Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sistnämnde, för längre tid sedan nppförda byggnader icke blifvit brandförsäkrade, har ntan tvifvel föranledts deraf, att de alla äro temligen aflägse belägne från med eldstäder försedde åbyggnader, — smedjan uppförd af sten, under tegeltak, i en afsides belägen skogsbacke. Som emellertid numera, till följd af skedd förändring i fältets ekonomi, en magasinet närgränsande byggnad blifvit inredd till koladugård, i hvilken ljus under den mörkare årstiden begagnas, har Akademiens Förvaltnings-kommitté redan sistlidne höst beslutit, att så snart årets reparationsarbeten hunnit afslutas, brandförsäkring bör sökas såväl för ifrågavarande magasin, som äfven för de tillbyggnader och reparationer å förut brandförsäkrade hus, genom hvilka desse sednare kunna anses hafva erhållit ökadt värde. Den nådiga remissen återställes. Stockholm den 14 December 1861. På Landtbruks-akademiens vägnar: CARL G. MÖRNER. 1. s. Carl Rydqvist. Styrelsens öfver Ultnna LandtbruUs-institut underdåniga förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Institutets räkenskaper och förvaltning för år 1859. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, får Styrelsen för Ultuna Landtbruksinstitut härmed afgifva underdånig förklaring öfver de af Rikets Ständers Revisorer vid Institutets räkenskaper och förvaltning för år 1859 gjorda anmärkningar. — 322 — Beträffande först Institutets jordbruk och dess afkastning under bemälde år, så har det ofördelaktiga resultat, sorn årsräkenskapep utvisar, helt och hållet varit beroende af väderleksförhållanden, som i högsta grad voro missgynnande för de odlade såväl sädessom foderväxterna, och hvaraf under år 1859 icke ensamt Ultuna, utan hela Upsala län haft stort mehn. Så uppgifves i Hushållnings-sällskapets handlingar för sagde år (sid. 20, 21) att »afkastningen af årsväxten lidit så af frost som synnerligast af torka.
St den Borgerliga, ben dyrbara friheten neml. att fä tänka hwab man behagar och utsäga hwad man tän, ker, sä längt betta stär tillsammans med det Borger, liga Samhällets trygghet. Det är derföre nu dä sä tväl min innerliga chfwertygelse, som det kall jag inne, har i Staten uppfordrar mig att tala, jag önikade mig att äga förmägan att pä ett klart och kraftfullt sätt kunna framställa mina tanker, för att fästa allauppmärksamhet pä och lifwa allas nit för ett dct wigtigaste af wära dfwerläggnlngS, ämnen. Wgtigt icke allenast för ben allmänna upplysningen och Culs turén, som i denna frihet har stn enda sanna organ, utan äfwen för Folket som derigenom har en wäg öppen att till Thronen framskaffa stna önskningar och stn klagan, hwilken ingen intere-serad ögontjenare, ingen af vnbt samwete plägad Ämbet-man kan stänga, och wigtig äfwen för den sannings älskande och rättwisa Konungen sjelf som derigenom kan upptäcka be brott som i hemlighet brgäS, som derigenom kan fä kunskap om de mistbruk hwarigenom illatänkande Tjenstemän gjort stg owärdiga Statenhedrande förtroende. Säsom bestprkelse af mina ord Sberopar jag Konung LUSIUS M:S yttrande i Rädet om Tryckfriheten, ett yttrande som icke för rrägorr Svensk man bör eller lärer »vara obekant, Man har likwäk mot denna, endast af ben allmänna Borgerliga Lagen begränsade Tryckfrihet, gjort följande inkast; i:o att den allmänna Gudaläran derigenom skulle kunna komma att wanhelga-j, liksom Religionen icke är nägon king högre än att ben «taf inkast och anmärkningar skulle kunna lida eller Den 12 Dctober. liksom ingen skulle wilia lika kraftigt förswara denna menniffrns dogsta nödwändighet, känsla för dct gudommeliqa öswerssnkiga.
Maj:t förordnat, att postfarten emellan Gottland och fasta landet skulle under vintern och såvida is ej sådant hindrade underhållas med ångfartyget Polhem emellan Wisby och det i Westerviks skärgård samt närheten af Spårö båk belägna Leriddjupet, men att när sistnämnde ställe i anseende till isläggning af hafsbandet och yttersknren ej kunde anlöpas, till hufvudstation borde begagnas Utholmen vid Westergarn på Gottlands kust, derifrån nämnde fartyg för aflemnande och mottagande af post och passagerare skulle göra resor, helst fram och åter samma d ig till Engjerns udde, belägen emellan Ölands norra udde och Böda bugten på Ölands östra kust. Denna vinterpostfart börjades den 19 November 1858 och kunde i anseende til! den hiida vintern oafbrutet fortgå till våren, under hvilken tid det härvid begagnade ångfartyget Polhem visade sig vara godt och ändamålsenligt. 3:o Sedan det af Kongl. Post-styrelsen med handlanden P. Kleman, å egne och medintressenters vägnar, den 16 Juli 1852 afslutade, af Kongl. Maj:t i nåder gillade, men af Kleman sedermera på handelshuset i Hull Th. Wilson Son ife Komp. transporterade kontrakt om direkt post befordring emellan Götheborg och England till 1857 års slut, hvilket kontrakt likväl förlängts till 1858 års utgång, blifvit under första hälften af sistnämnde år uppsagdt, enär Svenska postverkets inkomst af denna postförbindelse, som årligen kostade 24,000 ll:dr B:ko, varit under år 1854 till och med 1856 i ständigt stigande och är I'-'56 uppgått tili 13,023 B:dr 33 sk., men år 1857 deremot nedgått till 12,t,73 R:dr 5 sk.
Gossens långa, smala händer och fötter, hans grågula hår, den låga och framskjutande pannan och underkäken, hans små lifliga ögon och oformligt breda mun, med ett ord, hela hans figur, tycktes blott vara en större kopia af den lilla apan bredvid honom, och likväl, det oaktadt, låg det något innerligt godt och sorgligt, något verkligt rörande i denna orimligt fula fysiognomi. Den lilla apan gjorde i detta ögonblick ett skutt och satte sig behändigt på sin herres raggiga hufvud, der hon nästan försvann i det yfviga håret, och Anna, som tyst och uppmärksamt betraktat gruppen, intagen af det romantiska och sällsamma deri, spratt till vid apans hastiga och oväntade rörelse, och ett svagt utrop undföll henne. Hela scenen framför henne i det röda eldskenet, som belyste de stumma och orörliga figurerna och den murkna kojans mossiga väggar, syntes henne som en tafla, upprullad af hennes fantasi, som en fantastisk dröm, och vid apans rörelse kände hon nästan samma ofrivilliga förskräckelse och öfverraskning, som om en staty, hvilken vi betrakta, hastigt sträckte ut sin marmorarm och fattade uti oss. Vid det svaga ljudet af Annas utrop, hade allesammans hastigt rest sig upp, och mannen på golfvet, som satt sin breda hand öfver ögonen för att skydda dem mot eldskenet, gick emot Konrad, hvilken, föga belåten med det tvetydiga sällskapet, hade ämnat gå derifrån lika obemärkt som han kommit, men nu, då det var för sent. ställde sig instinktmessigt framför den darrande Anna. – Hvem är der! – ropade kojans inkräktare, på dålig svenska, i det han bemödade sig att urskilja föremålen i mörkret vid dörren.
Utsl'.s Betänkande JV:o 6. 5 af Justeraren åsalte kannetal, med utsättande af den dass, hvartill pannan liänföres; och vare det en oell hvar till bränvinsbränning berättigad obelaget att anmäla sig till bränvinsbränningens utöfvande, antingen för hela eller hälften af den tillåtna tiden; skolande i senare fallet bestämdt uppgifvas, hvilkendera termin, antingen November, December och Januarii eller Februarii, Mars och April dertill begagnas; och kommer afgiften för bränvinsbränningen att i förhållande derefter beräknas. Ej vare skattskyldig förbunden, alt vid mantalskrifningen uppvisa stämplingsaltest, icke heller mätnings betyg, undantagande å oslämplade tackjernspannor; och ege han dessutom rält att hänvisa till den förra året uppgifna pannerymden, med åliggande att för uppgiftens rigtighet ansvara; dock bör i den skattskyldiges debetsedel för hvarje år af vederbörande införas, så väl beloppet af den pannerymd, hvartill han sig anmält, som ock det fastighetsvärde, hvarefter bränvinsbränning får ega rum, lill upplysning om den pånnerymd, som i grund deraf får begagnas. Den mantalsskrifningen förrättar, vare skyldig att, med afdrag, enligt 4 §> af kokrumraet, afgiften i behörig ordning påföra, ehvad pannornfe äro inmurade eller lösa, med uteslutande af bråk i beräkningen. .0 §• Alla å en tomt, eller i en byggnad, eller under samma tak, eller å »amma egendom, hemmansdel eller lägenhet varande pannor skola väl, för nödig, säkerhets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas! men vid debiteringen bör deras rymd ovilkorligen sammanslås, och denna grund jemväl följas vid redogörelsen i afseende på pannerymden, så väl ifrån TaxeringsComiteerna och Konungens Befallningshafvande, som ifrån Kongl. Majrts och Piikels Stats-Contor; dock må den sålunda sammanslagne pannerymden aldrig öfverstiga det i 4 §• bestämda maximibelopp. i° §•
Uti Skrifvelse af den 24 sistlidne April håfven J vidare, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet föreslagit att, med ändring af Kongl. Förordningen den 10 April 1810, angående lagfart med förpantad fast egendom, när Pantegare ej är till namn och vistelseort känd, och) viss tid till egendomens inlösen ej är i Pantebrefvet bestämd, till allmän efterrättelse må stadgas, att den i berörde Förordning föreskrifna Kungörelse, om tillämnad lagfart med dylik egendom, hädanefter ej behöfver i Hamburgertidningen införas. Efter det jag häröfver hört Högsta Domstolen och StatsRådet, har Jag funnit godt att till Edert berörde förslag lemna bifall, hvarom allmän Kungörelse kommer att utfärdas. Likaledes har Jag, efter Högsta Domstolens och StatsRådets börande, bifallit Eder, uti underdånig Skrifvelse af den 11 sistlidne Maji, framställda begäran att, med upphäfvande af 37 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807, må stadgas, att UnderRätts Ransakning och Utslag i Mål, angående sådana Edsöresbrott, å hvilka penningeböter, jemte fängelse med eller utan arbete, äro i Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779 utsatte, hädanefter skola, innan Utslaget går i fullbordan, till HofRätls skärskådande och pröfning insändas, hvil - i2 Den 8 September. ken ändring kommer att till allmän efterrättelse kungöras.
Hvad jungfruns kredit beträffar, så torde ett så » fin-fint papper » näppeligen ha funnits inom manufakturhandeln norr om Stockholm. Egentligen hade hon dock ingen kredit, emedan hon — aldrig ville ha någon. Hon betalade allting extra kontant och hennes vinst bestod egentligen i rabatten. Detta förhållande jämte de ytterligt låga lefnadskostnaderna förklarar äfven hemligheten af, att all täflan med hennes priser voro omöjliga för de manliga handelsmännen inom samma område. Inn ehållsforteeknin g. Idun Fredagen den 10 maj 1889. Tidningen kostar B yrå: Klarabergsgatstn 54, en tr. endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen lösnummerförsäljning. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. I landsorten: å postanstaltema. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i boklådorna samt å tidningskontoren men, utaf flit och omsorg frambesvuren, en riklig skörd ur mödan växa skall. En hvar bland menniskor har blifvit buren till verksamhetens mödosamma kall; ' JReirili. Vi och våra barn. (Senare artikeln.) ^ " / emmel eller skolan? — se der en tviste' fråga, som oupphörligen dyker upp på nytt för att finna en nödtorftig » lösning », läggas å sido och inom kort åter framställa sig. Hemmet eller skolan? — hur kan man dock ens ett ögonblick stå tvekande här inför! Det tyckes väl ligga bestämdt rent af i den gudomliga ordningen, att hemmet i hvarje fall måste vara det främsta, stå som nummer ett, och att skolans plats aldrig kan bli nå- gon annan än balcom hemmet. Skolan är med nödvändighet dömd att i hufvudsak verka med ord. Detta är dess stora svaghet. Ord, ord, tomma omskrifningar för barnets outvecklade sinne, som i allt fordrar realitet — det är slöa verktyg. Ord äro ej fakta, äro ej sak, endast ett vilkorligl ting.
För att likväl om »Häradshöfdingarne medgifven pensionsrätt skall uppfylla ändamålet dermed, fordras, »att den bestämmes med afseende på vigten deraf, att yngre män komma att irine »hafva dessa mödosamma domare-beställningar, samt på de åldriges lefnadsbehof och »icke på deras plats i rangordningen; ty eljest är jag säker att ingen Häradshöfding, »med stöd af sin i Kongl. Brefvet den 23 September 1688 och § 36 Regerings»formen bevarade rätt, lemnar sin plats. På grund af allt detta får jag hemställa, »det måtte Rikets Ständer besluta: »att från och med 1860 Häradshöfdingar må, då de uppnått en ålder af »65 år och innehaft Häradshöfdinge-embetet i minst 15 år, ega rätt att, »vid afskedstagandet, å allmänna indragningsstaten erhålla en årlig pen»sion af 4,000 R:dr R:mt.» Denna motion besvarades af Stats-Utskottet i dess utlåtande N:o 152, mom. 17, och afstyrktes, bland annat, på den grund, »att olägenheterna al att en eller annan »domsaga under någon tid förvaltas af vikarie icke torde vara så betydande, som »motionären föreställt sig, helst derigenom äfven vinnes den fördel, att yngre tjenste»män erhålla öfning och erfarenhet i handläggning af domarer,göromål.» Jemte det jag till svar å denna anmärkning mot mitt förslag får hänvisa till Lag-Utskottets utlåtande vid denna riksdag, N:o 2, deraf sig visar att Lag-Utskottet fått till sig hänvisat ett yttrande af Riksdagsfullmägtigen Mengel, med hvilken flere af Bonde-Ståndets ledamöter sig förenat, och hvilket går derpå ut, att Lag-Utskottet måtte taga initiativ till upphörande af de täta ombytena af tillförordnade Domare i Härads-rätter, får jag nu vördsamt förnya mitt ofvanomförmälda förslag om pension för Häradshöfdingar vid 65 års ålder. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles ödmjukast. Taube.
En kvinlig ltrigskorrespondent, troligen den forsta i sin genre, har npptradt i spansk-amerikanska kriget och skildras entusiastisk t af en korrespondent till The London Mail. Henncs namu var mrs. Blake Watkins och hon var fr %n Toronto i Canada. Vid sin ankomst till Tamps mattes hon med forvPnad och ijfverlagsen misstro friin sina matiliga kollegers sida. Men hon visadc sig vara en s % skicklig iakttagare och intervieware och skickade s % digra korrespondensluntor med hvarelida post. att hon fiirviirirhade sig deras hogaktning, och pP salnn~e ggng npptriiclcle hon sQ ansprhksliist och kvinligt, att hon vann samtligas varina sympatier. E n kavalleriofficer &amp; om till den slutsatsen, atk krigskorrespondans egentligen ar fr~zntimmersgijra, * or else this Xrs. W a r Correspondent is the brightest little man in the outfit^. En viinlig erinran till v&amp;ra damer i allmiinhet och fru A. In. Holmgren i syanerhet. Till Red. af Dagny. Ehuru icke i tillflille att deltaga i arbetet for kvinnosaken, delar jag dock i mycket red. ssikter. Men dB jag, slsom jag iblaxid brukar, for lnin man uppliiste ett och annat n r D a g n p sista hgfte och diiribland en 18ngre artikel om kvinnoinotet i Bergen, skskade han ph hufvudet och sade: nDet %r ledsamt att svenska fruz; ltimmer, af hvilka mhnga sakna all nationalk&amp;nsla, resa ofver till Norge ntan tillrlicklig insikt i v l r a egna forhhllanden.
Den unge Max var nu en utprägladt individuel natur och, som alla sådana starkt aristokratisk. – Att han så mycket skilde sig från »folket som mest», berodde väl också på de egendomliga förhållanden, i hvilka han uppvuxit. Hans barndom och första ungdom hade varit mycket hemsökta af sorger. Sådana sorger, som barnet tidigt fattar, och som det med en instinktlik pietet för hem och slägt aldrig helt anförtror åt någon. Barn, som alltid måste frukta, ha aldrig ro att leka. Nils började i stället läsa för att förströ sig. Och han läste – allt hvad han kom öfver, utan urskiljning. Men sedan tänkte han öfver det han hade läst – och åt nästan allt förmådde hans egna mörka tankar gifva en melankolisk färgton. Han hade få kamrater och inga vänner. Han hade ju så litet gemensamt med andra gossar och var alltid rädd för att blifva förtrolig med dem – han ville icke säga någonting. Så undvek han hellre deras sällskap. Syskon hade han inga – utom en syster, som var flera år äldre och af ett slutet, hårdt temperament. Han var således hänvisad till sig sjelf. Och han fördjupade sig i sig sjelf, han lärde att grubbla öfver sin egen komplicerade naturs hemligheter och slutligen – förälskade han sig i sitt eget naturel. I litteraturen började han söka det, som hade någon gemenskap med honom sjelf. Byron svärmade han för – han tyckte sig ega en viss själsfrändskap med denne excentriske, melankoliske och lidelsefulle diktare. »Og saa var han jo osse saa smuk » — Sedan han förlorat sina föräldrar, kom han som mycket ung student till Köbenhavn. Och nu inträdde ett nytt skede i Nils Max’ lif. Icke längre tryckt mera af det olyckliga familjelifvet i hemmet och inflyttad i en ny omgifning och i en hufvudstads större förhållanden, började en ny sida af hans natur att taga ut sin rätt. Det kom öfver honom en viss häftig, forcerad glädtighet och en nervös lust att handla och lefva, – det var, som om han måste gifva luft åt något inom sig. På det viset drefs han till en massa dårskaper och extravaganser.
Andra tillämpningsskolor finnas icke inom länet, ej heller sådana uppfostringsanstalter, som icke tillhöra folkskolornas klass. bidrag. räntor. Kostnad Clerecie-statens underhåll. Diverse utgifter, onera och allmänna besvär. Mantalspenningar. Tionde och räntor af bruk och bergverk. Summa. Arrendemedel. för rustning och rotering. Pastorers. Kapellaners. Kyrkobetjening. Summa. Folkskoleafgift. Skjuts. Väghållning. Summa statsbidrag. Rättsväsende. Filialoch Sparbanker. Socknemagasiner. Brandstodsbolag. I afseende å rättsväsendet och fångvården må anmärkas, att intet dödsstraff inom länet blifvit verkstäldt under femårsperioden och ganska få brott af grof beskaffenhet föröfvade. Flertalet af de fångar, som varit å Länsfängelset under perioden intagne, har bestått af sådane, som med fängelse vid vatten och bröd aftjenat ådömde böter för skogsåverkan. Såsom exempel härå må nämnas, att, under de fyra första månaderna af år 1859, 24 personer varit å Länsfängelset intagne för att medelst vatten och bröd aftjena böter för åverkan å kronoskog, till ett sammanlagdt bötesbelopp af öfver 19,000 R:dr, alla dessa personer, med undantag af tre, till ansvar dömda genom särskilda utslag och 15 till 28 dygns fängelse vid vatten och bröd, hvar för sig.
så vida den icke från början är vederbörligen charterad, och att, till förekommande deraf, att handlingen först belädes med charta, när den skulle vid domstol företes, tillika borde föreskrifvas, dels att chartan, som vore bilagd, skulle hafva samma årtal i vattenstämpeln, som sjelfva handlingen, dels ock att vid hvarje års slut hos Chartae-Sigillatas-försäljningsmännen ombyte skulle ske af chartor, och det gamla förrådet förstöras; och förmenades den härmed förknippade kostnad blifva ganska ringa jemförelsevis med de löner åt controllanler, som i stället kunde undvikas. Hvad härvid i första rummet torde böra undersökas, är frågan, huruvida förändrade controllföreskrifler i afseende å stämplade pappersafgiftens behöriga erläggande må anses af nöden, eller om, såsom Bonde-Ståndet beslutat, hittills gällande föreskrifter i detta ämne böra oförändrade bibehållas. Utan att hysa någon misstanka emot Domare-corpsen i allmänhet om bristande nit att bevaka Statens rätt till ifrågavarande afgifter, har Utskottet likväl både af erfarenheten, att vid handlingars chartering missbruk egt rum, och af Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse funnit sig uppmanadt, att för Rikets Ständer framställa sina åsigter om de förändrade controllföreskrifler, som i vissa hänseenden må finnas af behofvet påkallade; Och alt delta behof ganska allmänt erkännes, vitsorda mängden och beskaffenheten - Bevillnings-TJiskottets Utlåtande, N-o 29. 17 fenlieten af de inom Riks-Stånden i ämnet afgifne yttranden; hvadan och då de vili Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse omförmälde serskilda controllföreskrifter påkalla yttrande från Rikets Ständer, det icke torde vara lämpligt att inskränka yttrandet till endast det förklarande, att Rikets Ständer låta vid nu gällande föreskrifter hero.
JustitieCancelleren, öfvethopad aE vigtiga göromål och aflägset boende, kan icke med egna ögon pröfva Landsfiscalernas förhållanden. Må vederbörlig domstol göra det, och en skyndsam och sträng rättvisa skydda för missbruk af tjensten samt bestraffa försummelsen. Huruvida Landsfiscalstjensterne måga kunna indragas eller icke ■— denna fråga tilltror jag mig icke kunna bedöma och tror den äfven tjenligast kunna hänskjutas till det tillsatta särskildta Utskottets behandling. Herr Ehrenborg: Utskottets Betänkande innehåller tvänne momenter. Det första upptager frågan om sättet för Landsfiscalers afsättande och tillstyrker, att den, hädanefter som hittills, må bero på Justitie Cancellerens godtfinnande, utan ransakning och laga dom, såsom desse Tjenstemän icke ega någon fullmagt, utan blott Constitutorial. Deruti förenar jag mig desto heldre, som endast der, hvarest odugligheten eller Ämbetsfelen kunna bevisas, såsom i domaresysslor och flere andra dylika befattningar, innehaf varén må vara lagen ensamt underkastad. Men der, hvarest] sjelfva o - inQ Be.) v. och Ekon. Utsk. Betänkandet!. verksamheten eller försummelsen är odugligh et, sorn, ehuru nästan omöjlig att lag-> ligen bevisa, likväl gör innehafvaren för tjenstens utöfning oskicklig, der är det godt och för det allmännas väl oundgängligt, att han titan omgång kan ifrån tjensten skiljas. Hvad åter sednare momentet beträffar, eller det tillstyrkta afskafFandet af Landsfxscalstjensterne, kan jag deruti ingalunda instämma. Dessa befattningar aro af större vigt, än att de kunna åt den vanliga Krpi^obetjeningen öfveylemnas, hvilken är öfverhopad af så mångå andra göromål, och dessutom icke alltid kan anses ega tillräcklig kunskap eller tillfällen till upplysningars ernående genom resor utom sitt district, vid bevakande af kronans rätt och andra åligganden, hvilka egentligen ära Dandsfiscalerne uppdragne.
N:o 127 godkändes. 65:o IVagnar och åkdon R. o. Ad. fann icke för godt att antaga Utsk:s inbjudning, utan godkände voter:s-propos. N:o 129. 66:o JVåfnader R. o. Ad. gillade Utsk:s yttranden, att frågan om införselsförbudens uphäfvande förfallit, och i följd deraf alt de i gällande taxa uptagne rubriker för ifrågavar. artikel i allmänhet borde bibehållas, samt att Utsk:s hemställanden, ronde dels Mattväfnad af hampa eller af hampa i förening med annat i taxan ej speciflceradt ämne, och dels Segeloch Tältduk borde anses bifallne; hvarjemte volenspropos. N:o 130 godkändes. Härefter förekommo Utsk:s hemställanden ang:de inskränkning i Kredit-uplagsrätten, hvilka af R. o. Ad. lades till handlingarne. Vidare gillades Utsk:s yttrande att förbudet emot utförsel af rå och osmält Malm borde qvarstå samt godkändes voter:s-propos. N:o 155, ang:de utförseltullen å Sparrar. Sedermera förekommo Utsk:s förslag till eventuela lullafgifler å följande artiklar. l:o Bränvin och Sprit Ulsk:s Inbjudning antogs, hvadan votens-propos. N:o 156 ansågs hafva förfallit och votens-propos. N:o 157 gonkändes med uteslutande af såväl R. o. Ad:s som BondeSks beslut ur nej-propo:n. 2:o Jern R. o. Ad. afslog ö(sk:s inbjudning, men då densamma blifvit antagen af BondeSt., ansågs votens-propos.