den befattning eller de göromål, som man ämnar sig att handlägga. -— Således kan man t. ex, vinna inträde i KrigS-Expeditionen utan att känna indelningsverket 5 i Ecclesiastik-Expedidonen, utan att vara bevandrad i Kyrkoeller Scholväsendet, och i Kammar - samt Finance-Expeditionerne, utan att kännedom i Rikets Hushålls-författningar eller Drätsel-verk fordras; hvarförutan, till vinnande af inträde på alla dessa Förvaltningsbanor, icke ens behöfves någon allmän kännedom af Rikets Lagstiftning och Rättegångssätt, oansedt juridisk pröfning ej sällan i Stats-Rådet förekommer.
Indelda räntor, kronovärdi 27,868: 3C. s. utlördt eller förslags markegång med 152,798: Indeld spanmål, 81,704 tunnor 16 kappar förslagsvis, ä 6 R:dr tunnan 490,227: Oindeld spanmål 3,893 tunnor 16 kappar förslagsvis, ä (i R:dr tunnan 23,361: Tillsammans R:dr 1,038,200: 60 Kongl. Alaj.ls Nåd. Prop. tiU It. För föremål inom denna liufvudtitel hafva följande lillökta anslag funnits af behofvet påkallade: l:o Ecclesiastik-departenientets expedition. Då, serdeles i följd af åliggandet för rikets församlingar att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga stadga af den 18 Juni 1842, inrätta nya eller ordna redan befintliga skolor lör folkundervisningen, antalet af de ärenden, som tillhöra Ecclesiastik-departemenlels handläggning i ganska betydlig nion stigit; föreslår Kongl. Maj:!, att på ordinarie stat må uppföras Span mål. en summa af Kalr 666: 33. — att, emot redovisning, genom Deparlemenls-chefen användas sä väl till uppmuntran åt de ordinarie tjenstemännen, vid deni utöfver deras tjenstskyldighet ålagda ökade göromål, sorn till eodteörelse för ett mera verksamt biträde af O ö extra-ordinarie tjenstemanna-personalen samt lill arfvoden åt extra vaktbeijeningen vid Departementet. 2:o Kor/iil. Bibliotheket.
Hon hade skrifvit nigra berhttelaer för ett af de siocknande, gammalmodiga " Magasinenn; hor hade att en skiez frAu 88- dern införd i en god veckotidning; Bion hade stindt ii8gra " brefn till en kyrklig tidning i Södern, och s5 hacie hon ocksi publicerat nigre neger-anekdoter i eu skhttidning. Huru l %tt genomskiidade jag icke allt, som den stackars, milda, anspr&amp;kslösa, lilla varelsen hade utsttitt - striden mot fattigdomen och s&amp; den bjtirtskiirande angslan det hade kostat henne att kunna frcmbringa ens sh mycket. Nu ville hon ge sig in p&amp; en annan genre af - 207 skriftstalleri; hon hoppades finna ett större verksamhetsfält. i de dagliga tidningarna. En ljus tanke flög p&amp; mig; - om hon blott ville nappa pii min krok! En Tenessee-senator hade just nyss stallt till en liten sensation i Congressen. Jag grep mig genast an och sade: " Ni kanner ju Senator Lawton, eller hnr? Nival, kunde ni inte förlägga er lilla historia till hans gods - iii har ju varit der? - Ser ni, om ni kan f&amp; e r berattelse att passa in p&amp; nBgonting, som man just nu sysselsatter sig med, nAgot som tidningarne nu för ögonblicket tala om, d&amp; fAr ni nog in den. Om ni nu t. ex. kunde skildra Lawtons hem, s&amp; ar jag saker p&amp; att er skizz blefve emottagen i " Jorden ", en tidning, som dessutom betalar battre än denna. ', Hon stig upp litet tviflande. " Men det vore kanske att bryta emot gastfrihetens lagar ", sade hon. " Ni behöfver ju inte bli alltför personlig ", skyndade jag att tilllagga, " och för öfrigt kan ni ju skrifva till öfverste Lawton och begara hans till8telse. " Hon log förhoppningsfullt. Hon visade en markvardig mottaglighet för nya intryck och antog med rörande villighet hvarje nytt förslag.
Sedan a hvarje Balance-Tilel afräknafs hvad, som tillhörer dc Förvaltande Verken, visar sig ofvanstående, det egentliga Stats-Verket tillhörande, Behållning vid årets slut bestå af följande summor, nemligen: Bokförde Fastigheter och Inventarier . 331,000: - Utlånte Medel 45 Innestående Krono-Upphörd, sorn dels influtit först följande året, dels den i September samma år varit resterande 3,131,000: Transport 3,507,000: 5 Transport 3,507,000: — ■ Anmärkte Foster och Proprie Balancer 68,000: Förskoller, sedan till Skuldens liqviderande, utom disponible medel, af denna litel calculalions-vis blifvit afräknade 311.000 R:dr 1.100,000: S u 111111 a 4,675,000: bestärn - och Slätt O SlatsVerkets till Riks-Staten behcdlne Inkomster Ordinarie Inkomster Ordinarie Ränta Afrads Spanmål Tionde dito Tionde Spanmåls lösen eftei da priser Arrende-Medel Silfver-Tionde, Myntare-Lön skatt Koppar-Ränta och Slagskatt Avesta Kopparoch Manufactur-Tull Tioneleoch Hammarskatts-Jern Alun-Tionde Svafvelbruks dito Mantalspenningar . Lagmansoch Häradshöfdinge-Ränta O c) Gernings-ören Sterbbus-Åfgift Bötes-Medel Cavalleri-Regementernes Häst-vacance Spanmål Ständige Vacance-Afgifter vid Skånsk Infanteri-Regementerne Tillfällige Rotevacance och Mötes-AI gifter Knekte-Rotefrihets-Medel Båtsmans-Yacance-Afgift Krutoch Salpetcrförsäljilings-Medel Control-Stämpel-Medel Nummer-Lotteri-Medel Båkoch Lois-Medel Transport År 18 34. Ersättningar Danska Fyrings-Medel . Obser va tions-Medel . Extrn-Ordinarie Inkomster _, enligt 60 §.
Emot forsta inslicktelsen, bar nu högsta magten låtit utbjuda Subaltern-Boställen uppå mångåriga Arrenden; det dependerar af samma förenade magt, att upplåta alla Officers Boställen till perpetuella Arrenden, eller, sorn är detsamma, till Skatteköp, emot en orubbelig årlig ränta, hvilken komme vederbörande Officerare oföränderligen till godo. Hufvudgrunden vore då därmed väl bibehållen. Uti vår Regeringsform är ' visligen, i anseende till Indelnings-Verket, ett förbehåll gjordt, att för Kung och Ständer härvid sammanstämtnansle be-' sluta. Det vore ock emot sundt menniskobegrepp, att vid Allmänna Oeconomie-Författningar så binda sig, att, då de verkade emot Samhällets välfärd och all medborgerlig förkofran, de samme ej rättas kunde. Vid Kongl. Dahl och Helsinge Regementen, och troligen flerestädes, saknas många Officers-Boställen och lära de Corn. pagnicr, där sådane icke finnas, ej eftergifva de öfrige i disciplin SCc. Den förmodan, att i en framtid de nu va - Statsoch BanAo-Utskottens Betäukanden. 559 rande Räntor af Publike Possessioner ytterligare kunde ökas, måste vid nu varande Arrendeställning vara alldeles ogrundad. Om en köpg. re, i hänsigt af en oqvald Besittnings rätt, sage sig kunna bjuda en förökt ärlig Ränta, oell han dervid sedan förkofrade sig; så medför ali förökning af medborgerlig välmåga, jemte tillväxt af Folkstocken, Statens säkraste vinning och styrka. Vid Nådigst beviljade Skatteköp, skulle åtminstone ett år förut jorden behörigen refvas, och åkerjorden till sin beskaffenhet graderas, samt alle öfrige egenskaper till Äng, Skog, Utmark ech Åbyggnad omständeligen och icke med öfverdrift, uppgifvas, så ock vid gårdar af flera Mantal den beqvämaste hemmansklyfning föreslås.
Men distriktforeningens arbete bBr icke endast och uteslutande riktas pi ' speciell sjukvgrd, utan det bor &amp; en utan svlrighet kunna hoja aig till en hiilsovird, hvilkcns miil vore siviil att fijrebygga sjukdomar, som i synnerhet att dana ett starkare sliikte. Ty om vi ali icke lsunna hoppas att en g&amp;ng genom halsovard gora sjnkvt ?d ' obehoflig, sB kunna vi dock genom ett konsekvent och ihardigt fortgiende p&amp; denna antydda viig gora sjukv&amp;rd mindre behoflig. Redan frBn praktisk synpunkt sedt blir det dessutom d t i d icke sllehast sakrare utan afifven billigare att forekomma sjukdom an att bota den. PB allt for mBnga stillen % landsbygden ar Bnnu hiilsov %rdsoch ' epidemistadgan en dod bolzstaf, A annu flera stgllen tillampas den p&amp; ett mindre tillfredsstkillande satt, och att soka bringa upplysning och rattelse harutinnan yore nog ett lika nyttigt som viirdigt m&amp;l for en forenings ' verksamhet. Icke utan skal vvPga vi darfor ' tro, att distrilztforeningen skulle gora mycken nytta, om den ville fastn niigon uppmiirksamhet vid den allmznna hiilsovlrden inom sitt omr&amp;de, och lika viil som den verksamt kan understiidja skoters k h i. hennes arbete, bor den iifven kunna uppmuntra och understa ' dja de resp. halsov&amp;rdsmyndigheter (t~tinstellikarna, kommunalnamnder) i deras ofta ganska svlra och omtHligtb uppgifter. Onskligt vore iifven att foreningen ville verka for inforandat af ' det fijr vgrt folk och vHrt klimat passande badsttcbadef. E j heller borde folkskolor~ms sanitiira forhbllanden, ungdomens uppmuntran till lamplig idrotts utofvande anses ligga utom foreningens verksamhet. Den.
Myntet förbättrades skulle nemligen Varu • prisen nödvändigt falla, och tiilgångarne föijakteligen minskas till betalande af skulder, Krono - skatter, o. d. — Myntet måste derföre bibehållas oförändradt vid det värde, det nu ägeroch jag skulle anse det för en af de största olyckor, som kunde hända Sveriges Inbyggare, om Banquen kunde sättas i stånd att inlösa sina Sedlar med Silfver till fullt belopp. — Den anförda mörka och otydliga föreskriften må således tydas huru som helst, synes den dock i alla fall till sin grund lika så origtig, som till sin syftning förderflig. Ytterligare anmodas Utskottet i samma §. Den 6 December. xy^ ’att öfverlägga och förordna på hvad sätt Ean]uens operationer kunna så inrättas och föns, arnt dess redan ägande och framdeles förvaltande Fonder så disponeras, att en jemn neli beständig Sedlarnes inlösen med mynt må bifa underhållen”. Denna föreskrift synes ;f. en, till följe af det som nyss blifvit anförd, ara, om ej skadlig, åtminstone för det närv;- ande ganska olämpelig, helst man af den m illåtna Silfvervexlingens obetydlighet finner, hu u den tydliga meningen af den gifna föreskrifn blifvit och måst blifva illuderad; men engt min öfvertygelse, skulle det vara mer varig! Riksens Ständer att upphäfva föreskriften, in att nedlåta sig till att illudera den. Båda dessa §. nemligen den rista och n 3:dje, tyckas derföre tarfva förändring, och n hända böra uttryckas på följande sätt: §. I.