Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes äfven många andra nyttiga husgeråd, men denna uppsats är ej afsedd att uppställa en lista på köksoch skafferiutensilier, utan mera en uppmaning till husmodren att anskaffa de saker, som underlätta arbetet, och att ha en jämn tillsyn öfver att de ej förfaras. Det finnes en bestämd gräns emellan hvad som är behöfligt och hvad som är öfverflöd, naturligtvis olika efter familjens inkomster; den unga husmodren med små inkomster bör ej tänka på sina grannar och för söka likna dem och vilja inrätta sig som de — om deras tillgångar äro dubbla mot hennes, men hon bör beflita sig om, att i hennes hem hvarje sak har sin plats och år på sin plats och begagnas för det ändamål, hvartill den är afsedd. Skånska i Småland. an var ung och glad; berättigade förhoppningar målade ljusa framtidsbilder för yngliogens klara öga. Arbetet syntes lätt, nästan som en lek gick det för honom, och han ville ej heller veta af några hinder, utan aflägsnade dem, där de reste sig, med otröttadt mod och energi. Denna ständiga verksamhet afhöll från alla utsväfningar af köttslig a r t. när skulle han hafva tid för s å d a n a? Tidigare än män i allmänhet gjorde han sitt val och gifte sig. P a r t i e t var icke förnämt, icke rikt, men en viss harmoni hade närmat dem till hvarandra — glädjen, lifslusten, friskheten, se där hemgifter å båda sidor, sällsynta att finna i vår blaserade, nervösa tid och nå- got att bygga på, bättre än guld. » Hvad de se lyckliga u t! » sade man. Några år gingo under framgångsrika förhållanden. Små kärleksplantor titta med oskuldsfulla, u n d r a n d e ögon upp ur hvita, broderade bäddar, sträcka knubbiga armar med Amoriners leenden: de tycktes famna lyckan för att hålla den fast. * * * Men hvad var det sedan, som k o m m i t? Man visste om ingenting, och likväl måste » något särdeles » ha inträffat: hans blick var ej densamma, då de visade sig ute tillsamman — han och hon — den lyste icke af ljuf förnöjelse, då han såg på henne.
Commerce-Collegii förvaltning, Berättelse om de under, stående Fonder för år 1820. s. 146 - 16 r. Rem. till Stats-och Banco-Utsk. s. ii4o. —• Commiltee, om nedsättande af en, till undersökning om uppkomsten af alla utaf Hemman och Lägenheter till Staten utgående i38g utskylder; Motion, rem. tili Stats - Utsk. s. 1241* Concurs-Lagen, om ändringar i; Motion, rem, till Lag-Utsk. s. ia3o. •—Massors skyndsamma realiserande, om; Motion, rem. till Lag-Utsk. s. 1181, Contoir, om inrättande af Låne-, i södra delarne af Riket; Motion, rem. till Statsoch Banco-Utsk. s. 1196. Controll, förslag tili, derå, att Riksens Ständers beslut, må vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Majrt expedierade; Motion, rem. till Expeditions-Utsk. s. iöaf). Convoy-Commiscariutet, om fortfarande af det, beviljade Creditiv; Kongl. Proposition, rem. till Stats-Utsk. s. 1173, 1176, 1178. Motion, rem. till Stats-Utsk. s. 1247. Coupons, om inrättande af, till lättnad för Skattskyldige vid Uppbördens liqviderande; Motion, rem. till Bevilln.-Utsk. s. iaSG. Coyet, Major A., skyldig tili Allm. MagazinsInrättningen. s. 846. Creditivet, mindre, s. 437 “ 442* Creditiv-Seclelstocken. s. 391-402. 760, Credit-System, om införande i Sverige af ett, grundadt på Hypotbek af Fastigheter; Motion, rem. till Statsoch Banco - Utsk. s. 1220. Curhusen, om Sjukskötseln i, &c.; Motion, rem. till Allm.
° Emedlertid, ehuru tydlig och klar denna sak syntes vara, hade lik - 20 Lagsamt Allm. Desv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 24. väl åboerne å kusth ruman ansett sig, i följd af sina hemmans läge närmast hafvet, berättigade till ett herravälde öfver hafsslranden samt hafvets omedelbara afkastning, och ville icke lemna rum för allägsnare hemman att sig af samma förmon begagna, hvarför de ock stundom fös skaffit sig domstolens förbud emot all tånghemtning från stranden af andra än dem, hvilkas egor gränsa närmast intill stranden. Detta, i motionärens tanka, orättvisa förhållande, vore al de skadligaste följder för jordbruket, som i ett magert land gick i mistning af det dyrbara gödningsämne, hafs-tången bildar, och hvaraf vågorna ofta införa ofantliga massor, som, i saknad af arbetsstyrka hos kusthemmanens åboer, blifva utan nytta liggande der de af vågorna uppkastats, eller ock, hvilket ej sällan inträffar, vid förändrade vindar af vågorna åter bortföras. Dessutom då i den ort, hvarifrån motionären vore Riksdagsfulimägtig, hemman, utan afseende om de äro vid hafskusten belägne eller icke, hade sig ålagdt att, till hämmande af flygsandens vidare spridande, påfylla eller täcka sandfälten med tång,såsom det ändamålsenligaste täckningsämnet, vore rättigheten lill fri långtägt så mycket billigare, som kuslhemtnanen närmast och väsendtligast dr oge fördelen af det arbete å flygsandsfällen, hvari de af Häradsboerne bisprungos. Motionären påkallade således Ståndets och Medståndens medverkan till vinnande af en fri och obehindrad rättighet till tånghemtning från hafsstränderne samt till följd deraf ett upphäfvande af de redan af domstolarne meddeldte vitesförbud och tillstånd för allmänheten, alt å de kuster , der allmänna vägar till stränderna icke äro alt tillgå , utan endast så kallade byvä,ar för strandeller kusthemmanens enskilda behof äro utstakade, sig deraf begagna, mot åtagande skyldighet att i underhållet af dessa vägar deltaga.
Och då hon nu var ensam med Nino, var hennes ansikte stelt och blekt som en af statyernas, som stodo rundt o m dem, Hon tog löfte af Nino, att han ej skulle lämna henne. Inte lämna henne på hela dagen. » Nej då, Teresa. » Han var också med om frukosten. Löjtnant Ugo beställde ett enskildt rum, och så åto de tre tillsammans. Till en början var Teresa munter, alldeles sådan som hemma. Nino tänkte, att hon ville kasta hort all sorg för dessa två timmar. Hon var till och med mycket muntrare, än hon brukade, hon koketterade för löjtnant Ugo, tills han blef alldeles yr. Och hon tillät, att han kysste henne. Nino såg ned i tallriken, men han märkte det ändå. Han såg ibland på henne, och hans små grå ögon tiggde o m att få gå. Men då kom hennes hand, som var alldeles kall och skälfvande, smygande under bordet och des där? N e j, hon visste ej hvad hon trott. Hon hade ej tänkt detta. Så kom ett bref från löjtnant Ugo, däri han sade henne farväl. Han skulle resa nä- sta natt. På natten voro hon och Nino på väg till Neapel. Hvad skulle hon göra där? Nino trodde, att hon ville se sin fästman än en gång, innan han reste. Själf hade hon visst ej så klart för sig hvarför hon for, men hon kunde ej låta vara. Och ingen annan än Nino hade hon velat hafva till sällskap. På morgonen, då de kommit till Neapel, sökte hon upp sin officer i kasernen. Han kom ut emot henne, yr och brådskande, men synbarligen smickrad och rörd, öfver att hon kommit för att säga farväl. Hon blef dödsblek, då hon fick se honom. Han och hennes ögon tycktes ej se mer än deras. Nino frågade henne, hvarför hon satt så och stirrade. H o n sade, att hon satt och såg på hans lik. Hela natten hade hon sett honom ligga död i en bergskref va, och hon hade äfven sett de svartes gamla kvinnor, som skyndade till för att plundra och stycka. De styckade ju liken därborta. lade sig på hans och höll honom kvar.
Den förföljelse han derföre skall lidit af personer hvilkas intresse ej öfverensstämde med Reformen, lärer varit orsaken, att han ej fortsatt detta Arbete. Och då under de sedan förflutne 8 år, något Reglemente, mig vetterligen, icke blifvit kungjordt; hemställer jag, om man ej hos Kongl, Maj:t borde i underdånighet anhålla, att Hans Maj:t täcktes nådigst uppdraga åt en eller flera dertill skicklige personer författande af ett sådant Reglemente, iämpadt efter tidens upplysning och kraf. Öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln delar det allmänna tänkesättet i detta afseende; skall jag med ledning af hvad CantzlieRådet v. Hartmansdorff, ÖfversteLieutenaot Blomstedt och Assessoren Bodell i ämnet, officielt yttrat, försöka att göra Tullverkets närvarande brister åskådliga , för att derigenom bana vägen till framställandet af hufvudgrunden hvarpå jag anser Reformen böra fotas. Då man jemför Tullverkets organisation Och personal i vårt land och i andra länder, finner man, att t. ex. i Danmark, Kongl. General-Tullkammare och Commerce-Coliegiets > Indiska Contoiret, Schlesvigska och Hollsteinska Tull-Contoirens samt Canalhamneoch Ben 12 Martii. FyrbåksContoirens, sammanlagda personal utgöres endast af 73 personer. Den oinskränkta handelsoch nederlagsfriheten, de lindriga Tullafgifterns och det särskildta Inrikes Consumtionsafgifts verket derstädes hvilket ej finnes hos oss skulle göra detta Centralverks göromål oändligt betydligare, än de äro i Sverige, » om ej detta verk varit satt på en enkel concentrerad fot. Ungefär |:del af detta verks personal, (24 å 25 personer,) reviderar fich controllerar i5i underlydande HufvudTullkamrars räkenskaper m. m. I Sverige består General TullDirectioneo (oberäknad TullRatten) af 51 personer: och CommerceCoiiegium med Controllverket, af 48, Summa 99 personer.
Disconten ej nöj» sig med mindre än nära 61 procent och straffränta på köpet då bristande omsättning , på dagen, ej agde rum, äfvensom att låntagaren ej fick sig till godo beräkna den bevillningsprocent, som Bevillningsförordningen ej allenast tillåter utan föreskrifver, hvarigenom en liten sten blifvit lagd på den börda som nedtrycker hvarje låntagande, i synnerhet landtman, sorn såled.s äfven får betala bevillning för den skuld han i Disconten häftar före, och för att än mera försvåra desse låner, sorn så betydligt borde medverka till penningerörelsen , vidtogo Riksens Ständer vid jgi8 års Riksdag den författning att vid omsättningen hvarje halft år £ del eller 20 proc. af primitiva lånecapitalet skulle inbetalas. Efferen sådan åtgärd, mine Herrtr! i hvad belägenhet är isynnerhet jordbrukaren? Lätom oss ett ögonblick granska hans ställning. En jordbrukare har exempelvis en liten egendom sorn med någon skuld behäftad, dock är tillräckelig att utom räntan för skulden, med familia indragit lefva af. Denne jordbrukare blir händelsevis satt i förlägenhet för, jag vill antaga en liten summa af 2000 R:dr. I den ort der jag är boende, och jag har anledning förmoda att det ej är bättre på andra orter, finnes ej r.å&on utväg att få låna denna summa, om ej af den dass medborgare, sorn, kände under Den 91 Febniarii, namn af barmhertig® bröder, bistå sin jämnchristen och nästa mot 15, ao, ja efter berättelse ofta till 50 a 60 procent. Skrämd tor denna höga ränta och lyckligtvis ännu ägande vänner* förtroende som borga för honom , vänder han sig till Disconten och blir hulpen. Men huru länge? jo till nästa omsättning då skall han afbetala 400 R;dr utom prenumererad ränta på återstoden; och hvar skola dessa tagas? *f egna tillgångar är det omöjligt; ty man kan ej vänta att med svält och nakenhet kunna spara hop denna summa till bekofvets stund.
En förändring i' delina lag tycktes vara af nöden, aå vida en skogsegare skulle kunna hafva hopp att i framtiden se sin skog fredad från tillgrepp af obehörige personer, helst erfarenheten vittnade, att vitesförbud icke voro tillräcklige, och att man sällan åtkomme skogstjufv»r på sjelfva gerningen, emedan de mest begagnade natten och ofta voro s8 talrike, att de af en ä två skogvaktare icke utan lifsfara kunde angripas. Finge man ändtligen någon reda på förbrytaren, så erhölle man väl stämning och en långvarig process, men vunne sällan något skadestånd eller annat ändamål än möjligen en obetydlig förhöjning af vitesförbudet. Af dessa skäl och då ej mindre bränvinsbränningen, för hvars bedrifvande en mängd husbehofsbrännare toge sina skogsförnödenhetei1 hvar de finnas, än äfven ångbåtsfarten på vissa orter i senare .tider mycket ökat vedbehofvet och föranledt sk.ogsåveikan, trodde Motionairen det vara af högstavigt för skogess besparande och egande rättens helgd, att brottet bestraffades såsom stöld och att skog ej ansåges för sådan egen4 om, hvilken växer för atta och utan ansvar kan tillgripas af hvem som helst; 2:0 af Herr Friherre Berndt Wilhelm Fock: alt lagens stadgande om ansvar för skogsåverkan icke nu mera uppfyllde sitt ändamål, enär det vöre en allmän klagan, att skogsegare lida kännbara förluster genom tillgrepp af skogseffeetei’. De obetydliga böterne, i de få fall då åverkan kunde öfverbevisas, vöre ett intet jemförde med hans fördel af gerningen.
Låt oss då, om det så synes dig godt, förnimma något om ditt fädernesland, om dess och dina egna öden.” ”Wälan!” swarade jag, ”det är min pligt att fullgöra denna din begäran, och jag gör det gerna, i synnerhet som i dag minnet har så serdeles lefwande waknat hos mig. Jag will genomgå för dig de underbara hwälfningar jag genomlefwat, och beskrifwa taflorna alltsom de uppgå i min själ.” Wet, Rao-Bahader, att mitt fädernesland heter Swerige. Det ligger längst uppemot norden i Europa och består af ett widsträckt område, der höga berg, bewexta med ett slags cedrar, som wi kalla granar, och ofantliga parker af detta trädslag intaga största rummet. Hos oss finnas inga palmer, inga ananas, inga mangooch pagodträd. Men wi hafwa dock doftande lunder af lind och apel, och ingenstädes på jorden finnas så gröna, sammetslena ängar, som hos oss. Sommaren är i min hembygd tjusande skön. Men wår regntid kallas winter. Då nedfaller dock icke regnet i floder, utan i swäfwande flockar, lika den finaste bomull. Naturen går då till hwila under det snöhwita täcke, som utbredes öfwer dalar och fält. Äfwen lägger sig då på sjöarnas och flodernas yta ett christallklart glas, som wi kalle is, och som kan bära hela krigshärar. Hwardera af de twenne motsatta årets tider har sina behag, sin naturliga skönhet. I detta land lefwer ett fattigt men hjeltemodigt folk, som har genomgått många underbara öden, ända till sitt sista. Jag måste i korthet gifwa dig en bild af dem, eljest förstår du icke huru wi kommit till djupet af den olycka, som nu hwilar öfwer folk och land. Redan i äldsta tider wille hos oss en kast tillwälla sig makt och anseende framför folket. Det war dock icke braminernas kast, såsom hos eder, Rao-Bahader, utan det war krigarnes, som wi kalla ridderskap och adel. Du bör weta att wåra närmaste grannar hette i öster Ryssland och i sydwest Danmark.
Utsktns förslag, än den enl. gällande författning hittills varit. Visserligen medgifver jag, att författningen så lill vida stadgar strängare straff, som den påföljd, hvilken förut ägde rum för ett brotts föröfvande 3:e resan, nu blifvit i vissa fall framflyttad till 2tdra resan. Så är t. ex. förhållandet i 6, 7, 8 och 9 §§:na; men Ulskm ansågo denna skärpning böra äga rum derföre, att dessa stadganden afse dels tjenstemän, dels personer, af hvilka man borde kunna fordra ett mera samvetsgrannt iakttagande af lagarna. Jag vill likväl nämna, att jag icke skall hafva något emot om dessa stadganden förmildras. Man har dock egentligen ansett Utskms förslag vara strängare i afseende på den medgifna rättigheten alt i hus eftersöka olofligen infördt gods. Jag erkänner likväl icke, att Utskms förslag i detta afseende är strängare än 1835 års förordning, ulan skulle snarare påstå alt Utskins förslag är mildare; ty, då efter sistnämnda förordning husvisitation kunde anställas af nästan alla lägre tulltjenstemän m. fl., till och med of kustvakter, är denna rättighet enl. Utskms förslag inskränkt till ”kronofogde, tullkammareföreslåndare och kustchef, länsman, landseller sladsfiscal, hvar och en inom sitt t jens tgöri ngsd i s ti-ic t, samt af sådane ordin.tjenstemän , som för särskildta tillfällen af K. General-tullstyrelsen dertill förordnas.” Rättigheten att verkställa en sådan visitation är således inskränkt till färre personer än förut. Det enda afseende, hvaruti förslaget är vidsträcktare, består deruti, att Utsktn borttagit den bevisningsskyldighet undersökningsmannen enl. 1835 års författning hade, att då han uti boningsrum anträffar och under beslagsanspråk anhåller gods, bevisa att godset i huset inkommit inom 48 timmar.
» Dit ska vi också komma, » säger Ebba. Därmed tyckes ämnet vara uttötndt. Barnen stå alla kvar, där de stått, de komma sig inte för att genast börja leka som vanligt. De ha alla en känsla af, att det ändå ej är helt och hållet som vanligt i dag. Så säger lille Karl: » Jag har varit och sett, när valparna fick mat! » » Jag med, » säger hans syster. » Och gumsen ville stånga Karl. Han var så ond, så. » » Man ska ta honom i hornen och hålla fast honom, så han inte kan stångas, » upplyser den försigkomna Nanny. » Ska vi åka med vagnen nu? » föreslår Karl. » Nej, i ' et är roligare att slå käglor. » Kägelspelet ställes upp, och man är genast i full gång. Man skrattar och ropar. Siri är dum, hon förstår inte att rulla klotet, hon bara kastar det. Ebba kallar henne » barnunge », ett glåpord som ej bekommer henne det allra minsta. Hon är glad att få vara med » de stora » barnen, och hon är lika intresserad som de andre. De leka midt i solgasset, de fyra barnen i sina ljusa forkläden och med stora halmhattar öfver brunstekta ansikten. Solen bränner på sandplanen, pä verandan, där blommorna ej fått vatten i dag, på villan, där gardinerna äro nedfällda för fönstren. Nu kommer Nannys och Siris mamma. Hon klappar de andra barnen på hufvudet, och då lilla Siri springer emot henne med utbredda armar — bara, bruna, feta små armar — så trycker hon barnet intill sig ännu fastare än eljes, och hennes ögon bli fyllda af tårar. Hon har plockat ett helt fång af ängsblommor och skickat in till den lille döde, som sofver därinne bakom nedfällda rullgardiner. På eftermiddagen uppträder Ebba klädd i svart och hvitt och lille Karl har fått svarta band på hatten. En god kopp De ha mycket att berätta. Moster Emma har kommit dit åkande och farbror har också kommit. Ebba skall in med tsnt till staden och få nya Wader, och de skola beställa kransar. Men först skall hon ut och plocka lönnblad och göra en krans själf — hon visar, hur det går till att binda den.
All likväl Jemtlands rotehållare, på sätt Utskottet äfven u 11 tagit, della oaktadt, ingalunda äro mindre betungade, visar sig äfven af landshöfdingarnes femårsberättelser, ty då i Jemtland, der hemmanens uppskatlningsvärde upplages lill 2,279,303 R:dr, kostnaden för rustning och roteling utgör 58,074 R:dr, uppgår berörde kostnad i I. ex. Vester-Norrlands Ian med 8,797,407 R:dr uppskatlningsvärde, lill 22,195 R:dr; i Örebro län, der hemmanen äro uppskattade till 14,349,941 R:dr, till 69,246' R.dr, samt i Yerndands län med eli hemmanen åsalt värde af 22,544,958 R:dr lill 56,724 R:dr banko. Från den nyssnämnda fonden eller s. k. reservmedels-kassan utbetalas nu visserligen legan, årliga konlanta lönen och servisen lill manskapet, äfvensom rotehållarnes bidrag lill beklädnaden lill eli sammanlagdt belopp af 12 R:dr 32 sk. banko, men det är klart, alt då uti instruktionen för roteriugs-kommissionen den 28 Maj blifvit föreskrifva!, att räntorna af berörda kassa Lomme all, såsom understöd för rustningens och roteringens utgörande, bibehållas, lölebållarne, i följd deraf, åtnjuta i ersättning för denna ökade roleringsbördn så mycket mindre, som beklädmnlsbidragels belopp utgör, och alt de utbetalningar, som från kassan verkställas, i sjelfva verket, fastän medelbart, drabba lölebållarne.
Äfven jag tror mig bestämdt veta, att 180g års lagstiftare afsågo med detta stadgande ett förbehåll eller en säkerhet för de ofrälse Stånden att kunna i Konungens Högsta Domstol vara försäkrade att äga hälften af antalet. Det är således ganska gifvet, att Uppkomsten af detta stadgande är helt och hållet till förmån för de ofrälse Stånden, och som jag är sjelf lödd och uppfödd i detta Stånd, så anser jag ganska lyckligt att så är och har varit van att ända från min barndom så anse saken; men oaktadt olla de bemödanden, som man vid denna riksdag gjort, att visa obehöfligheten af detta stadgande till säkerhet för de ofrälse Stånden sjelfva, är jag dock af den öfvertygelsen, att det är för tidigt att taga bort detta stadgande, ehuru icke af det skäl som Frih. Rehbinder här anfört, utan i en alldeles motsatt riktning. Jag tror att det ligger så mycken fördold aristocrati i alla dessa stora fr ihetsyttranden, som äga rum från den ena sidan, alt det är angeläget för de ofrälse Stånden, att denna skilnad, som står i grundlagen, tills vidare bibehålies, tilldess man kommer i erfarenhet of huruvida den liberalism, som tyckes vilja visa sig, ar verklig eller skenbar. Jag anhåller således, såsom uppfödd i ofrälse Stånd, att förslaget icke måtte blifva förklaradt vara nyttigt och nödigt, utan tvertom. Den i Juni. Hr von Hohenhausen, Michael Silvias: Jag förenar mig i allo uti det yttrande, som Frih. Cederström afgifvil, och anser med det förstånd af grundlagen, som jag har uppfattat, Stånden icke vara berättigade att afslå hvilandet af ett grundlagsändringsförslag till nästa riksdag. Hr Cederschjöld, Robert Theophron:
Inom konsten — det må gälla stor konst eller liten — gäller det att sätta till all kraft att gifva sig helt eller också spara sig till annat. Och nu några inkast med anledning af S. Den ger sig ej ut för annat än för att meddela några praktiska råd åt unga försökare. Men dessa råd äro, hvad själfva förfaringssättet vid målning beträffar, ej obetingadt rådliga att följa. Som S. L. själf påpekar är det omöjligt att lära sig måla efter regler. Det finns flere handböcker i målningsteknik • — på svenska språket ha vi åtminstone två vägledare i akvarellmålning, den ena mera löjligt omöjlig än den andra. Hvem kan tänka sig något mera barockt än att gifva recept för, hvilka färger som böra blandas till en aftonhimmel och hvilka till ett åskväder, hvilka till en förgrundsko och hvilka till en bokskog? Det var engång en mycket » grön » ung man, som tillfrågade sin lärare, hvilka färger han skulle använda för att måla fönsterglas. Föga mindre galet är att läsa sig till i en bok, hvilken blandning som är den rätta för en lugn insjö i solsken. Något bättre sätt att uppamma ett själlöst schablonmåleri finnes säkert ej. Att kopiera är farligt, det också, just därför att man genom att studera, hur andra sett naturen, tillegnar sig deras uppfattning, i stället för att ens studium bör endast och allenast gå ut på att skaffa sig en egen uppfattning och ett eget uttryckssätt. Det skall mycken själfständighet till för att under flitigt kopierande bevara sin egen blick för naturen. Någon enda gång kan det ej skada att kopiera, fast det säkert ej heller gagnar stort. De, som kopiera bra, måla i regeln dåligt, då de ställas, ej framför en målning, utan inför naturen. Skall man gifva unga artister och amatörer ett råd, så bed dem studera naturen och ingenting annat än naturen, bed dem afbilda det de ha för sina ögon så noggrant som möjligt utan minsta försök att försköna eller ombilda det. Och om det är fråga om att nå konstnärsskap, så böra de akta på den gamla satsen: » för att bli målare skall man lära sig för det första att teckna, för det andra att teckna och för det tredje att teckna » — den regeln ha de mera nytta af, än om de följa S.