Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke framställt dem såsom villkor för antagandet af Const.Utskts förevar. förslag. Jag önskade blott att erhålla kännedom om Const.Utsk:s härvar. ledamöters tanke i ämnet, då man kan tänka sig ett sammanhang emellan de af mig uppgifna frågor, och den som nu är föremål för öfverläggning, hvilket sammanhang är mera starkt eller svagt i mån of hvars och ens individuella begrepn derom; men då en talare här velat vända mitt förslag till det orimliga, får jag blott förklara , att den ledamot af Coust.Utsk., som nyss tillkännagaf att en motion i ämnet af honom der blifvit väckt, tillika uppgifvit, att correctivet innefattas uti hans motion. Frih. Boye: Jag nekar visserligen icke gilltigheten af den utaf Frih. Cederström gjorda anmärkn.; men sedan discussionen gifvit tillfälle till yttranden, hvilka, efter mitt omdöme, det icke varit fullkomligen riktigt att här afgifva, så vet jag icke hvarför ej någon erinran vid dessa yttranden kan få äga rum. Beträffande frågan om sjelfva indragningsmakten, ber jag få förklara det jag numera anser denna makt gagna tili intet, och jag förenar mig derföre med dem, hvilka tillstyrkt densammas afskaffande; men jag har här hört ett yttrande, som på sätt och vis förundrar mig, derföre att det utgått från en man, hos hvilken jag vant mig alt igenkänna rättsbegrepp af säker halt. Lagstiftarens första pligt är att gifva åt anfall och försvar lika rätt. Men huru har lagstiftaren uppfyllt denna pligt, då han gifvit åt anfallet en större utvecklingsrätt, än åt försvaret? En tidnings-redaction anfaller hardt en enskild man eller ett embetsverk. Denne enskilde mannen eller detta embetsverk begär alt få sitt försvar infördt uti samma tidning. Redactionen vägrar det. Är då det moraliska omdo'- 9 H. 45 354 1) e ii 3 Juli f. m. niet lios allmänheten ang:de nekandet, hvarom blott den mindre allmänhet blir underrättad, sorn läser det i en annan tidning, hvilken har blott få läsare; är det nog för den anfullne? Har han ej rätt att begära ett skydd af lagen?
Skulle då inga ÖfverRätter finnas eller skulle ÖfverDomstolen vara olika sammansatt i fred och i krig, — i ena fallet af civila och i det andra af militära personer? Ty icke kan jag föreställa mig eller antaga, att mål, som i fält afdömdes af KrigsRätter och antingen underställningsvis elier genom besvär blefve föremål för ÖfverRätts pröfning, skulle öfverlåtas till den civila ÖfverDomstolen. Lika litet torde det vara rimligt, att om officer, ute i fält beginge tjenstefel eller brott, derför han borde vid KrigsÖfverDomstol tilltalas, han, i stället att på platsen undergå ransakning och dom, måste sjelf inställa sig eller blifva inställd i Stockholm eller annorstädes, för att svara vid den civila Domstolen. Man kan visserligen invända, att militära mål, hvilka från KrigsHofRm dragas under K. M:ts Nåd. pröfning, sluteligen afdömmas, likasom alla andra mål, i högsta Domstolen. Detta är sannt, men torde ej vara jemförligt med frågan om en särskild KrigsÖfverDomstol. Konungens domsrätt utöfvas ej mer än på ett Den i April f. m. 91 sätt, — nemi. det som grundlagen stadgar — UnderRätterne må vara hvilka som helst. Att särskild ÖfverDomstol för krigsmakten är nödvändig och oumbärlig i vissa mål ang:de tjenstefel af officerare, deröfver män af facket måste vara de lämpligaste och erfarnaste domare, ligger i öppen dager. Man behöfver härvid blott nämna sådana mål som röra sjökrigstjenlen och manöfvern, m. m. d. Jag befarar att civila Domstolar skulle dermed taga sig temligen illa ut. En icke obetydlig nytta, som särskild KrigsOfverDomstol medför, är den, att målen — synnerligaät ransakningar samt besvärsoch ansöknings-mål — der mycket skyndsammare afgöras och expedieras, än det blifver möjligt om de skulle af civil HofRätt handläggas på samma gång eller i bredd med den stora massan af andra der förekommande mål. Enl. den af KrigsHofRm till K.
Han har på förhand skickat mig en afskrift af det tal, han kommer att hålla. Det är i sanning både sinnrikt och vackert, och jag kan icke undgå att vara tillstädes på min fordne kavaljers hedersdag. (Konungen går till ett bord, der afskriften ligger). Hör till exempel detta ställe: «Dalin! ditt namn, som aldrig fruktat Att bli af tidens våld förtärdt, Än mera blifvit dyrt och kärt Af tårar, som din aska fuktat. Din lager, frisk och ärofull, Skall i din dystra gömma trifvas Och evigt af de blomster lifvas, Som Gudar strödde på din mull.« 26 Den sista raden uppläste konungen med särdeles tonvigt. «Hvad tycker du om denna lyckliga hänsyftning på nedsättandet af Dalins lik i Loföns grafvård, då jag och drottningen vår mor (vår högstsalige herr fader lefde då ännu) med egna händer strödde blomster på likkistan?« 27 Konungen väntade några ögonblick på svar, ty hertigens tankar flögo till Mälsåker, så snart brodern började orda om akademien och Gyllenborgs tal. Gustaf, något stött att hafva läst för döfva öron, slog hertigen sakta på axeln och yttrade blott: – «Nå?« Fredrik spratt till och utbrast: – «Gudomligt! Himmelskt! Det der kan man aldrig höra sig mätt på och nog ofta Huru dags vill du således, att vi resa i morgon TIONDE KAPITLET. Den, som gjort svenska adelns bekantskap vid konung Bernadottes hof och på Riddarhuset under hans regering, kan svårligen föreställa sig Sveriges aristokrati innan 1789 års statskupp bröt hennes kraft.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMatshalken yttrade att, ehuru RiddarhustJtSkottet föreslagit en förändrad redaction af nästan alla §.§. uti RiddarhusOrdningen, hade likväl , vid Ridderskapets och Adelns hos Hans Excellence hällne enskilda sammanträde, endast sexton § §. ansetts böra förändras , samt en §• alldeles utgå; hemställande Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att de vid samma tillfälle uppgjorde förändrade redactioner af desse §. nu finge hvar efter annan inför Ridderskapet och Adeln upplågas, samt öfvervägas och pröfvas. Bifölls. Den 4 Julii, 101 När Riksdag hållas skall, ägt ' Hufvudman j sorn vid den första elter andra af de anteckningar j hvarom 14 och 1S §. §. handlaf dertill sig anmäler 3 ovilkorlig rätt att säte för Attén intaga, Ilar Huf vildmannen vid andra anteckningen sig icke anmält j åge annan man af Alten samma rätt j och bland flere Ättemänj som sig pä en gäng anmäla f den som ar Hifvudmanna-rätten närmast. Ilar nägori Atteman icke eller sig anmältj mä säte för Attén intagas af Fullmägtig j den Huf vildmannen j eller den hans rätt härtill utöfvar , pä sätt här nedan föreskrifves j förordnat. Under Riksdagens lopp vare Hufvudman^ Ättemänj eller Fullmägtig sorn sig först anmäler^ berättigad att säte för Attén intaga och af deilia sorn pä samma gäng sig dertill Anmälanjuta Hufvudman för A tieman, Hufvudmanna-r ätten närmare Ättemän för fjermare. och hvarje Ättemän för Fullmägtig företräde, : Hvilken nya redaction , uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adelil bifölls. $• 6. Häfver Ättemän i behörig ordning antecknad blifvitj lige i sådant fall Hufvudman rättighet, atty i kraft af behörig Full magt, säte för annan
Sedan åt man vildsvin och kapunstek, ' pasta alla Napolitana ', drufvor, russin och mandel. Den skandinaviska julsången glömdes aldrig, ej häller skålen för hemmet och de hemmavarande, som i denna stund säkert också tänkte på de sina långt borta, — och den skålen tömdes i velletrivin efter tre starka hurrarop. I salen utanför stod » granen » — en ståtlig lager, rikt prydd och upplyst. Julklappar fingo ej saknas, och voro de elaka, så togs skämtet ej illa upp. Så berättar Stäck från 1843, Egron Lundgren fick en barnklocka, emedan hans gamla familjerofva stannat — den nya skulle sannolikt göra lika mycken nytta som den förbrukade —, Palm, som ansåg sig förföljd och motarbetad af de styrande i akademien, begåfvades med en kanon af trä — » att försvara sig mot sina många fiender i Sverige&gt;&gt; — kanonen var för öfrigt laddad med cigarrer. Och Stäck själf, som på denna tid målade nordiska vinterlandskap på sin atelier, fick på sin lott ett par » förfärliga » resvantar af ludet skinn, med devis: " Du maler saa dejligt Iis og Snee, men fryser vel meget om Fingrerne ". Denna jul * deltog hofmarskalken Bernhard von Beskow i festen, sjöng en sång om fosterjorden, där » Bore öfver fälten snöblommor skakar ur sitt hår » och » slår sin vinterbrygga öfver Bälten », medan här i södern vintern » i vårdräkt strålar, och himlen hvälfves ständigt blå ». Hela församlingen inföll vid hvarje vers i kör. I dylik feststämning upptogos oturer och motigheter med olympisk ro. Det hände en gång, att kyparen stulit bort mjölken till gröten, så att när Palm — som » naturligtvis » var festarrangör — » med dundrande stämma efterfrågade densamma », måste den skyldige ursäkta sig med, ' att » han trodde ingen ville ha den, hvarföre den blifvit hemskickad ». Gästerna hade lika roligt utan mjölk, men — säger berättaren — » vre-ROMERSKA DAGAR PÅ 1 840-TALET. den häröfver har förmörkat de sista dagarne af det gamla året för vår stackars Palm ».
St. fastställda aflöningsstater tillagda, må, såvida ej dessa verks ”och corpsers behof, genom särskildta arfvodesanslag vid ”denna riksdag blifvit nfhjelptn eller genom indragning af "t jenster, eller omreglering af samma verk eller corpser af K. ”i\l. blifva fyllda, fortfarande, så länge tjensternas nuvar. inne”hafvare qvarstå , få tillgodonjutas, och skilnaden mellan ”deras nu utgående löner och den gamla staten, såsom hittills skett, utgå af de på hufvudlitlarna uppkommande besparingar; 2:0 från BorgareSt. af den 18 November, med begäran, all Bancooch Exped.Utsk:n måtte blifva försedda med hvar sin ordförande; 3go Den a5 November e. m. 3:o från PresteSt. af den i5 denna dag, rör:de samma ämne, som nästföregående; 4:o från BondeSt. af den 18 dennes, med inbjudning till instämmande i BondeStls beslut röride brännvinsbränningen. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna memorial, betänkln och utlåtm, nemi. från ConslitutionsUtskottet: N:o 67, i anledn. af de från samtliga RiksStln till Utsk. hänvisade anmärknlr vid mentor. N:o 38; StatsUtskottet: N:o 36g, anglde Professor Grafströms motion om åtgärder till beredande deraf, att de af allmogen i Norroch Westerbotten, som bos Grosshandlande!! Liljewalch häfta i skuld för undsättningsspanmål, må i vissa läll derför njuta afskrifning; N:o 074, i anledn. af ålerremiss å 52 punkten af mern. N:o 3oi; N:o 876, i anledn. afRiksStms skiljaktiga beslut ang:de inhemsk ulls belåning; Statssamt A 11 m.
Måhända kan det vara nyttigt för privat-banker och dem, som äro kommissionärer för lånsökande; men en större del af rörelse-kapitalets möjliga öfverflyttning till lån på korta och obestämda tider skall för så väl jordbrukare som industriidkare i städerna, hvilka i allmänhet äro mer eller mindre skuldsatta, tror jag, den föreslagna förändringen blifva ganska ovälkommen. I stället för att sysselsätta sig med sin näring, komma de att i stället nödgas rigta sina tankar på låne-omsättningar, och derigenom måhända snarare bereda sin undergång Kanhända bättre, att man tagit steget fullt ut och med ens proklamerat räntans frigifvande, hvilket jag dock icke vågar tillstyrka. Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja till Utskottet. Den 4 April. Efter härmed slutad öfverläggning, blef den Kongl. Propos. jemte de i anledning deraf nu afgifne yttranden remitterad till LagUtskit. Till samma Utsk. remitterades K. M:ts Nåd. Propos. med förslag till Stadga angående Högsta Domstolens tjenstgöring på två afdelningar. Föredrogs K. M:ts den 31 sisth Mars bordlagde Nåd. Skrifvelse i fråga om anslag till upförande af åtskilliga nya byggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut. Frih. v. Kraemer, Robert Fredrik: Vid remissen till StatsUtsk:t af Kongl. M:ts Nåd. Skrifvelse om anslag till nybyggnader vid Ultuna Landtbruksinstitut, anhåller jag att, i största korthet, få lemna några upgifter om de anslag, som Institutet redan erhållit, huru desse blifvit använda, samt om behöfligheten af det nu begärda. Från år 1841, då Ultuna Kungs-Ladugård anslogs till ett allmänt Landtbruksinstitut för Sverige, till den 14 Mars 1848, då Kungsgården emottogs, erhölls 6000 rdr rgs årligen, motsvarande Kungsgårdens arrende, till upförande af byggnader och inköp af inventarier, med 48,000 rdr.
Hon tog aldrig emot flickor som voro äldre än nio år, se’n fingo de stanna der så länge föräldrarne ville. Och hon hade ett sätt att skrämma ens tankar tillbaka! Hon satte en skräck i oss för allt som kunde rubriceras som opassande, så att vi inte ens två och två vågade oss fram med ett ord, som fru Stål skulle fördömt. Stygg var hon inte, men vi höllo heller inte af henne. Det var någonting besynnerligt kallt och onaturligt i hela hennes sätt, till och med emot dottren. Man tyckte alltid att man kunde se hennes stora bruna ögon, äfven då hon icke var närvarande. Jag har aldrig sett ögon så skarpa; man kände sig rent af som en glasruta, och jag vet, att om jag någon gång tänkte något ... något oskyldigt skräp, – kärlek och sådant der, som flickor annars tänka på, så kunde jag rodna upp öfver öronen, om jag också var mol ensam, ja, till och med om det var mörkt som i en säck.» Han dröjde en stund med svaret, hade lagt ena benet öfver sitt knä och satt nu och höll i det, uppmärksamt betraktande sin stöfvel, som om det funnits något anmärkningsvärdt vid den. »Det var förunderligt», sade han slutligen och satte ned foten, »det hade jag aldrig trott.» »Nej, nu tycker jag sjelf att det är otroligt. Och så skall du komma ihåg, att fru Stål bodde ute i en bondby; vi fingo ej gå längre än i trädgården och träffade aldrig någon. Det var ett fullständigt klosterlif. Hvad vill du då att man skall känna om verlden och menniskonaturen?» »Hum. Pappa ansåg den pensionen så förträfflig. Derför skulle du dit.» »Det var den också, i många afseenden. Jag menar bara, att man icke blef lik andra menniskor.» »Så var der kanske ingen skada med det, på sätt och vis», sade han dröjande, »men det är i alla fall inte så jag anser barn böra uppfostras.
Reserv-fonden må, i den mån medel blifva tillgängliga och Fullmäktige, med afseende å Bankens säkerhet finna reserv-fondens ställning det medgifva, af Fullmäktige användas dets till lån åt Filial-banker till det belopp, punkten 52 bestämmer; kommande sålunda meddelad lån-försträckning att icke vidare utgöra del af Reservfonden; dels till kreditiv åt Filial-banker, som redan äro eller kunna varda inrättade, hvarvid må antagas att, under vanliga förhållanden, högst hälften af totalsumman af de åt samtlige Filial-banker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyftad; dels till infriande af de assignationer, Diskont-verkets Direktioner, enligt punkten 23, kunna komma att å Reserv-fonden utfärda, och dels slutligen — i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar — till förstärkande af Handelsoch Närings-diskont-fonden samt till inköp af sådana ränte-bärande papper, som i § 184 af Banko-reglementet omförmälas; allt under iakttagande deraf, att det i Reglementets 110 § stadgade maximum för Bankens sedelstock ej må öfverskridas.» öfver dessa Utskottets förslag äro följande beslut af Riks-Stånden fattade, nemligen: Ridderskapet och Adeln har förordnat, att de i punkten 52 upptagna summor 4,681,000 R:dr och 7,000,000 R:dr skola nedsättas med 1,000,000 R:dr hvardera, eller den förra till 3,681,000 R:dr och den sednare till 6,000,000 R:dr Riksmynt, men gillat så väl punkten 52 i öfrigt, som Utskottets förslag i punkten 53. Preste-Ståndet, hvilket i afseende å 52:dra punkten fattat enahanda beslut, som Ridderskapet och Adeln, har derjemte godkänt 53:dje punkten, utom i hvad angår dels Reserv-fondens benämning, hvilken af detta Riks-Stånd ansetts böra blifva: »Bankens
Genom denna statskonst, redligt tillämpad, och för hwilken Rikets Ständer, ar i8i5, samfäldt tackade Konungen och Mig, har Halfön, under ett fjerdedels arhundrade, njutit lugn och trefnad. War förnämsta utförselswara, jernet, har stigit till fördubbladt wärde, och högst betydliga, ännu oanwända, tillgailgar hafwa blifwit ffapade. En öfwersigt deraf stall blifwa Eder förelagd. I stolen der med tillfredsställelse inhemta, att War penningeställning tillåter Ost bestrida alla stats-utgiftrr, Man att ästa någon tillökning i Bewillningen. I stolen äfwen der finna möjligheten att widtaga en nedsättning af stätterna, hwaraf mänga sedan längre tider tyngt jordbruket.. I stolen slutligen, genom en öfwerfigt af de fran 1810 till ar 1887 i Swerige utförda allmänna arbeten, förwista Eder, att destas kostnad uppgår till en summa af mer än femton och en half millioner Riksdaler Bankomynt, oaktadt åtskilliga, jorden tryckande, bördor blifwit lindrade.. Alla Vesta fördelar äro frukten af det inre och yttre fredslugn, hwarmed Försynen Ost wälsignat. Att störa desta goda förhallanden, wore att pa samma gang sätta Fäderneslandets wälfärd i staga; att blottställasig, för äfwentyrligg och widtutseende strider.. Det wore ändt - ligen, att bryta samhättsedens heliga band och samla oberäkneliga olyckor öfwer Fosterlandet. Folkmrderwisningen har warit föremal för en omsorgsfull uppmärksamhet frän Regeringens och Presterskapets sida. Af 1009 Soeknestolor och 377 ambulatorista Skvlläearc, som i riket föresinnas, hafwa trefferdedelar tillkommit efter ar i8n. Presterskapets och ädle mennistowänners förenade nit för desia angelägenheter fordrar Min erkänsla.
Utsk. trodde sig således genom stadgandet i nämnde 50 § hafva förekommit det missbruk, hvarom Hr von Hartmansdorff talat; §:n är också uppställd i öfverensstämmelse med ordalydelsen i 11 cap. 2 § af 1748 års stadga. O Hr Akerman: Jag tror icke eller att något så beskaffadt tillägg vid denna 54 §, som Hr von Hartmansdorff påyrkat, är nödvändigt, då man af stadganderne i 50, 51 och 52 §§ finner verkliga förhållandet. Afven 53 § visar att lagen afser det betalning genast skall affordras. Det står nemi. i 51 § ”är betalningstiden redan inne eller är vexel återkommen för bristande betalning; då skall innehafvaren straxl fordra betalning af sin man”, och i den 53:dje: ”försummar innehafvare af vexel hvad honom, enligt 50, 51 och 52 §§ åligger: bafve sin vexelrätt emot utgifvare eller öfverlåtare försuttit”. Hr von Hqhenhausen: Det är dock 2:ne särskilda saker, att man får full valuta i penningar för sin vexel, och det inom kort tid, samt att man nödgas stämma till domstol för att utbekomma sin rätt. Om då den person, som brustit i sin skyldighet att betala vexeln, synes vara i den ställning att han kan lemna full säkerhet för dess framtida utgörande och den andre, som innehar vexeln, finner det för sig förmånligare att icke utsöka sin fordran, utan behålla detta papper, som löper med 12 procents ränta, så skulle detta kunna fortgå en längre tid. Om man fäster sig vid innehållet af Den 18 September. 345 52 §, der stämningstiden föreskrifves, så finner man visserligen att vederbönde måste slämma inom den der stadgade tid för alt utfå sina penningar. Men han kan likväl sedermera låta vexeln löpa öfver år och dag eller ett par år och sedan komma och fordra 12 procents ränta. Genom sin första anmälan eller protest och genom den sedermera verkställda stämningen har han ju förvarat sin rätt.
att alla förhöjda löne-anslag endast skulle anses såsom provisoriskt meddelade, har jag all anledning att förmoda, att den person, som f. n. sköter ByråChefs-platsen för lag-ärenden på det förtjenstfulla sätt, att hans afgång derifrån svårligen skulle kunna ersättas, i alla fall icke skulle finna sig belåten med att i utbyte mot den fasta plats han, som Revisionssekreterare, innehar, mottaga den lediga ByråChefs-platsen, så länge löneförhöjningen endast är provisoriskt meddelad; och som jag således, med nämnde persons bibehållande, i allt fall icke kan få platsen definitift besatt före nästa Riksdag, så har jag äfven häruti en anledning att f. n. låta bero vid StatsUtk:s Betänk, i fråga om ByråCheferna. Men då hela statsregleringen för Just.StatsExpedit:n nu på en gång förekommit till öfverläggning, så anhåller jag att, medan jag har ordet, äfven få öfvergå till den följande punkten, angrde Registralors-befattningen inom samma expedition. Äfven med afseende på denna befattning har Utsk. frångått K. M:s Propos. och förklarat, att Utsk. anser denne tjensteman icke böra erhålla större lön än 2,000 Rdr, i st. f. de af K. M. föreslagna 3,000 Rdr. I denna punkt kan jag icke vara lika medgörlig, som jag varit med afseende på den föregide; ty jag anser min skyldighet såsom Chef fordra, att jag, så vidt på mig ankommer, söker förhindra en sådan orättvisa. Då, enl. StatsUtsk:s eget förslag, alla Kanslister skulle erhålla 1,800 Rdr, så låter det icke gerna tänka sig, att någon skall vilja, mot en tillökning af endast 200 Rdr, åtaga sig den vida trägnare tjenstgöring, som tillhör Registrators-befattningen. Afven andra skäl finnas, hvilka ge nästan full visshet om, att man icke kan hoppas få tjensten bestridd på sådana vilkor.
Jag har noga aktat mig att ingå i ett utlåt, om förtjenster och ofelbarhet hos den ena eller andra af dessa embetsman. Jag har blott i frat emot sak och icke emot någon enda person, väl vetande, att den person, sorn med nit yttrar sig om en sak, och som vill det aldra bästa för fäderneslandet, är måhända den aldra svagaste att kunna befordra det. Sedan har jag öfvergålt, enl. min föreställning, efter jag fåll här ett runi bland eder, mine herrar! som det varit långt från mig att hafva missaktat någon enda; ty jag säger uppriktigt och det är mitt allvar, att jag anser mig som den ringaste bland eder; jag har sedan, säger jag, öfvergått efter milt begrepp lill del egentligaste onda af inrättningar inom vårt fädernesland. Jag har hållit mig vid hufvtidsaken. Jag har sagt, att detta onda har legat i vår indelning i 4 Stånd, såsom jag vid början af denna riksdag yttrat mig. Jag har trott, att en lifligare anda, ett mera genomträngande lif vore för samhället angeläget, som el inde villigt och gerna ej allenast hvad Konungen fordrade i sina propostr, utan äfven derutöfver, om denna anda inom samhället fann en genomarbetad plan, ett förutseende huru det skulle verkställas, hvartill man fordrade penningar, och fann en framställning i hvarje gren af det hela, der reformer fordras; och jag skulle tro, att de fordras i detta land mera än i något annat. Om sådana framställningar ägde l iim, 32 Den i3 Augusti. i si ii I le t för att vi tyvärr veta dem icke ens utarbetade af Styrelsen, utan förslagen till R. St. öfverlämnäs sådana de af comite'erua blifvit uppgjorda, skulle jag tro, att det allmänna nitet gerna skulle gifva bidrag för de goda läkemedlen i de goda läkarnes liander, hvilka sinsemellan klokt öfverenskoinrnit om användandet. Slutligen torde det i denna vidlyftiga fråga vara det enda rätta, såsom Frih. Cederström, Frih. Sprengtporten och Gr.