Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktörerne, utom Ranko-Ombudet, hvardera arf - vode å 666 R:dr 32 sk 2,666: 32. — Banko-Ombudet, arfvode 2,000: Kamereraren, lön 1,000: arfvode 200: >■ missräkningspenningar 200: ^ l:ste Bokhållaren, lön 800: arfvode 200: ^ qqq, 2:dre Bokhållaren, lön 800: Registratorn, lön 800: — iarfVode —i,ooo: Ombudsmannen, lön 600: Vaktmästaren, lön 300: — Husdrängen, lön 166: 32. Summa R:ko R:dr 9,933: 16. — Efter afdrag från owiförmälde summa * 9,933: 16. af Direktörernes arfvoden 2,666: 32 uppgår Aflönings-staten till 7,266: 22 Banko-Utskottets Memorial, N:o 67. 21 Då den här ofvan beräknade tillgången 6,031: 32. •— okas nied beloppet af ljuspenningarne, uppgående årligen till ungefär 300: skulle tillgången på det hela utgöra 6,331: 32. samt nu gällande Stat sålunda öfverskridas med 935 hvilket belopp dock minskas med . 600 till • • R:dr 335: så länge Låne-kontoret kan undvara den å Stat uppförda 2:e Bokhållaren och ersätta hans befattning genom ett årligt anslag af 200 R:dr till extra ordinarie tjenstebiträde.
Och det är dem den pedagogiska slöjden vill gagna. Mathilda Bergendahl. (Dd) mäjslaöe läppar röröes öet Ijöö s o m en Ijuf när foällptnöen safta musif, spelar Wartö säfpcn i månlyst pif. Det fläng som ett fjärran efo från b / ärliga, glaöa öar, när Pan på sin pipa lefie odj sfönfjcten än fanns tvav. Där står öu, strålanöc P e n u s, odj tjusar lifsom en öröm, s o m stigit ur öunfla öjupet af tiöens ilanöe ström. Val är öin fägring stympaö odj ofänöt öet namn öu odj fåfängt på ijpcm bar, öe läröc grubblat, odj på Ijuaö öu ITTen lifpäl all mänsflig par. längtan, s o m mot iöealet trår, öen flyger öin famn till mötes, öär sfimranöc ljus öu står. Den fäster fring mmför öaggfrisfa ^enm öär marmorpannan frans odj ser öig ur marmorn stiga i sfönfjetcns et t ?ar en fjösiöag rosors fulla glans. i Souuren, Penus från 2Tulo ståt: odj l o d a r tanfert ttllbafa till f} ellas odj fonstens våv. 3ag gjoröe satt s o m jag ofta i stum beunöran od; njöt, odj in öfper blefa marmorn höstsolens sfimmer flöt. S e stolta odj fina öragen öå syntes få lif od; od; från färg, rummet fyllöes af 2ttttfas pälljuö branta berg. Den pärlö, fjpars brofiga slira nu örog bouleparöen fram, jag glömöe för gamla minnen, s o m bäööats t seflers 3ag bamm. glömöe nittioens frågor af mer eller minöre Ptft odj lyssnaöe, ensam meö Denus, till parisfa marmorns btft. Hemmets " försvarsförbund. "
Om ock, såsom sagdt, drygaste delen af ansvaret härför faller på dem, som medvetet eller omedvetet hämmande inverkat på utveckligen, måste ju i ett litet land, med iso-leradt läge, äfven andra orsaker medverka härtill; undantag kunna ju deijemte i särskilda fall äfven gifvas, men såsom allmän regel torde det ofvan sagda fä anses ega sin giltig-het, och man kunde svårligen undgå att finna ett nytt bevis härför i det sätt, hvarpå underrättelsen om Frans Liszts död den 31 sistlidne juli i vår press gled lika spårlöst förbi, som hans lif och verksamhet varit okänd och utan betydelse för vår konstnärliga ståndpunkt. Namnet kände man ju nog till, förstås, visste ju också,. att han var en märkvärdig pianospelare och hade må hända fSst sig vid någon af hans glänsande transskriptioner öfver en eller annan känd melodi, som man hört; men knappast mycket mera. De dagliga tidningarna bragte ju också, så vidt vi känna, utan undantag nekrologer öfver honom, och dessa böljade nästan hvar enda en med » Verldens störste pianist » eller » En af samtidens störste virtuoser * eller dylikt; följde så biografiska data, någon redogörelse för hans lysande personlighet och dito pianospel, med ett tillägg, att han kämpat för Wagners idéer, att han försökt sig som komponist och äfven som skriftställare » i en svulstig stil » o. s. v. En veckotidning, hvars uppgift förr varit att särskildt följa konstföreteelser, ger en bild, hvars hufvudintryck blir att Liszt såsom virtuos en gång varit stor men nu öfverlefvat sig sjelf och ej längre är förtjent af allt det öfversvinliga lof, som årligen från Weimar utkolporteras öfver honom. Den ärade förf. tyckes ej känna till, att snart en mansålder förgått, 6edan Liszt, fastän han visserligen fortfor att spela offentligen, afbröt sin virtuosbana och upphörde att sjelf vilja betraktas som virtuos * samt aft den verkliga tyngdpunkten af hans betydelse ligger på ett helt annat område.
(Länet utbetaldt 1846) Dito till dito i aftappning af Mursjön inom Vester-Wåhla socken af Norbergs Bergslag och samma Län, emot dito dito. (Lånet utbetaldt 1846) Dito till dito i utdikning af sanka ägor, tillhörande byarne Rönna, Rotbrunna och Bogården samt Norrby inom Hernevi socken af Thorstuna Härad och samma Län samt Vårfrukyrka socken af Åsunda Härad och Upsala Län, emot dito dito. (Lånet utbetaldt 1846) Dito till Bruksägarne O. Forssell och E. Häggström, för utdikning af Svartbergs'och Nybruksmyrerna i Säfvars socken af Westerbottens Län, emot år 1849 vidtagande årlig betalningsskyldighet af 5 procent utaf ursprungliga lånesumman, dervid 3 procents ränta beräknas för kapitalåterstoden. (Lånet utbetaldt 1844) Dito till deltagarne i sänkning af Degersjön och '.Lillsjön i Nysätra socken af samma Län, emot år 1850 dito dito. (Lånet utbetaldt 1845) Dito till Expeditionsfogden C. J. Moritz, för utdikning af sjön Ökvattnet i Skellefteå socken af samma Län, emot dito dito. 9. ffortlrini/nr, härlettntule sif/ frän Rikets Stnttrlers tnetltlelnile försten »Mt ettien elter itttrn/fntle särsk il tift färkrtffnmlen:
Från himlen stammar sångens gåfva, hvilken gläder, upplifvar och föryngrar människans hjerta. Sångens gud är ock genom vältalighet och visdom utmärkt. Vid gillen plägade en bragebägare drickas och dervid löfte afläggas om en eller annan storbragd, som kunde blifva ämne för skaldernas sånger. Idun betecknar den sig ständigt förnyande verksamheten; hon är den föryngrande och uppehållande kraften i den af människor omhägnade naturen (utom Åsgård verkar hon ej), ty flit och verksamhet styrker och upplifvar. Hon försvinner två gånger, vid hösten (bortröfvad af Tjasse) och om natten (nerfallen från Yggdrasil), men hon kommer båda gångerna tillbaka och börjar åter sin välgörande verksamhet. Jfr Vidar. Heimdall (fn. Heimdallr) är vaksamhetens och försigtighetens gud. Han kallas också »den hvite åsen», är stor och helig samt född till verlden af nio systrar. Han är gudarnes väktare och bor på Himmelsberg (fn. Himinbjörg) vid Bäfrast eller regnbågen (se sid 11), der han sitter vid himmelens ände att vakta bron för bergresarne. Han behöfver mindre sömn än en fogel, ser lika långt natt och dag, samt hör gräset växa på marken och ullen på fåren. Han har en häst, Gulltopp (fn. Gulltoppr), samt en lur, Gjallarhorn, hvars ljud höres i alla verldar. Heimdallr, af heimr, verld, kan betyda: den, som kommer verlden att »dallra» (Säve); Petersen härleder det af dallr, fem. döll, ungt skott, telning, och betyder det då: uppsprungen ur, en yttring af verlden (jfr Mardöll, sid. 67). Gjallarhorn, skallets horn, af gjalla (gella) skalla, dåna; jfr adj. gäll. För att gudarne må kunna träda i beröring med människorna behöfves en förbindelse mellan himmel och jord. Bilden deraf framställer regnbågen, gudarnes strålande väg till jorden. Regnbågens gud är således en medlare mellan gudar och människor.
BorgareStåndet har till StatsUtskotte® remitterat Herr Borgmästaren Cederborgs Memorial med hemställan om icke på Statens bekostnad måtte till trycket befordras de Betänkanden, som från flere ErribetsWerk och alla orter i Riket aro infordrade angående Euxeoch Ofverilöds-lagar, afven sorn de förslag som af den dertill förordnade Committée blifvit författade och till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifne, angående en ny HandelsOrdning, Förordningar om Handtverkerierne i Riket samt Gerningsmäns antagande på l andet m. m.; varande jemväl Utskottet meddelade de hos Wällofl. BorgareStåndet, enligt Utdrag af Dess Protocoll den 3o:de sisdedne December häremot gjorde erindringar. StatsUtskottet har ej funnit skäl tillstyrka den föreslagne tryckningen af ofvannämnde Handlingar pä Statens bekostnad, enär densamma ej synes vara af någon väsendtlig nytta och dessutom skulle medföra en dryg utgift; hvilket dock vördsam ligen hemställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 23 Januarii 1818. StatsUtsk. Betänkan/len. N:r 46- \z\ Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande öfver anmärkningar vid dess yttrande avgående af Herr L. L. Edelberg sökt Län af Allmänna medel i och för Landscrona Stads Kyrkobyggnad. j mindre hos Högvördige PrästeStåndet än ock hos Wallof!. BorgareStåndet hafva anmärkningar blifvit gjorde vid SiatsUtskottets yttrande den 2 4:de sistledne December öfver Herr JL. L. EddlCrgs från Landscrona Memorial, om Lån af Allmänne medel i och för Stadens Kyrkobyggnad, hvartill Utskottet förklarat sig icke kunna bifall tillstyrka; och har frågan blifvit af bemalte Stånd till Utskottet återremitterad.
Mera eller Mindre än en sådan rote efter medeltal läknadt uti Upsala, Stockholms, Skaraborgs, Westmanlands, Östergötlands, Södermanlands, Elfsborgs, Kopparbergs, Örebro, Wermlands, Gefleborgs, Westerbottens, Malmöhus, Christianstads, Göteborgs och Norrbottens Län gemensamt. En rote uti har Mantal. Kronobergs Län Jönköpings d:o . Calmar d:o . an En rote efter medeltal räknadt uti ofvan omnämnda 16 öfriga Län gemensamt. Taxeringsvärde för år 1812. Ralr. sk. Mera Mindre 7,248,173 20,054,848 5,301 32 Mera ■ — —- Mindre 150,006,221 5,534 23 Mera Mindre 7,127,717 25,054,848 684 8 En rote efter medeltal räknadt uti Kronobergs, Jönköpings och Calmar Län gemensamt har i j Mera . Mindre I än 4,131; 57 Area i-i nnehål 1. Grundränta. Vakans-afgift för en rote efter 1855 års Markegångs-taxor. B Åker. Äng. Skog och betesmark. Summa. H v e t e. ning. Råg. Potatis oell andra Jordfrukter. Mer sällsynta sädesslag, såsom Vicker, Bönor in. m. Li n. Hö och andra Fodervexter. Hästar. Oxar. Kor. Får och Getter. Kronovärdi. Efter förvandling. Utsäde. Afkast Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Tunni. kpl. Tunni. kpl. Tunni. kpl. Tunni. kpl. Tunnor. k pr. Tunnor. k pr. Tunnor. k pr. T unnor. kpr. Tunnor. kpr. Tunnor. kpr. Tunnor, kpr. Tunnor. kpr. Tunnor. kpr. Tunnor. kpr. T unnor. kpr.
Med förmälan härom och att nyssnämnde hjelp till knektens lega inom Kronobergs län - utgår med 12 skillingar af hvarje nummer, har Riksdagsmannen Gustaf Johansson från samma län uti väckt motion yrkat, att då denna hjelp vore så ringa och så litet svarande mot ändamålet att, när lösen för Kongl. Majits Befallmngshafvandes resolution, jemte uppbörds-arfvode afgått, nästan intet återstode, öm förmälda nådiga Bref af den 31 Juli 1685 måtte till alli kraft och verkan upp häfvas. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande JW 80. Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men som hvar och en af vederbörande rotehållare inom Jönköpings och Kronobergs län, hvilkas rätt frågan ensamt rörer och utan hvilkas medgifvande ändring deri icke synes kunna ega rum, har sig öppet att, i händelse han önskar den omförmälda rotehjelpens afskaffande. på vederbörligt sätt derom väcka fråga, så synes det Utskottet icke vara behöfligt, eller lämpligt, att Rikets Ständer med ärendet taga befattning, utan hemställer Utskottet, att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 24 April 1857. Anie. till Exp.-Utsk. d. 25 April 1857, kl. 1 e. m: Betänkande, t anledning af vackla motioner om straffoch arbets-fångars användande uti arbelskorpsen. Uti motioner, som till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade, hafva inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Friherre Baab, Carl Adam, och, inom Hedervärda Bondeståndet, Anders Persson från Östergöthlands län, yrkat att, med anledning af det allmänna värde och den större efterfrågan, som arbetskraften på sednare tider vunnit, de straff-fångar, hvilka för närvarande förvarades i allmänna fängelserna måtte, så väl till vinst för industrien, som till besparings vinnande i fångvårds-kostnaden, indelas i arbets-kompanier efter mönstret af nuvarande krono-arbetskorpser; och har Friherre
I anledning häraf hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i afseende först å det ur § 10 af nu gällande Taxeunderrättelser upptagna stadgande, att, då lossning eller lastning på flera ställen egt rum, lastpenningar skola erläggas endast å första lossningseller lastningsstället, samt att bevis derom skall på passet meddelas, hemställt, att då, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Tullstadga, i fråga om lossning, pass erfordras endast för fartyg, som användes till sjöfart inrikes orter emellan, men deremot märkrulla skall för fartyg, som från utrikes ort till Svensk hamn ankommer, der aflemnas, den förändring, i sagda stadgande, måtte inflyta, att bevis om lastpenningars erläggande böra »på märkrullan eller passet» meddelas. Vidkommande derefter de under den nu ifrågavarande paragrafen upptagna stadganden angående befrielse från lastpenningars erläggande, så och då, hvad beträffar mom. 1 af dessa stadganden, i hvilket medgifves dylik befrielse för fartyg, »som inkommer och åter afgår i,barlast,» med uttrycket »åter afgår» synbarligen förstås, att åtgåendet skall ske till utrikes ort, hafva embetsverken, till förekommande deraf att befrielsen i förevarande fall må utsträckas längre än som med föreskriften varit åsyftadt, 24 Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. föreslagit att ordet »afgår» må utbytas mot ordet »utgår,» hvilket sednare funnes i paragrafens första inom. i nu åsyftad betydelse användt, samt kontexten i nämnda afseende sålunda erhålla följande lydelse: »som inkommer och åter utgår i barlast».
St. ville bifalla förslaget i det halft outredda skick, hvari det sig befinner, vi ej hafva att befara ett sådant totalt upphäfvande af skråförfattningarna; ty hvarje stad skulle skaffa sig åtminstone någon, och de större städerna nödgades förskaffa sig flera handtverkare, som visat prof på sin skicklighet. Det är blott detta, jag velat yttra, utan afseende på, huruvida opinionerna äro för den ena saken eller för den andra, då jag blott afsett nyttan och nödvändighetens föreskrifter. Jag hade önskat en förändring i Utsk:s betänk., på det ej ett totalt upphäfvande af nu gällande författningar må ifrågakomma, utan att några andra sättas i stället. Det är af sådan anledning, sorn jag skulle önska en återremiss af förevar, betänk. ; men jag skall ej vidare upptaga R. o. Ad:s tid i denna redan tillräckligt discuterade fråga. Gr. Cronhjelm: Det är synnerligen med afseende derpå, att, i fall dessa skrän blefve upphäfna, inga andra skickliga personer skulle komma i still let, som 2:ne värde ledamöter ogillat Utsk:s betänk. Att icke något sämre kan uppstå, än de mästare vi nu hafva, derom är jag öfvertvgad; och jag tror således, att yi ej kunna förlora på I vtet. Jag skulle tro, att om åtskilliga ledamöter lade tillsammans de upplysningar, de kunde lemna, skulle en ganska stor, men föga recoinmenderande meritlista för våra mästare uppkomma. Jag ber att få påminna, att nya bancobyggnaden, sohl o3 Den s Juni e. m. nr uppförd af en professor^ ur så rakt oduglig, att den måste ombyggas; att garnisonssjukhuset, också af en professor, blifvit byggdt så, att trappan ramlat, innan huset var färdigt; att posthuset af en conductor blifvit uppfördt så , att murarna redan i början rernnade;j att det vackra Pihlska huset ej var färdigt, innan de utmärkt stora bjelkarna måste uttagas och voro bortruttnade i följd af byggmästarens slarf att lägga vått grus till fyllning. Jag ber att få påminna, att samma person, som byggt posthuset, uppfört ett annat åt sig sjelf, och att det remnade, innan första våningen var färdig.
Må man blott bemärka kolprisets olikhet i skiljda orter, och man skall genast finna nödvändigheten af att se näringen i stort, för att bedomina dess inre tillstånd. Jag vill blott exempelvis anföra att tvenne stångjernsbruk hafva länge varit dagligen utbjudna till salu, ehuru kolen köpas vid det ena för 2£ å 3 R:dr rgds pr storstig och vid det andra för 3 å 3j R:dr rgds; ett kolqvantum, som gäller 14 å 16R:dr rgds inom de egentliga Bergslagerna. Dessa verk njuta alltså 9 ä 10 R:dr rgds underpris på kolen i jemnförelse med Bergslags-bruken. Likväl utbjudas de utan att genast finna köpare! Förtjenar ej ett sådant fenomen Statsmannens upmärksamhet? — Det förtjenar äfven en allvarlig begrundning af hvar och en, som talar på nationens vägnar, att en mängd stångjernslillverkare nedlagt sina smiden, äfvensom att flera stora bruksegendomar varit länge och oafbrutet till salu utan att finna köpare ända tills Den 22 Mars e. m. 375 priset blifvit så nedtryckt, att knappt jorden, skogen och malmen äro betalde! Det vore olämpligt att här ingå lili den vidlyftighet, sora ämnets utredning i yttersta detalj, skulle föranleda. Af den sanning jag här vördsamt framhållit, nemi. att Svenska slångjerns-smidel blifvit förvandladt från en vinstgifvande rörelse till ett sätt att realisera bergens, skogarnas och den odlade jordens alster, följer att näringen numera icke bör belastas med någon grundskatt, emedan smidet icke ger vinst; ty inkomsterna härflyta från grunden, som åter bär grundskatt i ock för sig sjelft, oberoende af smidet. Att tidepunkten nu är inne alt vidtaga denna förändring, skall jag nu söka visa. Det är notoriskt att Engelska och Nord-Amerikanska jernhandeln under loppet af ett eller annat årtionde gjort mer och mer afseende på malmen hvaraf jernet varit tillverkadt samt följaktligen på tillverkningssättet, för att sålunda i möjligaste mån förvissa sig om jernets inre godhet.
En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har anställt en jemförelse emellan de 48,000 mål, — jag tror denna siffra uppgafs.— sorn Regeringen haft att afgöra under de 6 år, som förflutit från den tid, Const.Utskrs gransknings-skyldigliet af Statsrådets prot. vid denna riksdag omfattar, samt de vid pass too anmärkntr, hvartill Utsk. under denna granskning funnit anleda.; äfvensom talaren dragit en, som han tycker, särdeles fördelaktig jemförelse emellan det antal af nämnda 48,000 mål, som belöper sig pä den tidrymd som förflutit af innevar. riksdag och de 17 mål Const.Usk. under riksdagen lill RiksSt:n expedierat, hvilken jemförelse, om jag rätt minnes, slog så ut, att Regeringen hunnit afgöra 6uo mål under lika lång tid som Utsk. blott skulle hafva medhunnit 3. Denna jemförelse skulle vara rätt piquant, om den ej råkade vara lånad från ett qvickhufvud i Den 3 Juli f. m. 1 79 ett annat Stånd och således förlorat hela den delen af sitt behag, som tillhör nyheten; men jemförelse!) är dessutom falsk, och saken får ett omvändt förhållande, då man besinnar, att Const.Utskts mern. N:o i3 omfattar alla nyssnämnda 48,000 fegeringsmål, samt att Utsk. måst, på de få månaderna af riksdagen, genomgå, granska och utlåta sig öfver detsamma, för hvilket Regeringen haft sex år på sig. llr von Hartmansdorff har sökt försvara den rådgifvande åtgärd, i följd hvaraf en apothekare, ehuru tilltalad för förbrytelser, hvilka medföra förlust af privilegierna, fått öfverlåta dessa på annan person innan rättegången var afgjord.
Ju mera civilisationen går framåt, ju mera industriella förhållanden utvecklas, desto mera ökas lösegendomens vigt: och den är äfven ofta af icke mindre värde än den lästa. Men deri ligger ock mången gång icke allenast egarens enda tillgång, utan äfven enda medlet för hans bergning och förkofran. Vore det dä rättvist och billigt att betaga honom tillfället att begagna denna tillgång för att vinna ett behölligt understöd, utan att nödsakas afstå densamma och såmedelst beröfva sig berörda medel? Man invänder härvid, att den säkerhet han såmedelst har att erbjuda är obetydlig, 0111 ej ingen, då det står i hans egen makt att den tillintetgöra, samt att hos den för redlighet och ordentlighet kände, är de» personliga krediten tillräcklig; — men, till svar härå, torde blott behöfva erinras. alt redligheten och ordentligheten innefatta en borgen mot tilli ntetgörelse af säkerheten och att således den, som, egande dess» egenskaper, är i tillfälle att erbjuda en reel säkerhet, har lättare att erhålla ett låneunderstöd, än om han stöde med tomma händer. Dessutom är att anmärka, det obetydligheten af säkerheten ej lärer kunna åberopas såsom ett skäl emot lagstiftningen, enär långifvaren kan sådant förutse vid kontraktets ingående, och följaktligen måste anses godvilligt underkasta sig det äfventyr eller den förlust, som deraf kan drabba honom. I andra länder, der lagstiftningen erkänner denna underordnade panträtt, hvilken i vår grannstat Danmark kallas underpant, har man jemväl funnit obilligt att inskränka begagnandet deraf till förmån för blott vissa industrigrenar; och, enligt hvad Utskottet ofvan antydt, torde man äfven här i landet, i en kanske ej långt aflägsen framtid, finna godt att ur lagen borttaga den inskränkning, sorn i nämnda hänseende för närvarande qvarstår. Att emellertid ifrågavarande kreditmedel varit gagneligt och behöflig*, derom vittnar uppkomsten af lagstiftningen ; och att det ännu tjenar till erhållande af nödiga förlager, för näringars bedrifvande, hafva åtskilliga talare bekräftat, hvilket vederlägger påståendet, att lagstiftningen, såsom obehöflig, fallit i glömska.
Hvad återremissen beträffar, så och enär en ledamot af Utsk., Hr Bråkenhjelm, önskat, att en sådan måtte ega rum, vill jag för 216 Den 29 Januari. min del ej motsätta mig den. Rättigheten för R. o. Ad. att i delta mål genast besluta, finnes dock i 49 § Riksd.Ordn., der det heter: ”Göres vid ett betänk, anmärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan förändring blifvit upgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta.” Huru det skall tillgå att få olika beslut af RiksSl:n sammanjemkade, det liar Hr Brakel redan visat; men såsom jag nyss har sagt, bestrider jag icke återremissen i fall R. o. Ad. skulle vilja en sådan besluta. Hr Ekströmer: Med anledn. af Hr Bråkenhjelms upmaning till mig, att yttra min tanka i afseende på frågan om praemier för dem, som uptäcka koppor hos kor, och sålunda skaffa tillgång på god vaccin, får jag äran tillkännagifva, att jag så mycket heldre instämmer i detta förslag, som jag just hade antecknat det på min promemoria, ehuru jag vid milt anförande förbigick detsamma, såsom i allt fall icke kommande i fråga, ali uptagas, såvida R. o. Ad. gillar det förslag lill tind. skrifvelse, som af mig blifvit framstäldt. Skulle åter R. St. besluta en underd. framställning i den syftning, som 2 och 3 momme innebära, så förenar jag mig med Hr Bråkenhjelm i den åsigt, att en lämplig belöning bör bestämmas för den som uptäcker och, i rättan tid, på vederbörlig ort framställer äkta koppor hos kor, så att ympämne af dem kan lagas. Förslaget, sådant det nu är upstäldt, innebär för långa omvägar, hvarigenom ändamålet sannolikt skulle komma att, i de flesta fall, förfelas. Hr Bråkenhjelm: Uti den första punkten af Utsk:s betänk.