Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att stadgandet i 10 §. 4 Cap. ConcursLagen , att Cessionantens halfva lön skall utan undantag afstås till Vicarien, är dels stridigt emot förut gifne och gäilande författningar, »åsom t. ex. SchoIxOrdningen, hvilken innehåller, att ej mera än en fjerdedel af lönen må frångå Ordinarie Tjenstemannen eller för dess Vicarie anordnas, dels ock oanvändbart i anseende till en del tjensters beskaffenhet, för hvilka Yicarier ej kunna elier fä tillsättas, såsom de högste Ämbe'*en inom PresteStåndet, och nästän alia inom MilitärStåodat, ^samt att den största orättvisa tillfogas Creyéitorerne, hvilka, då Vicarien skulle hafva halfva lönen, och ej elier allt underhåll kunde beröfvas den olycklige Tjenstsmannen, icke skulle af öfverskotfcet finna någon tillgång för derali förnöjande5 och har i sammanhang härmed blifvit yrkadt, att det må bero på vederbörande Auctoritets pröfning huruvida Ämbetsmannen, som ar tinder Concurs, bör afhålla sig från Ämbetsutöfning, emedan det ej vore med billighet öfverensstämmande att stadgandet härom genast tillämpades, äfven i de fall då Gäldenärs obestånd härrör från Eldsvåda eller annan olycka af dylik beskaffenhet, eller från Cautioner för nära anhörige, hvilkas omständigheter voro väl kände LngVubttttt Bttdnkandtti. ror då Caution ingicks; hvarföre följande förändrade Redaction af 10 §. 4 Cap. blifvit föreslagen: ”Häfver Gäldenär Tjenst i Riket då må han intilldess Dom öfver honom fallit, Tjensten ej förrätta i hvad den rörer Allmänna Medels och Räkenskapers handhafvande. Med Vicaries tillsättande och aflöning förfares, som för olika Ämbeten och Tjenster finnes dels i allmänhet, dela särskildt i Lag och Författningar stadgadt." 3:0
Atta procent å hela den beviljade lånesumman, hvarigenom Två procent ränta godlgöres för lånets vid hvarje Stats Vtskollcls Memorial JVi 265. 31 liqvid återstående belopp, samt della minskas med ölverskottet såsom kapital-afbetalning; skolande, derest inbetalningen icke' åt bestämd tid verkställes, dessutom å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Feni procent årlig ränta, intilldess betalning sker; hvilken ränta dock ej kommer alt beräknas, och påföras för sådana lån, som på stadgadt sätt böra i sammanhang med allmänna utskylderna återbetalas. För de, sedan 1830 och 1831 års riksdag, till vattenaftappningar eller odnlingsföretag från Riksgälds-kontoret utbetalda låneunderstöd skall, efter Fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, likaledes erläggas Ålla procent årligen å hela den lyftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter Två för hundra af obetalda kapital-beloppet och det öfriga utgör afbetalning derå I afseende på återbetalningssättct för de lån, som, för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vattenaflappningar, redan blifvit eller hädanefter varda menigheter, korporationer eller enskilda personer tilldelade, skall, så vidt Kongl.
Efter den vidlyftiga öfverläggning som redan ägt rum, torde Ridderskapet och Den 19 Maji f. m. 221 Adeln tillåta mig, att nu inskränka mig till upptagande af vissa svar, som här gifvils å hvad jag egenteligen enskildt förut anfört. Man har förundrat sig, hvarföre jag icke förr yttrat mig i ämnet. Jag har sökt redogöra för skälet härtill i mitt skrifteliga anförande, men jag har, såsom svar härpå, af Friherre Anckarswärd fått en compliment, för det jag vanligen kunnat genast uppfatta hvad här säges. Vid ifrågavarande tillfälle förhöll det sig likväl icke så. Jag ville, såsom jag förut nämnt, egentligen fästa mig vid orden, icke vid saken. Ty ehuru jag medgifver, att ordtvister alltid äro obehagliga, trodde jag mig, i anseende till den känsla, hvarmed jag åhörde Friherre Anckarswärds uttryck, böra gifva ett mera utförligt svar. Ingen kan mera, än jag, hysa aktning för yttranderätten, och jag tror mig icke hafva förtjent några förebråelser i detta afseende. Jag har icke begärt något Parlamentariskt lexicon på de ord, man här skulle få nyttja; men jag har trott, att, då det är hvars och ens rätt att här fritt yttra sig, rättigheten icke heller skulle förnekas mig, att, i den mån jag förmår bestrida de ord jag ogillar, få anse dem för stränga, och att yttra denna min mening. Jag har derigenom påkallat ett svar, och jag har fått det. Man har sagt, att Ministéten, som man kallar den, ehuru Grundlagen ej vet af någre Ministrar utan endast 111 Den 19 Maji f. m. Konungens Rådgifvare — med ett ord, man liar sagt att desse Rådgifvare i hvarje ögonblick framställa po §., såsom ett värn för sin ömtålighet. Jag har ej åberopat denna §., och skall ej göra det. Men jag vädjar till Friherre AnckarsWärd sjelf, huruvida jag ej haft skäl, att säga, det kraft och känsla för sak kunnat finnas i hans anförande, utan de uttryck han begagnat. Friherren har nu förklarat, att han ville bestå vid dessa uttryck. Vår räkning är då qvitt, sedan begge sagt sin mening.
Hvad som i synnerhet intresserade mig, var, att han midt under den oskrymtade hänförelse, han visade, icke ett ögonblick upprullade några öfverspända perspektiv. Han drömde sig icke vara någon storhet, han visade helt lugnt, och som jag tyckte, praktiskt, att han på den bana han valt, hade all utsikt att både förr och säkrare förtjäna sitt uppehälle än på någon annan. Han syntes väl känna till våra pressförhållanden, och hans beräkningar klingade ytterst sannolika. Men hela tiden behöll jag dock detta märkvärdiga intryck, att det var en förälskad människa, som talade. Han föreslog mig, att vi skulle äta middag tillsammans, och vi gingo ut i Kungsträdgården. Vi dinerade, och middagen följdes af en supé, hvarefter vi sutto samman, talande om allt mellan himmel och jord, sutto samman, till dess att gasen släcktes och klockan slog tu i Jakobs kyrktorn. Hela tiden flöt samtalets ström, som om den aldrig skulle kunna sina ut, och ej ett ögonblick förlorade Tore Gam denna prägel af lifvets stora festögonblick, som kommit mig att tänka på ungdom, kärlek och lycka. Jag minns, att jag grubblade däröfver, när vi skildes åt. Och jag ertappade mig under de följande dagarna mer än en gång med att längta efter att återse honom. Hvad som i synnerhet fäste mig vid denne man var den egendomliga jämvikt, han syntes mig visa mellan att vilja och att kunna. Han satte sina mål i allmänhet ej högre än att han kunde nå dem, och han ägde något af denna det sunda förnuftets barlast, som gör, att man får förtroende äfven för en entusiast. Han hade energi, denna ljusa energi, hvilken sätter somliga människor i stånd att öfvervinna hinder, som synas andra oöfvervinneliga, och denna energi var af den art, hvilken meddelar sig åt andra, sätter viljor i rörelse och sinnen i verksamhet. Hans energi var ljus. Ty den hade icke den ensammes tunga, återhållna seghet, hvilken tyst och oböjlig i hemlighet fullföljer ett aldrig uppgifvet eller bortglömdt mål. Den tog i stället alla människor i famn, och den lyste omkring sin bärare med den glans, som ligger i orden: född med segerhufva. Under denna tid blefvo vi vänner.
De svenska författarne behöfva ju ej heller välja sådana ämnen; de hafva ej att skildra nationalfel sådana som ytlighet och lättsinne; de kunna till sina hjältinnor välja den starka kvinna, kvinnan » i sino prydno », uppfostrad genom samundervisning, gatupromenader, skridskoåkning och ridpartier utan » förkläde » men med eskort, kälkpartier med ty åtföljande små utvärdshusaupéer utan » förkläden », baler med tvä ä tre » förkläden » för ett femtiotal flickor, femterads-teaterbesök utan » förkläden » och vaOch under det den franska flickan trots sin i öfrigt stränga uppfostran helt oblygt kan tala om, att hon har hopp att få en syster eller bror, en nevö eller niéce, ja, t. o. m. att hon en dag, sedan hon blifvit gift, möjligen ock blir mor, så är den svenska flickan nog sedesam och blyg att ignorera lifvets stora mysterium, och hon, som kan se allt, höra allt, läsa allt, vore det ock själfve Zola, hon kan ej utan blygsel se en kvinna, som skall bli mor; hon rodnar vid blotta tanken på, hur opassande Skaparen inrättat allt i naturen. Detta är den sanna moralen, och därför kunna vi fortsätta att tala om » fransk ytlighet » och » franskt lättsinne ». Kvinnornas världsutställning. Brefkort från Iduns Chicago-korrespondent hicago-utBtällningen är nu officielt öppnad, ehuru det nog tager minst en månads tid, innan den kan anses färdig, Grå och ruskig, som vanligt hos oss, randades den l:sta maj, den af tusen efterlängtade dagen. Den » Hvita staden », såsom utställningsplatsen i sin helhet här benämnes, skulle just behöft Frankrikes blå himmel, klara solsken och varma majvindar för att framstå i sin rätta skönhet. Men tack vare de amerikanska tidningsreferaterna, hvilka synas hafva monopol på amerikansk inbillningsförmåga och entusiasm, är hela tillställningen tillräckligt » färglagd » och världen slagen med häpnad. President Cleveland anlände i behörig tid och tryckte på den redan så mycket omskrifna elektriska knappen, som ägde förmågan att sätta hela det slumrande maskineriet i gång, i närvaro af ' / 2 million åskådare.
"om bestämmande hus "ru fbrhällaS borde enär Konungen och Fullmägtige icke "ärv af samma tankar rörande Riksdags-Orten." Utssottct tror det en rättighet att med Konungen rösta, hwilkcn ej enS är Stats > Rädct tillagd, ic?e bör i detta ämne tillkomma Fullmägtige. §- 4 Ridderskapet och Adeln "huruwi"da Stats - Rädct tillkommer att utnämna Landt-Mar"skalk och Talemän wid de Riksdagar, hwartlll det kal"lar, samt huru dermed förhällas bör» dä de oförmoda"de händelser inträffa, hlvarom, i likstämmighet med Regerings - Formens 95 tz Riksdags. Ordningens 10 § "förmäler, hwilka anmärkningar äfwen hafwa afseende "pä 6 7 och iO §Z." Dä zy, 40, 41 och 42 Z§ Regerings - Formen utom i ber utsatte fall, tillägga Stats-Rådet Kongl, magt och myndighet, följer ock deraf att bet nämner Landt - Marskalk och Talemän. Hwad det senare Momentet beträffar, sä, dä Stats - Rädet genom maktlätenhet af rn sä wäsendtelig skyldighet, skildt frän Dest 10 OcLober, rz87 frän sig Riksens Ständers förtroende, anser Utskottet rättigheten att nämna Landt - Marskalk och Talemän, tillkomma Ständen htvart för sig, och har i anledning deraf föreslagit bet stadgande, som Riksens Högloft. Ständer af den ä nyo reäiZerasts 2Z § täcktes intaga. §.5» Ridderskapet och Adeln, "att det i "denna H nämnde fall af Konungens sjuklighet äfwen, "jemte de öfrige i 12 §, bordt upptagas." Utskottet fär härwid förklara-, att ben tid ftr Konungens sjuklighet, hwarom s Z förmäler» ej kan hänföras bland de allmänt kända och bestämda fall, som 4, 6 och 7 omröra.
ANDRA SAMLINGEN, jsta Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt Justitie-Ombndsmans Berättelser. FJERDE BANDET. JustitieOmbudsmans Berättelser. RIKETS HÖGLOFLIGE STÄNDERS JUSTITIE-OMBUDSMANS EMBETS-BERÄTTELSE utgifven år 1864. STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, t864. mwilw a mmn s.i n, a«J-!TTÅH:a-8T3» 3 :«uf - . m 'Oiiaopv eoH INNEHÅLL. Redovisning för åtal, anstälda emot Sid. 1) en Afdelning af Rådstugurätten i Kalmar och en Rättens ledamot, som varit tillför ordnad Domhafvande i Norra Möre härad, för ofullständiga domböcker samt för dröjsmål med brottmåls-utslags aflemnande till verkställighet 1. 2) en tillförordnad Domhafvande i Hammarkinds härad, för en persons olagliga inma nande i häkte, (forts, från 1860 års berättelse) 3. 3) Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län, för en arrendators förment olag liga skiljande från arrendet af ett militie-boställe — 4) en Division af Kongl. Svea Hofrätt, för förment orätt dom i en vexelsak
Skrifvelse, N:o 75. 135 hållande, behagat, uti aflåten nådig skrifvelse, öfverlemna till Rikets Ständer alt besluta, huruvida ifrågavarande persedlar, hvarå uppgift och förteckning blifvit den nådiga skrifvelsen bifogade, skola försäljas oell försäljnings-medlen till riksgäldskontoret ingå, eller om icke persedlarne fastbeldre må, enär deras afyttrandc sannolikt komme att medföra förlust för statsverket, anslås till utrednings-förrådets förstärkande $ och som Rikets Ständer, lika med E. K. Mit, ansett persedlarnes försäljning skola för statsverket medföra förlust, hafva Rikets Ständer beslutat att berörda persedlar må, i enlighet med E. K. M:ts nådiga förslag, till utredningsförrådets förstärkande anslås. Hvilket Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Maj 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Maj 1851. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ständet den 28 Bonde-Ståndet den 28 —• — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående åtskilliga för del nybildade Artilleri-batteriet i Norrland ifrågakomne ökade utgifter. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 137.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af E. K. M:ts nådiga förslag att, för upprättande af ett till de norra orternas i riket försvar behöfligt ansedt batteri värfvadt fotartilleri, som borde bestå af en kapiten, två subaltern-officerare, tre under-officerare och 43 man konstaplar, trumpetare och artillerister, samt förläggas antingen i Umeå eller Hernösand, nödiga medel, förslagsvis beräknade för 136 Expeditions-Utskoltctf Förslug till nnd.
Från Ilederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets betänkande N:o 67, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag för utrikes vexlar. Ståndet biföll betänkandet med antagande af de förändringar deruti, Borgare-ståndet lör sin del beslutat. S. D, Vid förnyad föredragning af Lag-utskottets memorial N:o 69, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-slånden fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utskottets betänkande N:o 53 öfver väckta motioner oin stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar, blefvo de deruti framställda volerings-proposi i onerna af Ståndet godkända. S. D. Föredrogos och bi föllos följande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande, nemligen: N:o 46, i anledning af väckt fråga om ändring af 51 § 2 mom. uti Kongl, instruktionen för landtmätare i riket den 4 Maj 1827, samt Prot-utdrag den 10 September 1848. N:o 49, i anledning af väckt fråga om ändring uti nu gällande stadganden, rörande Afvittrings-verket i de norra läneD. Den 19 September Från Höglofl. Ridderskaet och Adern. S. D. Beslöt Bidderskapet och Adeln alt, genom utdrag af protokollet, vänligen inbjuda de respeklive Med-stånden, att instämma i det, vid pröfningen af Lag-utskottets betänkande N:o 6g, iv anledning af väckt motion örn stiftande af en lag för utrikes vexlar, af Bidderskapet och Adeln fattade beslut att bifalla 36 § af det uti nämnde betänkande atgifna lag-förslag, med den förändring att, i stället För de tvänne sisla raderna införes: ''stadens börs eller der sådan ej finnes, å Stockholms börs noterade kurs för vexlar i förstnämnde mynt, ställde på 90 dagars betalningstid, med tillägg af ränta efter fem för hundrade årligen.” Den 21 September Från Högv. Preste-ståndet. S. D.
Och bröllop får du, säger du ju, på herregåln, och dansepenga12 tör då bli hederliga nog, och så ska du ta’ emot Vika till våren, men se dertill ska du ha båd’ ko och annan utredning, men se det blir kanske för dansepenga’, och nog kan Lena rida för rusthållet, som man säger, det ä’ intet farligt, det ä’ jag intet rädd för, och intet kan hon vänta sig snart, just; – fast, det kan just ingen rätta sig efter. (Efter en liten tystnad) Nå menar du jag blir buden på bröllopet? Denna sista fråga gjordes i en högre och litet bestämdare ton. Gunnar väckte till och sade: – Ja bevars, kära mor, det blir j säkert. – Ja, då får du sannerligen – yttrade mor Ingrid – bedja Lena om en ny udd till mitt gamla lin,13 och ett annat band till mi’ hvita bindmössa, för annars kan jag slätt intet komma dit, bland en sådan myckenhet af folk. – Åh nej, käraste mor! visst intet vill jag be’ Lena om någonting, utan då vill jag tusen gånger hellre köpa er de der sakera i morra i stan. – Åh kors, intet ska du ta’ dina stackars små penga’ till det slarfvet, dem behöfver du nog ändå, och mer te’ om du hade. – Åh lappri! de räcka nog te’ det som jag ska ha’ i morra i sta’n, och se’n blir fälle någon råd – svarade Gunnar likgiltigt. – Lä’ mej se! Hva’ ska du köpa allt i morra? frågade den gamla. – Jo, – svarade Gunnar, allt med den rysligaste liknöjdhet – det ska’ väl bli ring, och så bok, och så handskar, och så vill ho’ partu ha en silkesduk. – Tyst! – sade den gamla hjertliga modern, och skyndade bort till ett gammalt, af ålder kolsvart skrin – Tyst! sölkeduk ska’ du få af mig! Och den som ä’ granner till! Vill du kosta på mig båd’ udd och band, och en smula snus dessutom, så ska’ jag hjelpa dig med begåfvinga, och du ska’ få sölkeduk som förslår nå’t!
Utskotten anse likväl en sådan fullkomlig förändring och förbättring af detta Verks styrelse och förvaltning vara af desto större angelägenhet, sorn den lange a£ Allmänna Rösten varit påkallad. Härvid synes det förslag förtjena synnerligt afseende, som Herr af Stenhoff nu ytterligare framställt, att nemligen: Tullverkets alla Embetsoch Tjenstemän, hvilkas aflöning, ob§-] räknadt Directionens Löner och arfvoden, enligt 1817 åns Stat, uppgå vid Sjö - Tullsverket till 174)589 R-’dr 18 sk. 8 r:st. samt vid Inrikes Bevakningen till 48,534 Ridr 24 sk. Blco, måtte flyttas på Rikets Stat; hvarföre, och då Riksens Ständer redan vid 1815 års Riksdag derom i underdånighet anhållit, sammansatte Utskotten tillstyrka, att förnyad underdånig önskan kunde yttras om verkställigheten häraf,’ med det tillägg, att Tullverkets Embetsoch Tjenstemän, efter den vidtagande nya organisation, serdeles Direetionen och Tjenstemännen i de högre tjenstegraderne, der skicklighet och uppmärksamhet isynnerhet erfo.rdras, måga för - Stats~ o c/i Besvars-TJtskottens Betänkanden. 1077 «es med sä tillräcklig® Löner, att de deraf haf. va nödig utkomst, och salunda sättas i tillfälle att odeladt och utan bekymmer använda sin tid och förmåga vid de angelägna befattningar, dem uppdragas, och med hvilken Löne - reglering, i likhet med hva.» nu är stadgadt, någre Premier och arfvoden icke böra äga rum. I afseende på den ifrågasatte föreningen af Tullverket, samt Lotsoch Dykeri - Inrättbingarne, hafva väl Riksens Ständer, vid sista Riksdagen, äfven föreslagit, att Lots-Inrättningen måtte ställas under Tullverkets inseende; Men, 1 betraktande af desse 3:ne
Så att du hafver dem kär som dig hata, och hatar dem som dig kär hafva; ty du låter dig märka i dag, att dig ligger ingen magt uppå höfvitsmännerna och tjenarena; utan jag märker i dag väl, att om allenast Absalom lefde dig, och vi alle i dag döde vore, det skulle dig tycka så godt vara. Så statt nu upp, och gack ut, och tala vänliga med dina tjenare; ty jag svär dig vid Herran: Om du icke går ut, blifver icke en man qvar när dig öfver denna nattena; det skall vara dig värre, än allt det onda som öfver dig kommet är, ifrå din ungdom allt intill nu. Då stod Konungen upp, och satte sig i porten, och allo folkena vardt sagdt: Si, Konungen sitter i portenom. Så kom allt folket för Konungen; men Israel var flydd, hvar och en i sin hyddo. Och allt folket kifvade tillhopa i alla Israels slägter, och sade: Konungen hafver hulpit oss utu våra fiendars hand, och förlossat oss utu de Philisteers hand, och hafver måst fly utaf landena för Absalom. Så är Absalom död blifven i stridene, den vi öfver oss smort hade; hvi ären I nu så stilla, att I icke hemten Konungen igen? Och Konungen sände till Zadok och AbJathar Presterna, och lät säga dem: Taler med de äldsta i Juda, och säger: Hvi viljen I vara de siste, till att hemta Konungen hem i sitt hus igen? Ty hela Israels tal var kommet för Konungen i hans hus. I ären mine bröder, mitt ben, och mitt kött; hvi viljen I då vara de siste, till att hemta Konungen igen? Och till Amasa säger: Äst du icke mitt ben, och mitt kött? Gud göre mig det och det, om du icke skall blifva härhöfvitsman för mig, så länge du lefver, i Joabs stad. Och han bevekte alla Juda mäns hjerta, såsom ens mans; och de sände till Konungen: Kom igen, du och alle dine tjenare. Så kom då Konungen igen.
För amerikanskans kyligt klara och millionärens blixtsnabbt iakttagande blickar går han ur vägen; turistens nyfiket ovissa min generar honom icke, och han blir fräck, när han möter emigrantens tunga eller skyggt spejande ögon. Då den tyste okände – han som är utan rubrik, han om hvilken ingen vet hvadan eller hvarthän – stirrar på sitt outgrundliga sätt in i trampens af rus och orolig nattsömn svällda anlete, vänder denne tvärt om, gör en liten lov, kommer åter fram på försiktigt afstånd och fixerar under lugg den underlige främlingen – drages till honom som smådjäflarna drages mot Belzebub, deras öfverste ... Men ned i jordens mörkaste hål kröpe han gladeligt, när vissa svarta, runda pupiller begabbande öfverfara hans slitna dräkt. Kvicka till att urskilja det som är från det som vill vara, vräka sig kockar och negeruppassare i snöhvita tröjor ut genom fönster och öfver barrièrer och göra luffaren lifvet surt. Och ändock tillhöra de det enda slag af dödliga, som trampen har amerikansk medborgarrätt att förakta! Han känner djupt det raffinerade i ödets lek ... Denna växelstation i amerikanska Västern liknade för öfrigt hamnen vid ett svenskt fiskläge. Uppför de gropiga backarna stretade magra kampar, husgaflarna vette åt gatan och utgjordes af landtliga handelsbodar med makrilltunnor; högst uppe lyste en röd krogskylt, som i ofantliga bokstäfver bar namnet: Anders Peterzohn, och mellan denna och perrongen slank oförtrutet en underlig flock individer af obestämdt ursprung, obestämdt yrke och obestämdt förehafvande, en af västerns djupaste gåtor, evigt svingande mellan dessa båda poler: krogen och järnvägsstationen. Den bar en bisarr prägel, hela denna köping, en ton af sydgermaniskt stillastående, af öldrickning, af äppelträds sus, af Sankeysjungning och af naiv välmåga, som icke längre önskar ... Utomkring vaggar prärien ... hafvet, det vida, sollysta. Här försjunka allas blickar af vana och af naturtvång.
I en stat af endast Lazaroner, skulle denna sats kunna vara god, om allt annat vöre inrättadt derefter; men hos oss galle i stället den satsen, att allt ytterligt är sfäldt vid gränsen af ett fel; hos oss der landtmannen, det vill säga hemmansägarn, vare sig Herre eller Bonde, måste bära statens största tyngder, der han, i Rikets flesta provincer, i saknad af andra näringar, måste endast genom försäljningen af dess öfverloppsSpannmål, åtkomma dessa millioner Riksdaler, som årligen från honom utgå; hos oss, säger jag, der all Bevillning, alla Contracter med Kronan, alla löner till embetsmän och tjenstefolk äro beräknade på det förra höga Spannmålspriset, och till största delen utgå i 45» Den 21 Februariik penningar, der blir det förhållande påtaglig!J att när Spannmålspriset fallit tilloch under hälften, måste landtmannen, för att åstadkomma dessa millioner, försälja ett dubbelt qvantum Spannmål: hvar skall han väl taga den ? ett ymnigt år, sällsynt bland oss, kan göra större skörd, men ger den icke dubbelj de medelmåttige lemna blott ett vanligt öfverskott. För att komma upp till årets utgifter, måste han inskränka resten på sin consumtion det vill säga: lida brist, kanske svälta sig fram. Så skall han, med himlens välsignelse under 6ina händer, kämpa mot nöd, så blir han skuldsatt, så utmätes hans lösöre-bo, så måste han lemna sin jord, den ingen kan köpa an-; norlunda, än till vanpris. Se här grundvig följderna af den så kallade Goda tiden', må man icke invända, att med Spannmålspriset, faller äfven landtinannenä produetionskostnad. Väl skulle det så tyckas, men det är icke så. Sjelfva jernet till vår plog, är dyrt, som för tie år sedan.