Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken icke skall hafva annan funktion i fråga om myntets uprätlhållande, ån att vexla sedlar mot silfver i sin lucka, och alt när Banken märker att för mycket silfver tages ut, att för myckel sedlar strömma in, så skall vår Bank göra detsamma som hvar och en annan Bank i hela vida verlden, — nemi. minska sin rörelse och så småningom draga in sina sedlar för att sålunda indirekte stärka sin kassa, Derföre blef också Banko-reglementets 121 § så lydande som den nu lyder, att i första rummet minska utlåningen genom Handelsoch Närings-diskonterna; afslå ansökningar om kassakreditiver samt upsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiver, just derföre att man hade i kikaren förnämligast dessa Hrr på Börserna, sora 7 * 100 Den 21 Maj. besörja varuimporten oell att man sålunda, som del rättmätiga straffet skulle kunna säga till dem, om J öfverdrifven edia spekulationer, så afkorta vi den lånerörelse, som mest intresserar eder. Derigenom fick Banken ett öfvertag på Börserna, och delta öfvertag bör bibehållas. Ständerna böra icke sätta Bankostyrelsen under kapson af Börserna, som mockera sig öfver Banko-reglemenlet, i fall icke, i främsta rummet det står ali man skall hålla sig till dem, som i första rummet synda mot de åtgärder, som måste ligga hvar och en om hjertat, nemi. myntvärdets uprätthållande. Jag tror alt del är farligt att röra vid denna § och tillstyrker att den mätte oförändrad bibehållas, öfvertygad att det skulle vara en ganska skadlig åtgärd om man började att lappa på denna g för all fä den dragen åt näringssidans intressen. Hr Nordenfelt: Anledn. hvarför man begagnat ordet ”Normal”, vid hvilket Hr von Hartmansdorff fästat sig, har varit den, att man ansett sig böra lagstifta annorlunda än tillförne och i motsats dertill, samt att, genom ändring af nuvarande reglemente, kunna vinna föreskriften alt minska sedelstocken då Bankens metalliska valuta ökas.
Maximum för den del af sedelstocken, beräknad enligt förestående §, som icke motsvaras af Bankens metalliska kassa, fastställes till ett belopp af Tretio Millioner Riksdaler. Banko-Utskottets Betänkande N:o tö. 15 Reglementets 28 § innehåller föreskrifterna om de åtgärder Fullmägtige hafva att vidtaga, när metalliska kassan fortfar alt minskas eller Bankens ställning i öfrigt påkallar särskilda mått och steg; i hvilket afseende föreskrifter lemnäs angående indragningen af Bankens utestående medel.
Uti N:o 16 af samma betänk, erkänner dessutom Utsk. sjelft ungefär hvad jag ofvan haft äran anföra, då, bland andra skäl för den der föreslagna indragning af Wermlands Fältjägare-reg:te, älven det anförest ”att det sätt,” — som orden lyda — ”på hvilket ”detta reg:te rekryteras” — genom värfning nemi. — ”goldet mindre l j en 1 i g t alt med detsamma införlifva beväring.” För min uppfattningsförmåga åtminstone vill det visa sig, som stöde detta yttrande i strid ined yrkandet uti 21 punkten: att gardet, också värfvadt, skulle med sig införlifva hufvudstadens bevär:s-inanskap; ty efter vanlig logik måste val få antagas, att hvad som i samma sak anses mindre lämpligt eller tjenligt i Wermland, måste så få anses äfven här. Visserligen kunde ännu flera skäl anföras emot denna del af Utsk:s betänk., men tiden är dyrbar och bör ej missbrukas, isynnerhet som, om det lyckats mig, som jag hoppas och tror, ådagalägga, att förslaget saknar stöd af lag, all ytterligare motbevisning i detta fall lärer för närvar, blifva öfverflödig. Hvad åter länets bevär:s-manskaps fördelning på Uplands och Södermanlands reg:ter beträffar, möter här det förhållande, att dä, redan för ao år sedan, Lifbevär:s-reg:tet inrättades, så skedde sådant egentligen på grund deraf, att de ofvannämnda begge reg:tena hade redan då inom egna län så talrik bevärls-personal, att dcnsammas vederbörliga daning tog allt deras disponibla befäl i anspråk. Af sådant skäl, och efter skedd anmälan af förhållandet, genom dåvar. General-adjutanten för avin Jen, Gr. Björnstjerna, behagade Konungen till befäl för Stockholm stads och läns bevär:sraanskap förordna och transportera sin Lifdrabant-corps. Underbefäl och spel på stat afsågos äfven i den första organisations-urkunden; men dertill funnos hvarken då, eller hafva sedermera medel kunnat ännu beredas.
Deremot har det tillhört Utskottet, i enlighet med hvars förslag Rikets Ständer således beslutat den reform i gällande straffsystem, att spö- och ris—straffet samt kyrkoplikten ej vidare må ådömas, att pröfva beskatfenheteu och verkan af de anmärkningar, som blifvit framställda emot de föreslagna författningarne om stöld och rån samt om den särskilda kyrkotukten; och frukten af denna pröfning har blifvit, hvad först angår förslaget till Författning angående stöld och rån, nedanstående omarbetade förslag. Vid det ytterligare skärskådande af ämnet, som anmärkningarnc påkallat, bar nemligen Utskottet funnit åtskilliga modilikalioner i sitt förra förslag samt några tillägg dervid jemte liera förändringar i redaktionen böra ega rum. Innan Utskottet emedlertid redogör för beskaffenheten af de mot förslagets grunder och bestämmelser framställde anmärkningar, äfvensom för moliverna till de förändringar förslaget undergått, anser sig Utskottet böra med några ord beröra den i ett af Riks-Stånden uppkastade fråga om lämpligheten att antaga en lag i den syftning, sorn den föreslagna, förr än visshet vunnits alt densamma under närvarande förhållanden låter sig verkställas. Enligt de beräkningar, en af PresteStåndets ledamöter, Herr Prosten Forssell gjort, har han nemligen kommit lill det resultat, att befintliga fängelser ocb straff-anstalter ej blefve tillräckliga för verkställighet af en lag, deri Irihets-slratfet gifvits den utsträckning, som uti den ifrågaställde; och sorn, efter hans åsigt, förslagets antagande hvarken vöre klokt eller rådligt, derest detsamma ej voro verkställbar utan synnerliga svårigheter, har han ansett Lag-Utskottet böra föreläggas alt till Rikets Ständer inkomma »med en säker utredning, åsyftande att åtminstone ådagalägga huruvida redan befintliga fängelse lokaler äro tillräckliga för att göra förslagets antagande möjligt». Lag-Ulskoltels Utlåtande, JYt 48. 3 Visserligen hafva några af Högvördiga Ståndets Ledamöter häruti instämt, men något föreläggande i berörde syftning har emedlertid ej skett.
Antalet af dessa halfdjuriska menniskor utgör likväl en minoritet i menniskocaractéren, och om äfven dessa, efter missbrukandet af en fullkomlig frihet, aldrig återfingo annat än en villkorlig, hvarest de under en verksam och stilla lefnad beredde sig sjelfva ett drägligt lif, och samhället den dubbla vinsten, att ej vara föremål förderas lagkränkningar, inen sparas i utgifterne för deras underhåll, och om den stora majoriteten förbälterliga brottslingar deremot återträdde nyttiga i det fria samhälle de skadat, med utvecklade begrepp om en christens och vältänkande menniskas skyldigheter, med håg för arbete och sysselsättning och med vunnen skicklighet deruti; så hade corrections-anstalterne väl uppfyllt sin bestämmelse och de derföre nedlagde kostnader och bemödanden återgäldats med det redbaraste mynt, sorn upplysningen och menn iskokärleken kunnat utfinna. Sluleligen får Styrelsen, jemte underdå - Bil. till K. M. Ndd, T ropos. N:o 23. ilig anmälan, alt byggnader ne och inredningarne vid hufvudstadens Corrections-Inrattningar hunnit så vida i verkställighet, alt den för qvinnokönet innan närvarande års slut blir i detta hänseende fullkomligen fullbordad, och det mindre betydliga deraf, som vid den för mankönet återstår, under nästkommande års lopp äfven bringas i fulländadl skick; nu i underdånighet framlägga en summarisk redovisning för de byggnads-arbeten, som, från och med 1826, vid dessa Correclions - Inrättningar, genom nu varande P4Slyrelses försorg, blifvit utförde, och de kostnader dessa arbeten medfört, samt tillika uppgifva den summa, som ytterligare är behöflig till de återstående utgifternes betäckande för ifrågavarande byggnader. Enligt de af Styrelsen under den 5 Januarii 1827 i underd. aflemnade uppgifter öfver de arbeten å Corrections-byggnaderne, som 1826 förrättades, ådagalagges, att dessa arbeten uppgingo till ett kostnadsbelopp stort ^1,2.86 llrdr 8 r:st.
Advokatfiskalsembetet i nyssberörda anmärkningspunkt uppgifvit; och, hvad Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren i afseende härå andragit, ej kunde såsom gillig ursäkt för i fråga varande dröjsmål anses, utan antagas borde, att i dessa hänseenden Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren, hvar under sin embetsförvaltning, åsidosatt stadgandet i 1 kap. 1 § Utsökningsbalken; fördenskull funne Kongl. Hofrätten, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, det skulle Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren, hvardera för hvad honom sålunda till last läge, böta, Herr Underståthållaren Trehundra Riksdaler Riksmynt, och Herr Polismästaren Femtio Riksdaler samma mynt, till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Stockholms stad och Advokatfiskal i Kongl. Hofrätten. Med detta utslag har jag låtit mig nöja. Kongl. Hofrätten har nemligen icke ogillat någon af de framställda anmärkmngspunkterna och, der ansvar icke tillämpats, likväl tillrättavisat vederbörandes oriktiga åsigter, så att, i den mån dessa åsigter varit orsaken till anmärkta missbruk och försummelser, en bättre sakernas ordning och skyndsammare ärendenas gång böra vara att förvänta. Den ofullständighet i bevisningen, hvilken Kongl. Hofrätten åberopat såsom hinder för ansvars ådömande i vissa anmärkningspunkter, förklaras lätteligen genom den omständighet, som ofvan antydes, att alla anmärkningarne äro hämtade ur Öf verståthållare-embetets diarier, der mål och ärenden naturligtvis endast korteligen, och stundom med mer än skälig knapphändighet, voro antecknade. Tidslängden af hvarje åtalad försummelse är dock ådagalagd, och då denna uppgift är lemnad obestridd, samt giltiga ursäkter ej kunnat förebringas, synes det mig ej vara åklagarens fel, om för summelsen ändock icke till ansvar föranlcdt. Kongl.
Hvad skall man göra vid » turkiska skärbönor », så att de i kokningen ej förlora sin gröna färg? Två gamla villrådiga systrar. Frågas, hvilka kunskaper behöfvas för en kvinna att få inträde vid statens järnvägar såsom bokhållare? Hvilken ålder? Fordras någon särskild kurs? Hvad kostar en sådan, och hvar få genomgå den? Till hvem inlemna ansökan? Tacksam för ett möjligast skyndsamt svar vore. Zaida. Huru länge varar en kurs vid Gymnastiska Centralinstitutet i Stockholm, inom den afdelning som utbildar gymnastiklärarinnor för skolor? Huru mycket kostar en sådan kurs ungefär? Måste man vara af särskildt stark kroppsbyggnad för att med framgång genomgå en dylik kurs? Ruth. Hur skall man fä en vacker mörkbrun äkta färg på bomullsgarn? Sörmländska. Skulle någon kunna och vilja upplysa om, huru man skall få bort gammalt märkbläck på duktyger, så att ej tyget far illa, vore jag tacksam? A. N — i. År det någon egentlig framtid för en ficka att utbilda sig i bokbinderiyrket? Huru långvarig eller huru dyr blir en sådan kurs? Hvar kan hon blifva mottagen som elev, frågar Siri. Hur skola myror utrotas från rabatter och fruktträd? Ebba och Olga. Mycket tacksam, om någon ville gifva beskrifning på en god efterrätt, som hastigt kunde tillagas och icke för kostbar. Maria E~. Hvilket är det bästa och oskadligaste medlet att begagna till tändernas borstning? Maria E~. Huru skall man bete sig med ankor, som värpa ägg utan skal? Dorit. K5S Percy F. I M &amp; C:o Stockholm. Någon inkomst för en ung landtfru torde kunna erhållas genom odling af trädgårdsfrö, som man i allmänhet får betala dyrt. Spritärter af någon iinare sort äro ju lätta att odla; Jökfrö torde vara mera inkonitbringande, men svårare att få moget. Lämpligt torde vara att hos fröhandlare göra sig underrättad om vilkor och utsikt till försäljning. Om medicinalväxter förekomma på orten, kunna äfven sådana samlas och försäljas till apoteken; en bok i ämnet är utgifven med upplysning om lämpliga växter. Försöka duger. Plyschramar blifva vackra, om man har två färger, ljust och mörkt, till dem.
Nu frågar jag, om sådant skulle kunna hända, i fall en grufve-egare silte med i direktionen eller förvaltningen. Det nämndes också i förmiddagens plenum om förträffligheten deraf att Staten sjelf öfvertager jernvägarne, och dervid anfördes Belgien såsom exempel. Jag glömde då att omtala hvad jag hörde af en utaf mina slägtingar, som nyligen varit i detta land, nemi. att åtskilliga af de tunnelar, till hvilka planen varit upgjord af Statens ingeniörer, kostat 2 eller 3 gånger mer än kostnadsförslag^ uptagit. För tre år sedan ramlade en af dessa tunnelar, som voro anlagda genom stats-ingeniörernes försorg, och, i st. f. att ånyo upbygga den, anlades vägen på annat ställe, hvilket upgick till en kostnad, som med 25 proc. öfversteg kostnaden för tunnelen. Jag har icke anfört detta för att klandra Statens ingeniörer i allmänhet, utan blott för att visa, att äfven under den formen stora misstag kunna begås. Jag förnyar min anhållan alt såsom ett amendement till Hr Bildts förslag få införda orden ”i förvaltningen.” Frih. Sprengtporten: Det synes mig vara temligen tydligt, ätt den frågan, huruvida Hr Bildts förslag är praktiskt i sin verkställighet och rigtigt i sin princip, beror i väsendtlig mån af det sätt, på hvilket sektionernas riktning bestämmes; ty om en sektion upgöres på det sätt, att den går igenom en ort, dfr rika städer finnas, Och den andra banan fahler inom en landsbygd, som hvarken har någon stad eller några kapitaler, så förefaller förslaget ganska olämpligt. Då är det också ganska klart, att det nästan är omöjligt, att i denna fråga fatta något beslut, så länge man blott Den 22 September e. m. 189 håller sig till den abstrakta sidan deraf, utan man måste hafva det konkreta upgjordt. Redan de beslut, som Ständerna kunna komma alt vid denna Riksdag fatta i jernvägsfrågan, redan de hafva ett inflytande på omdömet deröfver. An mer, mine Hrr, det beslut, som R. St. vid näslk.
Men han råkade just vara i extas öfver en ny naturens tafla och såg ingenting annat än den. Såsom ett slags ringa tröst deklamerade Lannerstjerna verser till en okänd gudomlighet – hvilken han knäböjande tillbad – ty hon var icke menniska: englarne borde knappt få räkna henne som sin like. Se der, vid den af Bellman så herrligt besjungna stranden, har sällskapet hamnat. Middagen är förbi med glödande viner, förgäfves kylda i is. Det susar så mildt i skogen. Fåglarne drömma om kärlek i trädens toppar, sqvalpande vågor leka med den sprittande småfisken i strandbrynet, och naturens stora hjerta slår i samma takt med de hjertan, hvilka klappa hos tvänne försagda menniskor, som, ehuru sittande hvarandra helt nära på den sluttande gräskullen, icke våga se på något annat än klöfverbladen och blåklockorna. Den tredje personen, något högre uppe i skogsbacken, sofver med näsduken öfver hufvudet. Stundom far dock näsduken upp – troligen i följd af de insmygande flugornas näsvishet. ”Maria” ... det är första gången detta namn så hviskas för henne, som bär det ... ”Maria, har ni någon gång läst om Tantali qval? I denna stund ville jag byta. Helst ville jag dö, men jag har ej mod dertill, då ni fins qvar på jorden.” ”O, herr kapten – hvarför ...” Den unga qvinnans kinder, nyss lysande som granatperlorna i halssmycket, bleknade hastigt till likhet med den hvita bottnen på solfjädern, hvilken hon långsamt förde öfver ögonen. Men, ack, just på denna botten låg så olägligt en förälskad herde på knä för sin Dafne, som icke höll någon solfjäder, men en blombukett i handen ... och skogen, vattnet himlen och den milda koloriten öfver det hela – allt fanns der. En lycka var dock att kaptenen icke såg hvad som stod på inre sidan af solfjädern. Han skådade på den yttre blott ett enformigt landskap, hvilket slutligen förekom honom till den grad osmakligt och helt och hållet i vägen, att han i sin otålighet sakta förde det bort.
Vid nu skedd föredragning remitterades lill Stals-Utskotlet motioner af: l:o. vice Talmannen Ola Svensson och Nils Olsson från Malmöhus län, Erik Eriksson från Gefleborgs län, Josef Holm från Stockholms län, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län och Nils Svensson från Christianstads län, med hvilka Ståndets fleste Ledamöter sig förenat, om nedsättning i den lönetillökning, som vid sistlidne riksdag beviljades embetsoch tjenstemännen; jemte andra anmärkningar vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof; 2:o. Nils Olsson från Malmöhus län, om låneunderstöd för en jernväg från Helsingborg; varande dervid gjorde anmärkningar, hvilka skulle till Utskottet åtfölja; 3:o. Paul Fritz Mengel från Upsala län, om anslag till inrättande af agrikultur-kemiska försöksanstalter; 4:o. Olof Svebilius från Gottlands län, om anslag till lönefyllnad åt nuvarande prebendarien i Westkinde församling; 5:o. Carl C. Nettelbladt från Stockholms län, om anslag för en extra provincial-läkare inom Färentuna härad; Vrot.-Utdrag den 3 December i859. 127 6:0, vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län, alt den kyrkotionde, som nu utgår lill aflöning åt Akademie-staten i Lund, må utbytas mot kontant lön af Staten; 7:o. Johan Magnus Lundahl från Skaraborgs län, om pedagogiernas i Sköfde och Iljo uppförande på Elementar-läroverkens stat såsom tvåklassiga skolor; 8:0. C. J. Svensén från Calmar län, om anslag till läroverksbyggnad i Oscarshamn; 9:o. Johannes Andersson från Elfsborgs län, om låneunderstöd för en jernväg från Borås till vestra stambanan, jemte dervid samt vid Nils Olssons förut nämnde motion gjorde anmärkningar; 10:o. Carl Ifvarsson från Hallands län, med begäran, alt, i följd deraf alt Sven Heurlins motion 0111 de s. k.
Men Riksens Ständer hafva blott i anledning af Constitutions Utskottets opinion om behofvet af Statistiska uppgifter i underdånighet hos Kongl. Majit anhållit att dessa uppgifter måtte anskaffas. Jag för min del anser Constitutions-Utskottet vara hvarken bundet till sin frihet eller hindradt ifrån att fullgöra åliggandet att upptaga och besvara en på bordet liggande fråga j och jag anser ingen serskild föreskrift, att lemna större afseende åt Laparnes än åt O opinionens kraft, i detta fall vara nödvändig. 396 Den 17 Februarii. Om denna min tanka erhåller Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall, torde Höglofl. Constir.utions-Utskottets Betänkande blifva återremitteradt. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef Constitutions-Utskottets Memorial, i anledning af Grefve von Schwerins dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittpradt. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan £ till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Tisdagen den 17 Februarii. Plenum klockan half y eftermiddagen. Föredrogos å nyo och gillades följande från Stats-Urskottet inkomne, samt den 13 i denna månad på bordet lagde Utlåtanden, nemligen. 1:0 Af deri 31 sisth Januarii, 1 anledning af Kongl, Majds Nådiga Remiss uppå Herr Den 17 Februarii. 397 Stats-Commissarien Widegrens ansökning, om Gratification och Lön-förhöjning för Kamere. raren Mullern. 2:0 Af den 31 sistl. Januarii, angående Herr Öfver Hof-Jägmästaren Grefve von Rosens Memorial, om Arfvode för Secreteraren vid Öfver Hof.Jägmästare-Embetet. 3:0 Af den 31 sistl. Januarii, angående sökt ersättning till Städerne för deras andel i Accisoch Bakugns-penningar. 4:0 Af den 3I sistl.
Vid de hållna sammanträden hafva några Socknar anmält, att de redan inrättat bolag för salt - Deri ig April! saltpeter - tillverkning, de flesta andra åter beslutat sådana bolag socknevis, och Städerne förklatat sig skola på lika sätt eller genom entrepreprenad anskaffa sin saltpeter - gärd, Tvänne saltpeter - sjudare äro genom Cornminerades försorg från Österbotten införskaffade och i orten anställde, S-Till beredande af tillfälle till undervisning om bästa sättet för plantladors anläggning och saltpeter - kokning, har Eders Kongd Maj:t den 2 Augusti 1814 gifvit Landshöfdingen Nådig befallning, att på Kronans bekostnad låta vid 'Linköping uppföra 30 plantlador för 50 till 60 L:pds årlig tillverkning. Emot vilkor, att af Kronan erhålla den qvantitet Saltpeter, som årligen för bernälte Stads hemmantal bör aflemnas, har Staden till denna undervisnings - anstalt afstått tle platser , som till plant - ladors uppförande voro de tjenligaste, samt äfven ingått deri, att äfnnen till saltpeter -sjudningen må af Stadens innevånare få tagas, hvarest de finnas dugliga och användbara, och att fri inqvartering af lordägarne lemnäs de Österbottniska saltpeter-sjudarne och deras drängar, sorn i och för sjud ningen äro nödige. Uti Östergöthland äro 50 saltpeter - lador på Österbottniska sättet anlagde och med jord försedde, hvilka skötas efter de dbkomna sjudarnes anvisning. Till ffi andra plantlader äro stal - Den 19 April. 3*7 stallen af berörde sjudare utsedde oell föreskrifter lemnade: dessa kunna således anses vara under anläggning. Genom nämnde sjudares biträden bar hågen för anläggningar efter deras sätt redan blifvit väckt hos Ståndspersoner inom Fänet. För synnerligt nit om folkets upplysning 1 saltpeterväsendet, har Kronofogden Anders Hertzman sig utmärkt.
Vittnen, som skola höras i saken, och de undersökningar, som för frågans utredning måste ega rum, skola medföra sådana obehag och stridigheter mellan slägtingar och befryndade personer till de båda makarne, att samma makars inbördes förhållande derefter skulle blifva yttermera förvärradt. linder Den 15 Juli e. m. 513 Under förutsättning således att man bör välja det stadgande, hvarigenom de minsta olägenheter åstadkommas, anhåller jag om bifall till den nu föredragna §:n. Hr Nordenfelt: Jag tillåter mig påpeka att här icke är fråga om ett felsteg, utan om en hel följd af osedliga handlingar. Det kan nemi. endast undantagsvis hända, att enstaka fall af horsbrott kunna bevisas. Makens utsväfningar måste gå så långt, att ett allmänt rykte derom blir spridt, innan åtal kan anställas. Man har yttrat en farhåga derför, att åklagaren skulle begagna denna lag såsom medel att utpressa penningar och sålunda vara i tillfälle att med sin anklagelse framträda många år sedan den omhandlade förbrytelsen blifvit begången; men sedan man nu antagit 14:de §:n af 5:te kap. uti denna strafflag, är straff förfallet för vissa brott, som ej blifvit inom vissa år åtaladt. Jag yrkar fortfarande afslag. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Statens pligt att skydda familjen är hvad jag i denna fråga mest lägger vigt uppå. Icke heller jag önskar framtvinga något åtal, utan önskar endast motarbeta den föreställningen, att samhället icke vidare skulle hafva något att mot dessa horsbrott erinra. Med jemväl fästadt afseende å det af den siste talaren andragna förhållande att sådana horsbrott, hvilka för längre tid sedan blifvit begångna, icke vidare, efter antagandet af I4:de §:n af 5:te kap., kunna framdragas inför ofientligheten, yrkar jag fortfarande på afslag. Frih. Armfelt: Jag är till större delen förekommen af Gr.