Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1$ heller betyderomdömet, att boken är för episodisk, den fordran, att i en roman ntförligt skall behandlas hmrje tidpunkt i hufvudpersonens historia. Hufvudsaken är, att hvaije skede skall klart framgå som följd af ett föregående. Men att låta bifigurer få förgrundsplats, att flytta ovigtiga detaljer fram i första planet o. s. v. det är detta, som blir okonstnärligt, detaljerna må sedan vara hur väl gjorda som helst. Det är häri våra yngre författare i allmänhet fela. Blott en sak är väl framställd, så anses den » konstnärlig », utan afseende på om den kommer på rätt tid och rätt ställe, eller om en så bred skildring af en biperson stör hufvudin-trycket o. s. v. Och det är deremot i förmågan af urval lika mycket som i förmågan af framställning, som konstnärlighet består. Icke är man derför nödgad att stilisera naturen eller att gömma undan den lägre verkligheten. Det är proportionslära, perspektivkännedom, som ännu fattas det 3unga Sveriges » stilister. Det är ej utan sin betydelse att de författare i vårt land, som på novellens område otvifvelaktigt stå högst i konstnärskap, fru Edgren och Ernst Ahlgren, båda lefvat i sådana förhållanden, att de haft ro att noga utarbeta sina noveller, samt att de båda varit dilettanter med penseln och ritstiftet, hvarigenom deras öga uppfostrats att se, att iakttaga riktiga proportioner och perspektiviska lagar, öfveroch underordning. I denna yrkesoch ämnesdelningens, denna specialiseringens tid, finnes det ock inom literaturen en tendens att skrifva spe✓ cialböcker, t. ex. student-, arbetare-, bonderomaner; och genom denna tendens blir onekligen mycket grundligt arbete uträttadt. Men det är icke dessa böcker, — huru stor deras betydelse än må vara under en viss tid — som bli ett folks andliga egendom i vidsträcktare mening. Det är derför ioke på de literära specialstudiernas område, man skulle vilja se Gustaf af Geijerstams produktion riktad; ty den har i sig element, som kunna tillförsäkra den en större omfattning. En samvetsgrann, väckande, modig bok som » Erik Grane » kunde eller borde författaren ej ha undertryckt.
I det för detta seminarium uppförda anslag, 15,000 R:dr, har E. K. Maj:t begärt förhöjning med 5,000 R:dr. Af Statsråds-protokollet inhemtas, bland annat, att det sålunda föreslagna förhöjda anslaget var beräknadt att fördelas på det sätt, att deraf skulle utgå: till hyra af lokal för seminariet, jemte ved och upplysning 5,500 » en Föreståndarinna utom husrum och ved 2,000 » en Studii-direktör 50C » en Sekreterare och Kamererare 750 » Lärare 8,650 » en Vaktmästare 600 v materiel och diverse utgifter 2,000 Summa R:dr 20,000. Rikets Ständer, som funnit ådagalagt, att den begärda anslagstillökningen är för ifrågavarande läroanstalts fullt tillfredsställande verksamhet och ändamålsenliga utveckling af behofvet påkallad, hafva alltså beviljat det äskade beloppet, 5,000 Riksdaler. 50:o Uti särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar hafva förslag blifvit väckte, angående vidtagande af åtgärder för inrättande af bildningsanstalter för qvinnor, hvarigenom för den qvinliga ungdomen kunde beredas tillfälle till ändamålsenlig undervisning, i viss mån motsvarande den, sorn af ynglingar vid elementarläroverken inhemtades. Rikets Ständer anse ingalunda den qvinliga undervisningen och bildningen var* för samhället likgiltiga, men då den fullständigare undervisning, Staten tillhandahåller mannen, hufvudsakligen afser att göra honom skicklig att verka i Statens tjenst och för dess ändamål, synes i afseende på den qvinliga undervisningen ett helt annat förhållande ega rum. Dervid torde Statens pligt böra anses uppfylld, då den för qvinnan underlättar möjligheten att förvärfva sig de kunskaper, hvaraf hon sjelf finner sig vara i behof, och detta torde lämpligast ske derigenom att dugliga lärarinnor genom Statens försorg utbildas. Rikets Ständer hysa således den öfvertygelse att Statens omsorg i afseende på den qvinliga undervisningen hufvudsakligen bör afse underhållet och den ändamålsenliga utvecklingen af sådana läroanstalter, som för bildande af lärarinnor äro erforderliga.
I Westra härad bestrides kronobrefbäringen medelst särskildt legda och aflönade brefdragare, och i Östbo härad utgöres brefbåringen medelst stationer enligt af Konungens Befallningshafvande fastställd ordning. En del af innevånarne i de socknar, som äro närmast belägna intill Bruzaholms jernbruk i Södra Wedbo härad, sysselsätter sig mycket med forsling af nämnde bruks tillverkningar. Från Östra härad forslas ortens produkter af spanmål och viktualier äfvensom virke till Oscarshamn och Calmar; och inom Östbo härad är varuforslingen så betydlig, att den skattas till 100,000 R:dr årligen. Sålunda föras jern samt vinteroch sommaråkdon till Skåne, smör och ost samt fogel till Göteborg, bräder och plank m. fl. varor till Jönköping, spanmål åt Sunnerbo, Halland och en del af Westergötland. Såsom återlast hemföras sill, salt och specerier. Jönköpings län. Sjöfart. Tullinkomster. Hamnar. Landtmannahandel. 13 Äfven i Westra härad bedrifves varuforsling emellan städerna Jönköping och Wexiö och på andra vägar, men anses icke varit gifvande i anseende till dels tidspillan och dels fodrets undandragande från jordbruket. b) Sjökommunikationer. Wisingsöboarne, som för sina sjöresor till Grenna och Jönköping, att försälja sin spanmål, begagna smärre båtar på högst tre läster, idka med dem icke någon kustfart, som icke heller annorstädes inom länet bedrifves; deremot kommunikationen sjöledes emellan Jönköpings och Grenna städer underhålles genom ångfartyg, hvarom vidare här nedanföre. Telegrafstationer finnas i städerna Jönköping och Grenna. c) Sjöfart och handel.
»om du kan skaffa mig den fagra guld-lyktan, som skiner öfver vatten och land, vill jag göra dig till den yppersta mannen vid hela mitt hof.» Svennen lofvade göra sitt bästa att uträtta sin herres bud. Då prisade konungen hans beredvillighet; men bröderna gladdes i sitt sinne; ty de visste väl, att det var ett stort vågstycke, som näppeligen skulle väl aflöpa. Pinkel skaffar sig en nu liten båt, och ror lönligt öfver viken till ön, hvarest troll-käringen bodde. När han kom fram var aftonen inne, och gumman sysselsatt att koka qvällsgröt, såsom hennes sed var. Svennen kröp sakta upp på taket, och kastade allt emellanåt en handfull salt genom rökfånget, så att den föll ned i grytan, som stod och kokade öfver ärilen. När så gröten var färdig och käringen skulle äta, kunde hon icke förstå hvadan den blifvit så salt och bitter. Trollet blef nu mycket misslynt och bannade sin dotter, i tanka, att denna hade saltat maten för starkt. Men huru hon ock måtte späda upp gröten, kunde den likväl icke ätas, så bitter var den. Då befallte käringen sin dotter gå bort till källan, som låg nedanföre kullen, och hemta vatten för att laga ny gröt. Mön svarade: »huru skall jag kunna gå till källan? Det är så mörkt derute, att jag icke hittar vägen öfver backen.» ’Tag då min guld-lykta!’ genmälte käringen vresigt. Flickan tog den fagra guld-lyktan, som stod i förstugan, och lopp hastigt bort, för att hemta vatten. Men vid hon lutade sig öfver källan, för att lyfta ämbaret, var Pinkel icke sen, grep flickan i fötterna, och kastade henne hufvudstupa ned i vattnet. Derefter knep han den gyllene lyktan, och begaf sig skyndsamt till sin båt. Emedlertid började käringen undra, att hennes dotter dröjde så länge borta. I detsamma såg hon sig ut genom vind-ögat, och märkte hvarest lyktan glimmade långt ut på sjön. Då blef trollet illa till mods, lopp hän till strand-brädden och ropade: »är det du Pinkel?»
Bortförer man qvinna, som ej fyllt femton år, med hennes vilja, men utan samtycke af målsman, i sådant uppsåt, som i 17 § sägs; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Bortföres omyndig qvinna, som fyllt femton år, med sin vilja, från fader eller moder eller dem, som i deras ställe äro, i sådant uppsåt som nämndt är; dömes gerningsmannen till fängelse eller böter. 19 §. Brott, som i 17 § sägs, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvinnan eller hennes målsman det till sådant åtal angifven ej heller må brott, som i 18 § sägs, åtalas af annan, än qvinnans målsman. Har i något af dessa fall den, som brottet begick eller deri delaktig var, gift sig med qvinnan; då ege åtal ej rum, der ej till återgång af giftermålet dömdt blifvit. 20 §. Förer någon bort hustru från hennes man, med hennes vilja, i uppsåt att henne till otukt förmå; dömes till fängelse. Ej må dock, i ty mål, åtal af annan än mannen ske. 21 g. Fader eller moder, som med våld eller hot tvingar dotler till giftermål, straffes med fängelse i högst sex månader eiler straffarbete i högst två år. Gör det annan giftoman; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Brott, som nu sagdt är, må ej till bestraffning åtalas, der ej för det våld eller hot, som emot qvinnan föröfvadt är, lill giftermålets återgång dömdt blifvit. 22 §. Tvingar någon, utan laga rätt, eller med missbruk af sin rätt, ge nom våld eller hot, annan alt något göra, tåla eller underlåta; straffes högst med straffarbete i två år, i de fall, der gerningen ej med svårare straff särskildt belagd är. 23 §. Hotar man annan, muntligen eller skriftligen, med misshandel eller brottslig gerning, och sker det på sådant sätt eller under sådana omständigheter, att anledning är att befara, det hotet verkställas skall; dömes, der ej det hot med särskildt straff belagdt är, till böter eller fängelse i högst sex månader. 24 §.
Såsom ytterligare be vis för tjuf-stämplingens olämplighet, får jag anmärka, att då alla straff oemotsägebgen böra, så länge brottslingen tillätes att behålla lifvet, åtminstone lemna rum för förbättring, och följagtligen afven för hoppet att ostörd kunna njuta frugten af den samma; skulle det vara i högsta grad orimligt, att genom ett outplånligt märke på kroppen försätta den olyckliga i den oupphörliga oro och frugtan, att det märkta stället af hans kropp kunde under sjukdom eller eljest tillfälligtvis blottas, och han derigenom komma stt med föragt och afsky utstötas ur ett Samhälle, hvars agtning han genom den ärbaraste vandel rer dan hade lyckats att förvärfva sig. Friherre Drufva: Om en sådan människa skulle förbättra sig och sjukna, så hemställer jag, huru mycken barmhertighet det voro hos den Läkaren, som upptäckte och omtalte hans förra vandel, jag tror vådan af det föreslagna märket vara ganska liten, men deremot den allmänna säkerheten ostridigt vinna. Den hufvudsaklig.! verkan är den, att förbrytaren far sig till v»ra, då han bär ett märke på sig, som sätter honom i nödvändighet att vara försigtig, och betager honom hoppet att kunna ljuga sig fram. Herr Cederskjöld: I anledning af hvad den sista värde Ledamoten behagade yttra, får jag förklara, att oagtadt jag för min det gerna skall vilja tro, och vågar till och med hop; Den 2 i Maji. J)äSj ätt kanhända Lakärn# mer ån dlånga äit~ dra , skulle hafva medlidande med en olycklig, på hvars kropp de tillfälligtvis kunde upp. täcka ett sådant marki , och följagteligen förtiga det} vore den brännmärktes belägenhet icke desSmindre lika ryslig , emedan Läkarena i alla fall icke äro de enda i sorn möjligen skulle kunna komma i tillfälle att göra ed dylik upptäckt. För öfrigt anser jag Lagstiftarett böra räkna hvarken på Läkares eller någon annans medlidande och ädelmod •
En Procent af den summa, som genom denna Bevillning inflyter , skall innehållas och till Kongl, Majrts Qch Rikets StatsContoir ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Maj:t, efter underdånige Förslag af PröfningsComnaitteerne, för hvarje Län fastställes, användas till ersättning för det ökade Besvär och de kostnader , som med debiteringen och redovisandet af denna Bevillning ärq förenade, Autom d. 6 Nov. iSa3, N:o 53. Riksens. Höglofl. Ständers Bevillnings-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande, i anled - Betänkandeit. 47 ning af väckt fråga, om införande här i Riket af Drawback , eller restitution af Tull för Rå-ämnen, då de förädlade utföras. Ledamoten af Yällofl. Borgare-Ståndet, Herr G. R. Prytz, liar uti Memorial, som till Be\illiling3- samt Ekonomi - Utskottens gemensamma åtgärd blifvit remitteradt, yrkat och. hemställt, dels att till Fabrikernas förkofran, en ans tall t måtte vidtagas för inrättande af så kallad Drawback, eller att vid Export af en inom Landet förädlad vara, restitution bölske af deli Tull, hvilken blifvit erlagd för införseln af de rå-ämnen, hvaraf den förädlade varan är beredd , dels ock, att till Transitohandelns befrämjande, den som exporterar utifrån inkomne Varor, må återfå de Tullafgifter, som vid deras införsel blifvit erlagde.
Den som, i öfverensstämmelse med hvad Stals-Utskoltet i dess Utlåtande Nio 274, sid. 33, föreslagit och Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, anser, att Rikets Ständer, för anläggningen af en till begagnande med lokomötiver afsedd jernväg från Dalarne till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön, böra bevilja och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisa ett särskildt statsbidrag å nedannämnde belopp, emot de i samma Utlåtande föreslagna och af Rikets Ständer redan godkända vilkor och åligganden för detta statsbidrags åtnjutande, äfvensom sagde företags verkställande, samt framtida underhållande och begagnande, m. m., och derjemte gillar hvad lista, 3:dje, 4:de och 5:te punkterna af de utaf Utskottet rörande denna jernväg föreslagna stadganden innehålla, eller att lio ifrågavarande jernväg bör anläggas från den utgångspunkt inom provinsen Dalarne, som Kongl. Majit i Nåder bestämmer, och ledas till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön; 3:o bilda sig, inom derför af Kongl. Majit utsatt och kungjord tid, bolag för anläggning af jernvägar från Dalarne både till Mälaren och Östersjön, ankommer på Kongl. Majit, att, efter föregången utredning af och jemförelse mellan hvardera jernvägs-liniens relativa behöflighet och fördelaktighet för de orter, från och genom hvilka densamma skulle komma att anläggas, jemte dess allmänna gagn för landets rörelse och vigtigare näringsgrenar, i Nåder bestämma, hvilketdera bolaget får komma i åtnjutande af omförmälda statsbidrag, äfvensom öfriga för denna jernvägs-anläggning bestämda förmåner.
Wid ärcts stut, inom mindre än twänne mäuader, biefwo i Lea förra insatta OucatLr 1730, Riksdaler 30,664, 19.4 st., Larolincr 13,292 D:r 4i öre. Fyraöres stycken 19,26g D:r 3 öre. Suiärt Srlfwermynt 26,264 D:r och Kopparmynt 2.002 D:r ig'öre, och i Lane - kLn^usia emot Ränta zoo Oucater och 15,100 Rtdlr. Zpscie. Pä sa,ta och lösa Panter utgjorde Land ".8 Län wid 1668 ärs utgång 11 stycken, tilsammans 21.316 D:r 26-H öre Silfwermynt, och östren äfwen jmchlicum sick strapt i början njiUa si-rniva ak Lunco - Inrättningen , i dt Kon«l. Kammr> CoIlagiuiÄ den 24. December uptvz c^not sm sa kallade ^sstecuration, et Lin al läoo Nior, four bewilljades e.i-ast pa irenne män.ad.rs riw Til Lau^ttevs Underst'djandc more M ule" och Styckeharrdeln as Kongl. Mist. r.nö^ wist: imlloc Lenf-mma öf.verläma: del för-a > wid hmarr tilträdarrde KLN^ULÄ nödg:Lcs röila äljkillif.a f chsaNeter, kojinaa och rids-irtdrög^, sör-uältades ärrÄ4 genom en Lanstuons Lnmmrsksrius:
af det fasta mBetscen.tru~ii, som Förl) niidet Bgei: i sii.1 l ?yi: %, har detsaanim iiiider 6,reii.s] .opp f6r17ii.i~f ' i ' ~~t sig pagd11 af en ofiiciel. institiitioii., so111:: if iiiy iidig: 11 eter och e11 skilda .vinn er allt större erkaimaiide och. af deni aiilitas i ined kvinnaiis stallniiig och förliållaiiden sanimaiihaiigande fi4gor .. Pör att motsvara de aiiqr&amp;k, som sål~iiida ställas på c h - samma, har b y r h samlat och. ordnat uppgifter, rapporter, stczt .. i.stilm; bei: ättelser, ~lioll,ilograin, prospekt m. m., soiii 1) ei: örn Iwiii.ii ans för11 C~llaii de så~i21. i Sverige som ~nrL: ' a l än del:. Dessa iiyygiftei til.lliandnli&amp;llc~s alliiiäiilieteii p&amp; bjrrf~ii, livillceii äfven ni.~in.tligeii eller skriftligeii., s&amp; vidt ~nö,jligt, läilmm ~.l) plysiiing oin Iivad soiii 1.igge1: ii.] lrviidig ~erksai-nl I et. Så liar byi: &amp; n. lagt sig viiiiiiiig oni att skaffa, sig liä: niiedoin om alla de mbetsfalt, som st&amp; ö p ~ i i a föl: lcviiiilmi och akt ~ittäiika och verka för nya shclmia, länipade för heiiiies hatnr och beg&amp;fning.
”Han äflades med att göra visor och verser; men ur en temligen tjock (?) volum af hans sammanhämtade arbeten har jag, utom ett par smårim, icke funnit något enda stycke, hvarmed jag kunnat förnöja läsaren”. Blom yttrar sig: ”Man har kallat honom Sveriges Flaccus, förmodligen derföre, att han sjelf kallat för Oder några af sina rim. Hans stil sjunker sällan djupt under medelmåttan, men höjer sig ock aldrig deröfver; hans tankar äro hvardagliga, och således (!), med få undantag, förnufts-enliga”. Hammarsköld slutligen: ”Columbus var icke af naturen kallad till skald. Intet af hans qväden förråder de idealiska åsigter af verlden eller den oemotståndligt inbrytande och hänförande känsla, eller den till intagande, bildligt lefvande gestalt mäktigt skapande fantasi, som utgöra den äkta skaldens särskiljande egenskaper”. Hvad skola vi dervid tänka; redan om vi blott påminna oss denna bekanta, i sin hjertliga enfald så outsägligt ljufva aftonpsalm: Nu hafver denna dag, Allt efter Guds behag, Sin ända äfven nått; m. m. en psalm, som väl har vunnit åtskilligt genom redactörerne af 1696 års Psalmbok, men dock ursprungligen är hans? En ”mäktigt skapande fantasi” är, tvifvelsutan, icke deri: men en skapande är der dock; ännu mer en ”hänförande känsla”; och äfven en ”idealisk åsigt af verlden”, så vida en sann religiositet ej kan annat, än skåda verlden ur en (i verklig mening) idealisk synpunkt. Men detsamma gäller i allmänhet om de bättre af hans dikter. Hammarsköld sjelf undgår icke, att i de hexametriska och närmast om Stjernhjelms maner påminnande, med hvilka Columbus först uppträdde psevdonymt under namnet Myrtillus af Bergen, förnimma en poetisk flägt. Men mera såsom hans egen, eller mera såsom en af mästarens ingifning oberoende, yppar sig denna flägt i de bästa af hans Odæ Sveticæ och öfriga sångstycken. Mot dem kunna vi föga annat anmärka, än att de nästan alla skulle vinna på förkortning.
J\s 66, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Utsk:s Betänk. N:o 29, ang:de en utvidgad testaments-rätt; och JV& 67, i anledn. af väckt motion om uphörande af förbudet emot tryckta eller graverade invisningars begagnande,emellan enskilde personer. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Lag^- samt Allm. Besv:soch Ekon.Utsk:ns den 30 sisth November på bordet lagda Betänk. N:o 39, i anledn. af väckte motioner om än - Den 1 December. 239 dring i åtskilliga delar af Kongl. Förordn:n den 22 December 1841, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor m. m. l:sta punkten, ang:de skarpt bölesansvar för oloflig införsel eller utförsel af varor, och 2:dra punkten, ang: de förkortning af den tid, inom hvilken egare lill i beslag laget gods bör sig hos Domstolen anmäla. Biföllos. 3:dje punkten, ang:de ifragastäldt aläggande för Rådhus-Rätt, all efter slutad undersökning bestämma viss dag, inom begränsad lid, för utslags af kunnande i tullmai. Hr Prytz, Lars Adolf: Utsk:n hafva erkant viglen af de skäl, som blifvit anförda, men likväl ansett dem icke böra föranleda någon åtgärd. Jag tror att det hade varit skäl, då Utskm erkänt vigten af de i denna fråga anförda skälen, att i detta fall göra hemställan om underd. skrifvelses aflåtande till K. M. Att nu ingå i vidsträcktare betraktande af frågan, än Utsk:n velat göra, och att, i Kiksdagens sista timma, begära någon återremiss, toide icke vara lämpligt. Jag vill således endast reservationsvis bafva gjort denna "anmärkningen. Hr von Hartmansdorff, Aug., förklarade sig instämma med Hr Prytz. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. förevar.-de punkt.
N:o i4, om Domares skiljande fråh befattning med värdering å faslighet, som pantvis lagfares; N:o i5, om äfskaffandé af den stadgade plikten för den, som icke vid andra Uppbördsmötet sig infinner, och anmäler sin oförmögenhet att utskylderne erlägga. Af den i5 sistledne Mars: N:o 16, rörande befrielse för parter fråh skyldigheten att, genom Ombud? ljos Kongl.' t 7>y^> T)en 14 April, Majit, ÖfverRätter och Collegier, ingifva och till communication uttaga sina skrifter och besvär. Af den 18 sistlidne Martil: N:o x8, rörande gjord hemställan, att terminen för Civile Embetsmäns afskeds erhållande, med rätt att bibehålla sina löner oafkortade, måtte nedsättas från 70 till 65 års ålder. N;o 19, angående afvittrings-bevis för efterlefvande Makar, i händelse af nytt giftermål. N:o 20, rörande tjenlige Författningars vidtagande emot allmänna förbrytare. Från Allmänna Besvärsoch OeconornieUtskottet: Af den 18 sifilidne Martil: Nio 14, om lumpsamlings-skyldighetens upphåfvande samt om förändrade anstalter till lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof. Af den 24 sifilidne Martil: N.o 16, ornön Tjörns befrielse från Kronoskjutsning. N;o 17, angående skyldighet för Postmästare, att, emot ersättning, hålla Postbok med Landtboer. N;o 19, angående åläggande för Frälse - Den i4 April. hemman, att’, lika med andra hemman, deltaga i Krono-, Hålloch Reservskjuts. N;o 20, i anledning af yrkade förändringar uti nu gällande Författningar, rörande Kronoskjutsen. ilen 26 sistlidne Mars: N:o 18, om vissa förökade afgifter till Vadstena Krigsmanshusoch AmiralitetsKrigsraans Cassorne.
Domare, som förfarit annorlunda, tror jag för min del, att Lagens mening icke är, att härigenom vilja bestämma, huru stor del hvardera hemmanet bör vid - 156 Den n November e. m. lännas af Jen intecknade skulden. Genom en annan tolkning skulle äfven hända, att en yngre iuteekningshafvare, tvärtemot Lagens princip för ordningen emellan intecknade fordringars betalriingsrätt, kunde tvinga en äldre iuteekningshafvare, att utan afseende pä, hvar den bästa säkerheten fanns, hålla sig till de hemman, som mindre motsvarade fordringens belopp. Jag gaf ett exempel, huru orättvist i sådant fall kan tillgå, då jag omnämnde ett sterbhus, sorn var ägare till 13 särskilde hemmansdelar, hvilka samfällt voro intecknade för ett Bancolån af 25,000 R:dr. Vid arfskiftet ti Ille» 11 Enkan och en omyndig dotter en hemmansdel, som icke var besvärad med annan inteckning, än sin andel af det gemensamma Bancolänet, då deremot de andra stei bhusdelägarne, hvilka fått säteriet och öfrige hemmansdelarne på deras lotter, så hopat inteckning på inteckning, att cession slutligen inträffat. Banken, som nu har rätt hålla sig till hvilkendera fastigheten som hälst, och finneratt Enkansoch dottrenshemman lättare ensamt kan betacka länet, än det står att ske genom försäljning af åt concursmassa afträdde fastigheter, söker derföre endast modren och dottren, och troligen kommer deras, utom för Bancolänet ograverade hemman, att springa på BancoAuclion, fastän de erbjudit att betala deras anpart i lånet. Det var till förekommande af dylika lidanden jag föreslog ändring uti 18 och Den ri November e. ru. jg §§. af 1818 års Inteckningsförordning. Jag medgifver, att det är rättare, att genom en Lagförklaring åstadkomma den åsyftade rättelsen, på det all retroactif verkan måtte försvinna. Lagutskottet har velat samma mål, som jag, men beklagligtvis icke uppnått resultatet.