Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G. af Wetterstedt D’i Stats-Utskottet nu får anmäla detta ärende till Riksens Hoglofl. Ständers åtgärd, liar Utskottet tillika skolat för sin del yttra: att, enär Kongl. Majit i Nåder funnit skäl sig förete, att, i händelse Colonien St. Barthelemy skulle kunna på förmånlige vilkor upplåtas och till en främmande Makt afträdas, sådant må verkställas; anser Stats - Utskottet sig böra tillstyrka, det Rikets Höglofl. Ständer, med öfvertygelse derom, att Kongl. Majit i Nåder insett fördelarna härvid och besluter hvad som närmast länder till Rikets bästa, i underdånighet erkänna och samtycka hvad Kongl. Majit i Nåder sålunda för godt funnit, i synnerhet då Kongl. Majit i Nåder såsom ett vilkor härvid täckts antaga, att det Capital, som för denne ultramarinska besittning må kunna erhållas, alltid bl ifver att anse såsom en Sverige tillhörig Fond, som allena mot säkerhet kan användas till Större eller mindre del. i och för ändamål, dem Kongl. Majtt i Nåder finner med detta Rikes interesse instämmande; Dock torde Rik - Srats-TJtskoltets Betänkanden: 1949 sens Höglofl. Ständer härvid i underdånighet förnya det i deras underdåniga Skrifvelse den 15 Maji 1812 yttrade förbehåll, att Svenska Stats-Verket icke ina belastas med någre utgifter i och för det serskildta Departementets eller Tjenstemannens underhåll, som tillhöra ifrågavarande Coionies Styrelse. Hvilket allt vördsarnligen underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 23 Juni 1818. Nir 31 gT Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsooh Ekonomi-Utskotts gemensamma Utlåtande 5 i anledning afl Kongl. Maj. ts Nådiga Skrivelse om bidrag från Allmänna Magasins - Inrättningens Fonder till flore kommande afl stegring i priset å groft bröd flör Hufvudstadens obemedlade Folkclasser.
Utskottet hemställer att 55 R:dr 26 sk. 8 r:st., till hvilkas gäldande ingen tillgång finnes, måtte afskrifvas, Då, i anseende till Gäldenärens knappa vilkor, ingen utväg synes vara, att skulden af honom kan betalas, hemställer Utskottet, att räntan må afskrifvas; men att den inskrifna Dottren må vid Pensionsrättigheten bibehållas eich capitalgälden med pensionsbeloppet liqvideras. Utskottet hemställer att 53 R:dr r6 sk., af capitalet ä 6 procent må utur räkenskaperne afföras. Utskottet hemställer att skulden måtte afskrifvas, och den inskrifna Dottren utur räkenskaperne afföras. Den 2a Augusti e. m, ftirig vördsamt underställes. Stockholm den i5 Augusti i8s5. På RiddarhusUtskottets vägnar, C, G. Spens, N, Snoilsky-; (Se Lifogada Tabell.) Bilagor till PleniProtocollet för den 22 Augusti* O ' eftermiddagen. H:o i. Herr Montgommerie, Gustaf i Då vid Plenum den i4 dennes föredrogs Statssamt Allmänna Befuårs och OeconomieVtjkotlens Utlåtande öfver min Motion om Wejleroch Norrbottens sammanslående till ett Län, beviljade Högloft. Ridderskapet och Adelil att, på min derom gjorde begäran, nämnde mål skulle få hvila tills bériiälde Utskott yttrande i enahanda ämne nemligen, om återläggande af Herjeådalen ti ti Gefleborgsoch af JemtUil. lill Ridd. 0. Ad. Pr. VII. Band. 21 Ben 22 Augut ti #• nu land till Wejlertorrlands Län, till Ridderskapet och Adeln inkonine. Detta har nu skedt, och jag utber mig att, i ett sammanhang vördsamt få framställa mina tankar och åsigter i Kmnet.
Om derföre wiga Conlracker eller wilkor deri äro af den beskaffenhet, att enstildte, ehuru till stadgad alder komne, Ukwäl lätteligen kunna misiräkna sig om följderne, och wid afsiutandet anse som förmonligt sädant, som lrkwal eflerät stall befinnas föranleda till ftadlige följder; sä är förbud af sädans - 224 Den 4 November. ne'wilkor, häldst o,n de ti lika kunna stada tredje man och det allmänna, likaså nödwandigt, som ^et för omyndige, enligt 19 Cay. i och 2 v § rBalken att räda om deras Ars. och i 4 (5 >,- 7 § Jorda-Balken för öfwermaga, Jungfru ener : ^n< we tig att föryttra förmärs!) Jord, h.varom deras handel förilaras ogild och Lagfart dera förbuden. Af nu bestr-fne bestaffenhet äro wisterligen de i Memorialet omnämnda och i allmänhet alja föchehä l för säljaren, eller andre, att sulingen enrot lika köpeskilling, som den han får, eller någon annan i sö.hgud bestämd summa, fa äteälösa den asstädda egendomen; emedan penningars wacklande warde, dels a, fä ibland m-mgh ten inses eller rätteligen begri es, da samma Dalers e er Riksdalers tal namnes, dels i alla fall icke kan förut beräknas, hwarigenom händer, att anmärka wilkor oftast medförer werkellga lidanden.
Härad, med station vid Fryksände Kyrka; och hoppades de så mycket snarare bifall till en sådan anhållan, som ProvincialLäkarens Embetsresor till Fryksdahlen för Staten nu medföra större kostnader, än hvad som skulle åtgå att löna en ny Provincial-Läkare. 7:0 Af Riksdagsfullmägtigen Per Jönsson från Christianstads Län, hvilken, i likhet med Herr Prosten Bruzelius, föreslagit, att den uti Ingelstads och Jerrestads Härader antagne, utaf Häradsboerne ensamt hittills lönade Läkare måtte varda på Stat uppförd; samt 8:0 Åf Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Christianstads Län: att som serskilde, mycket bebodde trakter af Östra och Vestra Göinge Härader äro belägne omkring 5 ä 6 mil från närmaste Stad, Christianstad, och hafva 10 mil till Herrevads Kloster, der tillförordnade ProvineialLäkarén för Dislrictet är boende; så, och enär denna Läkarebrist vid flere tillfällen och serdeles vid smiltosamma sjukdomar medfört stora olägenheter, yrkade Motionairen, att en serskild Provincial-Läkare måtte för ofvannämnda arne Härader antagas och åtnjuta i lön 5oo R:dr, uti hvilken kostnad Häradernes invånare, på det ändamålet mätte vinnas, voro benägne att i någon moa deltaga. Efter att sålunda hafva redogjort för motionernes hufvudsaklig» innehåll, få Utskotten, i anledning af hvad Kongl. Majrts vid denna Riksdag aflåtne Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof i delta ämne innehåller, vördsamt anföra, att, sedan R. Strr vid sista Riksdag beviljat det anslag af 2000 Rrdr, och till Kongl.
gosse på, armen och flera inackorderingar i hemmet, skötte hon alltjämt en miingd husliga sysslor och fann ända däremellan st under att f d l f ölja sin musikaliska utbildning samt att under mannens lediga timmar af honom likasom i flygande inhämta en del af de kunskaper, som, ho11 snart inärkte felades henne för att h.on skulle kunna vara honom en ' rätt, maka. När med iiren förhiillandena och hemmet samt umgänget vidgade sig, fortfor Fredrika att med outtömlig vetgirighet samt deu utomorde~itliga ' ' receptivitet,. som tillhörde hennes natur, nflyssns mannens kamrater och frmustående umgaiigesvänner en mängd utialanden i olika ämneii, hvilka h o n genom flitig Iiisning i någon msn befsstade. Det mesta förblef dock. naturligtvis mera .ett i flykten samladt förråd af ta.+efrön, id6er och outvecklridt kunskapsstoff, i i i n&amp;gon grundlig bildning, byggd ya verklig kunskap. Under tiden hade hon, troligen mest på egen ' hand, utvecklat sitt ypperligs språksinne. och gjort s i g till herre öfver ' trenne främmande språk, hvilkas litteratur hon sedan flitigt läste, och hvillsa ho11 talade med en - lätthet, som gjorde de utliindska resor, hon 1ängi; e fram f öretog jiimte sin man, dubbelt angenäma och lärorilca. f ö r både honom och henne. Till sitt väsende förblef hon alltjämt densaniim, täck och intagande, men litet flyktig. ' Sm %niiigom förbättrades det i n 3 parets stiilinilig betfligt. Svedbom, som genom sitt skriftatalla~ska~~ gjort sig känd som en framstående pedagog, utnämdes till rektor med jämförelsevis god lön. Därjämte fingo båda makarna si? : rikliga andel i af kastningen af ett familjeföretag.
145 betalte sina skatter och utskylder, tänkte ej på kommande dagen, utan använde hvad som återstod till uppköp af granlåter till hustrur Och döttrar af de skåcktäls kringvandrande så kallade Gårdfarihandlande. Slutligen inställde sig behofvet af bröd och misstaget märktes för sent men då blef, genom ett palliatif, ögonblickets förlägenhet afhjelpt. SpannemålsDirectionen annoncerade iltlänittgar mot bestämd ränta och fastställda vilkor. Denna Utväg begagnades både af dem som försålt sin Spannemål och andra behöfvande, ehuru en tesa af mera än 20 mil vid försäljningen, och en lika lång, för att åter på borgen erhålla den fösut försålda Spamnålen, gjorde ett sådant lån tryckande* Likväl upphörde bristen på brödfödan; mert vid årets slut, då kungörelsen ankom, som ålade alla dem hvilka begagnat lånetillfället att genast betala , åtefkom förlägenheten med ökad kraft den erta länte af den andra allt mynt söm fanfls Utso pades, dels till denna utgifts bestridande, dels till de vanliga utskyldernas liqviderande; och från den tiden? kari peöningebrlsten beräknas tagit sin början. Allmänna opinionen har förut redan yttrat sin öfvertygelse att SpanmålsDirectionsInrättningeö kostat Staten mångfälldigt mera, än hvartill de fördelat kunna skattas som den åstadkommit. Den är ett monopolium, som Står i rak motsats med jordbrukarens fördelar; som stället odlaren under ett sorrt opåiiil. till Ridd. a. Ad. Pr. I Band 10. *46 Den 6 Februarii, kalladt förmynderskap; den har på sätt som skedt disponerad^ Capitaler; sorn vållat de drygaste förlaster; men allsingen vinst; den kan aldrig för det inre af landet tillvägabringa någon fördel. Jag vågar derföre föreslå ett dera denna inrättnings full komliga upplösning, eller ock en ny organisation deraf med föreskrifter för densamma, så beskaffade, att SpanmålsDirection hädanefter blef en gagnande inrättning för det allmänna samt mindre fryckände och kostsam för Statsverket.
Men detta skäl är, i allt fall, hvad. bataljons-läkarne angår, ett svepskäl, hvilket faller till intet, då man erfar, att hvarken tredje majorer, andre kaptener eller de subalternofficerare, som, sedan Indelningsverket af Konung Carl XI ordnades, pä regementenas stater tillkommit förnämligast af samma anledning som bataljons-läkarne, nemi. i följd af Arméeus förstärkande med beväringsmanskapet, icke från sådan delaktighet blifvit uteslutne. För öfrigt ber jag, att i ais. på bataljons-läkarne få uplysa, att bland de lägenheter, som lemna afkastning till bildande af de ifrågavarande öfverskotts-medlen eller oek af regementena på annat sätt disponeras, ingå ursprungliga indelningar, så väl för de kompani-biltskärer, kvilkas plats på regementets stat ai' de nya bataljons-läkarne intogs, som för de »u mera försvunna bataljons-predikanterna, hvilkas indragna boställen anvisades till aflönande af de liktidigt med detta försvinnande tillkomne bataljons-läkarne. I följd af livad jag nu i korthet anfört, har jag äran föreslå, att K. St:r måtte besluta: l:o att de vid sista Riksdag provisioneit fastställde löneförhöjuingarue för Arméens läkare måtte, i öfverensstämmelse med K. Propos., på ordinarie stat upföras, hvarigenom högsta läkare-lönen på stat blefve vid Arméen 2,000 rdr, d. v. s. 209 rdr mindre än innehafvarne af andra gradens tjenster i Rikets embetsverk upbära; 2:o att alla vid ständiga garnisons-korpser anställde ordinarie läkare måtte, i öfverenstämmelse med hvad Läkarevårds-komitéen förslagit och K.
Motionerne härom äro väckte inom Hedervärda Bonde-Ståndet, och är dervid yikadt af Håkan Pettersson och Jöns Pehrsson, begge från Blekinge, (JV2 415) »att åtminstone de så kallade småpersedlarne, af Båtsmännens beklädnad, bestående af strumpor, skjortor och skor, måtte af Kronan öfvertagas, Rustoch Rotehållare från utgörande deraf befrias, och dessa af Statens medel ersättas;» af Per Östman från Wester-Norrlands län (JVS 324), med hvilken Per Tjernlund från samma län och J. O. Sundgren från Stockholms län instämt, »att Båtsmans-rotehållarne må befrias från skyldigheten att anskaffa och underhålla dessa så kallade småpersedlar;» af E. J. Rudberg från Öland (M 114), med hvilken N. P. Bäckström från samma ö instämt, »att småpersedlarne jemte öfriga beklädnaden finge af Staten öfvertagas och statsmedel dertill anvisas;» samt af Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län (J/s. 287) Sammans. Slatssamt Allm. Besa. ock Ekon.-Utsk. Betänkande JM 12. 5 »att rotehållarne hädanefter måtte befrias från samtlige indelningsoch roterings-båtsmännens beklädningsoch utrednings-persedlar, hvilka Kronan deremot ensam anskaffar mot det att rotehållarne godtgöra Kronan härför, på samma sätt och efter samma grunder, som enligt Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 23 tal utgjort för do fem sista åren 457 II:dr 20 öre och för tio år 436 R:dr 50 öre, hvilka lönetillgångar årligen minskats med 37 R:dr 50 öre genom bevillning samt afgifter till Pensionsoch Ackords-amorterings-fondcrna; — och har, i betraktande af hvad om Forshalls sjukdomstillstånd sålunda förekommit samt af Läkare blifvit intygadt, Kongl.
Då serskilde omständigheter kunna föranleda , att på en del ställen Svedjande å sådan sandmo samt bergaktig och stenbunden mark, der, enligt 53 §:n af Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket d. i Aug. 1805, detsamma är förbudet, kan till vinnande af bättre mulbete eller för andre orsaker vara icke allenast oskadlig! utan ock nödvändigt , såsom på mark, hvilken är beväxt med ljung och hvarest ringa eller ingen Skog finnes, med flera dylika fall, få Riksens Ständer i underdånighet föreslå den ändring och förklaring öfver nämnde §: att Hemmansegare, som antingen sjelf åstundar eller vill tillåta den å hemmanet, antagne Abo svedjande å sådane hemmanets Egor, som bestå af sandmo, bergaktig eller stenbunden mark, må låta genom tvenne pålitlige och erfarne Män besigtiga det ställe, der Svedjandet är tillämnad!: och att, när desse skriftligen vitsorda nyttan och behofvet af Svedjandet, Eder Kongl. Majrts Befallningshafvande, på derom skeende anmälan, ma ega efter förekommande skäl pröfva och utlåta sig huruvida den tillämnade åtgärden antingen bör förhindras eller uti större eller mindre män bifallas. För öfrigt, och som det jemväl skall hafvahandt, att Skogsoch Jägeri Betjeningen af Stadgandet i berörde §. tagit sig anledning att tilltala Skattehemmans Egare för olofligt Svedjande å egne Skogar, menn §:n 2 Morn. af Skogs-Förordningen uttryckligen förbjuder denne Betjening Underdåniga Skrif vesser. lia,got insee/tde deröfver, med undantag af Ekskogen, anhålla Riksens Ständer jemväl i underdånighet, att Skogs-, och Jägeri-Betjeningen må. förklaras obehörig till annan tillsyn öfver Skattehemmans Skogar, än den, som åberopade J. §. medgifver , och endast vederbörande Krono-Betjente tillåtas anställa åtal mot de Skattehemmans Aboer, hvilka, utan erhållet sådant tillstånd, som här ofvanföre omnämnes, företaga Svedjande å den i 33 §:n beskrifne Mark.
» Marken » klädes med fin och torr mossa, då och då afbruten af slingrande vägar och stigar af fin, hvit sand. Större och mindre sjöar fås af speglar, hvars kanter döljas af mossan, skogsdungar och alléer göras af 1 dm. höga, ogrenade grantoppar. För att på bästa sätt fästa dessa lägger man under mossan en brädbit, hvari man på något afstånd från hvarandra borrat djupa hål. I dessa nedstickas kvistarne, och man har då genast en tät liten granskog. Här och där ställas små trähus af enklare eller finare beskaffenhet, några skogsdjur ordnas enstaka eller i vackra grupper, oeh högst upp på » backen » måste man ha en liten vacker kyrka. Såväl en kyrka som några små nätta hyddor kan man lätt själf förfärdiga af stora kritstycken med blott en pennknif till redskap. Om man så vill, kan man sedan måla dem med vattenfärg. — Anordnadt med smak, tar sig bordet mycket bra ut, i synnerhet då ljusen i granarna äro tända. Naturligtvis kan idéens utförande varieras i oändlighet. Men äfven ett annat slags » julbord » förekommer. På många ställen är det vanligt, att på julaftonen ett långt bord dukas och förses med s. k. julhögar, bestående af limpor och bakverk af allehanda slag, en » hög » för hvarje familjemedlem. Detta bruk medför dock vanligen den olägenheten, att man får se alla dessa goda saker ligga framme hela helgen och torka, utan att någon bryr sig om att förtära dem. Däremot torde det vara en god och efterföljansvärd sed att låta tjänarne få rikliga sådana gåfvor, om de nämligen ha ett fattigt hem i närheten. Tjänarne! Ja, godt vore det, om hvarje husmoder och moder tänkte på att icke blott Jakob Kulle ' s själf tillgodose d e m vid julhögtiden, utan äfven lära sina barn att göra det. Får hvarje barn gifva en liten, obetydlig gåfva åt hvar o c h en af husets tjänare, så äro redan därigenom goda frön utsådda hos båda parterna. F ö r b i säges den vara, den goda, gamla tiden, då husbondfolk o c h tjänare lefde ett gemensamhetslif, som sällan a f något kunde störas.
Således tror jag icke, att genom Utskts förslag grundlagen blifvit trädd för nära, men å andra sidan vill jag äfven ganska gerna medgifva, att det är alldeles likgiltigt huru detta anslag kallas, ehvad det heter aflöning för vissa notarier och cancellister eller skrifvare-biträde för Ståndens cancelliet'. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Den siste värde talaren har rätteligen anmärkt, att vi här behandla aine frågor på en gång. Jag skulle önska, att man skiljde dem åt. Den första, om secreterarnes arfvoden, är upptagen olika i Utskts begge betänkln, och den andra frågan, om notariernes arfvoden, är upptagen lika i begge utlåtandena. Man kan således, särdeles med afseende på de olika förslag, som nu äro gjorda och af särskilda ledamöter understödda, svårligen förena begge frågorna under en propos. Under hopp och förutsättning, att Hr Landtm, täcktes åtskilja dem, vill jag nu blott yttra mig öfver den ena, nemi. om arfvoden åt Stan* dens secreterare. Jag medgifver visserligen, att det uppgifna arfvodet af 3oo r:dr i månaden, hvilket den siste talaren ansett tillräckligt, är betydligt, men så äro ock mödorna vid befattningen ansenliga. Då återstår blott frågan, huruvida BondeStls secreterare bör få mera än de öfriga. Hvad det omtalade förmynderskapet angar, så skulle jag tro, att om detta afsåges, vore det för ringa betaldt med ioorldr. Men jag vill blott hålla mig till hvad grundlagen uppgifver och således till den befattning secreterarne enligt densamma äga. Grundlagen har i dess uppgift om secreterare och cancellister för de särskildta Stånden från början sjelf antydt, att vissa Stånd behöfde mera biträde, följaktligen mera caucelliarbete i det hela, än de öfriga Stånden. Både för B. o. Ad. och för BondeSt. utsättas flera biträden, men de fleste äro utsatte för BondeSt. Således har man från början ansett befattningarna der vara mångfalldigare och besvärligare.
Utsträcker jag liknelsen och tilllämpar den på mera allmänna förhållanden, så se vi ju understundom kommunalstyrelsen i städerna döma ut hela husrader, hvarigenom icke blott, framkallas en skönare och friare utsigt, utan jemväl ett sundare klimat. Och efter nu här endast är fråga om en lagstiftningsåtgärd, låtom oss, Mine Hrr, gå in på brottmålslagstiftningens gebit och efterse om man alltid inom detsamma gått så försigtigt fram, att ingenting här blifvit utgallradt, utan att man haft till hands något, endera blott förmenadt eller ock i sjelfva verket påtagligt bättre, för att dermed fylla det genom åtgärden framkallade tomrummet. Då jag finner att det Betänk., som nu är föremål för R. o. Ad:ns behandling, är åtföljdt af en reservation, uti hvilken en högkyrkans man instämt, så är det måhända i sin ordning att först framleta ett och annat litet drag ur kyrkans häfder, hvilka mer än några andra förete bevis, att då detvarit fråga om samhällets befrielse ur det verldsliga förtryckets fjettrar, så hafva de sig sjelfve så kallande »Kristi tjenare» varit de, som ifrigast motarbetat och förhindrat reformen och till och med i sin mån bidragit att kasta sten på börda eller göra tillståndet ännu odrägligare. Så är kändt, att en det heliga ordets förkunnare, biskopen Johan Henricus, drifven förmodligen dertill af sitt fromma nit, i samråd med en Tysk äfventyrare uttänkte och sedermera införde det i Sverige begagnade spiktunnestraffet. Det ansågs helt säkert på sin tid såsom ganska ändamålsenligt och tillfyllestgörande, utan att hvarken såra moralen eller befinnas i strid med allmänna tänkesättet. Andra åsigter kommo och gjorde sig gällande — spiktunnan utdömdes såsom ett barbariskt straff — utan att något annat sattes i det borttagnas ställe. Det var en annan tid, då den upplyste och fördomsfrie domaren dömde förmenta trollpackor till bålet, ehuru han sjelf var öfvertygad att ingen trolldom fanns. Han dömde på grund af en, från vidskepelsens råaste epoker qvarstående, orimlig lag.
Hvad angår de från salpeterfonden på blotta namn utlemnade lån, så har Kommittéen, enär något förbud mot dylika låns utgifvande icke uti 1832 års Kongl. Reglemente för salpeter-ärendernas förvaltning finnes stadgadt, ansett sig böra vidtaga denna utväg, för att söka göra fondens tillgångar fruktbärande, då något äfventyr dermed icke - 422 — varit förenadt och inteckningssäkerhet icke kunnat erhållas; men Kommitteen har, i följd af Revisorernes framställning, beslutit att hädanefter icke utgifva dylika lån, hvarigenom dock kan hända, att en betydlig del af fonden kommer att ligga ofruktbar. Upplysningsvis får jemväl nämnas, att en del af dessa lån äro efter år 1845 inbetalda, samt att de öfriga dels äro förfallna till betalning under innevarande år, dels kunna när som helst till inbetalning inom sex månader uppsägas. Den i nåder remitterade handlingen återställes, och Kommittéen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P WESTEKSTHAA». J. PEEFIIÉA Stockholm den 11 Februari 1848. C. A. Westerstrand. — 423 Öfver-Ståthållare-Em betets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers anmärkningar vid Stockholms Stads Kronoräkenskaper. Stos mäkligste Allernådigste Konung!
Och trots att hon med frikostig hand strör vänlighet och sympati omkring sig, hvar helst hon drar fram i världen, är det också knappast andra än dessa få, som rätt kunna döma om hennes varmhjärtade och rika konstnärsnaturs hela vinnande älskvärdhet H v e m betänker, att han hvarje ögonblick med en oemotståndlig nödvändighet grundlägger i sig själf sitt eviga öde. W. Budin. $ Och hvarje stöd, som förr du ägde, brister Och hvarje ros, du älskat, faller af. D. af Wirsén. folket, som måste lära tro på sig själft. T ^ t å och se in i skogen, den djupa skogen, där dager och mark äro gröna, där kullfallna träd ligga likt störtade hjältar öfver gångstigen, där allt står som på vakt, tyst, men ändock lefvande och kraftfullt som lifvet själft, talande, men likväl gåtfullt som döden. Tag sedan ögat därifrån! Då har du dröm i blicken, och du skrattar e j. Asagård låg vid skogen. Längst norrut i socknen låg denna gård, känd för sin karghet samt skild från den öfriga bygden genom en sjö. Människorna, som bodde där, voro fallna för allvar samt hade tungrodda känslor; de voro drömmande af långa vintrars tystnad samt hvilande skogars skönhet, de älskade modiga lekar och sång. De älskade också sin jord, ty trots hårda dagar läto de den aldrig öfvergå i andras händer, ej heller tålde de främmande intrång. Så vande de Stor-Peters bort från skogen; hans p o j - kar ville gärna jaga och fälla träd, där ägorna gingo ihop i öster. Men ägorna på andra sidan sjön voro stora och rika, och öfver till Asagårdsborna trängde ljudet af glada fester, under det att de själfva svettades för sitt barkbröd. Därigenom blef det med dem, som det blir med barn, hvilka växa upp i ensamhet, klädda i torftiga kläder samt skådande rikedomen blott på afstånd: deras afskildhet och fattigdom väckte hos dem tankar om egen ringhet och hvad andra hade syntes dem bättre än det de själfva ägde.