Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
General-Fälttygmästare och Chef för Artilleriet. A. G. Gyldenstolpe. — 381 — Kongl. Direktionens öfver Allmänna Garnisons-Sjukhuset underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845. iStormäktigste Allernådigste Konung! 1 anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss den 28 December nästlidet år å Rikets Ständers Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse ocb förvaltning för åren 184-4 och 1845, får Direktionen öfver Allmänna Garnisons-Sjukhuset, i hvad som rörer nämnde Sjukhus, underdånigst andraga, att det lyckats Direktionen att under nästlidet år i exekutiv väg utbekomma 54 R:dr 32 sk. Banko af de uti Garnisons-Sjukhusets räkenskaper balanserade 92 R:dr 8 sk. samma mynt, obetald sjukvårds-ersättning, så att af nämnde balanserade medel nu endast återstå 37 R:dr 24 sk. Banko, beroende på afskrifning, så snart all möjlighet till erhållande af liqvid derför saknas. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Slormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, €. F. JLOHICHS. Claes Fleming. R. Cederström. Fred. af Klercker. F. Ehrknsward. Carl D. Forsberg. Carl Thslning. Stockholm den 17 Januari 1848. Aug. Grandinson. — 382 — Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärenderna underdåniga Utlåtande, i anledning af Uikets Ständers Revisorers Berättelse, i hvad densamma rörer Femte hufvudtitelns räkenskaper för åren 1844 och 1845. Stormäktigste Allernåiligste Konung!
Fullinägtige öfverlemnades att vid lånets afslutande bestämma det utländska språk och mynt, derå obligationerna komme att utfärdas, den ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas, och den kapitalrabatt, som, då sådan ansåges böra medgifvas, finge antagas och fastställas; att till lånets förräntande och amortering komme att anvisas ett särskildt årligt anslag, hvars belopp skulle motsvara ej allenast deri för lånet, enligt derför utgifna obligationer, årligen belöpande ränta, utan äfven minst en procent af det i samma obligationer förskrifna kapital, hvilket anslag skulle utgå från och med det år, hvarunder obligationerna blifvit till långifvarne utlemnade, saint med oförminskadt belopp fortfara, tilldess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt; att. ränteoch amorterings-anslaget borde ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortisations-fond, hvars behållning skulle för sitt ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna och återbetalningen blefve i föreskrifven ordning fullgjorda, och att de till denna fond hörande medel städse, så vidt ske kunde, på ändamålsenligt sätt skulle göras fruktbärande; 4 Stals-Utskollels Utlåtande N:o S3, att Fullmägtige egde bestämma sättet och ordningen för länets årliga amortering; samt att Rikets Ständers Bank borde, onder de vilkor, som i kontraktet med de utländske långifvarne bestämdes, i samma lån deltaga för en summa af 4,000,000 R:dr R:mt, som, emot erhållande af för lånet utfärdade obligationer, af Bankens sedan 1857 års början upplupna, disponibla vinst skulle utbetalas med Jolel årligen vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862.
Utom det att denna ersättningsliqvid icke hellöff i stats-verkets räkenskaper inga, förekommer derjemte, att de förplägningsartiklar, för hvilka godtgörelse, enligt dertill hörande verifikationer, fol. 14, uppgifves vara beräknad uppgå till ett värde af endast 445 Rdr 15 sk.; hvaraf vill synas, sorn skulle ersättningen med 259 Rdr 24 sk. hafva öfverstigit det belopp, hvilket enligt räkenskaperna skolat fonden tillkomma. §• 3. Ehuru anslaget för skrifmaterialier, expenser samt ved och ljus till Kongl. KrigsKollegium, pä sätt i relationen om Utrednings-afdelningen anmärkts, redan blifvit — 98 — öfverskridet, hafva likväl derutöfver från denna fond för samina ändamål utgått: år 1848 K:dr 540: 44. 9. „ 1849 „ 292: 40. 3. varande i beloppet för år 1848 inbegripna de uti 2 §. af berättelsen om Utredningsafdelningen omförmälda 222 R dr 2 sk. 6 rst.; hvaremot de i samma §. omnämnde 216 R:dr 1 sk. 4 rst., hvilka skolat blifva Utrednings-afdelningen godtgjorda för år 1849, icke, enligt hvad hufvudboken utvisar, från nya inötesfonden utgått. §• 4. I hufvudboken för år 1818 är upplagdt ett konto för uppköpt proviant, deruti a Iföras R:dr 10,978: 24. 2. och ett anuat konto för försåld proviant, hvarest uppföras „ 7,591: 1. 8. mellan hvilka summor skillnaden alltså utgör R:dr 3,387: 22. 6. Af räkenskaperna och verifikationerna inhemtas, att denna förlust uppkommit derigenom, att
De skäl, hvarpå detta förbud hvilar; dess inflytande på Rikets jernhandtering; det förhållande, hvaruti mer än tvenne århundradens stadgar ställt Malmegaren till Tackjernsblåsaren, och denne till Bruksegaren, äfvensom den fördelning af jernexportens totalvärde emellan näringens trenne serskilda klasser (Malmbrytare», Tack jerns-b låsa ren, Stång jerns-sm i daren), samt emellan dem och den kolande eller den forslande, som deraf uppstått; allt detta har dock ej gjort Utskottet något bryderi; ty den theoretiska principen of frihet i handelnj fordrar blott ett penndrag i Den 19 Junii e. m. Tulltaxan, för att öfvergå till practisk verklighet. Emot den consequens, hvarmed Utskottet behandlat sina egne principer, vill jag anmärka, att ehuru Utskottet (pag. 65) uppgifvit sitt mål vara skydd för Åkerbrukj Näringar och Handel &c., Utskottet likväl icke gjort något afseende på den Motion Herr von Hartmansdorff väckt rörande högre tull å sådane Landtmannavaror, hvilka årligen hemtas utifrån för icke mindre belopp än 3,000,000 R:dr; oaktadt dessa varor kunna produceras inom Riket. Jag utgår härvid från den åsigt, att Spanmålen de flesta år produceras till öfverskott; att jordproductionen borde vändas på andra Landtmannaproducter (såsom : Smör, Fläsk, Talg, Humla, Pottaska, Blår, Kött, Lin, Ost, Ull, m. fl.,) för att dymedelst afleda en del af Spanmåls-öfverskoltet från Marknaden, hvarest öfverskott verkark vanpris; att
Bian måste erinra sig, att här gäller det en af Sveriges vigligaste näringar, den, hvarifrån vi hemta större delen af de inkomster, hvarmed vi skola betacka vår högst betydliga import. Om vi erinre oss, att Statens inkomster af det jern, vi till utländningen försälja, upgår till omkring 7,000,000 R:dr b:ko, måste vi erkänna att uprätthållandet af denna näring är för Staten i många afseenden af yttersta vigt. Skall den genom oklokt beräknade åtgärder undergräfvas, så hemställer jag, hvarmed vi skola betala alla de lyxartiklar, som i vårt land införas. Jo, säger man, med våra trädvaror. Dessa skola visserligen betacka en icke ringa del af denna import; men den väsendtligaste, den största delen måste dock godtgöras af jernhandteringen. Jag tror, att man mindre bör bålla «ig till sifferkalkyler, hvilka på olika sätt kunna upgöras, utan man bör söka för sig göra klart, huru med näringen sig förhåller. Betänker man, att under loppet af de sednare årtionden jerntillverkningen har utom - Den 22 Mars e. m. 389 lands framgått med jättesteg ända till den grad, att år 1830 tillverkades stångjern i År SkU År SkU Stor-Briltanien Betraktar man derjemte förhållandet med tackjern och stångjern i allmänhet, så har från åren 1816 till 1820 det förra betalts med 8 £ 12 sh. pr ton i Glasgow, men derefter varit i beständigt fallande, så att ifrån år 1846 lill år 1850 derför icke betalts mer än 2 £ 14 sh. pr ton. Detta är en naturlig följd af tillverkningens oerhörda stigande i fremmande länder, af den lättnad man der har deraf, att stenkolslagren och jernmalmerna ligga blandade om hvarandra, och af den nedsättning i priset, sorn måste upkomma af en ständigt tilltagande tillverkning.
Stridens föremål är grundsatser, — och lyckligt det land, der motståndets oförstånd blir minst! Jag hoppas åtminstone att så kommer att blifva händelsen inom mitt fädernesland. Jag skulle för min del våga, med stöd af Const.Utsk:s betänk. tillstyrka R. o. Ad. att dertill lemna det understöd, som kunde föranleda till en lind. anhållan hos K. M. i delta hänseende. Jag tror för ingen del, att konungamakten på minsta vis undergräfves genom en önskan, framställd af folkets ombud, af dessa ombud, hvilka icke kunna upphemta denna önskan från annat än från folkets behof, folkets känsla af nödvändigheten att se sin grundlag i detta hänseende utgöra en sanning. Det är på grund af denna synpunkt, mine herrar! som jag utber mig herrarnes benägna besinnande af följderna äfven för Husets egen ställning inom samhället, inom lagstiftarekallet, i afseende å behandlingen af denna fråga. Jag torde här böra fästa uppmärksamhet derpå, att Const.Utskrs betänk., i stället att såsom i andra fall vara försedt med många och genomgripande reservationer, icke vid detta tillfälle har någon enda, att det således inom Utsk. har varit åtminstone en ganska synbar enighet vid frågans behandling, att Utsk. varit ledt af den enklaste öfvertygelse om nödvändigheten att frånträda den hviskningsrole inom sällskapskretsarna, hvilken mellan statsmakterna omöjligen kan vara lämplig eller passande, helst för ombuden från en fri nation, som det endast anstår att framträda öppet nied frågan, i stället för att låta bero vid dolda klagomål öfver det förhållande, som är till, öfver det ovissa, det obestämda, sorn äger rum i allt, till följe af det föga förtroende, som Representationen, som lagstiftningen kan hafva lill en Statsråds-personal, som i första rummet icke visat sig mäktig af att blifva completterad, hvilket i sanning måtte vara den ringaste fordran, som Svenska folket äger rätt att kräfva utaf den constitutionelle Konungens Conselj.
Sedan en enskild person, sorn på vissa villkor åtagit sig undsättningsåtgärder uti några af de norra länen , åtskilliga gånger erhållit anstånd med liqviden till Kronan för uttagen spanmål och uppburna lån, deltog jag i tillstyrkandet att vissa förändrade albetalningsterminer skulle bestämmas. Frågan var här 0111 en enskild mans skuld, till ett belopp af något öfver 90,000 r:dr, som, åtminstone till en betydlig del, skulle af en genom flera missvexter lidande orts innevånare indrifvas, och säkerhet var gifven. Kronan förlorade intet och äfventyrade intet genom uppskofvet, men den nödställda orten vann lättnad. Med det af en uppbördsman sökta anståndet var deremot förhållandet helt olika. Uppbördstiden var längesedan förfluten. Konungens Bef:h:de hade, på grund af författningarna, dömt uppbördsmannen att sjelf betala beloppet, något öfver 6000 r:dr. Han hade icke ställt någon säkerhet,’ och någon restransakning hade icke cohstäterat hans uppgift derom, alt rester hos de skattskyldiga verkligen funnos. Det hade, vid sådant förhållande, varit högst klandervärd! och, i afseende pä praejudicatet, vådligt, att bevilja det af uppbördsmannen sökta anståndet. dita punkten anmärker, att Konungens rådgifvare tillstyrkt en författning, vådlig för Svenska sjömäns moralitet och välförvärfvade anseende, derigenom äfven menlig för handeln, och som dessutom, genom det obestämda i dess ordalydelse, kunde ådraga Svenska män ett lidande, som lagstiftaren hvarken velat eller kunnat ålägga dem. Denna anmärkt!, har afseende på K. Mts af Statsrådets ledamöter tillstyrkta förordnande rör:de correctionisters förhyrande till sjömän.
Jag har velat omnämna detta förhållande och jag är öfvertygad om, att i händelse Konungen blefve uplyst 304 Den 23 Mars f. m. om att embetsverken icke bättre hafva förstått Hans och embetsverkens bästa, skulle Konungen nog finna utväg att reglera efter omständigheterna, och jag betviflar ingalunda att Hans Statsråd skulle understödja honom härutinnan. Gr. Anckarsvärd: Jag hade visserligen önskat att någon annan än jag upträdt i detta fall, men då icke så skett, har jag icke ansett mig böra underlåta att fästa upmärksamheten derpå att jag icke förstår hvad Hr Printzensköld afser med sina nu gjorda påminnelser mot detta förbehåll. Mig synes det helt naturligt att, när Staten lemnar ett provisoriskt anslag för bestridande af tjenster, den förbehåller sig, att för den händelse en reorganisation, som länge varit önskad, skulle ifrågakomma, icke det nuvande förhållandet, som jag för min del icke anser på något vis fördelaktigt för samhället, eller att tjenst och lön anses som arf och eget, att detta icke må lägga hinder i vägen för att de embetsoch tjenstemän, som fått sig tilldelade ifrågav:de löneförhöjning, måtte vara förbundne till förrättande af de tjenster som den nya organisationen eller K. M. kan finna för godt att för dem förordna. Jag finner således punkten ganska välbetänkt och tvekar icke att dertill lemna mitt bifall. Frih Tersmeden: Jag hade visserligen föreställt mig att många af dessa vilkor skulle blifva föremål för olika åsigter; men icke hade jag trott att detta skulle blifva det. Jag finner likväl att Hr Printzensköld som med talang under loppet af så många år här på Riddarhuset försvarat embetsmännens rätt och bästa, äfven anser denna punkt .för desamma vådlig; men jag hemställer till Hr Printzensköld, om man icke här åtminstone i någon mån bör se på Statens bästa. Om man med' upmärksamhet genomläser detta vilkor för den provisoriska löneförhöjningen, så finner man att det icke innehåller någonting annat än att man skall underkasta sig den tjenstgörings-skyldighet, som äfven vid en omorganisation kan ifrågakomma.
För att i underdånighet kunna upplysa, på hvilken grund Uppbörds Commissarierne i Stockholni mer, än Uppbörds-betjeningen i Rikets alla öfriga Städer , kommit att aflönas af Kronan, samt dessa löners beskaffenhet och sättet, hvar* på de utgått, efter som dessa Rönings-utgifter icke äro påförde Rikets Stat , har Stats-Beredningen , till hvars utlåtande Herr Grefvens och Öfver-Ståthållarens förenämnde underdåniga Skrifvelse blifvit i Njider remitterad, undersökt och befunnit, att Riksens Ständer vid 1734 års Riksdag förklaradt, att Stockholms Stad, som uti Uppbörden ingen del hade, ej ellef med Uppbörds Commissariernag aflöning kunde besväras; att de löner, desse Betjente redan den tjden af Staten åtnjöto, skulle okas tilL.200 Daler Sant för hvardera: att, i anledning af 17 34 års förordnande, berörde löner vid 1743 års Riksdag blifvit-tillökte med ioq Daler och 50 Daler Smit till expenser eller tillhopa för hvardera 350 Daler, enligt Kongl. Brefvet den 22 September sistberörde år: atf Kongl. Maj:t den 22 Juli I754 ytterligare i Nåder beviljat hvar och en af dem 50 Dalers tillökning, så att hvarderas lön med expenserna, blef 400 Daler Sunt, samt att Stats-Contoiret samma år förklarat, jog6 Den 11 Juli. rat, att då Uppbörds Commissarierne allt ständigt godtgjört sig, hvad de sålunda undfått, af Uppbörden i sina räkningar , dervid skulle förblifva ; men afskrifningen ske på Bevffinirigéri allena och icke pro rata parte af lönoch betalnings afgiften samt Slottshjelpen.
Bilagan Litt L, A, uplyser beloppet af de summor, som för hwarje är fran och med igro till och med 1814 ä utlänske gälden böra remitteras, hwaremvt Bilagan Likt. E. Z. uptagande amalgams afbetalningar och primer, åtskilde frän intresse posterne, ulwisar huru Lcverenteurernes fordringar ulan uptagande af stående Banco Län, fulleligen kunna liquideras innan nästa Riksdag, sä framt utrikes Eredirorerne medgiswa, att berörde afbetalningar i 7 ar fä npjkjmas. fjerde Baildet N:o 22. I .I Z)8 Den 7 December. I Bilagan Li t E <ö. finnes den utspände crcdtt sedelstocken, ejt-r f> stsiäld äsvn>!var>on ull sitt belopp » Banco-Specie uträknad. Bilagan Litt. L. är sulik^nliaen enlig med Len Högloft. Stars Utskottet afgifwil bemäckt u.cd sa raul a bokstaf. Bilagan ZLiir. <8. är en dylik rec-wirularion. som den Högloft. Stats-Ulffortek till bättre redjghets minnande behagat aslämna. Bilagan Likt. H., som »pläger ärliga urzifterne skiljer sig deruti, att: 1:0 Den icke upförer ränta och ärliga asbetal, »ingar ä det as Ullkottet projectcrade Banco län stort 2,251,220 R:dr. som jag ansett icke böra begäras. 2:0 Att jag ester specifikation Litt E. P uptagit medeltalet för § ar, af sä wäl Capitals afberalniugar, som räntor L utrikes gälden. Z-.o Att jag uptagit en ärlig fond af 322 oov R:dr. till nu utelöpande credit sedlarnes amorterande 4:0
Då nu inträffat att mordbrännaren icke blifvit i gerningen gripen ulan upnått sin afsigt alt antända huset, d. v. s. till golf, panelvägg eller dylikt och således föranledt skada, men elden blifvit släckt innan huset brunnit upp, har man å ena sidan, under åberopande jemväl af Högsta Domaremaktens beslut i särskildt fall, förmenat att 2 § vore på brottet, som förorsakat alt en del af huset blifvit förstördt, tillämpligt, men andra domare hafva åter tvekat att biträda denna åsigt; och högsta Domaremakten har vid ett sednare tillfälle följt denna sednare mening och ålagt en mordbrännare, hvars brott medfört den följd att elden först efter icke obetydliga ansträngningar af tillkommet folk blef släckt, ansvar endast efter 4 §. Något ordande om skälen för den ena eller andra åsigten torde här icke böra ega rum. För lagstiftaren torde emellertid skillnaden emellan den, hvilken verkställer mordbrand och således i hvad på honom ankommer fullbordar sin onda gerning, ehuru följden ej till alla delar blir den afsedda, och den som varder i gerningen gripen samt den der följaktligen måhända ångrat sig och från brottet, innan det blifvit å hans sida fullbordadt, afstått, är ganska väsändtlig. Alt bestraffningen för bägge under densamma torde icke vara riktig. 2 H. " 25 386 Den 31 December e. m. Jag kan tilläfventyrs icke eller helt och hållet förbigå att tvekan jemväl någon gång försports huruvida lagbuden voro tillämplige då mordbranden egt rum å eget hus. För så vidt annan person än mordbrännaren ensam bebor huset eller detsamma är brandförsäkradt, eller eljest annan mans rätt är af gerningen lederad torde dock goda skäl för brottets hänförande under 11 Kap. M. B. vara förhanden.
Staten bör lemna undsättning medelst räntefria lån, skall då en undsältningskomilé bildas för besagde ändamål, eller månne ärendet icke lika väl skulle kunna skötas af landsten ensam? På grund af hvad jag nu anfört tror jag derföre, att det hvarken är lämpligt eller nödvändigt att besluta införandet af ett så bestämdt stadgande, isynnerhet då man känner Regeringens åsigt t allmänhet om saken och raan således kan taga för afgjordt att Regeringen vid hädanefter inträffande missväxter vidtager enahanda kloka åtgärder som vid föregående tillfällen befunnits vara så välgörande. Frih. Cederström: Frih. Tersmeden har tillagt mig ett yttrande, som skulle jag hafva sagt, att emot det att ålerbetalningsskyldighet alltid förefinnes, skulle afskrifning få äga rum. Jag reklamerar häremot. Ett sådant har jag alldrig haft. Tvärtom har jag alltid, då fråga derom förevarit, satt mig emot all afskrifning. Det är H. Exc. Hr Gr. Arvid Posse vi hafva att tacka derföre, att sådant kunnat inträffa, ty det var han som förledde R. St. att begå ett dylikt missbruk, då han skaffade undsättningstagare inom Skaraborgs län afskrifning. Men då R. St. numera finna del olämpligt, är det att hoppas att det hädanefter ej må äga rum, Jag instämmer med Frih. Tersmeden deruti att hvad man lånar skall man äfven återbetala, antingen det sker af Staten eller af enskilde. Det är en oeftergiflig regel alt ingångna förbindelser skola uppfyllas, så vida icke den som skall betala blir försatt i konkurstillstånd, ty då faller afskrifningen af sig sjelf. Men ännu har man icke hört talas om att någon kommun blifvit insolvent och så länge som betalningsskyldigheten är gemensam för alla sockneboerne, behöfver man ej frukta för alt icke de ullåota medlen skola kunna återfås. Skulle hela landet på en gång göra konkurs har naturligtvis det lån, som i undsältningsväg blifvit utgifvet, förlorat denna sin egeuskap. Men den saken pröfvas af domaren och R. St. hafva ej dermed att skaffa. Jag kan icke finna att Frih.
Också tror jag mig veta, att den fleråriga förrättning, hvarom motionären haft dyrköpt erfarenhet, mera härrörde från ägodelniugsrättens oskicklighet, än landtmätarens; hvadan tillstyrkes, att ej ortens domare uteslu - Den a6 Februari e. m. 4a3 tande, utan stundom någon annan kand kunnig person borde utses till ord rör. i ägodelningsrätt. Den ändring motionären önskar i skiftesstadgans i2cap. i §, anser jag högst skadlig samt ingalunda ledande till skogsbesparing ; ty oaktadt att den, sorn väl vårdat sin skog, stundom måste åtnöjas med utbyte af sämre, och fastän den värdering oéli uppskattning, som af gode männen veikställes, är osäker; så bör likväl ej ett närvar, ondt undvikas för ett i framtiden nyttigt ändamål, dä deremot skogsmarkens bibehållande i 5 a 6 lotter, hvaremellan skilnaderna, — enligt hvad allmän, lagen uti Jorda-b:n bestämmer, — livart tredje år skola uppgås och upphuggas, just derföre är det mest skogsödande, samt lemnar dessutom lalla re tillfälle lör åverkaren, emedan ägaren ej sä lätt kan efterse sin skog, då den är delad i 5 å 6 lotter, som då han har densamma på ett ställe. — Jag anhåller vördsamt, all dessa mina anmärkningar måtte få till vederb., Ulsk. åtfölja Ur Dalmans motion.
ShriJvelsej N.-o iij.. serskilda områden, till sjöbeväringen äfven må hänföras alla sjökapilener och styrmän vid handelsflottan samt machinister å enskild person eller bolag tillhörande ångfartyg, äfvensom allt det'sjöfolk, som å sjömanshusen eller i magistraternes rullar är inskrifvet, med förbindelse för dem att, vid inträffande krig, tjenstgöra å flottan, samt att denna förbindelse må fortfara från 20 till fyllda 30 år; hvaremot de befrias från ali vapenöfning i fredstid; och skulle den, som, på sätt förrberördt är, blifvit till sjökrigstjenst förbunden, jemväl ega att i sitt ställe sätta välfrejdad och duglig sjöman, som redan fullgjort sin beväringspligt och icke är öfver 40 år gammal. Härförutan har E. K. M. uti högstberörda nådiga proposition behagat förklara, att, om Rikets Ständer äfven för deras del antoge hvad E. K. M. sålunda föreslagit, E. K. M. i nåder ville, jemte den förnyade författning, som i ämnet borde utfärdas, meddela de för verkställigheten vidare erforderliga reglementariska stadganden, äfvensom föreskrifter i afseende å sjöbeväringsmanskapets förmoner och deribland hufvudsakligen rättigheten till pension för dem, som under krig skadades, samt till nådegåfvor och gratialer för enkor och barn efter dem, som i krig stupade eller i följd af olyckshändelser aflede, likasom om sjökapteners och styrmäns rättighet att användas, de förre såsom officerare och de sednare såsom underofficerare samt sjöbeväringsmanskapets i allmänhet rätt till befordran och högre aflöning i mon af ådagalaggd förtjenst och skicklighet. Denna E. K.