Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: CHRIST. E. FAHLCRANTZ E. G. BJÖRLING. LUDVIG MOSSBERG. D. A. SUNDÉN. J. W. Sjöqvist. Westerås Domkapitel den 8 Januari 1866. Till Högvördiga Domkapitlet i Westerås. Anmodad att afgifva förklaring öfver de anmärkningar, hvilka vid granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863 blifvit gjorda, får jag, för så vidt de röra Westerås stifts byggnadsoch emeritikassor, härmed ödmjukast yttra följande: Beträffande förstnämnde kassa, så anmärka Revisorerne, att kassaförvaltaren bort hafva kunnat under tiden från den 18 Augusti 1863, då den kontanta behållningen till största delen varit i kassan inneliggande, och till den tid i början af år 1864, då nämn - — 44 - de behållning till Komitén för uppförande a det nya läroverkshuset i Falun öfverlemnades, göra medlen åtminstone till någon del fruktbärande, »då det bort vara vederbörande en god tid förut väl bekant, när berörde utbetalning varit att förvänta.» Enligt Kongl. Maj:ts bref af den 7 Augusti 1862, egde Konsistorium att i mån af behof utbetala 44,000 R:dr af stiftets byggnadskassa till bidrag för uppförande af nämnde läroverkshus. Af denna summa utbetalades, på bemälde Komités begäran, 20,000 R:dr den 24 Juli 1863. När resten behöfdes, kunde Konsistorium ej veta, förrän Komitén derom gjorde anmälan. Någon korrespondens om detta behof känner jag icke hafva egt rum med någon här. Det var derföre säkerligen icke någon vederbörande någon tid förut något bekant, ännu mindre »en god tid förut väl bekant», när nästa utbetalning skulle begäras. Resten af medlen måste således hållas Komitén till handa, när denna återstod af densamma äskades.
M. i Nåder täcktes i ämnet låta höra Rotehållarne vid Westerbottens Regemente, samt, i händelse större delen af dem afsäger sig anspråket på biträde i gamla roteringen af de hemman, som efter en blifvande reglering i skatt ingå, anbefalla, det en allmän och definitiv rotejemkning vid nämnde Regemente bör förrättas, med användande af redan i skatt ingångne nyhemman; men att, om en sådan afsägelse icke sker, roteregleringen då måtte, på satt E. K. M. i Nåder föreslagit, provisionel verkställas; och hemställa Rikets Ständer tillika, att Rotehållarnes utlåtande måtte varda inhemtadt, samt på de flestes önskan få ankomma, huruvida jemkningen bör ske Regementseller Corapagnievis, dock med bibehållande af de nuvarande districten och rotarnes antal vid hvarje Compagnie. Att en del nyhemman, som böra anslås till hjelp åt svaga rotar, men, Expeduions-Utskoltets Förslag till und. 441 i anseende till sin aflägsna belägenhet, ej kunna utgöra roteringen in natura, i stället betala vacance-afgift, äfvensom att denna afgift, i enlighet med E. K. M:s Nådiga förslag, uträknas vid de årliga markegångssättningarne och bestämmes till ett belopp, som motsvarar knektebesväret, efter ortens roteringsgrunder, bafva Rikets Ständer ansett vara destomera billigt, som ali jord al lika natur bör, oansedt tillfälligheten af en olika belägenhet, draga lika besvär. Lika nied hvad E. K. M. derom i Nåder yttrat, finna äfven Rikets Ständer, att det vid förra Riksdagen beviljade anslag, hvilket, både enligt Rikets Ständers beslut och efter hvad E. K. M. i Dess Nådiga Skrifvelse tillkännagifvit, skall ifrån och med år i83o utgå, bör komma så väl strö* eller hjelprotarne, som stamrotarne till godo; äfvensom fördelningen deraf, på de i den Nådiga Skrifvelsen anförde skäl, synes lämpligast kunna af Rotejemknings-Commissionerne verkställas.
Jag vidblifver den mening, som jag vid flera föregående tillfällen uttalat, att för samhället i det hela, och således äfven för jordbrukarne sjelfve, den ändamålsenligaste lagstiftning i afseende på handeln med oumbärliga lifsmedel, är att låta den utöfvas under oinskränkt frihet. Man påstår, att tillverkningen af ost och smör vårt land skulle väsendtligen förkofras genom skyddet af tullafgifter vid import från utrikes ort; men för denna sats kan något stöd icke hemtas från en föregående tids erfarenhet. Annu för 15 år sedan voro de nämnda artiklarna o betungade med särdeles dryga införselstullar, nemligen ost 1 R:dr 50 öre och smör 3 R:dr 75 per lispund, i riksmynt räknadt, utom tolag och afgift till handelsoch sjöfartsfonden. Sådant borde väl, om det anförda påståendet vore rigtigt, hafva verksamt bidragit till uppdrifvande af produktionen inom riket; likväl lärer ingen kunna bestrida, att ju ostoch smörfabrikationen, åtminstone inom vissa delar af landet, nu efter 8 års tullfrihet befinner sig i bättre skick än förut. Vill man undersöka huruvida den utländska importen af ost på ett för de inhemska producenterne oroande sätt tilltagit under den tid tullfriheten egt rum, finner man af tullverkets specialer, att införseln, med afdrag af export-qvantiteferna, utgjort år 1857, eller 2 år efter det tullfriheten vidtog, 18,043 centner, år 1861 blott 11,732 och 1862, 11,314. Vid efterforskande, huruvida priset å varan inom landet fallit i jemförelse med en föregående tid, då den var med tull belagd, visar sig att varans inarkegångspris, uträknadt i medeltal för hela riket, utgjorde år 1851- R:mt 4 R:dr 39 öre, år 1854, eller året innan tullfriheten medgafs, 5 R:dr 4 öre, och år 1861, eller det sednaste för hvilket sammandrag af markegångsprisen är i tryck tillgängligt, 5 R:dr 74 öre per lispund.
– «Vi ha sjungit Te Deum, för det en förtryckare åt våra efterkommande blifvit född; vi ha strött ut penningar med begge händerna; vi återvända med långa näsor i afseende på frihetens betryggande för framtiden: det är i korthet alltsammans. – «I korthet, ja visserligen; men något för korrt. Du tvingar mig att framställa några spörsmål. Förtälj mig, till en början, hvad som står i sammanhang med thronarfvingens födelse.» – «Enkedrottningens förhastande, på hertig Carls hemliga anstiftan, och den skriftliga försäkran konungen, i anledning deraf, prässade af konungahuset och Riksens Råd, känner du redan. Fintlig och ihärdig är han i sina planer, det måste man medgifva honom; ty han gör aldrig något till hälften, ehuru det ty värr! är ondt det mesta han gör, när det icke är fråga om vällefnad, nöjen, grannlåter och de beprisade sköna konsterna. Så snart thronföljaren var född, böd han Riksens Ständer till faddrar och uppdrog åt dem att sjelfve gifva honom namn. Du kan lätt föreställa dig hvad det gjorde för intryck och huru förtjuste de blefvo. Så mycken kärlek och trohet har aldrig någon älskare lofvat sin sköna, som ständerna nu svuro konungen och konungabarnet, hvilket de kallade «Gustaf Adolf,» och förärade 300,000 riksdaler specie i faddergåfva.» – «Han spelar sina kort väl, det måste man medgifva honom, och det här var en riktig mästerkupp. Thronarfvingarne i våra begge grannstater, Catharinas son Paul och Carolina Mathildas son Fredrik, vore att lyckönska, om de också hade en smula svart på hvitt rörande sin fädernebörd. Den här är dermed utrustad ända till öfverlopps.
Ständer derom beslutat genom bifallandet af meranämnde Utlåtandes 97:de punkt. §, angående anslaget för utgifningen af äldre handlingar rörande Sveriges historia, öfverensstämmcr med dels den af Rikets Ständer bifallna 93:dje punkten i samma Utlåtande och dels 169 § i nu gällande reglemente. §, angående det för fortsatt utskrifning af riks-registraturet beviljade anslag, innefattar Rikets Ständers beslut i afseende på detta i samma Utlåtandes 92:dra punkt tillstyrkta anslag §, l:sta morn., angående det beviljade understödet för utgifningen af Lithografen C. J. Billmarks arbete ”Sverige, aqvarell-lithografier och tontryck, ” grundar sig på samma Utlåtandes likaledes bifallna 121:sta punkt. 2:dra inom., angående inköp af arbetet ”Monuments Scandinaves du movén åge,” öfverensstämmcr med samma Utlåtandes äfven bifallna 119:do punkt; 3:djo morn., angående anslaget för fortsättningen af planohverket ”Fordna och närvarande Sverige,” innehåller Rikets Ständers om detta anslag enligt samma Utlåtandes 120:de punkt meddelade beslut. §, angående den Professoren Doktor J. Hedenborg tillerkända gratifikation, är grundad på Utskottets af Rikets Ständer godkända Utlåtande N:o 53. §, angående anslaget för Magister O. Torells tillämnade vetenskapliga expedition till Isbafvet, grundar sig på det bifallna Utlåtandet N:o 75. 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 214. 170 §, angående det för Magister M. Wiberg bestämda honorarium, innehåller det derom enligt Utlåtandet N:o 169 fattade beslut. 171 §, angående det förre Pastorn G. Unonius tilldelade understöd, ftr grundad på den af Rikets Ständer bifallne 89:de punkten i Utlåtandet N:o 152. 172 §, angående den arfvingarne efter aflidne Skeppstiimnermannen J.
Kamtnar-kollegii derefter meddelade laga kraftvunna utslag, kronotionde blifvit för ett eller flera år erlagd, ega att af Statsverket erhålla restitution för allt hvad desse boställshavare, i egenskap af sådan utskyld, inbetalt; så bör, sedan beloppet af hvad sålunda skall restitueras blifvit vederbörligen bestämdt, detta belopp i vanlig ordning utaf Riksgälds-kontorets medel utbetalas. § 102. På sätt Rikets Ständer, i sammanhang med beviljad eftergift af Kronans fordran i anledning af förre Landskamereraren i Wermlands lån, Kammarrätts-rådet S. Lindberg, ålagd ersättning för uppkomna förluster å 2:ne boställs-arrenden, medgifvit, eger Kammarrätts-rådet Lindberg att, derest framlidne Statsrådet J. I). af Wingårds sterbhus eller rättsinnehafvare skulle af honom uttaga det belopp, Ett tusen femhundra R:dr, som bemälde Statsråd i lifstiden utaf ifrågavarande ersättnings-summa inbetalt, i sådant fall utaf Statsverket återbekomma samma belopp; hvilket då bör för Lindbergs eller hans rätts-innehafvarcs räkning af Riksgäldskontoret utbetalas. § 103. Nedan omfÖrmälda anslag till föremål, hänförliga under Piks-statens 16 Stats-Vtskottets Memorial JW 206. vudtitel, skola fortfarande, i mån af behof, tillhandahållas samt i den ordning eller pä det sätt, som af Kongl. Majit är eller varder föreskrifvet, utbetalas, nemligen: l:o anslaget för en kapellbyggnads uppförande vid Muonionalusta i Pajala socken af Norrbottens län, Fyratusen åttahundra R:dr; 2:o Tvåtusen femhundra
Vill man nu på detta sätt, med strängt vidhållande af den förut framställda principen gå till väga, så blir det ganska lätt att af alla dessa författningar upgöra en enda, som både kunde blifva lättare känd än alla de här upräknade och således äfven lättare tillämpad och efterlefd. Ovilkorligen mäste dock dertill läggas ett dylikt stadgande, som det, hvarom Högv. PresteSt. sig förenat, i dess förslag till underd. skrifvelse till K. M., att inga allmänna och sabbatbsfriden störande enskilda, ej af nödfallet föreskrifna, arbeten, ej heller större samlingar för verldsliga ändamål samt nöjen och lustbarheter måtte få äga rum å Sönoch Helgedagar. Äfvensom att gällande lagar rör:de Sabbathens helgd måste af offentliga myndigheter sjelfva med noggrannhet efterlefvas. I stöd häraf beder jag att få vördsamt föreslå, det E. o. Ad. ville besluta en underd. skrifvelse till K. M. med anhållan om Den 8 April e. m. 215 revision af alla denna fråga rör:de lagar och författningar och utbeder jag mig således propos. härå af Hr Gr. o. Landtm. Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: I alla de punkter Hr Thams förslag åsyftar erhållande af ny lagstiftning, finnes redan lag stiftad, utom i sednare delen af förslaget, som lyder sålunda: »samt att öfverhufvud ej från det allmännas sida må anbefallas något, som strider emot hvad gällande lagar, beträffande Sabbathens helgd, föreskrifva.» Det förefaller mig nog oegentligt att stifta en lag, hvari man säger, att från det allmännas sida får icke något stadgas som strider emot lag. Detta synes mig, lindrigast sagt, olämpligt, och på grund af de utaf Utsk. och af Hr von Ehrenheim anförda skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Hr von Ehrenheim: Jag tillåter mig erinra, att en sådan granskning af nu gällande Sabbathslagar, som Ilr Frih. Alströmer förordat, skulle föranledt ett förslag af Utsk. till vissa lagförändringar, och således icke legat inom Ctslcs befogenhet.
Veller böra wara til hands, anskaffa, samt inom huru länq tid sädant kan werkställas; och at Nådig fastställelse ä Förslaget förden nya persedeln ej dessförinnan mätte följa, och s o At de Kongl. Stadgar och Författningar som wid answar förbjuda Regements - och Compagnie - Cheferne, at föreflä nägon ändring uti Regcmenternes gamla Uniformer, mätte i Räder uplifwas, straffet för den, som wägar bryta deremot, ssärpas, samt Kongl. Maj t förklara sin Nädiga wilja wara, at icke tilläta annan förändring uti indelte Regewenternes beklädnad och Mondering än den, som af förändrade tiders stick eller til bewarande af manskapets hälsa, oumgänglig finnas. I sammanhang med detta ämne, har Utskottet icke utan största deltagande kunnat påminna sig hwad kostnad och olägenhet de sieste Officerare under sistförsiutne ären mäst widkännas genom de dä anbefalte täta förändringar utaf Uniformer; Och Utskottet har trott sig äga fullt stät til den'anmärkning, at under f. d. Konungens sista Reqerinqs-är, dä landet warit merautblottadt, dyrheten högre, samt Guld och Silfwer i allmänna rörelsen sällsyntare än nägonfin tilförene, hade likwäl Offieerarnes Uniformer wid siere Regementer warit sä utsirade med dyrbara Galoner och Broderier, at sädant aldrig ditintils i wärt land warit brukligt.
Hr von Harlmansdorffs, hvilket endast talar om skyldighet för Konungens läef:h:de eller domcapillet att bestämma stället för sammanträdet, utan alt nämna något om utseende af ordförande, som jag önskade till contra-propos., icke derföre attjljag, i likhet med Frih. Nauckhoff,"trott att 8 §:n är tillämplig i fråga om ordförande vid sammankomster emellan flera socknar, enär dessa D • n 8 M « r i f. m. i73 sammanträden genom deputerade till öfverläggning uti ärenden, som angå flera socknar gemensamt, icke kunna kallas sockenstämmor, utan derföre att jag anser ingenting behöfva stadgas angtde ordföranden, emedan det är klart, att, då ingenting derom finnes bestämdt i §:n, de deputerade sins emellan till ordförande välja den som de anse skickligast. HrRibbing, Arvid: Det var egentligen för alt framställa den förfrågan, huruvida icke discussionen vore slutad, som jag anmälte mig. Medan jag liar ordet, hemställer jag till Gr. Taube, om han icke ville förskona oss ifrån en votering om hans förslag, af det skäl att Husets ledamöter baft för liten tid till begrundande af det vidlyftiga stadgandet Hr Grefven framlemnat, för att man skulle våga den förmodan alt detsamma kunde antagas. Gr. Taube: Om jag icke ansåg denna fråga vara en ibland de aldra vigtigasle uti detta betänk., skulle jag gerna villfara den till mig ställda uppmaningen; men då jag anser denna § så tillsägandes utgöra grundstenen lill hela denna förordning, så ber jag Husets ledamöter ursiigta, alt jag icke kan efterkomma denna hemställan. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att första frågan Liefve, huruvida, enligt Hr von Lösens yrkande, orden ”oell minst en vecka’’ borde utgå. Denna fråga torde R. o. Ad. finna kunde särskildt afgöras, hemställande Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. ansåg dessa ord böra utgå. Ropades starka nej, blandade med ja.
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 3, i anledning af väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen utgå; N:o 4, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende på vilkoren för kapell-församlings skiljande från moder-församling; och N:o 5, i anledning af väckt motion om upphäfvandet af 7:de Kapitlet Bygg ninga-Balken. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Expedilions-Utskoltets förslag till Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående upphörande af tackjernstionden och hammarskatten (N:o 34), blcf samma förslag af Borgare-Ståndet godkändt, med den förändring, i öfverensstämmelse med Höglofliga Ridderskapet och Adelns i Protokollsutdrag den 4 dennes, (N:o 152), meddelade beslut, att i andra momentet, eller punkten rörande tackjernstionden, orden: egentligen tackjernsbläsande skola utbytas emot ordet: privilegierade, i hvilket beslut Borgareoch Bonde-Stånden, uppå inbjudning, enligt protokolls-utdrag, N:is 168 och 209, instämt; och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Borgare-Ståndets beslut, angående skrifvelseförslaget N:o 34, sig förena. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af protokollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 22 dennes, och innefattande dels nämnde Riks-Stånds beslut, i anledning af Banko-Utskottets Memorial N:o 16, dels inbjudning lill Borgareoch Bonde-Stånden alt i samma beslut sig förena, hvilken|inbjudning Borgare-Ståndet, med frånträdande af förut fattadt beslut, antog. Prot.-Utdrag den 29 Februari i860. 261 S. D. Ånyo föredrogos. Sammansatta
Snälla Bojan, » fovtfov hon, » du skulle väl icke vilja låna mig en schal? » » Fryser d u? » » Nej, inte precis, men jag är litet ' ruskig ', som man säger. » » Ja, jag är också så dåsig o c h sömnig, » klagade Eva, » kunna vi ej hitta på något roligt i kväll? » » Du var ju borta i går, » sade Fredrik. » Det hindrar väl ej, att man kan ha trefligt i dag. Nu vet jagl Vi ska gå på Dramatiska teatern. D e ger den där nya pjesen, s o m ska vara så rolig. » » Ja, » utbrast Boj förtjust, » det var en utmärkt idé! Löjtnant Hollén talade så mycket o m pjesen i går. Den skall bestämdt roa dig, Fredrik. A h, var nu snäll o c h k o m med, annars få vi flickor inte-gå. » Doktorn suckade o c h såg på sin klocka. » Nå, jag får väl uppoffra mig då. Det är bäst att telefonera efter biljetter m e d detsamma. » Han reste sig upp för att gå, då Karin sade hastigt, nästan skyggt. » Han såg helt förvånad ut. » Nej, jag skulle helst vilja slippa att gå. » » Hvad står på? » frågade han strängt, » A T du sjuk? » » Nej, nej, visst icke, men — A c k låt mig slippa, Fredrik! » » Om du kan ge ett antagligt skäl, » sade han och gick fram till henne. » Hvad är det för dumheter. Nu skall du gå, helt enkelt. » Karin reste sig upp. » Nej, Fredrik, » sade h o n lågt, men bestämdt, » du kan icke tvinga mig! » » Kan jag i c k e? » H a n blef blek af vrede och grep häftigt o m hennes handleder. » D u skall gå, säger jag. » » Fredrik, » flämtade Karin, » det är synd, jag gör det icke! » » Synd, » hånskrattade han o c h slängde undan hennes händer. » Härliga fruntimmerslogik! » » Nej, jag känner mig inte riktigt kry. » » Nå, det var en anilan sak.
Ridder skåpet och Adeln, af Herr Grefve Frölich, David, som ansett det förnuftsvidrigt, att StaLen uppbär stämpelafgift af periodiska skrifter, ämnade till allmänhetens upplysning, och hvarigenom medlen dertill fördyras, samt på grund deraf och med afseende å den obetydliga inkomst, som genom denna afgift erhölles, föreslagit, att densamma måtte försvinna; i anledning af hvilken motion åtskiliige yttranden dels för och dels emot förslaget blifvit afgifne; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Pehr Sundström från Westernorrlands Län, som, på det Statens inkomst af Bevillningsstämpela å Tidningar m. m. icke måtte minskas derigenom, att Tidningarnes format förstorades, föreslagit, att alla utkommande Tidningar, Bihang samt periodiska skrifter och brochurer, hvarföre portofrihet åstundas, måtte beläggas med stämpelafgift efter följande beräkning, nemligen: för 150 quadra't-tum och derunder (inclusive alla sidorna) 1 r:st. öfver 150 till och med 300 quadr. tum d:o 2 „ öfver 300 t. o. m. 450 quadr. tum d:o 3 „ o. s. v. Vid pröfningen af dessa motioner och dervid afgifne yttranden, har Utskottet tagit kännedom om hvad vid de tvänne sistförflutna Riksmötena blifvit i detta ämne anfördt, och funnit, att frågor äfven då blifvit väckte om Tidningsstämplingens upphörande, men att dåvarande Bevillnings-Utskott icke ansett sig kunna gilla de skäl, som i sådant afseende blifvit anförde, hufvudsakligen på den grund, att stämplings-afgiften betragtats såsom en billig ersättning för den Tidningar förunnade pörtofrihet; och som
Det blef ett dagligt samlif mellan de tre; och ju intimare umgänget blef dess mer började hon se den unga flickan genom sonens förälskade ögon; och till sist var det icke långt ifrån att hon, den erfarna, begåfvade kvinnan med den skarpa blicken och de djupa känslorna, beundrade detta barn, som icke hade mycket annat beundransvärdt än just det enda: att vara den kvinna som hennes son älskade. Alma Hagberg hade börjat genomgå en kur med sjukgymnastik och massage; och hon befann sig väl deraf. Till fadern hade hon skrifvit ett långt bref deri hon talade om den goda verkan hon rönte af läkarebehandlingen och framhöll af hvilken stor vigt det var för hennes framtida helsa, att kuren, som skulle vara minst tre månader, icke afbrötes. Hon berättade vidare om den vänskap med hvilken hon omfattats af »vår framstående författarinna fru Kate Zimmermann», som till och med erbjudit henne att under Stockholmsvistelsen taga fast uppehåll i sitt hem, något som hon naturligtvis med tacksamhet antagit. Om William nämde hon icke ett ord. Faderns svar kom, åtföljdt af ett bevekande bref från mostern deri Alma i de mest förtviflade ordalag ombads att åtminstone komma hem till julen, om också blott på ett par dagar. Hon kunde ju redan strax efter nyår resa upp igen och fortsätta att underkasta sig den behandling, som visat sig ha ett så gunstigt inflytande på hennes helsa; men utan henne var deras julglädje förspilld. »Man får väl göra dem till viljes», sade hon. Dagen före julaftonen reste hon, inpackad i pelsrock och schalar, följd till tåget af majorskan, hos hvilken hon varit inackorderad, och af William och fru Zimmermann, hos hvilken hon, enligt öfverenskommelse, skulle bo när hon kom tillbaka. Rummet innanför matsalen hade inredts till den nättaste lilla fågelbur; och i all hemlighet hade fru Zimmermann också sagt upp hyresgästen i dubletten. Hon var säker på att sonen nu skulle mottaga tillbudet att få hyra dem. »Vill du tillbringa aftonen hos mig i morgon?» frågade hon då de gingo från stationen; de hade icke talat om den saken förr. »Naturligtvis» han stack förtroligt sin arm in under hennes »hvar skulle jag annars vara?» »Åh jag tänkte »
Må hon sitta vid sin spinnrock, må hon sköta sitt kök, sina blommor, sin grannlåt och se till blott att hemmet är dammfritt, och lemna åt männen, de som makt och kraft hafva, att deltaga i lifvets stora skiften! Och dock sönderslås hennes spinnrock, härjas hennes blomsterland, förstöres eller fläckas hennes sirliga drägt och förödes hennes hem af dessa samma stormar, som skaka throner och förstöra länder. Vi vilja derföre lyssna till ett samtal emellan herr Erik Liljeholm och unge herr Enevald, för att derigenom kunna kasta en blick på den tid, hvari den unga lefver, och af hvars stormar äfven hennes öde skakas. Vid den skummande ölbägaren satt herr Erik glad i sitt hem, der han så sällan hade tillfälle att vistas. Midt emot honom satt Enevald Fincke, lyssnande till den äldre riddarens berättelser om ställningar och förhållanden, dem Enevald, som under loppet af flere år vistats utrikes, icke så noga hade reda på. Fru Metta deltog ock stundom i samtalet, Sigrid satt tyst, men uppmärksamt lyssnande. "Man säger att herr Klas afrådde salig konung Johan ifrån att låta välja sin son till konung i Polen", sade Enevald. "Ja, han arbetade visst deremot, och nu är det just han som har mesta besväret af att hans råd ej den gången hördes, och som nu bäst bjuder till att vidmakthålla Sverige åt sin lagliga konung. Men hertig Carl har nu fria händer till allt odåd hemma i Sverige, det ärfda riket, der han mer och mer undergräfver konungens välde." "Men", invände Enevald, "konungens ord måste ju dock alltid gå öfver hertigens?" "Jo, när kungen hitsänder en befallning, så krusar och krumbugtar hertigen, och förklarar sin underdåniga ödmjukhet och åtlydnad af kunglig majestäts i Polen befallningar; men just denna ende gången måste han göra precist tvert emot, ty illvilliga menniskor och hertigens fiender hafva denna gång förledt hans majestät, som ej kan känna förhållandena, att ge ut en för landet skadlig befallning.