Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Ut, skottetsj Memorial, N:o 8i> med Utlåtande öfver Irenne Stånds återremiss af Utskottets förslag, j anledning af Särskildta Utskottets Betänkande, orri Styrelse-Verkens reglering och dervid förekomman* de Grundlags frågor, fann Bonde-Ståndet, som redan antagit Constitutions-Utskottets nyssnämnde förslag, nu för godt, att, till Grundlags-enlig behandling likaledes gilla de, rättelser och tillägg Utskottet i det sednare Memorialet tillstyrkt, hvilka alltså komma att hvila, såsom Riksens Ständers Utlåtande-till nästa Riksdag; hvarjemte Bonde Ståndet, med god. kännande af den föreslagne Voterings .Propositionen, öfverlemnade frågan om Krigs-Ministern till Förstärkta Constitutions-Utskottets, pröfning. S. D. Vid föredragning af Stats samt Allmänna Besvärs, och .Ekonomi.Utskottens Utlåtande, N:o trot, Utdr, et, 17 Decetnb, zSlJ, 443 666) i anledning’ af gjorde anmärkningar -vid Utskottens Betänkande, under N:o 638, rörande dels upphörande af den för inomskärs seglande fartyg bestämda Lotsoch Båkafgift, fann Bonde-Ståndej för godt, att, med afseende på de flere skäl och omständigheter, sorn nu blifvit af Utskotten nar mare utvecklade, foga sig efter Häglof!. Ridder, skåpets och Adelns samt Vallöf], Borgare-Ståndets i ämnet fattade beslut, och sednare Utlåtande allt. godkänna. S. ; T). Då nu föredrogs Bevillnings Utskottets Memorial, N:o 70, angående, de, i frågan om bränvins-afgifts utgörande af de vid Fabriker nj^ttjade pannor öfver po kannors rymd, Riks-Stånden emellan yppade skiljaktiga meningar, fann BondeStåndet skäligt, atl med bifall till UtskotUtS framställning, godkänna de föreslagne Voterings Propositionerne. S. D.
Människors oväntade godhet har makt att lätta den förhatliga börda, som trycker den sorgsne och olycklige. D e sågo, att det ännu fanns de, som satte värde på dem, ännu egde de kvar många goda och glada minnen att fröjda sig åt. Då den gamle mannen slutat spela, blickade han ut öfver trädgården med dess blommor och trädgrupper. » Detta är det vackraste jag vet, » sade han. Det kunde de nog tro. D e kunde med ens förstå, hvad det varit för honom att få lemna slitet och släpet hemma i sin stuga och komma dit på de stora festerna. Där hade han haft lust och glädje omkring sig, såsom hans hjärta behöfde. Dansande ungdom, lysande blommor, ljus, vin och skämt hade omgett honom under långa nätter. Där hade han hört dem, som voro längre komna än han i musikens härliga konst, spela förunderligt sköna saker på fiol eller piano. Den gården hade varit hans paradis. Där hade de gjort honom godt. Därför kom han nu och spelade för dem, då det gick dem illa. Han stannade där hela dagen, och de gjorde honom hvad glädje de kunde: spelade för honom och talade med honom om de gamla tiderna. När han var gången, förstodo de, hvilket underbart tecken detta varit. Den gamle hade nog sett och hört, att det snart skulle vara slut med deras välde på den gamla gården. Han hade kommit för att säga farväl till de glädjens stunder han njutit där. D e sade det nu högt till hvarann, för första gången: » V i måste bort, vi måste sälja. » Men det var, som om tankens bitterhet var borta. Det var nog sannt, att de nu ej kunde motsvara tidens kraf, men de hade dock ej lefvat ett så dåligt lif. Det var ej alldeles förspilldt; det hade gifvit ögonblick af lycka åt en fattig stackare. Ah, den gamle spelmannen, han hade gjort många glada! Många lätta fötter hade svingat efter hans polskor, månget leende brudpar hade han ledsagat med brudrnarschen, men aldrig hade hans toner haft sådan förmåga att lyckliggöra, som då han spelade för de sorgsna människorna på den gamla gården. Många stora konstnärer finnas, hvilka kunna röra människornas hjärtan, och det blef ej hans lott att räknas som en af dem.
Maj:t, som, på grund af hvad Kollegierna anfört, finnér giltig anledning icke förekomma till utsträckning af redan meddelade stadganden i fråga om skjutsoch traktamentsersättningar i vissa fall åt fjerdingsman, anser deremot, lika med Rikets Ständer, att sådan ersättning bör nämndemän tillkomma äfven vid en del andra förrättningar, än dem, som i nådiga Kungörelserna den 25 Januari 1842 och den 11 Au gusti 1854 äro afsedde, och vill, med förklarande att Kongl. Maj:t anser de af Kollegierna föreslagna grunder för ett närmare bestämmande häraf i hufvudsakliga delar vara med billighet öfverensstämmande, härmed, innan författning i ämnet utfärdas, inhemta Rikets Ständers yttrande i afseende å den ersättning, som af allmänna medel bör utgå, och i sådant hänseeude föreslå Rikets Ständer, att dessa kostnader, hvilkas belopp nu svårligen kan med någon säkerhet beräknas, må, i likhet med hvad som redan eger rum med de nu bestämda ersättningarne i slika fall, utgå af reseoch traktamentsanslaget å den Riks-statens Hufvudtitel, hvars rätt eller fördel anses hafva varit af den vid hvarje tillfälle hållna synen eller förrättningen beroende. Kongl. Maj:t förbiifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 95. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Arenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stals-Rådet å Stockholms Slott den SI Mars 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld.
De hade af sjukdom, en resa eller andra orsaker nödgats taga ut förskott på sina små aflöningar och skulden till ingeniörn hade vecka efter vecka ökats, tills den slutligen nådde ett belopp, som de omöjligt skulle kunna betala så länge de arbetade hos honom och han ej ville öka på deras veckpenning. Då hade han uppträdt såsom deras välgörare. De skulle slippa vara arbetare längre. Han erbjöd dem verkstadsplatser å fabriken, der de kunde få arbeta åt sig sjelfva och på så sätt förtjena så att de kunde betala honom och så småningom blifva »sina egna.» Råämnen skulle de få köpa af honom och för att underlätta deras företag ännu mera, så skulle han taga deras tillverkningar som liqvid. Och nu blefvo de sålda under honom för alltid, d. v. s. branden kom ju som deras befriare för en tid. Danielsson skördade på dessa, hans bästa arbetare, en tredubbel vinst. Han tog en dryg hyra för verkstadsplatsen, lade en hög vinst på de underhaltiga råämnen han sålde och värderade de färdiga artiklar han tog i utbyte mycket för lågt. Så har det berättats mig af somliga. Kanske man har ljugit för mig; ty jag har ej varit i tillfälle att kontrollera sanningen häraf. Lika litet kan jag styrka riktigheten af nedanstående fula drag ur ingeniör Danielssons verksamhet här på platsen. Medan han ännu hade sin verkstad i det gamla sliphuset lär han, för att bespara sig en dyrbar ombyggnad af det helsofarliga rucklet, hafva gifvit några af sina arbetare obetydligt högre aflöning för att de skulle fortsätta arbetet i ett rum, der de måste sitta i en den gräsligaste atmosfär och jemte den osunda luften inandas allt slipdammet (enär s. k. sugfläktar som utdrog detta saknades), medan till följd af slipstenarnes placering utan hufvar de olycklige arbetarnes fötter och ben ständigt höllos fuktiga. På mindre tid än ett år afledo icke mindre än trenne arbetare af lungsjukdom, som de ådragit sig i detta rum. Är detta sant, är det ju gräsligt! Sitt straff för den visade hjertlösheten fick emellertid ingeniör Danielsson då ett rykte spreds, att han hade låtit lifförsäkra arbetarne, innan han satte dem att arbeta i nämda rum och att hans afsigt var att de skulle dö inom en kort tid.
Inte så mycket som en oskyldig springlek eller ett gammalt hederligt krocketparti — ingenting, som kunde ge den vakna, slumrande eller nästan förkväfda lifsglädjen tillfälle att ruska upp sig litet. Det är verkligen skada, ty det skulle göra alla dessa ungdomar, både de sorgsna, de glada och de » öfverjordiska », de senare allra mest, så innerligen godt att ibland vara som barn, muntra, naturliga och fria i Guds egen fria natur. Men där sjunges och läses j u ganska m y c k e t? Ja, det är sant, men det är uteslutande andliga sånger, som sjungas, och läsningen är alltid religiös. Att sådan sång och läsning skola förekomma och skattas högt i en kristlig förening, är j u både rätt och förståeligt, men icke behöfde väl detta bannlysa all annan sång och läsning, som t. ex. en liten enkel visa af Geijer, PARKEN VID KONSTAKADEMIEN. VANADISLUNDEN. re exklusiv. Som till exempel K. F. IL M.l De två äro j u syskonplantor, grenar på samma stam, men hvilken i ögonen fallande skillnad just i ofvan berörda hänseende! Den senare anordnar både humanistiska och humoristiska föredrag, där idkas musik och inöfvas » världsliga » sånger, biblioteket bjuder både på diktverk och skönlitteratur, och utom de dagliga tidningarna följer man, genom en mängd inoch utländska tidskrifter, med de sociala, politiska och vetenskapliga frågorna. K. F. U. K. är äfven den en ädel, lifskraftig planta, en planta, som väl är värd att vårda och akta. Gif henne blott friare växtrum, mera luft och ljus, och hon skall bära dess rikare och ädlare frukter! Söndagen brukar medföra en hel kontingent tillfälliga gäster till sommarhemmet vid Talludden. Bland dem finnas många kvinnor, som utom sönoch helgdagar, inte hafva en enda feriedag på hela året. Hur skola de icke längta efter söndagen, den enda dag, då de efter den långa, tunga arbetsveckan få komma ut till grönska och svalka. Många principaler hafva kommit till insikt om nödvändigheten att gifva sina biträden någon tids hvila under sommaren. Måtte allt flere följa exemplet!
Lagstiftaren tycks ej hafva åsyftat, alt sistbemalde Kommitté, bestående af några och 20 personer, skall på den korta tiden af några få, kanske blott 1 å 2 dagar, då de äro i residensstaden samlade, kunna medhinna någon väsendtlig granskning af de förhållanden, hvaröfver, i deras helhet, dömas borde; eber, med andra ord, lagstiftaren tyckes ej åsyftat, att Pröfnings-kommitté af egen'drift skall-genomgå och granska alla längder öfver fastighetsvärden (samt öfver personers inkomster af kapital eller arbete), utan har nöjt sig med att Kommittéen hufvudsakligen pröfvar och algor inkomne besvär och klagomål. Dessas afgifvunde beror dock på, mängengång, nog tillfälliga anledningar. Följden blifver, i alla händelser, att lievillnmgs-beredtnngurues och Taxerings-kommittéernas åtgärder i hufvudsaklig män ej blifva föremål för anhän handläggning hos Pröfuings-kommittéen än förmedelst läsning och afgörande af besvär. Detta mätte ej vara ett rätt nppfyllande af hvad Förordningen borde väsendtligen åsyfta: en slutlig pröfning af alla jordvärden inom länet, för träffande af de verkliga’ vården,'- hvarom Förordningen talar. Man länke sig inom en provins en mängd beredmngsdistrikt, och möjligen alltså i denna provins ther än 100 olika åsigter. Dessa behöfva samittan jemkas. Dä detta ej, såsom önskligast vore, kan för hela riket ske, vöre dock'ööskvärdt, att sådant egde ruin åtminstone inom ett och Samilia län. Pröfuings-kommittéen utgör inom denna krets sista instansen och borde sättas i tillfälle fullgöra sin gransk-1' ning så, att egendofnarne inom den del af riket, som af den omfattas, erhålla jemförliga, rättvisa och i möjligaste män verkliga värden. Krono-ombudet (Landskamerer raren) kan ej ensam medhinna en sådan jemföraudé gfånskning på förhand, PrÖfnings-kommittéen kun pä sin vanliga korta arbetstid ej hinnd, råd'för råd, genomgå de inkomne taxeriugsläugderiiu.
Silla anDra masugnar (Fola omilForligen uppgifmaé och till märDe be(Fattaé, Der De äro belägne. §. 77. ‘SBtD Defa merFö märDering (änDer till efterrättelfe, f>roaD i 68 §. blifrott (FaDgaDt, meD taFttaganDe, att fåDana inrättningar, forn ingen Del af året bilfmit begagnaDe, enDaft till märDet af huö och bpggnaDer uppfFattaé; Oroarcmot alla öfriga, äfmen för fina privilegier, förlag, rörelfefonD och ben i jemförelfe DermeD calculeraDe afFafining, (Fola affeö, få att De merF, hmilFaé åbpggnaDer ega ett ringa märDe, liFmäl för Den rörelfe, forn Drifmeé, och ben inFomft, forn Deraf hemtaS, marDa taperaDe, etneDan hår, lifafom voiD hanbol och annan rörelfe, Det är årliga afFomflen, forn bör upp(Fattaé. §. 78. ©Fulle, efter föregången noga granjFning af mantal&längDerne famt De, få roäl wiD 3ftantalé*(Frifningen, forn miD längDené uppläfanDe eller företeenDe å focfenftämma, gjorDe anmärFningar Derå, anleDning föreFomma, att någon, utan laga (Fäl, blifvoit från (Fatt utefTuten, böra ut(FplDerne honom omilForligen på* föras*. $ar åter, af h^aD orfaF forn en perfon blifvoit (Fatt(Frifmen, hmilFen, oförmögen att Draga
Huruvida jordbrukaren är i tillfälle att alltid skörda lön för sin möda genom afsättning, tror jag först framdeles kan noga re bestämmas, när vi få ordning i myntväsendet. Att uppskjuta hvad jag ej vill kalla en löneförhöjning, utan en ersättning för försämradt mynt, under hopp om en förändrad organisation af den öfversta styrelsen, eller att vi skulle dirigeras af Ministrar, kan jag ej gå in på, ty jag önskar ej upplefva den dag, då Sverige skulle styras af Ministrar. Vi hafva en bättre organisation af Styrelsen, än att vi skulle låna den från främmande nationer, hvilka ej hafva samma ställning, som vi. Den organisation vi hafva är den bästa, och jag önskar, att den ej måtte blifva förändrad. Derföre kan jag ej eller förena mig med den talare, hvilken ansett Konungens Rådgifvare såsom öfver flöds personer. Jag skulle ej vilja lemna angelägenheterne ensamt åt SlatsSecreterarne, ehuru de äro ganska vigtiga personer. De behöfva några, sorn control42 H. 7 Den September f. m. Jerå sig; de kunde annars blifva för mycket despoter. Jag bär visserligen vid något tillfälle läst i en bok, att ett land skulle finnas, der Embetsmännen hade ingen lön, och alt inkomsterne användes för RiksopinionsRådet alt dricka på saken, men uti sådant kan jag ej instämma. Jag tillstyrker de förhöjningar StatsUtskotlet föreslagit, med den fullkomliga öfvertygelse, att de kunna ske, utan någon ökad bevillning. Friherre Anckar swärd: Jag bade hoppats, att icke behöfva ingå i några ytterligare anföranden, men nödgas, i anseende till de framställningar, som af motsidan blifvit gjorde, att mota dem, ej för att inverka på någons opinion, men för att visa det ingen inverkan skett på min egen. Jag måste beklaga, om jag så otydligt uttryckt mig, att ett nekadt bifall till löneförhöjning skulle bidraga till införande af den nya organisation af StatsRådet, hvilken jag önskar och tror skola medföra fördel för fäderneslandet. Min mening har likväl ej varit sådan, äfven om uttrycken så fallit sig.
Kan ni tänka er, att jag hört talas om unga damer, som varit klädda i snörlif till och med på fjällvandringar, vid spelande af lawn tennis, på rodd turer o. s. v. Hos oss har det alltid varit brukligt att vid dylika tillfällen bära särskilda, för ändamålet lämpade dräkter. Så t. ex. ha vi ej förstått bättre, än att de kvinnor, som äro på väg att blifva mödrar, behöfva en specielt i detta afseende lämplig såväl undersom öfverdräkt. Nu ha vi emellertid fått veta, att detta är öfverflödig lyx. Man skall under sådana omständigheter bära precis lika åtsittande kläder som under vanliga förhållanden, och när man ändock, » å la force des choses », tilltar i volym, så ökar man ut alla linningar medels långa bandöglor och klädningslifven med sidenlappar, spetsar, tyllbitar eller på något annat praktiskt (!) och bekvämt (!) sätt. » Min meddelerska gaf mig ännu många intressanta upplysningar om reformifrerskornas på Mars sätt att kläda sig. Jag skall emellertid ej här citera mer än ett par af hennes sista yttranden. » Våra s. k ' delade kjolar ', » sade hon, » ha be funnits oestetiska — nåja, den som anser att det där benbeklädnadsplagget, ni vet, tillfredsställer skönhetssinnets fordringar, måste ju komma till det resultatet — och böra därför enligt de nya idéerna, ersättas med tre, fyra tunga plager, som benämnas underkjolar och med all sin tyngd hvila på höfterna. » Antagligen i förhoppning om att vår Herre ' .11 skal! skapa människans högra och vänstra fot precis lika samt göra hennes fötter smalare öfver tårna än hälen, har vår reformförening konstruerat en för dessa afseenden lämplig skomodell. » Att vi i de civiliserade länderna härnere på Tellus kommit långt före reformvännerna på Mars, det hade jag under vårt samtal fått utomordentligt klart för mig; ty de klädesplagg, som af dem förordas, ha ju varit i bruk hos oss i långliga tider. Vidare hade det gått upp för mig, att mycket i vår klädedräkt ej har annat än vanan att tacka, för att vi tillägga det dessa egenskaper.
Mom. 7. Till denna lånefond får ej någon häfta för högre belopp, än 6,000 R:dr R:mt såsom låntagare, och 6,000 R:dr R:mt såsom löftesman; och skall, vid beräkning häraf, hypothiserad enskild skuldförbindelse anses lika med borgen af densammas utgifvare. Om ersättande af upphörd Privat-bank samt försträckningar till Filial-banker. Den genom Ranko-reglementets 172 § stadgade skyldighet för Riks-banken att i der uppgifna händelser ersätta upphörd Privat-bank anser Utskottet vara af vigt att fortfarande bibehålla. Det är nemligen uppenbart, att i förutsatta fall allmänna rörelsen i den eller de orter, hvarest Privat-bank komme att upphöra, skulle, utan Riks-bankens mellankomst, tillskyndas de kännbaraste olägenheter, hvilka icke kunde undgå att sträcka sina verkningar äfven till andra delar af riket samt dymedelst Banko Utskottets Betänkande M 25. utöfva ett menligt inflytande på penningestältningen inom hela landet.
Jag var då såsom RiddarhusCantzlist tjenstgörande i RiddarhusUtskottet, der Friherre af Klercker sjelf satt, men i hvilket han dock aldrig förde ordet. Herr af Klercker blef visserligen äfven i Utskottet ansedd som Friherre, men jag tror det var orätt, enär intet annat skäl dertill fanns, äu att den äldste sonen var skattskrifven undersåte i ett annat land. Men jag frågar, hvad som hindrar honom, hans barn, barnbarn, barnbarns barn eller sednare efterkommande, att återkomma till Sverige och inträda uti sin stamfaders rättigheter. Frågan kan nu anses såsom död, ty den 8 Den 5 Januarii. person af Iilerckerska ätten, hvilken sutit här såsom Friherre, är afliden och har ej lemnat några barn. Således är den saken alldeles förbi. Jag kan dock ej finna något skäl att, för det ett misstag blifvit begånget, man skall göra ett tilt. Det är en åsigt, som jag åtminstone ej kan dela. Jag tror ej, att man bör förnya detta misstag. Efter den förklaring, som af Herr Grefven och Ordföranden blifvit afgifven, förväntar jag, att saken måste i ögonblicket vara slut och discussionen upphöra. Herr Grefven har nu å nyo upprepat den öfvertygelse han förra gången yttrat. Han har bestämt förklarat, att han icke anser Generalintendenten dorchimont vara Adelsman. Jag tror ej, att han derefter finnér sig sinnad att framställa någon proposition till bifall eller afslag. Skulle nemligen resultatet blifva ett afslag, hvarigenom Generalintendenten d’Orchimont blcf erkänd såsom Adelsman, vore den redan gifne förklaringen utan allt ändamål. Derföre anhåller jag, att Herr Grefven och Ordföranden täcktes gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, huruvida Herr Grefven finner sig kunna meddela proposition å ConstitutionsUtskottets Memorial, en sådan proposition nemligen, att derå kan komma i fråga bifall eller afslag, Sedan jag fått cn sådan förklaring och sålunda kommit i kännedom af det behandlingssätt af frågan Herr Grefven och Den 5 Januarii. 9 Ordföranden ämnar följa, utbeder jag mig att vidare få yttra mig. Herr af Uhr, Carl David:
Län; skolande protokolls-utdrag, sorn innefattar fördelningen, af Konungens Befallningshafvande emottagas, hvarefter summan af Riksgälds-kontorets i Ränteriet först inflytande medel utbetalas på en gång, i Ränteri—förslaget afföres, so Bevillnintjs-Vtskotlels Betänkande M 8. sami i Landsboken, med biläggande af berörda protokolls-utdrag, redovisas; ingen efterräkning af Bevillnings-procenten för föregående ar eger vid beräkning eller utbetalning rum, ulan skall Pröfnings-Kommilléen blott fördela den procent, sorn å Taxerings-årets Bevillning sig belöper. 2:o Så väl för Mantals-kommissariernes och de vid Taxeringsoch PröfningsKom mittderne i Stockholms Stad biträdande personers tjenstgöring, som ock till kostnaders bestridande vid taxeringar, bestås Tvä och en half procent af Hufvudstadens bela taxerade Bevillnings-summa, hvilken procent af Pröfnings-Kommittéen fördelas; derom Protokolls-utdrag, som innefattar fördelningen, ademnas lill Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, hvilka genast låta utbetala summan, som i Kontorets Hufvudbok redovisas, hvaremot all den Bevillning, sorn lill Uppbördsverket i Stockholms Stad inflyter, skall, utan afdrag, till Riksgälds-kontoret levereras. Allmänna föreskrifter i afseende ä Taxeringsoch PröfningsKommittéerna. Ordförande, så i Taxeringssom Pröfnings-Kommitté, skall, vid förrättningens början, framställa erinran om Ledamots skyldighet, att, efter bästa förstånd och med tillämpning, af föreskrifterna i B erill vings-Stadgan, pä heder och samvete påföra hvarje skattskyldig person den beskattning, han bör vidkännas, så att hvarken kronan eller den skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt; hvarjemte §§ 64, 65, 66, 67, 71, 102, 104, 105, 106 och 109 af denna Stadga skola uppläsas. § 120.
Med afseende å dessa förhållanden, och då Directionen öfver Malmö Låne-Contoir vitsordat, så väl att Gullander, utan åsidosättande af vanlig försigtighet, oförskyllt ådragits det inträffade lidandet, som Gullanders oförmåga att annorlunda, än genom afstående af lönen, godtgöra den honom ålagda ersättningsskyldighet, och sådant synes icke böra användas med en tjensteman vid penningeverk, der uppbörd af enskildes medel till betydligt belopp dagligen i fråga kom mer, har Utskottet, af omtanka för Werkets säkerhet och ömmande för Gu/landers och hans familles oförvållade olyckliga belägenhet, ansett sig böra hos Rikets Ständer tillstyrka, att eftergift och afskrifning måtte Registratoren Gullander beviljas, icke allenast för återstoden af den honomålagde ersättningsskyldighet för förstnämnde £i lån, ulan äfven för det betalnings ansvar, som Gullander skulle tillkomma för omförmälde uti Helge Svenssons i Skurup namn upptagne 12 Banco-Utslcottets Memorial, N:o 71. lån, i händelse löftesmännen, genom laga kraftvunnen dons, blifva från betalning deraf frikallade. Stockholm den 17 Augusti 1840. Anie. till Exp. Utsk. den 21 Augusti, kl. 12 miila. Memorial, i anledning af åtskilliga tjenslcmäns vid Götheborgs Låne-Contoir ansökningar om eftergift af öfver ränt or och befrielse från betalningsansvar för lån, som utgått å sedermera falska befunna handlingar.