Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På denna grund hade jag helst velat föreslå ändå en lägre räkne-enhet än i R:dr Rgs., och skulle dertill då valt J R:dr samma mynt, såsom varande jemnt vår nuvarande lagliga bötes-daler, och såsom särdeles lämplig att delas i 100 styfver, hade jag icke af den omständigheten, att man allmänneligen nu räknar med Riksgälds-Riksc|alern till enhet, blifvit föranledd att gifva denna enhet företrädet. Men om det är nyttigt och nödvändigt, att folkets oskadliga vanor och bruk icke förbises, utan omsorgsfullt iakttagas vid frågan om sjelfva myntenhetens bestämmande, så följer likväl icke deraf, att man vid bestämmandet af r åkne-enhetens indelning behöfver iakttaga samma skygghet; ty lika säkert som det är, att folket förvillas, om sjelfva räkne-enheten rubbas, lika visst är, att det icke förvillas, om den kända enheten erhåller en förnuftigare förändrad indelning, allenast detta sker i fidi öfverensstämmelse med det af alla Nationer och alla folkclasser nu allmänt brukliga sättet att räkna; jag menar räkningen med jemna tiof alder, i stället för de redan för mera än iooo år sedan aflagda räknesätten med dussin, tjog, skock, timmer, hval, kast, storhundrade, m. fl., af hvilka ännu der och hvar lemningar qvarstå såsom spöken från en förgången tid och en förgången civilisation. Jag behöfver vid detta tillfälle så mycket mindre vidlyftigt orda om tiodelningens afgjorda företräde, som föregående Ständer redan, på Konungens derom gjorda Nåd. Propositioner, antagit densamma i frågan om Rikets nya system för mått, mål och vigt, och betviflar ej ett ögonblick, att ju icke samma grund af R. St. antages för myntenhetens indelning, emedan Ständerne i annat fall skulle tillkännagifva en motsägelse, ett vacklande i grundsatser, ett tillbakaskridande i bildning, som af intet förnuftigt skäl kunde försvaras. Yäl känner jag, att verkställigheten af nya systemet för landels mått, mål och vigt, enligt Ko - \
Denna punkt anser jag så väsendtlig, att jag anser den böra af göras, innan R. o. Ad. öfvergår till behandlingen af de öfriga §§:na i förev:de förslag. Vid de enskilda sammanträden mellan medlemmar af R. o. Ad., som förut egt rum i och för öfverläggning ang:de detta ärende, har det visat sig, att den af Gr. Oxenstjerna föreslagna föredragningsordning äfven är den lämpligaste; och måste jag derföre fortfarande påyrka att densamma måtte af R. o. Ad, antagas. Frih. Cederström: Afven jag har varit närvarande vid de af Hr Ramsay omordade enskilda sammankomster. Det intryck, de gjort på mig, har inedfört den åsigt, att de derstädes församlade begått ett missgrepp, då de beslutade, att förslaget borde föredragas på sätt Gr. Oxenstjerna nu yrkat. Just häruti har, efter min uppfattning, legat en verksam orsak dertill, att dessa sammankomster icke ledt till det resultat, som varit önskligt, eller någon enighet i meningar. På grund af nämnda min personliga erfarenhet af dessa sammankomster föranlåtes jag alltså anhålla, att R. o. Ad. ville antaga den ordning för föredragningen, som i sjelfva förslagets uppställning förekommer iakttagen och, enligt hvad Gr. Hamilton på ett så öfvertygande sätt visat, är den rätta, den i frågornas inre beskaffenhet mest grundade, den derföre ock mest ändamålsenliga. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade af Gr. Oxenstjerna framställts två särskilda förslag, det ena rörande sättet för föredragningen af sjelfva Betänk:! jemte dervid fogade förslag till ny Riddarh.-Ordning, och det andra åsyftande att bereda Utsk:t nödig frihet vid den förnyade handläggning af ärendet, som möjligen kunde komma att Utsk:t åligga; och då dessa båda förslag voro af hvarandra alldeles oberoende, komme desamma att blifva föremål för särskilda propos:r. 1 afseende å föredragningen hade Gr.
Kronprinsen, hade H. M. Konungen yttrat, att det förmodligen icke undfallit StatsRådets upmärksamhet, att, i händelse R. 8t:r bifölle denna propos., ökade utgifter för II. K. H. Kronprinsen deraf blifva en följd. H. M. hade likväl beslutat att af sitt anslag lemna 11. K. H. det belopp, som för ändamålet vore behöfligt, hvarföre icke någon propos. till R. St:r i detta afs. vore af nöden eller komme att afla tas. Chefen för FinansDepart:tet tilläde, att om jag skulle blifva af Ståndets ledamöter i ämnet tillfrågad, jag vore oförhindrad lemna det svar hans meddelande innehöll. Hr Stjernsvärd: Utan att vilja ingå uti närmare analys af det af Hr Gr:n o. Landtm:n nu antydda förhållande, kan jag icke undgå att bemärka den olikhet i åtgärder, som egt rum med hänseende lill Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. och de öfrige RiksSl:n, och hvaraf följden blifvit, att det varit af tidningarna, som R. o. Ad. fått inhemta hvad de öfrige RiksSt.n af sina Talmän fått erfara. Visserligen kan det skedda undantaget anses smickrande för 11. o. Ad.; men detta hindrar icke att fästa afs. vid det här - Den 2B September. 411 med motsatta förhållande, som det nödigt ansedda tillkäinnagifvandet för MedSt:n innebär. Hvad de lemnade uplysningarne i sak angår, så hafva de. i st. f. att minska anlednme till det anslag, som af mig blifvit påyrkadt, deråt gifvit en förökad styrka. Öfvergäende till utvecklingen af de skäl, som föranledt mig väcka den gjorda motionen, får jag af förekommen anledn. till en början förklara: att det hvarken är från vestra slottsflygeln eller fran något tongifvande kotteri inom representationen, eller från någon tidnings-redaktion, som jag bemtat några ingifvelser till dess väckande.
Den 26 September. 401 Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Att nuv:de Bankohus, det må förändras huru som helst, alltid blifver otjenligt, lärer icke kunna nekas och har icke heller af någon blifvit bestridt. Det är icke, på sätt från ett och annat håll föregilvits, endast i och för tjenstemännens beqvämlighet som man åstundat ett nytt Bankohus, det är både för Ijenslemännens och allmänhetens. Om det också för tjenstemännen är obeqvämt att hafva embetsförrättningar på 2 från hvarandra skiljda lokaler, i rum som äro otjenliga och för helsan skadliga genom deras kyla och fuktighet, så kan väl icke heller nekas att denna obehaglighet drabbar ej tjenstemännen ensamt, den drabbar äfven tjensten. Det är således för att kunna begära och äfven få tjensten väl skött, nödvändigt att erhålla ett bättre Bankohus. Det är äfven för allmänhetens beqvämlighet som man funnit detta behöfligt; det kan nemi. icke vara tjenligt att hafva de rum, der en mängd personer af allmänheten hafva åtskilliga ärenden att uträtta, 2:ne trappor upp. I alla andra väl inrättade Bankohus äro rummen belägna på nedra botten, så t. ex. består Engelska Bankens hus endast af en jordvåning och en halfvåning. Att så inrätta den nuv:de Banken, synes alldeles omöjligt. Vill man således någonsin få en väl inrättad R. St:rs Bank, så måste man förr eller sednare påkosta ett nytt Bankohus. Man har vidare anmärkt att den nuv:de Banken blifvit förbättrad, men månne icke denna förbättring i alla fall komme att medföra frukter? Det nya Bankohuset blefve hvarken färdigt nästa år eller året derpå, äfven om man nu beslutade om en sådan byggnads anläggande, och allt hvad man sålunda påkostat genom det gamlas reparerande blifver mer än gäldadt genom den nytta man deraf skulle draga under byggnadsåren.
Så något SBerf, inrättning eller rörelfe, för fymilfett cennide afgift irfe är fiabgab, beftnncd affafta ftörre infomjt, än font motfmarar f)är ofmatt fiabgabe fmgfta Platser, bör afgifteit för Ijela infomfien beftämmaö tid Små od) en f)alf för Intitbrabet. SS emi tl ni it g S*f ö t o t b n in g 1838. 31 § 26. i:o för rättigheten till ffogSfåitg på kronans, emot recognition, till 35rttf, jpt;ttor ellet ©utfroor upplåtna, allmänningat erlägges för hvarje ftafntm edet 2:o Slfgiften beräfitaS efter bet belopp loeb elter fot, för hmilfet recognitionS 3:o för folningSfriheten på cfjätabSs eller @orEen Qlt-tijfer lifa uteb bent i ©täberna, § lo. 9luftioniffer, fe Äoiitmisjtonärer. 33pgmäftarc, fiäns (Sontntiéftonörcr, lifa meb bent t fläberna, §10. ^ärjcntätt, font Rafina egna båtar, lifa meb ©fut Slitbra b:o „ 3: 75. ©årbfarifjanblanbe, äfweitfont fåbaite borgare ifrån ©täberne SSoråö od) Utrice Slint Sl:br 24: — Slitbra b:o . „ 18: — Srebje b:o . „ 15: — bjerhe b:o „ 12: — $entte b:o , 8: — ©jette b:o , 4: — ©äjigiftncricr på tanbet utgöra SSemittittng efter roärbet, lifa nteb öfrige Remman od) lägenheter, men tareraö för näring od) rörelfe efter belägenheten, utom bränminé
Antingen skola de sjuke eller skoningen försummas, eller ock läsningen, anatomiseringen o. s. v. När härtill kommer huru ofta en Elevs bildning torde misslyckas, huru hans hälsa kan taga skada, huru ofta och många som fordras för att resa i förrättningar i Landsorterne, så kan väl ingen annat än finna, att en inrättning med den utsträckta verkningskrets som Stockholms Veterinärinrättning ej kan organiseras med 8 Elever, utan att periodiskt helt och hållet afstanna. Göromålen blefvo dessutom för Eleverne så betryckande, att på någon egentlig undervisning vore ej att tänka, om än deras kroppskrafter skulle kunna stå dem bi. Få voro de som skulle uthålla en sådan cours, och desse skulle troligen äfven afskräcka alla andra att för framtiden beträda denna bana. Allt detta upplyses bäst af det med sak-kännedom 78 Den 5 Julii e. 7nt författade anförandet, till Protocollet den 9 Junij, af Herr Biskopen m. m. Wallenberg, hvilken tillika med Friherre Hjerta, Herr Lagerhjelm, Herr af Uhr, Herr Doctor Knös och Herr BruksPatronen Ekelund, föreslår att 7,6o5 Riksdaler j6 skillingar Banco böra oafkortade utgå. 3) Utskottet har afslagit Byggnads-anslag och i anslagets stålle endast vilkorligt föreslagit att någon af Kronans Lågenheter skulle komma att begagnas i händelse tillfälle skulle yppas. Om nu ej sådant tillfälle yppas, så har Utskottet ingen utväg påtänkt! Inrättningen blir utan husrum, Föreståndaren bor utom Inrättningen o, s. v. Härvid får jag åran underställa ett förslag; Då StatsUtskottet billigtvis funnit, att erforderligt utrymme saknas till nuvarande Veterinairlnråttningens i Stockholm disposition, har Utskottet föreslagit att, till minskande af den de knappa tillgångsrne öfverstigande anslagssumma som till Inrättningens utvidgande skulle erfordras imellertid något annat Kronans hus Jhulle kunna för ändamålet anvifas.
Till upplysning om ej mindre beskaffenheten af det vid sistförflutna Riksdag, till framtida local för Riksgälds-Contoret, anvisade hus och dess lämplighet i sådant afseende, än kostnaden för detsammas reparerande och inredande, hafva Fullmägtige till Utskottet öfverlemnat det öfver detta hus, vid dess afträdande till Riksgälds-Contoret, upprättade besigtningsinstrument, jemte kostnadsförslag och ritningar samt åtskilige andra handlingar i afseende på husets iståndsättande; hvarförutan Fullmägtige underställt Rikets Ständers bepröfvande, huruvida den föreskrifna och till en kostnad af mer än 20,000 R:dr uppgående reparationen och inredningen af besagde hus skulle företagas, oansedt samma hus, äfven i sitt iståndsätta skick, komme att blifva ej allenast mindre lämpligt och passande, utan också möjligtvis otillräckligt för det ändamål, hvartill det af Rikets sednast församlade Ständer är vordet anvisadt. Då Utskottet,|i öfverensstämmelse med dess, i memorialet N:o 178, redan uttalade och på deruti anförda förhållanden grundade åsigt, likaledes anser sistnämnde hus olämpligt till local för Riksgälds-Contoret; så och enär den kostnad, som den ifrågaställa reparationen å detta hus skulle medföra, synes alltför betydlig, i jemförelse med det ökade värde, huset, genom samma reparation, komme att erhålla, samt ett för ifrågavarande ändamål, med hänsigt till läge, beskaffenhet och storlek, vida tjenligare hus torde, derest' Rikets Ständer anse, att ett sådant nu eller framdeles bör inköpas, kunna erhållas mot en köpesumma, föga öfverstigande sammanräknade beloppet af denna reparationskostnad och det pris, hvartill huset, i anseende till 6 Stats-Utikoltets Utlåtande, N:o 211.
Det exempel Herr Beckman anfördt om en Fältjägares anvärfvande som förut skolat blifvit afstraffad, kan jag ty värr ej neka Men då Herr Beckman så tjenstvillig att uppsöka allt hvad som möjligtvis kan gifva Regemen - Den 7 Julii f. m. 91 tet någon skugga, endast kan anfort ett exempel, jag vågar påstå att detta är i sitt slag det enda som på många år, ja kanske sedan Corpsens uppsättning inträffadt; vågar jag smickra mig med att alla opartiska skola finna, att ett misstag vid anvärfningen en gång händt, sorn genast blef rättadt så snart det upptäcktes, och således aldrig kan gifva anledning att beskylla CompagnieChefs för vårdslösad värfning. Då jag nu hoppas hafva för Riksens Ständer tillräckligt vederlagt Herr Beckmans anklagelse, anser jag mig hafva uppiylt min pligt, att förvara ett Regementes heder, som lika med resten af Svenska Arméen alltid skall finnas värdigt att uppfylla antalet af Fäderneslandets försvarare. Friherre Ankar/värd, Carl Henric: Tredje HufvudTitteln lämnar alltid ett vidsträckt fält för granskningen, och då man •ftersinnar huru anslaget för denna Tittel sedan 1810 blifvit ökadt , ifrån 1,596,000 till 3,267,000, så häpnar man verkeligen öfver att Sverige kan bestå, under så tilltagande utgifter, och när man dertill lägger, att detta anslag blott är en ringa del af hvad som ifrån Riket och dess innebyggare till Försvarsverket utgår, så finner man säkerligen en ganska alfvarsam påminnelse, att sorn Representant vid 92 Den i Jnii f. m. vid ett sådant förhållande efter yttersta förmåga fästa uppmärksamheetn.
Utan vänner eller ens bekanta i den stora främmande staden, var Astley imellertid inskränkt endast till sitt eget omdöme och förstånd; och som vanligt menniskoförstånd, det må nu vara huru aktningsvärdt som helst, alls icke gagnar i juridiska frågor, så var det ganska sannolikt, att, huru mycket han än, i sin enslighet i det dystra rummet vid Coventgarden, ansträngde sin tankeförmåga, han likväl icke skulle komma till något tillfredsställande resultat. Det föreföll honom, som om mr Crawford, juristen, hvilken han nyss lemnat, vore en hederlig karl på sitt sätt, det vill säga, att han höll sig till sak och icke till person, såsom en lagkarl bör vara, och i detta fall vore det utan tvifvel bäst att fullt uppriktigt och med ens underkasta saken hans omdöme. Astley var ännu i den ålder, då man har svårt att föreställa sig, det icke alla menniskor vilja det rätta, om de bara känna och blifva öfvertygade derom. Om således mr Crawford ansåg någon sanning ligga i den berättelse, på hvilken Astleys förhoppningar grundade sig, så skulle han möjligen hjelpa honom att uppdaga och bevisa densamma. Väl kommen till denna öfvertygelse, sprang Astley upp från soffan, tog sin hatt och skyndade tillbaka till mr Crawfords boning. Astley visste icke ännu, att sanningen i juridiken har oändligen många färger, och att en saks framgång alls icke beror af dess rättvisa och riktighet, utan af sakförarens talent och bevisningskonst. En engelsk jurist är icke uteslutande sanningens och rättvisans försvarare, han är äfven brottets, och i synnerhet är han det lysande frasmakeriets mer eller mindre talentfulle kämpe. Det var sent, klockan var sju på qvällen och då Astley hunnit leta sig fram till det gamla smutsgrå huset och stod vid trappan i den första, mörka förstugan, der en liten dunkel lampa, fästad vid väggen, brann, hörde han en dörr stängas ofvanför och strax derefter någon, som i långa skutt kom rusande trappan utför.
Så Horatius på sin tid, så Rousseau och så Almqvist och Strindberg i vårt land. En annan reaktion mot det osunda lif, som lefves i dessa öfverförfinade tider, är sportsväsendets utveckling. Som allt nytt synes det röja benägenhet att slå öfver till ytterligheter. Men det goda har sporten med sig, att den riktar den allmänna uppmärksamheten på nödvändigheten af kroppens vård och utveckling. D e t är ej nog med helsovård i vanlig mening. En husmoders första omsorg bör naturligtvis gå ut på att genom vaksamt iakttagande af allt, hvad till hygienen hörer, söka utestänga sjukdomen från hemmet. Men detta är icke allt. Man måste äfven söka bringa den goda helsan och den kroppsliga utvecklingen till en sådan höjd, att ett öfverskott af lifskraft uppstår, ett öfverskott, som alstrar glädje och mod och arbetslust. Se på en menniska, som har detta öfverskott af helsa, hur förtjust och lycklig hon ser ut: ögonen stråla af skalkaktighet, kinderna lysa rödt, hållningen är käck, oeh rörelserna liksom fjedrade. H o n gnuggar sina händer och känner sig så glad, så glad — öfver hvad? Öfver ingenting särskildt, men hon kan inte hjelpa, att hon känner sig märkvärdigt fri och lätt. Ett bättre arf kunna föräldrar ej gifva sina barn än ett gladt lefnadsmod, stark vilja och starka muskler. Vänj barnen tidigt att finna sin lust i härdande kroppsöfningar! Föregå dem med godt exempel! Lär dem att icke hänga läpp för småsaker, att icke undandraga sig ansträngningar, att icke böja sig för hvad som helst! Men ett gladt och starkt sinne tvingar man ej på någon, det växer så småningom fram af sig sjelft hos barn, som uppfostras friskt och sundt i ett föräldrahem, der ett jämnt och godt humör råder, der arbetet ej betraktas som en tung pligt utan som ett kraftspännande nöje, oeh der nöjet sjelft ej kommer som en skolkning ifrån pligterna utan ingår som en gifven del af dagens program.
Da erfarenheten vitsordat, att Kongl. Numer-Lotteri-inrättningen på en mängd spelande, så väl i moraliskt, som ekonomiskt hänseende, utöfvat ett skadligt inflytande, samt dä det otvifvelagtigt innebär en motsägelse att, under gällande förbud emot hasardspel i allmänhet, med statens skydd hägna en Inrättning, hvars verkningar på den obildade och oerfarne äro nästan lika förderfliga, som de, hvilka af andra hasardspel förorsakas, och det jemväl synes föga öfverensstämmande med statens värdighet alt, endast i betragtande af den från berörde Lotteri härflytande vinst, bibehålla en Inrättning, som, ur moralitetens synpunkt, icke kan godkännas; hafva, på grund häraf och med föranledande af derom hos Rikets Ständer vackt fråga samt dåden förlust, som för Stats-verket skulle beredas genom upphörande af hittills påräknadt bidrag från Kongl. Numer-Lotteriet, hvilket bidrag under åren 1832 —1837 utgjort tillsammans 402,650 R:dr 30 sk. 11 rst., eller i medeltal 67,108 R:dr 21 sk. 2 rst. årligen, oberäknadt dels den bevillning, som å utfallne vinster för Riksgälds-Contoirets läkning innehålles, och hvilken under nyssnämnde sex år per medium uppgått till 9,335 R:ir 10 sk. 8 rst., dels det, för Numer-Lotteriets brefvexling, Postverket til Illy tande belopp, i medeltal 7,048 R:dr 13 sk. 3 rst., är, enligt Rikets Ständers tanka, af mera underordnad betydenhet, med afseende ä Stats-verkets nuvarande ställning, Rikets io4 Expcditions-Utskoilets Furslag till und. Skri/velse, IV.-o 68.
När en qvinna kommer in i stugan, helsar hon på qvinnorna med att taga dem i hand och säga " tack ", men männen ger hon blott en nick; och en karl tar männen i liand och säger ' tack ', och ger qvinnorna en nick. I skolsalarne sitta alltid pojkarne på ena sidan och flickorna på den andra. Det skulle vara ett oerhördt straff, som skulle väcka stor ovilja, om man skulle befalla en pojke att sitta " jämte ' en flicka, eller en flicka bredvid en pojke. Med godo skulle man aldrig kunna få dem till det. Och det anses visst icke riktigt sedesamt, när flickorna leka med pojkarne - på skolgården åtminstone. Så hörde jag i småskolan en liten sju-årig flicka, nedsmord högt upp på arinarne af skolgårdens lervatten, komma halfgråtande, och en något äldre flicka förmana henne, under det hon torkade kamraten: " lemna (lit bli) att kulta i lorten. " - " De ' va ' pöjka " förstås. - " Lemna att roga dek me ' pöjka, håll dek te ' uss! " - ' Pöjka " är alltid så bra att ha att skylla på; likasom " pöjka ' gerna ge ' flickera ' skulden, om möjligt. Och nog äro ' pöjka " " klådi ' e ' (odygdige) ofta, men de äro icke ' odöjdi ' e " (elaka). Flickorna uppföra sig alltid mycket tyst och stilla: de bäst uppfostrade flickorna äro de, som svara tystast i skolan, och detta är särdeles svårt att arbeta bort. Att vara tyst är tydligen en stor dygd. Alla barnen fingo en dag fara öfver till Visingsö med lärarinnan, och de vor0 s i tysta under hela färden, att det hördes knappast ett ljud från hela denna skara - mellan 30 och 40 barn. Och dock var färden en stor, efterlängtad glädje för dem. Klockan 8 på morgonen skulle de vara samlade i skolan, då utflygten skulle företagas, om vädret vore vackert. Långt före kl. 8 hade de naturligtvis infunnit sig och stodo utanför lärarinnans fönster, dit de uppsände sakta i de önmaste tc~nfall iinderrättelsen " kluckan utta! vacket vä ' r! '
#em gi 3 o» »-t man. 13 3 pennit Sagen roar 5 3 3 ms od; KterS ben. ®rf1 s § ? ^ V5* ■e o o - o o StareringS-Gommit» téen» antecfningar. Äammarficrten St. St. #of-Sammererarat Äol;rfe 28:'linora ÄungSgSrb . ©itu Ö,roarn, meb 4 pär (taiar, går t), la äret . gtngfjö Äronofiflert, forn betalar ranta efter Sorbebofett. 1 3 18,000 30,000 48,000 (14) SR: o £öperincj0'lUncjö, fywavuti upptecknas (Sujtgifwericre, UXubefyus ocfy 2{yciflaine uti H. H. 33erfoner« danill od£) yrfe famt 9?ärmgarnei» bes namning. #ugbonbeé odj SgenbomSs egared 9iamn. ■£mgprcjlett 35org Suformator Söf Sogbett berggren Äammarjutigfru (Ståt . ©niifaren S8 Xräbgårbgmäftaven @rön !2:ne öfnierftöbige betjenter Sov (Earactev • . £ammar Äuocjaus famt åtfFtlligc peufoncua 23ewtllning efteu 2;t>ua od; 3:&je ©ocfeit fou åi 18sf wiflning efter 2:bra 2(rt. 3© SCarering^Gfommittccné cmtccfningar. o '£• guUmaffen är af ben « > od) brlagb meb60D?:br . Sparta ©iaillata. 5. Qummöriff Uträkning öfwer perfonlig afgift efter 1 2lrt. af 18 ** års 23ewillning6>©tu&ga uti X~l.
Då lefnadskostnaden i de båda universitets-städerna under det sista decenniet betydligt ökats, måste innehafvarne af dessa löner, om de länge komme att qvarstå vid desamma, ådraga sig ekonomiskt obestånd. Dessutom vore det fara värdt, att vid inträffande professors-ledigheter, den svaga lönen skulle afskräcka skicklige sökande att till tjensternas erhållande sig anmäla. I synnerhet kunde sådant befaras i afseende å de professioner, hvilkas ämnen lage den allmänna bildningen och det praktiska lifvet närmare och åt sina utmärktare idkare öppnade andra vida mera, än den akademiska, vinstgifvande banor. På grund häraf har motionären föreslagit, att ifrågavarande professors-löner måtte med 400 r:dr hvardera förhöjas; uti hvilken motion flere af Preste-ståndets ledamöter instämt, bland andra professor sigurdh, som dervid erinrat, att på Lunds universitets stat blifvit före år 1840 uppförd en professorslön å 1,600 r:dr, bildad af akademiens egna tillgångar, i följd hvaraf de ifrågavarande lönerna voro icke 10, såsom motionen innehölle, utan 11 till antalet. Erkännande giltigheten af de skäl, motionären anfört, har Utskottet icke eller kunnat förbise, att då den akademiske läraren efter en lång lärotid samt mångfaldiga ansträngningar och försakelser, ändtligen erhållit en lärostol i sin Vetenskap, han ock hunnit spetsen af den bana, lian beträdt, och icke såsom andra statens embetsmän i motsvarande grader, eger utsigter att kunna vinna vidare befordran och derigenom komma i en af näringsomsorger mera oberoende ställning. Derjemte bör i betraktande tagas, att han under sin tillryggalagda akademiska bana ofta måst, så vida egna tillgångar saknats, för studiernas fortsättande åsamka sig skulder och äfven, sedan han hunnit det eftersträfvade målet, får vidkännas många och betydliga extra utgifter, såsom till böckers inköp, korrespondens och icke sällan understöd åt fattige studerande.