Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande hvad Utskottet sålunda uti 3 §. anfort, kan jag icke neka, att kostnaden för GarnizonsSjukhusByggnaden, enär den blifver fullbordad, kommer att, på sätt uppgifvit är, öfverstiga den, hvilken Committerades Architect i förhand ansett 62 Den i September f. m. sig för densamma böra beräkna, och det tan ej heller vara min afsigt , att denna missräkning försvara; men jag anser likväl min skyldighet vara, att i detta afseende nämna, att Committerades underdåniga skrifvelse den 12 September 1816 härom väl innehåller, att, hvad kostnadsförslaget för det blifvande GarnizonsSjukhuset beträffade, Committerade af Professor Gjönvell blifvit öfvertygade om svårigheten, att ett sådant med säkerhet i förhand kunna uppgifva; men att Professoren dock trott, enligt de calculer han gjort, att då grunden, på hvilken Sjukhuset skulle anläggas, vore en säker hergsklippa, hvarigenom den vid större byggnader på andra ställen så kostsamma grundläggningen till största delen inskränktes, och arbetet af Kongl. Maj:ts och Kronans Manskap torde kunna verkställas, i5o,ooo a t6’o,ooo R:dr till hela planens fullbordande skulle räcka till; men att sedermera erfarenheten visat, att af det påräknade begagnande af Kongl. Maj:ts och Kronans Manskap ej någon fördel uppkommit, och att den bergsklippa, på hvilken Sjukhuset blifvit anlagdt, långt ifrån att minska kostnaden för grundläggningen, betydligen förökat densamma, hvilket äfven kan inhemtas af den berättelse Rikets Ständers Herrar Revisorer år 1827 afgifvit, der det heter: att Herrar Revisorer, vid skedd besigtning på stället, funnit, att inträffade oförutsedde naturhinder vid Byggnadens Den i September f. m. 63 grundläggande i betydlig nion ökat arbetets svårighet och kostnad, samt alt priseme för Byggnadsmaterialier, och i synnerhet å dagsverken, skola betydligen hafva stigit, sedan den tid, då kostnaden för det blifvande GarnizonsSjukhusets uppförande så lågt beräknades.
M:s mening att, då han för desse fabrikanter utfärdar tillåtelse, att i och för pressjästberedningen bränna bränvin, då andra personer i Diket dermed icke få sysselsätta sig, att, säger jag, beröfva sig sin rättighet, alt i vissa fall förbjuda brärtvinstil!verkningen. Hvad skall resultatet häraf blifva? Jo! det, att om den missvext, hvarmed vi hotades 'sisth år, och som äfven förespeglades oss under vintermånaderne, i verkligheten förefunnits, skulle likväl desse fabrikanter oförhindrade få till bränvin förvandla de få smulor af spanmål, som i landet funnos, och K. M. skulle icke emot dem kunna utöfva den rättighet, K. M. enl. bränvinsförordningen tillkommer, att inställa bränvinsbränningen. Kan sådant hafva varit K. M:s mening. Jag medgifver visserligen, att ordalagen i de K. Resolutionerne icke åro lyckligt valde, men jag mäste, såsom tolkare af lag, söka att göra mig reda för, hvad meningen må hafva varit. K. M. kan, genom utfärdande af dessa resolutioner, omöjligen hafva velat endast i fråga om dessa näringar afhända sig den rätt, han i allmänhet äger, att förbjuda bränvinsbränning? Om detta varit K. M:s mening, om lian i fråga om dessa bränvinsbrännare icke skulle kunna utöfva den rätt han äger, så skulle lian icke heller under Nov. och Dec. månader sisth år kunnat begagna denna rättighet. Jag vänlar mig den invändningen häremot, att förordningen säger: under de tider af året, då bränvinsbränning i allmänhet är tillålen. Den är i allmänhet icke tillåten under halfva Nov. och bela Dec. innevar:de år, och jag skulle således, om jag vill conseqvent följa den satsen, kunna påstå, alt K. M„ genom utfärdande af desse resolutioner, afsagt sig rättigheten att inskränka bränvinsbränningen, äfven under dessa månader. Jag tror alltså, att det icke är så alldeles klart, att en inskränkning eller ett förbud icke på något sätt kan medgilvas. Den 1 Juli.
Här förekommer nästan detsamma som en fa lare anmärkte vid 117:de punkten i fråga om inköp af en viss tafla, nemi. att man skulle köpa grisen i säcken. Utsk. talar nemi. om »den förtjänstfulle utgifvaren», men förtiger helt och hållet, hvem denna utgifvare är; och det synes mig något besynnerligt, att begära anslag för ett tryckt arbete, utan att ens tala om, hvem sora ger ut detsamma. Det synes således, sorn den stora mängd ärender, StatsUtsk. vid denna Riksdag haft att handlägga och äfven med berömvärd flit och ihärdighet handlaggt, hade vållat en och annan liten glömska. Jag anser tillräcklig anledn. förefinnas att säga nej till detta anslag. 732 Den 24 November e. m. Hr Lilljehöök: Utgifvaren af ifrågav:de arbete är RiksAntiqvarien Hildebrand. Inom Utsk. lemnades den uplysning, att detsamma, hvaruti samlas en mängd gamla handlingar och bref, vore af stor vigt i både historiskt, ekonomiskt och administratift hänseende, samt äfven kunde hafva stort inflytande på enskildas ekonomiska förhållanden, genom de uplysningar som derur kunna vinnas. Utgifvarens namn torde ock vara en säker borgen för, att arbetet är värdt det af Utsk. här föreslagna understöd. Gr. Lagerbjelke: Vid detta tillfälle synes mig StatsUtsk. vara temligen oskyldigt till den af Hr Hjerta framstälda anmärka. Det är nemi. ej till Hr Hildebrand personligen, som detta anslag skulle gifvas, utan till utgifvaren af »Svenskt Diplomatarium.» Utsk. ansåg detta arbetes värde vara tillräckligt kändt och erkändt, och trodde det äfven vara allmänt bekant, hvem dess nuv:de utgifvare är. Deremot instämmer jag fullkomligt med Hr Lilljehöök, och tror att detta anslag bör ställas till K. M:s disposition, utan den minutiösa föreskrift, som förekommer i slutet, och som är onödig, för att ej säga något värre. Jag får således anhålla om bifall till punkten, med borttagande af de 3 sista raderna från orden »motsvarande det etc. Frih.
Vid första gård knackade hon skyggt på, och då ingen 364 öppnade på hennes sakta knackning, lyfte hon ined sina fina späda fingrar på klinkan och steg in i den unkna luften i den mörka stugan, till stor förvåning för alla de innevarande. Den fräkniga Majken stannade väfstolen, lät sina röda armar sjunka och stirrade med ljusblåa, dumma ögon på främlingen. Mor hörde upp med att karda den präktiga fårullen, och far flyttade betänksamt snuggan ur ena mungipan i den andra. » Hva ä ho för en? » frågade han slutligen efter en mycket lång tankställare. » Jag har gått vilse, » sade den lilla och såg bevekande på bonden, » och jag vet inte, hur jag skall hitta hem. Det är så kallt, » tillade hon och huttrade till. » Ocken går ' ä ho frå? » sporde bonden vidare. Flickan skakade sitt guldskimrande, frosttyngda hår. » Jag tror inte, att jag är från någon gård alls, » sade hon eftertänksamt. Alla i stugan fnittrade, och bonden drog den mungipa, hvari pipan satt inkilad, föraktligt i sned vinkel nedåt. » Så ä ho väl ett fattighjon, » antog han myndigt. Den lilla säg tviflande ut. » Det tror jag knappast, » sade hon allvarsamt. » Nå hvarifrän ä ho hemma då? » » Jag vet inte, men det var sommar därifrån jag kom, och blommorna och fåglarna sjöngo så vackra visor för mig. Jag kan dem allesamman, » tillade hon stolt. » Det var visst nå ' t å kunna, » invände mor försmädligt. » Hvad sjunger ho dem för? » Barnet sänkte hufvudet. » För roskull, » svarade det sakta, dess mod sjönk alltmer. » Åhnecken! » Bonden skrattade torrt. » De va mej en konstuger en. Hvad heter ho om man törs vara så försynt å fräga? » » Saga. » » Gud förlåte ett så okristligt namn, » beskärmade sig mor. » När hörde man ärlig mans barn heta på det viset. Kan en människa säja, hvad vi ha fått för en vettvilling i huset?
nans stallning på skaldens tid varit langt mera ofri och tillbakasatt an den framträder i dikterna. 3Ien oafsedt denna fråga om utvecklingsgången under de föregående århundrandena, ar det i alla handelser en anmärkningsvärd företeelse, att kvinnans belagenhet varit s % nedtryckt i ett smliälle så utmärkt för hög bildning och1 ideel. lyftning som det feinte &amp; rhuiidradets Atlien. För a t t kunna förstå denna företeelse bör ' man först ocli framst Isiga märke till den Iios grekerna, liksom hos romarne ocli, som det synes, i allmänhet 110s folk af den ariska stammen, rådande uppfattningen af famiZje91 och staten i deras förliållande till religion-en. Enligt denna uppfattning va^ familjen en genom bandet af en gemensam religion saininanhållen grupp af människor, hvilken icke blott utgjordes af pijL jorden lefvande inedleniinar, nämligen husfadern, som var familjens styresman, Ilans hustru och afkoinlingar, så vida dessa icke - (de inanliga genom adoption, de lwinliga genoni gifte) öfvergått till en annan familj, sanit söners, sonsöners o. s. v. hustrur; den inneslöt också de aflidna förfäderna. Hela följden af slaktled bildade ett oupplösligt helt. Familjens aflidna medlemmar troddes från en annan värld agna deltagande och gifva hjälp å t sina i jordelifvet varande ättlingar, men de hade å sin sida aiisprillr på eii vis ' s dyrkan i forni af böner ocli offer fr %n d e k a iittlingars sida, en dyrkan, hvars sate dels var Iiusets härd dels de aflidnes gfafvar. P&amp; fortvaron af denna dyrkan berodde deras lycka i den andra världen. Get var dsrföre för den grekiska maiinen den heligaste plikt a t t lämna efter sig afkonilingar för a t t fortsätta släktens dyrkan af födäderna, p i samma gäng soni Iiaris eget intresse på det kraftigaste ma.nade lionom att på detta sätt. tillförsiikra sig sjalf en lycklig fortvaro p&amp; andra sidan grafven.
All, kasa, n liga -; j iiiigfrit, ensam, onödd, .Dn vi.l.le .i: .ädtlla ht dig offrets ära A.f lriii,r.leZi till. deii s torn, al&lt;öiia freden. Dn vaider lioiiom. Hell tlig fredens. jringfru! Ej raskt, ej muntert, eiiclast fot f 6 i fot G8,r &lt;,et fram ht. HAJ1 er n i i .i: iiidan f d k, Triing ej er glä,cl,je in pA hennes sorg! LAt 1-1en.ne sicla före hela floclcen! Och ingen vhge prisa hennes giiriiing! Nri fi~: clitu fikrjjaii salita öfver Vattnet. Och fredens jimgfr~i sthr clä.r, föres sti1.h Af ingen tvingad framht mot sin uppgift. SA se tlB jungfrn, detta stora vatten, Som obeveldigt drifves iied till l-iaf~iet. De lena biiljonia fii icke tveka A t t kasta sig ~iti den starkes famn, Om a11 Ilaii synes bitter och förfgrlig. 0i11 iiIf \ ren äfven finner p&amp; sin viig Jsn liten fager, s a f o m l m s a d bukt,. S5 får hon ii~idock aldrig dröja (lär. Och o111 hon s h l l e vilja v$incla iiter Till f ' reillig liiil1.a) göiuil i tysta sliogeii, 85 kan hon icke heller göra detta. t Hon iiihte fiani&amp;t, obevekligt. frmiHt. Fredkidla, detta ar bestärniiielsen. Som äx dig förelagd. Du inaste yara Den lena Udljan, som i vai.ldens ofrid lngji~tas skall för a t t dess sälta miltlra. O, älska detta jungfin. sörj ej inera.
[43] [1945] E Doktor A. Afzelius E L 13 Frågor. Skulle någon af Iduns läsarinnor godhetsfullt vilja gifva mig anvisning på nå- gon folkrik trafikerad trakt på landet, lämplig för inrättande af en handarbetsskola, vore jag högst tacksam. Svea. N; r 545. Hvarifrån fås trefiiga applikationsmönster, passande till sotfkuddar, och hur utföras korastbroderi? Hur skall man bereda braxfjäll, så de bli klara och vackra? Och hvar köpes citters eller silfvertråd till fjällarbete bäst och billigast? JH. N. Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja gifva anvisningar på nägra vackra, lätta musikstycken, passande för elever, hvilka spelat de första 150 lektionerna i Aloys Hennes Pianoskola, mottagas de med tacksamhet af Lajla. Hur skall man få en svart sidenklädning, hvars näckars » kemiska sammansättning » ej är känd, vacker igen? Lajla. Finnes någon pensionsinrättning, i hvilken en flicka med små inkomster årligen skulle kunna insätta en liten sparpenning för kommande dagar? — Om någon sådan ej ännu finnes, vore det icke tid för Sveriges kvinnor att förena sig om att bilda en dylik förening? Välsignelse åt dem, som härvidlag taga initiativet! Skulle någon af Iduns ärade lä- sarinnor vilja vara så vänlig att gjfva undertecknad något vackert prof på files-guipure, såväl kantsom mellanspets, passande till gardiner, samt upplysning om hvad slags garn, som därtill är bäst passande. Skulle äfven vara tacksam for upplysning om, huru man själf kan förfärdiga vackra porträtt ramar, såväl hängande som fristående. A. G. H. » Ke » frågar, om nägon godhetsfullt skulle vilja säga, huru man på bästa och enklaste sättet kunde rengöra alabaster (ett skriftyg), så det ej blir gult? For tre små fattiga flickor (10, 8, och 7 Sr), som nu böra inträda i nägot läroverk, rådfrågas härigenom Iduns läsarinltv-ilken skola dessa flickor böra inmättas för att mot billigaste afgifter få den bästa undervisning. Pauper. Huru saltas kött med socker?
Det torde vara största skäl alt fortfarande iakttaga den princip, som för några dagar sedan ventilerades och ledde derhän att R. o. Ad. vidhöll det sätt, för voler:s-propos:nes ordnande, som Gr. Lagerbjelke då, likasom no, förordat, hvilket sedermera af R. o. Ad. i tvenne consecutiva fall blifvit adopteradt, och vid delta tillfälle af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, följdt. lag anhåller således att R. o. Ad. måtte godkänna den nu framställda voterings-propos:n. Hr Akerman: Det kan visserligen synas indifferent huru proposme upställas, blott man gör sig reda för hvad ja och nej betyder; men det måste man verkligen göra när, såsom här, ja skall betyda nej och nej skall betyda ja till Utsk:s tillstyrkande, eller ja skall vara afslag och nej bifall dertill. Då nu fråga blifvit väckt huruvida de framställda proposme böra för den kommande voteringen antagas, så kan jag icke annat än förena mig med Hr von Hartmansdorff. Det är sagdt, att den propos., som Hr Frih. o. Landtm, ansett med ja besvarad, skulle tills vidare innefatta Ståndets beslut, men deremot måste jag protestera; ty Ståndets beslut, sedan votering är begärd, kan icke utrönas förr än voteringen är slut. När först propos. framställdes af Hr Frih. o. Landtm, till bifall på betänk, sä tyckte mina grannar och äfven jag, att ja var öfvervägande. Sedan ansåg raan ja vara öfvervägande vid propos. till afslag. Sålunda tror jag att man bör upskjula med bestämmande af hvad, som är R. o. Ad:s beslut; men då propos. framställts till bifall och sedan till afslag, så synes mig deraf böra följa, att ja-proposm bör innefatta bifall och nej-proposm afslag till Ulsk:s förslag. Man förvillar sig dessutom lätt när proposme upställas sålunda, som här är föreslaget, såvida man icke studerar sig in i dem. Hr Prin tzensköld, Carl:
Sedan Rikets sednast församlade Ständer, med bifall till Banko-Utskottets i Utlåtandet N:o 32 gjorda hemställan, beslutat, att, till undvikande af penninge-försändningar med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Rikets Ständers Bank har Låne-kontor, sådana åtgärder borde vidtagas, hvarigenom det skulle stå en hvar öppet, att i Banken samt Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby insätta pen - 20 Banko-Utskottets Memorial N:o 39. ningar alt lyftas ä uppgifven orl, samt derjemte åt Banko-fullmäktige uppdragit att söka med Privatoch Filial-banker träffa öfverenskommelse derom, att penningeremisser emellan de orter, der sådane Banker äro eller varda inrättade samt hufvudstaden och de orter, hvarest Rikets Ständers Bank har Låne-konlor, måtte kunna i möjligaste måtto undvikas och genom anvisningar de särskilda Bankerna och Lönekontoren emellan ersättas, så, och efter det Fullmäktige, under den 19 Juli 1855 fastställt de för verkställighet af beslutet i hvad detsamma afsåg anvisningars utfärdande emellan Banken och Låne-kontoren, nödiga ansedda föreskrifter och förordnat, alt den nya rörelsen skulle med den 1 derpäföljde Oktober vidtaga, hafva Fullmäktige, uti till Utskottet algifvet memorial, dels redogjort för sältet huru denna anstalt blifvit begagnad och till hvilket resultat densamma ledt, och dels meddelat yttrande rörande lämpligheten af anvisnings-rörelsens ifrågaställa utsträckning till Privatoch Filialbanker.
Enligt Eders Kongl. Majits nådiga Bref den 30 Januari 1857 är beslut fattadt om ändring af Ousby och Loushults socknars pastorats fördelning, så att hvardera socknen kommer att utgöra ett pastorat; men förändringen lär icke inträda förr än vid blifvande kyrkoherdeledighet. Den af Eders Kongl. Majit i nåder anbefallda, redan då förra femårsberättelsen afgafs till en stor del verkställda raseringen af Christianstads fordna fästningsverk har under denna period vunnit i det närmaste fullbordan. Staden har i följd deraf vunnit utvidgning dels åt östra och vestra långsidorna, med 38 alnar ät hvarje sida till byggnadstomter, å hvilka nybyggnader årligen företagits samt derutanför tjugu alnar breda gator och vidare utanför dessa tjugu alnar breda bulevarder planterade med tre rader träd, och dels åt södra ändan med omkring 250 alnar, indelade till tomter samt lika beskaffad gata och hillevard derutanför. Genom Eders Kongl. Majits nådiga Bref den 22 Januari 1858 har blifvit fastställd ny tomtreglering i Engelholm, hvarigenom staden blifvit indelad i ett större antal qvarter och en del af stadens jord indelats till nya byggnadstomter. Under den 22 Oktober 1858 har Eders Kongl. Majit i nåder fastställt ett reglemente för fordna städsbäcken Båstad, som derigenom fått benämning af köping. Fordna benämningen af stadsfläck synes först hafva tillkommit genom Kongl. Resolutionen den 10 September 1664, hvarigenom innevånarnes underdåniga ansökning att varda befriade från tull och accis förklarats icke kunna bifallas, men platsen deremot tillförsäkrats en fläcks rättighet, bestående uti hökeri, handtverk, gästgifveri, krögeri och annan handel.
Jag ångrade mig icke och jag var klar och sval i hufvudet som om jag druckit vatten. Men sofva kunde jag icke, så fort jag höll på att falla i slummer kände jag det som om någon kysste mig och spratt upp igen. Det var en lång, lång natt. Jag var trött och hungrig när det var tid att ringa på pigan. Alla menniskor tittade lite konstigt på mig, tyckte jag, men jag brydde mig icke om det. Dagen efter var det Lundegårds födelsedag. Jag hade alldeles klart för mig att jag icke skulle resa. Det fans ju en möjlighet för att han kunde vara lika litet konventionell som jag, att han icke föraktade mig och att han kunde komma att bry sig om mig en smula. På eftermiddagen kom Lundegård och vi följdes åt till föreläsningen. Jag var rädd att också då komma för sent och jag gick så att han knappt kunde följa med. Vi kommo i god tid, gingo upp och stälde oss, vi två ensamma, utanför auditoriets dörr. Bäst som vi stodo der, samtalande med låga röster, kom det borta i gången en fin, spenslig gestalt. Den aftecknade sig så skarpt emot det breda ljusskenet och kom fram emot oss. ”Brandes”, hviskade Lundegård. Denna lätt vaggande, ungdomligt smidiga gång! Jag kände mig häpen, nästan rädd. Han är för mig som ett öfverjordiskt väsende, och hvad är jag! Han kom fram och helsade. Sade att han kommit för att se hur det gick när folket stormade in, han hade aldrig sett det. Så gick han igen. Den smärta, finlemmade figuren aftecknade sig åter mot ljuset, längre och längre bort i denna långa ensamma hvalfgång, som på andra sidan trappgången åter förlorade sig i mörkret. När han kom till den bortersta trappan gick han ned ett par steg och stälde sig der, lik en bildstod stödjande sig mot den höga kandelabern. Det var en egen stämning som grep mig vid det jag såg på denne ensamme man derborta, långt borta. Stilla och orörlig stod han der, det var något af klassisk ro i sjelfva ställningen, ljuset strömmade ned öfver och kringflöt honom. Hvilken energisk kraft i denna spensliga varelse! Denna smidiga, sluga kraft, som jag alltid längtat efter att finna hos en menniska.
I fråga om fru Lundberg, kunde det vara retsamt nog att i » Lifvet på landet » se henne spela småförnäm i stället för en enkel, okonstlad landtflicka, men än retsammare var det att se henne genom sin tillgjordhet förstöra Hermas synnerligen tacksamma roll i » Namnkunniga fruar ». Hon påminner ofta i sitt spel om de der små dockorna, som, gudbevars mycket näpet att åse, dansa omkring på pianot, när man spelar på detsamma, men det är ingen verkligt naturlig, frisk och saftig uppsluppenhet och intet humör, det hela löper ut i en viss pretiös och pretentiös smånäbbighet och liflighet, som man på längden kan utantill och derför finner tråkig. Organen är ock hvasst affilad och utan värme, hvilket jämte en benägenhet för felaktig tonvigt måhända lätt till en del förklarar att talet förefaller något konstladt och icke tillräckligt friskt eller mjukt och går altför ofta på ungefär samma melodi. I » Nervösa fruntimmer » var dock spelet bättre, om ock erforderligt humör och finare nyancerad, nervös liflighet saknades. Frkn Grunds spel i » Den puckelryggige » m. fl. bekräftade det intryck, man förut fatt om henne eller att hon är begåfvad, naturlig och omedelbar, samt för öfrigt verkligen mycket intagande och söt. Hvad som emellertid närmast är af stor vigt för henne är att lägga in mera kläm i spel och tal och undvika en högst besynnerlig vana att föra kroppen såväl under gången som i synnerhet under ståendet. Just derför att hon synes ega så goda anlag, vore det stor skada, om några oarter skulle ohäjdadt fä innästla sig eller om hon skulle angripas af den yrkessjukdom, som förstört så många nybörjare på teaterområdet, d. v. s. den fixa idén att genast tro sig vara fullfjädrade konstnärer.
Detta belopp är ansedt för ringa och otillräckligt för vinnande af dermed åsyftadt ändamål, hvadan underdånig anmälan härom skett bos Eders Kongl. Majit, som anbefallt Styrelsen att verkställa vidare undersökning och uppgöra ytterligare kostnads-förslag lill hamnens iståndsättande i hela dess vidd, så tidigt alt samma förslag kunde, i fall Kongl. Majit i Nåder finner sådant lämpligt, föreläggas Rikets Ständer vid nästinstundande Riksdag. För den bördiga trakt, som omgifver Landskrona, vore det äfven en synnerlig fördel, att hamuförbältringen blefve företagen, samt handel och sjöfart uppbringades till hvad den i gamla tider varit. Antalet af stadens fartyg upptages till 5, med 160 lästetal. Skeppsvarfvet har under sistförflutne fern åren haft obetydligt arbete, i anseende dertill att skeppsvarf blifvit anlagdt i Helsingör, åt hvilket de fleste reparationer numera anförtros. Två nya fartyg äro byggde under sednare femårs-perioden å Landskrona varf, hvars arbetförtjenst beräknas lill ungefär 2,000 R:dr Banko. Tillverkningen af hvitbets-socker fortgår och bestiger sig till ett belopp af 51,186 årligen. Vid ett af stadens 3 färgerier är anlagd en klädesfabrik, som drifves med 2 väfstolar, och kan årliga arbets-förtjensten anses vara 500 R:dr Biko. Garfverierna, 6 till antalet, drifvas på Engelska sättet. Bland stadens hufvud-näringar räknas åkerbruk, deraf innevånarne, i synnerhet så länge hvitbets-odlingen kan drifvas, hämtai betydlig inkomst. Stadens jordar utgöra tillsammans l,/28 lunne23 | kappland, och medin - 2* kornsten af de staden ensamt foibehållne jordar bestrides mångfaldiga utgifter, dem samhället i annat fall svårligen skulle mäkta utgöra. Trivial-skolan, med 3 klasser och 2 skolor uti såkallade Gjörloflska huset för fattiga barns undervisning, bibehållas.