Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att till prot. få reservera mig emot de beslut, som blifvit fattade i anledn. jaf detta betänk., och begär tillika Hr Frih. o. Landtnäs propus. till R. o. Ad. derom, att jag , enl. i §;n 4 morn. Tryckfr.- förordn. må få till trycket särskildt befordra det förslag Den 3 Februari e. m. 7> till författning i delta ämne, sorn R. o. Ad. afslagit i förra plenum. R. o. Ad. biföll Frih. Cederströms begäran alt få trycka sitt ifrågavar. förslag. Lades på bordet nedannämnda från Ulskin inkomna utlåt:» och betänk:», nemi. Irån Statssaint Allm. Besvärsoch Ekon.Utskotten: N:o T34, i anleda, af väckt motion om nedsättning i bästvacance-afgiften, 111. rn.; N:o 135, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. N:o 3»; N;o 136, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. N:o 58; iN:o 137, i anledn. af väckt motion, alt den sedan år 1682 inom Helsingland och Gestrikland uppodlade jord icke må med rotering besväras, 111. m ; N:o 138, i anledn. af återremiss å Utskms betänk. N:o 14s angtde åtskilliga, pn St. Barthelemy ronde,-förhållanden ; N:o 13g, i anledn. af väckt motion, lörtde landets uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter, m. rn.; JV:o 140, i anledn. af väckt fråga om klockare-helgonskyldens i Skåne användande till folkskolor; N:o 141, i anledn. af väckt Iråga om reglering af sjön Wenerns vattenliöjd; N:o 142, i anledn. af väckt motion, ang:de remonteringen vid Lifreg:tets Dragoncorps, m. m.; BancoU tskottet:
Jag vill icke drifva denna sak till Votering, emedan jag anser den mindre vigtig; men jag ber att få påminna Hr Cederschjöld derom, alt i händelse det är oriktigt att afslå ett betänk., första gången det förekommer, har R. o. Ad. begått många grundlagsvidrigheter vid denna riksdag, hvaribland jag vill nämna i sista plenum frågan om Gyllenstjernska kronofordran, Flera andra ämnen hafva äfven, första gängen de förevarit, blifvit afslagna, och det med rätta, enär grundlagen icke (einnar stöd för den motsatta åsigten, och R. o. Ad. kan således äfven afslå 1111 föredragna memor.; men jag har icke velat begära propos. på afslag, utan på ogillande af memor. Som likväl Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna framställa denna propos., ber jag att få reservera mig deremot, emedan det skulle innefatta en ytterligare inskränkning i Ståndets 4*4 33 c 11 3o J ii n i c. m. fria pröfningsrätt, dä man besinnar, att det gifves nästan ingen fråga, som icke är af natur att genom talmannen och en röst majoritet i Constit.Utsk. kunna undandragas Ståndets pröfningsrätt. Gr. Horn: Jag skulle äfven tro, att det vore oformligt att ogilla ett memor. utan föregången återremiss, om icke möjligheten af återremiss vore afskuren genom Ilr Gr. o. Landtm:s sätt att tolka grundlagen. Att ogilla ett betänk. innefattar blott ett förklarande, att det icke är i den form framstäldt, att det kan antagas, och då bör det återremitteras. Att, såsom Gr. Cronhjelm sagt, förkasta memor. anser jag vara orätt, emedan det förutsätter, alt det kunde bifallas. Det återstår således icke annat, än att yrka ogillande af memor; men det är derföre icke sagdt, att man ogillar sättet att afgöra föredragningen af målet.
Det var Jesu hand, som räckts henne, oeh det gälde nu endast att hålla den fast och genom bönens makt draga honom närmare och närmare intill sig Något lugnad och stärkt återgick Ingrid till sin ensamhet, och det såg verkligen ut, som om frestelsen vikit ifrån henne. Under några dagar lefde hon nästan ständigt försänkt i bön; det blef henne slutligen en vana, ett behof, att sålunda tvinga alla sina tankar uppåt, och det gick betydligt lättare än förr. I början kostade det henne visserligen någon ansträngning att glömma brefvet och att blixtsnabbt vända sig bort från de trohjertade ögonen, då de oväntadt döko upp, der hon minst väntade det, och lockade henne med den nya lifsuppgiften. Men till sist blef äfven detta henne en vana; hon kände till och med farans annalkande pä förhand, liksom genom ett slags varsel, och då hennes hjerta började klappa ojämnare och hennes tankar visade benägenhet att slappas och vika af vägen, bad hon med förnyad kraft och tryckte de hårdt sammanknäppta händerna mot ögonen — och så var den farliga stunden öfver. Men en morgon inträffade någonting sällsamt. Hon hade icke tänkt på Erik på flera dagar, och hon hade i går qväll gått till sängs i mer än vanligt hög segerviss stämning, som nästan påminde om den öfversvinneliga glädjen den der natten. Hon somnade med en innerlig hön på sina läppar och sof lugnt till inemot daggryningen. Då började hon drömma. Hon tyckte, att tvenne englar togo henne vid handen och sväfvade med henne genom ändlösa rymder, klingande af milda, aflägsna sånger, och mellan genomskinliga, doftande, rosenröda moln; öfverst var en skybädd, hvitare än de andra och på den hvilade Frälsaren i sin röda kjortel och sin - blåa mantel, sådan hon sett honom på religiösa taflor sedan sin barndom, men hans ansigte kunde hon icke urskilja. Englarne förde henne upp till honom och lade henne i hans famn, och sedan förnam hon ingenting, endast en känsla af namnlös, stilla lycksalighet; hon låg med sitt hufvud på hans arm, och den kändes som en varm, senfull mensklig arm med svällande ådror, som pulserade i takt med blodet i hennes tinningar.
Framlidne Professoren, Doktor Carl Zetterströms testamente, enligt transsumt den 10 December 1829. Hernösand den 18 December 1861. P. Engman. 46 Direktionens öfver Stockholms stads undervisningsverk underdånig» utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Direktionens räkenskaper för år 1859. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:t har genom nådig remiss af den 18 sistlidne Oktober anbefallt Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk att inkomma med underdånigt utlåtande öfver de af Rikets Ständers Revisorer vid granskning af Direktionens räkenskaper för år 1859 gjorda anmärkningar. Direktionen får fördenskull till en början i djupaste underdånighet meddela, att den, i anledning af anmärkningen i § 1, förständigat de Läroverks-kollegier, som icke uppgjort räkenskaperna efter meddelade föreskrifter, att desamma hädanefter följa. Beträffande dernäst de i § 2 omförmälda 3 R:dr, hvarmed redogörarens fordran öfverstiger det i räkenskaperne upptagna belopp, har denna post ingen gemenskap med Åleniska fonden, hvilken är alldeles afskiljd från öfrige räkenskaperne, utan rörer allmänna fonden, och har redan rättelse i detta afseende iakttagits, på sätt Sekreterarens förklaring af den 11 December 1860, på af förlidet års Herrar Revisorer deröfver gjord anmärkning, upplyser. Vidkommande ytterligare mot Åleniska fonden gjorda anmärkningar, får Direktionen i underdånighet upplysa, att dessa räkenskaper ända från fondens stiftelse år 1822 blifvit förda helt enkelt, på det sätt, att uti ingående balansen för året upptogos endast de utlånade medlens kapitalbelopp samt kassabehållningen, men sedan Direktionen beslutat, att nämnde fonds räkenskaper skulle behandlas i likhet med andra det allmänna rörande fonder och öfverlemnas i vederbörlig ordning till granskning af Kongl. Kammar-rätten, måste räkenskaperne från och med år 1859 uppställas i öfverensstämmelse med Kongl, brefvet af den 17 September 1856.
Af sådan anledn. är den ännu qvarstående, men otvifvelaktigt är, att ärendenas gång, långt ifrån att förlora, skulle vinna, derigenom att Utsktn sjelfva fingo välja sina ordförande. Jag tillstyrker, att förslaget, i enlighet med grundlagens föreskrift, måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr Stuart, Carl Gust.: Lika med den sista värda talaren, anser också jag detta grundlagsförändrings-förslag innefatta de cathegorier, som i Reg.Ftn äro utstakade för sådana förslags framställande och antagande. Jag anser det nemi. vara nyttigt, nödigt och möjligt att verkställa. Nyttan deraf torde icke gerna kunna bestridas, då otvifvelaktigt inom Den 5 Augusti c. m. inom TJtsk:n ett ökad t förtroende skulle uppkomma till de personer, som, i följd af Ulskrns egna val, derstädes förde ordet. Hvad oter nödvändigheten angår, så torde den erfarenhet, som särdeles under de 2:ne sista riksdagarna inom detta Stånd af dess electorer vunnits, vid tillsättandet af ordför.platserna i Utsk:n, ådagalägga, att en förändring i hittills gällande ordning dervid ovillkorligen är af högsta behof påkallad. Det var också i den förhoppning, att ett mera omfattande förslag skulle i delta hänseende lill vägaIrringas, som jag för min del icke instämde i Ridd.Utsk:s förslag, alt särskildt val ensamt inom delta Stånds ledamöter skulle, vid tillsättande af ordför.platserna i Utsk., äga rum. Det har här, såsom skäl emot förevar, förslags antagande, uppgifvits, att ledamöterne af de särskildta Stånden voro obekanta med hvarandra, och alt de således ej kände hvilken de borde hedra med sitt förtroende. Jag betviflar dock icke, att i hvar och en af de delegationer utaf representationen, som Utsk:n utgöra, åtminstone en så allmänt känd och till ordför. lämplig person skall finnas, alt de öfrige utskts-ledamöterne icke äro okunnige om hans lämplighet i detta afseende, då de inträda i valrummet.
Hr von Hartmansdorff: På sätt Hr Rosenblad omförmält, har icke blott inom banken utan äfven inom statsverket i allmänhet dylika ersättningar tillförene beviljats. Hvarföre skulle R. St. nu i fråga om bankens tjenstemän förfara annorlunda eller njuggare? Pä sätt Hr Rosenblad påpekat, hafva R. St. förut vid flera tillfällen beviljat Statens tjenstemän ersättning och det till fulla beloppet för förlorade sportler, således äfven för en inkomst af alldeles tillfällig natur. Här är blott fråga om att gifva ersättning till |:delar af hvad nu uppbäres. Uti betänk, omlales, hvad banken särskildt beträffar, att R. St. förut godkänt dylika ersättningsanspråk icke blott hvad medaljören Enegren angått, utan äfven för bankens kassörer, hvilka erhöllo ersättning för det arfvode de förut åtnjutit för öfverkorsning af till kassorna inlemnade förslitna sedlar. Detta sistnämnde arbete är väl icke mera förtjenstfull t än att skrifva nya sedlar. När nu R. St. för sedlars förstöring betala fullt ut, så mätte det väl vara skäl att för sedlars tillverkning, betala åtminstone två tredjedelar. Det är mistning i inkomster som i båda fallen skall godtgöras. Ehuru jag således vidblifver mitt förra yttrande och utbeder mig att 11. o. Ad. måtte godkänna hvad Fullmäktige föreslagit, kan jag Den 22 Juli. 185 dock icke instämma i Hr Rosenblads förslag att föräudra den gifna summan af 18 r:dr 32 sk. till 20 r:dr. Skillnaden är högst obetydlig, nemi. blott 1 r:dr 16 sk. För denna ringhet tror jag icke att man bör föranleda olika beslut emellan de särskilta RiksSt:n, då, såsom jag förmodar, R. o. Ad. icke kommer alt i hufvudsaken bifalla Ulsk:s förslag. Hr von Hohenhausen: Här har visserligen af de håda föregide talarne blifvit uppgifvet att när sportler blifvit indragne, ersättning derföre lenniats.
Herr Ehrenborg, Casper, förenade sig med Herr von Hartmansdorff, Herr Grefven och Landt-Mar skalken förklarade, att den af flere Ledamöter sålunda gjorde begäran, att Lag-Utskottet6 Utlåtande måtte hvila på bordet till nästa Plenum , ieke kunde, enligt 4g §. Riksdagsordningen förvägras. Företogs till pröfning LagUtskottets den 2i sistlidne Junii under N:o no afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde , Utlåtande , i anledning of gjorde anmärkningar vid Utskottets den 5 sistlidne April under N;o meddeldte Betänkande, öfver väckt motion, om förbud för Ledamöter i HofRått, att sig emellan byta lottade mål. Herr von Heijne, Georg, anhöll, att Lag. iTlskottets Utlåtande kunde ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum. Herr Lefrén, Johan Pehr, och Herr Hjerta, Guftaf.förenade sig med Herr von Heijne, Den 7 Julii t, i)i. Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade, att då llere Ledamöter begårt att Lagi Utskottets ifrågavarande Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum, detsamma ock komme att, jemlikt 49 §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilapde. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högh Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 7 Julii *825, S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 27 sistlidne Junii under N:o 244 afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl, Maj;ts Nådiga Proposition, om StatsVerkets tillstånd och behof, uti hvad som rörer RiksStatens Tredje HufvudTitel; blef samma Utlåtande, på grund af de, utaf åtskilige Ledamöter, der-> vid gjorde anmärkningar, till Stats-Utskottet å-j terremitteradt. Ut supra.
Det vore således icke nog att stadga, att endast en och samma silfverpost skall pröfvas efter samma method, emedan den icke ensamt utmyntas, och jag tillstyrker derföre, att de af Ulsk. föreslagna ordalagen må bibehållas. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Som jag hade äran vara en bland 1S41 års Revisorer, och således var i tillfälle alt taga kännedom om de instruclioner och reglementen, som gällde för Myntverket, får jag upplysa, alt der fans den största oordning i afseende på redovisning och instruclioner. Revisorcrne gjorde allt hvad möjligt är, för att komma under fund med rälta förhållandet; men förgäfves. Del hufvudsakligaste Revisorerne upptäckt, var, att chefen för Myntverket hade den vidsträcktaste makt. — Jag förmodar, alt 1843 års Revisorer funnit förhållandet dylikt, efter de understödt 1841 års Revisorers anmärkn:r, och jag finnér det således högst nödigt och nyttigt, alt några mätt och steg härutinnan tagas. Hvad åter beträffar Revisorernes gjorda anmärkn. öfver den s. k. melhodcn, alt det silfver och guld, •486 Da-n 27 Novem 1)cr f. m. som ingar lill verket, antingen på den vata eller torra vägen, borde på samina väg ulga, emedan Revisorerne eljest icke kunde uppfylla sin bestämmelse, granska oell uppteckna rälla forhållandet; så medger jag, alt Utskts tillstyrkande i denna del är otydligt, men det kail rättas genom några ord, som torde uppgifvas af de Hrr, som äro mera bevandrade i Myntverket. Anmärkningen är lill silt syfte god och af behofvet påkallad, hvarföre jag tillstyrker dess antagande. Hr Westerstrand:
MAJTS BEFALLNINGSHAF VANDES uti tö ester bottens C ii n till liOAGL. MAJ:T i ii 11 ft e i' fl <i ti i g A v t afgift*» i! M B E TS-BERÄT T E L S K lör åren 1§4§, 1149 oell 1850. P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Westerbottens Län för åren 1848,1849 och 1850. § i Länets allmänna beskaffenhet. Under ofvannämnde tid tiar ingen anmärkningsvärd förändring ägt runi i afseende å Länets vidd, indelning eller lokala förhållanden, än alt Westerbottens Norra domsaga, enligt Eder Kongl. Maj.ts nådiga beslut, blifvit delad i tvänne domsagor. § 2. Invånare. Folkmängden inom kustlandet utgör efter skattskrifningslängderna för åi 1850 och deröfver författade sammandrag, i Första och andra fögderierna: Mantalsskrifne mankön 11,899 » qvinkön 12,519 / Umeå stad: Mantalsskrifne mankön 413 » qvinkön 505 I Skellefteå stad: Öfveroch underårige samt för åtskillige orsaker mantalsfria, ehuru till en del arbetsföre personer, i sagde fögderier: Qvinkön 11,197 / Umeå stad: Mankön 339 Qvinkön 370 l Skellefteå stad: I Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke förrättas, utgöres befolkningen af Svenskar: Vid 1847 års slut uppgick Länets folkmängd till 61,608 personer, och har således under ifrågavarande tre år ökats med 4,013 personer, härrörande hufvudsakligen deraf, att härjande sjukdomar lyckligtvis icke inträffat.
Jag har hört fru Runeberg säga att B. var så förtjust i sin hustru och så stolt öfver henne att han knappt tålde att andra menniskor trampade samma mark som hon, och det blef riktigt stötande med hans högmodiga förgudning af henne. Sjelf säger han: ”jag älskade henne icke längre, när vi gifte oss; jag gifte mig af ridderlighet.” – Han mins fel, och hustruns utsaga är den riktiga: det var en härlig tid. När kassan tog slut satte han sig blott ned och skref någonting genialt, gjorde penningar deraf, och de reste vidare. Strodtman var det som genom öfversättningar introducerat Brandes och de andra nordiska författarne i Tyskland.314 Mohr säger att han för att vara produktiv behöfver en kärlek, som lefver i honom som en stilla och lugn känsla, och att det är just hvad hustrun borde kunna inge honom, men henne trifs han icke med. Hon säger att han blir aldrig en man, alltid ynglingen, alltid romantikern. Runebergs hade 1870 eller 71 träffat honom i Rom. Han hade skaffat dem en piga, sade fru Runeberg. Naturligtvis den der lilla italienska tjenstflickan, som han en gång berättade om för mig. Bissens hade aldrig för Runebergs nämnt affären med frk Knudtzon, och fru Runeberg hade aldrig frågat dem derom, men hon var öfvertygad om att de voro invigda i det hela. Fru B. sade att hufvuddragen i hans karaktär äro opålitlighet och fåfänga. Enda sättet att bibehålla hans vänskap är att bara beundra honom och aldrig säga emot, ty det tål han inte. ”Ja kommer det inte an på annat,” sade jag leende, ”så har det ingen nöd, ty jag beundrar honom alldeles otroligt.” ”Man bör inte vara för mycket tillsamman med honom,” hade hans bror yttrat en gång. Man berättade om Edvard och hans fru, att då de vigdes vände hon sig direkt efter vigseln emot honom och sade: ”Filipin!” Fru Runeberg sade också att i Neglicks ådror flyter det ziguenarblod. Hans farfar var läkare i Finland eller Ryssland. Under en koleraepidemi satte befolkningen eld på hans boning och innebrände honom, ty de trodde att han förgiftat brunnarne.315
Detta har Utskottet afi styrkt på den grund, att åtgärden skulle åstadkomma tidsutdrägt och en sådan ökning i goromålen, att en ej obetydlig öki liing i personalen derigenom skulle behöfvas. Utskottet har dessutom trott, alt coni trollen derigenom icke skulle ökas, emedan hvar och en enligt TryckfrihetsLagen äger rättighet, att sjelf se TullJournalen samt att derutur göra eller mot lösen eri bålla utdrag. Sedan lönerne för Tullförvaltarne blifvit så betydligen förhöjde, ehuru visst ej för mycket, kunde man väl begära någon tillökning i deras göromål, och jag förmodar, att BorgareStåndet bäst af alla känner behofvet af den ifrågavarande. Dessutom hemställer jag, om icke, då man äger rättighet alt erhålla utdrag af Journal len, ehuru emot lösen, detta i alla fall förr orsakar en tillökning i göromålen. Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och tillstyrker Ridderskapet och Adeln att förr ena sig med BorgareStåndet deruti, att Tullförvaltare skola vara skyldiga att afgifva specificerad räkning å tullen för hvar och en förlullad vara. Friherre Åkerhjelm: Då, på de lullraki Ben 4 Jan uar i i e. m. 77 ningar sorn afgifvas, hvarje varuslag står särskilt utfördt, så tror jag det vara nog. Den , som vill göra särskilta ntdrag ur Journalen, äger fullkomligt tillfälle dertill. Visserligen kunde det låta göra sig i de andra städerna, att gifva specificerade räkningar, men i Stockholm och Götheborg är trafiken vissa årstider så stark, alt sådant skulle vara nästan omöjligt att åstadkomma. Något särdeles gagneligt kan väl dessutom ej derigenom vinnas, ty livar och en handlande lärer ej underlåta, att särskilt bokföra omkostnaderna för hvarje expedition han gjort eller ombesörjt. Herr Tham: Genom de ProtocolisUtdrag, som till BevillningsUtskottet ankommit, är jag underrättad , alt Presteoch Bon*- deStånden bifallit Utskottets förslag, hvarigenom frågan sålunda kommer att förfalla-. Jag skall derföre icke envist insistera uti denna fråga. Herr Ribbing:
Qvanten föreslagne stadgandet om bristfällig vågs islåndsåltande emot lega, på den tredskandes bekostnad, redan år gifvet genom 25 Cay), ii § ByggningaBalken; men detta stadgande kan icke anses tilllyllestgörande, då, serdeles hvad vinter-väghållningen beträffar, svårighet ofta möter för arbetets åstadkomrnande emot lega, och behofvet sällan genom denna utväg kan afhjelpas så skyndsamt sorn erfordras, derföre en ytterligare ansvarsbestämmelse år nödig för afl väcka de våghållningsskyldiges omsorg att sjelfve fullgöra sitt åliggande. Om nu, i fråga om ett sådant ansvar, hvarje ploglag skulle anses såsom en enda person, yrå sått Lars Larsson i sin motion föreslagit, skulle just deraf följa, hvad motionären velat förekomma, att hvarje delegare i elt ploglag måste dela yråföljden af den försumlighet, som en eller annan af dem kunde visa, hvilket vore så mycket mera rättsvidrig!, som ploglagen icke bildas genom frivilliga öfverenskommelse!*, utan indelas efter hemmanens belägenhet. Dessutom torde det nu stadgade bötesbeloppet i sådant fall böra betydligt, stegras, för att motsvara ändamålet, då man måste föreställa sig, alt ploglag, med vidsträckt våghållnings-skyldighet, mången gång skulle finna sin räkning vid erläggande af det ringa bötesbeloppet, i stället alt i svårt väder företaga vågrödjningen, helst den svårare påföljden, som kunde inträffa medelst arbetets verkställande för en tilläfventyrs dryg lega, merendels skall finnas lått att afböja derigenom, att de våghållningsskyldige genast, sedan det svåra vädret upyrhört, skynda att verkställa snörensningen, innan de legde arbetarna, sorn det oftast torde blifva omöjligt att betinga under påstående yrväder, hinna att dermed taga befattning. — Således, då Utskottet fortfarande anser föreskriften i Kongl. Brefvet den 10
Sälboda och några andra bruk samt bergslagen af samma banor kunna vinna fördelar; men frågan är, om dessa fördelar skola uppväga dem, som andra delar af länet, andra innevånare derinom få af södra banan öfver Carlstad, och jemväl kunna motsvara de större kostnader för Statan, som blifva förenade med norra banans anläggning och underhållande. Till denna fråga kommer jag åter längre fram. En talare har yttrat att, om Carlstad hade sitt läge vid Dejefors, vore det slut med striden och banan gick dit. Jag tror det icke. Man kan väl, såsom jag af ifrarne för norra banan hört föreslås — flytta Länsresidenset till Dejefors, men man flyttar icke länets enskilda penningeverk och andra institutioner samt handeln från det ställe der rörelsen är. Den flyttningen vore ungefär detsamma som att förlägga Göteborg åter till Lödöse. Der Göteborg nu ligger, förblefve ändock stad och rörelse. En annan talare har frågat, hvad är Carlstad för en punkt, och han har dervid yttrat sig skämtsamt angående branden, sorn nyligen öfvergått den staden. Olyckan, hvilken eller hvarest den träffar, har för mig icke något löjligt och med dessa få ord om skämtet, lemnar jag det åsido; men jag vill söka besvara frågan: Hvad är Carlstad för en punkt? Den är det 344 Den 15 Mars. större samhällets, provinsens föreningspunkt, der länets, dess innevånares gemensamma angelägenheter alhandlas, der striderna, som deras olika intressen föranleda, utkämpas och der affärsverksamheten har sitt mesta arbete. Kan man ej neka att det större samhället har behof af en sådan föreningspunkt och att de flesta, om ej alla, af dess i större eiler allmänna angelägenheter verksamma medlemmar måste ofta infinna sig der, så nekar man väl ej heller att en lätt kommunikation med den orten är allmänt gagnelig och har stora fördelar med sig.