Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tre serskilda gånger, i Linz, Wien och Brünn, (i Prag brydde man sig ej derom) undergick min kappsäck visitation inom Österrikiska området, utan att detta oroade de böcker, densamma innehöll. I Wien måste man personligen infinna sig på polisbyrån och undergå ett slags förhör, men man tages då emot som vid en visite, med yttersta artighet. Tjenstemannen, som betänkligt fixerade mitt pipskägg, syntes vilja vara en annan Fouché och gjorde besatt slipade frågor – skada blott, att de voro det alltför mycket, för att missförstås, och dertill slösades på orätt man. Ordningspolisen i Wien är berömd såsom ett mönster. Man ser t. ex. en polissoldat posta vid alla nybyggnader utåt gatan, för att afvärja hvarje för allmänheten farlig manöver, tillse att nedfallet grus och stenar ögonblickligen sopas från gatan, o. s. v. Det är också vanligt, att gatan belägges med halm utanför de hus, der en svag sjuk person finnes, och äfven vid sådana tillfällen är alltid en polissoldat tillstädes, som tillser att de åkande här färdas varligt. Gröfre stölder, rån, inbrott äro i Wien sällsynta, och man prisar derför polisen. Polissoldaterne äro en elite ifrån linjeregementerna, och denna befordran vinnes ej utan ett exemplariskt uppförande. Hemliga polisen består dels af civilt klädda polistjenstemän, hvilka folket kalla «Naderer», och hvilka egentligen tillhöra ordningspolisen, dels af personer i alla samhällsklasser uti polisens sold, hvilka utgöra spioner på fremlingars uppförande och på de inhemskes oöfverlagda yttranden. Man har många prof uppå, att de förre hastigt fått bege sig öfver gränsen, de sednare fått resa till Spielberg eller någon annan säker ort. Numera påstås det dock, att vederbörande blifvit mera toleranta, ehuru derföre icke mindre nyfikna. En fremling gör derföre alltid klokast i att hålla tand för tunga. Börjar man ett samtal om styrelsen, så bringar man blott den glada och vänliga Wienaren i förlägenhet. Om kejsaren och erkehertigarne kan han möjligen språka, men för furst Metternichs namn fruktar han värre, än en pietist för den ondes.
l Z — lii Sparkasseräkning Räntegodtgörelse 5 p r o c. A hvar motbok kunna intill 1,000 kronor i månaden uttagas utan uppsägning. I landsorten boende torde hänvända sig direkt till banken. Aktiebolaget isvait^llvvittoeliS^ nadtoaletter, metereller Det modernaste ocb bästa i z Stockholms Diskontobank I Regeringsgatan I. u r i c b e r sändes till fabrikspris franco ocb tullfritt till bemmet Kan en sjuk, dagligen lider, få någon skönare än denna? Reumatisk värk, njurlidande, neuralgi botas fullständigt genom Elektriska IJusskåpsket godt Schweiz Rekvirera, som höra nyhet Ni kan och skall få Eder förlorade hälsa åter! Fru O RNS A telierför Damtoiletter Mstockholm, 19 Tunnelgatan 19 rekommenderas i benägen åtanke. Välkänd elegant snitt till moderata priser. Särskild afdelning för beställningar från landsorten, som utföras omsorgsfullt utan profning då ett välsittande lif insändes jämte längdmått på kjolens bak-, sidoch framvåd, och då för ändamålet särskildt konstruerade mekaniska byster inköpts, kan hvarje figur på- räkna ett välsittande arbete. Finaste rekommendationer öfver hela landet. Förfrågningar besvaras omgående. Telegrafadress ÖRNS, Stockholm. (S. T. A 58410) Och jag har just den glädjande nyheten att meddela Eder (Ni som F r a n s k - E n g e l s k a M a g a s i n e t lider af Gikt, Reumatisk värk, Nervsvaghet, Fallandesot, Magsyra, SömnPlymsolfjädrar fr. 5 å 6 kr. till löshet, Hufvudoch Ryggvärk — samt af kvinnosjukdomar såsom Bleksot, realiserar högre, Valenciennespetsar, tvättäkta, från 18 Blodförlust, Matthet, Förslappning m. fl. onämbara svåra sjukdomar, som öre m. Profver franco. Engelska strumpor om de ej i tid blifva botade medföra döden — eller krympling för lifvet). Genombrutna, broderade Biblioteksgatan 32. Och jag har den stora nyheten att meddela Eder att I kunnen blifva bo&amp; bruna.
Angående Reglering af Riks-StatenS 5:te hufvud-titel. Anmäld den 23 Oct. 1823, och meddelad Stats-Contoret till efterrättelse vid Staternes upprättande. 86. Angående Chefens för 3:dje Cavallerie-Brigaden ansökning, att utbekomma ett Adjutants-arfvode m. m. Anmäld den 20 Oct, 1823, och remit, terad till Stats-Contorets utlåtande, i afseende på den deri gjorda hemställan om förändring i den för fordringars utbekommande hos Stats-verket fastställda prasscriptions-tid. Remissen besvarad, och frågan å liyo anmäld den 1 Sept. 1824, då Kongl. Majrt, med bifall till Stats-Contorets utlåtande, förordnade, att ifrågavarande praescriptionstid må, för sådane fordringar hos Stats-verket som hos Stats-Contoret böra anmälas, förlängas till slutet af December månad, året efter det, då fordringen uppkommit m. m.; 46 Bil. t. R. St. Just. Ombms Enib.-Bei\ d. 4 Nov. 1828. om hvilket allt allmän Nådig Kungörelse blifvit utfärdad. 87. Angående Extra Löner inom de fyra Stats-Expeditionerne af Kongl. Majrts Cancellie. Anmäld den 39 Oct. 1823. Kongl, Maj:t fann ej skäl, att bifalla Rikets Ständers underdåniga hemställan, att de uppgifne Extra Lönerne ovilkorligen skola af a:dra hufvud-titelns besparingar anordnas; men ville framdeles, i mon af tillgången å de allmänna medel som Kongl. Maj:t eger att för dylika behof använda, uppå underdånig anmälan af Chefen för hvarje StalsExpedition i Nåder bestämma den provisionel tillökning i Cancelliets nu varande aflöning, som för göromålens gång kan pröfvas nödig. 88. Om upphörande af det så kallade Klampare-Laget i Götheborg. Anmäld den 17 Dec. 1823. Kongl.
Det krafsar och tasslar öfver gruset, och längsmed en buxbomshäck kommer en sylfid sväfvande så lätt, som om hon bures af sina fladdrande sidenvingar. Då och då stannar hon, böjer hufvudet framåt och spanar i ljusdunklet. Hon är omaskerad och månskenet dallrar öfver hennes ansikte, som bär ett öfversinnligt, förklaradt uttryck. Nu glider hon in i skuggan af ett träd, lutar sig skyggt fram, med handen öfver pannan och hviskar: – Friedrich! Munkens hjärta börjar plötsligt dansa, han öppnar sin famn mekaniskt som en marionett och skyndar den sköna till mötes. Men när han kommer närmare, sjunka hans armar till sidorna. Sylfidens ansiktsuttryck blir mindre öfversinnligt, allteftersom afståndet minskas, och nu igenkänner han lilla Anne-Sophie Bülows pikanta drag. – Ni, herr etatsråd! säger hon skrattande, sedan hon öfvervunnit sin synbara missräkning. – Är ni också ute och svärmar i månskenet? – Som ni ser, min nådiga! – han bugar sig ironiskt – jag är på jakt efter lyckans gudinna! – Låt höra! Hvad namn bär er gudinna för tillfället? – Anne-Sophie! Döm då om min gränslösa förtjusning, då jag nyss hörde henne hviska mitt namn! – Verkligen? – Hon skrattar till – Ack ja, det är ju så sant – ni heter också Friedrich! – Också! Store Gud! Skulle det endast ha varit en illusion! – Snarare ett gammalt minne, som spökar ur sin graf. Au revoir! – Jag förstår! Nu hör också jag stegen af en kommande Friedrich. Jag måste då förmodligen bereda mig på, att ni lämnar mig? Hon nickar småleende: – Måtte ni kunna bära ert öde som en man! – och hon sväfvar vidare ut i månskenet, förenar sig med en skugga, som af alla tecken att döma måste vara Warnstedt, och försvinner. Munken står kvar och ser efter dem och tänker med någon själfironi, att den damen verkligen en gång vållat honom en högst allvarlig hjärtekvida. Då hade hans fantasi förespeglat honom lyckan att äga henne, som det härligaste på jorden.
Utsk. har, på sätt Hr von Troil ganska riktigt anmärkt, icke ansett det behöfligt att aftrycka den K. Propos:s väl utförda och serdeles fullständiga motiver. Men det finnes ändock, om man så vill, en lucka i motiverna, nemi. orsaken hvarföre det varit så brådtom att afgöra dessa frågor. Det är, såsom den K. Propos:n innehåller, de yttre politiska omständigheterna som hafva påkallat denna brådska. StatsUtsk. har icke kunnat få af K. M. någon redogörelse härför. Detta hafva deremot det hemliga Utsk:s ledamöter fått och då inom StatsUtsk. funnits flera ledamöter af det hemliga Utsk. till hvilkas ord Utsk., med kännedom om dessa personers karakter, haft fullt förtroende; har Utsk. handlat derefter och då Utsk. föreställt sig att äfven hvarje RiksSt. skulle i detta hänseende hysa förtroende för sina ledamöter af det hemliga Utsk:s yttrande, så har StatsUtsk. icke ansett sig kunna ens antyda denna brist i motiveringen, och jag skulle tro att denna brist icke heller på något sätt påkallar någon annan förklaring. Hr Cederschiöld: Jag har protesterat för framtiden emot ett sådant sätt att afgifva Utlåt:n, som det af Utsk. här begagnade. Jag har derjemte förklarat att jag instämmer i det Utlåt. Utsk. afgifvit, men jag tror att det icke vore väl om StatsUtsk. framdeles gjorde på samma sätt. Hr Bildt har sagt att man har att tillgå K. M:s Propos. om Statsverkets tillstånd och behof och kan läsa den. Detta är ju fallet med alla K. Propos:r, likasom det äfven är fallet med alla motioner, som väckas, och med samma skäl skulle Utsk. således vid hvarje Utlåt, kunna förfara på det sättet att Utsk., i afseende på motiveringen endast hänvisade till den K, Propos:n ellet' till mptionen. Det är emot ett sådant sätt att tillvägagå för framtiden, som jag protesterat, men icke emot sjelfva saken, i afseende hvarpå jag instämmer i Utskss Utlåt. 176 Den 16 Ja,nuari. Hr von Hartmansdorff:
Hvad sålunda först persontrafiken beträffar, torde det utan gensägelse kunna antagas, att antalet af dem, som begagna sig af banan endast för genomresa till elier ifrån Norge, kommer att blifva enahanda, hvilkendera rigtningen banan erhåller, hvaremot, beträffande den persontrafik, som af rörelsen inom provinsen betingas, Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande, på grund af anställda beräkningar öfver befolkningsförhållandena i de trakter, som närmast omgifva banan, och, med hänsigt till de upplysningar angående rörelsen i staden Carlstad samt om antalet årligen utgångna hästar vid derintill belägna gästgifvaregårdar, som uti det vid landstingets skrifvelse bilagda anförande af Borgmästaren Waldenström igenfinnas, anser det vara ovedersägligt, att ett betydligt större antal passagerare kan för banan påräknas, om densamma utlägges i den utstakade sträckningen öfver Carlstad, hvilken stad, med fördelarne af dess centrala läge och belägenhet vid den gamla hufvudkomraunikaliorisleden genom provinsen, förenar dem att vara medelpunkten för provinsens administrativa och sociala institutioner, äfvensom ett hufvudsäte för Wermlands handelsrörelse, hvars omfattning kan bedömas deraf, att, bland rikets stapelstäder, Carlstad, näst Wenersborg, sysselsätter det största antalet lärtyg till inrikes sjöfart. "* Vidkommande åter varutrafiken, så enär det alltid måste blifva särdeles vansk ligt, att uppgöra beräkningar öfver den sannolika qvantiteten af möjligen blifvande godstrafik på en stambana af öfver tio mils utsträckning, för hvilket ändamål dessutom erfordrats flerfaldiga detaljerade forskningar, derest med någon säkerhet skulle kunnat beräknas den qvantitet af alla slags varor, som komma att å banan forslas, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett sig icke böra försöka uppgöra en slik beräkning, helst denna nödvändigt skolat grunda sig på taxebestämmelser, hvilka möjligen komma att undergå sådana modifikationer, att varutrafikens gång derigenom tager en väsendtligen förändrad rigtning. I afseende Kongl. Maj-Is Nåd.
Hvad som ej kan förnekas är, att Banken måste genom vinsten på lånerörelse skaffa sig medel både att betala förvaltningen och att betäcka de kostnader som erfordras för realisationens upprätthållande, eljest skulle allt detta bestridas omedelbarligen genom Statsanslag. Men då Riks-bankens ändamål äfven är att med låneunderstöd emot fullgod säkerhet befordra handelns och alla nyttiga näringars uppkomst och förkofran, så har man förr ansett det vara Rikets Ständers både rättighet och pligt att efter samvetsgrann pröfning fördela de fonder, Banken kunde utlåna, på ett Hör Ull Banko-Utskottets Betänkande N:0 37. 5 sådant sätt att alla betydligare näringsgrenar i mån af deras behof måtte kunna med lån understödjas. Således afsattes lånefonder till understöd åt Jordbruket, Bergshandteringen, Manufakturerna och Handeln, och man stadgade sådana vilkor för alla dessa låneförsträckningar, att Banken hade både säkerhet och vinst af sitt lånebiträde och låntagaren hade derjemte af sitt lån både en verklig hjelp och en ej obetydlig fördel. Till förlag för hvarje lånegren bestämdes ettvisst belopp, men om brist uppstod i den ena och öfverflöd i en annan, så egde BankoStyrelsen att öfverflytta medlen dit der de för tillfället behöfdes, men de skulle sedan återställas till den lånegren för hvilken de ursprungligen blifvit afsedde, så snart behof der uppstod. Härigenom kunde 2:ne ändamål uppnås, nemligen först att icke brist uppstod på ett håll och öfverflöd på ett annat utan medlen användes alltid der de bäst behöfdes och för det andra kunde härigenom den olägenheten förekoinmas, att de affärsgrenar, som behöfde och kunde begagna de största lånen, icke fingo uppsluka de fleste tillgångarne så att obetydligt återstod för dem som behöfde mindre lån, hvilka väl ändå utgjorde flertalet af de lånesökande. Nu deremot har man öfvergifvit dessa åsigter såsom föråldrade och börjat beträda en annan väg, den man kallar bankmessig.
Hvad Herr Cederschjöld sist yttrat om förslaget rörande Indragningsmagtens uppliäfvande, såsom åsyftade det vissa äskade concessioner, är en irring, som törhända varit menligare för hela detta ärende, än något annat inkast. Jag har redan i höljan af detta dictamen sökt upplysa derom, och hör här endast tillägga, att hvarken min motion eller ConstitutionsUtskottets Förslag i minsta mån bordt lill en sådan irring föranleda. Utskottet har trott sig ingenting annat än uppfylla behofvets kraf, än åtlyda sjelfva nödvändighetens föreskrift, då det föreslagit hittills bristande garantier i vår tryckfrihets-lagstiftning. Den, som icke tror på detta behof, icke erkänner denna nödvändighet, den gillar naturligtvis ej förslaget; den, som är öfvertygad, att Indragnings - 234 Den 25 Januarii f. m. magten, hvilken var ämnad till någon garanti, kan upphäfvas, derföre att ingen garanti är behöflig, den röstar äfven emot förslaget. De åter, som tro en otillräcklig säkerhet dock vara bättre änden, som alldeles icke finnes, men som gerna borttoge det otjenliga, blott man erbjöde dem det lämpligare, de kunna ej annat än combinera undanrödjandet af det ena, med införandet af det andra. Men ingen, af hvad mening han än är, behöfver föreställa sig någon politisk afvägning emellan begifvanden och anspråk, en föreställning, som sårar rättskänslan, och icke kan inrymmas uti Lagstiftarens medvetande af sin moraliska sjelfständighet. Jag har nu följt mitt ämne, från analysen af egna åsigter till resultaterna afConstitutionsUtskottets behandling, och från dess framstäldta förslag, lill den hufvudsakligaste deremot rigtade Reservation, den jag genomgått. Mina slutsatser af det ena och andra äro ej tvetydiga, och jag har redan röjt dem i begynnelsen af detta dictamen. De innefattas korrteligen i den önskan, att ConstitutionsUtskottets Förslag må hvila till Grundlagsenlig! afgörande nästa Riksdag, med ett undantag, det af Artikeln om ÖfverDomstols åliggande att i tryckfrihetsmål höra Rikets Ständers Committerade.
1* 210 Den 13 Juni mer orimligt att bördsrätten qvarstår såsom fordom. Jag har länge nog varit med i den juridiska praktiken, men Jag erinrar mig knappt mer än ett enda fall, då jag funnit bördsanspråk väckt utan att sådant haft sin grund i vinstbegär eller icke medfört chikaner och krångel. Långvariga rättegångar hafva deraf upstått, hvarunder egendomarne, merändels mindre hemmansdelar, legat för fäfot, enär först efter 5 ä 6 år K. M:t afkunnat slutlig dom, och förklarat, hvem jorden tillhörde. Hvad beträffar börden af större egendomar, så upgöres den nästan alltid genom vänlig öfverenskommelse parterne emellan och går icke till rättegång, emedan det numera nästan anses skamligt för en hederlig karl att söka genom begagnande af bördsrätten åtkomma en egendom. Ett annat skäl för dess afskaffaude är att icke genom bibehållande deraf föranleda dels bedrägliga köp dels bedrägliga bördestvi3ter, för annans räkning än den synliga bördemannens. Gr. Sparre har som stöd för sin åsigt upläst ett af Hr Richert i LagKomitéen afgifvit yttrande; jag får härvid endast erinra, att då denne utmärkte jurist 20 år sednare satt i Lagberedningen, han förändrat tanka samt ansåg bördsrätten böra uphäfvas, och jag förmodar att de båda öfriga åberopade ledamöterna af komitéen skulle hafva rönt samma inflytande af en vidsträcktare erfarenhet, om de lefvat lika länge som, Hr Richert. Jag vill icke besvära R. o. Ad. med upläsande af de motiver, Hr Richert anfört för sin förändrade mening, då dessa i allmänhet öfverensstämma med D:r Afzelii, utan får nu blott, med afstående från min förut gjorda anhållan om bifall till Paul Anderssons reservation, förena mig med dem, sorn begärt återremiss af Betänk:t. Frih. Armfelt, Magnus: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Ehrenheim, och det är blott några få omständigheter, på hvilka jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet.
Prat. 1850 & 1831, 4 Sami., 1 Afd., 2 Band., 3 Haft. 2 10 Slals-Utskoltets Utlåtande, M 129. köpeskilling, hvars ränta skulle uppgå till värdet af den arrendeved, som i medeltal bör till Drottningholms slott årligen utgöras, enligt nu gällande arrendekontrakt, som då komme att till kraft och verkan upphöra, hvilken lösesumma, beräknad efter 56 famnar talloch granved å 5 R:dr famnen eller 180 R:dr, alltså skulle efter 5 procent utgöra i kapital 5,600 R:dr Banko. Uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande har Kammar-kollegium yttrat, det kollegium ansåge, att, ehuru Tofta hemmans egare icke i rättsväg kunde göra anspråk på annat eller mera i egor, än som under skatteköpet varit inbegripet, det likväl vore billigt, att nämnde hemmans egare, som redan en längre tid skattat, för ifrågavarande skog, må genom skatteköp förvärfva sig eganderätten dertill, helst föreskriften i Kollegii cirkulär-bref den 14 April 1824, att kronoparker, som icke för kronans räkning bibehållas, böra på öppen auktion till den mestbjudande efter skedd skattläggning försäljas, ej skäligen bör tillämpas på en redan under visst hemman skattlagd skog, hvilken ingen annan än egaren af detta hemman bör få tillösa sig, om först och främst parken kan för kronan umbäras och för det andra antagliga köpevilkor erbjudas. Den förra frågan hade af Ståthållare-embetet vid Drottningholms och Svartsjö slott redan, i underdånigt utlåtande den 9 Mars 1858, blifvit pä det sätt besvarad, att, då Adelsö kronopark är belägen så aflägse från Drottningholms lustslott, att den, enligt hvad jemväl af lång erfarenhet vore ådagalagdt, icke kunde med någon fördel för slottets behof begagnas, eller ens behörigen vårdas, ansåge Ståthållare-embetet densamma utan olägenhet kunna slottet afhändas; och ansåg
Kärr och mossar finnas inom länet temligen talrikt, men sådane af större vidd, som genom uttappning kunna göras odlingsbara, mindre allmänt. I afseende å jordmånen förekomma väsendtliga skiljaktigheter, äfven inom hvarje fögderi. På sätt i länets föregående femårsberättelser angifvits, kan man dock anse lera och lermylla utgöra de rådande jord ') Angående indelningarne för försvarsverket samt öfriga kamerala förhållanden, se nedanför under 5:te afdelningen. Göteborgs och Bohus län. Naturbeskaffenhet. Innevånare. 3 arterna. Undantag göra förnämligast, i Göteborgs fögderi, Landvetters samt en del af Härryda och Råda socknar, der jordmånen består mest af sand och klapper, samt hvad man kallar ör; i Inlands fögderi, en del af Solberga, Rommelanda, Westerlanda, Ucklums och Hjertums socknar, samt Fräkne härad, der de intill bergssträckorna belägna hemmanen i allmänhet hafva en svag, sandblandad jord; i Oroust och Tjörns fögderi, spridda ställen, hvarest förekomma sandblandad fimjord och bränntorf; i Sunnervikens fögderi, mindre delar af Lane och Tunge härader, der sand och fimjord förekomma, samt Sörbygdens härad, som till en del har 200 fots höjd öfver hafvet och i allmänhet ett hårdare klimat, än de närmare saltsjön belägne delar af länet, och hvarest jordmånen mera allmänt är svagare, af sandig och fjellaktig beskaffenhet; samt i Norrvikens fögderi, Bullarens härad och den del af Wette och Tanums härader, som gränsar derintill, hvarest jordmånen allmänligast består af sand-, fjelloch myrjord. I allmänhet har det visat sig, att jorden närmast intill hafskusterna har starkare alstringskraft, och att den åkerjord, som från äldre tider varit upptagen, innehåller god lera, med svartmylla till matjord och grundlager af mergel.
Grip, Carl Gabriel, yttranden. Gripenstjerna, Majoren C. W., om en pension åt. IV. R. 25. VIII. B. 297. Gripenstjernas, RiksKammarRådet, enda lefvande afkomling, om en pension åt. III. 78. R. 282. VIII. B. 297. A. 331. XII. U. 290. A. 371. Grubbens, Nils Wilhelin af, yttranden. II. 90. III. 88. Grundfonds-obligationer, Bankens, Se Bankens grundfondsobligationer. Grundlagarnes felfria tryckning efter 1828, 1829 och i83o årens riksdag, angående. I. 28. A. 37. — föreläsande vid Akademierne, angående. III. 168. ( »OI ) B. >62. III. 207. V. B. 224. A. 325. VII. Grundlagsäudringsförslag, vid denna Riksdag framställda, i 29 §. RegeringsFormen. VIII. B. 296. A. 3o — i 60 §. RegeringsFormen. VIII. Å. 3o3. XI. U. 397. B. 397. XII. A. 170. — i 18 §< Riksdagsordningen. VIII. B. 296. Å. 3i6. XI. U. 397. XII. A. 170. — om lagtima Riksdags återkomst på bestämd tid. XIII. B. 28, 3i. Å. 100. XV. U. 247. A. 3g5. XXI. B, 58. A. 101. XXII. B. 23o. A. 255. — angående urtima riksdagar och dessas föremål. XIII. A. a57. — åsyftande en ändamålsenligare organisation af SlatsRådet. XIII. B. 233, 266, 273. XIV. i. Å. 6. XVIII.
Man föreställe sig t. ex. att någre af Högsta Domstolens ledamöter emottogo platser emot viss ärlig lön såsom directeurer för bolag, hvilka förvaltade större capitaler, och således svårligen kunde undgå att komma uti rättstvister; att andre af samme Domstols ledamöter åter sysselsatte sig med utredningen af större sterbhus, eller upprättande af arfskiften, hvilka naturligtvis lätteligen kunde gifva auledn. till nya tvister; samt att åter andre emottoge förmynderskap för rika arftagare, om hvilkas ägodelar många processer naturligtvis kunde uppstå, o. s. v.; och man inser lätt, att snart sagdt knappt någon fråga af större vigt skulle kunna uti Högsta Domstolen förekomma, deruti icke en eller flere af dess ledamöter antingen vore jäfvige att deltaga, eller ock vid beslutets fattande kunde finna sig besvärade af likheten emellan det till afgörande förevarande målet och det, i hvars utgång ledamoten, såsom bolags-direcleur, sterbhus-utredningsman eller förmyndare, vore intresserad. På de skäl jag nu haft äran anföra, anser jag den aktning och det förtroende, som ifrån högsta lagskipande makten böra vara oskil jäktige, ej kunna af densamma bibehållas, sä vida ej dess handhafvare odeladt och uteslutande egna sin tid och sine omsorger åt delta deras vigtiga kall; och är jag derföre sinnad alt hos R. St:s Const.Utsk. göra framställning derom, alt ett bestämdt stadgande i afseende härå må i grundlagen intagas. Men om man å ena sidan fordrar, att embetsmannen skall odeladt egna bela sin tid åt det honom anförtrodda embetes behöriga handhafvande, så fordrar äfven rättvisan, å andra sidan, att man förser honom med sådane löneinkomster, alt lian, utan att behöfva besväras af några näringsbekymmer, ser sin egen och sin familjs anständiga utkomst betryggad.