Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Religionen och musiken togo på samma gång väldet öfver min själ, och jag har aldrig kunnat skilja dem åt. Jag var så lycklig, så lycklig! Min dyre och heligt fromme beskyddare öfverskattade kanske mina musikaliska anlag, och han ville nödvändigt göra mig förtrogen med alla harmonilärans och kontrapunktens hemligheter. Innan han sjelf ingått i klostret, hade han varit den ryktbare abbé Georg Voglers bäste elev och spelade beundransvärdt nästan alla instrument. Efter hans råd valde jag altviolen och gjorde mycket hastiga framsteg. En natt — jag var då aderton år gammal och det var julnatten — låg jag knäböjande framför altaret, och alla munkarne hade intagit sina korstolar, medan pater Anselm läste mässan. Jag skulle sjunga Palestrinas » Se Guds lam ». Min fasta föresats var sedan en tid, att innan ännu denna heliga dag gått till ända, meddela min välgörare, att jag blott hyste en enda önskan i hela världen: få inträda i religionens tjänst, anlägga munkkåpan och inskränka till klostret hela min horisont, hela mitt lif. Jag bad med brinnande andakt under påkallan af min skyddsängel. Och jag kunde tro, att han svarade mig, ty i samma ögonblick, efter orgelns preludium med en ström af harmoni, höjde sig en röst, en röst ... ack, min van! aldrig skall jag kunna göra för eder begripligt hvilken elek-trisk gnista, som träffade mig! Det var himlen själf, det var ett gudomligt bådskap, som med ens förverkligade alla mina uogdomliga drömmar, hvari jag så många gånger sett Religionen och Musiken såsom ett oskiljaktigt syskonpar. Huru skall jag väl kunna beskrifva for er det tillstånd af hänryckning, hvari jag råkade? Jag fruktade själf att blifva vansinnig, och om det finnes i mitt utseende eller mitt sätt någonting konstigt, så härrör det från denna timma och denna natt. Följande dagen uppsökte jag pater Anselm. Jag gjorde honom min bekännelse utan förbehåll och tillstod, att jag skulle dö af sorg, om jag blefve dömd att aldrig mer få höra denna kvinnoröst. Han berättade mig, att det var en ung, knappt tjuguårig flicka, kommen från ett fjärran land.
Län, gjorde förbehåll och sedermera de skäl Utskottens sednare Utlåtande under den i& dennes innehålla, föreslagit lindringen i Beviiimingen för vissa Socknar oell Härader inom Kopparbergs Län, samt derjemte för irmevånarne i Herjeådalen med flere, sorn 5 Morn. af 1818 åra, författning omförmäles; hvarjemte Utskottet utsträckt denna lindring till inbyggarns af Elfdalen oell Fryxdal ens Finnskog uti Carlstads Län, i afä seende på den der rådande allmänna fattigdom och behof, då enligt de upplysningar Utskottet tillhanda kommit, åkerbruket derstädes skall i afseende på landets läge och andra hinder, hvilsta icke kunna undanrödja, befinnas i den ställning att innevånarne nödsakas för sitt lifs uppehälle, tillgripa bark och rötter, samt Boskapsö skötseln , som utgjort deras egentliga näringsfång, i sednare tider på ett för dein känbart sätt aftaga genom en flere år fortfarande Boskapssjuka. I 7 Mom. har Utskottet, på derom af samtlige Hiksdagsfullmägtige från Kronobergs Län Btvillnings Utsioltets Betänkanden. 649 gjord och till BevillningsUtskottet från Hedervärda BondeStåndet öfverlemnad framställning, velat genom lindring i Bevillningen godtgöra de inom nämnde Län varande Inhyseshjon för den särskilda tunga de mäste vidkännas genom en tillkommen skyldighet att ined penningar efter årets markegångspris liisa ett dagsverke till Kronobergs Kungsgård. I 8 Morn. har Utskottet, med stöd af Riksens Höglofl. Ständers bifall till Utskottets, under den 1 & Julii afgifne Utlåtande, bestämt det sätt, hvarpå lindring i eller eftergift af Bevillni. ngen borde It Brandskadade innevånare i Norrköping och Borås meddelas osh I 9 Morn. stadgat att Skeppsredare äro från den efter lästetalet utgående Bevillningen frie, då styrkas kan, att fartyget under andra året legat ofraktbart i hamn. Innan Utskottet lemnar detta ämne anser det sin skyldighet vaia att närmare redovisa på hvad sätt den af Riksens Höglofl.
Det är visserligen icke möjligt att hindra K. bef:de frän att sjelfvilligt åtaga sig ett sådant ombudsmannaskap för enskilde; men att ålägga dem det såsom en pligt, det har LagUtsk. dragit i betänkande att göra. Utsk. har således ansett, att högst menliga följder skulle åtfölja medgifvandet af ifrågakomne rättighet, och att dessa olägenheter följaktligen öfvervägde de fördelar den möjligen kunde för kreditväsendet i allmänhet medföra. Man har sagt att promotorialerne vore en sedvänja, som nu borde genom lag stadfästas. Men det är alldeles icke någon sedvänja att K befule emottaga promotorial-mål under egen ansvarighet, ty under diskussionen, då frågan första gången förevar vid denna riksdag, upplystes af flere landsh:r att vederbör, på de flesta ställen, der promotorial-mål emottagas, öfverlemna åt vissa personer, — vanligtvis någon af landtstatens tjenstemän — de öfversända handlingarne, och att desse då såsom kommissionärer ombesörja målets fullföljd. Det är äfven tydligt, att K. befule, som redan hafva en ganska stor uppbörd, icke böra belastas med ansvaret för den högst betydliga tillökning i uppbörden, som skulle blifva en följd af promotorialrättens allmännare medgifvande. Det är sannt, att denna embetsmyndighet för närvar, har ett dylikt åliggande i och för vissa allmänna verk; men delta kan, efter min öfvertygelse, icke antagas såsom ett skäl att ålägga dem samma bestyr för alla enskilde personer, som dermed skulle vilja besvära dem. Också höjde sig inom LagUtsk. icke en enda röst för den åsiglen. Visserligen har Hr Berg von Linde föreslagit en modifikation uti hvad motionärerne påyrkat, i så måtto, att han vill ålägga K. befule att emottaga och lill vederbör, exsekutionssäte öfversända de ingifna handlingar, hvarefter K. befule å det sednare stället skulle ombesörja sjelfva lagsöknings-proceduren, men deremot helt och hållet vara befriade från uppbördsoch redovisnings-skyldigheten.
Stockholms Slott den 7 Januarii i8iss. Till Krigs. Kammaroch Bergs-Collegierne, angående den Bergslagerne i Örebro Län, emot befrielse från RoteringsManskaps utgörande in Natura, föreslagne Vacance-Afgift. tV. Carpelan* StatsUtsiottets Betänhanden. 3 39 N:r 84. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Betänkande, angående Riksdagsmannen Anders Danielssons Memorial om CommerceRådet B j ö r tibergs Bränvins -Arrende. •Riksdagsmannen och BancoFullmägtigen Anders Danielsson har uti ett till Hedervärda BondeStåndet inlemnat Memorial anfördt: att da Kongl. Maj:t genom Dess Allmänna Magazins-Dire&ion förste gången afslöt Contrad med CommerceRådet och Commendeuren af Kongl. Wasa Orden Nils Björnberg om BränvinsBrännings-rättigheten i Götheborg, Wennersborg och Uddevalla med flere deromkring liggande Städer, skall i Arrende-vilkoren det uttryckeliga förbehåll blifvit gjordt, att Arrendatorn, som efter Laga Syn emottagit de i samma Städer varande KronoBrännerier med Redskap och öfrige Inventarier hade sig ålagdt, att vid afträdandet, likaledes efter besigtning återställa hvad han emottagit, och ersätta det felande eller försämrade, hvadan och enär vid 1813 års slut det första Contraftet upliörde och ett nytt afslutades, utan att, Riksdags^ mannen Danielsson vetterligt, den anbefalde Afträdes-Synen då verkstäldes, men Arrendatorn ändock ej skall hafva underlåtit, att på ArrendeSumman afdraga ersättning för sine vid Brännerierne påvågade utgifter till nybyggnad och möjlige förbättringar, anser Riksdagsmannen Danielsson detta förfarande efter sitt tycke ej lemna ringast» spår till patriotiskhet, hvarföre han.
Lika med hvad som skedt i frågan om Städernes inqvartering, kunna vi äfven nu med full rätt besluta i denna fråga. Herr drick ar swärd August: Jag känner hela obehaget, att uppehålla Ridderskapet och Adeln vid den nu annalkande mattimman, och i allo öfverensstämmande med de åsigter, som blifvit utvecklade af Grefve Gyllenborg och Friherre Anckarswärd, utbeder jag mig blott att få tillägga några ord i anledning af en del anmärkningar, yttrade från andra sidan. Herr Grefve Löwenhjelm har brutit stafven öfver Rotekistan, och jag ämnar visserligen icke att upphämta spillrorna för att hoplimma dem. Må det dock vara mig tillåtet återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den olikhet, sorn röjer sig uti Herr Grefve Löwenhjelms och åtskilliga andra Konungens Rådgifvares nu varande ifrån för bifall till den Kongliga Propositionen, emot den olika mening dessa Ilerrar, vid beslutets fattande derom, yttrat i sin egenskap^af Konungens Rådgifvare. I samma stund sorn Herr Grefve Löwenhjelm nu slagit igen locket på Rotekistan, har han öppnat locket på Pali - D i n a6 Octo ber f. ra. i45 Pandoras ask och latit Rustoch Piotehållares sista hopp utflyga, då den mening, sorn den ädle Grefven vägat yttra inför Konungen, om Rustoch Rolehållares behof af lindring uti de bördor, hvilka tidens fordringar gjort mera tryckande, ej mera nu inom representationen finner en försvarare uti den ädla Grefven, utan tvert om en ifrig motståndare. Den ädle Grefven har sjelf erkänt, att olika förhållanden inträffa vid olika Regementer, och detta visar bäst orättvisan af den föreslagna Passevolancen till likhet för hela landet. Det är också alldeles klart, alt soldatens underhåll vid möten skall kosta mindre, t. ex. i Westerbotten, än omkring hufvudstaden.
För att kunna bedöma i hvad mån de nu i landet befintliga kreditinrättningar uppfylla sin bestämmelse, hafva Komiterade infordrat fullständiga uppgifter angående så val riksbankens samt filialoch privatbankernas, som hypotheksföreningarnes inrättning och verksamhet under den tidrymd, Komiterades uppdrag omfattar; och sedan dessa uppgifter till Komiterade inkommit och undergått behörig granskning, hafva Komiterade förenat sig om grunderna till en förändrad och, såsom Komiterade våga hoppas, mera 5 ändamålsenlig och betryggande organisation af alla dessa kredit-inrättningar. Ehuru Komilerades betänkande och förslag angående riksbanken samt filialoch privatbankerna ännu icke äro fullt utarbetade, hafva Komiterade icke ansett sig böra uppehålla den del af arbetet, som nu är färdig och hvilken utgör ett helt för sig; och Komiterade gå nu att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet redogöra för sina åsigter rörande hypolheks-föreningarne och framställa förslag till en centraliserad, för hela riket allmän, hypotheks-bank. Om det icke kan förnekas, att den industriela utvecklingen i allmänhet uppnått en höjd, hvarom man under förflutna tider icke kunnat göra sig en föreställning; så är det dock en sanning, att jordbruket ännu står på en jemförelsevis låg ståndpunkt. Detta förhållande eger i mer eller mindre mån rum i alla länder, och det utgör för närvarande ett af de mest framstående föremålen för statsmännens bemödanden att söka undanrödja de hinder, som uppresa sig mot en raskare utveckling af jordbruksnäringen. Hvad som icke minst hämmat jordbrukets framsteg har varit saknaden af ändamålsenliga, för jordegarnes behof lämpade, kredit-inrättningar. Det är krediten, som vår tid i väsendtlig mån har att tacka för sina lysande eröfringar på det maleriela området; han utgör ett af de förnämsta vilkoreu för allt materielt framskridande, hvaraf åter allt annat framskridande i så hög grad betingas.
Lkeolugiska 8tipeudier anslagne 2000 L:dr till 10:de l!ufvud-'l iteln öfverllvttas, k varemot de 1,600 L:dr, som utföra liarolinska Institutets andel i 10:de llulvud-litelns inslag, 18,000 ll:dr för Ilniversiteterne, s^nas köra frän nyssnämnde till 2:dra Ilufvud-Lileln öfverlif ttas, sä vida icke det lämpligare skulle anses, att (karolinska Institutet, säsom varande ett Läroverk, korde med sin 8tat köra till 10:de llulvud-Liteln; fällande älven detta om Veterinair-Inrättningen, som uu, lika med kerörde Institut, är pä 8undkets-Oollegii 8tat uppförd. 5:o Leträllände Landsliöfdinge-lönerna kar liders lionel. Uaj:t, enligt ?(ädigt Lief till 8tats-0ontoiret af den 24 Lekruarii 1837, keslutat en sädan (lili, lili X. >iii a. 8». Lr ,8;o.) 4 26 re-dering »k de88a L»ullet8inän8 lönelormoner, att, genom en jemnaie földelning af de dertill befintliga tillgängar, något n^tt an8lag i detta afseende ielie ^äligllas. 6:0 I följd of dertill erliällei» Mdig befallning, l»afva Lammar-Lollegium oeb 8tat8-Lontoi>'et elen 22 .suni, 1835 gemensamt afgikvit underdånigt ^ Lörslag till Lönereglering föi' Laiid8-8tatei ne, bvilliet erfordrar öbadt anslag, men b vars belopp ej lion uppgifvas, emedan förslaget inneballer alternativer, medföiande olilia liostnade»-. — Lmedlertid larnLdeis Longi.
Bland dessa åtgärder måste otvifvelaktig! anställandet af en sakkunnig person, som, till följe af sin embetspligt, med oaflåtlig omsorg vakar deröfver, att våra fornlemningar skyddas och bibehållas, och som tillika öfver deni upprättar förteckningar och beskrifningar, böra ställas i främsta rummet: och har Utskottet på dessa skäl ansett sig böra tillstyrka, a) att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t behagat föreslå, måtto dels med 450 R:dr eller till 1,300 Ridr förhöja det å akademiens stat uppförda anslag till resekostnader m. m.; dels ock bevilja årlig lön till belopp af 2,000 R:dr för en Antiqvitcts-intendent, äfvensom till resekostnader för denne samt bestridandet af andra extra utgifter anvisa en summa af 1,000 R:dr, att jemväl årligen utgå; börande denne tjensteman för hvarje år till Kongl. Majit afgifva underdånig berättelse angående de af honom verkställda resor och gjorda iakttagelser, hvilken berättelse torde, på det sått Kongl. Majit kan finna mest lämpligt, till allmänhetens kännedom meddelas. I sammanhang härmed och då, efter hvad Utskottet erfarit, af en stor del utaf de antiqvariska föremål, som akademiens samlingar innehålla, finnas åtskilliga exemplar, samt Utskottet för sin del anser mindre lämpligt att dessa samlingar på detta sätt erhålla större omfång än som kan vara behöfligt, och äfven före - StatsUtskottets Utlåtande N:o 123. 135 ställer sig, att duplett-exemplavén skulle komma till mera gagn om de fördelades på särskilda orter i riket, liar Utskottet funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder förordna, att de exemplar af antiqvariska föremål, som ej anses behöfliga för bemälda akademis samlingar, må utdelas till rikets universiteter, äfvensom, i mån af tillgång, till elementar-läroverken. O cV Fattigvården i allmänhet. 82:o.
Maj detta år, hafva Rikets Ständer i underdånighet anfört: att, då Serafimer-Lasarettets fond från Stats-Verket åtnjuter ett årligt anslag af 5,000 R:dr, oheräknadt smärre, af allmänna medel inflytande, bidrag, samt denna fond, ehuru till hufvudsaklig del bildad genom enskilde personers donationer, likväl utgör grunden för en Inrättning, hvars behållande i ändamålsenligt skick är för Staten af synnerlig vigt; så och enär en fullständig granskning, jemväl från det allmännas sida, af de donerade medlens förvaltning och säkerheten för deraf meddelade lån måste anses öfverensstämmande med testatorernes önskan, helst härigenom bereddes en ökad kontroll å donationernas behöriga användande för dermed afsedda ändamål, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, att Kongl. Lasaretts-Direktionen måtte i nåder anbefallas att tillhandahålla Rikets Ständers Revisorer, ej mindre räkenskaperna öfver alla under Direktionens förvaltnig ställda medel, än ock dertill hörande säkerhetshandiingar; dock med undantag af sådana räkenskaper och säkerhetshandiingar, hvilkas öfverlemnande till Revisorerne möjligen kunde stå i strid med vederbörande testatorers meddelade föreskrifter. Sedan Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern, den 14 nästlidne November, gifvit Revisorernes Ordförande skriftligen tillkänna, att Kongl. Maj:t i nåder befallt Lasaretts-Direktionen att låta till Rikets Ständers Revisorer för de två år, hvarje revison omfattar, öfverlemna räkenskaperna öfver alla under bemälte Direktions förvaltning ställda medel, jemte dertill hörande säkerhetshandiingar, på det Revisorerne må blifva i tillfälle att utöfva den grauskningsrätt, som dera tillkommer, eldigt 1 af den för Revisorerne, under den 17 April 1841, utfärdade
Vid de rättigheter, som äro underkastade tioåra prrescriptionen, vela både fordringsägaren och den förpligtade, huruvida den ene förskaffat sig en rättighet och den andre åtagit sig en skyldighet, och domaren har endast att undersöka, om samtycke finnes å begge sidor, och om förbindelsen redan blifvit fullgjord; men vid rättigheter, som äro underkastade kortare lids praescription, är det just samtycket å ena sidan, alt nemi. emottaga erbjudna rättigheter, som skall behörigen tillkännagifvas inom bestämda tiden, vid rättighetens förlust. Den som lidit skada af en annans förseelse, har derföre icke förklarat sin vilja att emottaga er sättning; och rättigheten till skadeersättning liknar deri de rättigheter, som äro underkastade en kort tids praescription, och bör af sådan orsak icke underkastas den lånsta tioåra O proescriptionen. Kan man mer begära, än alt lagen låter målsäganden i två år gå och tänka på, om han vill blifva förhulpen till skadeersättning; och är det icke nog, att den felande så länge sväfvar i ovisshet derom , enär andra rättigheter, som likt denna icke härleda sig från ett ömsesidigt samtycke, mäste göras gällande inom ett år? Hvarje regel har sina undantag, och det gifves fall, der civila påföljden qvarstår, ehuru criminella ansvaret ej mer äger rum. Hit räknade Calonius horsbrott, innan ännu den särskilda, nu gällande prsescriptionen derå blifvit stadgad. Jag vågar tillägga olaga intaga och lägersmål, det sednare hvad barnets rättigheter beträffar; ty vid åtal af begge dessa brott beror det på käranden att fördölja, att intagan skett utan lof, eller påstå , alt lägersmålet skett i ett s. k. borgerligt äktenskap, och sålunda alltid förskaffa sig undersökning vid domstol och derigenom förekomma, att afsigten med prsescriptionen uppnås.
Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern uppläste till justering: 2:o. Förslag till Kongl. Majits den i Februari innevarande år beslutade nådiga proposition till Rikets Ständer, angående upplåtahde till Norrbottens läns Hushållnings-sällskap af gamla länsfängelse-byggnaden i Piteå. 3:o. —• — Uppå Stats-Rådets hemställan täcktes Kongl. Maj: t i nåder godkänna dessa förslag till nådiga propositioner och skrifvelse, sådana de finnas detta Protokoll bilagda. Ex Protocollo Oscar David Egge. Kongl. Maj-.ts Nåd. Skrifvelse AS 0. o JW ». Alik. till Exp. tJtsk. den 7 Kov. 1859, kl. 2 e. in. Kongl. ]flaj:ts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistfdrflutna riksmöte beslutade lag förändringar; Gifven Stockholms Slolt den 27 Oktober 18501 Då nedaftnämndc af Rikets sednast församlade Ständer beslutade lagförändriiigär, öfver hvilka Kongl. Majit, innan Ständerne åtskiljdes icke kunnat fatta och meddela sitt nådiga beslut, ej heller sedermera blifvit af Kongl. Majit i nåder antagna, vill Kongl. Majit nu, i öfverensstämmelse med 87 § Regeringsformen, underrätta Rikets Ständer om de skäl, som derför utgjort hinder. Uti underdånig skrifvelse den 22 Augusti 1857 hafva Rikets Ständer anhållit att, genom utfärdande af ert författning angående underhållet af de hus, som enligt 26 Kap. 2 § Byggninga-balken, af socknemännen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, mätte förklaras: att vården och underhållet af dessa hus till alla deras särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt att socknemännens skyldighet i berörde hänseende icke vidtager förr, än husen, genom ålder och bruk, eller genom vådeld* storm, husets sättning, eller annan tillfällighet, som innehafvaren bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas så bristfälliga att nyeller ombyggnad eller annan hela huset eller dess väsendtligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden.
Härtill hördes äkstilliga yttra bifall» Herr Lock, Lörsta Lustvit;: Utan akk ivillja klandra projectet till en Successions - ordning, hemställer jag om icke förbudet mot Lhronföljares eller Arf - Prinsars gstte med Swensta Udeliga Döttrar bör Mgä. Konung QkkSIHk' hwars minne bland Swensta folket är odödligt, och hwars Sköldemärke wr se för wära ögon, hade twenne giftermäl af infödda Swensta ätter, och war med bestå Gemäler lyckligare än Med den första som war en utlänst Prinsesta. ^OTredje Band. N:o 226. 4670 Den Zo October. HI:dje war äfwen gift nied ett Swensk Adelig! fruntimmer och Staten led deraf ingen ting. Jog fär af detza skäl begära Herr Grefwe» och L.ndt. Mars falkens proposition art detta inffränkundc wilker mät1e förfalla. Hans Cxcellenee Herr Grefwe K 11 ut K anmärkte, akt likasom det wvre en Arf - Prins förbudet att gifta sig med nägon af Swensk ätt, bors Le det äfwen förbjudas honom att r en främmande As -elig ätt söka sig en Gcmäl. Frih erke Le si erström, s!,cvki, err^s kade, att det wore j Succtssious - Ordningen insördt säsom wilkor, att Konungen skulle gifwa sitt bilall till en A-f-PrinscS giftermäl, detta wilkor synes honom tillräckligt i afseende pä alla ägtcnskapSsförbrndclsrr med främmande personer. Hans Cxcellenee Herr Grefwe Ruut K trodde den anmärkning han gjordt likiväl wara »välgrundad, dä, af samma skäl som en Prins ej ibland Swcnska Adeln kunde söka sitt gifte, han ej heller borde kunna ägta nägon främmande Adelig Dotter. Om det ena tillätes, borde icke eller det andra honom Förmenas» Herr Lock anhöll sm proposition pä flir motion.
»Men det har sprungit ensamt ut i rymden, och det var ej min afsigt. Ingen planet, ingen sol förmår draga min kula ur hennes bana. I en oändlig, rak linie glider hon nu genom hela området för vårt solsystem och sedan förbi andra solar, långt, långt bort förbi töckenstjärnorna, långt ut i det oändliga.» »Men hvad är orsaken till att kulan gifvit sig af på ägen hand?» »Ack, jag saknar min stackars gäst, en olycklig skald. Det är utan tvifvel han som orsakat den tidiga afresan. Månne han följt med?» Hemisfärion hade knapt hunnit uttala den frågan, förr än man kom och underrättade honom, att en människa, som tycktes hafva fallit ned från tornet, funnits krossad och utan lif vid foten af den höjd, hvars öfversta del upptogs af Lidingsbärgsgatan. Det var Apollonides. »Stackars unge man!» sade gubben. »Han längtade att träffa sina förfäder, men jag hade tänkt bjuda honom på en färd genom verldsrymden. Det hade varit plats för oss två här i min stora kula. Han kunde icke vänta, tyckes det. Jag hade glömt honom. Mitt arbete hade helt och hållet sysselsatt min hjärna. Troligtvis har hr Apollonides försökt resa utan sällskap. Kulan har sannerligen icke gifvit sig af ensam.» »Och nu är kulan borta. Hvilken förlust!» utropade försöksstationens öfriga tjänstemän. »Ja, förlusten är icke liten,» medgaf Hemisfärion, »men jag har löst den svåra uppgiften. Jag känner medlet att undvika verldskropparnes dragningskraft, och jag kan nu göra en annan kula, bättre än den förra.» »Kanske snabbare i sin fart.» »Det är just det jag hoppas, och jag tager genast i tu med arbetet. Alldeles omöjligt är det icke, att jag kan få den nya kulan så snart färdig och att hon är så mycket snabbare i sina rörelser, att hon kan hinna upp den första. Det bör vara en nöjsam jagt.» »Ständigt samma goda lynne och samma förtröstan på en god utgång.» »Hvarför skulle jag icke hafva det? Men nu till mitt arbete igen. Jag tager afsked af herrarne och damerna.» »Och hvad är att göra med den dödade mannen?