Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som ett exempel på, hur lärdomen lätt kan förirra sig in på mystiska funderingar, framstår, jemte många af de män, som vi i denna afhandling haft tillfälle omnämna, grefve Gustaf Bonde, hvilken, född 1682, död 1764, under sin långa lefnad beklädt en mängd de högsta värdigheter och äfven varit riksråd, den 20:de af sin ätt, som i oafbruten följd, son efter fader, innehaft detta vigtiga embete. Mot slutet af sin lefnad drog han sig tillbaka i landtligt lugn och sysselsatte sig derunder med naturhistoriska forskningar, särdeles i botaniken. Det var härunder han äfven egnade sig åt astrologien. Dock kom han snart ifrån dessa griller, öfverkorsade sina mystiska kalkyler och skref derunder följande sentens: “Astra regunt orbem, dirigit astra Deus.“ (Stjernorna regera verlden, men Gud styr stjernorna.) Äfven i senare tid hafva lärda och snillrika män icke saknats, som råkat in på mystiska afvägar, omfattande med ett visst förtroende både guldmakeriets och astrologiens drömmar. Bland dem, som på allra senaste tiden ådragit sig uppmärksamhet i detta hänseende, var den för sina skiftande öden och sitt stora snille bekante författaren C. J. R. Almqvist, hvilken, att döma af hans skrifter, särdeles de mot slutet af hans lefnad författade, icke kan fritagas från att ha lutat åt detta håll. Alkemister. Liksom astrologien var den astronomiska vetenskapens moder, så har kemien, hvilken i vår tid spelar så stor roll, så väl på det rent vetenskapliga som det industriella området, så småningom utvecklat sig ur en annan vidskeplighet, nämligen alkemien. Dermed förstods en föregifven konst att, medelst hemlighetsfull kemisk behandling, förvandla oädla metaller till ädlare, såsom bly eller tenn till silfver och silfver till guld. Denna fåfängliga vetenskap, som på grund af menniskans begär efter guld ända från sin uppkomst haft många anhängare, utbredde sig efter arabernas eröfring af Egypten öfver hela jorden och idkades ännu i början af detta århundrade med ifver af åtskilliga svärmare.
R:dr 20 sk. banko, var skyldig till straff af sjulton par spö, skulle derjemte, för inbrott och olofligt innehafvande af dyrk, straffas med nio par samt följaktligen umgälla sina förbrytelser i en bot med tjugosex par spö och uppenbar kyrkoplikt; Men HäradsRätten, uti dess ifrågavarande utslag, emot sådana, af lagen tydligt angifna grunder, beräknat särskilda straff för hvardera af de tvenne sistnämnda förbrytelserna och pu detta sätt kommit att stadga den svårare bestraffningen af tretiofem par spö, genom undergående af hvilken bestraffning den sakfällde alltså blifvit ett otillbörligt lidande tillskyndad; fann jag mig föranlåten att, genom skrifvelse till Advokatfiskals-ernbetet i Kongl. Götha IIofRätt af den 18 November 1840, uppdraga åt bemälde embete att emot den särskildt förordnade domhafvanden, hvilken med HäradsRätten fattat lagstridiga domslutet, föra den talan om ansvar derför och ersättning till den sakfällde, som af lag och sakens beskaffenhet påkallades. Öfver det, till följd häraf, inför Kongl. HofRälten af Ad vokatfiskals-embetet anställda åtal, har tillförordnade domhafvanden blifvit hörd och, uti afgifven förklaring, hufvudsakligen andragit, att sedan Sköfde RådstufvuRätt pröfvat Anders Olofsson skyldig till det ansvar, Kongl.
Jag kan ej heller godkänna de motiver, på hvilka betänkandet grundas. Om dessa ock skulle uttala satser, hvilkas sanning ingen kan bestrida, så synes mig dock deras framdragande vid detta tillfälle vara onödigt, ja nära nog olämpligt, emedan man ur deni, örn det rure möjligt att antaga, det kristendomens grundvalar någonsin af mosaismen kunde rubbas, snarare kunde bevisa nödvändigheten af Judarnes förjagande ur .Sverige, än medelst dylika grunder leda sig till ett förord för utvidgandet af deras boniugsiätt inom fäderneslandet.» Härmed förenade sig hr Gustafsson. e) af f. d. talmannen Nils Persson från Kronobergs län; f) af riksdagsmannen Petter Jönsson från Jönköpings län, hvilken ansåg samtlige i ämnet väckta förslag hafva bordt af Utskottet afstyrka», samt till stöd för denna mening åberopade följande skäl, pä grund af hvilka Allmäa - Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. 11 na Besvärsoch Ekonomi-utskottet vid 1847—1848 årens riksdag afstyrkt utvidgning af Mosaiske trosbekännares medborgerliga rättigheter: »Utskottet har sökt att med största sorgfällighet pröfva frågan om medgifvande ät Judar bär i riket af fullständiga eller utvidgade medborgerliga rättigheter, och utom det ofvan anförda härvid tagit kännedom af hvad dermed eger sammanhang uti vårt och andra länders lagstiftningar, samt derom förekommit vid föregående riksdagar. I följd af allt hvad sålunda inhemtats, har Utskottet stadnat i den öfvertygelse, att Judarne i de särskilda länder, dit de blifvit spridda, utgöra alltid äfven ett särskildt folk, jemte det att de tillhöra det land, der de bo. Derföre har det aldrig varit mer än ett enda folk, som varit, Judar, då alla andra religioner kunna tillhöra flera nationer. Med Jude förstås ej blott anhängare af en religion eller sekt, utan äfven medlemmen af ett folk. och om de än höja sig till de mest menniskovänliga tänkesätt, så förblifva dock andra nationers medlemmar främlingar för dem.
Sålunda hade valsen redan under första tiotalet af vårt århundrade banat sig väg till allmogens dansgillen, vid hvilka den snart skulle göra den gamla polskan rangen:, stridig och inom få år till och med undantränga denna. I Skåne, där valsen lär ha förekommit så tidigt som mellan 1805 och 1807, upptogs den af allmogen på vissa orter under benämningen » väggadansen », tydligen i följd däraf att de valsande paren fördes stugan rundt. Genom den geometriska figur, som i den nya dansen beskrefs, skiljde sig valsen sålunda betydligt från de på den tiden brukliga danserna. Benämningen väggdans torde dock närmast ha framgått ur en jämförelse med polskan, i hvilken de dansande svängde om på samma plats midt på golfvet. Den vals, som i början af århundradet dansades i vårt land, vi kunna kalla den gammaldagsvals, bör dock noga skiljas från våra dagars vals. Om själfva dansstegen hade man då helt annan uppfattning än nu. Men äfven till melodi och rytmisk byggnad äro de karaktäristiska dragen för gammaldagsvalsen helt andra än. för den moderna. Vår gammaldagsvals påminde ofantligt mycket om de tyska natioDaldanserna, Ländier (fr. Tyrolienne), Dreher (fr. Allemande) m. fl., — allt benämningar på tidigare, hos sydtyska allmogen förekommande former af valsen, från hvilka, enligt de flestas mening, den moderna valsen leder sitt ursprung. — » Ländlern », skrifver Böhme i sin » Den tyska dansens historia », » är en äkta tysk nationaldans, i / t l l / s takt, med lagom hastigt tempo, hvilken härstammar från Sydtyskland, och hvilken särskildt på Donaus stränder, i Österrike, Steyermark, Tyrolen, Oberbayern, utan dansskola mönstergillt utföres af folket. Där har den bibehållit sig hos landtbefolkningen allt ifrån äldsta tid till den dag i dag är samt, utan att låta sig påverka af inflytelsen från franskt eller slaviskt håll, uteslutande utbildat sig på folklig grund. Dansens karaktär är oskyldig glädje. Därför rör sig melodien i naturliga, behagliga tongångar, i ledig rytm, liksom ett vaggande på lätta vå- gor.
Emedlertid uppläste Herr Assessoren Planck följande skriftliga anförande i -amnet: "’Jag tviflar, att uti något Hushållstnål varit så mycket taladt, skrifvet och förordnadt, sorn rörande bränvinstillverlcningén i vart Land. Ämnet och de olika principer, som folket och Begeringen om dess nytta eller skada fattat, har dertill gifvit anledningar. För min del anser jag missbruket så väl af Prcductionen, sorn Consumtionen, i allmänhet och får enskildta hushållningen, högst skadligt. Spannmålens omåtlliga förödande genom missbrukad brän.viris-tillverkning samt de brott och olyckor öfverflödigt bränvinssupande af lägre folk - classerna åstadkommit, har erfarenheten visat.- Goda Författningar hafva val deremot blifvit stadgade, men sällan efterlefdé. Då nästan allmänt är medgifvet, att Climatet fordrar - Den 8 Juni1 drar en lättast åtkommen, värmande och stärkande dryck: brnrivinet, lärer deremot icke vara myc.' het att invända; men rätteligen har bränvinsbränningen blifvit reducerad till husbehofstillverkning, öfver hvilken gräns den aldrig börtil-’ låtas. För att foga mig efter de mångas önskan, Som rösta för en fri och oinskränkt bränvinsbränning, tager jag mig friheten till pröfning hemställa följande förslag: Husbehofsbrännings-tillverkningen på Landet och i Städerna ina för alla, ingen undantagen, utom fattighjon, vara fri och oinskränkt alla tider på året, med hvad pannrymd och redskapens konstmachiner, som helst vill begagnas, ernof en skälig afgift till Staten, som kan finnas lämplig, likväl med nedannämnde vilkor: att ingen, utom Krögare, bör, vid 100 B:d vite och varans confiscation, få sälja eller till annan afyttra bränvin i större eller mindre qvantum; ty det är emot sakens natur och till. ståndsfrihetens ändamål, att en husbehofsbrännare gjorde bränvin till en handelsvara.
Jag försvarar dem visserligen icke, och om R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut, så skall jag deremot ingenting hafva att invända. Gr. Lagerbjelke: För min del anhåller jag att få instämma med den första talaren. Afven om orden ”med sig" finoas i 1734 års lag, äro de dock intagna på ett otjenligt ställe. Det är gifvet, att dä man säger, att en förman lockat sin underlydande, eller en far sitt barn, alt stjäla, så kan meningen icke endast vara, att stölden skall föröfvas af den ena eller andre i sällskap med den, som blifvit lockad. Det är derföre, enligt min lanke, att göra begreppet inskränktare om orden ”med sig” tilläggas, och jag får pä grund deraf anhålla, det R. o. Ad. täcktes vidblifva sitt förra beslut. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer jemväl med Gr. Mörner, och anhåller vördsamt, alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut, deruti orden ”med sig” icke finnas intagna. Propus, lill bifall å den nu föreslagna §:n blef först framsläld, men besvarad med Nej, hvarefter R. o. Ad., i öfverensstämmelse med dess förra beslut, biföll förevar:de §, med uteslutande af de å 4:de raden förekommande orden ”med sig.” § 18. - Sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst att R. o. Ad. bifallit denemot denna § svarande 20 §:n i Utsk:s förra förslag, biföll R. o. Ad. förevar:de §. § 19- Gr. Sparre: 1 denna §, som förut innefattade bestämda böter till 10 daler, har, på BondeShs enträgna begäran, en latitud blifvit medgifven från 10 till och med 50 daler. Det uppgafs, att det okynne att begagna andras, i synnerhet hästkreatur, vore temligen allmänt, oeh alt det gamla straffet af dubbel lega var i flera afseenden olämpligt.
Jag liar trott att man i detta fall borde påtänka någon annan utväg än fortsättning af ett system, som i sä många afseenden visat dess skadliga följder. Liflighet i penninge-circulationen samt penningarnes ledande på för Riket nyttigare företag än till uppköp af öfverflödsvaror, har jag trott böra komma i betraktande. Inga af dessa eller öfriga af StatsUtskottet framställda grunder hafva blifvit vederlagda; man har nöjt sig med att blott förkasta tillämpningen—Jag hoppas Ridderskapet och Adeln ej anser förmätet eller såsom ett öfverdrifvet sjelfförtroende att oaktadt Banco-Fullmägtige enhälligt och BancoUtskottet med blott undantag af en Ledamot (Herr Landshöfdingen Grefve Lillj ener antz) helt och hållet förkastat det förslag som StatsUtskottets pluralitet antagit, jag icke dessmindre är lika öfvertygad om dess rigtighet; ty att man afstyrker en sak, bevisar ingenting, då man ej vill eller ej kan framställa några verkliga skäl för dess förkastande. Utan att hysa misstroende till de flera aktningsvärda Män, hvaraf Höglofl. BancoUtskottet utgöres, torde dock vara förlåtligt, att jag har större förtroende til de grundsatser, som bestå i axiomer eller hvars rigtighet kan med Mathematisk visshet Arithmetice bevisas, än till de domslut som gif» Den 7 Juli. f. ra. 38* vas antingen af blott godtycke eller kärlek för gamla vanor. För den som gjort sig möda^att genomläsa de tryckta Betankanden som åtfölja Höglofl. StatsUtskottets Förslag, och som i det samma blifvit åberopade, torde vara öfverflödigt visa hvaruti Bancooch Statsutskottens meningar sig hufvudsakligen åtskilja. Men den vidlyftighet i afhandlingssättet sorn svårligen kan undvikas då man vidrörer dylika abstracta ämnen, som dessutom icke kan utgöra någon nöjsam leetur, gör att jag befarar det. allt för få tagit en närmare kännedom härom. Det torde derföre tillåtas mig så kort som möjligt framställa den plan , som legat till grund för Höglofl.
13 njutande bestämda ålder, finge, efter erhållet afsked från häradsskrifvare-tjensten, å allmänna indragnings-stalen uppföras till åtnjutande af el t emot tre Ijerdedelar af den för Häradsskrifvare i allmänhet nu föreslagna pension svarande belopp af 1,500 Ridr. Vidkommande slutligen Landträntmästaren Billing, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län, — jemte öfverlemnande af Billings underdåniga ansökning, alt han, som, enligt bifogade prestbetyg och tjenstförteckning, uppnått 70 års ålder och varit i Statens tjenst 52 år, deraf han 47 år innehaft ordinarie befattning, under hvilken tid sökanden icke åtnjutit någon tjenstledighet, så att annan person behöfl alt för honom förordnas samt hade talrik familj alt försörja, kunde, efter erhållet afsked från landträntmäslare-ljensten, få under sin återstående lifstid bibehålla den för nämnda tjenst i Staten upptagna lön, 5,000 R:dr, samt att nådig Proposition derom måtte till Rikets Ständer aflåtas, — enär Billing städse med outtröttligt nit samt den största redbarhet och ordentlighet fullgjort sina åligganden, den underdåniga ansökningen till nådigt bifall förordat. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande hade Stats-kontoret yttrat, att då ofvanberörda, af Billing anförda omständigheter icke syntes Stats-kontoret lemna giltigt stöd för hans underdåniga anhållan att vid afskedstagande! komma i åtnjutande af pension å allmänna indragnings-staten till högre belopp, äu det för Landträntmästare sednast genom Kongl. Brefvet den 16 Mars 1050 bestämda af 2,000 R:dr, Stats-kontoret ansågo sig icke kunna tillstyrka bifall å ansökningen. Med anledning af Kongl. Majlis fattade beslut i afseende å framtida pensionsbeloppet för Landträntmästare i allmänhet, hade Stats-Itådet emellertid, hemställt alt Kongl. Majit måtte föreslå Rikets Ständer, alt i händelse Rikets Ständer bifölle Kongl.
Förklaringen öfver 1684 års Reglemente den 7 April 1685, § 2., enligt hvilken spanmålen skall utmätas med sint ket mål; Kongl. Förordningen den 29 Maj 1739, angående mått, mål och vigt, uti hvars 7:de punkt fö eskrifves, bland annat, att af de 4 (strukne öfvermåla-) kapparno pä hvarje tunna Kronotionde tillkommer it ronau H:ne kappar efter vanligheten, och de öfrige 2:ne indelningshafvare]! eller tiondetagaren: samt Kongl. Resolutionen den 12 November 1766 uppå krigsbefälets allmänna besvär och ansökningar, uti hvars 9 §, med anledning af Regementenas i Kronobergs län anhållan att fä åtnjuta Kronotionde-spanmälen utan kappemåls-afdrag, i Nåder förklaras: »att alldenstund Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om mätt, mål och vigt af år 1739 uti 7 § förmår, det vid Kronotiondens intägt bör, i stället för rågan, mätas med 4 kappar till hvar tunna råg, korn och hafre, oell att Infanteri-spanmålen bör utmätas med struket mål samt 4 kappar pä tunnan, hvaraf ?:ne tillkomma Kronan; fördenskull och i anseende till de liera härvid förekomna skäl och omständigheter, kan Kongl. Majit till en så beskaffad ansökning sä mycket mindre Stals-itskotlels Hélänkancle, N:o 102. 3 Nådigt bifall lemna, sorn det åberopade Kongl. Majrts Nådiga Beslut af den 25 November 1087 ej eller någon anledning dertill gifver, utan pröfvar i Nåder skäligt att ofvannämnda Regemente icke annorlunda än med struket mål deras lönings-spamnål måge uppbära.”
Jag kan icke erinra mig, att Frih. Klinckowström, då frågan förevar inom Utsk:t, omfattade en annan åsigt än Utsk:ts majoritet, att nemi. 12,000 rdr utgjorde en tillräcklig lösen. Att Majornas införlifvande med Göteborg blir en fördel för staden, kan icke bestridas, men när man besinnar hvilka ofantliga kostnader derigenom ådragas staden, tror jag, att rättast är, att icke lägga för stor tunga på staden, och då den af Utsk:t föreslagna summa, i min tanke, är rättvis, tillstyrker jag bifall till Utsk:ts förslag, Den 2 Mej. 71 Anledningen, hvarföre reservanten föreslagit en lösen af 16,000 rdr och icke lika gerna 20,000 rdr, kan jag icke finna. Hr Fahr seus: Den förste talaren har grundat sin beräkning, för bestämmande af en högre vederlagssumma, på den vid Betänk:t fogada reservation. Denna går deruppå ut, att, utom arrende-vederlaget, kronan äfven borde erhålla skatteköpskilling efter vanlig beräkning af 10 års afgifter, likväl så att ej kapitalet skulle erläggas, utan ett ungefärligen motsvarande räntebelopp å kapitalet tillläggas vederlagssumman. Jag måste härvid i hvarje fall erinra, att de afgifter, som här äro i fråga, icke äro räntor eller tomtören, ntan arrenden; och med undantag af en enda mindre lägenhet, hvars arrendeinnehafvare, för att icke lemna till spillo en å lägenheten anlagd dyrbar repslageri-inrättning, sjelf erbjöd en efter arrendet beräknad skatteköpskilling, känner jag icke att något skatteköp blifvit på arrende-beloppet grundadt, och skulle i synnerhet i ifrågav:de fall en sådan beräkningsgrund sakna ens skenet af rimlighet. Jag vidhåller mitt yrkande af bifall till Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de Utlåt, utan förändring och dels af Gr.
Jag är öfvertygad att vårt penningeverk kan regleras så snart man det alfvarligt vill. Man kan realisera oin man vill det, och utan vådaj man kan låta bli att realisera utan mehn för rörelsen och ägande rätten. Men lika så öfvertygad är jag, att alla åtgärder till ett förbåttradfc tillstånd årojfruktlösa, förrän folket kommit öfvenens med sin styrelse, och denna sednare iu^ skrånker Statens depeaser efter det skattdragande folkets förmåga. Man förskräcks för ordet banqueroutte. Allt ifrån den tid som Stater funnits och metallmynt funnits, hafva Statsbanqueroutter ägt rum. Hvarje myntnedsåttning var en banqueroutte. Sådane myntnedsåttningar hafva ägt rum i alla tider, i alla länder. De hafva inträffat i Grekland, i Rom, och alltid under Staternes mest lysande perioder samt utgjort öfvergången till en högre industriel utbildning. De hafva inträffat i Frankrike, i England, i Sverige, der, hvad man för några decennier sedan kallade Mark, fordom svarade mot 8 SpecieRiksdaler. I Gustaf Wasas tid inträffade tvenne rayntnedsättningar eller banquerotitter. Det är först seden papper kom i bruk,' som man slapp göra uedsättningar i det meta!- Den Fehr tiar ii\ 733 liska myntet och att1* förändra sjelfva mätaren af alla värden. Men det är blott till betecknande af stora valeurer som papper kan användas, icke såsom hos oss inträffar, för att deraf göra små valeurer, eller skiljemynt. Att vilja till sin förlorade valeur åter uppbringa ett fallet pappers-skiljemynt, det är lika så omöjligt, söm att till högre valeur återföra ett nedsatt, det vill säga, till skrot och kora förändradt metalliskt mynt och till sina påföljder i hög grad förderfligt. Det är liquid för den förflutna tiden som man önskar, och nytt conto för den kommande tiden, att folket må kunna förkofra sig för egen högre trefnads skull, och icke städse uppoffra hela frukten af sitt arbete och alla sina besparingar, åt, hvad man behagar kalla Stat» Friherre Cederström:
BorgareStis beslut upplästes af innehåll, all Ståndet bifallit Utsk:s yttranden i denna punkt samt anlagil ett så lydande tillägg vid beslutet om anslaget till bakoell fyl ingsväsendet : ”Härförutan anhålla R. St. i tind., att hvad utöfver den bestämda summan kunde erfordras till fyrars, bakars och sjömärkens inrättande och förbättring mål le, framföre alla andra ifrån handelsoch sjöfartsfonden utgående kostnader, bestridas af denna fonds tillgångar.” Hr R osen blad: Det torde för della Ständ vara öf verflödigt att anföra vigten af delta utaf StatsUtsk. afgifna förslag. Jag inskränker mig sålunda alt, jemte det jag anhåller om propos. till bifall å Utsk:s förslag, begära del Hr Frih. o. Landtm, täcktes, sedan detta bifall är vunnet, föreslå R. o. Ad. att instämma i drt tillägg, som BorgareSt. fästat vid sitt godkännande af förslaget. Hr Nordensköld: StatsUtsk. liar i denna punkt varit ganska liberalt; ändamålet är också stort och godt. Jag kan ej annat än i detta afseende hembära Ulsk. min gärd af tacksamhet, under förklarande, det jag anser den föreslagna summan blifva tillräcklig intill nästa riksdag, i följd hvaraf jag äfven anhåller om bifall till StatsUtskis betänk, i denna del. Jag kan deremot icke finna, att BorgareStts beslut är öfverensstämmande nied det rätta; då detta Stånd önskade alt blott 6 proc. af lull med len skulle gå till handelsoch sjöfartsfonden, tyckes mig alt BorgareSt. genom en sådan användning af handelsoch sjöfartsfonden, eller lill fyrar, håkar, märken och prickar, ville på en omväg komma till samma resultat, eller att fråntaga Regeringen rättigheten att besluta 0111 användandet. Proposm synes mig således vara ett sätt att förstöra fonden.
5:o '1'allverkets behållningar och fordringar, uppgående till R:dr 26i,io4.' 4.1. 4 Uti denna summa inbegripes aflidne Tullförvaltaren Finera bal ance R:dr 172,997: 2. 5., och utgöres återstoden af uti de serskilde Tullkamrarnes räkenskaper debiterade medel, som före calender-årets utgång antingen icke influtit eller ej hunnit levereras; och som Tull-medlen åro uti hvarje års Stats reglering inräknade och leverering deraf skall ega rum, i deri nion de ingå, så utgöra de nu ifrågavarande medlen icke föremål för serskild disposition. 6:0 A limmer-Lotteriets cord anta behållning, efter afdrag af skulder, utgörande R:dr 29,829: 4. 9. Huru med denna Inrättnings tillgångar skall förhållas, beror (Jtral, om Kongl. Maj:t sanctionerar Rikets Ständers beslut 0111 Inrättningens upphörande. 7:0 Convoy-Comrnissariatets b<hållningar oell ut lånte medel, utgörande, utöfver skulderne 5 +8,564 R:dr 56 sk. 1 r:sf., samt till Sjö-Expeditioner reserverade R;dr 507,68.5: 7. 2., eller tillhopa R:dr 606,219: 45- 3- O111 dispositionen af dessa medel afgifver l lskoltel serskildt yttrande, i sammanhang meri frågan om Handelsoch Sjöfartslendeus r^gl r ng, 8:0 Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-AJdelnings behållning
Filial-Disconternes utredning. § 65 Till fortskyndande af Götha Canal Bolagssamt Malmö f. d. Discont-Verks återstående utredning, hafva Rikets Ständer pröfvat lämpligt berättiga fullmägtige: 1:0 Att till pröfning och slutligt afgörande upptaga inkommande accords-anbud, i afseende på förenämnde f. d. Discont-^ erks återstående, aS Bil. till Stats-Utskottets Memorial N.o 4l°- osäkra fordringar, förmedelst erläggande af nägot visst belopp, mot frisägelse frän vidare kraf. 2:0 Att likaledes, till betryggande mot all förlust på indrifningen, antaga någon skicklig och pålitlig parson inom eller utom RiksgäldsContoret, till de återstående fordringarnes utsökande, emot åtnjutande af vissa procent, sorn af Fullmägtige bestämmas, å de medel, hvilka af honom levereras och redovisas; under vilkor, att, i och för fordringarnes indrifning, Discont-utredningen icke besväras med andra kostnader och utgifter, än nyssberörde indrifnings-procent; Fullmägtige dock förbehållet, att, utan hinder af den till Ombudet utfästade indrifnings-procent, låta för längre eller kortare tid inställa executiva åtgärder, samt med 'vederbörande gäidenärer accordsliqvider uppgöra och afsluta. §. 66. Med beräkningen, så väl af lagliga räntan, som af straffräntan, förbålles i enlighet med hvad som för Banco-Disconten är stadgadt. §■ 67. Öfver Götha Canal Bolags samt Malmö f. d. Disconters utredning föras serskilda böcker och räkenskaper, så att de hvar för sig, utan ringaste sammanblandning, utredas; likasom serskilde protocoll hållas öfver ärenden, hvilka angå den ena eller den andra af dessa Disconter. §. 68.