Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stor var också sorgen, då han efter fyra år återkallades till sitt fädernesland. Det är ett erkändt faktum — ett ganska märkligt sådant — att den reformerta kyrkan alltid visat sig af mera praktisk natur än den lutherska samt haft sin styrka i välgörande företag och inrättningar. Detta har visat sig äfven i Sverige på så sätt, att flera af den franska församlingens prester i Stockholm hafva, ehuru främlingar och endast mera tillfälligt bosatta här gått i spetsen för praktiska barmhärtigketsvärk. Så t. ex. grundade, om jag ej misstager mig, pastor Röhrich » missionen bland lapparna » och pastor Testuz federationen; pastor Bach har hos oss förvärkligat idéen om en uattasyl för stackars fattiga husvilla kvinnor af alla åldrar. Helt säkert hade han redan under sitt vistande i Paris lärt känna dessa inrättningar; den första nattasylen inrättades nämligen där 1878 och efter mönster af de londonska » houseless poor wards ». Snart uppstodo flera så- dana både för män och kvinnor. Under de två första åren lämnades i dessa nattlogis åt öfver 200,000 människor. Sedan hafva » municipalasyler » blifvit uppförda i alla de fattiga kvarteren, där hvar och en som ser natten komma utan att ha tak öfver hufvudet, kan anmäla sig och gratis fä en säng och ett mål mat samt, om han eller hon är därtill värdig och behöfvande, får komma igen tre aftnar å rad. Dessa franska asyler hafva, som sagdt, tjänat pastor Bach till törebild, och tanken att stifta en sådaD för kvinnor fick han af följande tilldragelse. I början af februari 1884 kastade sig en ung kvinna i Norrström, men i samma ögonblick hon höll på att sjunka räddades hon af några fiskare och fördes sedan just till fröken Nordvallj som upptog henne i sitt härbärge. Den stackars kvinnan hade, fattig, öfvergifven och hemlös som hon var, i förtviflan beslutat att förkorta sitt lif. Fröken Nordvall önskade varmt att kunna göra något äfven för de olyckliga kvinnor, som hon ej kunde emottaga i härbärget, men hennes ekonomiska vilkor tilläto ej detta; hela hennes grundkapital till härbärget hade ju varit 300 kr.!
Vi veta nu, att det var genom bekantskapen med denna karta, som Cabot först föll på den tanken att söka nordostpassagen, hvartill Herberstein alltså kan få göra anspråk på att anses som den indirekte upphofsmannen. Båda afdelningarna fortsatte sedan till sammans hemfärden. Den 24 Augusti passerade de Vardöhus, och den 16 September återkommo de till Texel. Genom de till allt utseende säkra underrättelser om möjligheten af en nordostlig genomfart till Kina, hvilka medlemmarne af den Naiska expeditionen och särskildt Linschooten medförde, underhöllos de mest sangviniska förhoppningar om företagets utförbarhet hos prins Morits af Oranien och generalstaterna, så att redan det följande året, 1595, utgick från Holland en ny expedition, bestående af sju fartyg och under ledning af amiral Nai. Befälet öfver de särskilda fartygen innehades af Vilhelm Barents, Brand Isbrand Tetgales, Lambert Oom, Thomas Willemson, Hermann Janson och Heinr. Hartmann. Dessutom medföljde Linschooten, de la Dal, Heemskerck, Rijp och Buys. Expeditionen lemnade Holland den 2 Juli och skilde sig i två afdelningar, efter att hafva kringseglat Nordkap den 7 Augusti. Den ena afdelningen gick till Hvita hafvet. Den andra gick österut, mötte is den 17 Augusti vid 70° 30´ n. br. omkring 12 geogr. mil vester om Novaja Semlja och framkom två dagar senare till Jugor Schar, som var spärradt af is. Den 25 Augusti gjorde holländarne ett försök att tränga österut, men förgäfves. Ett nytt försök den 2 September aflopp bättre. De trängde några mil in i Kariska hafvet, men måste i följd af is och nordvestliga stormar uppge försöket att komma vidare och vände åter den 15 September. Barents ensam ville icke vända om; han yrkade på, att man antingen redan detta år borde segla norrut längs Novaja Semljas vestkust, eller ock öfvervintra der man då befann sig och nästa sommar försöka komma vidare. Men hans förslag vann icke bifall af någon. Efter en äfventyrlig hemfärd befann sig expeditionen sent på hösten åter i Holland.
Betankåndéh. 547 med åberopande af egen erfarenhet om dé fördelaktiga verkningar, som den af Kongl» Mai:t i nåder organiserade kustbevakning till Förekommande af Utländska öfverflöd»- Varors införande i Riket, medfört, fäster uppmärksamhet på nödvändigheten deraf» att liirendrägeri med til! införsel förbudet gods i möjeligäste måtto förekommes, och» i hänsigt till detta ändamål, yttrar den förmodan, ätt Tullförsnillning» sorn ännu till någon del torde kunna äga rtim» än ytterligare skulle kunna förekommas, 0111 Cheferne för kustbevakningen anbefalldes, att detachera någon Officerare eller väl kände Underofficerare att åtfölja betydliga utländska laster till deras lossningsort och aflastningen öfvervara, derom blotta författningen» enligt Herr Thunell s tanka, redan Skulle medföra helsosam verkan; hvarjemte Herr Thunell föreslår, att Riksens Höglofl. Ständer marte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om fortfarande af förbudet emot utländska öfverflödsvaror samt den till verkställighet och handhafvande deraf förordnade kustbevakning» med förutnämnde tillägg» i afseende på den sednare; derigenom han förmodar, att icke blott den uppjagade Coutsen efter hand skulle nedsättas, utan ock handel och näringar ifrån det trånande tillstånd, hvaruti de sig nu befinna, återkomma till den verksamhet, som är för Rikets Välstånd så oundgängelig. —' I anledning häraf har Herr Schvan, H. N, muntligen anfört till Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll, att han väl funnit kustbevak* £28 Besv. och Ekon. Utsi. Bettini andert. ningen ganska verksamt bidragande tillf Jurendrägeriers förekommande; men, då nu redan, för år 1817, 62,500 Rd.
Den som känner den massa af motioner, som vid hvarie Riksdag framkomma, och tillika att största delen af dem är hvad man kan rätteligen kalla idel skräp, som icke ens förtjenade tryckningskostnaden i Ståndens prot:r, synes det vara föga lämpligt, att på dem offra en särskild sådan, för att ytterligare öka den makulatur, som redan genom Riksdagstrycket finnes att tillgå för viktualiebodarne. Jag för min del skulle således med nöje se, om R. o. Ad. ville afslå denna punkt i Betänkit. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: En värd talare har motsatt sig Betänkit hufvudsakligen på den grund att bifall dertill skulle föranleda att motionerne ej vidare refererades i Utskins Betänkm, utan att man nödgades medföra, vid föredragningen, de ofta talrika motioner, som i ett och samma Betänk, besvarades. U t sk :t har likväl, i ani. af motionärens härom uttalade åsigt, ej framställde förslag, fästat upmärksamhet derpå att det framdeles likasom hittills måste bero på hvarje Utsk:s eget omdöme och bepröfvande, huruvida de Utlåta), det afgifver, böra med större eller mindre vidlyftighet affattas, — en åsigt, som otvifvelaktigt äfven är riktig, och deraf följer att någon sådan förändring, som den värde talaren befarat, alldeles icke följer af den föreslagna ålgården. Då densamma i öfrigt såväl för ledamöter af Ståndet i allmänhet som särskildt för Utsk:s ledamöter betydligt skulle förlätta vinnandet af kännedom om de afgifna motionerna samt i och med detsamma ofelbart föranleda en noggrannare pröfning deraf, så får jag för min del vördsamt anhålla om bifall å Betänk:t. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Det är visserligen Sannt, att, sedan J2:lie ltiksStånd vedan afslagit denna fråga, någon åtgärd med ani. deraf icke kan vid inuev:de Riksdag ifrågakomma; men det skall vara af vigt för framtiden, att R. o. Ad. ej instäm» mer i detta beslut.
Visserligen ösregnade det, och var mitt enda skydd ett af stormen utoch invändt paraply, men hvad gjorde det! Jag fick ända se några kongress-paraplyer (hela) och dito ben, som likväl försvann mycket hastigt. Tydligen var det här journalistfolket inte vandt att ta sig vatten öfver hufvudet på något vis! tig en, må ni tro. Kör han ' kull med majestätet, så vipps! mister han nacken. Därför kallas han » lif-kusk », ser ni! Det är samma med » lifmedikuskarna », de där som sköter Majestätet när han är sjuk. » » Mister de nacken de m e d? » » Inte precis, inte, men nog få de det hett, o m det går illa — isynnerhet om det skulle gå illa med den här, ser ni, ty Han är älskad! » » Evangeli anda lefver än i old Sverige, » sa ' nu den andra svensk-amerikanen, som hittills inte öppnat mun. » Lefver upp innan. » Han sänkte hufvudet. » Men den här kongressen, hvad är det, du svenske? » frågade den förste talaren. Svensken spottade, flyttade hatten upp och ned genom att röra på pannskinnet — händerna rörde han inte — och såg betänksam ut. » Det är väl något af det där nya onda, som ska ' öfvergå världen, innan dommen kommer, » sa ' svensk-amerikanaren numro två. » Just så, just så, » sa ' föraren, tydligen nöjd med hvad förklaring som hälst, bara han slapp ge någon. » Pass på, pojkar! Nu kommer han! » Och så kom » Han » ut i solljuset med kongressen myllrande bakom sig som en bisvärm. » Jag tror det är en Kung som d u g e r? » sa ' svensken stolt. Amerikanarne såg betänksamt belåtna ut, människorna hurrade (nästan,) jag neg så fort jag någonsin hann, och så snodde jag af till Riddarholmskyrkan för att försöka tränga mig dit in på samma gång som kongressen, men pytt, dög jag till det. N e j, Stockholmskorna är alldeles öfverlägnsna i vissa fall, det måste erkännas. Nå, det gjorde inte så mycket, efter kongressen och jag skulle mötas på simuppvisningen kl. 4. Det gjorde vi med.
Men alt, enligt Motionairens påstående, denna upplåtelse skulle, äfven för Preste-Ståndet vara fördelaktig, och att den, såsom Besv. och Oecon. Ut sk. Bet.-de. N.-o 1'10. i5 såsom sådan, borde af detta Stånd erkännas, kan Utskottet för sin del icke inse, enär den fördel man velat tillskynda en åbo, nödvändigt måste vinnas på Boställsliafvarens bekostnad, och, när i allmänhet Preste-Ständets nu egande fria dispositionsrätt öfver berörde Ecclesiastique hemman derigenom skulle inskränkas till rättighet att af dem endast uppbära ränta. När dessutom, enligt hvad Högloft. Stats-Utskottet anfört och Motionairen sjelf medgifvit, förslaget innefattar en privilegii fråga och följaktligen i sådan egenskap bör behandlas; så anser Utskottet sig icke kunna, i målets nu varande skick, derå tillstyrka något afseende. Stockholm den i3 Maji 1829. Bih. tilt Ii. St. Prot. 1.82S och 1839, 8\de Senni. so.de STOCKHOLM, P. A. Norstedt & N:o in. Ankom till Expcil. Utskottet d. 20 Maji »823. Utlåtande öfver en väckt Motion om bestämda föreskrifter för befordringar inom Postverket ochtill derunder lydande befattningar. Sedan Rikets Höglofl. Ständers Stats-Utskott utlåtit sig öfver femte punkten af Riksdagsmannen Anders Danielssons från Elfsborgs Län till Hederv. Bonde-Ståndet ingifna Memorial, angående bestämda föreskrifter för befordringar inom Post-verket och derunder lydande befattningar, bär nämnde Memorial, genom Protocolls-Utdrag af den 10 Januarii 1829, blifvit lill Rikets Höglofl. Ständers Besvärsoch Oeconomie-Utskott öfverlemnadt till den handläggning, som Riksdags-Ordningen i dylika fall föreskrifver. Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, som jemväl directe från Hederv. Bonde-Ståndet liili. till H. St.
Afven Statens mistning genom förlorade Tull-intrader har man ansett återgäldad genom de vid Fabrikerne anställde personers Krono - Den 14 -/fagusti ft mt utlagor och (let Jordbrukaren beredda tillfälle att få afyttra af honom producerade lifsmedel och råämnen för näringarne, troddes vara tillräckligt att hålla honom skadeslös för tvånget, att till uppstegrade pris inköpa hvarjehanda nödvandighets-artiklar, äfvensom den egentliga friheten i handel och slöjder anmärktes vara uppnådd genom den en och hvar förunnade rättighet att oförhindrad anlägga Manufactur-inrättningar, alla ämnade att saminaraverka till det stora syftemålet, eller möjligheten att i fredstider insamla främmande skatter och i krigstider bestå för sig sjelf, utan farhåga, att vid handelns hämmade lopp, få vidkännas följderne af flerfaldig oumbärliga, men då icke tiiliredsställbara behof. Men icke blott slöjderne, äfven Jordbruket har man ansett vara af biträde från TullinrättJ ningen, för att skydda emot främmande täflan, och vinna ehuru modernäring, ytterligare säkerhet och bestånd. För Bergs-handteringens skull hafva rå ämnen blifvit till utförsel, och gröfre metaller till införsel förbjudne, hvaremot till Handtverkeriernes förkofran färdige arbeten blifvit vägrade inträde, men råämnens införsel uppmuntrad; äfvensom man låtit sig vårda om handeln och sjöfarten genom en förhöjd tull å varor, inskeppade genom främmande fartyg och nekat dylika att hit inbringa andra, än deras eget lands producter. Emedlertid förena sig både billighet och erfarenhet, att bestrida nyttan af dessa tvångs-j 192 Den M Augusti f, m. % anstalter, hvilka inga straff, äfven de strängaste, förmått upprätthålla; hvartill skälet torde böra sökas, ej allenast i den vinst lagbrott i detta fall medföra, utan jemväl i den inre känslan, som ej vördar andra bud, än dem förnuftet och det allmänna begreppet om rått och samfunds-förbindelser förestafva.
— ” att fiskeriintendenten Widegren i sitt afgifnä utlåtande meddelat: att det genom de sedan år 1864 vid Norrlands elfvar verkstälda jiskeriunder-sökningar blifvit till fullo ådagalagdt, att bark och affall af timmer så belägrat de fleste lekplatserna i elfvame, att laxen numera egde högst få fullt lämpliga sådana; att bark af timmer, nedsjunken till vattendragens botten, der städer icke ruttnade eller gåfve anledning till alstring af sådan vegetation eller djur-verld, som kunde tjena ynglet till föda, men deremot lemnade skydd och gömställe för de djurarter, som vore] fiender till laxyriglet och laxrom; att de ter-pentinhaltiga ämnen, som förnämligast från barkens kåda utspridas i vattnetr förorsakade att fisk, synnerligast lax, skydde de orter, hvarest vattnet blifvit med dylika ämnen bemängdt, samt att man trodde sig hafva utrönt, att dylikt förskämdt vatten dödade laxens befruktade rom; att den bast, som affölle från barkadt timmer, snart nog upplöste sig i vattnet och innan kort blefve liggande bland buskar och gräs invid stränderna; att, enligt uppgift från andra håll, barkadt timmer lemnade värdefullare virke än obarkadt, och att förlusten i oir-kesvärde, om densamma verkligen skulle inträffa af de skäl, som uppgåfvos, dessutom icke torde kunna undvikas, när, s&amp;som klaganderna med intyg visat, barken redan första året lemnade trädet, och Jlottningen för öfrigt måste fortgåm jag nu ingår i någon ytterligare äet aljgranskning af dessa sJcäl; men då en del klagande nu dels sökt anskaffa nya bevis för förut anförda skäl, dels sökt framställa dessa senare i en sådan dager, som tillförene måhända icke blif
Vid hvarje års slut skall, på sätt här nedan bestämmes, af Riksgälds-kontoret uppgifvas antalet samt numrorna och beloppet af de inköpta eller infriade obligationer, som under samma års lopp blifvit annullerade. Alla inlösta och annullerade obligationer och räntekuponer böra under hela lånetiden af Riksgälds-kontoret förvaras. Skulle, sedan Tio år härefter förflutit, obligationernas allmänt gångbara pris uppgå till eller öfverstiga det i dem förskrifna kapital och tillfälle sig icke erbjuda att under pari inköpa de obligationer, med hvilka lånet bör, enligt planen, årligen amorteras, skall utlottning af obligationer å ett motsvarande belopp, i närvaro af tillkallad Notarius Publicus, verkställas inför Fullmäktige i Riksgälds-kontoret sista helgfria dagen i September månad hvarje år, hvilken utlottning låneöfvertagarne eller deras ombud äga att öfvervara. Härvid utlottade obligationer förfalla till betalning sex månader efter desammas utlottning. Efter Tio års förlopp, eller efter den 30 Mars 1871, äger Riksgälds-kontoret begagna den Kontoret förbehållna rätt, att till inlösen uppsäga större eller mindre del af då utelöpande obligationer; skolande, vid sådan uppsägning, genom skeende utlottning bestämmas, hvilka obligationer utaf de särskilda serierna sex månader derefter komma att inlösas. Resultatet af skedda utlottningar, jemte andra oftanämnde lån rörande förhållanden, skola genom Riksgälds-kontorets försorg och på dess bekostnad kungöras i Sveriges officiella tidning samt minst tvenne andra allmänt kända dagliga tidningar, hvaraf den ena utgifves i Stockholm och den andra i Götheborg. — 78 — § 7. Till underlättande af obligationernas afsättlighet och gångbarhet i landsorterna, skola Fullmäktige, genom derom skeende underdånig framställning, söka bereda Kongl. Maj:ts nådiga bifall till förfallna räntekuponers mottagande i kronouppbörden samt inlösning i Landtränterierna. § 8. Efter obligationsinnehafvares derom gjorda anhållan, kunna, utan kostnad för honom, i sådant ändamål hos Riksgälds-kontoret företedda obligationer öfverlåtas på viss uppgifven person och sedermera återigen ställas på innehafvaren. § 9.
Konsertsäsongen lemnar mig denna gång föga stoff att behandla. Man kan ju säga att den invigdes genom hofkapellets första symfonikonsert, en mycket omvexlingsrik musikafton, som leihnade musikälskare af skilda läger och mycket olika åsigter god behållning. Äfven den andra i ordningen egde rätt mycket intresse, hvilket ock måste sägas om en virtuos-konsert, hvilka annars ofta nog i rent musikalisk väg kunna vara ganska sterila. Jag syftar på fröken Öhrströms stora konsert, hvilken, likavälsom den sångerskan höll i fjol, utmärkte sig för ett synnerligen prisvärdt innehåll oeh desslikes rätt vackra prestationer, dervid man i första rummet erinrar sig den förtjenstfulla konsertgifva-rinnans egen varma och välklingande sång, som särskildt i romansen höjer sig till ett betydande konstvärde. Från denna konsert har man dock ett mindre behagligt minne af k. hof-kapellets ackompagnement, som var af den i sanning fruktansvärda beskaffenhet att det öfverröstade, formligen nedtystade — hr Landquist! Nya och Södra Teatrame hafva icke haft mycket nytt — i hvad man skall kalla » lyrisk » väg. Charles Lecoqs » Fogd blå » på den förra teatern har gjort mycken lycka, tack vare den bitvis &gt; vackra, ja rent af värdefulla musiken och — främst — det roande utförandet, hvarvid man haft nöjet skåda icke mindre än tre af teaterns täcka unga damer i karlroler — oundvikligt nöje i operett — och af dessa har särskildt den unga fröken Sjöberg ytterligare styrk det anseende hon redan vid sin debut förstod att vinna såsom musikalisk sångerska, begåfvad skådespelerska — dertill ett icke föraktligt plus af » ungdom og ynde ». Samme kompositörs » Lille Hertigen », relativt ett af de bättre alstren i genren, har gifvit fr k. S. tillffclle till en ny framgång, och hr IUngvaU, som i » Fogel blå » vunnit en ansenlig succés de rire, hade ock en hufVudrol i denna operett, bvaruti man med nöje förnyat bekantskapen med direktör Holmquists skolpedant, en af denne omtyckte komikers mest stolliga karrikatyrgubbar.
At uptaga Ridderssapets och Adelns tid med uplafau» de sa wäl af Oeconoiuie-Utskottets Betänkande, som mine dera giorde Anmärkningar, tror jag ej wara nödigt: Det Högwördige Präster Ståndet och det Heverwärda Bonde »Ståndet hafwa längesedan arer»-en,icleruöt det til Utskottet, det sednare i enlighet med mine Anmärkningar, hwilke enligt Ridderssapets och Adelns tilständ blifwit med de andre Sranden comm-nicers m; jag anhäller derföre, at Ridderskapet och Adeln derföre mätte det ater»lemittera, och tror tili detta nog betydande hushålls »nial det wara en nödwändighet, at til Kongl. Mahr i underdånighet upgifwa grunderne til denna Författning, wid hwilken i öfrigt blir nödigt, ar Herrar Landshöfdingars och pisckisse Jordbrukares yttrande i Nador infordras, för at göra den lämpelig efter locslen. Herr Grefwe» och Landtmarskalken trodde, at om ej annat än en underdånig hemställan komme i fraga , sa kunde en ater-remiss af maler icke wara af nöden. Grefwe De Is Osrclie förmälte sig anse detta sakens behandlande ungefär säsom ett afflag pa Oeconomie-Utskottets Betänkande, i stallet för hwilket afslag Nidderffapet och Adeln beslutar ett uplätande at Kongl. Majtt, at, säsom med ett manligt Oeconomiskt mäl, efter pröfning och godtfinnande förfara.
Dessa uppgifter ådagalägga en sådan olikhet mellan skogsarealen på de särskilda boställena, att, på enahanda skäl, som äro här ofvan vid fråga om de utarrenderade kronoegendomarne anförda, det icke synes lämpligt att vid bestämmandet af de åtgärder, som beträffande boställsskogarnes vård böra från Statens sida vidtagas, uteslutande fästa sig vid någotdera af de båda ifrågaställa systemen: ”vård och förvaltning” å ena, ”uppsigt” å andra si dan, utan torde, likasom i afseende på nyssberörda kronoegendomar, begge systemen böra efter omständigheterna jemte hvarandra tillämpas, sålunda att de större boställsskogarne, der så tjenligt finnes, tagas under Kronans omedelbara vård och förvaltning, men de öfriga lemnäs åt boställshafvarnes vård, under skogstjenstemans uppsigt. Härvid möter den förut omtvistade frågan, huruvida Staten är befogad att oinskränkt disponera äfven öfver de boställen, hvilka tilläfventyrs äro af frälseeller skatte-natur och härleda sig från donationer, hvarigenom de blifvit af en skilda eller menigheter till vissa tjenster anslagna. Utskottet anser, att jordnaturen icke härvid bör göra någon skilnad i Statens rätt att öfver dem förfoga, hvilken beror allenast af den omständighet, att de äro anslagna till Statens tjenstemän, hvaraf följer, att Staten eger enahanda rätt att bestämma öfver dem, som öfver sjelfva de tjenster, hvilka de åtfölja, och att en förändring i dessa afseenden är lika berättigad och kan, under iakttagande af nuvarande tjensteinnehafvai-es rätt, åvägabringas på enahanda sätt, som hvarje annan löneförändring. Är det obestridligt, att Staten kan, utan intrång i enskildes rätt, fritt förfoga öfver hushållningen med samtliga boställsskogarne, och medgifves det att vid dem, likasom vid de utarrenderade kronoegendomarnes skogar, förenämnda begge hushållningssystemer böra allt efter skogarnes betydenhet jemte hvarandra använ - 40 SaiH+itans.
Ulan alt lala afskräcka sig deraf, att sädesskördarne ofta nog af frost skadas, vänder han all sin omtanka på åkerjordens ökande, icke betänkande att vilkoret för dennas förbättrande och underhållande i fruktbart skick beror på en väl vårdad ladugård och derifrån hämtade tillgångar på gödsel, och att han genom beredande af en större ladugårds afkastning kan göra sig oberoende af de förluster, som vållas af möjligen felslagne skördar. Såsom jag ofvan haft nåden anföra, har ett så beskaffad L växelbruk, som är förenadt med odling af foderväxter, icke inom orten blifvit antaget, ulan inskränker sig ängsodlingen dertill, att ett eller annat stycke af den naturliga ängen upplöjes, erhåller gödning i den mån liilgångarnc medgifva, besås 2 ä 3 år å rall samt sedermera åter igenlägges, för all, efter som de naturligen växande grässlagen hinna utveckla sig, åter begagnas lil slott. Förhållandet emellan afkaslningen af åker och al äng anses derföre vara såsom 1 lill 4 å 5, och ängens afkastning uppgifves variera emellan 20 och 150 fä hö per tunnland. Af den under bruk vid gården varande mark användes ingen del till bete förrän höskörden är förbi och, då beteshagar höra till sälIsynlheterne, måste derföre kreaturen på våren, sedan lii»- och halmtillgången är slut, antingen utsläppas på eli magert skogsbete å hemskogen, eller, med uppoffring af dagsverken för transport och skötsel, föras till olla 3 32 a 4 mil aflägse fäbodar, vanligast tillhörande kreaturens egare, men någon gång andra personer, som då erhålla ersättning för betesrättigheten. 1 fjällsocknarne äro dock beteslillgångarne bade ymnigare och bättre, hvaraf äfven resultaterne visa sig uti den större afsättning af ladugårdsprödukter, som derifrån äger runi. Mycket bidrager oek den rättighet till begagnande af slottcslägenheter och mulbete å kronans skogsmarker, som, innan dispositionen af dessa marker genom den derå fortgående afviltringen blifvit bestämd, varit af Eders Kongl. Majrls