Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ägnas i dag åt Vår åldrige konung i närvaro av den yngling, som därav må lära hur välsignelsen kröner den goda regentens gråa hjässa och hur han själv en gång i framtiden för samma förtjänster skall uppbära denna belöning. I Eders Kongl Nåd anhåller ridderskapet och adeln att städse få vara inneslutna. Ärkebiskopens tal. Stormäktigste Allernådigaste Konung! Med djupaste vördnad och livligaste glädje står jag inför Eder tron på prästeståndets vägnar och har nåden att frambära våra underdånigaste lyckönskningar, till den tillfredsställelse som Eders Kongl Maj: t både som konung och fader i dag njuter vid åsynen av en sonson som genom de heligaste band är fästad vid konungen och fosterlandet. Ett troget folks önskningar är uppfyllda. Våra fäders Gud har samlat kring Er vördade ålderdom de dyraste välsignelser och rättvisa belöningar för Edra oförglömliga förtjänster. Hur ljust att se tronen följas av en son, samtidens största hjälte och en sonson, allt mer mognande för sin stora bestämmelse. Prästeståndet delar med sina medborgare Eder tillfredsställelse, men i naturen av sitt kall har de också prisat Gud för att arvprinsen fostrats i den rena evangeliska läran. Vi har ingen annan önskan än att Gud måtte välsigna sitt utsäde i den kungliga ynglingens hjärta och ostört av alla vådliga skiften, mogna till skördar av sällhet för honom själv och Nordens barn. Ståndets deputerade har framburit det mest glädjande vittnesbörd och arvprinsens insikter i religionen. Ståndet har med innerlig rörelse bevistat de heliga handlingar vid vilka arvprinsen avlagt sin trosbekännelse och högtidligt stadfäst den. Och med lika rörelse mottagit underrättelser om den heliga akt, som endast jag varit vittne till, och vars minne jag alltid lika ljust kommer att kunna framkalla. Som fäder och lärare kan vi endast önska att all Sveriges ungdom måtte träda till altaret med ett av religionen livat hjärta. Måtte en nådig himmel trycka sitt insegel på de böner ett troget folk gjuter för landsfadern, för landets hjälte och för landets hopp och hela det kungliga huset. Under förnyade försäkringar om prästeståndets trohet utbeder vi oss att få vara inneslutet i Eder nåd. Borgarståndets talman.
Om, såsom i Hr Sandbergs reservation upgifves, i första köpebrefvet uttryckligen utsattes, hvarföre hemmanen på en gång försåldes, och att Banken icke iklädde sig hemul för Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, emedan de icke voro under Bankens pant inbegripne, så står saken på det torra, och då köpebrefven gått hand ur hand, så lian dessa omständigheter aldrig hafva varit obekanta för de sednare köparne. Det skulle blifva ett ganska farligt prejudikat, om R. St:r, efter att vid flera föregående Riksdagar hafva afslagit denna ersättning, nu slutligen af trötthet gifva med sig. Gr. Björnstjerna: Jag finner det helt naturligt, att Gr. Lagerbjelke, såsom Ordfuie i Banken, söker befria densamma från en opåräknad utgift, men då han går så långt, att han talar om de stora vådor, som deraf skulle kunna upkomma, och frågar hvart dylika beslut skulle leda, får jag bekänna, att jag icke kan följa Hr Gr:ns tankegång. Jag kan icke finna annat, än att de leda till rättvisa, och deri måtte väl ej ligga något ondt. De förespeglingar man gjort om frihetstiden äro helt simpelt olämpliga; ty här är icke fråga om någon R. St:s rätt att ingripa i rättvisans skipande i allmänhet, utan blott, huruvida R. St:r vilja af gunst och nåd godtgöra en förlust, som drabbat en person till följd af, minst sagt, mindre upmärksamhet hos BankoKommissarier - 78 Den 4 April f. m. na; jag har icke hört bestridas, att dessa begått åtminstone en oförsigtighet när de tiiläto försäljningen. Då vi dessutom dagligen från BankoUtsk. erhålla Betänkin, hvari tilIstyrkes att efterskänka kapitaler, som icke vidare kunna från de skyldige utkräfvas, anser jag det icke vara farligt att bevilja en ersättning åt en, den der blifvit lidande genom våra egna embetsman. Hvad angår Gr.
Ehuru Utskottet, lika med Lagberedningen, anser det vara mot äktenskapets natur stridande, att den ena maken under fortfarande äktenskap drager straff öfver den andra, äfvensom att allmän åklagare åtalar af ena makan föröfvadt horsbrott, när den förnärmade makan vill fortsätta sammanlefnaden med den brottsliga; kan Lag-Utskollcls Betänkande, N:o 38. 47 likväl Utskottet icke biträda den åsigt, som i 4 § af detta Kap. uttalas, att nemligen horsbrott ej må till bestraffning åtalas, der ej för det brott till skilnad i äktenskapet dömdt är. Då den förnärmade makan för brottet sökt skilnad, synas alla band mellan makarne vara brustne. Den förnärmade har dermed förklarat, att den ej vill fortsätta äktenskapet, och den har sjelf gifvit offentlighet åt den andras brott. Då qvarstå ej heller de skäl emot åtals anställande, som förut funnits, och således synes rättigheten att utkräfva straff böra inträda, då skilnad blifvit sökt. Derigenom undvikes jemväl en ny rättegång; hvadan Utskottet, i enlighet med denna åsigt, förändrat ifrågavarande §. 21 Kap. Om sedlighetsbrott. För det i 1 mom. af 1 § upptagna, i gällande lag med dödsstraff belagda blodskamsbrolt anser Utskottet mindre ansvar än lifstidsfängelse ej böra kunna i lagen utsättas; och som, efter Utskottets omdöme, väsendtlig olikhet i anseende till brottsligheten är emellan de i 1 och 2 mom. af 6 § omtalade sedlighetsbrott, måste straffen äfven derefter lämpas. Det lärer nemligen ej kunna ifrågasättas det ju icke den religionslärare, som öfvar otukt med ungdom, hvars undervisning honom är ombetrodd, är vida brottsligare, mera bryter emot sedlighetens och moralens bud, än om en vaktbetjent vid straffanstalt inlåter sig i kärlekshandel med en häktad qvinna.
Revisorers Berättelser. 63 under förekomne ämnen, hvilka i något afseende ådragit sig vår uppmärksamhet, blifvit närmare och på det nogaste undersökte. Pä enahanda sätt håfve vi förfarit med de hos Commissarierne i RiksgäldsContoiret hällne Prötocoll, emellan April månads början år 1815 och Augusti månads slut detta år. Beträffande Räkeriskaperne , så håfve vi af Höglo!!. StatsUlskottets här frammanföre åberopade Berättelsé och Utlåtande funnit, att 1813 års öfver Riksgälden afsiutade HufvudBok blifvit af bemälte Utskott ordentligen reviderad; men att vid 1814 års HufvudBok något mera icke blifvit tillgjordt, än att tryckta Utdraget af RiksgäldsContoirets Räkenskaper för samma år blifvit mot denna HufvudBok jernfördt och controlleradt. Och håfve vi, efter en sådan erhållen upplysning, till ordentlig granskning förehaft, så väl sistnämnde eller 1814 års HufvudBok, som de för åren 1 8 1 5 och t 8 1 6 författade, hvarvid tryckta Utdragen af RiksgäldsContoirets Räkenskaper för dessa s:ne sednare åren blifvit mot HufvudBöckerne jetnförde , och hvilka af oss sålunda controlleräde och rigtige liefundne Utdrag (Lit. A. &C B.d härjemte bifogas till upplysning om speciella förhållandet med Riksgälds. Contoirets Skulder, Fordringar och Tillgångar samt Inkomster och Utgifter. Ofvannämnde af oss granskade HufvudBöcker hafva befunnits utmärkte af mycken redighet och i alla afseenden så ordentlige, att något det ringaste icke varit att anmätka. Uti 1814 års öfver Riksgäldenafsiutade HufvudBok utbalanceras , under ilen 31 December - 64 Riks. St, Revisorers Berättelser. ber samma år, Utrikes Gäld af olika upprinnelse, reducerad till Svenskt Specie eller Silfver efter antagna Alparicourser, nemligen:
Så t. ex. då unga Naniia, bokens qvinliga hufvudperson, beskrifver en chokladbjudning och säger: %De hade in mig att dricka chokolade Det var så fånigt, så., Tämligen obegriplig ar följande niening: wBysten och niidjans veka linie blef käck, då hon sträckte ut armen., Rent af osmakligt förefaller språket t. ex. i ett citat sådant som detta: wSa du det, Tirre lilla Ar jag tok, så ar du klok. Och så sträckte han ut fingret och pillade henne p % armen, o. s. v. Man önskar med skal, att språket i allmänhet vore litet mera koncentreradt, icke på långt när så utspadt. Vidare ' ar det för litet handling i den mer an 300 sid. digra volymen, och all' denstund dialogen vai~ligen icke ar förts starka sida, kan det vara fara värdt att beskrifriingarna och de inånga onödiga detaljerna verka menligt på läsarens intresse och tålamod. Qvantiteten förmir i alla händelser icke gifva rimlig ersättning för qvalitetens brister. Emellertid torde Anna Wahlenberg genom sitt nya arbete ha tagit ett steg framåt, och i förhoppning att hon med sina anlag som novell'. diktare omsider skall komnia till klarhet och mognad, hälsa vi hennes bok välkommen som ett läsbart och ofarligt bidrag till jiilliteraturen. George Taylor (prof. Adolf Hausrath). Antinozro. merska kejsartiden. Öfvers. Pris z: 50. f. Historisk roman f r i n roFör ett ratt bedömande af sådana romantiserade skildringar frán Roms eller Hellas klassiska dagar, fordras grundliga specialstudier inom flera vetenskaper, och granskningen blefve sålunda en lärd: ifhandling - troligen blott alltför litet uppskattad af den läsekrets, för hvilken boken ar afsedd. Titeln ar dock i viss inb lockande. Hveni har ej hört omtalas denne Hadriani älskling, denne typ för ynglingnskönhet, denne kejsarens gunstling, hvilken finnes odödliggjord i snart sagdt hvarje museum?
!V sk. s Ä n> SammanrakBelopp af det ! < ^ LZ nadt belopp Interesse, som Länens Namn. Mantal Säteri. Mas. F"s. Z <Ä" Ä 3. s §. os ben sordran, som tillfaller den nu privileStaten kommer att efter LO är betala till den Anmärkningar. (Ä § »- -« gierade Jorden. nu privilegierade Jordägaren. R^dr. R:dr B:co. R:dr B:co. R:dr B:co. flStockholms Län med Swartsjö 628 1 90 1,800 2,591,100 129,555 Alla wid Förslaget bifogade Statistiska Upsala Län 327 1 .9 90 1,800 1,737,700 86,885 — Tabeller äro provisoriskt uppgjorde efter uppNyköpings Linköpings dito dito 534 423 I 1 '.!9 90 86 1,800 1,720 2,076,300 2,178,380 103,815 108,919 — gifter af Kongl. Kammar-Collegium, och är derwid den regeln följd, att alla tillgängar äro upptagne till det lägsta möjliga, dä derWisby dito 234 F 48 960 554,500 27,725 emot alla päräknade utgifter äro högre uppCalmare dito — förde än de kunna blifwa; ty sedan den Blekinge dito 24 8^ 28 560 39,760 1,988 — föreslagna resningen hunnit öfwer allt werkJönköpings dito 449 1 c»3 48 960 936,480 46,824 ställas, kan den frälsta Jordens hemmantal Kronobergs Tabell, som utivisar en del af de tillgångar Staten dels redan äger, dels fär i fall Projectet antageö rörande lemnande af Jordens oncra. Den till ersättning aflemnade Säd valverad i penningar L 5
Som Officerare och Under-Officerare, sa wäl i Sweaborg som Äbo, haft inqwartering in natura, men ej nu deraf kunna komma i ätnjulande, sä blifwer Let wäl Stats-Werkels skyldighet, att dem med inqwartering i penningar förse. 5:0 Medel till Communion-win och Oblater, som enligt Kongl. Brefwet den 18 November 1802 bestäs och pä Finska Escadernes Stater warit upförr, synes mig ej eller nu böra mestutas för det antal personer, som blifwit öfwerflyttade, med undantag förCoopvaerdie-Bätsmän, för hwilka besia medel mgä pä Flot. rans Underhälls-Stak, äfwensom för Skepps-Gosiar, hwilka såsom minderärige anses. 6.0 Hwad tillökningen af 25 procent pä UnderOfficers-lönerne beträffar, sä aro Flagg-Under.Officerare uteslutne frän denna förmän. Desie ehuru med större lön försedde, höra dock till Under - OsficersClasien, och böra i detta fall äfwen fä begagna denna förmän. Hwad äter de wid Sjö - Artilleriet i Nummer insatte Under-Officerare beträffar, sä hafwa de, utom en gemen mans lön, underhall och beklädnad, som Mönsterskrisware 20 R:d. ärlig lön) af denna lön är Let allenast som 25 procenis förhöjning bör beräknas, emedan den päökning Sjö-Artilleristen i underhäll bekommer, äfwen bör komma desia Under-Officerare kill godo och ej fammanstäs med Mönsterstrifware-lönen. Den l4 ZebnlKrii».
Reder .. han h ade heller inga, den snåljåpen! och snäste som en varg .. och till sluts så fick jag skaffa åldermans borgen och gå till en procentare .. en gammal k amrersk analje som heter Gahm .. och der fick jag dom mot fyrti procent. C A R I N . Hv ad i Herrans namn tänker du på? Inte kan vi betal a så mycket, inte.. P E T T E R S S O N . J a, men afgiften skall ju ut, och klickar den, så är du af med rättigheterna .. vi få väl ta igen det på något annat.. C A R I N . Jaså, du har f ått dem åndå? "Två skickliga skomak arg esäller kunna få godt arbete i huset N:o 76 "Mal mskinnsgatan" i po rtg ången"... ( talar ) Tack ! tror ni att jag sätter mig i en portgång! ( äter och läser. ) P E T T E R S S O N . Men nog var det orätt af g rosshandlarn, som jag haft så mycket göra åt.. C A R I N . Kära gubben! när man behöfver något af dem, så tänka de aldri g på det! C A R I N . Ja, det är ett elände med de pengarne! För resten var der ett fasligt fl äng! Der sk all bli bröllop i rappet ... brorsdottern gifter sig med den der ung a målaren som narrade h it AnnaStina! A N N A -S T I N A ( som hör t hvad han sagt ). Jaså, han gifter sig nu! E N K A R L ( inkommer oc h går fram till disken ). Ge mig en perl a, jungfrun lilla! C A R I N . Tyst då! J aha, s trax! ( slår i , men utan att märka att glaset är fullt , så att det rinner öfver . ) C A R I N ( barskt ). Tänk på hvad du gör, flicka Ser du inte att det rinner öfver? ( tar henne i armen och skakar henne. ) Kära mos ter .. jag tänkte C A R I N . På galenskaper, ja! T änk på dina sys slor, det är bättre! K A R L E N .
Likväl påskyndade jag mina steg. Då jag åter såg bakom mig, fann jag att de, i stället för att vidare komma uppåt, gledo sakta nedföre och tillbaka. Då ropade jag dem an. De svarade med knappt hörbar röst, att de hade bättre att vara i dalen. Då beslöt jag att icke mera plåga dem. De fingo vara der de ville. Jag tänkte icke på dem vidare. Jag gick på oförskräckt. Jag kom till bergets topp. Toppen var bevuxen med granar i en stor cirkel. Jag gick inom cirkeln. Der stod Axel, och tycktes vänta på mig. Ack, hvad Celia var god, som kom. Nu får du se alla de rikedomar och skatter, som jag förvärfvat åt dig. Följ mig. Sedan jag gått några steg fram vid Axels ledande arm, stannade jag tvärt. Vår väg var afbruten genom en mörk håla. Detta ser ut som nedgången till en grufva sade jag. Det är så sade Axel fatta mod och sätt dig jemte mig i denna korg. Vi skola fara nedåt. Der fanns verkeligen en stor korg, som jag icke märkt. Vi satte oss i den. Den gick nedåt medelst ett vindspel. Det var mörkt, stickmörkt. Är du rädd för mörkret, Celia? Ja, om jag vore ensam, men icke med Axel. Det börjar väl äfven snart att ljusna sade Axel. Huru djup är denna grufva? sporde jag. Djupare än höjden af det berg, du klättrade uppför. I detsamma började det ljusna. Korgen sänkte sig alltmer, och ljuset tilltog. Det började höras ett dån och ett skrammel, som tilltog i samma mon som ljuset. Konturer af menniskofigurer började synas; de tycktes vara i en liflig rörelse och arbeta med kraft. Bottnet af grufvan såg ut som en underjordisk stad. Detta erbjöd en vacker och skön anblick. Den öfvergick all föreställning. Omsider stannade korgen på botten, och vi stego ur. Nu skall jag visa för dig mina arbetare. De äro indelta i tvenne klasser; men slafvar äro de alla. Jag såg på arbetarene. Alla voro de svarta och smutsiga. Se noga på denna klass. Den utgöres af sådana menniskor, som värderat det jordiska guldet högre än allt annat. De hafva frivilligt gifvit sig till slafvar.
Wadstena hamnbyggnad, hvartill Rikets Ständer lemnat ett låneunderstöd af 32,000 R:dr banko, börjades hösten 1850 och fullbordades vid samma tid 1854, med en kostnad af omkring 80,000 R:dr banko. Arbetet bestod i anläggningen af tvänne hamnarmar i sjön Wettern, uppgräfning af en kanal mellan dem in till slottsgrafvarne, saint dessas fördjupning på 3 sidor af slottet, så att de nu utgöra sjelfva hamnen. Då härigenom varors lossning och lastning blifvit underlättad, har också stadens handel betydligt tilltagit. Bland utförsels-artiklar voro de väsendtligaste 43,700 tunnor spanmål och 2,100 tolfter kantskuren plank. Uppbörden af hamnpenningar enligt den af Kongl. Majit utfärdade taxa utgjorde under sistlidne år 7,162 R:dr 30 sk. bauko. Tillförseln af viktualievaror från angränsande landsort är betydlig, och hafva dessa stark afsättning till höga priser, hvartill den i sednare tider iifliga ångfartygsförbindelsen med Stockholm och Götheborg sannolikt väsendtligen bidragit. Handtverkarne voro år 1855 till antalet 57. I det hela egnas mera omsorg och tid åt brukandet af stadens bördiga jord, än åt handtverkerierna, hvilka derföre icke här idkas med ilen omtanka och drift, sorn utgöra ett vilkor för deras blomstring. Tvänne fabriker för tillverkning af linnedamast-väfnader finnas i staden, men svnas vara i aftagande. Deremot har knyppling af trådspetsar, af ålder en näringsgren i Wadstena, äter tilltagit, i följd af dylika varors starkare efterfrågan och stigande pris. För flertalet utgör knypplingen blott en binäring, dä endast orkeslösa personer och några få, till stor konstfärdighet komna, qvinnor dermed uteslutande sysselsätta sig.
Han var en äkta konstnärsnatur, fint bildad. Jag frågade om han var konstnär. — Nej, köpman. Åh, om ni känt min far — ni hade blifvit intagen i honom, ni, som alla. Och om ni känt mig då, innan — då var jag olik andra unga flickor bara däri att jag var gladare, lyckligare, sorglösare. — Lefver inte er far? — Nej. Jag förlorade honom, när jag var sjutton år. Sedan dess har jag aldrig haft en lycklig stund och får aldrig heller. Det är en olycka, som jag aldrig kan öfvervinna, aldrig glömma. Ni kan inte tänka er hvad han var för mig. Det har aldrig funnits ett förhållande mellan far och dotter sådant som vårt. Det är min historia, hans död. Åh! Numera har jag mitt hem hos min mors syster i Sverige, nere i Skåne, eller, rättare sagdt, det hetes, att jag har mitt hem där. Jag bor där, när jag är i Sverige; men det är jag så litet som möjligt. Ni kan inte tänka er hvad småstadslifvet och småstadstankarna göra mig tung och ängslig: när jag varit hemma några veckor, har jag ingen ro, förr än jag kommer bort och ut. Den enda fördel jag har är, att jag äger så pass mycket, att jag är oberoende och kan göra hvad jag vill. — Och reser ni alltjämt ensam som nu? — Nej. När min far dog, flyttade jag som sagdt till min tant; förlidet år bodde jag hos släktingar i London. Det här sista året har jag til tillbragt ett par månader hemma i Sverige. Så fick jag ressällskap till Italien med en dansk familj. Jag kände, att jag egentligen skulle rest tillbaka med dem; men jag blef så tjusad af Taormina, att jag stannade kvar. Här har jag haft ro ovanligt länge, nästan en månad. Om jag kunde beskrifva det hjärtslitande småleende som åtföljde orden! Så fortsatte hon: — Jag blef så nervös af mitt ressällskap den sista tiden, att jag var lycklig, när de begåfvo sig af och jag blef ensam. — Ni borde inte vara här ensam. — Hvarför inte? Jag försäkrar er, att jag fullkomligt kan sköta mig själf. Kunde jag inte det, så tog man nog hand om mig; och i alla fall — det är så litet viktigt hvad som händer mig.
Hr Reuterskjöld: Det torde väl ligga i sakens natur, att då alla de andra inloppen till Carlskrona äro befästade, så bör äfven det nu ilrågav:de blifva det, ty eljest tjena ju alla de öfriga till ingenting. Skulle vi få krig och dervid blifva allierade med t. ex. vestmagterna, så finge vi säkert af deras flottor ganska ringa nytta, om dessa blefvo tvungna att löpa ut ur Östersjön för hvarje gång det behöfdes en reparation på något af deras fartyg, och om vi ej ens hade en säker hamn att bjuda dem. Med de dyrbara etablissementer, som vi hafva i Carlskrona, och de stora anslag R. St:r redan förut gifvit dit, vore det särdeles oklokt att stanna på halfva vägen. Jag anhåller derföre om bifall till K. M:s Propos. Hr af Kleen, Johan: Chefen för ingeniörkorpsen hade inlemnat underd. förslag till befästning å Hästholmen, att verkställas under åren 1864—1866 för en kostnad af 300,000 rdr rmt, hvarmed alla inloppen till Carlskronas inre redd vore försvarade och således detta vigtiga sjöetablissement skyddadt mot fiendtligt anfall. K. M. har uti Nåd. Propos. till R. St:r velat fördela denna anslagssumma på 6 år, hvarigenom det äskade årliga anslaget för nästa statsregleringsperiod blifvit nedsatt till endast 50,000 rdr. Men icke ens denna i sanning ringa sum ma har Stats-Utsk:t velat bevilja, och det af tvenne skäl. Utsk:t sätter nemi. i fråga lämpligheten af att anslå medel till ifrågavide arbetsföretag, då det torde vara svårt att afgöra huru krigsmaterielen bör vara beskaffad och att med afseende härpå förändring af befästningsplanen vid Carlskrona lätteligen kan uppstå. Härtill får jag svara: Så är ingalunda förhållandet. Befästningsplanen för Carlskronas försvar åt sjösidan är icke beroende af de nya uppfinningar uti artillerivapnet, som möjligen kunna uppstå, icke heller det för Hästholmen föreslagna verk, hvars utförande nu är i fråga.
Äh, K arlsson gör sig också till svekoman! KARLSSON. POSSESSIONATEN. Det är jag , ska jag säga. Men det ska bli roligt att höra doktorn svara. Generalen får skylla si g själf, som först tog u pp språkfrågan. Nog får h an svar på tal alltid! KARLSSON. KRONOFOGDEN. Det blir ingenting af ! Jag håller v ad. Generalen behöfver också få veta af att han inte är i Ryssland bland sina soldater. POSSESSIONATEN. KRONOFOGDEN. Det behöfver h an, ta mig tusan! Men det skall ske med jugemang och världsk ännedom. Bara med fina pikar ... alldeles som h ans eget tal... POSSESSIONATEN. LÄNSMANNEN. Skräp! Han sk a g e i från sig så sjuhimladjäfligt! KARLSSON. Han har sina randiga skäl att tiga, er doktor, ska jag säga. Fråga pastorn bara! POSSESSIONATEN Det är en fö rbannad lögn! PASTORN. Tyst! Inga personligheter! Tänk på att vi är gäster h är i huset! POSSESSIONATEN. En förbannad lögn, al tihop! Det fins inte en så stor lögn, att inte den ena hälften är sann. LÄNSMANNEN. Ja, och h ärvidl ag behöfs inte mera än den ena hälften...! (Alla skratta). KARLSSON. LÄNSMANNEN. (förtjust) Kvickt, men svinaktigt! PASTORN. Seså, tys t med det nu! Väggarna h ar öron! Vi är gäs ter här i huset! KARLSSON. (hviskar) När han inte lyck ats som fideikommissarie, försöker h an komma in på Sätra som svärson men se det går då apsolut inte! KRONOFOGDEN. Nu blir Karlsson för s vår. Skratta inte åt honom mera, så hör han upp. Men nog är det synd ändå, att den vräkiga baron Fredrik sk a få altsammans! KARLSSON. Rubb och s tubb!
Brefwet af ar 1778- Slutelicen är igenom Kongl. B'eswet den i April e8O7 förcstrifwit: attHof-och Ofwer-Rätts Ut,lag i mål angående Brott emot Majestätet böra, änskönt den anklagade icke biiswit dömd till döden, innan de utfärdas, insändas till Kongl. Maj ts öst werseende, pä samma sätt som det sker med de i s-te punkten af Kongl Brefwet den 22 Mars 182; omnämnde förbrytelser. Rättighet att Leuterera, pä satt det ifrån de äldsta liderna warit stadgat, innefattar i sig sjelf icke annat an rättighet, alt aöra undantag ifrån Lagars bud och föreskrifter. Nödwändioheten af en sadan rättighet leder sin upprinnelse ifvan en pa erfarenheten grundad öfwertyaelse, om fel ock brister i sielfwa Lagen, ty det är i annat fall ej förenligt med Naturen af fria Samhällen, hwilkas medlemmar sammanhällas igenom Lagens helgd, att Domaren eller Lagens Tolk, enär en gerning är sa qva« llficerad som Lagen densamma dtstriswer, skulle fa afwika frän Lagens tydliga bokstaf, eller betaga ho - Den 2z April. Zz nom sin kraft och werkan, hwarigenom hände att Domarens magt blef öfwer Lagens. Lika brott skulle icke heller alltid blifwa lika behandlade, ty det hörer till mmnistans ofullkomlighet, att personer, ehuru af erkänd skicklighet och bepröfwad dygd, ej sällan kunna fatta och tillämpa olika begrepp om samma föremal. Men det hörer ej till förewarande ämne att utreda i hwad mon Leuterations-författningame warit eller mä wara nödwandiga i anseende till wära Lagar, eller hwilka utwägar kunna gifwas till undanrödjande af deras orsaker.