Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var en tid jag ej mer hade något hopp om mig själf — och jag skulle vilja tillropa alla unga människor, obekanta med lifvets stormar: Utsätten er ej för denna farliga och förstörande tortyr af obestämd väntan — håll troget fast vid er kärlek, men utan alla band — och när den ej består profvet, låt den vara hvad den är och var: ett ungdomstycke blott. » Han strök ett slag öfver pannan och fortsatte: » Då jag genomkämpat det värsta med mig själf, kom det en tid af ny plåga. Du hade från det hälft medvetna barn jag hade fått att skydda mot mig själf, blifvit en vacker, beundrad kvinna. Jag såg, att du kunnat bli make till framstående, oberoende män, och i mitt nervösa tillstånd och i känslan af min svaghet och oförmåga inbillade jag mig, att du kanske gjorde en medveten uppoffring, då du fasthöll vid mig. — Min stolthet hade jag kvar, och » Hon hade kastat sig på knä och öfvertäckte hans vänstra hand med kyssar. — » Min starke, präktige brudgum — och detta har du aldrig talat om för * mig. » » Det är inte mitt sätt » » Men jag borde förstått det ändå. — Förlåt mig — men tro inte, att jag någonsin i mitt lif har tänkt på någon annan än dig. » Han smekte hennes hår, sägande: » Äfven detta blef mig klart. Det gjorde bandet starkare — men inte drägligare att bära, ty — jag hade ännu intet hem att bjuda dig. — All annan längtan var död. — Likväl — så småningom lade sig såväl de inre stridernas hetta som missräkningarnas och otillfredsställelsens gnagande bitterhet. — Jag hade i ekonomiskt hänseende vunnit en terräng, där hela min energi, alla mina krafter, min vaksamhet och omtanke behöfdes för att icke bli trängd tillbaka. — Jag har slutligen vunnit målet och — om jag inte är densamma som förr — så försök att taga mig sådan jag är — haf fördrag med mig — och låt oss hjälpas åt att glömma det som varit — och börja på nytt. » IDUN 1899. 3 göra ett inlägg för en, om jag så må säga, » friare » uppfattning af vissa för många heliga och oantastliga förhållanden.
Jag skulle tro det vara rätt att taga bort kolplikten, 0111 jag icke fann att, innan bolagets privilegier blifvit inskränkta, förlust för allmogen skulle uppstå, om den alldeles borttogs och en annan afgäld sattes i stället för böterna. Det är således på grund deraf, som jag tror att StatsUtsk. visligen förfarit, då det föreslagit nedsättning i kolplikten. Hvad beträffar den föreslagna underd. skrifvelsen lill K. M. ang:de undersökning, så kan den ej hafva annat ändamål än just utrönande af grufvans kolbehof, men ingalunda af grufvans drägtighet på malm. Kär dessutom Ständerne icke kunna anhålla att Konungen genom dess Justitie-canceller ville inför laga domstol söka frånvinna bolaget en del af dess privilegier, emedan sådant kunde anses Den 24 April f. m. förhnstadt, så ser ja" icke hvad Ständerne kunna göra annat riri besluta en underd. skrifvelse i ämnet, då man kan hoppas att en sådan yttring ifrån Ständernes sijla skall hafva till följd, att Konungen, sedan undersökningen blifvit hällen, samt utrönt blifvit, att grufvans kolbehof är vida mindre nu än förut, helt simpelt fråndömmer bolaget dess nu innehafvande rättighet att bekomma det qvantum kol, som bolaget nu tillgodonjuta'. Detta borde Hr Presidenten i Kaminar-coll:m begripa och icke stå här ordande om ras, bräckta lemmar och dylikt, för att draga discussionen på sned. Frih. Cederström: Visserligen skulle det vara en fördel för Dalallmogen, att befrias från kolningsskyldigheten, ifall befrielsen erhölls till skänks; men i händelse den del af allmogen, sorn utgör kolräntan, blir, som sig bör, underkastad annan skattläggning i stället, så fick denna allmoge betala mer för mindre. Gr. Frölichs yttrande om Fahlu bergslags äganderätt till skogar bevisar, att han är okunnig om förhållandet. Det är nemi. af Vesterdalarnes oafvittrade skogar, som
Om den. na reflexion genast föll in då en ändring skedde i t jens tefolkets flyttningstid, bör det icke illa uttydas. Hvar och en ser ur särskildt synpunkt och ser derföre olika. Emellertid, 0111 också lankan är felaktig, bör den sägas för ali vacka upplysfare omdömen. Den säges dock nu med mera förhoppning om riktighet. Om det är en obestridlig sanning att Landtbruket utgör vårt Fäderneslands förnämsta styr. ka; och följaktligen är det Näringsfång, hvarpå iiS Den x Martil. högsta afseende bör fästas; och om detta så väl som alla andra större inrättningar icke kan skötas utan en mängd arbetande personer, samt sällan utan Legohjon, så är det ock nödvändigt att för dessas flyttningstid utsätta en termin, som å ena sidan bäst passar för detta yrke, och å den andra icke kan i något afseende vara ofördelaktig. Vid flera till fällen har detta ämne varit under consideration: och Kongl. Majrt som insett att den hittills vanliga ffyttningstiden vid Michaelis, icke varit nog tjenlig; har genom Dess Nådiga Författning föreskrifvit en annan. Det kan icke vara min tanka att om detta stadgande blott upphäfva en vidrig röst, då Fäderneslandets väl varit dess vigtiga syftemål. Men som den utsatte flyttningstiden' åtminstone förjordbruket icke i alla Rikets Provinser är passande; torde ett yttrande tillåtas i detta ämne»
N:o 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1856. 65 träde Expeditionsoch Protokolls-sekreterare, Registrator och Kanslister. Kansliråden skulle (§ 15), efter fördelning deni emellan, utarbeta de inoch utrikes ärenden, hvilkas handläggning åt dem kollegialiter uppdrogs, och en af dem linde att tillse, ”det allt, sorn på latin, så från Kongl. Majit sorn från Kansli-kollegio, utfärdas, må svara mot det gamla loford, som Vårt Svenska Kansli i så måtto sig förvärfvat. Den egentliga ministeriela brefvexlingen besörjdes likväl nu, sorn under sista delen af frihetstiden af Kansli-presidenten samt genom Presidents-kontoret, hvilket enligt § 1 skulle bestå af i President-sekreterare, 2 förste och 5 andre Sekreterare. — Angående delta kontors verksamhet stadgade § 25, att ”sorn Kongl. Majit numera låter genom President-kontoret besörja all korrespondensen med alla dess vid främmande hof varande Ambasadörer, Ministrar och Sändebud, Lill hvilken ända Kongl. Majit antingen sjelf eller genom Kansli-presidenten låter meddela dess instruktioner, bud och befallningar, så har ock Kongl. Majit försett detta kontor med tillräcklig betjening, på sätt 1 § innehåller, och tillkommer President-sekreteraren, hvilken öfver detta kontor har uppsigten, att besörja chiffrering och dechiffrering af de ankommande och afgående brefven, de sednare uppsätta och skyndsamt afsända samt hafva korrespondensen i sin enskilda vård.”
Capi tal af « - 2376Z^zz' som med dera upplupen ränta frän sista insättningsdagen d. 8 Nov. »8o8 till d. iz nästkomman. de Nov. eller i är och 7 dagar - , 1675 »8 ^8 Tillsammans utgör 27331 so Transport R:dr« 87231 3 lO 88883 42 8 88338.42 68» Den i4 November - Transport R:dr. 27331 3 ro 88633 42 8 Hwartill kommer hos SkatsWerket innei stående ranta ä sielfwa Capitalet, frän den, ststl. Januarii utgörande till d. iz instundande Nov. för ro mänader och rs dagar s « » 4666 32 — Z1997 35 lO Joudeler » - , L500 Guld « » » , 86 Silfiver ? » » - 312 27 4 Gu d Medajller ? 312 Stärner,Grcnp-er en: 7 40 Portraiter och Estamper » » ? » 2'zs Por^estaine « - 57 18 deubler, » 193 ,6 A don , . 20 höcker . , - , 300 Diverse 23 — Summa R:dr. 124701 35 ro Stockholm den i November 1809. 0° I. l^Zsrlieim - Den " November. 681 sammandrag af f. dKonungen 61781'^? ^voi.1 »8,DeHGemLlsochprinS605^k8 tillhörigheler m. m.
Varandes derjemte uti de meddelade upplysningarne omförmäldt att under den tid Stats-Secreteraren för Handelsoch Financé-Ärendena haft sig anförtrodd Ufver-Styrelsen, blifvit tillverkade; En ny medaille-präss, Tvänno prässar för halfva och fjerdedels R:dr; Ea för fjerdedels och åttondedels Ridt1; äfvensom för vissa afdelningar af Kopparmyntet; samt Ett Letterverk för hela och ett för halfva R:dr — hvarjemte Bill. till RSt. Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande N.-o 52. En serskild präss för mindre kopparmynt nu är under arbete, samt ett verktyg för Kopparmyntets utklippning med ångmachinskraft, hvarigenom arbetskostnaden dervid mycket kommer alt förminskas. Beträffande de efter Sr i83o på Mynt-Verkets Crediliv hos Banken lyftade i5,ooo R:dr, så hafva desamma, enligt hvad upplyst blifvit, för myntningens bedrifvande icke kunnat umbäras, enär Slagskatten under senare årens jemförelsevis svaga myntning varit alldeles otillräcklig för kostnadernes betäckande, samt Mynt-Verket, under åren 183a och i833, på grund af Kongl. Brefvet den 36 October i83a, fått vidkännas utgifter, ungefärligen uppgående till detta belopp, för ombyggnaden af det gamla, alldeles förfallna Valsverkshuset, som nu innehåller verkstäderna för Kopparmjmtningen samt smedjeoch fdare-verkstäderne, hvilka senare måst lemna rum i stora Mynlhuset för Control-Verket, som, sedan detsamma kommit under Bergs-Collegii öfverseende, bort uitflylfas, äfvensom för att erhålla hvälfda och således icke eldfarliga förvaringsrum för Myntets till mer än 200
Försålda andelar af laddningen ersättas efter de priser, som å dylika varor i bestämmelseorten gälla, när fartyget dit anländer, eller, om detta icke 12 sker, kunnat efter resans vanliga förlopp dit anlända; dock med afdrag af tuli och lossningkostnader samt andra dermed förenade umgälder. § 43. För fullgörande af de aftal,? befälhafvare i sin befattning med annan ingär, svare redarne, så långt fartyget med dess tillhörigheter och frakten räcker. Utöfver fartyg och frakt må i dessa fall anspråk emot rederiet ej sträckas, der det ej sådant sig särskildt åtagit. § 44. Har rederiet gjort annan inskränkning, än som i §§ 41 och 42 sägs, i befälhafvares rättighet att förbindelser å rederiets vägnar ingå, må sådan inskränkning emot tredje man ej åberopas i annat fall, än då denne icke varit i god tro. § 43. Om efter anträdd resa befälhafvaren erhåller underrättelse att fartyg eller laddning eller bådadera blifvit genom utbrott af krig ofria eller att bestämmelseorten blifvit genom blokad stängd, ställe han sig till efterrättelse hvad rederiet föreskrifvit, eller vid fartygets befraktning öfverenskommet är. Finnes ej föreskrift eller öfverenskommelse, söke då befälhafvaren antingen att inlöpa i närmaste Svenska eller neutrala hamn och der inhemta föreskrift af rederiet, dess ombud eller Svensk konsul, eller att under konvoj fullfölja resan till bestämmelseorten. § 46. Går fartyg under konvoj; vare då befälhafvare skyldig att, så länge han begagnar detta skydd, ställa sig konvoj-chefens föreskrifter till noggrann efterrättelse. § 47. Befälhafvare ege ej att försälja fartyget i annat fall, än att det, genom offentlig myndighets beslut, blifvit förklaradt odugligt, ej heller något af laddningen, utom i de fall, §§ 42 och 179 omförmäla. § 48. Så ofta rederiet det fordrar, vare befälhafvare under resa skyldig att till rederiet insända räkning öfver fartygets inkomst och utgift.
Bevillning af desammas egare betalashar jag äfven ansett mig böra göra den reservation , att detta tillägg slår i strid, dels med det af Utskottet jemväl föreslagna tillägg, pag. 6, af innehåll, alt Embetsoch Tjenstemännens Löne-bevillning skall utgå, utan afseende derpå, att den fond, hvaraf anslaget skett, kunde, vara med Bevillnings-afgift träffad, dels med sitt egna innehåll.” ”Man har väl velat förklara dessa serskilda stadganden sålunda, att det, pag. 6, afser lön, som Utgår af contant Penningefond, och att det, pag. 76, angår lön medelst afkomst i Spannmål af Jordegendomar ; men, utom det att ingen antaglig grund finnes, hvarföre den, som har sin lön ifrån en bevillnings-dragande Penninge-fond, skall snarare betungas med Bevillning å samma lön, än den, som har sin lön i Spannmål, utgående af Jord egendom, som erlagt Bevillning, förekommer härvid det besynnerliga resultatet af ordalydelsen i tillägget, pag. 76, att, om afkomsten af Jordegendomen utgöres med contant, eller med andra persedlar, än spannmål, så skulle löntaganden komma 67 Bil. till Bevillnings-Vtskottets Bet. IV.-o Sj. att erlägga Bevillning jemväl af denna afkomst. " "Detta Tlndantags-stadgande står likväl uti ännu större motsägelse med Indelningshafvares förpligtande att erlägga Bevillning af indelta lönings-räntorna»” ”Dessa Räntor utgöra äfven afkomst af Jordegendomar, som erlägga enahanda Bevillning med de Jordegendomar, hvilkas afkomst kan vara gifven eller testamenterad till Schol-inrättningar,"
Lii Lagersvärd, Minister, dess fordran’ hos Staten, Remiss II: 467, S, U. Bet. Lag-mjtn, i Skäne och Blekinge, lönförhöjning för dem, Remiss II. 513. S. U. Bet, IV: 203. Skrif. X: 108. — -Samlingar, årliga, nödvändigheten deraf, Remiss II; 511, b. S. o. L, U. —- -skipningen, dess tillstånd i Riket, Just. Omb, Berätt. II; 192. 304. Bet. VII: 3. Prot. VII: 117. Besl. IX: 133. Skrif. X; 81. Lands-Kanslicr och -Kontor,se Befallningshafvande, Kongl. Maj:t3. — -Köp, uphäfvande af förbudet deremot, Remiss II: 5i5. L. o. E. U. Bet. VII: 282. 63a. se äfven Näringsfrihet. L a 11 dt-A ruién, indragning deri, Remiss II: 463, 5oo, foit5i4. 521. 522 ,532 se vidare Stats-Verket, Tredje Huvud-Titeln. s« älven Regimente. -— -mannavaror, deras utförsel, Remiss II: 5o8. E, U. Bet. VIII: 528 Besl. IX: 375. 381. 384. 397- E. V. Bet. VIII: 861. Besl. IX: 532. 543. 54g. se äfven Träd va ror. mttare, i Halland, deras fel i tjensten, Just. Omb. Berätt. II: 3?.o. mäteri - För fattningar, undantag från dem för Herjedalen, Remiss-II; 451. L. o, E. U. Bet. VII, 174, 178. E. U, Bet. VIII: 299.
Man misstager sig för öfrigt, om man tror, att det kaldeiskt-persiska inflytandet på israeliterna var inskränkt till tiden för deras nödtvungna fångenskap. Antalet af israeliter, som år 536 under Serubabels ledning återvände till Palestina uppgifves (Esra 2, 64, 65) till 42,360 männer med hustrur och barn jemte 7,337 tjenare och tjenarinnor – en ringa hop mot dem, som qvarstannade. Den andra invandringen under Esra och Nehemja, som timade år 459, således 129 år efter Juda rikes förstöring af Nebukadnezar, omfattade, likasom den förra, blott en del af folket. Först vid Esras tid skedde omfattande, ihärdiga och fruktbärande ansträngningar, för att göra den så kallade mosaiska lagen bekant och gällande; ditintills var fältet helt och hållet öppet för persiska inflytandet, hvilket måste verkat desto mägtigare och mer ostördt, som israeliterna ansågo perserna dyrka samme gud som de sjelfve. (2 Krön. 36, 23 framställer Cyrus som Jahvehdyrkare). Ända till omkr. år 330 lefde israeliterna under persiska satraper, och långt in i grekiska tiden voro flera af de förnämsta rabbinerna och skolstiftarne babyloniska judar. Hufvudsakligen genom dem fortgick utvecklingen af t. ex. englaläran fullkomligt efter persiskt mönster. (I förbigående må anföras, att paradis, purim, Asmodi äro persiska ord). Ortodoxerna, som i allmänhet finna det gudomliga endast der hvarest det ej bör sökas, nämligen i det oförnuftiga, förneka beröringen mellan zoroasterläran och judendomen derför att de anse, att religiösa idéer icke hafva någon historisk utvecklingsgång, utan äro „dikterade af den helige ande“ och sålunda stå utanför ett förnuftigt kausalitetsförhållande.
Kammarrätten dömt, innefattade säkerligen tillräcklig stränghet; och till skyldigheten att betala ränta på de anmärkta medlen bar jag ej kunnat tinna någon anledning, dä dessa medel, i fall de legat, såsom yrkadi blifvit, i Ränteriets förvar, icke gifvit någon ränta, då Landshöfdingen är frikänd från beskyllningen att hafva dem tillgripit eller till sin nytta an vändt och då ingen förelagd återbelalningstid förflutit. Denna mening, antagen af tre bland Högsta Domstolens Ledamöter, synes mig således hafva varit den strängaste, som kunde hämtas från en lag, hvilken föreskrifver val imellan strängare och lindrigare straff, från och med embetets förlust för alltid till och med det ringaste belopp af penningeböter, allt efter omständigheterna, och hvilken lag nemligen (1 kap. 12 § Rättegångsbalken) använder dessa straffgrader på intet ringare fel, än att hafva fällt orätt dom af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd. Vid tillämpning af en sådan lag var säkerligen en månads landshöfdingelön en icke ringa penningebot. för en förseelse af så obestämd, att icke säga oegentlig halt, som den häri fråga varande. Vore del rätt tillämpning af denna lag, att förklara en sådan förseelse vara svåra Le, än att den må endast med penningeböter umgällas; dä vet jag icke, huru de verkligen svåra fel skulle straffas, på hvilka samma lag måste finna tillämpning. Och aldrig har lagen, då den lernnade åt domaren att välja imellan straffgraderna, velat låta det ankomma på rent välbehag, att hardt straffa det ringa, och lindrigt det grofva felsteget. Slutligen återkommer jag till jemförelsen imellan den stränghet, som vållade denna Landshöfd inges fall, och den frikännelse, som f. d. Öfverstå!- 147 hällaren Herr Friherre Sprengtporten fick åtnjuta.
Sedan Filial-Bankens Direktion, uti afgifven förklaring, icke kunnat bestrida rigtigheten af hvad sålunda anmärkt blifvit, och Fullmägtige derjemte erfarit, att Direktionen ytterligare den 24 September 1857, då Filial-Bankens dragningsrätt på dess kreditiv i Riks-Banken utgjorde 5,200 R:dr, assignerat 25,000 R:dr, hvilken öfver-assignering först genom insättning den 1 derpåföljde Oktober af 20,000 R:dr, allt Banko, ersattes; så och enär Fullmägtige 80 Bankens Reserv-fond. ansett den af Direktionen till ursäkt anförda omständighet, att icke utredt vore, huru stort belopp af de, enligt till Riks-Banken insända advis-listor, utfärdade assignationer varit i kassa inneliggande, desto mindre förtjena afseende, som, jemlikt gällande föreskrifter, Filial-Bank egde att endast i mån af behof utfärda assignationer på Riks-Banken och assignationernes utgifvande måste anses vara verkställdt, så snart desamma blifvit hos Riks-Banken ad viserade; hafva Fullmägtige, ehuru Direktionens åtgärd att å dess kreditiv-räkning i Riks-Banken utställa assignationer till högre belopp, än hvartill Direktionen varit berättigad, innefattade en uppenbar och till sina följder vådlig öfverträdelse af Reglementets föreskrift, likväl, då Rikets Ständer, som sannolikt ej kunnat föreställa sig att Filial-Bank skulle missbruka den, på särdeles fördelaktiga vilkor, Filial-Banken förunnade kreditivrätt å Riks-Banken, icke stadgat något serskildt äfventyr för öfver-assignering å kreditivet derstädes, inskränkt sin åtgärd, i anledning af den för första gången anmärkta öfver-assigneringen, till en alvarlig varning till Direktionen öfver Filial-Banken i Sundsvall att hädanefter låta komma sig till last hvad i förevarande afseende anmärkt blifvit. § 69.
Detta sednare tillagg kror ,ag wara högst nödwandigt, ty Ständets Beslut genom Pluralitet wid en V siering är lika kraftigt som det som sattas genom ett Den n November. 6z; enhälligt Ja. I stu et af § stadgas att RiddarhusSecretcraren stall skriftligen författa och justera hwarje propotion. Detta bör endast hafwa afseen, de pä V terings proposi Loner, ehuru härom stadaas färstilvc i nasta H; ty annars skulle denna föreskrift endast medföra tidsutdrägt, och RiddarhusSecrekeraren ofta fa strifwa blott 2 a ord, som synes astt för öfwerflödigl, och som dessutom a drig blef efterkommit. Om detta rimligen stall kunna bibehaHas, ma te här li.iäggas: Dä Ständct wid särskildta tillfällen sädant fordrar Grefwe körner, ^clolpb (röran; Jag torde endast m anmär a, at^ fastän en >ak ar bifalen böra Reservationer wara ti tätna: Att RiKdarhu°'Se« creteraren ej bör behöfwa strifwa anora än Bo erings Propositioner, emedan ett sädant strifwande wid andra tinfällen stulle förorsaka en onödig tidsutdrägt, och att pä samma satt som hittills warit bruklint fadane tillägg till en redan bifallen proposition böra kunna göras, hwilka ej förändra dess hufwudafsigl eller innehall, men tjena att förklara dess mening och bestämma dess werkan. I annat fall kunde hända, att da en mundtelig proposition blir lika snart bifallen som hon är gjord, det wore möjligt att göra nödiga tirläggningar eller gifwa propositionen en rigtig bestämmelse innan den redan stulle anses som ovilkorligen bestämd. Om ä ena sidan det ar nödigt att icke Bestulen kunna wacksta af och an, är det ä den andra lika angeläget, att icke sä, dane tilläggningar hindras, hwilka kunna bidraga kill Beslutens kraft och nytta. 6Z-s Den n November. Zerr von Sckultrenkieim, Oavist:
Mantalsoch Skattskrifningen förrättas inom hvarje Stad, Pastorat eller Socken, i närvaro af antingen Konungens Befallningshafvande elter ett sådant dess ombud, som med nödige kunskaper förenar anseende i orten. Bland Prester skåpet må, till dyr likt ombud, endast kunna förordnas ordinarie eller tjenstförrättande Pastorer, hvilka dessutom alltid sjelf ve böra dervid vara tillstädes, eller ock i sitt ställe hafva utsett någon af Församlingens Prester; men är Pastor ensam Prest i Församlingen, och laga förfall hindrar honom frän inställelse, må han foga den anstalt, att annan person lillstädeskommer, som, med Pa - Bih. till R. St. Prat. 1844. 5 Sami. i Afd, 5 Haft. 6 42 Bil. till Bov.-Utskottets Betänkande, N:o 11. stors ansvar; ur den medförde husförhörsboken meddelar all den upplysning, som lagligen kan äskas. § 40. Med Mantalsoch Skattskrifningen i Stockholm och Götheborg förhål les efter hvad serskildt derom stadgas. § 41. Konungens Befallningshafvande skall om Mantalsoch Skatlskrifningarne tidigt utfärda sådane Kungörelser, som för landet utsätta uti hvilken ordning desamma hvarje dag pu föreller eftermiddagen förrättas, samt att den, sorn, inom tredje timman från den tid, då förrättningen, enligt Kungörelsen, är bestämd att börjas, sig icke inställer, är till böter förfallen; hvarförutan Kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter för de skattskyldige om de uppgifter till Mantalsoch Skattskrifning, sorn, enligt Förfaltningarne och denna Bevillnings-sladga, af dem skola aflemnas. § 42. Aila Husbönder, så i städerna som på landet, skola, å den dag, som till Mantalsoch Skattskrifning ulsättcs, sjellve eller genom Ombud sig infinna och Lill Skallskrifvaren alleania de uppgifter, sorn i Konungens Beiålhiingshafvandes härom utfärdade Kungörelse löreskrifvas.
85435) I en på landet bosatt bildad familj, där husmodern är infödd schweiziska, upptagas några unga flickor att uppfostras tillsammans med tre egna döttrar i en ålder mellan 10 och 16 år. Utländsk guvernant. Tillfälle att dagligen tala lefvande språk. Goda lärarekrafter äfven för de svenska ämnena. Samvetsgrann konfirmationsundervisning vinter eller sommar. Vårdad uppfostran på kristlig grundval. Referenser: professorskan M. Ribbing, Lund. Professor H. Winberg, Alnarp. Kyrkoherden A.^Holm, Svalöf. Vidare upplysningar genom Fru Héléne Welinder, Svalöf. TNACKORDERING i Stackholm från hö- _L sten kunna unga flickcr, som vilja dela rum, erhålla till moderat pris i godt hem. Bästa referenser. Vidare meddelar Friherrinnan Akerhielm, Liljeholmen, Sömmen. (109) God inackordering LIKTORNSLÖSNINGSMEDEL. Detta utmärkta medel, hvarigenom de svå- raste liktornar inom trenne dagar upplösas och borttagas, försälj es å 1 kr. pr sats i Stockholm endast hos C. F. Dufva, Drottninggatan 41. Till landsorten franko mot 1 kr. 20 öre i 10-öres frim. af M. Malmström, Upsala. Se utförlig annons jämte läkareintyg i Idun för den 20 maj. — Stockholms Intecknfngs-Garantl-Aktlebolag. Herr Axel Lennstrand Gefle. Med tacksamhet och glädje får jag härmed intyga att min son, Gunnar, nu åtta månader gammal, från det han var fjorton dagar gammal, uppfödts med o M e l l i n s Stockholm — Öfre Norrland, * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * Inteckningsbolaget. A K T A LEDOLIN O. LEDOLINTVÅL rekommenderas af flera framstående läkare. L e d o l i n: Erkändt säkert medel mot hudsjukdomar, ekzem, skrofler m. m. samt hals(äifteri), strup-, magoch tarmkatarrer m. m.