Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke tvista om sjelfva saken, ty den lärer i allt fall komma till förstärkta Utsk:t, men jag har velat fästa uppmärksamheten på att denna inbjudning är af helt annan beskaffenhet än sådane, om hvilka grundlagen icke talar. Frih. Klinckowström: Vare långt ifrån mig att hafva, förra gången jag yttrade mig, framställt någon anmärkning; men jag tror, att man bör respektera ett förut 326 Maj. fattadt beslut, helst man då kan under andra förhållanden vänta samma tjenst af motpartiet. Hvad frågan i öfrigt beträffar, torde man kunna vara öfvertygad att Borgare-St. icke antager inbjudningen samt att frågan således ändå kommer till förstärkt Utsk., der jag är säker på att den goda saken, sådan jag uppfattat den, skall segra. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att i afseende å Utsk:ts förev:de inbjudning så väl antagande deraf som afslag derå blifvit yrkadt, gjordes först propos. på inbjudningens autagande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades; hvarefter propos. på voteringsproposms godkännande framställdes och besvarades med ja. Smör. Frih. af Ugglas: Jemväl i afseende å denna pnnkt anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå inbjudningen och bifalla voterings-propos:n. Öfverläggningen förklarades slutad, inbjudningen afslogs och voterings-propos:n N:o 4 godkändes. Ister. Frih. af Ugglas: Afven nu får jag anhålla om afslag å inbjudningen och antagande af voterings-propos:n. Inbjudningen afslogs och voterings-propos:n N:o 5 godkändes. Spanmål. Uppå yrkanden af Frih. af Ugglas, blefvo Utsk:ts inbjudningar afslagna; och godkändes voterings-propos:ne N:ris 6—10. Bönor. Frih. af Ugglas: Jag anhåller, att R. o. Ad., med afslag å inbjudningen, ville antaga voterings-proposm.
Hon vet äfven, att hennes lif blir — åtminstone under de första åren — en sträfsam hustrus lif; hon omkläder dock ej detta faktum med något falskt skimmer af oäkta romantik, utan vet, hvad det gäller, och är icke helt och hållet okunnig om lifvets frestelser, äfven om dessa ej kommit henne själf nära. Det var också hon, som först fattade beslutet, att vi två ej skulle hemfalla åt » kulturens offerväsen ». Kanske jag dock, för hennes skull, ej vågat detta steg, då jag vet, med hvilka hakar sällskapslifvet o. d. fasthåller och drager till sig sina forna kunder. Lyckönska din tillgifne Axel S — na.i En missräkningens suck och läsningen afbröts för en stund af bittra tankar. Men så prasslar det starkt i kardborrarne utanför mitt öppna fönster, unga hurtiga röster ropa uppmuntrande till hvarandra. Flere par ha kommit till; spadar glimma i sommarsolen, sänkas djupt och träffa med kraft mångåriga rötter. Röjning pågår längs hela linjen. Den gamla v i d sin stickning nickar gladt mot den sträfvande ungdomen. Man skall få se, äfven här skola unga hem med lyckliga människor komma att intaga de undanröjda skräppebladens plats, unga äkta män och hustrur, som räddat sig undan » kulturens offerväsen ». Ja, man skall få se! — SILHUETTER. UR GEORG AMEENS EFTERLÄMNADE ANTECKNINGAR. TRE SAMTIDA FÖRFATTARINNOR. I. FREDRIKA BREMER. D et var sommaren 1842. Jag gjorde ett besök i Stockholm och sammanträffade där med baron Casper W. och hans friherrinna, hvilken senare var min kusin. Baronen å sin sida var kusin till Fredrika Bremer. Genom dessa gemensamma släktingar infördes jag till den redan då för sina » Teckningar ur hvardagslifvet » m. fl., som lästes och rent af » slukades » med förtjusning, högt berömda förIDUN 1899 3 — fattarinna och älskliga personlighet, denna » dame de mes pensées » sedan flere år tillbaka.
Stander icke medgifva billigheten deraf, att ett frivilligt åtagande ”för obestämd tid, må, emot dens vilja, sora ”deruti ingått, förvandlas till ett ständigt onus, ”äfven om genom ett längre fullgörande deraf, ”detsamma skulle hafva vunnit ett slags häfd. ”Detta fall borde i ett constit utionelt land, hvars ”inbyggare förbehållit sig rättigheten, att sjelfve ”fa beskatta sig, icke eller vara att befara; men ’’då det i fråga om utgörandet af rneranämnde ”Dagsverken likväl inträffat, vågar jag af Rikets ”högt upplyste Representanter, vänta , att min ”gjorde framställning, ehuru åsyftande förmon ”endast för en viss Landsort, skall med deltagande omfattas. Styrde af den anda, som eta”blerat den rättvisa princip, att den ena Med”borgaren i Staten éj bör belastas hårdare än ”den andre, med hvilken han äger lika förde”lar, skola Riksens Höglofl. Ständer säkerligen ”inse orättvisan af den öfverklagade tungan9 längre fortfarande, och vid dess afskaffarrde sä irtyc”ket mindre hejdas af betänklighet deröfver, att ”Inrättningen, som förut njutit frukten af detta ”onus, derigenom komme att vidkännas minskning i sine inkomster, som å ena sidan Riksens ”Höglofl. Ständer icke lära sakna tillgångar tili ”fyllande af denna brist, så vida den annars bör ”ersättas, och å den andra en slik omständighet ”icke innebär något skäl till bibehållande af en ”i och för sig sjelf obillig pålaga. Den försäkran Riksens Höglofl. Ständer i 13 §. af Riks» Stats-Utskottets Betmhanden] ”dagsBeslutet den 2:dra Maji 1810 lemnat All”mogen om tillgodonjutande af befrielse från ”Dagsverkens utgörande vid Krono-Arigar, är ”icke inskränkt af något vilkor, och alla consi”derationer måste således vika. ”Då jag till Riksens Högloft.
Domen angår tre moment: Det absoluta grundlagsvetot, be-villningsvetot och delningen af ett stortingets beslut. Af dessa tre moment äro de två sista, isynnerhet bevill-ningsvetot, naturligtvis af en helt annan praktisk vigt än det första. Detta absoluta veto är ju att betrakta som ett urverldens djur, hvilket aldrig skulle ' blifvit framlockadt ur sin håla, och det är i sin ordning att, när * det icke ville draga sig tillbaka, det blifvit fäldt af ett sådant gammalt svärd som riksrätten. Det fins väl knappast någon förnuftig menniska, som mera tänker sig att det verkligen ännu en gång skulle kunna begagnas, så att kampenför detta börjar sannerligen likna dessa medeltidens disputationer om bypostaserna, beskaffenheten af elden på Horebs berg eller andra sådana ämnen för lärda drömmare. Bevillningsvetot deremot! Hvar och en vetr hvilken ingripande betydelse det kunde hafva, men huru har domen afgjort det? Hvarken för eller mot stortingets eller regeringens lagliga rätt, domsmotiveringen ställer blott ministérens handlingssätt under det konstitutionela ansvaret. Bevillningsvetot är två gånger så opopulärt i landet som grundlagsvetot. Att alls intet veto fans i bevillningsfrågor, hade till den grad blifvit faststäldt bruk, att nästan ingen * inom högern vågade häfda dess rätt, till och med defensoratet gick hufvudsakligen ut på att visa, att det icke blifvit begagnadt. I intet moment var man så säker på att domen skulle blifva ett fullkomligt juridiskt afgörande. ' Men domarena hade ju blott att döma efter lagens ordalydelse, och efter lagens bokstaf är saken svår att precisera, i det grundlagen knappast kunnat utgå från den möjligheten, att representationen skulle vilja använda mera än regeringen ville. Det förljudes också med temlig säkerhet, att det icke saknades många röster för att i detta moment alls ingen dom skulle fallit. Intet visar tydligare än detta, hur samvetsgrant och utan politiska hänsyn domen blifvit fäld.
VEZIREN. bördans mödor på den första dagen, ha vi bordlagt afgjordt. För att bespara ers herrlighet den tunga regerings alla ärenden utom ett, som för öfrigt är mycket snart PER. pas! Låt höra! Det var dumt gjordt, men det kan nu inte hjelVEZIREN. med hjertats bön att få öfvergå till den sunnitiska läran. PER. Achmed Scheik anhåller på sitt ansigte och Hvad är den sunnitiska läran? Det är en sekt, en farlig sekt. VEZIREN. PER. hm! läran. I hvad afseende skiljer den sig från den rena VEZIREN. (Lägger händerna i kors öfver bröstet.) En sann muselman helsar Allah på detta sätt! här. (Knäpper sig på näsan och stoppar fingrarna i öronen.) Nå, kan inte karlen få stoppa fingrarna i öronen! PER (skrattar). Men en sekterit gör så Nej, landets lagar tillåta det icke? Det är då icke religionsfrihet? Jo, för den rena bekännelsen. Men för de andra då? PER. VEZIREN. VEZIREN. PER. Det får inte finnas några andra. Då ger jag dem religionsfrihet! Det kan icke kalifen. Hvem kan det då? Endast regeringen! PER. VEZIREN. VEZIREN. PER. VEZIREN. PER. Hvem är regeringen? VEZIREN och alla närvarande lägga ett finger på munnen. PER. En hemlighet? Detär den konstitutionela despotismens hemlighet. VEZIREN. Men jag hade ju frihet att ändra religion? En annan sak, politiken VEZIREN. PER. PER. Skall jag börja min regering med att afslå en billig anhållan. VEZIREN. Gud bevare alla menniskor för politiken, då! befästa rikets lagar... Ers herrlighet kan icke börja vackrare än att PER. Men jag skrifver aldrig under! upplöst! Behagar ers herrlighet aflägga sin skrud och återgå till den enskildes lif med dess små förströelser! Herr hofmarskalk, gör er tjenst! (går.) divanen). Behöfs inte!
Jag kan finna nöje i hennes sällskap, men hon svårligen i mitt. Hon är medveten, så medveten att hon icke kan göra den minsta rörelse utan att se sig sjelf. Hon är behagsjuk, men fint, intelligent. Hon är glad åt att man skyllar henne för att vara kokett. Hon skulle gerna vilja att Ola Hansson blefve kär i henne. Hennes blick svepte förbi mig gång på gång under sin väg till honom. Han har vackra ögon, och de förstå mycket bra att svara. Så medveten hon var om qvällen då de sade godnatt! Hon stod på tröskeln till sitt mörka sofrum. Hon visste hur hennes smala figur, hvita smala armar och askfärgade lugg skulle afteckna sig mot den tomma dörröppningen. Hon höjde sin ena hand, i en fristående plastisk attityd. Hon stod stilla. – ”God natt. – Och så en lång blick. Han stod borta vid andra dörren och såg, bara såg. Och så skildes de. ”Jag har drömmar,” säger Berta Funcke.358 ”Fru Horten är den värsta fågelskrämma som fins,” sade Stella Kleve. Sedan då förklaringen på hvarför Lundegård är så ”stiv”. Och denna lilla nippertippa, som fått allting till skänks, bara hon behagat öppna munnen: – bildning, toiletter, en ställning i lifvet, bekantskaper, hon har inte en tanke på att denna fågelskrämma väger så ofantligt mycket mer än dessa af anhöriga skänkta toiletter – denna tärande lilla parasit kan förhäfva sig öfver qvinnan som arbetar, ty den som arbetar har icke råd att vara lika elegant som den som lefver på andra. Allt hvad Stella berättade från Köpenhamns literära verld ingaf mig vedervilja. Georg Brandes har tagit hustrun från sin bäste vän. Edvard Brandes beskylles helt enkelt för att ha mördat sin hustru. Hon dog hastigt och af gift. En af mannens intimare vänner, läkare, konstaterade dödsfallet och hon begrofs nästan strax. Edv. Brandes och Drachman voro förälskade i samma qvinna, en fru någonting. Hon föredrog Brandes. Hennes och hans barn uppfostras tillhopa. Man tror att han ämnar gifta sig med henne. Han har ingen enda vän.
Härefter, vid 1812 års riksdag, afgaf under den 20 Juni dåvarande Konstitutionsutskott ett nytt betänkande jemte ett nytt förslag till ändringar i Tryckfrihetsförordningen. Innehållande samma betänkande, att sådant skedde med anledning af de af förra Konstitutions-Utskottet aflemnade förslag till förändringar i Tryckfrihetsförordningen som af de, hvilka innehöllos i Konungens vid då pågående riksdag aflåtna nådiga proposition (om indragniugsmakten); och då skälen och anledningarne till de föresiagne stadgander och förändringar hufvudsakligen igenfunnos, dels uti förenämnde Konungens nådiga proposition, dels uti Konstitutions-Utskottets vid 1810 års urtima riksdag afgifna betänkande samt de respective Ståndpns anmärkningar, ansåg Utskottet, till undvikande af ett onödigt upprepande, sig endast böra åberopa desamme och tillägga, att då Utskottet funnit det de stadganden, hvilka voro ernade att bestämma skilnaden emellan 11 tryckfrihetens rätta bruk och dess missbruk samt beskaffenheten af inseendet och bevakningsanstalterna dervid, kunde beqvämligen skiljas ifrån sjelfva rättegångssättet, hade Utskottet, hos hvilket de mest skiljaktiga meningar i afseende på detta sednare uppstått, trott sig böra förslaget dertill uti ett särskildt betänkande afgifva; hvadan och då i förstnämnde betänkande upptogos alla de uti de 4 första §§ af Tryckfrihetsförordningen innefattade och af Utskottet godkända stadganden, uti det särskilta betänkandet öfverlemnades de föreskrifter, hvilka hörde till den 5 § af Tryckfrihetsförordningen och hvilka endast uppå sjelfva rättegångssättet och formen af undersökningen hade afseende.
Der - Den z Mars. izZ Derefter bifölls uppå derom af Herr GrefBen och Landtmarskalken gjord proposition, ar riden, inom hwilken de (Mcemre hwilka til Lxpoctsnce-Löner sig anmäla, böra Utsattastil den >:sta Julii, men at i händelse någon af dem skulle mötas af werkeliga hinder, agde Kongl. Maj:tat dem pröfwa och efter omstandigheterne besluta. Herr käblman anhöll om någon närmare förklaring öfwer rätta förståndet af den proposition, som nytz före den sista gjordes, hwarigenom Summans fördelning är Hans Kongl. Maj:t ffulle updragas. Herr Grefwen och Landtmarfkalken uplyste, ar denna proposition blifwit gjord rii följe af Herr /llllorcreutres och fteres yttrade mening. För öfrigt trodde Herr Landtmarskalken, at när Konungen endast wore den som komme i full kännedom, sa af antalet af personer, som af deras omständigheter, hwilka hit öfwerkomme, ffulle derigenom rättwifa och billighet bast befordras: DetzNtom wore denna proposition redan bifallen. Herr k ä biman föreslog, at et sadant tillagg til densamma borde göras, at om pä et eller annar sätt besparingar af den bewiljade Summan ffulle äga rum, desse besparingar ma komma Statswerket til godo. Herr Grefwen och Landtmarskalken anfag verra wara en naturlig följd, deraf at Kongl. Maj:t ej ägde anwända de anflagne Summorne. under andra titlar, om de blifwit bewiljade Hans - 146 Den z Mars. Hans Lxcellsnce Herr Grefwe kuutk erinrade, det han tyckte Herr Generalen ^älercrsML föreslagit en fördelning, den han ansett hafwa företräde för dem, som Stats-Utffottet upgifwir. Hans Lxcellence, dä han betraktade at Herr General HcllercreutL bäst borde kanna saken, ansäg rigtigaft at detta förslag stadfästades. Atffillige hördes inwända, at
Mars härjar jorden och Pallas skänker fred: dessa satser bilda den lösa sammanbindningen emellan den mängd allegoriska och mytologiska figu,rer hvilka uppträda och antingen fröjda sig åt eller beklaga sig öfver kriget. Före ballettens början sjunges en ”Anmaning” till ära för Pallas. Mars skryter öfver sin magt till lands och vatten. Några soldater af Pallas’ armé förmena att högsta pris i krig tillkommer ej Mars, utan Pallas, hvars manhaftighet är förbunden med visdom. Fältskräck påstår, att ingen af de nämnda, utan honom allena tillkommer äran för ”framgång uti kamp och krig.” 4:e Intr. Några af skräck fältflygtiga skylla orsaken för flygten på sina anförare och erbjuda sig att nu försvara fruntimmerna. Frivilliga draga i kamp för att vinna tärnan Gloria och hennes jungfru Victoria. Victoria förklarar sig vara den skönaste bland de skönsta; ”Ty för hvar tår för deras skull utgjuts: Gut’ tusend man för mig sitt hjertblod.” Soldater framställa sig som bevis uppå, att krig ej är ljuft. Trossgesind, dragande på rof. 9:e Intr. Utplundrade bönder klaga sina lidanden. 10:e Intr. Jorden och de tre elementerna klaga öfver Martis yr-galna raseri. (Tröstord sjungas i en himmel). 11:e Intr. Pallas framsäger en sång i tre vers, hvilkas omqväde är: ”Ty Pallas är af Gudarna beskärd Till att afgjorda Mars sitt vreda Svärd.” Iustitia, dansande med Pallas och Pax, klagar öfver att hon och hennes syster Pax icke kunnat finna herberge i något land: ”Men det ädle, dyre Hjelte-blod Store Gustafs Säd och Afl, Som i Nordan hafver satt sin Stol, Der Björninnan fräser frost, Der som Vintern har sitt vist och hem, Bygd af Is och täckt med Snö. Hennes Hjelte-dygd, och tapperhet Har oss dragit hit. Ty Hon allen Är den, som af oförfalskad hug Älskar Visdom, Fred och Rätt. Hon är den, som Dårskap, Krig och Våld, Körer ut ur all sin Land.
'Ingen af Verkets Tjenstemän eller Betjening må tillatas att satta sig i skuld hos Discont-Verket genom egne lån eller ingångne cautioner; med undantog af lån på Actier och andre publike papper.” Banco Utskottet anser såsom ett väsendtligt vilkor för den grannlaga och ömtåliga förvaltningen af en dylik Inrättning, att icke någon af dess Admiriistrateurer, han ma åtnjuta lön på Stat eller icke, bör vara i tillfälle, att af dess X.ånebiträden kunna sig|begagna, annorlunda än emot hypothek af godkände publike papper, som äro i hvars mans hand lånbara. Af sådan anledning tillstyrker Utskottet, att stadgandet i denna del må utsträcka* äfven till Redamöterne i Directtonea go Banco Utshottets Betänkanden. samt för öfrigt afse jemnväl de särskilde förbindelser, hvilka under benämning af betalnings-ansvar utom vanlig borgen, ej sällan blifvit ingångne; och §:n i följd deraf erhålla följande lydelse: ”Ingen af Ledamöterne uti Banco-Discont Verkets Direction, Verkets Tjenstemän eiler Betjente, må tillåtas att sätta sig i skuld hos Discont-Verket genom egne lån eller andre förbindelser till betalnings-ansvar; dock härifrån undantagit hvad angar lån på godkände adier eller gällande publike papper.” Vid i8ao års Revision hafva Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken uti deras till nu varande BancoUtskott afgifne Berättelse, med fästad uppmärksamhet å en och annan accords-afhandling, som utaf Banco Discont-Verkets Revisor rer, efter samråd med Directionen, nyssnämnde år blifvit medgifven, öfverlemnat till Banco - Utskottets närmare bepröfvande, huruvida dylike accord-afhandlingar i framtiden borde fä ega rum eller icke.
Dessa, så val som hennes diktarpersonlighet liaf va iitföïligt blif vit skildrade af hennes. ef terlefvande väiiiiei., 9xel Liiiidegkrd och Ellen Key, livilkas arbeten säkert hos. de flesta. äro i friskt minne. Vi vilja blott erinra om, att frii Beiiedictsson. iiirian hon under förfnttareniiirket Ernst Alilgren Skåne », lyckats vinna sig ryktbarhet, geiiom sin novellsamling,:: I iipptradt under flera olika pseudonyiner ocli signatiirer, i skydd af livillta hoii steg för steg, iiiider otaliga motgå1iga.r ocli svårigheter arbetade sig fram på deii litterära banan. Till förtydligande af en del ctiispeliiingar i efterfölj ande bref, vilja vi afveii erinra, huriisoni fbrfattarinnan i sin tidigaste ungdom varit besjälad af deil mest brinnande Iikg att f % ägna sig åt artistlifvet ocli utveckla sina, anlag för mz " lliiing, och a t t liennes äktenskap Iiufvudsakligen ingicks under inflytande af den bittra inissräkning hon klinde öfver faderns bestanida vagraii a t t Ik-a henne tillfredsstalla denna sin 1iå.g. A t t lion aldrig kunde giöinina det vald, som man i ungdomen gjorde p&amp; heiiiies frihet, framgår af följande bref till systern, Blargaretlie. Victoria Bruzelius hade på redan i sju å r varit postin~staren i Hörby, Chr. Benedictssons, maka. I anledning ' af saminaiivaron ined ett ungt konstnarsainne, om hvars beghfning och utveckling lion förut i brefvet uttalat sig, skrifver Iion: Konsten a r ocli blir, liksom den varit, det käraste för mig, och allt soin liar någon gemenskap ined den roar mig, eller rättare sagdt, vinner mitt deltagande; allt annat ar mig iner eller mindre likgiltigt eller niotbj idande.
St. ville öfverlemna hela affären åt K. M., sedan de anslagit fonden, helst det är möjligt, alt den till större del icke komme att begagnas, men i motsatt fall, och om den blir otillräcklig, den kan och bör förstärkas genom det creditiv, hvilket i alla fall till Konungens disposition för oförutsedda händelser skall öfverlemnas. Frih. Cederström, Jacob: Jag tillstyrker återremiss på ifrågavar. betänk., på det att BancoUtsk. mätte, i anledn. af Biskop Agardhs motion, afgifva svar på de anmärkmr, som i Ståndens plena blifvit gjorda, för att utlåt, öfver berörde motion och svaret å nämnde anmärkn-.r måtte på en gång hos Ständerna till afgörande förekomma. Väl har jag såväl af Hr von Hohenhausens som Hr Åkermans reservationer funnit, alt de önskat ett särskildt Utsk. eller comité' för utredande af frågan, men jag anser den ej vara så invecklad, att icke Utsk: kan, vid behandlingen af återremissen från Ständerne af bankordningen, jemväl taga de särskilda delaljerne af Biskop Agardhs motion i öfvervägande och yttra sig öfver alltsammans i ett sammanhang. Berörde motion D e n 23 December. 651 innefallar åtskilliga detaljer, som äro af beskaffenhet att böra vid baukordningen komma i öfvervägande, oell det vore ganska'orätt ali ajournera dem lill pröfning af ett särskildt Utsk. eller comité, som efter denna riksdags slut skulle lill nästa riksdag inkomma med eli betänk., da möjligen föremålet för nämnde motion redan vore undanröjdt. Det är dessutom i sjefva hufvudsaken icke svårare för Ulsk. alt upptaga de detaljer, som i förenämnde motion förefinnas, än sorn förekomma i sjelfva frågan i allmänhet, och de anmärkmr, som vid Ulsles eget betänk, blifvit gjorda.
Denna åsigt ha Utskotten grundat, bland annat, på den omständighet-, alt den enskildes rätt till oskiftad skog, enligt gällande lag, icke är att förlikna vid full eganderätt; alt den endast innefattar rättighet alt nyttja skogen till Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. 21 husbehof, och bör anses begränsad af andra delegares lika beskaffade anspråk. Om således en sådan skog med mera fördel för delegarne kan skötas odelad, bör delning ej medgifvas. Men för sådant ändamål erfordras att äfven dessa skogar ställas under en tillsyn, som förhindrar den förstöring, för hvilken de hitintills varit utsatte. Den erfarenhet som vunnits genom hushållningssättet vid de under jägeribetjeningens tillsyn stående allmänningarne ger stöd åt berörda åsigt. Delegarne i dessa allmänningar erhålla redan från dem en icke obetydlig utdelning, som kommer att ökas, i den mån de blifva bättre vårdade. De olägenheter som kunna uppstå deraf, alt en delegare för något är kan behöfva en större utdelning, än på honom i förhållande lill haus andel belöper, kunna afbjelpas derigenom, att åt honom för det året i förskott på kommande årens utdelningar lemnäs ett större belopp, som sedermera på hans loll afräknas. Beslut härom kunde fattas af jägeri-betjeningen i samråd med vissa med dem i tillsynen öfver skogen deltagande ombud för delegarne, hvilkas gemensamma intresse väl fordrar alt deras behof i möjligaste måtto uppfyllas, men på ett sätt, som tryggar för framtida brist. Det behof al tillökning i jägeri personalen, som i händelse dessa åsigter vinna Bikets Ständers bifall, torde uppstå, tro Utskotten kunna fyllas genom användande af en del af skogsplanterings-kassans tillgångar, derom Utskotten i nämnda fall ämnar begära öfverläggning med StatsUtskottet.