Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det i få goD tiD fjoö Sommitteen tillfännagifmaö, att Den fan ©uppleant t (fället tillfalla, ©en härutinnan annorlunDa ftg förhåller, plifte hmarje gång 2må Dv:Dr Söanco till fraDenö fattige. 2aperingS»£ommitteen mare Itfmäl oförljmDraD att påbörja och fortfatta fina göromål, få miDa, oberäfnaDt DrDföranDen, minjf hälften af £eDamöterne äro tillfläDeö. 73. §. 103. Sif Ofroer*@tåtf)ållaren ocf> Sanböljöfbingarne bevov, att till protocollö* föranbe antaga ben, be bettia anfe jficflig; fommanbe arfwobet fot l>onom att af allmänna mebel utgå, eftet l)mab t 121 § frabgaö. £apertng6längben inom broatje jtab föreé af ben petfon, forn bet antingen tillhörer, ellet Slagijfraten bertill utfet. §. ioi. £De för ftäberneé taxering nöbige upplåningar bota i fpmterljet fjemtaö af föregångne jfattjfrifningar famt be uppgifter, forn l)\t>arje ffattfTplbtg åligga. £5lifmanbe i betta affeenbe, ocl) få mibt bet fan tillämpad, f>mab för lanbet ät jfabgabt äfrö en för fläbetne gällanbe, till följb fjmataf ^onungené 33efall* ningölpafmanbe böta på enafanba fätt, forn angåettbe tapertng på lanbet ät förejfrifroit, genom allmänna fungörelfet unbettätta be jfattjfplbtge
Nej, men vi lade oss visst för sent du. Apropos! DIREKTÖR BRUHN. Hvilket då? RÖNNE (skrattande). det. Låt mig se, (räknar på fingrarne) det är inte mer Ha, ha, ha jo det är fint, han kommer inte ihåg än åtta timmar sedan du hade nog dålig smak att förnärer och beställa hans senaste tafla för ditt galleri. DIREKTÖR BRUHN klara, att Stenström var en af Sveriges förnämsta konst (lindrigt förlägen). Jo visst visst mins jag det. STENSTRÖM. Vi skulle gå upp på ateliern och titta på den, sa' du. RÖNNE. naturligtvis inte, att här redan skulle vara främmande; men här tycks aldrig vara tomt. (Det ringer.) Oj, oj! Så många hemsökelser på en enda förmiddag: först Saima... så Stenström och jag (vänder sig om, ser på fröken Sandgren! Ännu fler! Det gör mig ondt om herrskapet Bruhn. Ja, det var egentligen skälet till vårt besök. Vi trodde den inträdande och hviskar med försmädlig min) och så FRÖKEN SANDGREN (från fonden). God morgon, mitt herrskap! Tack för i går! 72 FRU BRUHN. Go' morron, snälla Bertha. DIREKTÖR BRUHN (bugar). Redan uppe och inte gråter! FRU BRUHN. Var så god och stig fram. FRÖKEN SANDGREN. sedan hon utbytt stela och stumma hälsningar med herrarne.) Åh se fröken Rönne! Ni också redan uppe! SAIMA. Tackar! (Går fram och sätter sig bredvid Saima, Ja, som ni ser. RÖNNE (bugar sig ånyo). Och jag också redan uppe!. Värdfolket går dem till mötes. Hälsningar utbytas. »God morgon», och »tack för senast» blandas i korus med det öfriga sällskapets sorl.) (Skratt. Fröknarna Lundberg och Törnbom inträda. FRÖKEN LUNDBERG. Vi kommo just att gå förbi, och så tänkte vi... FRÖKEN TÖRNBOM. Ja, och så såg' vi fröken Sandgren gå hitin.
I följd af allt detta tager jag mig friheten att förnya min anhållan hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. på ett ogillande afslag å Coust.Utskts betänkande. Hr Lagerhjelm, Pehr: Till det mesta förekommen af flera värda talare, hvaribland isynnerhet Hr von Hartmansdorff, skall jag icke länge uppehålla R. o. Ad. med ett ärende, som likväl är af all den vigt, som man å båda iaS Dan 18 November f. m. sidor både påslått och medgifvit. Jag liar dervid först velat fästa mig vid formen. Utsk. har, elter min åsigt, ostridigt öfverskrida sin motionsrätt. Om Utsk. det icke hade gjort, så vore i och med detsamma, som detta betänk, kunde handläggas till bifall, äfven en ny bana öppnad, på hvilken R. St. ägde ett nytt, förut icke gifvet sätt att imponera på sin Konung och Rikets styrelse i ögonblicket af dess verksamhet. Sådan är icke grundlagens mening i de uttryck, som constituera Coust.Utskts rätt och åligganden, och ej heller är det förenligt med det ganska tydliga innehållet af go §:n Reg.Ftn. Man har velat utöfva ett inflytande på detta Stånd samt dess beslut och tänkesätt i detta ämne, icke blott från grundlagens sida, utan ock frän den s. k. folkviljans. Denna skall nemi. hafva förklarat sig, den måste fram, säger man. och segern är viss. All folkvilja är en makt, men denna makt är oftast blind. Jag dyrkar icke majoritets-makter. Jag föraktar dem icke, men jag är också öfvertygad, att inom ett Stånd, som är färdigt alt uppoffra sitt lif för sitt fädernesland, skall ingen rädsla finnas, som bringar delta Stånd utur sin fattning, och denna fattning är att följa lagen. Jag tillstyrker, i likhet med hvad flere talare redan yrkat, att Hr Landtm, icke måtte göra annan propos. än till afslag, eller att lägga Utsk:s memor. till handlingarna.
Man måste nemi. anmärka, icke blott möjligheten af den förlust, som kan uppstå vid försäljningen af obligationerna, utan äfven att Staten derigenom gör en skuldsättning, hvilket visserligen icke kan vara farligt för ögonblicket, men som i alla fall är att betänka sig på, innan man inträder på denna bana. Öen 18 December e. m. 509 Ett par talare i förmiddagens plenum hafva, i motsats till den mening, som jag nu framställt, trott, att med bancovinstens öfverlemnande till Riksg.cont. borde förenas ett bestämdt ändamål för framtiden, dymedelst att denna vinst användes till vissa productiva ändamål. Jag ber att få fästa dessa Herrars, äfvensom Utsk:s uppmärksamhet derpå, att den frågan, till hvilket ändamål hancovinsten må användas, icke hör under det Högloft. BancoUtsk., emedan den är alldeles främmande för den egentliga frågan om financerna, så vidt denna omfattar Bankens lånerörelse. Jag anser dessutom ett sådant förslag alldeles icke vara riktigt statsmannamessigt, om jag så får uttrycka mig, ty det mäste ovillkorligen tillhöra en sund statshushållning, att Ständerna för hvarje särskildt fall bestämma rör:de de särskilda behofven, och sedan dertill anvisa tillgångar, men ingalunda, alt de på förhand afsätta en viss större massa af tillgångar, för att sedermera anvisas lill fyllande behof, som skola påhittas; ty deraf kommer ingenting annat att följa, än att till en sådan fond allt för många friare skola anmäla sig och att det enskilda vinstbegäret deri skall se ett föremål, som det söker åtkomma såsom ett commune bonum. Då man icke vid detta tillfälle kan förbise, att fråga är att börja inträda på fondsystemets bana, kan jag ej underlåta att anmärka, hurusom man, som stöd för beträdande af denna bana, citerat exemplet af Englands och Frankrikes lycka att redan vara inne på detta system. Till de talare, som yttrat sig i denna riktning, ber jag att få hemställa huruvida de tagit alla omständigheter i betraktande, som böra leda omdömet.
Jag vill rjscföre blott tillägga, att då den förmån, som medförslaget åsyftas, är gemensam för alla, men de olägenheter deraf, som den värde anmärkareu trott sig finna, icke kunna drabba andra än dem, som, efter frivillig öfverenskommelse, sjelfve vilja äfventyra dessa olägenheter, torde hvar och en lätt finna, att häruti ej bör ligga något hinder för bifall till Utlåtandet, hvarå jag ödmjukast anhåller, att proposition framställes. Herr Rosenqvist: Det är i synnerhet för bibehållande af principen i denna fråga, som jag ifrar. Den variSro, då extra Roteringen och Beväringen inrättades, kärlek för Fosterlandet, hvilken sköna känsla framställdes såsom motif af de Herrar och Män, hvilka genomdrefvo denna Folkbevillning. Den högsta vältalighet användes, och de mäst prunkande och flosculeusa tal hördes från olla håll inom detta Hus. Som exempel får jag äran uppläsa några fragmenter utur det tal, som då hölls afen nu närvarande Den 3o Junii f. rn. Riddersman. Det i genfinnes i Ridderskap® ts och Adelns Protocoll förden 13 April 1810, pag. 462, och lyder sålunda : ”Om inom des”sa murar, som vittna om Svenska vapnens ”ära; om, i granskapet af den odödlige Ko”nungs bildstod, som befriade Svea land ”från ett främmande ok, och först skapa”de en ITational-anda hos dess inbyggare, ”några ytterligare anmaniugar behöfdes, för ”att kraftigare tala till deras hjertan, som ”jag nu har den äran att hafva till mina ”åhörare, så åkallar jag Eder, J helige vålnader af fallna Svenska Krigare, J som ”följde Gusta? Ericssons fana, som un”der Gustaf II Adolph stridde för Tysklands frihet och befästade den sanna upplysningens seger; J, som med Carl X ”trottsade alla faror på Bältens hölja, som ”under Carl XI skyddade en dyrbar, ”och oaktadt alla Rikets sednare olyckor, ”ännu bibehållen eröfring, som under den ”Tolfte
Att Ane var roligast, när hon teg och bara tittade fram » förskrämd och fruktande det värsta, bakom den vildsinte geografens kartor, det är ej fröken Åhlanders fel, tv hon var lika dråplig här som senast i » Ensam ». Anes mask med dess röda hår och rödlätta hy och dess faraktiga uttryck, som gjorde Tygesens yttrande om det » lömska » draget hos henne ytterligare barockt, var ett litet mästerdrag. Fru Dorsch-Bosin talade i sina sträfvaste tonfall, men herr Palmes röst hade denna gång större omfång än Hjalmar Ekdals och kung Eriks. Tygesen ooh Thurman, detta par originaler och bokmalar, spelades af två unge män. Tygesen — det var inte Hillberg, ty han fans inte att tillgå, och det var intet Knut Almlöf heller, ty han ville inte öfva in en så ansträngande roll, fast Björnson hade skrifvit och bedt honom derom och till och med sagt att » den ar skrifven for dig ». Nej, Tygesen var herr Palme, och herr Bseckström var Thurman — och han var Thurman med lif och själ. En liten klipsk gubbe med plirögon och fullmånsan-sigte — och hvilket småslugt smil och hvilken inre fröjd, då_ han drifver i all vänlighet med Tygesen, fantasimenni-skan, token, den äkta mannen. Det var den rätta breda lustspel sstilen i herr Bseckströms framställning, och hade han inte varit en så rolig och så individuell Thurmann, så hade man velat se honom som Tygesen. Det hade varit ett experiment men alls ej mera vågsamt än det att gifva den rollen åt herr Palme .. Han skämmer inte bort något, han har intelligens och urskiljning, och hans erfarenhet från sina många studieresor till utländska teatrar har lärt honom, att det är arbetet, som ger det mesta bidrag till utvecklingen. Det vore orätt att ej erkänna hans omtänksamt studerade Tygesens många för-tjenster. Att han ej gaf den humoristiske Tygesen, som i stycket blir afstraffad med olympiska löjen, det kunde han inte hjelpa, ty humorist har herr Palme ännu inte varit på scenen
Ute på en liten holme sitter han i sin bronsstol noga undanskymd af en ring popplar, ännu i en statys gestalt älskande ensligheten. Medan Rousseau alltså liksom smyger undan oss, stiger plötsligt en annan personlighet, naturligtvis en utländing, fram och tvekar knappast att stundvis göra sig mer uppmärksammad än sjelfve Calvin. Hvem är då denna storhet? Ja, gissa! Svaret är för öfverraskande för att det icke bör gifvas långsamt och med försigtighet. Den som anländer till Genève sjövägen skall helt visst, äfven om »la bise» biter ganska friskt i kinderna, icke kunna motstå att från däcket betrakta de vackra stränderna med sina villor och trädgårdar. Genèves hamn är rymlig och vacker. I bakgrunden simmar den gamla citén och på båda sidor höjer sig staden i sakta stigning med sina torn och sin ärevördiga kathedral. Bland planteringarna på Place des Alpes, ett stenkast från kajen der den eleganta salongsångaren lägger till, lyser ett högt monument, som genom sin prakt genast fängslar främlingens uppmärksamhet. Har han varit i Italien märker han, att det är en efterbildning af della Scalas graf i Verona. Hållet alltså i italiensk gothik höjer det sig af rödaktigt marmor i tre våningar. Den andra våningen, som bildar ett öppet kapell, hvars blå mosaiktak hvilar på sex hvita marmorkolonner, omsluter sjelfva sarkofogen. Mausoleet, som öfverst krönes af en ryttarestaty, är omgifvet af speglande vattenbassänger, marmorlejon, trappor och balustrader. Hvem är då den store, som hvilar i en sådan grift i sjelfva hjertat af det republikanska Genève? Calvin är det afgjordt icke, ty man erinrar sig, att han strängt förbjöd sina anhängare att med någon minnesvård hedra den mull, i hvilken de nedsänkte hans döda kropp. Mausoleets stil antyder, att det icke heller gerna kan ha något att skaffa med de två frejdade filosoferna från förra århundradets slut. Dessutom har man ju sett deras syskongraf i Pantheon i Paris.
Oct andra Momentet gillades, jämte det af Constitutions« Utskottet föreslagna tillägg. z:dje Momentet Herr von 8 c lr u n t 2 ansäg onödigt att beri citera lil §, och att Uttrycket Ivar Nog bestämdt genom samina säkerhet som Riksdagsmän. Herr 1 !r s m instämde häri z den lil Z gäller endast om resor. Herr Danokyvsrstt 1^, i !!^ e st r ö rn, ^scob kelalcom, trodde att ordet Revisorer borde sättaS framför Fullmägtige: be förra hade ostridigt ett högre Den 2Z October. 456L högre anseende än de senare, häldst de senare af Rcvisorerne äro skyldige att emottaga befallningar. Grefwe Norner uppläste IH § i Regerings - Formen; häraf syntes, efter Herr Eretrwns begrep, att denna § e) endast anginge resor. I följe deraf skulle Revisorer och Fullmägtige njuta R ksd asinanna säkerhet och allt nmldförande straffas säsoia Edsörcs brott. Men att utsträcka denna säkerhet äsweir till befrielse frän kraf för skulldcr, till ett owanligk ffpdd sbr veras betjening m. m. kunde för en sä lungwarig befattning som Fullmägtiges ej ffc utan störande af den allmänna säkerheten. I ättledning af anmärkningen om Ordningen mellan Fullmägtige och Revisorer, förklarade Herr Grcfwen att han worc angelägen det Revisorers rätt noga bestämdes, och om nummern här gifwit anledning att förmoda det morr ämnat nedsätta Rcvisorerne under Fullmägtige, försäkrade Herr Grefwcn, att sädant alldrig kunnat wara afstgken. Friherre Nannerkeim ansäg dea af Utskottet iagttagna ordning rigtig: Revisorernas ätgärd more en posterieur handling efter Fullmägtiges. Herr 1 ir a m förnyade sin anmärkning emot citerandet af den 111-Z.
Friherre Cederström, Jacob, förenade sig till alla delar med Herr Silverstolpe. Frågan är ej här, att ett Stånd skulle truga de öfriga att rätta sig efter detsamma. Den är, att ej ett Stånds rättigheter af de öfriga skola inskränkas. 56 § i Riksdags-Ordningen [hvilken upplästes] föreskrifver, att intet ltiksdagsmål i ett Stånd får nedläggas, innan ett beslut deröfver blifvit fattadt. Denna föreskrift stadgar både hvart Stånds rätt och dess skyldighet, och ingendera kunna störas genom någon beräkning af pluralitet mellan Stånden. Herr Biskop Rosenstein frågade, huru förhållas borde, när tre Stånd uppsköte en lagfråga, genom öfverlemnande deraf till Lag-Committéen, hvilket ofta förefallit. Friherre Cederström, J., invände, att vid sådant tillfälle gälde lagen, och att detta uppskof vore ett beslut, som Riksens Ständer hade rätt att göra. Herr Rosenschöld: Jemte det jag i hufvudsaken förenar mig med hvad Herr Kammarherre Silverstolpe och Herr Baron J. Cederström anfört, får jag särskildt yttra följande: Herr Doctor Wijkman: Jag behöfver ej dölja utan kan öppet förklara, att jag i mitt Stånd röstat för upptagande af de frågor, Constitutions-Utskottet i sitt Memorial hade tillstyrkt att böra afgöras. Nu synes mig frågan till en betydlig del vara förändrad, och, då Riksens Ständer stadnat i olika beslut, får jag deröfver till alla delar förena mig med Herr Biskop Rosenstein. Ett bestämdt stadgande för detta fall saknas verkeligen i Grundlagen, och det är min öfvertygelse, att ett sådant nu af Riksens Ständer bör föreslås; men dessförinnan, och i närvarande fall, måste jag vara af samma tanka som Herr Biskop Rosenstein. Sluteligen bör jag äfven tillägga, att jag i det hela, när frågan är, antingen de på bordet hvilande Grundlagsförslagen skola till afgörande upptagas eller ytterligare hvila, anser det betyda alltför litet, hvad hälst som derom beslutes. Hvart Stånd har dervid sitt veto, och ingen fara är någonsin för handen, att ett beslut derom kunde fattas emot något särskildt
Riksdagar hafva motioner i ämnet blifvit väckta, bevisande, att frågan ännu var vid lif. Vid 1848 års Riksmöte begärde R. St., att K. M. måtte afgifva Nådig Propos. angide detta ärende. Man kan väl icke säga, att en sådan propos. nu blifvit aflåten, utan endast en utredning af frågan, emedan K. M. deruti icke tillkännagifvit Sin åsigt; men hvad som i alla fall kan sägas, är att många klagomål försports från de norra delarne af länet, deröfver, att de hafva en serdeles stor svårighet att kommunicera sig med residens-staden, och jag tror, att orsakerna till dessa klagomål äro af den giltiga beskaffenhet, att den ifrågaställda utgiften icke skulle anses blifva onyttigt förspilld. Jag beklagar altLandshöfdin i Calmar icke är närvande; emedan han bäst vore i tillfälle att bestyrka hvad jag bär påpekat. Naturligtvis kan en så vigtig fråga, som angide ett läns delning icke bero derpå att en mindre del af delta län finnér för sig ofördelaktigt, att delningen sker; utan man måste i sådant fall lätta sig efter den allmänna meningen; och jag vågar påstå, att denna redan länge, på ett otvetydigt sätt uttalat sig för Calmar läns delning i tvenne. Man har emellertid såsom skäl för afslag åberopat det förhållande, att Aspelands härad icke skulle finna en så beskaffad delning med sin fördel öfverensstämmande, emedan innevånarne derstädes icke skulle få någon minskning i väg lill residenset, i fall de blefve indeläde på det norra länet. Detta beror hufvudsakligen derpå, att posterna f. n. gå från norr lill söder; men genom en annan postreglering komme de jemväl att gå från öster till vester. Derigenom finge nämnde D en 22 Juni. 435 härad kortare väg til) Westervik än till Calmar, och att det har stor trafik på Döderhultsvik är förut bekant. Slutligen ber jag att få bemöta ett annat hufvudsakligt inkast mot ifrågavarrde delning.
Desse åligga innehafvare och brukare: ordningen dervid bestämmes af Syne-Rätt: tillsynen öfver verkställigheten tillkommer Konungens Befallningshafvande och Regemenls-Chef jemte BostälisDirectionen för Militise-boställen; Konungens Befallningshafvande och Consistorium för Ecclesiastique, samt Konungens Befallningshafvande och Boställs-Direction för Civile boställen och andre Kronolägenheter. Besvär i sådana mål upptagas af Konungens Befallningshafvande, fullföljas derifrån hos vederbörande Collegiurn samt vidare hos Kongl. Maj:f. 4:o Inventarier, der sådane finnas, som lägenheten tillböra, -böra af innehafvare eller brukare vårdas och städse vidmägthållas. De beskrifvas och uppskattas i värde af Syne-Rätt. Frågor derom upplagas och fullföljas i den ordning nästföregående punkt stadgar. 5:o Häjden pröfvas och bedömes af Syne-Rätt. Frågor derom fullföljas på sätt 3:cl|e punkten innehåller. 6:0 Odlingar och förbättringar undersökas och beskrifvas af SyneRätt. Frågor om rättighet dertill eller ersättning derföre pröfvas af Konungens Befallningshafvande och Regements-Chefen gemensamt för Militice-, af Konungens Befallningshafvande och Consistorium för Ecclesiastique och af Konungens Befallningshafvande ensam för Civile boställen och Kronans öfrige lägenheter, samt underställas derefter vederbörande Collegii fastställelse. Besvär i desse mål anföras hos Kongl. Maj:t. 7:0 Oeconomiska besigtningar och laga syner, som hållas på innehalvares eller brukares bekostnad. Besigtningar förrättas hvart tredje år och der emellan, så ofta det af vederbörande pröfvas nödigt, å Militice - Lagsamt Alim. Besv.- och Occon.- Ut sk'. Betänkande
Du var likväl ett barn af söderns länder, och trogen hemmet städse blir en man; du längtade att uppnå Indus ' stränder, fast på en stråt, som blott ditt snille fann, och se det mål, dit Alexander hann. Till Osterland flög djärj ' t din håg mot v ester: orimlig tanken syntes — men var sann, och därför hyllas du på jubelfester af adel och af folk, af konungar och präster. För att till verklighet få bytt din saga, i purpurglans af tjusadt öga sedd, fick långa år från land till land du draga, besviken, gäckad, misskänd och beledd; din plans förintelse var nästan skedd, när god och mild Castiliens Isabella dig hälft förstod och du från Palos ' redd fick mot det obekanta kosan ställa med vad till framtids dom att fria eller fälla. Hvem skulle då ägt fog att dig förmena triumfens jubel, när du steg i land med Spaniens höjda fana i din ena och dragen värja i din andra hand! En högre plikt likväl din känsla band: för himlens herre fromt ditt knä du böjde på nyupptäckt, på nyförvärfvad strand, med glädjen,s utbrott än du stilla dröjde och rörd till ödmjuk tack din milda stämma höjde. I hätsk och giftig afunds mörka smedjor man hvässte lömskt mot dig förtalels dolk, men dina bojor blefvo hederskedjor, ditt adelsbref är fritt från smuts och solk — ja, hvar gifs denna stund elt upplyst folk, där ej ditt namn bärs fram på ärans vingar, där ingen enda ämnet värdig tolk fvån hvardagslifvets värj sig uppåt svingar och dig ett högstämdt loj från fyra sekler bringar? Förgängligt, dödligt föddes allt på jorden, och mull blott äro själfva häfdens blad — hur gripande besannas ej de orden just nu, då halfva mänskligheten glad begår din höjtid öfver land och stad! Min riddersman, hvar är din mull, din kista, hvar fann du hvilan, hvarom sist du bad! Om det man stundom forskare hör tvista — ett står dock fast: ditt namn skall ej sin krona mista. het, människokärlek, tålamod, uppoffring och framför allt uthållighet!
Jag vill likväl hoppas, att man framför allt måtte lära sig inse, att vi nu mera hunnit så långt i civilisation, att bildning och sundt förnuft veta att göra sig så pass gällande, att, ehuru tankarne kunna vara olika om sättet för ett måls upnående, förena sig dock alla, som lifvas af en sann foster landskänsla i sträfvandet att vinna detta mål. Och så väl i fred sorn i krig, så väl på land som till sjöss vinnes ingen framgång, förr än man först inför sig sjelf följdriktigt gör sig reda för hvad man önskar, och sedermera ärligt och öppet uttalar sina önskningar, på det att de, som vederbör, måtte komma i tillfälle att kunna bedöma de gjorda framställningarne. Jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:s tid. Visserligen har jag i dag afhört åtskilliga andra yttranden, dera jag önskat bemöta; men jaginskränker mig till några få anmärkn:r i afseende på Hr Löwenborgs anförande. Jag, för min del, vill icke tvista om beskaffenheten af sjökrigs-materiel, och jag har också vid denna Riksdag så mycket som möjligt afhållit mig derifrån; jag har blott yrkat att den materiel, som finnes, likasom den personal, som behöfver användas, må sättas i det möjligast bästa skick. Trodde jag på samma sätt som den värde talaren, att Sverige icke allenast har tillräckliga medel att använda på sitt sjöförsvar, så som han tänker sig det, utan äfven att landet lika gerna lemnar anslag för detta ändamål som till jernvägar, då stöde frågan på en helt annan ståndpunkt. Men jag bekänner att jag icke delar denna åsigt. Hvad folk angår och besättningarnes antal, har jag icke betviflat deras tillräcklighet; men väl Den 28 Januari e. m. 227 möjligheten för Sverige att tillskapa en nog stor materiel för att sysselsätta dem på det sätt Hr Löwenborg önskar. Jag tror nemi., att det är nödvändigt alt söka få en materiel, som är så litet kostbar sum möjligt att anskaffa; emedan jag eljest anser att ändamålet icke kan vinnas.