Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som det emellertid alltid är 6:S Veu i 2 Juli i f, m. svårt för Riksens Ständer att taga omedelbart beslut i ett ämne, då det icke blifvit utredt ä£ det Utskott, till hvars handläggning det varit öfverlemnadt; så hemställer jag, om man ej bordö stadna dervid, att i underdånighet fästa KongU Maj:ts uppmärksamhet på det af Herr af Ekenstam anmärkte förhållande, nied underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder anbefalla LagComittéen att tillse, på hvad Satt det åsyftade ändamålet må kunna lämpligast vinnas. Riksens Ständer blifva då i tillfälle, att deroni yttfä sig, i sammanhang med den nya Lagen* Detta torde göra tillfyllest, emedan förändringen ej synes vara af så stor vigt, ätt den be^ hofver särskilt vidtagas. 1 händelse Ridderskapet och Adeln ej skup le hnna skål att bifalla LagUtskottets Betänkan, de, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition på det af mig nu gjorda förslag. Herr Ribbing, Arvid: Jag linner mig vara den enda, som vid detta tillfälle år närvarande af de LagUtskottets Ledamöter, hvilka deltagit i förevarande Betänkande, som Herr af Ekenstam tå starkt och så bittert klandrat. Jag hade vis.; serligen bordt i anledning deraf genast svara^ men jag bekänner, att de tittryck Herr af Eken. stam nyttjat, försatte mig uti en sinnesstämning, hvarunder jag lått kunnat glömma, att det var inom detta rum jag mig befann, då Herr af Ekenstams utlåtelser rakt åsyftade att påbörda Ut. skottet Dea is Julii f, m. 606 skottet obehöriga afsigter. Jag har sedermera haft den tillfredsställelsen, att höra flere värde Ledamöter biträda LagUtskottets mening. Om Herr af Ekenstam således icke vill återkalla de beskyllningar han gjort, tror jag åtminstone att de åro någorlunda afledde från Utskottet. För öfrigt kan jag icke med Herr Ehrenborg instämma deruti, att en underdånig skrifvelse till Kongl.
Ani», till Eip.-Ulsk. d. 29 Not. ISSI, kl. S e. m. Utlåtande, i anledning a[ föreslagen förhöjning i arfvodena för Riksdag s-kostnadernas utbetalning och granskningen af rdkningarne och reqvisilionerna d dessa kostnader. (R:gs-Afd.) Genom en inom Borgare-Ståndet, enligt dess protokolls-utdrag af den 15 i denna månad, väckt och till Stats-Utskollet remitterad motion, har Ståndets vice Talman, Herr A. M. Brinck, föreslagit, att de, genom bifallandet af detta Utskotts Memorial J\s 22, beviljade särskilda arfvoden för de 2:ne tjenstemän vid Riksgäldskontoret, sorn fått sig uppdraget att verkställa de för Riksdags-kostnadernas liqviderande erforderliga utbetalningar och upprätta redogörelse för Riksdags-kostnadsmedlen, samt att granska dessa kostnader rörande reqvisitioner och räkningar, måtte förhöjas från 200 till 400 R:dr, för utbetalningarnes verkställande och redogörelsens upprättande, samt från 100 till 200 R:dr, för gransknings-arbetet. Till stöd för delta förslag har motionären hufvudsakligen anfört innevarande Riksdags längd och den derigenom förorsakade ökning af ej mindre utbetalningarnes mängd och belopp, än bemälde tjenstemäns göromål; hvarjemte motionären dels erinrat om det Slats-Ulskollcls Memorial, Jtä 381. 3 okade besvär, som Uti ifrågavarande hänseende uppkommit tili följd af det Särskilda Utskottets tillsättande, dels fästat uppmärksamheten å ofvannämnda arfvodens obetydlighet i jemförelse med den vedergällning, som af Rikets Ständer tillerkänts den hos Riks-Stånden och Utskotten under Riksdagen tjenstgörande Kansli-personal.
Sju Krono-UppbördsCommissarier, ä 600 R:dr, deraf Stads-Cassan betalar 284 R:dr. till hvardera, eller tillhopa * 1,988 En Notarie för Krono - U ppbörds-ärender i Handels-Collegio 250: En Vaktmästare vid Öf v er-Ståthållare-Embetet i Krono-Uppbörds-ärender - 58: 16. Äfvensom tillökningar uti åtskilliga af dessa löner? i under - 3>394: l6- Transport 5,0ig: 16^ ioö2 Den 11 Juli. Transport 5,019: 16. dånighet blifvit föreslagna, nemligen: För Secreteraj-en hos Öfver - Ståthållaren i Xrono-Uppbörds-ärender - 100: För Confrolleuren vid Krono - UppbördsC«ntrollContoiret - 135: Notarien vid KronoUppbörds - ärender uti Handels Collegio - 150: Vaktmästaren vid Öfver - Ståthållare-Embetet i Krono-Uppbörds ärender - . 41; 32. 41g. ^ Hvadan beloppet, sorti enligt Hans Excellenees underdåniga anhållan på Kronans Stat skulle uppföras, utgör R;dr B:co 5,4362 Men enär härtill lag» ges 316 R;dr B:co till hvardera UppbördsCommissarierna, som Staden redan anser sig vara berättigad, att till fyllnad i dessa Coramissariers löner, utaf Stats -Verket undfå, och hvarom Stats-Utskottet, Transport 5,436; Den 11 Juli. 1063 Transport 5,436: uti särskildt Betänkande under denna dag sig utlåtit, utgörande för sju Uppbörds Cornmissarier, ä 316 R:dr hvardera 2,312: Så blir hela summan som skulle tagas utaf allmänna medel - R:dr Bro 7,648: Stats Utskottet har sökt förskaffa sig de för ämnets utredande erforderliga upplysningar.
Så måste äfven vara förhållandet med Danviks hospitals hemman. Således ligger häruti en garanti, att den jord, som hospitalet eger, icke i någon mån vanvårdas. Dessutom bör man ihågkomma att, om, vid inträffande åboledighet, det icke finnes någon, som kan arfva åboräiten, så hemfaller hemmanet, liksom ett kronohemman, till sjelfva jordegaren och lian kommer då i tillfälle att fritt disponera öfver detta sitt hemman, hvaremot, om detsamma är för såldt till skatte-, jordegaren alldeles icke eger rätt att på desamma göra anspråk, och detta må väl icke innefatta någon fördel för den inrättning, sorn för närvide innehar jordeganderätteu till hemmanet. Dessutom har erfarenheten visat, att skatteförsäljuing af jordegendom, som tillhör vissa verk och inrättningar, aldrig ledt till någon fördel för dessa, men väl till förlust, emedan det är en känd sak, att jorden, långt ifrån att falla, tvärtom alltid hav tendens att stiga i värde. Jag tror mig med visshet veta att under den period, då samma begär och samma åsigt om nyttan för det allinäuna att försälja dess egendom herrskade, så sålde man hospi - Den 6 Juni f, m. talshernman dels i Skåne dels annorstädes, meli lyckades likväl icke att så förfara med alla hemmanen. Nu har ei faren heten sedan den tiden ådagalagt, att, under det dessa hemman gil va en fix ränta, som aldrig ökas, så hafva deremot de öfrige hospitalshemmanen, hvilka icke såldes, återgått under Serafimerordeus-gillets disposition och blifvit utarrenderade, samt inbringa till hospital skassan betydligt högre inkomster i jemförelse mot de hemman, hvilka man liksom bortskänkt till enskilde personer. Icke kan det vara rättvist, billigt eller ens klokt att förfara på sådant sätt? För min del tror jag, att den säkraste tillgång, som en dylik inrättning eger, är den jord, som är densamma tilldelad, och jag anser hvarje inrättning handla i högsta måtto oförsigtigt, om den alliander sig den jord, som en gång blifvit dess tillhörighet och som icke utan orättvisa kan den afhundas.
Det finnes äfven i England särskilda hästracer, som begagnas för åkerbruket, och i den män som det Skottska åkerbruket blir inhemskt på vår grund, skola säkert många jordbrukare vara angelägna alt kunna anskaffa dessa för ändamålet tjenliga hästracer, hvaraf tillgäng borde finnas vid våra stuterier. På grund häraf skulle jag för min del önska, att, om R. St. bifalla det af K. M. begärda anslaget för stamholländeriers inrättande i landet, R. St. mätte derjemte besluta, att de besparingar, som det dermed hufvudsakligen afsedda ändamålet kan lemna, mätte få af K. M. fritt disponeras till sådana anstalter, som i ett eller annat afseende bidraga tili boskapsskötselns befrämjande iuom landet. Jag hemställer föröfrigt om icke den K. propos. bör remitteras till både Statsoch Ekon.Utsk:n. Frih. Raab, Adam Christian: Jemte det jag ber att få förena mig med de 2:ne föregående värde talarne, anhåller jag att få tillägga några ord. Sparsamhet är en dygd, som af mig högt värderas, men den kan såväl med Statens, som med enskilda medel drifvas så långt, att den öfvergår till misshushållning, hvilket är händelsen då man insparar ett förskott, som man tydligen ser skall mängfaldt betala sig genom en ökad produclion. Det är en för fosterlandsvännen glädjande sanning, att jord 1 H. 7 50 Den i Augusti. bruket i sednare tider fått en lycklig riktning ål boskapsskötseln: men så länge ladugårdsproducler ännu införskrifvas för millioner och stora förråder af spanmål och bränvin ligga osålda i landet; återstår mycket för våra önskningar. Det förskott, som nu är i fråga, vore således efter min tanka särdeles väl auvändl om det kunde befrämja hastigare framsteg i ladugårdsskötsel». Hr Westfelt bar ganska riktigt uppgifvit, att vi äga Svenska kor och kreatur af utmärkt qvalitet. Det är sant, men de äro spridda, oell ingenstädes samlade lill constant race. — Samlandet af sådana och bildandet af constanta racer är ett verk, sorn fordrar decennier.
Den sist talande varda Ledamoten har föreslagit en tillökning uti Hennes Maj:ts EnkeDrotrningens årliga Underhålls-summa, men att Starby Kungsgård deremot måtte användas till Statens fördel. En annan Ledamot yttrade i förra Plenum, att man borde respectera helgden af ett Conrract. Häruti instämmer äfven jag; hvarföre och då jag ej af Stats-Utskottets Betänkande kan fullständigt inhämta det åberopade Arrende-Contractets innehåll, jag får hemställa om icke en afskrift af berörde Contract må infordras, så att det beslut, som tages, må kunna lämpas efter Contractets ordalydelse. Herr af Brinckman, Gustaf: Både Riksda - Den 18 dpril. a? gens snart förestående slut, de många betydliga Mål, som ännu återstå och förevarande Ärenders synnerliga vigt, betragtadt i dess sammanhang, tyckes mig hos Högloflige Ridderskapet och Adeln påkalla noggrann utöfning af den i Regerings-Formens 56 §. stadgade rätt, att pröfva de Anmärkningar, som emot Högloflige Stats-Utskottets Betänkande blifvit framställde. En pröfning, som efter mitt begrepp, lika otvifvelagtigt kan afgöra om desse Anmärkningar förtjena återremiss, som den efter ordalydelsen i Grundlagen, kan sträcka sig till Förslagets directe antagande eller förkastande. i Under denna synpunct förekommer först, en agtningsvärd Ledamots hemställning om uppskof med ifrågavarande anslag; tills Finsa* ce planen blifvit utvecklad och bestämd. För min del kan jag icke godkänna den grund , hvarifrån hemställningen utgått. Hvarken den Finance-plan, förenade Stats-och Banco-Utskotten afgifvit, eller de många Systemer, som i anledning deraf blifvit tillvägabragte, gifva eller rimligen kunna gifva hopp om en Myntförbättring, så hastigt verkande att dess numeraire genast skulle förandras.
Då Herr Rothlieb, såsom bevis för sin mening, ätten grundlig kunskap om Isländska språket kan vinnas utan att vara infödd Isländare, åberopat, att den lärde Professoren Rask är född på Fven, hade hall bort eftersinna, att roan i Dannemark lähgé ägt tillfälle att af infödde Isländare lära deras tungomål, och att Herr Rasks utmärkta insigtér i detta språk äro frukter af ett långvarigt vistande på Island, och af den hand. ledning han njutit af den lärde Isländare, sorn förklarat sig sinnad att, om han blefve försäkrad om nödig utkomst, inom Sverige upoffra sig för det vigtiga ändamål Herr Adlerbeth föreslagit, och som genom sin bearbetning af den i Köpenhamn utkommande Norrske Gula Tings StatsUtsJiottets Betänhanden. 325 Jhagen äfven ådagalagt sin skicklighet såsom Öfversättare från det Nordiska Fornspråket. Huru rakt och huru säkert skulle icke en sådan fulldanad kännares verksamhet föra till målet? Jag kan derföre icke dela Herr Rothliebs öfvertygelse, att en lärd Isländares införsknfvande skulle lända Svenska Wettenskapsldkare till skam. Mera sarande blefve det för deras Wettenskapliga ära, om de vid hvarje serskildt försök att öfversätta Isländska Skrifter, skulle på Utländsk Botten söka de uplysningar, som ensamt kunde trygga dem emot sakkunnige främlingars tadel. Wart behof af en infödd Isläudare är så mycket större, som vi ännu sakna en fullständig och tillförlitelig beskrifning om våra Förfäders öden, bildning och bedrifter, hvilken måste grundas på Isländsk Språlckärinedom, äfvensom endast med tillhjelp af detta språk våra äldsta Svenska Lagar och Handlingar kunna uplysas och utredas. För att rätt kunna upfatta teckningen af vår betydningsfulla Forntid, enligt de spridda underrättelser, som derom finnas bevarade, fordras att noggrannt känna hela området af den Isländska Litteraturen, hvars alster, enligt Professor Nyerups och andra sakkännares vitsord, ännu äro till hälften fördolde i Handskrifter.
Det ha vi också sagt! — ropade ett tjog röster, — men detta sätta de sig öfver, förstås. — Nå nå, nå nå, go' vänner, — varnade borgmästaren. — De trilskne skola få sin förmaning, allt efter skadan, som uppkom af deras elakhet — ja, de skola för böfveln få rida på trähästen — och det så att det smakar — men hvem började leken? — den der någon viglar upp till ondt, honom skall dubbelt straff varda tillmätet, heter det. Man letade bland stadsvakten, men det var uppenbart att de ännu höllo den skyldige gömd mellan sig, för att få straffet mildradt. När man slutat att leta, vände sig mäster Tistel, hvilken, som kändt, hörde till stadsvakten, till borgmästaren och sade med ett knipslugt leende: — Nu var det så, att två af oss och en af borgarvakten möttes här nere, och det gör väl ingen hel vakt, som det står i plakatet. — Två på ena och en på andra sidan, — upprepade borgmästaren, slagen af denna anmärkning. — Nej, då blir för böfveln ingen honnör vid vakt. — Men, Ers högloflighet, — inföll en af borgarne, — det som gäller såsom honnör för hela vakten skall väl gälla äfven för delarne. Hur månge skulle annars vara borta i höga magistraten, för att inte denna skulle få sin fulla honnör. — Annan sak karl, annan sak, — sade borgmästaren, och förde käppknotan till näsan, med högvigtig min, — annan sak, säger jag. Vid rätten har hvar och en lika anspråk på vördnad, som heta rätten. Jag till exempel, — här blåste han upp sig alldeles otroligt, — har samma anspråk på honnören, som rätten sjelf, förstå'n I det go' vänner? — Och om Ers högloflighet alltså skulle möta tvänne af kämnersrätten, — inföll nu mäster Fibiger, — skulle väl icke de ha honnören, kan tänka? — Nej, för pocker i våld, vän Fibiger, — här skrattade han, så att mungiporna nådde öronen, — och tacka dem också böfveln för det.
Men om man icke inom det femte stånd, man vill bilda, fastställer någon census för valrättens utöfning, då inträffar just, inom denna class åtminstone, det förhållande man annars sä högligen fruktar och så gerna vill undvika, eller den talrika obildade massans uteslutande herravälde. Jag tror att för alla dessa olägenheter hjelper, om man gör en uppdelning i classer i stället för i stånd; man inrymmer då hvar och en af alla nu representerade individer just inom den samhällsclass, der mängden utgöres af dess gelikar, så väl i bildning sorn i förmögenhet, och der den derföre skall finna sig bäst hem - i6G Dcti a4 October f. m. mastadd. Om ock förmögenhet härigenom synes få ett inflytande, som kanske af mången skall anses vara för stort, så är dock min lilliga öfvertygelse, att den makt, som är nödvändig, emedan rättsenlig alt gifva, jast på detta sätt säkrast kan bestämmas, så att derigenom i allo så väl den mera som den mindre förmögnes rättigheter och fördelar kunna på en gång blifva befrämjade. Äfvenså anmärker jag dessutom, att jag alltid anser förmögenhet endast såsom ett oumbärligt medel för individen, att den må kunna med säkra steg skrida framåt emot den högre förädling, som är dess jordiska verksamhets yttersta mål. — På alla nu anförda grunder fortfar jag att yrka införandet af den graderade valcensus jag föreslagit, så väl för framställandet af de enskilda individernes som af hela samhällsclassernas representationsrätt, och skall jag vidare framdeles närmare utveckla hvad jag med en dylik valcensus förstår. Jag antog för en kort stund sedan den enskilda menniskan hafva en två fa 11 d ig bestämmelse att uppfylla, nemi. att lefva både för dess högre immateriella och dess lägre materiella behofs tillfredsställande. På samma sätt är det ock icke allenast med samhällsclasserna, utan ock med hela samhällena.
Jag återgår nu till ämnet, Efter föredragning af 1818 prs Ständers förutnämnda underd. förord behagade K. M, under d. i5 Dec. 1820 anbefalla landshöfdingen i länet att uppgöra underd. förslag till en rotenngsjemnkning i Jemtland, hvarvid likväl borde iakttagas, att "reg:tet icke fick nedsättas under 800 man”; och vidare har, under d. 21 Nov, 1827, ett annat K-M:s nåd. beslut emanerat, af innehåll, att .emot det regrtet npdsattes till Booman, vore det vilkor upphäfvet, sorn försäkrade provinsen, att truppen ej skulle beordras utom dess egna gränsor. Det olyckliga, det klandervärda af dessa båda sednare Regeringens beslut undanfaller likväl betydligen vid eftersinnande af den omständighet, som detta betänk, icke upplyser, men som jag dock tror mig tillförlitligen känna och hvilken 6 Deri 3 November f. ra. jag derföre anser mig icke heller böra förtiga, nemi. att då landshöfdingen, i anledn. af 1827 års beslut, hört provinsens jordägare, hafva de frivilligt ingått deruppå, att det på sådant sätt tillkomna förhållande skulle blifva gällande i 8 år, hvarinom man hoppades, att afvittringsverket i Jemtland kunde vara fullhordadt, deraf sig skulle visa, om och hvad lindring derigenom kunde uppkomma. När man nu, mina Ilrr! besinnar allt detta, har man sannerligen svårt att neka, att provinsen hotas af en förfärlig orättvisa.
Jag vet ej att Bokhållare, Bruksbetjenter, eller andra, sorn biträda fastighetsegare på landet, äro röstberättigade. Adjunkter äro icke heller annat än biträden åt Kyrkoherden eller Komministern. Att återförvisa den ene eller andre §:n skulle efter mitt förmenande icke hafva annan påföljd än att förstöra förslaget, derigenom att det begrafdes i LagUtsk. Derföre anhåller jag att R. o. Ad. icke mätte återförvisa någondera af dessa §§:r, utan godkänna den 2:dra oförändrad och antaga den 3:dje med den rättelse jag föreslagit. Gr. Sparre: Om den siste värde talaren på f. m. behagat tillåta, på sätt jag och flere andra talare yrkat, att diskussionen öfver detta ämne hade fått dröja, intill dess detsamma förevarit inom PresteSt., så hade jag af denna diskussion kunnat hafva någon ledning för bedömande af detta förslag. Deremot förekommer mig som om della förslag icke kunde af oss, åtminstone icke af mig, med den skarpsinnighet bedömas, alt jag till detsamma kan lemna bifall, eller med lugnt samvete afslå del. Huru valen till Biskop tillgå, det känner jag verkligen icke, och jag tviflar på att många af B. o. Ad:s ledamöter känna det. Följaktligen förmodar jag, att R. o. Ad. skulle lika med mig hysa någon tvekan att bestämma, att vid valen till kyrkomöte skall tillgå på samma sättsom vid valen till Biskop, hvarom R. o. Ad. icke har någon kännedom. Till den anmärknm, som här blifvit gjord om Adjunkter, i hvilket afseende jag icke vill bestrida Hr von Hartmansdorffs yttrande, vill jag likväl lägga, att flera andra ordinarie tjenstemän finnas, såsom t. ex. Regements-pastorer, Hospitals-predikanter, Fångpredikanter m. fl., om hvilkas deltagande i valen jag är oviss.
Danielsson: alt enär den Hushållningssällskaperne tillkommande 1 utaf omförmälde afgifter ulan tvifvel varit afsedd till be främjande af jordbruket och näringarnes förkofran, men detta ändamål högvt olika vunnits inom de särskilda länen, emedan Hushällnings-sällskapernes berörde inkomster varit större i det ena länet än i det andra, ultin alt derföre hafva slätt i proportionerlig! föihållande till folkmängden eller åkerbrukets utsträckning inom länen; det måtte Rikets Ständer besluta: alt ifrågavarande i af minuthandels-och ulskänknings-afgiflcrna skall emellan länens samtlige Hushållnings-sällskaper fördelas i förhållande till länens folkmängd vid slutet af sednasle qvinqvennium. Utskottet har emellertid funnit lämpligast att, tili undvikande af vidlyftiga omgångar och räkenskaper, som skulle blifva en följd af motionärens förslag, utan att motsvarande nytta dermed vunnes, bibehålla nuvarande lörsta moment i § 23 (24) oförändradi, och tillstyrker derföre, att Herr Danielssons motion må lemnäs utan afseende. 2:0 vid andra momentet, af Herr Nordenfelt. E. IL., sorn anfört: att det uti andra momentet af § 23 i författningen befintliga stadgande, att af minuthandelsoch utskänknings-afgifter, som i stad inflvta, tillfalla f staden, uppenbarligen tillkommit genom Kongl. Majlis och Rikets Ständers behjertande af åtskilliga förhållanden, såsom alt bland städernas sammanhopade befolkning alltid nppkomme ett . stort behof af medel till bestridande af fattigvård, helsovård, skolors uppehållande med flera kommunala ändamål, hvilket behof tillinge i samma mån förtäringen af spirituösa drycker pä stället ökades, emedan deraf följde fattigdom och sjuklighet samt andra. olägenheter af mångartade slag; men alt samma förhållande, läst i högre grad, egde unn med de stora köpingärne, der befolkningen och de kommunala utgifterna stundom vore större, än i flera af städerna, men förmögenheten äler vida mindre.
Ständer tagit detta vigtiga ärende i noggrannt öfvervägande och dervid till en början funnit den omständigheten, att frågan under så lång tid alltjemt återkommit, häntyda derpå, att dess lösning på ett för samtlige vederbörande tillfredsställande sätt är en lika svär uppgift, som behofvet afen sådan lösning är oafvisligt och allmänt erkändt. Rikets Ständer hafva vid (lere tillfällen Expeditions-Utsi, atlets Förslag till anderd. Skrifvelse lS:o 84. 183 tillförene uttalat den grundsats, att ifrågavarande arbetsoch dagsverksskyldighet borde upphöra att in natura utgöras, och af de många omständigheter, som tala för behofvet och billigheten häraf, anse Rikets Ständer tillräckligt att endast vidröra den, att hofveriskyldigheten i flere fall icke är begränsad, utan underkastad godtycke, ett förhållande, som, utom all det ofta måste gifva anledning till tvister emellan vederbörande, synes vara i uppenbar strid med tidens fordringar, att allas såväl rättigheter som skyldigheter böra, så vidt möjligt är, vara lagligen bestämda, medvetandet att i vissa hänseenden nödgas vara underkastad en annans godtycke samt beskaffenheten af hofveriskvldigheten i öfrigt alstrar lätt, äfven ulan missbruk deraf, en ©sjelfständig ställning för den arbels-skyldige, som svårligen kan undgå att såväl i moraliskt som ekonomiskt hänseende deraf menligt beröras, i hvilket sistnämnda hänseende torde få fästas uppmärksamhet dervid, att de arbets-skyldiges eget jordbruk, till följd af åliggandet alt äfven under den brådaste tiden lemna folk och dragare ifrån sig, mäste befinna sig ä en jemförelsevis tåg ståndpunkt samt fördenskull icke lemna den inkomst, som under andra förhållanden deraf kunde påräknas.