Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skall ha tillsyn över uppbördsverket, så att Kronans räntor och inkomster riktigt utgå och indrivas, att de skattskyldigas rätt sker och att de inte mot lag betungas. Då guvernören ankommer till residenset äger han att ensam utöva landshövdingeämbetet. Han får själv bestämma vilka ärenden han vill handlägga både inom och utom residenset. De övriga tillfaller landshövdingen, som inte blir frikallad från den omsorg och ansvar som hans instruktion åligger. Guvernören väljer själv en duglig person till sekreterare. Hans bibehållande beror helt på guvernörens förtroende. Brev, skrifter och ansökningar ställs till befallningshavande i det län och residens som ärendet angår. Datum ut supra GUSTAF ADOLPH. Förbud mot facklors nyttjande så i städer som på landsbygden, Stockholms slott den 12 februari 1801. Det tidigare utfärdade och inte återkallade förbudet att här i staden använda facklor av andra än Oss har helt glömts bort och allmänheten trott sig äga tillåtelse, att oinskränkt betjäna sig av facklor. Vi finner att ett utsträckt bruk av dessa utgör en stor tillökning i enskilda personers utgifter. Ett allmänt bruk av detta belysningssätt utgör en stor eldfara i ovarsamma händer. Därför förnyar vi förbudet och endast Vi och Vår familj och personer i Vår svit har tillåtelse att lysa sig med facklor. Böterna blir 6 riksdaler 32 skillingar. Då brinnande facklor, som hanteras ovarsamt, kan ge eldskador även på landet, där snabb släckning saknas, har Vi utökat förbudet att gälla även landsbygden och rikets övriga städer. Stockholms slott den 12 februari 1801. Kungörelse angående Kongl Maj: ts och Rikets Kanslikollegie upplösning, och hur samma Kollegie förut tillhörande ärenden blivit på andra Kollegier, verk och ämbetsmän fördelade, Stockholms slott 17 februari 1801. För att avhjälpa de brister, som visat sig vid Uppfostringsverket har Vi ansett nödvändigt att uppdraga överinseendet och styrelsen till ett gille. Det består av kanslisterna vid de tre akademierna och benämns Kanslersgillet. Då Kanslerskollegium genom detta fått betydligt mindre göromål, har Vi upptagit Vår Faders, Gustaf III: s påtänkta förändring, att upplösa Kollegiet. Detta utgör en besparing i Statsverkets utgifter.
I alla Deri 3 Juni, 131 I alla de mai, som vid en Piksdag i Sve« rige kunna komma under öfverläggning, med undantag blott af dero, som angå vissa Penningeverk oclr, Bevillningar, öfver livi 1 ka Eiksens Ständer ensamme besluta, erkänna våra Grundlagar blott tvanne beslutande magter, nemligen Konungen och Riksens Ständer, Endast desse tvänne Hoster beräknas vid afgörandet. Ehuru fyra Stånds sammanstämmande beslut fordras till afgörande af Grundlagsoch Privilegii frågor, och ehuru ett enda Stånds skiljaktighet i sådana mål fullt motväger trenne Stånds enstämmiga tanka , och derigenom ovillkorligen hindrar förändringar uti de Eagar, som nu bestämma dessa; finner jag dock ej ett enda uttryck 1 våra Grundlagar, sorn genom uppställandet uf en beräkning utaf fem Röster skulle sätta ett Stånds röst i parité roed KonungensEtt Stånds fria Veto hindrar beslutet, icke derföre att ett Stånds Höst skulle kunna eller' böra beräknas lika med Konungens, Utan derföre, att detta Veto, enligt Grundlagens bokstaf, tillräckligen uttrycker Riksens Ständers afslag på frågan. Detta Veto kan dock aldrig af något Stund utsträckas till andra än de ofvannämda frågor, nemligen de, som röra våra Grundlagar eller hvarje Piks - Stånds särskildta Privilegier. Sjelfva den enkla frågan, om de beredda Förslagen till förändringar eller tillägg i Pikets Grundlagar skola ytterligare hvila, eller vid denna Piksdag till afgörande upptagas, lärer af ingen anses för Grundlagsfråga. Konungens Nådiga Proposition härom hade i denna händelse icke 12 2 Den 3 Juni. icke vid denna Riksdag kunnat Rik3 - Stånden föredragas, och Riksens Ständer hade icke kunnat öfver detta ämne nu öfverlägga eller något besluta. Det erkännes af en hvar, att den, enligt sin natur, kan nu afgöras. Härtill fordras blott Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, beräknade såsom tvänne Röster.
E n vanlig frukostmåltid kräfver af en normal mage för att smältas 3 Va å 4 timmar, en middag 4 Va till 6 timmar. Under sjukliga förhållanden fordras vanligen längre tid. D e t t a bör beaktas vid hvarje indelning af måltiderna. Frukosten intages antingen före arbetets början eller en timme därefter och kan lämpligen bestå af ägg eller en kötträtt, smörgås, ett glas mjölk, välling, kaffe eller te med mjölk. Den, som på grund af sitt yrke eller ämbete äter sen middag, kl. 4 — 6 e. m., bör cirka 4 timmar efter första frukosten äta en andra omkring kl. 1 e. m. Middagen bör bestå af 2 k 3 rätter, soppa, fisk eller kött med potatis eller grönsaker och möjligen, såsom efterrätt, frukt (kokt eller r å allt efter årstiden), puddingar eller dylikt, ett glas öl eller vin för den, som så hafva k a n. Kvällsmåltiden bör vid en sen middag vara mycket lätt oeh endast bestå af e t t glas mjölk eller en kopp t e m e d smörgås eller skorpor. A t t gifva några detaljerade dietföreskrifter vid olika former af magsjukdomar är i en uppsats som denna omöjligt. H ä r spelar individen en allt för stor roll och dieten måste ordnas m e d fästadt afseende p å just hans tillstånd, efter en noggrann undersökning af för handen varande egendomligheter, hvilket endast kan göras af den behandlande läkaren. Äfven den mest förfarne läkare står ofta tveksam inför de svårlösta frågor, som uppställas för honom vid bestämmandet af dieten vid magsjukdomar. H ä r a f inses ock, h u r u oriktigt och mången gång rent af skadligt det är att följa alla möjliga goda råd, som gifvas till höger och vänster af vänner och bekanta, som tro sig h a haft samma eller liknande sjukdom. Lika olämpligt är det a t t försöka likt och olikt, som utpuffas såsom magstärkande, aptitretande, matsmältningen eller afföringen befordrande. I de flesta fall äro dessa medel usla, hålla ej det, som de lofva, och framförallt står deras värde ej i förhållande till priset. D e dyra puffarne utgöra ofta endast en bråkdel af den oskäliga vinsten.
Liljeoch konvaljedoft, fågelqvitter, fjärilslek kunde han inom en handvändning få bytt till snöslask, bjellklang och sidensvansar. Denna sällsamma omstörtning af fult och skönt, högt och lågt, ungt och gammalt verkstälde han endast med tillhjelp af en liten käpp, fast en käpp likväl, som var smord i begge ändar och dess utom försedd med den elakes namn på midten. Han visade nu äfven, hur han kastade käppen bakåt öfver hufvudet, medan han läste de sju obönerna och blåste i en silfverpipa. Han frågades af magister Olaus, om han äfven fått lära konsten att bräcka murar. — Det ska' nådige herrarne tro går lätt — svarade han med en skelande blick på magister Olaus. — Man ska' blott smörja väl under hornet. Jag har ofta sett både hus och stenar dansa. Detta svar var dock alltför ofullständigt, oaktadt den tvärsäkra ton, hvarmed det afgafs, för att rätten skulle känna sig tillfredstäld, och gossen uppmanades derför att visa prof på sina märkliga konster. Men detta kunde han icke, sade han. Utan att dock på något sätt synas förlägen, förklarade han med den oskyldigaste min i verlden att de nådige herrarne ej kunde få se något af det han lärt, då den elake tagit till baka både hornet och pipan. — Hvilket horn, menar du? — frågade magister Olaus strängt. — Du har icke talat förut om något horn. — Jo, det var så. Ers högvördighet — svarade gossen inställsamt, — att för hvarje konst, jag lärde af den elake, dröp han en droppe i ett grönt glashorn; men genom de fromme presternas böner har hornet nu fallit i sönder... Och den elake tjuter deråt, ska' Ers högvördighet tro. För hvarje sådan bön, låter det så alldeles fasligt och bordet, som han ligger under, blir allt mindre och mindre, och kedjan, som engeln bundit honom med, blir allt tyngre och starkare. Annat var det, tillade han och såg illparig ut, när min lilla hustru lefde. — När din lilla hustru lefde? — upprepade flere af ledamöterna.
Det är en gifven sak, att ommågonsin det är riktigt att ordna försvaret under fredstid, så mäste det än mera vara fallet med afseende på ett vapen, som äfven under fredstid begagnas, för att lemna skydd åt en af rikets vigtigaste näringar: handel och sjöfart. Det är en beklaglig men ovillkorlig och ständigt fortfarande sanning, att ansträngningen för rikets försvar måste ökas från riksdag till riksdag. Man har klandrat detta och anfört del som beklagligt förhållande, hvaruti jag obetingad! instämmer, men jag erkänner att jag icke kan inse huru annorlunda skulle kunna ske, äfven om den del af rikets försvar, hvartill anslag i denna punkt begäres, någonsin varit i fullkomlig ordning, hvilket dock, såsom hvarje representant bör känna, aldrig varit fallet, och då således icke allenast hvad som finnes måste sättas i stånd, utan äfven vapnet i det hela sedan sättas i det skick alt det svarar mot det behof af beskydd som rikets växande folkmängd och förkofrade näringar erfordra. Jag är öfvertygad om att hvarje fosterlandsvän äfven inser detta och är villig dertill; men hvarje omtänksam fosterlandsvän önskar säkerligen, äfven med mig, att tillse huru raan på bästa sätt må komma till del önskade målet, och det är i afseende härpå jag hade önskat att den i den K. proposm uppgifne planen varit antingen mindre eller mera bestämd. Jag hade nemligen önskat, att då man ansett lämpligt uppgifva antalet af fartyg, en noggrann beskrifning på dem, deras bestyckning m. m., det är då, säger jag, jag hade önskat att man äfven uppgifvit kostnaderne härföre; ty det ligger i sakens natur, alt då man får sig förslag förelagde, man äfven önskar känna de medel, som komma att erfordras till dessa förslags utförande. Jag så väl som hvarje annan af R. o. Ad. finner visserligen svårigheten för att ej säga omöjligheten häraf; ty det är omöjligt att i närvar, tidpunkt, på den fot af utveckling som sjöförsvarets matariel sig nu befinner i andra länder, här bestämdt säga hvilket slags fartyg skall användas.
Då en myndig qvinna sattes under förmyndare, skulle visserligen, jemlikt Kongl. Förordningen den 11 Maj 1774, sådan genast i den officiela tidningen kungöras, men bland den mängd dylika myndlingars namn, som, svnnerligast om rättigheten alt afsäga sig och äter tillträda myndighetens utöfning flitigt begagnades, der skulle förekomma, upptäcktes svårligen det elier de särskilda, om hvilka det vore af vigt alt ega någon kännedom. Berodde äler rätten att råda öfver sig och sin egendom pä en anmälan hos domaren, kunde den myndiga qvinnan alltid förete bevis om en sådan anmälan, hvarefter, i afseende på hennes fortfarande myndighets-li|lstånrl, förekomme samma säkerhet, som i fråga om den man, hvilken fyllt 21 år. Om ock E. K. Mits Nådiga förslag öfverginge till lag, föreställa sig Kikets Stän der, alt uppfostran i månget hem ändock blefve sådan, att qvinnan vid 25 års ålder saknade kännedom, alt beslvrcl med hennes egendoms förvaltning tillkom henne allena. Huru mycket mer skulle icke så blifva förhållandet med mången qvinna, sorn uppvexte under intrycket af den gamla lagen, och öfver hvilken nu, utan någon yttre handling eller märkbar förändring af de henne omgifvande förhållanden, hela ansvaret för förvaltningen likasom smöge sig, säkerligen med den påföljd, ali mången fordran blefve öfverårig, mången knnkursbevakning försummad m. m.
Stället ägdes 1815 af det rika Frankfurter-geheimerådet von Willemer, hvilken gjort en vacker och själfull ung skådespelerska från Linz till sin andra hustru och sina barns nästan jämnåriga styfmor. Denna Marianne, som Goethe här besjöng som Zuleika, som han älskade och var älskad af, gaf honom en lyckokänsla så fullkomlig, att han väntade sig möjligheten af en »ny sådan upplefvelse endast så som man väntar ett godt vinår: in Hoffnung und Demuth». Goethe var då ej längre den vid Mains stränder drömmande ynglingen, som beredde sig för lifvet: han var sextiofem år, när han mötte den liffulla och sköna kvinna, som var själfull nog att hos honom älska geniets eviga ungdom och att under sin kärleks ingifvelse själf dikta härliga sånger, dem världen länge ansett vara Goethes, inflätade som de – med hennes tillstånd – blefvo i hans Divan. Sedan kärleken öfvergått i vänskap underhölls den genom en förtrolig brefväxling, hvars sista bref å Goethes sida var det, med hvilket han en månad före sin död återsände alla hennes jämte uppmaningen att hon borde gömma dem, ty de skulle gifva henne – liksom de gifvit honom – »den glada känslan af att vi lefvat». Endast ett par timmar från Frankfurt har man Heidelberg, dit den unge Goethe flydde under vinskördetiden, samma år som hans fantasi var fylld af Egmont och hans sinne af misstämningarna mellan sig och Lili, men där han senare med Marianne upplefde de lyckligaste dagar. När jag vandrade omkring i sommarsolen mellan de röda murarna af den gamla härliga renässansbyggnaden – som ligger på höjden inbäddad i parkens och botaniska trädgårdens löfmassor och genom dem blickar ned öfver Neckardalens mjuka flodlinier och höjder – mindes jag att just i den trädgården Bilobaträdet var deras förtrogne i den känsla, hvars hela historia inneslutes i den enda raden Hier war ich glücklich, liebend und geliebt Wie sehn’ ich mich, Natur, nach dir, Dich treu und lieb zu fühlen! Ein lustiger Springbrunn, wirst du mir
Personer med omtanka och arbetsdrift' finna lätta förlagstill* gängar mot lindrig ränta och productionen tilltager. Detta är sakens naturliga gång; meri att genom konst vilja frambringa samma verkningar under ett osäkert penninge-värde, detta tror jag öfverstiger menniskoförmåganNaturen af en Discont-Inrättning fordrar, att räntan der är högre, än den i allmänhet i landet gängse, och då man nu vill tvertom sätta densamma lägre, än den ränta enskilde emellan Vanligen erlägges, fruktar jag, att följderne af denna, likasom andra onaturliga anstalter, blifva motsattsen af hvad man väntar. Om äfven de sednare tidernes varnande exempel skulle, oaktadt nedsättning af räntan, kunna afhålla från skuldsättning utan nödtvång, (hvartill Banco • Utskottets Betänk anden. 3g 3 Svensken i allmänhet är lätt höjd), och de farhågor, som i detta afseende framställa sig, således anses mindre grundade, synes det lik. val med säkerhet kunna antagas, att manga, som hitintills icke anlitat Disconten, emedan de hos enskilde kunnat läna penningar emot 6 procent, nu mera skulle heldre taga dem i Disconten emot 5 procent, hvilket alltid skall blifva en stor fördel för personer, som vistas i Stockholm eller pä de orter, der utlåning sker. Den tillökning, Clrediti verne möjligen kunna fä, förslår icke långt för dessa ökade behof, och , inom några månader från det ut* låningen mot nedsatt ränta Vidtagit, äro sannolikt alla tillgångar utlånade.
M:t i denna del föreslagit, anvisat ifrågavarande anslag, 7,532 R:dr 31 sk. 11 r:st. till Kammar-kollegium och 13,075 R:dr 28 sk. 9 r:st. för Kammar-rätten, att, emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå under den tid, för hvilken nu skedda statsreglering blifver gällande. Under åberopande af hvad det vid den nådiga propositionen angående statsverkets tillstånd och behof bifogade protokoll öfver finans-ärenden af den 19 Oktober näsllidet år innehåller, rörande den af E. K. M:t fastställda nya organisation af Stats-kontoret, samt på det att de hittills under olika titlar utgångna anslag till aflönande af detta verks embetsoch tjenstemän matte blifva å ett ställe sammanförde, har E. K. M:t behagat föreslå, alt, enär för nämnde ändamål erfordrades 40,170 R:dr 32 sk. och dertill lades nuvarande kontanta anslaget för kronomagasinen och vågstaterna 10,336 R:dr 32 sk., anslaget för Stats-kontoret med kronomagasinen, samt med vågstaterna i Fahlun och Avesta, måtte uppföras till 56,507 R:dr 16 sk. Då härifrån afräknades: a) nu utgående stats-anslaget, efter afdrag af den kammarskrifvarelön å Stats-kontorets stat, 438 R:dr, som, enligt hvad förut, vid fråga om reglering af fjerde hufvudtiteln, blifvit i nåder föreslaget, skulle till Krigs-kollegium öfverflyttas eller 42,096 R:dr 32 sk.; b) det å sjunde hufvudtiteln serskildt uppförda anslag till aflöning för chartoe-sigillatseverket, hvilket anslag E. K. M:t nu begärt måtte öfverflyttas till Stats-kontorets stat med 3,516 K:dr; samt c) hvad till ljuspenningar för verkets personal utgått af anslaget till skrifmaterialier och expenser, hvilket belopp, 2,000 R:dr, E. K.
Maj:t äfven för detta ändamål af ofvanberörde anslag, i fall det af Rikets Ständer beviljas, anslå erforderliga medel; och, sorn. Utskottet icke kan tillstyrka någon underdånig framställning, i afseende på anslags anvisande företrädesvis till hamn-anläggningen i Warberg, anser Utskottet Herr Anderssons motion icke böra föranleda till någon åtgärd å Rikets Ständers sida. Ankom till Exp—CJtsk. den a3 Maji kl. 5 e. m. Utlåtande, ifråga om hegardt Statsanslag för en hamnbyggnad vid Cimbritshamn. (U. A.) Uti till Stats-Utskottet från Borgare-Ståndet remilteradt memorial har Herr Borg, J. Pandragit, hurusom, genom den invånarne i Ingelstads och Jerrestads Härader af Christianstads Län medgifne rättighet, att idka byteshandel med Blekinge och andre orter, en mängd Cimbritshamn närboende fiskare egnat sig åt spanmålssamt tiramerhaudel, Hvaraf handt, att span måls-utskeppningen ifrån berörde Stad betydligen minskats, till stort mehn och skada för Staden, utan motsvarande fördel för kringliggande landsbygd eller samhälle i det hela. Till förebyggande af Stadens fullkomliga undergång, anser Motionairen för närvarande det enda medlet vara, att anlägga en för Staden passande hamn, dertill ock, i anseende lill gamla hamnens djup samt andre omständigheter^ bästa tillfälle erbjuder sig; och har Herr Borg anhållit, att, till detta ändamåls vinnande, Rikets Ständer måtte anslå nödige medel, samt såsom ytterligare skäl härföre uppgifvit, att behofvfft ttf den nu föreslagne hamn-byggnaden ifrån längre tider varit insedt samt nyttan deraf äfven i militäriskt afseende erkänd, lill bevis hvarföre ett transsumt af framlidne Landshöfdingen Christ. Barnekows underdåniga memorial i berörde ämne blifvit motionen bilagdt.
Kollegium de för anslagets ändamålsenliga användande nödiga föreskrifter. Bih. till R. St. Prot. j844- 2 Sami. ^ 34 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 13 lo den 30 September 1840, angående underhållande på Statens bekostnad af vissa delar af nya vägen mellan Wermland och Jemtland (101). Genom nådigt bref den 2 November 1840 anbefallde Kongl. Maj:t Dess Befallningshafvande i Gefleborgs, Stora Kopparbergs och Jemtlands län att, på sätt Rikets Ständer föreslagit, ånställa undersökningar, till utrönande af verkliga behofvet af ifrågavarande understöd, samt föreslå i hvad mån, på hvad sätt, samt huru lång tid detsamma borde utgå. — Verkställighet häraf har följt, men de nödige ansedde bidragen kunna ej meddelas utan att tillgång dertill af Rikets Ständer anvisas. lf2:o den 17 Oktober 1840, i fråga om en friare kolningsrätt i Norra Provinserna (120). 1844 den 11 April har Kongl. Majrt bifallit Rikets Ständers hemställan samt derom, äfvensom anstående vissa andra stad oanden rörande bejrasnandet af -i ^ . Ö O kronoskogarne i de norra länen, lä til nådigt bref afgå Lill vederbörande. 13*3:0 den 11 November 1840, i fråga om upphörande af Skinskattebergs Bergslag (130). I öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer yttrat, har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 16 Februari 1842, förordnat, att Heds och Gunnilbo socknar, äfvensom, med någon jemkning i afseende på beskattningen, Skinskattebergs socken, än vidare må bibehållas vid deras bergslagsprivilegier. 134:o den 23 December 1840, angående reglering af 9:de Hufvudtiteln (174).
Utom det fyrkantiga matbordet och ett antal bekväma stolar längs dess långsidor, utgöres ofta mö- bleringen i en dylik matsal endast af en större buffet, merendels af solid mahogny, på rummets andra kortsida, såvida man icke framme vid fönstret placerat ett skrifbord eller en chaise-longue, ja, stundom båda delarne. Kring frukostbordet samlas nu familjens alla medlemmar på bestämdt klockslag — sällan tidigare än åtta eller senare än nio — fader, moder, fullvuxna söner och döttrar, äfvensom de halfvuxna barnen, såvida dessa ej redan intagit sin frukost uti skolrummet under sin lärarinnas tillsyn. Sällan eller aldrig förekommer frukost i sofrummen eller särskilda kaffebrickor för de bekvämas räkning, j a i de allra flesta fall vankas det alls icke något morgonkaffe, ty då te är Englands nationaldryck, börja nästan alla goda engelsmän sin dag därmed. Man bör tillag - svampen för kommande dag. När jag därför hem kommer med min skörd, bör j a g hafva saltlaken i ordning o c h lägga svamparna däruti med ett passande lock, som går in uti kärlet för att hålla svamparne nere. Sålunda förvarade, kunna de dagen därpå upptagas och anrättas. Vi återkomma vidare härtill i fråga om konservering för längre tid. Väl förvällda, kunna matsvamparne tillochmed ätas utan annan tillsats eller tillagning än att doppa dem uti salt. Är rätt smakligt och födande, och är det endast fråga om att äta för att lefva, så vore detta ett godt bidrag för den mindre bemedlade, o m de endast kunde förmås att lyssna till förståndiga råd härutinnan. Jag har mången gång försökt att gifva landtbor enbart förvälld svamp, utan att de vetat, hvad det var, och alla ha trott, att det varit någon sorts kött, o c h förtärt det med god smak. När de så fått veta, hvad det var, ha de med förvåning utropat: &gt;va ' de ' svamp! » Jag har också en gång sammanträffat med en tysk, som berättade, att han s o m pojke dagligen utsändes under svamptiden för att insamla svampar. De kokades i vatten, och fadren åt dem, som de voro, endast med litet salt.
Embetet och Rättegångs - Ärender sä högt magt päliggande wetkenstaper, till Lön och Embete bero af en Styrelse, som sjelf delar behällningen, samt att den, som upptäcker Lurendrägeri och understes, kan, enligt g Art. i Z i Kongl. Förordningen den 6 Aprill 1799, fä under hela ranfakningen och framgent wara okänd, hwarigenom kau hända, att len anklagade skulle komma att dömmas af hjelsma an« gifwaren, som enligt förfaktningarne äger andel i böter och det gods han förklarar för ConfiSqueradt, ulan att sadan olaglighet kan genom Partens inwändning förekommas, eller genom desi ätalan rättas; lärer ej nägvn undgä inse, att sadan Organisation kan förenas med den säkerhet, som genom Domstolar alltid bör bäde äsyftas, och uti Allmänna öfwertygelfen om owäld bibehällas. Hmarföre Lag U störtet tillstyrker, att med upphafwande af de hittills existerande Gränseoch Sjötulls samt AccisRatter mätte förordnas, att: i:mo I de Städer där Kämners-Rätt ej vär, mä Rädstugu - Rätt ransaka och afdömma alla de mäl, som de derwarande Sjö-Tullsoch AccisRätter enligt nuwarande Författningar tillhört. s:o Att Den 4 November. 241 2:0 Att der Kämners - Rätt ar, densamma mä till ransakning och afdömmande upptaga de ärender, som till Accis-Rält, samt Rädstufwu-Rätten dem, som till Sjö-TMs