Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den CöritfaPrd-» pösition t sorn kommet att uppställas, lärer def blifva nödigt att BevillniiigsUtskötiet uppdrages Utarbeta Beviliningens fördelning, efter de grunder dertill, sorn Herr* von Törhé uppgifvit: I an* hat fall kunde möjligtvis en enskild Mari.f Förslag i utan fördgångert granskning af Utskott $ antagas såsom Riksens Ständers beslut och omedelbarligen förvandlas till BevillningsStadga. Herr Munck af Édienéchold: Herr Grefa ylin och Landtmarskalk 4 har framställt till Ridderskäpets Öch Adelns bifall Utskottets Betänkande, tillika med det i tredje puncten föfeslagna andra Altern-dlv. Jag får härvid erinra , att första Propos.tiönen måste blifva bifall till Betänkandet i bela sm Viddj nied undantag af de två Alternativa, Öch Cohtrapropositiöneti antägändet af d« if Hr Stallmästaren v ari lorrie löreslagné grundet. Bi fal fes F-tänkandet, så måste serskildt Proposition görs pS AlternatiVerne , då /^Proposition n blir bifall Ridd. 0. Ad. Proh IV. B» It Afd513 5a. Den 24 Martil, /. m. och AT<?y'Propositionen bifall till andra Alternativet. Friherre Cederström: I anledning af Herr af Brinckmans nyss gjorda Anmärkning, torde jag få erinra , att då Betänkandet nu för andra gången är hos Ridderskapet och Adeln linder pröfning, Ståndet äger fullkomlig rätt att antaga Herr von Törnes Förslag. Grefve Mörner, Adolph Göran: Här är alldeles icke någon fråga om att lägga hinder i vägen för Ridderskapet och Adeln i afseende på antagandet af Herr von Törnes Förslag, utan man har endast hemställt, att i stället för ett ovillkorligt antagande deraf, Bevillningsutskottet måtte anmodas utarbeta ett nytt Förslag i enlighet med de af Herr von Törne vid sista Riksdag uppgifne grunder för Bevillningens utgörande. Friherre Boye:
N:o 4o, att, om äfven Rikets Ständers lagstiftningsrätt är inskränkt till endast allmänna ärenden , så äro sådane ärenden , som röra alla invånare i alla Rikets Städer, lika allmänna, som ärenden, hvilka röra landets in*, bygsarc j att för dessa senare finnes ett i Lag grundadt stadgande om skyldighet att utgöra Rrandstod , hvilket stadgande Utskotten i ett senare Betänkande funnit skäl låta orubbadt qvarstå ; att, der föreskriften om en för Städer» ne allmän Brandstods-Inrättning skulle strida emot strängt abstracta rätts-principer , man emedlertid borde besinna, att en sådan afvikelse derifrån ofta , för att trygga förhållanden af synnerlig inflytelse , i den positiva Lagstiftningen måste ega rum , oell såsom regel för undantagen gäller, det en^ skild rätt måste vika för allmänt välj att på denna grundsatts hvila flera analoga lagstadganden , såsom skiftes-förordningen , föreskriften om inegors upplåtande för genomfart till grustägt, samt afloppsdiken , Brandoch Byggnadsordningar m.fl., å hvilka Utskotten icke skola fästat den uppmärksamhet , sorn vederbordt, då de afstyrkt utsträckningen af Rikets Ständers lagstiftnings - Lngsamt ÄUm.Besv.o.Oec.Utsh.ZJtl.
Näppeligen torde någon svensk författare för närvarande kunna glädja sig åt en så vidsträckt o c h allsidig popularitet som Sigurd; vidsträckt, då hvarje nytt alster af hans penna går ut i allt jemt vexande upplagor, i storlek vida öfverträffande det här hemma vanliga; allsidig, då hans omfattande begåfning räcker att tillgodose de mest skiljaktiga fordringar o c h smakriktningar: den fina, hjertliga humorns, den uppsluppna, bullrande burleskens, den innerliga, sympatiska karaktärsskildringens o c h — till o c h med — då o c h då en smula sentimental romantiks. Hvad som dock ej minst har föranledt detta författarskaps ovanliga framgång är helt visst den grundton af äkta svenskt, nationelt kynne, som genomgår hela dess diktning, den må nu röra sig på hvilket som helst af alla dessa områden. Att finna en bok, der man vet, att den ena sidan skall gifva en anledning till ett riktigt friskt, hjerteuppfriskande löje, den andra kanske till en lika äkta förstulen medkänslans tår, under det hela tiden, som förf. sjelf säger i sitt företal, » endast svenska anleten blicka mot oss från dessa blad » — det är i sanning i våra dagar ett allt för sällsynt o c h kärkommet fynd, att ej enhvar skulle hasta att få vara med om delningen. Detta gäller lika särskildt o m nu föreliggande ar bete, som om hvad förut från samma håll blifvit oss gifvet; och vi veta mer än väl, att Sigurd är tillräckligt hemmastadd vän i svenska hem för att äfven oanmäld stiga på. Vi ha derför ej heller med dessa rader afsett, att bedja våra mångfaldiga läsarinnor öppna dörren. V i ha endast tillsammans med dem i glädje velat konstatera, att nu är han åter der, och att det sällskapet är trifsamt såsom alltid. * * * En annan sedan långt tillbaka hemvan gäst o c h allas afhållne farbror är Onkel Adam. På Wilhelm Billes förlag har nu börjat utgifvas hans literära testamente till det svenska folk, som förstår honom ' så väl och älskar honom så högt — » Ur Onkel Adams portfölj »; efterlemnade skrifter.
För den, som tjenar vid militären, är det naturligt, att man med något bekymmer sett, huru vissa anslagsfrågor rörtde 3:dje och 4;de hufvudtitlarna vid denna riksdag blifvit behandlade. Jag har visserligen sjelf varit böjd för att votera afslag i åtskilliga af dessa frågar; men jag har deremot i många andra hört till minoriteten. Bland de behof, för hvilka jag skulle önskat att medel blifvit anvisade, är arbetet vid Kungsholmen, emedan denna fästning är af vigt för landets försvar i afseende på flottans etablissement i Carlskrona; men sedan saken kommit i det skick, hvaruti den sig befinner, inser jag icke, huru något ytterligare anslag för ifrågavar. ändamål vid denna riksdag skall kunna erhållas. Jag är icke ömtålig om formerna i småsaker; men jag fruktar, att, om Den 2 April. 5 man, sedan hufvudtillarna äro reglerade, ytterligare upptager anslagsfrågor, sådant kan leda till betänkliga prejudicat för framtiden. Likväl öfverlemnar jag till R. o. Ad. att afgöra, huruvida detta utlåt, bör återremittteras på de af Frih. Sparre anförda skäl. Det är en ganska obehaglig känsla, man erfar af att finna sig ställd emellan en oinskränkt vördnad för formernas helgd och en nästan öfvervägande öfvertygelse om behofvet af det ifrågavar. anslaget. Jag vill således icke bestämdt hvarken tilleller afstyrka något i denna fråga; men jag skulle blott, i händelse utlåt, återremitteras och Utsk. fäster afseende på Frih. Sparres anmärkn:r, vilja till Utsk:s bedömande öfverlemna, om icke Utsk. skulle finna mindre formstridigt att, med upphäfvande af det vid riksdagens början fattade beslutet, att några bestämda utgifter icke finge anvisas på öfverskotten af statsverkets inkomster, hellre göra anvisning derpå för ifrågavar. behof, än att anvisa på besparingarna af anslagen, som ingå genom ordinarie bevillningen. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.:
H. K. H. har också redan frostknölar på fötterna. Huruvida detsamma redan är förhållandet med statskroppen, vill jag tillsvidare låta vara osagdt. Framtiden kommer antingen att rättfärdiga denna medicus eller att flå honom lefvande. Det dundrar och dånar från kastellet så att fönsterrutorna skallra i Nyboder, och frostvinden från öster drifver krutröken genom Norgesgade ända fram till Kongens Nye Torv. Kölden är bitande, men på alla gator och torg vimlar det af människor, och utanför portarna till det kungl. rågmagasinet på Kristianshavn väntar en väldig skara af välfödda småkrämare och madamer, som gärna vilja göra sig till godo innehållet af den nådiga kungörelsen, att kronans råg, till lindring af hungersnöden, skall utlämnas åt behöfvande för tre riksdaler tunnan. Rundt omkring stirrar den bleka, svältande fattigdomen girigt på silfverslantarna, och från blåfrusna läppar flyga onda och bittra ord. Men på gator och torg blir det lifligare och lifligare. Från alla stadens kanter dragas de mörka människoströmmarna magnetiskt mot en gemensam medelpunkt, slottsholmen, där den kungliga gifmildheten, i anledning af konungens födelsedag, håller gästabud för folket. Den kungliga gifmildheten är en kvinna af sten med yppiga former, sittande i en fyrkantig nisch midt i en väldig fontän af grön marmor på en sockel af röda kvaderstenar. Hon håller ett par kransar i ena handen och ett ymnighetshorn i den andra. Rundt omkring henne plaskar och skvätter det; ideligen rinner den kungliga frikostighetens kalla och klara vatten, men hennes min är oberörd som de två egyptiska bronslejonens, där de med öppna gap frusta öfver bassinen. De veta alla, att bassinen aldrig kan fyllas och att det mänskliga eländet är utan botten. Å ömse sidor om den stora fontänen äro två mindre brunnar af röd marmor med reliefer af brons, masker och drufvor, från hvilka vinet strömmar, rödt från den ena och hvitt från den andra.
Ständer anvisat en summa af tvåtusen sexhundrasextiosex riksdaler 32 sk.; hvarjemte Rikets Ständer, för fullbordandet af den i nämnde hus åt witt erhets-j historieoch antiqvitetsakademien upplåtna lokals inredning samt för flyttningen af nyssbemälde akademies samlingar, beviljat ett ytterligare anslag af fyratusen riksdaler; börande dessa tvänne anslagssummor, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga förordnanden, al Riksgälds-kontoret utbetalas. § 93. Utom det belopp af nittiolusen riksdaler, som ännu i Riksgälds-kontoret innestår utaf den till Kongl. Maj:ls nådiga disposition för påbörjandet af national-musei-byggnaden j vid sistförflutne riksdag anvisade summa af etthundrafemtiotusen riksdaler, bör Riksgäldskontoret för detta byggnadsföretag, under innevarande och nästpåföljande 2:ne år, tillhandahålla Kongl. Majit det belopp, utgörande likaledes etthundrafemtiotusen riksdaler, som Rikets Ständer, i ytterligare afräkning å den för nämnde byggnad beviljade anslagssumma af femhundratusen riksdaler, till utgående från samma verk nu anvisat. § 94. För alt på en gång liqvidera det vid innevarande års slut återstående belopp af köpesumman för ingeniören I. Wahlbergs till natur-historiska riksmuseum försålda samlingar af naturalier, hafva Rikets Ständer anslagit sjutusen riksdaler, hvilket belopp bör af Riksgälds-kontoret utbetalas på det sätt, Kongl. Majit behagar i nåder föreskrifva. § 95. För ombyggande efter en mera ändamålsenlig plan af den här i bufvudstaden befintliga veterinär-inrättnings smedja, hafva Rikets Ständer anvisat den, enligt kostnadsförslaget, härtill erforderliga summa, ettusen två Sih. tilt R. St.
Hon kunde ej hitta på att säga ett ord. Slutligen utbrast hon: "Är det då hos er qvinnan, som har uteslutande rättighet till bildning och vetande? Hos oss är det just tvertom". Nu uppstod en förundran och ett skratt ibland öqvinnorna, så att det aldrig ville ta slut. "Nå det var lustigt; nyttja då karlarne kjortlar också, eller huru gå de klädda? är det de, som sköta edra barn, eller hur i verlden kan ni berga er vid att uppfostra dem, då ni sjelfva ingenting veten. Ni lär väl då ha karlar till lärare för edra unga döttrar ock? Det är dock för befängdt". En ung fru lutade sig till sin man och sade: "Min egen vän, börja för all del icke studera, jag kan omöjligt hålla rätt af dig, om du blir en sån der befängd "lärd i byxor", som är det fatalaste jag vet. Ack när en stackars hustru dagen om, och ofta natten med, bråkat med hushåll och tjenstefolk och kanske sjuka, otåliga barn och allt nedtyngande och svårt, som förstämmer lynne och sinne, och när hon just då gläder sig åt, att mannen skall komma hem, glad och vänlig, och hon få fira en liten högtidsstund med honom; då kommer han i stället sur och tvär och förläsen och har tid hvarken med hustru eller barn, utan går till sin penna eller bok. Hvar vore all hemmets frid och glädje sedan. Men du måtte visst narras, fremmande vän, så tokiga kunna väl ej menniskorna vara". "Men", sade den fremmande, "hos oss anser man, att qvinnorna ha vigtigare och angelägnare göromål än att läsa". Nu skrattade åter öboerna, så att det klang bland palmerna. "Kors äro edra karlar så artiga, att de anse qvinnans tid och hennes arbeten dyrbarare och vigtigare än mannens; hos oss anses de just tvärtom, och just derför har ej mannen tid att idka studier. Hos oss anser man statens värf och det allmänna för ändå vigtigare, än att sticka strumpor eller sy; derför hinner hos oss qvinnan studera, men ej mannen.
"Min hustrus barn," skulle han hade ni aldrig några anfäktelser af tvifvel, jag vill inte säga misstankar, för jag antar som gentleman att Er hustru stod öfver misstankar? DOKTORN. ryttmästarn, sina barn får man ta på god tro, säger Goethe tror jag. Nej det hade jag verkligen aldrig, men se herr RYTTMÄSTARN. riskabelt. God tro när det gäller en qvinna? Det är ANDRA AKTEN. DOKTORN. Ah det fins så många slags qvinnor. RYTTMÄSTARN. det bara fins ett slag! När jag var ung var jag Nyare forskningar ha gifvit vid handen att stark och med skryt vacker. Jag erinrar mig nu bara två ögonblicks impressioner, som senare ha väckt mina farhågor. Jag reste sålunda ena gången på en ångbåt. Vi satt i försalongen några vänner. Midt emot mig kom den unga restauranes fästman förlist. Vi beklagade henne och jag tog in champagne. Efter andra glaset vidrörde morgonen hade jag tröstat henne. trisen och satte sig förgråten, berättande att hen jag hennes fot; efter fjerde hennes knä, och innan DOKTORN. Det var bara en vinterfluga det! RYTTMÄSTARN. marfluga. Jag var i Lysekil. Der var en ung fru, Nu kommer den andra och det var en som som hade sina barn med sig, men mannen var i stan. Hon var religiös, hade ytterst stränga prinderlig, som jag tror. Jag lånade henne en bok, ciper, predikade moral för mig, var komplett hetvå böcker; när hon skulle resa lemnade hon, ovanligt nog, igen böckerna. Tre månader senare hittade jag i samma böcker ett visitkort med en temdig en kärleksförklaring från en gift qvinnas sida några avancer. Nu kommer sens-moralen. Tro inte för mycket bara! ligen tydlig förklaring. Den var oskyldig, så oskylkan vara till en främmande herre, som aldrig gjort FADREN. DOKTORN. Tro inte för lite heller! RYTTMÄSTARN. nan var så omedvetet skurkaktig att hon talar om för sin man, att hon svärmade för mig. Det är just detta som är faran, att de äro omedvetna om Nej, lagom!
Då Utskottet nu öfvergår till granskning af de i Fjerde och Femte Afdelningarne af 6:te Artikeln intagna föreskrifter och deribland först de, under §§ 169—175, meddelade Allmänna stadganden, angående Bankens diskont-rörelse, till hvilken, enligt Utskottets förslag, så väl utlåningen mot pant af jern, koppar m. fl: vågförda eflekter samt tackjern, som kreditiven åt Sparbankerne skulle öfverflyttas, får Utskottet till en början upplysa, att nu gällande Banko-reglemente anvisar såsom fond till belåning af jern m. m B:ko R:dr 2,000,000: till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilda personer „ „ .5,000,000: till utlåning mot hypothek af aktier och publika papper . „ „ 500,000: tillsammans B:ko R:dr 7,500,000: hvaremot något till siffran bestämdt belopp icke är för Sparbankernes kreditiv afsatt, enär den fond af 200,000 R:dr Banko, hvarifrån dessa kreditiv utgå, är gemensam för icke allenast Sparbankerne, utan äfven Fahlu bergslag i och för den bergslaget för närvarande medgifna kreditiveller lånerättighet å så kallade kopparsedlar. I det föregående äro redan anförda skälen för Utskottets tillstyrkande, att fonderne till belåning af jern m. m., till diskontering och utlåning i och för bandel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilde personer, äfvensom till Sparbankerne, och till utlåning mot hypothek af aktier och publika papper måtte sammanföras till en gemensam fond oell ställas under vederbörande Diskont-direktioners förvaltning. Denna sammanslagna fond torde lämpligen kunna benämnas Handelsoch Näringsdiskonl-fonden.
Leita ans* Förenade Utskotten sig ej kunna oinskränkt medgifva; dock hemställa Utskotten, att, när CapitaPbetalningar på Götha Canal - Bolags-Discont* Afskrifnings-Råkning före den Förste (l) inneVarande Julii månad äro till fullo disponerad©, och den till den 1 October 1817 upplupne ränta således endast innestår, denna ränta, då den ej uppgår till Etthundrade R:dr, må liqvidera* med contant, i stället för Obligationer. Skull* detta bifallas, bör uti 3. mom. §, och 1. Af* Stöjsoch Barkö-Utskottens Betänkanden. 2035 deln! tiger, tiilägras efter de orden: ”icke blir på mindre Summ i Sn Etthundrade Riksdaler samt derutöfver,' på jemt Tiotal” dock iagttages, att, när Behållningar pä Gottid Canal Bolags Disconts Afs ktijtängs Räkning äro inom den förste (1) Jnlii 1818 till fullo disponerade och endast innestår den till deri förste ' 1} October 1817 upplupne ränta, må en sådan ränta, då den ej uppgår till Etthundrade Riksdaler, med contant, t stället för Obli < gationer, liqvideras. Så väl hos Högloft. Rulderskapet och Ade n, son, Vällofl. Borgare-Ståndet är anmärkt, att, enligt i Mom. 3 inga ömsättningar få ske under de sista Nio »låntderne af den till lem år bestämda UtredningS-tid i men att i stället bort stadgas, att, under loppet af de Niö sis*a Månaderne af utrednings-tiden, omsättningar af lån icke få beviljas pa längre tid, än att Låneninom utredningstidens slut äro till beta'ning förfallne.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna utlåUn och memor. från ConstitutionsUtsköttetS N:o 11 o. till R. o. Ad. samt Borgareoch BondeSt:», i anledn. af återremisserna på memor. J\:o gg; ]N:o ni. med förslag till ändring i 1 § 10 morn. Tryckfr. förordn.; N:o 112. med föreslående af ett tillägg vid 12 inom. 1 § TryCkfr.förordn.; JV:o 113. med förslag till ändring och tillägg i 11 morn» 5 § Tryckfr.förordn.; 31 IL 8 58 Den 6 April *. m. N.‘o 114. med förslag till ändring i 61 § Reg.F.; N:o n5. ang:de förloppet af inom förstärkta Constit.- Utsk. anställda voteringar; N:o 116. till R. o. Ad., i anledn, af återremissen på memor. N:o 100; StatsUtskottet: Nio 435. i anledn. af K. M;s nåd. skrifvelse, ang:de afsöndring af Barnarps prebendepastorat från rectorsbeställningen vid Jönköpings skola, och flera till löneregleringen ■vid Rikets elementar-läroverk hörande frågor; Nio 436. ang:de fortfarande årligt understöd till aflidne t. f. Commissarien vid Riksg.contis creditsedelverk, Ofverkrigscommissarien Fr. Lindstedts efterlemnade tre oförsörjda döttrar; N:o 437* i anledn. af erhållen återreroiss å betänk. Nio 4ao, i fråga om en årlig nådegåfva till förre t. f. Öfvercommissarien P. J. Åhman; Nio 438. i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s utlåt. N:o 419; Lagutskottet: N:o 179. öfver väckta motioner, ang:de lagstiftning för vexelrörelsen; N:o 180. i anledn. af återremiss af betänk.
Härvid torde likväl icke böra förbises , att tackjerns-producenternes nu iråkade förlägenhet hufvudsakligen härleder sig från conjunctur-förhållanden, hvilka, fastän utsigten för en blifvande förbättring ingalunda synes lefvande, måste betraktas såsom af öfvergående beskaffenhet; och skulle Utskottet derföre tro lämpligast vara, att den af Utskottet föreslagne skatte-nedsättning endast medgålves för tiden, intilldess den vid nästkommande Riksdag blifvande Stals-reglering träder i verkställighet, vid hvilken reglerings uppgörande Rikets Ständer blifva i tillfälle alt, med hänsigt till de för tackjerns-tillverkningen rådande conjunclurer, bestämma, huruvida ifrågavarande näring må anses fortfarande ega behof af den medgifne lindringen i tiondelackjerns-afgiften eller nämnde afgift dädanefter bör till dess förra belopp utgöras. I öfverensstämmelse härmed har Utskottet alltså skolat hemställa, det Rikets Ständer ville för deras del medgifva, att den för tackjernstillverkningen till Siats-Verket utgående lionde-afgift må, från och med näslkomm inde år 1845, intilldess den vid nästa Riksdag blifvande Stals-reglering träder i verkställighet, erläggas med hälften af det belopp, hvartill samma afgift, efter de på serskilda orter gällande olika grunder, för närvarande utgöres; och torde, i händelse af bifall härtill, Rikets Ständers beslut i ämnet till Kongl. Maj:ts JNådiga sanclion i underdånighet anmälas. D. Jll 33. LiL D. Ank. till Exp. Utsk. den 1 Oct. kl. 10 f. in. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring uti Kongl. Kungörelsen af den 13 Februarii 1843, angående nedsättning af den till högre belopp än ett Skeppund för Hundrade bestämde Hammarskatt af stångoch ämnes-Jernt ill verkningen i Riket. (1. A.) Uti en hos Bonde-Ståndet väckt oell lill Stats-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmägtigen Hans Pehrsson från Gefleborgs
Helena såg på Otto, Clara på Helena. Otto sade: fröken spelar ju pianoforte. Det minns jag nog. Var god och låt oss höra. Prostinnan, som just inträdde, anmärkte, att instrumentet var gammalt, och hade svagt ljud, men att det föröfrigt var väl stämdt, ty kantorn i församlingen hade nyss stämt det, han som för sitt fina öra var särdeles känd. På en välbeställd prestgård finnes sällan ett pianoforte. Det här befintliga var det enda arfvet efter prostinnans fader och tydligen från den tid då de fordna klaveren eller clavicembalerna började öfvergå till de moderna pianoforte. Prostinnan hade i sina yngre dar spelat något litet; detta hade gått i arf till hennes döttrar, hvilka således icke voro särdeles försigkomna deras underbyggnad var icke stor, men ändå särdeles roade af musik; liksom äfven Otto, hvilken icke trakterade något instrument. Ack hvad det blir roligt att höra dig Saida, ty säkert spelar du så väl. Saida smålog, men begick icke det felet att på förhand reservera sig. Hon satte sig således och utan alla preludier spelade hon ett stycke, som icke var kort, men tycktes så, ty hon spelade verkligen väl och utan all affektation. Prosten, hvilken jemte lagmannen inkommit under det Saida spelade, sade, när hon slutat: Bravo, lilla Saida, det kallar jag att spela väl; och det ändå utan all ansträngning. Agatha min gumma, ser du man kan ändå spela väl, oaktadt man lemnar bort det der störande arbetet med kroppen, hvartill Angelique och så många andra göra sig skyldiga. Kanske fröken äfven sjunger frågade Otto. Ack ja sade Clara sång tycker jag så rysligt om. Sjunger icke du, Saida? Ja, något litet. Jag har inte sjungit på lång tid, så jag vet inte, om jag ens vågar skylla på heshet. Småleende tillade hon: och om jag kommer af mig, så börjar jag om igen. Vi måste förlåta Saida, om hon denna gång reserverade sig, dels emedan hon nyligen icke gjorde det, dels emedan hon ansåg sig i sång underlägsen sig i solospel. Deri hade hon åtnjutit undervisning och ägde måhända skola, i den förra icke. Hon sjöng en sång.
Då nu ånyo föredrogs Exped.-Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 8, i anledn. af. väckt motion rör r:de verkställigheten .af tryckningen utaf bihanget till RiksSt:s protocoll samt utskrifningen af manuseriptet dertill, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Sedan nu Exped.-Utsk:s betänk, är bifallet, emedan ingen annan åtgärd dervid fanns att taga, ber jag att till prot. få reservera mig, om icke emot Ståndets nu fattade beslut, åtminstone emot en sådan behandling, som detta mål erhållit. Expcdit.-Utskts ordförande var närvar, vid och deltog sjelf uti debatten, ang:de min motion om tryckningen af bihanget. Icke destomindre ignorerade Utsk. motionen samt uppgjorde, innan remissen hann ankomma, contract med flera boktryckare och på annat sätt, än jag föreslagit. Sedermera får jag, i anledning af åtskilliga ordalag uti utlåt, göra följande anmärkningar. På andra sidan af betänk, står: ”för att få utredt verkliga förhållandet med det i Hörbergs namn gjorda anbud” &c. Jag får då säga, att jag icke i Hörbergs namn gjort något anbud, ulan att jag endast förfrågat mig hos honom och andra boktryckare samt haft den försigtigheten att visa motionen för Hörberg för att af en man af yrket erhålla tillförlitlig upplysning öfver tryckningskostnaden. Det är af sådan anledning, Hörberg genomläst min motion; men Utsk. har, utan all anledning, ansett mig såsom en slags commissionär för boktryckaren Hörberg. Vidare står på sista sidan: ”utom det att, genom Hörbergs inför Utsk. af”gifna förklarande, ha i t en af det i hans namn gjorda "anbud tillräckligen torde vara uppdagad.” Detta är, minst sagdt, >ett olämpligt uttryck af ett LUsk. och åtminstone ett uttryck, som jag icke hade väntat, att något Utsk. skulle i anledn. af en motion framföra till R. St. Detta kan ej härleda sig från annat än ovilja, att den entreprenad, Utsk. med en dess tjensteman hade uppgjort, ej blef antagen, och att