Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringsformen, rätt tolkade, endast afse den så kallade allmänna bevillningen, och att således nu förevarande fråga, som rörer tullbevillningen, rätteligen borde behandlas efter 73 och 75 §§ Riksdagsordningen; men derjemte för klarades lika öppet af flere ledamöter inom Utskottet, att, oaktadt de erkände 70 och 71 §§:s i Regeringsformen orätta tillämpning på tullbevillningen, de likväl ernade rösta för vidblifvande af hittills gällande praxis. Då jag deremot lika litet i denna, som i hvarje annan fråga, vill låta min öfvertygelse vika för någon orätt gällande praxis, vare huru gammal som helst, har jag icke kunnat undgå ett försök att inom Utskottet få ifrågasatte §§ tillämpade efter deras verkliga innehåll. I utlåtandet tillkännagifves visserligen, att Utskottet icke »hufvudsakligen grundar sin åsigt, om riktigheten af den hittills iakttagna tolkningen, pä gällande praxis»; men då jag undersöker de skäl, Utskottet, genom egen tydning af åtskilli ga §§ i Regeringsformen och Riksdagsordningen, till stöd för sitt betänkande söker göra gällande, tillstår jag öppet, att jag skulle i thy fall, hellre rätt fram endast åberopat hittills gällande praxis, hvarpå resultatet af omröstningen inom Utskottet också verkligen grundar sig. Den bevisning, Utskottet i början af sitt argumenterande, rörande tolkningen af 70 och 71 §§ Regeringsformen, med förklarande, att »ingen giltig anledning gifves till den åsigt, att med uttrycket bevillningens fördelning i desse §§ endast den allmänna bevillningens bestämmande skulle förstås», vill åstadkomma, synes mig alldeles ofullständig och på intet sätt tillfredsställande. Det stöd för betänkandet, Utskottet dernäst söker uti 53 § Regeringsformen, är lika svagt. I denna paragraf skulle jag deremot vilja söka ett stöd för min åsigt i denna fråga. Denna paragraf upptager endast den allmänna bevillningen, sorn måste bestämdt fördelas på fastigheter, rörelse, personer etc. Någon sådan fördelning af Tull-, Bränvins-, Chartae-Sigillataeetc. bevillningen, kan väl icke rimligen komma i fråga.
Fattigvårdsutgifterne utgjorde: för år 1848 B:ko R:dr 5,611: 27. 3. » » 1849 » » 5,337: 6. 7. » » 1850 » » 5,151: 2 i. io. 39 Härförulan finnes här, dels ett annat fattighus, stiftadt af framlidna Enkefru Anna Cederflyckt, hvilket för närvarande har en fond af Banko Riksdaler 20,419: 41. i l., deraf räntan, enligt föreskrift, användes till sexton pensioner, å 33 R:dr 16 sk., och 22 understöd, a 16 R:dr 32 sk. årligen, åt gamla och af sjukdom bräckliga personer inom Westerviks stad samt Hallingebergs, Westrums och Gladhammars socknar, till hvilken inrättning jemväl hörer ett här i staden beläget, rymligt stenhus med dertill hörande uthus, som likväl efter särskildt förordnande för närvarande begagnas till kurhus och lazarett för norra delen af Länet, dels också följande fromma stiftelser, tillkomna genom förordnanden utaf aflidne personer, nemligen: l:o Pihlska fonden med ett kapital B:ko R:dr 1,150: 2:o Ahlgrenska fonden d:o d:o » » 1,111: 5, 4. 3:o Mobergska fonden d:o d:o » » 500: 4:o Langska fonden d:o d:o » » 333: 16. — och 5:o Fåhraeiska fonden d:o d:o » » 4,000: deraf årliga räntorna användas, efter testatorernes föreskrifter, till pensioner åt nödlidande inom staden. En af stadens handlande borgare bildad pensionsinrättning trädde i verksamhet med början af år 1848. Denna inrättnings fond, derifrån pensioner ännu icke utdelats, utgjorde vid 1850 års slut Banko Riksdaler 17,136: 44. 4.
Och af dessa två delar bildade han himmelen och jorden; i midten satte han luften, de åtta himlatrakterna och det beständiga förvaringsrummet för vattnen.37 Dessa här i förkortad form anförda utdrag ur Puranerna kunde mångfaldigt förökas. Det vore dock öfverflödigt, ty de utgöra ej någon utveckling af medvetandet om den absoluta enheten, som jag laggt till grund för min undersökning. Medvetandet derom såsom om honom, "hvilken har sitt ursprung i sig sjelf, hvilken är Vara och Icke-vara", blandas med föreställningarna om Purusha, som än föddes i vattnet, hvarur han sedan lät verldsägget och verlden uppstå, än sjelf fick sin första tillvaro i detta ägg.38 Klarast uttalas detta medvetande, så vidt mig tillgängliga källor gifva vid handen, i början af Vishnu Purana. Det säges der: Den absolut Ende, ofattlig för förståndet, har sin tillvaro såsom ande och materia, i hvilka han ingår såsom den allmänna själen, verldens substans. Derpå återkommer den vanliga föreställningen: af elementerna bildades med det osynliga förståndets tillhjelp ett ägg, hvilande på vattnet, i hvilket Alltets herre tog förnimbar form såsom Brahmâ.39 Vi hafva uppnått höjdpunkten af den Indiska spekulationen. Den i sig varande substansen är hvarken Vara eller Icke-vara, utan den eviga processen mellan båda, Svadha, Sjelfsättande. Till denna höjd af djerf spekulation, "jemförlig endast med de Eleatiska tänkarena i Grekeland eller med Hegels filosofi" uppsvingar sig följande hymn ur Rig-Veda: Då fanns hvarken Vara eller Icke-vara; hvarken verld eller luft eller något derofvan. Död fanns icke; ej heller då odödlighet; icke heller skilnad mellan dag och natt. Blott Det (Tad) andades utan andedrägt, ensamt med henne (Svadha Mörker var det; fröet, som var inhöljdt i hylsan, brast slutligen sönder genom eftersinnandets makt. Först bildades längtan i hans sinne, och det blef den ursprungliga alstrande säden; längtan, hvilken den vise, pröfvande i sitt hjerta, fattar såsom bandet mellan Icke-vara och Vara.40
På denna tafla fick (naturligtvis) ej felas, att det kritiska missfostret äfven vore den uslaste af alla möjliga poetastrer: och det i kraft af hans tvenne skaldestycken, ”Passionerna” och ”Skaldekonsten”; om hvilka här föregafs, att de voro hans enda, och att han sagt sig vilja medelst dem utrota, eller sätta dem i stället för allt, hvad i Sverige gällde såsom klassisk vitterhet. Jemväl om dem skulle alltså bevisas, att de förete ingenting annat, än ”vanmaktens krystningar” och ”phebusisk anfäktelse”; att de äro ”lika ömkligt magra, som löjligt uppblåsta; till tankar, stil, ton exemplariskt misslyckade; en Bagers och Bjuggs försvarare fullkomligt värdiga”. Detta skedde äfvenledes genom huller om buller kastade plockbitar, som i afseende på det ena qvädet (det hexametriska) bestå af en hop utdragna versrader, till det mesta utrop (på hvilka der visserligen är alltför ymnigt förråd), och i afseende på det andra (det rimmade) af några stropher, hvilka – fem till antalet – tvifvelsutan äro de svagaste af det styckets nitton, men dock hafva framför, bredvid och efter sig fjorton vackra. Ej utan förundran möta vi, bland de så djupt förkastade verserna ur ”Passionerna”, dessa: O, njut och lef i det Hela! Der är himmel och ljus och Gud och salighets fullhet. Andas, kreatur! glädjen; och dö, och dö i din känsla! O J Vise! Guds förtrolige! Snillen och Hjeltar! J, odödlige, lefven der. Millioner nedför er Tillbedja ljuft, med ögats, med själens hänryckta blickar. Citaterne ur bägge poemerna vanställas dessutom på köpet genom talrika felaktigheter i afskriften, eller eftertrycket. Vi vilja ej tro dessa vara uppsåtliga; ty en stroph, sådan som denna: Så Cynthius Apollo vunnit Calliope, fast Castalid; Och ofta då Gudinnor brunnit I denna, verldens gyllne tid –
Domstolen, i grund af en annan tydning af just desamme Banco-förfaltningar, som motiverat HofRättens och JustitiaeRe visionens beslut, sanclionerat BancoStyrelsens förfarande. Det lärer icke eller vara Ridderskapet och Adeln obekant, att den olyckliges sista hopp om ändring i hans beklagansvärda öde, hvilande på hans hos Rikets Ständers Justitieombudsman gjorde begäran om Riksrätt mot Högste Domstolens Ledamöter, slagit honom felt. Att närmare ingå i detalj af ämnet, medgifver ej min förmåga, icke eller Ridderskapets och Adelns dyrbara tid; och jag hoppas att det icke eller behöfves emedan allmänna opinionen, under hvars sansade och osvikliga domsrätt denna sak med lie - Den i5 December e. m. la dess omfattning blifvit dragen, redan högt afsagt sin dom, till förmån för den olycklige. Min enskilta öfvertygelse, som det tillhör mig att bär uttala, har alltid varit den, att Herr Adlerstam, som å Banco-auction inropat sin egen tillhörighet, som behörigen verkställt de honom föreSkrifne inbetalningar, för hvilka egendomen anslogs till försäljning, som hos Banken företedde sine äganderätts handlingar, som erlade den honom alfordrade lösen för Bankens Saluhref, och sorn, genom sin till BancoStyrelsen inom praescriptionstidens förlopp ingifne skrift och de dervid fogade handlingar, bringat till en, om jag så får uttrycka mig, alldeles solklar tydlighet, att ingen annans derunder beroende rätt möjligen kunde blifva förnärmad, gjort allt hvad han rimligen bordt och kunnat göra, samt att han följaktligen lidit oskyldigt. Orsaken till allt detta måste således sökas i en bristfällig, intrasslad, högst tvetydig och med sunda förnuftets fordringar alldeles icke öfverensstämmande lagstiftning; och man behöfver endast granska de i denna sak åberopade författningar, för att härom bli fullkomligt öfvertygad. Ridderskapet och Adeln äger ibland sig den man, hvars oförtjeuta missöde gjort mig till dess förespråkare, och J håfven Den i5 December e. ni. 2o5 helt säkert, mine Herrar, öfvertygat
Dess Nåd, beslut att lånet må upptagas; äga Fullmägtige i R:gsContoiret att 522 Stats-Utskoltets med långifvarne öfverenskomma om terminer helst 3 å 4, då lånet skall lefvereras, äfvensom om det belopp, hvilket å hvarje termin skall aflenmas. 6. Genom Kungörelser, som införas i Svenska, Hamburgska , Londonska oell Parisiska Tidningar, utsätta Fullmäktige en lämpelig tid, inom hvilken till RtgsContoiret inlemnas förseglade anbud å lånets försträckande på de nf II. St:r bestämda grunder. Alla de inkommande anbud öppnas på den utsatta dagen; och, inom viss bestämd tid, efter något anbuds antagande, åligger långifvaren att till säkerhet för uppfyllandet afsina förbindelser, deponera valuta, eller ställa antaglig borgen för proctt af den erbjudna länestunman, hvilkas förlust skall, utom påföljd efter lag, drabba långifvaren, derest han brister i fullgörandet af sina åtaganden. 7- Fullmägtige i RrgsContoiret öfverenskomma med långifvaren om obligationernas valeurer; dock skola dessa ställas på jemna ioo:delal i det liufvudmynt, hvarå obligationerna lyda, 8.
Det utsatta priset — femton kronor — har efter moget öfvervägande tilldömts signaturen A. ei I. för uppsatsen » / nom hemmets ver / d ». Derjemte har Red. beslutit tillerfcänna hvardera af signaturerna Elisabeth och — In — ett extrapris af 5 kronor för deras resp. uppsatser » Några ord om handarbete » och » Hårets hygien », hvar förutom de erhålla Idun gratis under årets trenne sista qvartal. Hedersamt omnämnande tillkommer slutligen uppsatserna » I lust och nöd » (sign. * f *), » Några råd till både unga och gamla hustrur » (sign. B. S.J, » Metod » (sign. Moster Stina), » Sätt att tvätta och bleka yllekläder, hvilka gulnat af svettning under begagnandet » (sign. C. F.), » Olika synpunkter » {sign. — e) sami^Ordning i hemmet » (sign. C — / C — n). Utom de ofvannämda prisen eritålla pristagarne smakfullt tttförda diplom, tryckta i olika färger och upptagande namnet såväl å pristagaren som å den prisbelönta uppsatsen. Dylika diplom tilldelas äfven dem, som erhållit hedersamt omnämnande. Ofvannämda signaturer torde hafva godheten för Redaktionen uppgifva fullständiga namn och adresser. Deras uppsatser skola efter hand publiceras i Idun. Början göres i nästa nummer med A. et l:s prisbelönta uppsats. Redaktionen. BRENÅDA. H. Svenskdotter, TJpsala. Efter genomläsandet af äfven detta nummer torde Ni till fullo inse vår afsigt och finna, att edra i slutet af eder ärade skrifvelse uttalade förmodanden äro riktiga. Också våga vi hoppas, att Idun allt framgent i Eder skall finna en varm vän och förespråkerska. Är det ej så? » Marguerite. » Vi hoppas, att Ni har erhållit det saknade numret? Fkre insändarinnor. Svar i nästa nummer!
Hufvudböcker för åren r836 och 1837, än äfven Tumba Bruks Räkenskaper för åren 1837 och i838, hvarjemte Vi tagit kännedom af Protocoller och Berättelser, angående de genom Rikets Ständers särskilde utsedde Ombud, under sistförflutne och innevarande år, verkställde granskningar af de trenne Discont-Verkens Räkenskaper och Förvaltning, samt, efter inhämtandet af hvad i ofvan upptagne Berättelser anfördt blifvit, genomgått: a) Banco-Fullmägtiges Allmänna Protocoll från den 14 September 1837, till och med den September innevarande år; b) de hos Banco-Fullmägtige, ifrån förstnämnde dag, till och med den 3i sistlidne October, enligt stadgandet i i5 §. af Banco-Reglementet den 26 Maj i835, förde särskilde Protocoll, i frågor, rörande den reella Foudens vidmakthållande, och c) Commissariatets eller Uncler-Styrelsens Protocoll, i Allmänna Ärenden, samt Cancelli-Commissariernes Protocoll, angående de med Fastighetsoch Odlings-Lånerörelsen gemenskap ägande beslut och åtgärder, från den 3o Junii 1837, till och med den 14 nästlidne September, hvarvid åberopade handlingar blifvit rådfrågade, i de ämnen, der sådant nödigt pröfvats. Slutligen hafva Vi äfven inventerat Bankens Cassör och Förvaringsrum för ädla Metaller, färdigskrifna Sedlar, Låneoch Säkerhets-liandlingar, inlemnade Deposita m. m., derförutan tagit i ögnasigle Bankens Myntoch MedailleCabinett, Stereotyperings-Inrättning och Brand-anstalter, samt besökt ej mindre åtskillige af Bankens Afdelningar, än ock Bankens Pappers-Bruk, Tumba; och få Revisorerne, efter sålunda tagen öfversigt af Banco-Yerket, i alla dess delar, resultatet af denna Revisionsförrättning nu för Rikets Ständer framlägga. §. 1. • •
Då banker upplåna capitaler, utan sftt ater utlåna dem, måste,; såsom Hr Lefren sade, sådant ske för att förstärka egna cassan; men jag ber att få fråga: vid hvilka tillfällen behöfva de upplåna capitaler? Jo! när, genom vexling, egna cassan, sorn utgör en del af grundfonden, biefve förminskad och påräknade inbetalningar uteblifvit. Upplåningen medförde således ingen ökning af octrojsumman. När nu likväl Hr Lefrens förslag måste efter ordalydelsen så förstås, att en banks samtliga skulder icke må öfverstiga octrojsumman, och till skuldsumman skola räknas icke blott utlånade penningar, utan ock depositioner och upplånade penningar, så följer deraf, att en sådan bank icke får stå i skuld hos någon person till belopp, sorn tillsammans med beloppet af sedelrörelsen öfverskrider octrojsumman. Men när nu Hr Lefren uti sitt sista yttrande förklarat, att Hr Stråles förslag vore i enlighet med hans tanke, så vet jag icke, hvarom vi tvista, eller behofvet af något tillägg, eller också har jag icke fattat, huru saken under discussionen förändrat sig; men såsom jag fattade Hr Lefrébs tillägg, innehöll det, att bankens totala skuldbelopp icke skulle få öfverstiga teckningssumman. Hr Le firén: Jag är icke fullt så confus i dessa frågor, som Gr. Frölich tror. Jag har nogsamt reda på Hr Stråles förslag, hvilket icke innefattar annat, än jag velat uttrycka med andra ord. Jag rår icke för, om Hr Stråle menar annat, än hans ord uttrycka. Hr Stråle säger nemi., att ökning af grundfonden icke får äga rum utan särskildt tillstånd, och det är icke annatj än hvad jag med andrå ord sagt. Jag förnyar min anhållan om propos. på det förslag, jag till bordet aflemnat. Hr Stråle: Jag hemställer till Gr. Frölich och Hr Lefrén, om vi icke skulle kunna förena oss om följande redaction: '”Bankens grundfond må icke, utan K.
Men om ej särskildt undantag kan göras för sådana samqväm, hvilka utan bestämdt ändamål af denna beskaffenhet sammankommit, och der sysselsättningen med religionen endast tillfälligtvis uppstått — ett undantag, hvars tillämpning troligen skulle komma att möta oöfvervinneliga svårigheter; — så lärer väl enda utvägen vara, att det förhatliga maximitalet måste bestämmas, utöfver hvilket sällskapet ej är fredadt från åtal för sina religiösa förehafvanden, och nemligen i allt läll endast under vilkor, att samqvämen ägt rum inom slutna dörrar, och för öfrigt icke varit bevisligen brottsliga. Jag vet icke, om ett sådant maximital för strafflöshet bör kunna vara större, än 12 — dock att ett hushåll, som består af större antal, ej förmenas den frihet, som redan äger rum. Från innehållet och syftemålet af 1726 års nådiga Plakat afviker deremot den skillnad, sorn i tillämpningen blifvit gjord, i afseende, på straffbarhet, imellan konventiklar, i hvilka endast renläriga, och andra, der irriga satser varit förehafda, — en skillnad, hvaraf uppstått betänkligheter, hvilka haft till följd kongl. Brefvet af den 15 Dec. 1762, hvarigenom förordnas, att åtal ej må ske i slika mål, som iiro af örn och grannlaga beskaffenhet, innan de blifvit hos Justitiäkantsleren amnälta samt hans svar och utlåtande erhållits. De giltiga skälen till den skonsamhet, som vid efterlefnaden häraf blifvit iakttagen, skulle efter mitt begrepp endast kunnat ligga uti sammankomsternes fåtalighet, så vidt nemligen renlärighet här icke kommit i fråga. 1 sistnämnde fall vöre motifvet hämtadt utom ändamålet af 1726 års Plakat; och att i öfriga fallen undanrödja betänkligheterna, är det nu gjorda förslagets föremål, syftande att kunna umbära 1702 års nådiga Bref, till hvars skonsamhet auledningarne ofelbart minskas, i den mån oordningarne tilltaga och blifva af en allt mer eftertänklig art.
De beslut, som af Öfver-Ståthållare-Embetet såsom Öfver-exsecutor meddelas, öfverlemnas för verkställighet omedelbart till exsecutionsbetjente, hos hvilka, med lön af allenast 200 till högst 400 rdr, icke kan förutsättas sådan bildning eller i öfrigt sådana egenskaper, som erfordras för så beskaffade förrättningar, hvilka ofta ärq af invecklad och maktpåliggande samt i allmänhet af grannlaga beskaffenhet. Öfver-Ståthållare-Embetet anser derföre af nöden, att, för öfvervakandet och ledningen af exsecutiva verkställighetsåtgärder, inom Öfver-Ståthållare-Embetet anställes en tjensteman med benämning Exsecutions-Kommissarie eller Stadsfogde, hvilken i exsecutiva ärenden skulle hafva samma åliggande, som Kronofogdarne på landet, eller att af allmänheten emottaga utslag i och för utmätning eller bysättning, samt för sina åtgärder ansvara och redovisa i öfverensstämmelse med lag och särskild instruktion. Yid utmätningsoch verkställighetsåtgärder skulle denna tjensteman ega till biträde vissa exsecutionsbetjenter. Beträffande vidare Under-Ståthållarens löneförmåner, hvilka för närvarande utgöras af: lön på rikets stat rdr 4,500 från hufvudstaden utgående bidrag, under benämningen taffelpenningar.
Gärdesgårdsdelningar, om bestämmande af ordningen för stadfästelse m. rn. å af Landtmätare verkstälde; Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, VII 2. s. 1184, ji85. bif. af PresteStåndet, IX s 1024, af BorgareStåndet, IX s 1029. Ytterligare Utlåtande, VII 3. 1. s aa6, 227, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 120, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 187, lagdt till Handlingarne af Adelil, IX 3. s 149, af BorgareStåndet, IX 3. s i58. Gästgifveriet anläggning, om; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1192. Utskottets Betänkande, VIII s 29, 3o, bif. af PresteStåndet, IX s 102, af BorgareStåndet, IX s 104, af BondeStåndet, IX s 108, af Adeln, IX s 116. •— om, inrättande på Vermdön. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1263. Utskottets Utlåtandéi VIII s 390,391, bif. af Adelli, IX s 217, af BorgareStän - i *6 det, IX s 220, af BondeStåndet, IX a 223, af PresteStåndet, IX s 286. Gästgifveriers förmåner, om ytterligare; Statsoch Bev. Götheborg, om Lånebiträdet för, med 5 Procents Ränta, II s 383 — 386. 766—* 77°- 4o3 — 4°5• om det vid sista Riksdagen beviljade för; BancoUtskottets Betänkande, VI 1.
Denna gång landade båten på motsatta sidan af den, der tulljakten låg; och genom det nattliga dunklet smögo sig far och son på välkända stigar öfver ön, och voro snart nära bergshällen, der största delen af det lurendrejade godset låg gömdt. De stannade och lyssnade. Oaktadt kaptenens spådom var hafvet lugnt och stilla, och den hemska tystnaden afbröts endast af det dofva, enformiga susande, som uppkommer af de aldrig hvilande dyningarnes brytning mot stranden och deras tillbakarullande emellan kullriga stenar och djupa remnor i klipporna. ”Ser eller hör du något från jakten?” hviskade Haraldson till Birger, som befann sig några steg framom honom. ”Jag hör något mummel dernere; det är visst Lutter, som berättar historier för jaktkarlarne. De ha således ej lagt sig, utan prata troligen med buteljen i stället.” ”Godt, låt oss gripa verket an! Akta bara att du inte trampar mot någon lös sten!” ”Akta far studsarn, så den ej skrapar emot på något ställe; ty Lutter må göra sig aldrig så till, så ha ändå snokarne ögon och öron öppna. Det är besynnerligt att hunden är stilla!” ”Det är vår lycka. Fort nu!” Emellertid kasta vi en blick inom tulljakten. I ruffen, vid ett litet bord, inkiladt mellan ett par väggfasta bänkar, finna vi kaptenen och jaktlöjtnanten i underbart godt förstånd, språkande ömsom med hvarandra och toddyglasen, som stå framför dem. Ehuru begge dessa personer egde ett öppet, manligt sinne, hade de likväl för tillfället, såsom tillfället ofta gudnås är i lifvet, krupit in i räfvens skinn. Den ene sökte bedraga den andre genom möjligast högsta likgiltighet i frågan om anledningen för deras sammanträffande. Arnman, hvilken af naturen var klippt och skuren för sin befattning, talade om allting annat, än om det som hörde till tjensten. Han syntes Rosenberg en treflig ung man, hvilken med friskt lefnadsmod förenade för mycken sorglöshet att vara det kall vuxen, för hvilket egentligen endast gamla lurifaxar, enligt hans förmening, voro passande.
För öfrigt får jag för min del Den 16 O c t o b e r e. m. undanbedja mig, att myntfoten bär må regleras uti Troiska ass, och dylikt, hvarom pluraliteten är förmodligen lika okunnig, som jag, utan att vi belt simpelt mätte hälla oss vid det mynt, som vi hafva sett, oell förblifva vid 1664 års myntfot. I annat fall skulle vi möjligen kunna fatta beslut, hvaraf vi sjelfve hvarken kände innehållet, eller kunde ana följderna. Herr Rosenblad: De tvänne siste Talarne hafva begått ett misstag, hvilket är så vida ursäktligt, som det grundar sig på öppna Konungabref. Men de hafva icke anat, hvad jag icke heller anade, innan det blef framlagdt för oss i Utskottet, nemligen att dessa offentliga bref blifvit genom hemliga inslructioner tillintetgjorda. Genom dessa instructioner, lemnade till Myntet, blef förhållandet sådant, som Herr Lefren i sin reservation omnämnt, nemligen att fyra särskildta myntfötter uppstodo. Troiska ass stå nämnda i Herr Lefrens reservation; men jag har ingenting emot, om man, i stället för att nämna dem, tager en annan myntfot, emedan denna icke passar in på någon af våra vigter eller andra länders myntmarker. Jag har icke velat uppskjuta mitt yttrande häröfver till 1 a:te punkten, emedan jag anser vigtigt, att myntet blir detsamma, som Bancosedelns värde. Derföre anhåller jag vördsamt om den proposition jag framställt, eller ock det för - 376 Den 16 October e. m. behåll, att vid ia:te punkten må bestämmas, hvad som skall förstås med myntfoten. Herr Lefrén: flere Ledamöter hafva begärt proposition derpå, att vid iarte punkten den fråga må discuteras, i hvilken vi nu äro på vägen att inleda oss. Till upplysning för Herr Cederschjöld får jag nämna, att beräkningen grundar sig på Svenska ass, hvilka äro precist lika med de Troiska, som redan voro bestämda, innan Christna Religionen infördes i Norden. Herr Hjerta: