Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta socken-nämndens hörande afsåge endast sökandens behörighet och huruvida det ställe, hvarest handel skulle öppnas, vore beläget på stadgadt afstånd från stad; men genom Kongl. Kungörelsen den 7 Februari 1852 hade man gått ännu längre. Det förordnades nemligen genom 16 Allmänna Besvärsoch Eltonomi-Utskollels Betänkande N:o 99. denna Kungörelse, att socken-nämnden skulle yttra sig jemväl rörande behofvet och nyttan för orten af den sökta handels-rättigheten, hvarefter det öfverlemnades åt Läns-styrelserna att efter sigföreteende omständigheter bifalla eller afslå ansökningen. Härigenom Indes i Läns-styrelsernas hand en fullkomligt godtycklig makt, för hvars utöfning något rättesnöre icke uppgifvits, hvarföre ock frågor uti ifrågavarande fall blifvit i olika län olika bedömda, så att ibland inträffat, att en socken, om den än aldrig såväl behöft och önskat handels-rörelse inom sig samt sådant genom socken-nämnden föreslagit, ej erhållit tillstånd dertill af Läns-styrelsen af föreburna skäl, att en handlande i den socknen ej kunde hafva sin utkomst, eller att en handlande redan funnes i samma eller angränsande socken, så att icke någon annan behöfdes, eller att socknen hade lätt kommunikation med någon annan handelsort, så att den kunde undvara handelsbod inom sig. Att idka handel å landet borde vara en rättighet och icke en gunst, och om landthandeln i allmänhet ansåges skadlig, borde den icke ega rum, men i motsatt fall ej vara beroende på embetsmyndigheternas bestämmande om, hvar och när den finge utöfvas. Någon egentlig grund för bestämmande af skillnaden ~ Ö o o o i handelns å landet mer eller mindre skadlighet i ena eller andra socknen kunde icke uppgöras. Då Handels-Ordningen den 22 December 1846 medgaf landthandel på visst afstånd från stad, hvilken inskränkning endast afsåg städernas intresse, antogs derigenom att landthandel i allmänhet icke vore skadlig. Huruvida deri kunde vara mer eller mindre inbringande, borde endast tillkomma utöfvaren deraf att bedöma, men icke lagstiftningen eller lagskipningen.
Fullborda min väntan, slit sönder det band, Som trycker mitt sinne och fängslar min and’; Gif hvila från storm, Der seglen jag ej kunnat refva! Förklarade morgon af Helgonens land, Kom! lossa min stämma och tunga: Att snart jag mitt ”Helig”, med palmer i hand, Må rätt inför Gud kunna sjunga; Med englarne Lammet berömma; Hans klarhet från anlet till anlete se O! saliga väl, som Guds vänner skall ske! Den önskade tid! Ty skynda dig, Gud, till att dömma! SLUTSÅNG. Nu sluter sig min vandring och min möda: Nu, Gud ske lof! min jemmer sluter sig. Nu får jag se, för dagens morgonröda, Hur Gud, min sol, han evigt lyser mig. O, huru glad min själ till frid jag sänder! I tankan re’n jag vistas utom mig! Jag flytter bort, och till de sälla länder; Nu, Gud ske lof! min jemmer sluter sig. Liksom en dröm nu är, och snart försvinner, Ett ovisst visst oss ger att hugnas af; Som strömmen bort i modrens sköte rinner, Och samlas i det vida vilda haf: Som skuggen, bäst han syns, har undanfarit Och blott en skymt utaf sitt väsen ger: Så är, hvad jag i denna verlden varit, En dröm, en ström, en skugge, och ej mer. Nu fån J ro, J trötta leder, smaka; J, hvilkom ron i verldens öcken trytt! Jag önskar ej min vandring mer tillbaka, Se’n jag har hit till skuggors boning flytt. Hur hvilar sig min kropp i kyle sanden, Och i sitt rum en ljuflig svalka får! Hur gläder sig hos Gud den sälle anden! O, huru väl mig dock på slutet går! Som fåglar små sig ganska glade göra, När solens sken dem lockar ut till ro, Men strax, så snart sig åskan låter höra, Fly bort, att söka opp sitt hem och bo: Så flyr ock jag, att säker trygghet njuta – Här torde bli ho vet? en usel tid! På det, om Gud sin vrede vill utgjuta, Jag hvila må och sofva sött i frid. GRAFSKRIFT ÖFVER SIG SJELF.
Börjats af Formulairet till Fullmagter, anser jag böra förändras i likhet med det Formulaire för RiksdagsFullmagter» som i RiksdagsOrdningen för de ofrälse StänbenS Fullmagtige finnes förestriswit. Herr d^orclonstolpe. Att Fullmagt stall wara strifwen egenhändigt, eller hel och hällen utom Utgifwarens namn, med en styl, anser jag ofta icke möjligt, och äflvcn icke ledande till ett godt ändamål. Det kan ju hända att Hufwudmannen eller den Fullmagt utgifwer är sjuklig och orklös, samt icke kan strifwa läslig styl, äfwensom att veste icke L orten hafwa någon, som de med fullt förtroende wilja lemna Fullmagtigstapet ät, men wäl wilja anmoda cn till Riksdag kommande redlig wän att sm Fullmagt at pälitekig person anwända. 30. §« Herr Norckenkojps: Suppofitionen Matte Här wara, dä Fullmagt utgifwes ät flere pä en gäng. Detta torde böra göras tydeligare. Det kunde ju hätLa alt man gäfwe Fullmagt först ät en, sedan St en 6l2 Den n November. en annan, häldst dödsfall och andra omständigheter kunna göra detta nödwandigt. äsrr Gottilieb: Torde hända att en och annan foroel wunnes af den Bänkdelning, som Rid» darhusUstkot^t söreflagik; men jag tan ej anse dem sä stora att den gamla blnkdelningen derföre bör afskaffa Grcfwar och Friherrar hafwa ifrän Riddarhusets inrättande futlir pä högra sidan om Landt» Marskalken; samma ordning kan ock hädanefter bi» behällas, utan olägenhet, emedan om deras antal skulle ölas, kunna de pä samma sida nedflyttas.
Åf desse skäl, och då Jönköpings Stad sä väl som Lerbeoks Bergslag redan erbudit deltagande i kostnaden, och på lika sätt ytterligare bidrag kan väntas af flere orters eller Bergslags menighet, kan jag icke annat äll hemställa, om icke Höglofl. Utskottet skulle behaga så vidt förändra afdelningens föreslagne Betänkande, att Höglofl. Utskottet ville tillstyrka Riksens Ständer, att hos Kgl. Maj:t anmäla den väckta Motionen till det afseende, att efter inhemlande genom vederbörande, hvad bidrag de erbjuda för ifrågavarande Byggnad, Kongl. Maj:t täcktes af sådalie medel , sorn Riksens Ständer till Näringarnes förkofran och lättade Communicationer anslagit, i mån dels af det utredda behofs beloppet dels af ortens andels tagande deruti, understödja detsamma, på sätt sorn Kongl. Maj:t för det allmänna bästas befrämjande nyttigt och i jemförelse med andra föremål för anslag af de samma fonder rättvist och billigt linner. Och sorn det projecterede Betänkandet af Utskottet bifölls, så anhöllo nyssbemälde Herrar, att deras yttranden måtte få till RiksStånden medfölja; hvarjemte Herr Prosten Anjou förklarade sig så mycket heldre instämma uti hvad Doctor Almqvist yttrat, som Herr Prosten vöre öfvertygad, att Ström - ii8a Stats-Utskottets Betänkanden. rensnings-anslaget skulle till Hamnbyggnaden vid Jonköping kunna lemna det erforderliga bidraget, sedan de gräfningsoch muddringsarbeten, som nu af nämnde anslag verkställas, såväl vid Åkers-ån som i Wäddö socken och Roslagen, hunnit blifva fullbordadt. Stockholm som ofvan. Er protocollo IV. Karström. N:o 218- Ankom dea II Junii i8u3. Riksens Hågl.
Då Rikets Ständer, likmätigt 68 §. uti Riksdags-Ordningen af den 10 Februarii 181O, brira utsätta tiden för den näst efter innevarande Riksdag påföljande Revision af StatsBancooch Riksgälds-Verkens Räkenskaper och Förvaltning, samt de Revisorer, hvilka, i den ordning Stånden hvart för sig lämpeligast finna, dertill varda utsedde, böra till denna Revisions-förrätlning af Konungen kallas; hemta Utskotten, så väl häraf, som af hvad omförmälde §. uti Riksdags-Ordningen för öfrigt innehåller, anledning att vördsamt föreslå det tiden för nästa sammanträde af Rikets Ständers, till granskning af StatsBancooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, utsedde Revisorer, må blifva utsatt till den i5 September i8a5; då tvenne års afslutade Räkenskaper blifva att tillgå; samt att delta mätte genom underdånig skrifvelse blifva hos Kongl. Maj:t af Riksens Ständer anmäldt. Stockholm den 28 Oct. 1823. Stat s-U ts kottets Beta n kan de 11. Ständers StatsBanco-, saint Allmänna Besvärsoch Ekonomi£/tskot,ts Utlåtande, rörande anslaget för Strömrensningarne samt öfver åtskillige dermed gemenskap egande Motioner. Jemte det förenade Utskotten erhållit Remiss uppå Riksens Ständers år 1823 församlade Revisorers från Trycket utgifne Berättelse, angående förvaltningen af de, vid sista Riksdag, till Strömrensningar m, m. anvisade medel, hafva Utskotten, i fråga om hvad nu för så beskaffade behof bör anslås, fått emottaga nedannämnde Motioner, nemligen: 670 Stats-Utsktotets Betan kan tlen.
Den nykomna manifesterar sig först genom att temligeu grundligt nagelfara sina forne själsfränder och yrkesbröder, vordna berömdheter; det fins i boken ett helt porträttgalleri af kända franska författare med vidhängda pamfletter. Då turen kommer till att positivt visa den nya egenarten, resulterar af de synbara ansträngningarna intet annat än chargerade uttryck för det absoluta ingenting. Jag vill anföra ett par af dessa egenheter. Rena kuriositeter. Rosny älskar vid att de mest krypsmå företeelser bruka de mest kolossala bilder; han hemtar från verldshistorien paraleller till de omärkliga själsliga rörelserna hos den lilla individen Noël Servaise. Det heter om ett » tack », som undslipper den äl&amp;kade, att » ordet inträngde i honom, inristadt som Assar-Äddons segrar på Rhorsabads granit väggar », och om hennes inträde i ett rum: » Elle entra lente, taciturne. Avec elle viut le brisement de Usolitude, la sensation qui a dicté le verset antique de la Qenèse. » Den jordkrypande afteckningen af fenomenen vid en kräk ning, hvari den afdöde Noël Servaise satt sin stolthet, var ieke mera sökt oeh osmaklig ftn denne den nye Noël Servaises mani. En annan spasmodisk yttringsform för känslan af vitter vanmakt hos Rosny är hans försök att åskådliggöra allmänna själstillstånd medelst geometriska figarer. Han skildrar ett kärleksförhållandes évolution genom trenne stadier på följande vis: &gt;Au lieu de l ' idée de » surface », partout des creusements, des infinis de lignes étroites fouillant des infinis de » profondeur ».
Saken ar den samma antingen den ar Kongsgärbs sak eller annan den utgör i begge fallen ett enskildt twistemäl och mäste såsom i laglig wäg genom wederbörlig Domstol behandlas. Zerr Grefwen och Landtniarffalken frågade, om Ridverstaper och Adeln anjage den nu wäckte > frä - 1416 Den 27 Abruarir. fcäga icke kunna upptagas och om Ridderstapet och Adeln bifölle hwad Stats-Utstoltet angående Iohan» niöbergs Kvngsgärd sig uilatit. Ropades Ja» Widare uplästes Stats-Utstottets utlätande rörande Höijentorps Kongsgård sam! Grefwe Lronsteäts förut i dag till detta Protokoll vplästc yttrande. För min del anser jag alt hwad Utskott i afseende pä byggnaden tillstyrkt i förra fallet mätte antagas, sä att Kammar.Collegium innan nasta Riksdag later hälla den proponerade syn, ty om den stall dröja till Ärrendec nätt sitt flut, sä, ehuru jag icke är eller will wara spåman, tror jag att Kronan stall göra en betydande förlust uu byggnader. Grefwe körner uplyste att detta Arrende ehuru perpetuel!, hade tillkommit genom Konungs och Ständer gementsamr. Herr Grefwe» och Landtmarfkalkeirproponerave, att enligt Stcits-Mffoneks tillstyrkande i desi första Betänkande innehafwarne af Arrendet ä Höijentorps Kongsgärd mätte befrias ifrän den Sten» Husbyggnad, som enligt Arrende Contractek dem war alagt att uppföra, emot det all Arrende pä satt i8v7 ärs Kongl. Resolution förestrifwer, efter 25 är uphör. Bifölls.
Hvad som i stället för en sådan obegränsad suspensionsmakt kan synas verkligen behöfligt, torde vara hvad som redan finnes uti 1734 års instruktion, nemligen den Landshöfdingarne uppdragna myndighet till Landskamererares, Fogdars och Häradsskrifvares skiljande från tjensteutöfningen i de fall, der anmälan skulle göras hos Kammar-revisionen, d. v. s. der det gällde uppbördens redovisande, och således behof kunde förekomma att genom skyndsam och kraftig åtgärd undanrycka det allmännas medel en osäker uppbördsmans vård, för att hindra deras förskingrande. Men det ögonblickliga skiljande från tjensten, som härtill kunde erfordras, behöfde icke sträcka sig till Landskamererare i alla de fall, der fråga icke var om uppbörd, och var derföre ej heller användbart i andra fall mera mot honom än mot Landssekreteraren, hvilken nu först blifvit en sådan behandling underkastad. I afseende på bestämningen af omfånget för Konungens Befallningshafvandes verksamhet hafva företett sig ett par anmärkningar, hvilka jag slutligen ansett böra här få plats. Hit hörer först den i 19 § af instruktionen gifna föreskrift, att Konungens Befallningshafvande skall vaka deröfver, att de i afseende å lotsoch båkinrättningen gällande stadganden varda behörigen efterlefde samt pröfva frågor derom och om lotshemman, deras skyldigheter och förmåner jemte lotsars rättigheter. Denna föreskrift öfverensstämmer med gällande författningar, endast i det som angår frågor om lotshemman, deras skyldigheter och förmåner jemte lotsars rättigheter i afseende å anslagne hemman eller lägenheter; och uppdraget att i öfrigt pröfva de till lotsoch båkinrättningen hörande frågor innebär en ny Konungens Befallningshafvande uppdragen befattning, vid hvars utöfvande skulle kunna uppkomma missförstånd om rätta gränsen imellan denna och de befattningar, som enligt Kongl. Instruktionen den 16 Maj 1827 tillhöra lotsofficerarne under lotsdirektören, samt dem, som enligt Instruk tionen den 18 Januari 1841 åligga Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena.
Jag vet vål, att man ej anser den i hvalfvén förvarade silfverfond tillräcklig, för att inlösa den utelöpande sedelstocken men jag känner ingen Bank-inrättning, som behöft fulla motsvarande värdet i metaller 79® Den 26 Februarii. för en realisation af pappersmynt. Det vore besynnerligt, om Sveriges skulle vara den första. Jag kan åtminstone ej begripa att ju icke Banken, om den kunde i metall förbyta alla dess betydliga realiteter samt panter af jord, skulle, når fråga blefve att realisera, ändock hafva ett betydligt Öfverskott. Och hvarföre stämpla en realisation efter silfrets gångbara värde med det förhatliga namnet banqueroutte. Jag skulle tro, att om vi utan realisation arbetade oss upp till 48 skCours, vere detta värre, än hvarje banqueroutte. Bäst anser jag det således vara, att fastställa myntfoten på den punkt, der den nu står. Jag vill äfven fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att om myntförhållandet rubbades genom papperets växande och silfrets fall från 124 till 48 sk., skulle följden blifva den, att capitalisten skulle sofvande se sin egendom dagligen förkofras. Den idoge deremot, som sökte att genom användande af andras capitaler understödja sin verksamhet, skulle sträfva från morgonen till qvållen, för att slutligen ändå störtas. Han kunde endast såga till sig sjelf; allt hvad jag gör bidrager att förbättra det allmännas, men iörsåmra min enskilta ställning. Och jag tror icke att han genom denna tanke hade eri billig och tillräcklig ersättning för sina mödor. Slutligen skulle han förgålves bjuda till att reda sig ur sin belägenhet Sjelfva hans industri och verksamhet skulle påskynda hans undergång, eller åtminstone icke kunna förekomma den. Månne icke häri - Den. 26 Februarii, 79* genom en så stor mängd medborgare blefvo till den grad lidande, att hela samhället skulle lida deraf. Jag erkänner åtminstone för min del, att jag ansåg ett sådant förhållande på det högsta olyckligt för mitt Fädernesland. Detta år min klara åsigt af saken. Måhända mitt begrepp förleder mig till misstag.
För min del finner äfven jag, att presterskapets privilegier lill en viss grad äro angripne. 4 § af desse privilegier innehåller nemi.: ”Afven stadfästes hvad presterskapet härtill njutit uti kyrkoherbergen af konungstionden, som lill biskoppars, superintendenters, professorers, lectorers, rectorers och conrectorers, kyrkoherdars och predikanters i städer och på landsbygden, samt andre kyrkooch skolebetjenlers, hofpredikanters, domkyrkors, kyrkor och hospitalers underhåll och lön förordnadt är, samt alltid blifver dem utan någon afkortning förbehållet så att inga rågar skola af deras lön afdragas och förminskas ej eller af kyrkorncs vin och byggningssäd”. ”Landsbo' och kronobetjenter få ej tillegna sig någon disposition öfver academiers, gymnasiers, skolors och hospitalers dem enskilt förlänte, kyrkoherbergen och hvari inga andra stater ega del, ej eller öfver kyrkorues vin och byggningssäd, presterskapets tionde, vederlagsoch underhållsspannemäl, och dem, som detsamma är anslaget under namn af öfvermåls efterfrågande, transporterande till andra kyrkoherbergen, eller hvad eljest föregifvas kan, något mehn och hinder i dess fria och oafkortaile uttagande tillfoga. Freslerskapet i Skåne, Halland och Blekingen och Bohus Län skall efter fredsfördragen och Malmö recess under vanlig frihet behålla dess prestgårdar, mensal-rättigheter och annexer med all fragt, landgille, städsmål, åker och arbete deraf jemte de inkomster och förmåner, som de efter bemälde fridsfördrag och recess af ålder haft; rättandes sig presterskapet i Skåne och Halland i dess uppbörd och inkomst alldeles efter den på denne riksdag gjorde Förordning”.
Kungörelsen den 6 April 1810, angående skyldighet ten för Ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet att Jör deras jord, hus, tomter i Ståderne, deltaga i allmänna åligganden» Uti Memorial, som under den 5 sist!, Martii af Vållofl. BorgareStåndet blifvit till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekono» niiUtskotten remitteradt, har Riksdags* Fullmågtigen från Söderköping, Herr Borg* Lagutskottet* B stink anden, 14 210 Lag Utskott<rtt Betnktinden. mästaren S. Cederborg, andragit*. att ehuru Kongl. Kungörelsen den 6 April 1810, angående de förändringar och jemkningar uti RiksStåndens innehaivande och Stadfåstade privilegier, förmåner, rättigheter och friheter, hvarom RiksStånden sig emelian öfverenskomma, ibland annat tydligen stadgar, att BorgareStåndet efiergifvit den Ståndet, (icke vissa Ståders Borgerskap) tillkommande Lösningsrätt af Fastigheter i Stad , eller till Staden hörande hus och jord. emot förbindelse för egare af sådane Fastigheter att deltaga uti Skjutsningsbesvär, Inqvartering, Båtsmanshåll och öfrige Egendomen åtföljande afgifter, hafva likväl åtskilige till Städerne inflyttade Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet undandragit sig, att för deras jord, hus och tomter sådane onera utgöra; äfvensom den tydning i allmänhet egt rum, att den Stads Borgerskap, som, med enskildt privilegium, icke styrkte sig hafva egt ofvanberörde Lösningsrätt, icke kommit i åtnjutande af den deremot svarande förmån af deltagande i allmänna åligganden j i anledning hvaraf blifvit hemstäldt» om icke en 3ådan, emot Författningens mening och ändamål stridande tydning, som invecklat flere Städers Borgerskap i långvariga, obehagliga och kostsamma Rättegångar, bör föranleda till utfärdande af en , med åberopade Kongl.
Och som de boställen, hvilka efter fjerdingsmäns afgång blifvit eller framdeles blifva till staten indragne, äro att anse såsom andra kronolägenheter, hvilka, enligt gifna föreskrifter, böra i vanlig ordning utarrenderas; och fjerdingsmanna-tjensten numera är att anse såsom en municipal-befattning, till följd hvaraf det måste i allmänhet åligga kommunerne sjelfva att om fjerdingsmännens aflönande draga försorg, antingen genom anskaffande af boställen eller på annat sätt; alltså och då bifall till motionärens förslag skulle förminska den inkomst, som kronan af de indragne fjerdingsmansboställena kunde hemta, enär den skatte-köpesumma, som för dessa boställen skulle erhållas, icke motsvarar den fördel, som af deras utarrenderande vore att erhålla; anse Utskotten sig böra tillstyrka, att ifrågavarande motion ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 25 Augusti 1848. An/c. till Exp.-utsk. den 29 Äng., kl. 1 e. rn. Utlåtande, i anledning af väckta frågor dels om inrättande af ett serskildt styrelseverk för vården och tillsynen öfver de offentliga undervisnings* verken samt dels om tillsättande af ständiga revisorer öfver rikets elementar-läroverk. Inom högv. Preste-ståndet samt vällofl. Borgare-ståndet har, uti serskilda till Stats-utskottet remitterade motioner, blifvit anfördt: af herr prosten Arrhenius, att eliuru Kongl. Maj:t uti sin till Rikets
M. måtte till nästa »Riksdag afgifva förslag, hvilket, jemte det deri uptages en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, äfven utvisar den tillgång, som, genom en sådan reglering, möjligen kan upkomma; »och följande punkt, som svårligen kan skiljas från denna, visar att meningen är att prsebende-pastoraten i sådan egenskap måtte komma att uphöra och förses med egna Kyrkoherdar. I fall så kommer att ske, kan jag icke finna, huruledes man utan tillskott af statsmedel skall kunna erhålla ens måttliga löner åt Biskoparne. Man säger, att saken måtte vara sjuk, då man icke vill medgifva en undersökning. Jag säger deremot, att saken snarare måtte vara sjuk på den andra sidan, då man väl påyrkar en undersökning, roen icke rent ut säger hvad ändamålet dermed .är. 68 Den 4 Mars e. m. Jag skulle knappast hafva begärt ordet, om jag icke erfarit en särdeles ledsnad deröfver att en talare förebrått en annan, att han framkommit med skrala skäl. Man skulle då tro att samme talare sjelf för sitt påstående framlagt skäl af en motsatt egenskap. Det tror jag likväl icke; ty hans skäl hafva i dag som alltid en stämpel af hetta och ensidighet, då det rörer en fråga som angår det andliga ståndet. Jag tror att det är ganska oklokt att just i en tid, då nationen visar sig beredvillig att öka embetsoch tjenstemännens löner, vilja minska dem för vissa sådana. Om vi medgifva, att vissa Biskopar hafva en stor lön, så böra vi äfven medgifva att samma förhållande eger rum med flere andra embetsmiin af samma stånd. Skillnaden mellan Pastorernes inkomster är ganska stor, och då borde väl också en indragning eller jemkning dememellan ifrågakomma. Man kallar någongång Biskoparne utgöra en statslyx, en kyrkolyx; man må kalla dem hvad som helst, -— jag tror dock att de äro ganska vigtiga för kyrkan, att de ofta utgjort ett stöd för densamma, och att de i våra dagar måhända komma att ganska snart lemna henne ett ieke obetydligt stöd.
Sedan 45, 44, 45 och 46 §§• i RiddärhtnOrdni ngen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan alill 1 eftermiddagen; och befunnits vid voteringens slut , sedan en voterings sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings sedlarne öppnade, rösarne hafva utfallit som följer; Ja —- 49 Kej17 \ ■ ( I följd hvaraf och sediari diet öfver vöté-' ringen särskilt föMe Prötöcoll blivit uppläst; Herr Grefven och tjdtiätMiihskälkeri förklarade; det Statsoch BancöUtsköttené ifrågavätaride Betänkande sålédesi blifvit äf itiddéiskd" pet Adelö äfsiägit; Höglofiigé Riddérskäpét och Adelö å/skil« des ilockaö sl éftefmiddagéri. fn fidem Prötöcolli Ö. J. LdgérHeiHii Fredagen deri 19 September»’ Pleftuiri klockan half till sex éftérmiddageriJ Vid förnyad föredragning af Allmänna' Besvärsoch OeconomieUtskottéta den j deri» Den 19 September e. m. 039 fifes under Nds 175 och 176 afgifné, samt den 9 derpäfoljde eftefriiiddägén på bordet lagde, S:ne Utlåtanden, i anledning af gjordé anmärkningar vid Utskdttets meddelté Betänkanden i ro Rörande vackt fråga öm förbud emöt införsel af Danska Hästar. 2:ö Angåéndé Fond till understöd för Jordbrukare, söm genom frost eller liagel-skada förlora växande gröda. Farin Xtidderskäpet och Adeln att, enär sistnämnde Retänkanden redan blifvit af Riddérskapetoch Ädeln bifallné, Utskottets ifrågavarande tlilåtänden barde läggas till fiäridiiftgärne.' Föredrogs å nyö beit bifölls Ålltriäfinå Besvärsoch OeconomieUtsköttets den 3 dennes under