Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De mäste ära pa krogen, och att dyrheren pä Näringsställen beständigt stiger, ehuru mycket olla priser an ma salla, derom lärer ingen Stockholmsbo wara okunnig. Lika allmänt som rättwist har Cawallcrisien al. Lid, i alla iand och äswen i Swerige warit bättre betald än Infanteristen. Denne kan något förstena pä de wcktfria dagarne. — Cawalleristen, as släpsam t ar, bete ständigt sysielsalt, mäste inkomma med kronans gage eller hungra. Huruwida hästarne med den föreflagnc Summa kunna tillbörligen södas, beror af arewäxlen och priserne. Derom kan jag ej yttra anan tanka än alt wi a ena sidan icke wilja förtjena om de falla, och icke mäkta bära förlusten, om de stiga. Manne ej fura» gering in natura af knugsaärdarne och kungsängarne tväredet rättaste? och dernäst att fourage - prisernez är» ligen efter en faststalö ration och gangbara priser fast» ställas. Slit - F?ci: 12 December. 621 Slutstigcn kommer jag ti!! de reducerade Esguadrons. CbeferneS öde. Mine herrar! Jag talar ej för wig, dec more mig omöjligt. Militairisk ordning, or» qanisariou och praxis fordra all Reduktion begynner pä de yngsta, och min Esquadron har med min lön ingen gemenskap. Dcstutom förklarar jag här högtider ligen, ait jag för min person är i förhand fullkomligen nöjd med a!r hwad Riksens Högloft. Ständer om min Sysfta och min Lön besluta. Der är således blott för Camrater jag talar. Enligt Högloft. Utskottet» Betänkande fkufte de för förlusten af sine Esgnadroncr ersättas med Arcorvt Summans utbetalande. Dennas utlemnande före aflkeder är detsamma som en ärlig gratistcakion af lika belopp som räntan a denna summa, intill dest afsked tagss, dä Accordet i alla sall skall Utbekalas. — Men kan detta anses som en ersättning?
Hela perrongen var röd och hvit: hvita mössor öfver unga, rosiga ansikten. Det var en vacker syn, fast somliga af dem var väl rosiga. Men det kommer troligen af att vinden drar så skarp öfver slätten. Lilla Rödlufvan, som bor i Upsala, sa visserligen, men hvad hon sa, bryr jag mig inte om att skrifva ned. Jag håller på studenterna, jag, nota bene på de i Upsala, ty de är ändå de enda äkta. De andra är bara skräp. Hemfyllda flaskor med påklistrade etiketter. En lång herre med vaxade mustascher, som såg mycket militärisk ut, tog lilla Rödlufvan i famn och kysste henne. Det var troligen hennes pappa, och i en vagn med kusk satt antagligen hennes mamma, hvit och fin, som om hon varit gjord af vax, och vinkade och vinkade. När allt kommer omkring, så var inte tratten på hufvudet en skylt, utan ett mod, men ett bra fult mod! Emellertid kysste mig den lilla älskade ungen riktigt vänligt på kinden till afsked och skakade hand med Gustaf, som blef riktigt studentröd, den gamla token. Så pep det – så pep det om igen. Vi vinkade och studenterna viftade, alldeles som om det varit åt mig de viftat. Ja, så ilade tåget åter af med brusande fart ut i det stora obekanta! ! ! ! Klockan kunde vara ungefär 9, när jag såg de första husen i Stockholm. Usch, jag blef riktigt rädd, när vagnen kilade in midt bland hus och gator; men så saktades farten allt mer och mer, så stannade vi till sist helt sakta. Jag kände mig allvarlig som i kyrkan, men det dröjde inte länge. Dörren rycktes upp, och en mängd karlar med plåtar i mössorna, skrek om hvarandra. Två hoppade upp i vagnen, en langade ut våra saker, den andra tog emot, och innan vi ens hade hunnit blinka, var den yngsta lastad med våra tio effekter, medan den äldre begärt och tagit Gustafs biljett, »för att hämta det större godset», som han sa. »Sanna mina ord, Gustaf», sa jag, när jag ändtligen hämtat andan, »nog få vi se oss om efter både koffertar och kista; bäst blir att anmäla saken genast för polisen.» »Var inte fjollig», sa Gustaf.
— I anledning af desse yrkanden, och på de skäl Utskottet för förhöjningen i tullen å Hudar och Skinn redan anfört, får Utskottet vördsamt föreslå, att införsel-tullen för Nötkreatur må bestämmas till 6 R:dr 3a sk. st3rcket; men hvad beträffar de öfrige slagen af kreatur, har Utskottet ej funnit anledning att tillstyrka någon förändring i den tull, som för dem redan är vorden föreslagen. Kött: af Johan Andersson från Upsala Län, att införsel-tullen för saltadt kött måtte uppsättas lill 12 R:dr Tunnan, och för torkadt eller rökt till 1 R:dr 4° L:%\ men då den tull, sorn redan finnes föreslagen för desse varuartiklar, synts Utskottet tillräckligt hög, för att lemna behörigt skydd åt inhemska Ladugårds-skötseln, har Utskottet icke kunnat understödja den nu yrkade förhöjning deri. Lackerade arbeten: af A. Brisman och Lars Laursson från Skaraborgs Län, att tullen derå borde förhöjas lill 5o procent utöfver hvad som blifvit föreslaget; men Utskottet har ej funnit skäl att frångå dess gjorda tillstyrkande i della fall. Bevilln.-Ut skot tets Utlåtande N.-o 4$' a7 Likörer: I anledning af en utaf Herr af Billbergh gjord anmärkning, att tillägget af Frukter icke vore lämpligt, då Likörer kunde finnas äfven af andra ämnen, får Utskottet, som gillat denna anmärkning, hemställa, att desse tyänne ord under rubriken Likörer må utgå. Lin: af Herr IVijk, att, då Lin beliöfdes för fabrication af Segelduk och erforderlig tillgång derå inom landet saknades, införsel-tullen för Lin borde sänkas, emedan den höga tullen skulle verka derhän, att Skeppare köpte Segel i Ryssland och införde dem tullfritt.
S. von Vegesachs berättigande till pension å Allmänna Indragnings-staten vid afskeds erhållande. 92. dito om anvisande af ett anslag till bestridande af kostnaderna för Sveri - 8 JV2 ges deltagande i en blifvande allmän exposition i Paris af racedjur och landtmanna-produkter. 93. Proposition, angående anslag af krono-tionde till fyllnad af 2:ne bristande proste tunnor inom Norrköpings kontrakt af Linköpings stift. 94. dito om anslag af vinoch byggnads-säd för Trosa stads-församlings kyrka 95. dito angående användandet af influtna medel för ett parti exporteradt och i Tripoli försåldt krut. 96. dito angående åtskilliga inom Götheborgs och Bohus län belägna kro noholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande. 97. dito angående understöd af allmänna medel för uppehållande af gäst gifveri vid Malmagens by i Hede tingslag af Jemtlands län, på vägen från Långå by till Norrska gränsen. 98. dito angående anslag till inköp af fysiska apparater och mekaniska mo deller för Svenska Slöjd-föreningens i Stockholm inrättade Söndagsoch Afton-skola. yy. dito angående anvisande af ett kreditiv till betäckande af kostnaderne för anskaffande af likare och modeller för mått och vigter åt General-landtmäteri-kontoret och Provins-landtmäteri-kontoren 400. dito angående ersättning åt Landshöfdingen i Örebro län för lönings jord, som blifvit afträdd för jernvägs-anläggningen mellan Örebro och Skebäck. 104. dito angående beviljande, för Myntverkets behof, af ett räntefritt lån från Rikets Ständers Bank å 50,000 R:dr Riksmynt. 402. dito angående förvandling af en inom Färentuna härad i Stockholms län utgående skattetitel under namn af Tegelved. 103. dito angående pensionsrätt för Öfver-Jägmästaren Anders Henrik Kastea 104. dito angående utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen. 105. dito om upphörande af landsflykt såsom påföljd för brott. 106. dito angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig. 407.
Dagar efter £lwatter odj turner eller IjwaD annan otDning inom hvarje 0taD fan wara wiDtagen, af UppbörbSmannen, i närwaro af en ©lagifiratS*perfon, förrättas; fommanDe i 0tocfholm, att DermeD förfaras, forn manligt och reDan fafifiällDt är. §. 156. @eDan anDra UppbötbS*flämman är hallen, fommer meD fXejfantierS in* DrifwanDe od) hwaD Dertill hörer, att förfaras fafom författningarne bjuDa, el* ler wiDare fan warDa ftaDgaDt, få att alle llt|fplDer, inom flutet af UppbörDS» året eller Den 1 Sftaji, må wara å weöerbörlig ort reDowijte 0$ t 3\äntertet neDfatte. §. 157. 0jömanS*hufenS §öref!ånt>are åfigger, att för Det wiD @jömanS*ljufen jfattjfrifne eller i Deras rullor intagne fjöfolf Debitera och uppbära hela 33e* 88 winningen efter Denna ©taDga, äfwenfom öfrige petfonela ^rono»Ut|kt)lDer, tid följD fwaraf De, båDc votD ©jömänö utmönfftitrg, jkola fåDane afgifter Dem för löpanDe året påföra ocf afforDra, famt, wiD afmönftrtngen, för De fötfutne åren af förtjenta fpror innehålla Den få befkafifaöe SSewillning, jemte öfrige per. fonela UtjkplDer, Dcfte petfonet tmDer
Han visste så rätt inte om det var lönt att gå fram, eller han skulle vända tillbaka igen; men slutligen gick han fram. Som han nu kom in i jord-stugan, sprang den lilla råttan honom till mötes, helsade honom med stor kärlek och sade: »välkommen, allerkärasten! Hvarföre är du så ledsen? Vill du äta, så ät! Vill du dricka, så drick! Vill du sitta, så sitt!» ’Nej,’ svarade Aske-pjesken, ’mig lyster hvarken mat eller dryck; jag kan väl ha annat att vara ledsen för.’ »Hvad har du då för sorg?» Sporde den lilla råttan. ’Jo’, sade prinsen, ’jag må väl vara ledsen och inte vara glad. Min fader har befallt mig fara hit och hemta en väf som min käresta har väfvit, och nu får jag stå med skammen när jag träffar mina bröder.’ »Åh», sade råttan, »är det inte annat än det, så blir väl någon råd. Vill du vara mig trogen skall jag hjelpa dig.» Ja, prinsen lofvade han skulle aldrig svika henne. Straxt lopp hon ut, sprang upp på den jordfasta stenen, och ropade: »hit, hit, alla mina små råttor! Hvar med en silkes-tråd i munnen!» Knappt var det utsagdt, förrän der kom fram en sådan otalig hop råttor, att det hvimlade när och fjerran: hvar råtta hade en liten silkes-tråd i munnen, och dem lade de i en hög; sedan lagades der till sländor och bommar och en den aller som nättaste lilla väf-stol, och så blef der ett spinnande, och ett spolande, och ett surrande, och ett bommande, och ett varpande, så att ingen har sett maken; men prinsens lilla fästemö satte sig sjelf i väf-stolen, och sölfvade väfven, och skedade, och kastade skott-spolen emellan sina små fingrar, och trampade tramporna med sina små fötter, och gaf sig ingen rast, förr än hon hade väfvit en väf, som var hvitare än den hvitaste snö och finare än det finaste spindel-garn.
Med min tunga notpacke under armen (tjänare bära ej gärna tunga bördor i dessa tider), men lätt i hågen gaf jag mig i väg till närmaste antikvariat, framställde med friskt mod mitt ärende och betonade särskildt föolslagon s p å d o m. med förlåtlig stolthet, att jag bland de utbjudna musikalierna ägde Beethowens sym(Ur diktsamlingen » Skärgårdsminnens, belönad med fonier och Mozarts samtliga operor, allt för hedersomnämnande af Svenska Akademien.) fyra händer. Jag misstog mig dock grufligt, då jag trodde att två sådana faktorer som » e t år då verkligen synd och skam våra största kompositörers alster i fyrhänatt sådant folk ska få lefva, » dig sättning skulle höja affärens begärlighet. sad ' långlotsänkan Beata Stam Jag erhöll en medlidsam blick och en öfom måsterlots Sjöbergs Eva. verlägset delgifven försäkran, att » ingen i dessa tider ger något för klassiska operor » — symfonier skall man nu icke tala om, och att » Hon tjänte i Stockholm hos en kamrer. komma med fyrhändigt. » Man spelar icke för hundrafernti om året. fyrhändigt numera. » — Fanns däremot någon Till jul och midsommar fick hon mer — lättare musik för två händer, så. finns någon af er som försmår ' et f Jag lämnade några bitar, som blifvit medtagna som fyllnadsgods, och gick med Hon gick i galoscher, oar klädd i hatt packen under armen; tunga hade tankarna, och hörde på vaktparaden, tung bördan blifvit. » Fyrhändigt spelas icke då farsgubben, stackarn, här hemma satt mera » • — orden ringde i mina öron som och lade långref på fladen. texten till en sorgehymn. Spela då icke mödrarna längre med sina Och nu, kära söta, nu reser hon bort barn, icke syskonen med hvarandra!? Jag från ståten och kommer om månda ' minnes, hvilken kläm » förra tiders barn » till Per sin åter, och inom kort, lade in i de enkla, men så vackra melokan tänka, ska bröllopet stånda.
Största delen af de med anledning af Kongl. Maj:ts ofvanberörda nådiga befallning från vederbörande infordrade och till Kommers-kollegium hittills inkomna yttranden i ämnet innehålla äfven tillstyrkande, att föreskriften om skyldighet att förvärfva burskap må borttagas, i hvilket afseende dock äsigterna varit mest delade inom handelsföreningarne. Flere hafva dock dervid fästat det vilkor, att de icke burskapsegande industri-idkarne måtte förpligtas att, mot den medgifna befrielsen från nämnda skyldighet, erlägga en lämplig afgift till stadens kassa. De hafva härigenom afsett, att rättigheter och 6 Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. skyldigheter borde i ett rättvist förhållande emellan alla stadsinnevånarne lika fördelas. Men likasom kommunalförfattningen medgifver hvarje medlem af stadskommunen åtnjutande at de fordom endast åt det burskapsegande borgerskapet förbehållna rättigheter, eller deltagande i förvaltningen af stadens angelägenheter, så vidt sådant är förenligt med gällande grundlag, så har äfven samma författning angifvit do grunder, enligt hvilka hvar och en medlem i kommunen, utan afseende på samhällsställning, kan tillförbindas att i lika mån som den burskapsegande klassen bidraga till bestridande af stadens gemensamma utgifter. I följd häraf torde å nämnda för burskapsinstitutionens upphörande framställda vilkor något afseende ej böra fästas. Lika liten uppmärksamhet förtjenar, i Utskottets tanke, deras förslag, som anse bidrag böra till stadskommunen erläggas af de näringsidkare, hvilka medgifves rättighet att inom större eller mindre afstånd från stad nedsätta sig på landet. Afgifterna till Kronan kunna af dem lika väl utgöras på landet som i städerna; och hvad angår de kommunala utskylderna, synes det vara både naturligast och rättvisast, att de utgöra dem på den ort, der de kunna af dem draga någon nytta eller erhålla motsvarande fördelar. Upphäfvandet af de gamla skråförfattningarne grundade sig på det insedda förhållandet, att ett arbetsförbud emot flertalet af medborgare till förmån för ett mindre antal verkade förderfligt på hela samhället.
Deraf torde följa, att en ordförande väl kan med sitt Utskts samtycke utsätta sammanträden, hvarom grundlagen icke ansett sig behöfva lemna någon föreskrift, emedan det säger sig sjelft hvad som i delta fall bör ske; men grundlagens tystnad i detta fall äfvensom flera riksdagars praxis kunna icke borttaga den på sundt förnuft och grundlagens anda stödda gilltiga meningen, att majoriteterna, så väl inom Stånden, som inom Utskrn, äga att bestämma Ståndets eller TJtskrs handlingssätt, och att ledamölerne inom dessa majoriteter icke äga något annat rättesnöre för sitt handlingssätt än grundlagen. Detta tror jag kan tjena till en liten upplysning derom, huruvida, sedan Gr. Horn såsom ordförande sökt göra alla möjliga hinder, StatsUtsk. kunnat gå med en anmälan till R. St., och har jag icke fattat med visshet, huruvida Grefven icke äfven lagt hinder i vägen för Utsk. att göra anslag till sammanträde. Hvad jag anfört loide emedlertid vara en liten upplysning om hurudan praxis förut vid denna riksdag i dylika frågor varit, och jag öfverlemnar då åt dem, som vilja tillämpa praxis, att tillse, huruvida icke förhållandet varit, att Utskrn sjelfva ägt rättighet att bestämma sina sammanträden, äfven om denna lätt vanligen varit utöfvad af ordföranden. Då jag nu har ordet, så kan jag icke underlåta att äfven lemna ett syar lili Hr Printzensköld, som ansett det a3u Den 14 Jani f. m. vara sfi alldeles likgilltigt, om eassakistan står till höger eller till venster på Riddarholmen. Jng får till svar derå nämna, alt jag icke tror, alt detta är så likgilltigt, utan anser det vata ganska nödvändigt, att de, som fylin eassakistan, också få säga hvarest den hör stå. Det är denna öfvertygelse, som är grunden för min förmening, att R. St. vid en blifvande riksdag böra se sig bättre om, än alt låta en sådan fråga, som denna, vara den sisla. Sedan R.
beväringsoch utredningspersedlar, emot en kontant ersättning till Staten, och att rustningskostnaden måtte utgöras proportionaliter, efter dertill indeldt penmngeränta, såväl för augmentssom stamhemmanen; af Ola Bosson Olsson från Christianstads län (N:o 200), som hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, efter vederbörande kollegiers och chefs-embetens hörande samt frågans nödiga utredning, Kongl, Majit täcktes till Rikets Ständer afgifva nådig Proposition i sådan syftning, att dels rusthållarne måtte befrias från anskaffande och underhåll af utrednings-, munderingsoch beklädnadspersedlar, emot erläggande af en viss årlig afgift, och dels de så kallade augmentshemmanen måtte lika med rustningsstammen blifva skyldiga att, efter åsatt ränta, deltaga i rustningsbesväret; och har med Ola Bosson Olsson sig förenat Åke Andersson från Malmöhus och Ola Lasson från Christianstads län; samt af Anders Persson från sistnämnda län, hvilken föreslagit att Statsverket måtte för all framtid öfvertaga anskaffandet och underhållet af nuvarande beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar vid Skånska indelta kavalleri-regementena emot det att rusthållarne öfverlemnade nuvarande dylika persedlar i komplett skick samt tillförbundo sig att derefter betala en efter behörig utredning af frågan genom öfverenskommelse regementsvis bestämd årlig afgift, med skyldighet för rusthållarne att ansvara endast för hästar och karlar. Sedan dessa motioner blifvit till Sammansatta Utskottet öfverlemnade, får Utskottet, som tagit desammas innehåll i öfvervägande, sitt Betänkande deröfver nu afgifva. Dervid torde Utskottet först böra erinra, att den af motionärerne föreslagna lindring i rustningsskyldigheten såväl öfver hela riket, som äfven i afseende å provinsen Skåne, vid många föregående tillfällen utgjort föremål för både Rikets Ständers och Regeringens uppmärksamhet och åtgöranden.
Det skulle då blifva behöfligt, för fortsättande af kriget för vårt sjelfbestånd, att vi hade ett flytande vapen, som beherrskade dessa sjöar, hindrade fienden att genom sina skärgårdsfartyg anfalla vår armé i flank och rygg; ett vapen som kunde blifva ett säkert kommunikationsmedel emellan dessa sjöars olika stränder, öfverföra motsatta strandens bjelpkällor af manskap och materiel, samt i händelse af behof, äfven förflytta sjelfva arméen till den stranden, der den, uthvilad och förstärkt med nya krafter, kunde fortsätta vår frihetsstrid. Man tänkte sig att denna strid skulle blifva en allvarsam strid, att Svenska nationen skulle utkämpa den värdigt sina anor från hedenhös, att den icke skulle komma Den 3 Mars e. ra. 103 att utföras sockenvis, utan blifva en strid, der hvarje Svensk man skulle uppträda på den plats, der han kunde göra bästa gagn. — Men hvad skulle under dessa förhållanden blifva af den manliga befolkningen på den del af Svenska jorden, som kunde af fienden afskäras från vårt fastland: våra härdade öboar? skulle de lemnäs att bortföras uti fiendeland, eller skulle det lemnäs dem tillfälle att strida för härd och hem. Man betänkte allt detta och fann att skärgårds-artilleriets befäl bland annat äfven måste kunna så mycket infanteri-exercis, att det kunde samla och organisera dessa öboar till kraftig trupp, som under skärgårds-artilleriets ledning kunde uppträda till landels försvar, likasom vårt fastlands skarpskyttar kunna göra detta under arméens ledning. J?g gillar fullkomligt den föreslagna organisationen af vårt sjöförsvar, och anhåller vördsamt om bifall till Stats-Utsk:ts förslag. Frih. Klinckowström, Rudolf: Ehuru jag i denna fråga reserverat mig emot Utsk:ts beslut och i sådant hänseende instämt uti den af Hr Skogman afgifna reservation, anser jag mig dock böra med några ord antyda min ståndpunkt i denna angelägenhet och något yttra mig deröfver, utan att derför ingå uti dess detaljer, hvilka jag ej eger tillräckliga kunskaper att bedöma. Jag tror att de
Då alla 3 Krigsråden äro i InterimsStaten upförda till 2,500 R:drs lön; men det icke är troligt, att Konung och St:r vilja gifva de 2:ne äldste mindre, eller det yngsta mera, än de bestämt för äldre och yngre Hofrätts-råd, eller 2,600 för de förre och 2,400 för de sednare, samt enär General-Intendentens arfvode förmodligen bör vara lika med ett äldre Krigsråds: så behöfvas ytterligare 200: — gg 294- 32 På'de af Hr Leijonancker anförda skäl alt höja aflöningen åt Ingeniör corpsen med 16,030: — hvilket äfven jag anser högst nödigt och nyttigt, hemställer jag alt 4:de hnfvudtitelns anslag mätte, för ofvannämnde ändamål, ökas med förestående 42,324: 32. 7:o. I den mon folkmängden i ett land tilltager, utödes fisken, särdeles i insjöar och floder, hvarest han är mera åtkomlig än i hafvet, der hans fortplantning dock äfven af menniskan hämmas. Derföre är det nödvändigt, att hon äfven om dessa djur tager vård, derest de fortfarande skola blifva henne rätt nyttiga. Det är isynnerhet i det starkt befolkade Frankrike och England, som man, de sednare åren, sysselsatt sig med fiskafvel i floder och insjöar. Nära ett århundrade förut hade, på sätt Vetenskaps-Akademiens handlingar vitsorda, en af våra landsmän, Carl Fredrik Lund, rådman i Linköping 1761, sysselsatt sig med detta ämne, samt meddelat akademien rön och erfarenhet om fiskplantering i insjöar. Vid samma tid sysselsatte man sig med ämnet både i Schweitz och Hamburg, Men det glömdes intill dess det ifrån är 1835 åter uptogs af åtskilliga författare, först i Italien, sedan i Skottland och på andra ställen.
)) Ingen vanlig po jke heller w, tiinkte entomologen forundrad, D annu har han inte frlgat efter slanten, han glader sig bt sin upptackt ... besynnerligt, att det just skulle vara den ddr pojken, som jag en gang forut hapnat ofver. Niir han fick tjugofem ore for ett pralctigt exemplar aE en skalbagge-art, stod han och ~ a n d e pa slanten och fragade om det inte var ett misstag, om han inte fiitt for mycket, wDu ar inte £odd till kopman eller bonde eller tiggare eller embetsman i den vanliga stilen~, tankt.e jag stras, och nu mlste jag tanka den tanken om igen. Hrem vet, kanske finns diir frot till nAgot stort eller itminstone nilgot dugande och arligt i denna unga sj3. Inte frlgat efter slanten - det I r alldeles forunderligt!)) Han satt en stund tyst och tankfidl, daefter lade han stenen i portmonniin och fi. %gade rned plotslig barskhet:, X i, hvad viintnr du p l y byting ?w)) Tala om n %got om d$ir st en en^, bad gossen frimodigt, utan att fasta sig vid minen, m i som vet sb mycket, kan nog saga hvar den kommit ifr5.n. Finns dar mdhands l h g t, lingti borta en hafgstrand, diir s %dana dar klarcl, stenar iiro lika vanliga som snackornii h&amp;. a wSatt dig, min gosseB, ljod det viilvilliga svaret, * jag skall tala rned dig, bide om de klara stenarne och mer till. Nen till att borja rned, m h t e du underratha rnig om hvad du sjalf iir for en juvel. Hvsd heter du och hvar bor d u? ~ Gossens historia var snart berattad. Hans far och mor voro doda och nu bodde han hos en faster, som var gift med en skeppare.