Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den svårighet eller tilläfventyrs omöjlighet, som sålunda visar sig vid tanken på en återgång från den frihet, man en gårig åt tryckpressen beviljat, synes lemna föga hopp att i en lagstiftning finna botemedel för det onda, som från denna frihet uppkommer. Att återkomma till censuren, utöfvad i de ämnen, som skulle mest påkalla den, nemligen religiösa och politiska, skulle säkerligen hafva enahanda verkan på allmänna tänkesättet, som ett öppet erkännande, att man ville afskaffa den borgerliga och religiösa friheten. Utan censur gilves åter ej annat medel till hämmande af tryckfrihetens missbruk, än strafflagar, hvilka låta använda sig på brott mot samhället, dess myndigheter eller enskilda personer, och uträtta lill dessas fredande, hvad de kunna, men deremot föga eiler icke låta använda sig på vilsefarande och förvillande meningar, och lika litet på sådana, hvaraf samhällets och dess medlemmars välfärd hotas, som på hvilka andra det vara må. Nu är det likväl genom sådana villomeningar och förderfliga läror, som tryckfriheten isynnerhet utöfvar sin vådliga inflytelse; och en dast den minsta delen af det onda är det, som åtkommes genom strafflagarna, inskränkta till deras nyss anförda föremål. Kan ingenting annat vinnas genom en lagstiftning till alböjande af tryckfrihetens ofog, och måste hela dess framfart emot den sanna upplysningen, till mehn för friheten, religiositeten, sederna, lemnäs opåtalt; sä torde det kunna påstås, att det vore mindre menligt, om ej heller något ansvar funnes utstakadt för oförrätter mot personer eller samhällsmyodigheter. 1 sjelfva verket är det väl ganska sällan som en enskild person verkligen lider någon skada till sitt välförtjenta förtroende eller medborgerliga anseende genom smädeskrifter, änskönt deras bestraffande uteblilver eller icke påfordras; och än mindre skulle troligen en sådan skada inträffa, om ingen strafflag funnes, efter hvilken rättvisa mot smädaren kunde anlitas. Men om så förhåller sig med enskild person; än mindre har då smädelsen uträttat eller kan den komma att uträtta emot samhällets myndigheter, hvilkas åtgärder förgäfves vansiällas, då det gör tillfyllest att offentligen framlägga deras verkliga halt, för att skingra förvillelsen.
Hennes händer började darra, innan hon fann ett ljus och en tändsticka. På hennes arbetsbord låg en stor, vidt utslagen magnolieblomma. På ett af blommans blad var inprickadt: »Hvem älskar mig?» Och nu stod därunder: »Gaetano». Bredvid blomman låg en liten hvit bok full af kärlekssånger. Och där fanns ett märke vid en af de små canzonerna: Aldrig någon om min kärlek vetat. Tyst och hemligt föddes den i natten. Mina drömmar fram till dig sig letat, Men en girig lik, jag vaktat skatten. När min biktfar till min dödssäng hastar, Värnar jag ännu om hemligheten, Dörren stänger jag och nyckeln kastar, Går förtegen in i evigheten! Mandolinen fortfor att spela. Det är någonting af frisk luft och solsken i mandolinen. Något som upprättar och lugnar. Något af den vackra naturens tröstande sorglöshet. Flykten. Vid denna tid fanns ännu i Diamante den lilla bilden från Aracœli. Engelskan, som ägde honom, hade blifvit tjusad af Diamante. Hon hade icke kunnat förmå sig att lämna det. Hon hade för sin räkning hyrt hotellets hela första våning och hade inrättat sig där som i ett hem. Hon köpte för stora summor allt hvad hon kunde komma öfver af gamla lerkärl och gamla mynt. Hon köpte mosaiker och altartaflor och heliga bilder. Hon fick den tanken, att hon ville skaffa sig en samling af alla kyrkans helgon. Så hörde hon talas om Gaetano och sände bud till honom, att han skulle komma upp till henne på hotellet. Gaetano samlade ihop hvad han snidat under den sista tiden och tog det med sig till miss Tottenham. Hon var mycket nöjd med hans små bilder och ville köpa dem alla. Men den rika engelska damens rum voro som skräprummen på ett museum. Allt möjligt fanns där, och allt var förvirring och oreda. Där stodo halftömda koffertar, där hängde kappor och hattar, där lågo taflor och gravyrer, där funnos resehandböcker, turlistor, teserviser och spritkök, där funnos hillebarder, mässböcker, mandoliner och vapensköldar. Och detta öppnade Gaetanos ögon. Han rodnade plötsligen, bet sig i läpparna och började packa in sina bilder.
Discontassignationernes inlösen påräknade summa, anser icke något hinder vara för besluts fattande, hvarvid, och derest ifrågavarande lån beviljas, jag för min del tillstyrker, att detsamma anvisas ä besparingarne af assignationsfonden. 56 Den 4 Julii. Härefter upplästes BancoLRskoftets den 22 sistl. April algifne förra Betänkande. Herr Påhlman-. Af så väl det nu uppläste Betänkande, sorn det sednare Utskottet gifvit med hänvisning till detta, finner jag, au man ej kan bifalla det af Utskottet sist aflätne Betänkande. Ett bilall dertill skulle sätta Expe^ ditionsUtskottet i ovisshet om hvad Riksens Ständer beslutit, och således synes olämpligheten deraf, att Utskottet ej bestämdt yttrat sin tanka. Här uppstå nu 3:ne frågor: först oin lånet bör beviljas, samt i sådan händelse, om det samma skall utgå, antingen af de odisponerade 150,000 R:dr, hvilka till förstärkande af Bankens reela fond blifvit ans agne, eller å öfverskottet af de till Discont-assignationernes inlösen påräknade 700,000 R:dr, hvilket öfverskott förut varit ämnadt att i Discontväg utgå. För min del är jag af den tanka , att lånet icke bör beviljas. Vid hvarje Riksdag har merändels anmälan blifvit gjord om afskrifrsing af lån i anseende till gäldenärernes obestånd; och så skulle det troligen tillgå med detta lån. Jag tillstyrker således, att, på sätt Utskottet i sitt första Betänkande hemställt, det sökte låne-understödet måtte afslås. Grefve von Rosen, Axel: Af de olika om ^ domen jag här hört yttras, tror jag mig äga anledning att sluta, det man gör sig obestämda begrepp om behofvet och vigten af det sökta lår.et, samt om Bankens säkerhet derför». Jag hade aldrig vågat anhålla hos Kongl. Maj:t Den 4 Julli. 57 «*m proposition i ämnet till Riksens Ständer, om det varit lör att hjelpa individuer, men till förekommande af ett Samhälles upplösning var det min pligt.
Antalet af mantal, som undergått laga skifte, uppgick, efter förmedling beräknadt, till 219"/i2, med 306 qvarboende och 218 utflyttande delägare. Den skiftade ägovidden upptog 54,436 tunnland, deraf åker 15,821, äng 12,271, odlingsmark 981 och afrösningsjord 25,363. Bruken och bergverken äga, till följd af öfverenskommelser, rättighet att göra vattenuppdämningar, men den skada, som derigenom uppkommer, anses vara fullt ersatt. Enligt tabellen äro Kronan tillhörige: kungsoch kungsladugårdar 18'/3 mantal och andra utarrenderade hemman 9'/3 mantal samt 4 lägenheter, 1 fiske och 2 qvarnar. Akademien i Upsala tillhörande hemman uppgå till 189’/s mantal, deraf fralse 22%, skatte 137/8 och krono 153 Vg. Hospitalsoch barnhushemman utgöra 46% mantal, deraf frälse 25Vg, skatte 6'/2, krono 14"/24 mantal. På sätt tabellerna närmare utvisa, skulle värdet af allmänna besvär och onera utgöra här nedan antecknade belopp, nemligen: På landet Allmänna bevillningen R;dr 41,868: 14. 10. — Diverse afgifter . Allmän bevillning R-dr 8,170: 46. 1 Bevillning för bränvins tillverkning och försäljning . » 44,201: 43. — Kostnad för rustning och rotering » 754: 45. 10. Kostnad för städernas styrelse . » 12.586: 14. — Klereci-statens underhåll » 5.695: 46. Skjuts » 455: 26. — Väghållning » 4,620: Diverse utgifter » 13.700: Summa R:dr 104,738: 16. 9.
Herr Grefven finge således hemställa, om icke Ridderskapet och Adelil behagade förena sig derom, att återremittera målet till RiddarhusUtskoltet, med anmodan alt inkomma med förslag till de ändringar och tillägg i RiddarhusOrdningen, hvilka, i händelse offentligheten medgifves, blifva nöd"vändige; hvarvid Herr Grefven likväl på förhand fick tillkännagifva, att, om votering rörande återremiss skulle uppstå, Contrapropositionen i sådant fall icke kunde innefatta annat, än yrkande af den proposition, att RiddarhusUlskoltets Memorial borde i dess närvarande skick och uti dess helhet till pröfning företagas. Skulle åter Ridderskapet och Adeln önska, att sjelfva hufvud - Den 3 Februari i f. rn. 95 frågan om offentlighet må skiljas från det reglementarisk.!, eller frågan om sättet och verkställigheten deraf, ansåg Herr Grefven sig visserligen böra med nöje gå Ridderskapets och Adelns önskningar i denna del till motes, likväl under förbehåll att, i händelse offentligheten af Ridderskapet och Adeln medgifves, ett stadgande derom må i RiddarhusOrdningen inflyta; och skulle Herr Grefven i sådant afseende, om Ridderskapet och Adeln det åstundade, kunna framställa den proposition, huruvida Ridderskapet och Adelil ansåg offentlighet viel Ståndets öfverläggningar böra äga rum, under förbehåll att, i händelse offentligheten medgifves, dels ett stadgande derom må i RiddarhusOrdningen intagas, dels ock sättet och verkställigheten af berörde offentlighet sedermera bestämmas; och kunde, derest votering derom begärdes, Contrapropositionen endast blifva, att någon offentlighet ansågs icke böra för närvarande medgifvas. Grefve Frölich:
I öfrigt har, i sammanhang med köpeafhandlingen om f. d. Owe ilska factoriegendomen, fråga uppstått om inköp för kronans räkning jemväl af en staden tillhörig, till nämnde egendom gränsande, och till dess innehafvare för längre tid utarrenderad, strandtomt om 668 qvadratalnar, med derutanför liggande sjöplats, enär härigenom den fördel skulle vinnas, att egendomens område erhöll icke allenast en mera regelbunden form, utan ock en egen sjöstrand längs efter hela dess södra sida; och har Drätselkommissionen, häröfver börd, förklarat sig vilja å stadens vägnar medgifva den ifrågavarande strandtomtens och sjöplatsens afstående till kronan med full eganderätt, antingen mot en köpesumma af 1,666 R:dr 32 sk banko, eller ock emot det, att den nedanför stora mynthnset belägna quai af staden finge öfvertagas, för att i sammanhang med en tillämnad quai nedan - 14 Kongl, Majtts Nid. Proposition, A:o 8, före den nya fängelsebyggnaden oell rådhuset till allmänhetens begagnande upplåtas.. Enligt hvad af det föregående inhemtas, skulle, utöfver köpeskillingen för den till ny lokal för mynt-och kontrollverken inköpte egendomen 45,ooo för verställigheten af förslaget angående dessa verks flyttning till samma lokal erfordras en kostnad af 5o,ooo. tillsammans af B:ko R:dr 95,000» eller, då härifrån afräknns den till afbetalning å förenämnde köpeskilling använde försäljningssumman för den mindre mynttomten 25,000. B:ko R:dr 70,000.
Sedernas helgd kan aldrig nog omsorgsfullt af lagstiftaren hägnas; den minsta remna å denna hägnad vidgar sig snart till ett rymligt inträde för lättsinnet eller sedeslösheten. Jag behjertar mer än någon de olyckliga frukterna af menskliga lättsinnet eller passionerna. Frågan är blott om rätta sättet att komma till deras hjelp. Föräldravård, uppfostran i familjen är deras första och vigtigaste behof; föräldrarnes heligaste förbindelse. Vår nu gällande lag, då den åt qvinna, häfdad i fästom, eller under äktenskapslöfte, eller kyrktagen såsom fästeqvinna, eller sedermera trolofvad, eller tillsagd äktenskap, utan att vigsel åkommit, gifvit laggift hustrus, och åt barnet äkta barns rätt, har sökt åt den förra bereda upprättelse, åt det sednare slägt, uppfostran. Den har sålunda tillika anvisat mannen, af hvilken ensam det i de flesta fall beror att bättra hvad som brutits, den enda och rätta vägen till försoning; och det bör betraktas såsom en lycka, att opinionen i allmänhet gillar de ingalunda sällsynta fall, då sådana försoningar ske, eller då qvinnan genom lagens medverkan vinner upprättelse och barnet fadersnamn. Jag befarar att den af mig såsom möjlig förutsedda omstämning i opinionen, som kunde blifva en följd deraf att konkubinatet ansåges såsom af lagen tolereradt, kunde minska den känsla af ansvarighet, som ännu hos mannen förefinnes; och att han på ett för hans egenkärlek mindre sårande, men för samhället mindre välgörande sätt sökte afbörda sig sin skuld. 6 Lag-Utskottets Betänkande M 18. Blott möjligheten häraf vore för samhället en skada, hvilken icke uppvägdes af den högst ringa förmån, i de allra flesta fall ingen, som bereddes oäkta barn genom arfsrätt efter modern, vanligen i saknad af tillgångar. Man har åberopat främmande länders exempel. Principen om oäkta barns arfsrätt har i dessa länder inkommit med den Romerska Rätten, som der blifvit gällande. Men den Romerska Rätten är äldre än kristendomen; och Roms sedeslöshet, som också undergräfde samhället, är alltför väl känd för att behöfva omordas.
Utskottets i 12:te punkten gjorda hemställan, att norra stambanan skall framdragas till Saltsjön samt bangård för densamma anläggas vid eller i närheten af Ladugårdslandsviken, hvilken hemställan af Preste-Ståndet blifvit behandlad i sammanhang med 14:de punkten, har af samtliga Riks-Stånden blifvit afslagen, dervid Bonde-Ståndet för sin del beslutat, att ät Kongl. Maj:t skulle öfverlemnas att bestämma den punkt i hufvudstaden, hvarest stationsgård för norra jernvägs-stambanan lämpligast borde anläggas. Vid sådant förhållande lärer Utskottets i ofvanberörda hänseende gjorda hemställan fä anses hafva förfallit. 7:o. Uti 13:de punkten hade Utskottet föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta verkställa erforderliga undersökningar för utrönande af lämpligaste sträckningen för norra stambanans fortsättande från Sala. Detta förslag, som Borgareoch B onde-Stånden bifallit, har blifvit till Utskottet återremitteradt af Ridderskapet och Adeln, hvaremot Preste Ståndet, till följd af sitt öfver 1 l.-te punkten fattade beslut, ansett frågan böra förfalla. Enär bestämmandet af den punkt, från hvilken de ifrågavarande undersökningarna böra utgå, är beroende af det beslut, Rikets Ständer komma att fatta i frågan huruvida medel vid innevarande riksdag skola anvisas för norra stambanans fortsättning frän Upsala i riglning åt Sala, anser sig Utskottet först sedan berörda fråga blifvit afgjord, böra afgifva vidare yttrande, beträffande ofvanberörda undersök ningars anställande. 8:0. I fråga om sammanbindning sbanan genom Stockholm hafva Ridderskapet och Adeln samt B or g are-Ståndet, med afslag å Utskottets i 14:de punkten gjorda hemställan, beviljat ”för vestra stambanans framdragande tili Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam lör vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med Kongl.
Uti denna Nådiga Skrifvelse (N:o Gi), liar Kongl. Majit, som i Nåder gillat de af Elffarts-Direclionen yttrade åsigter, rörande nyttan af i1‘rågn varande arbetens skyndsamma fullbordan, serdeles med hänsigt till deras samband med Götha Canals ändamål och gagn, med anledning häraf, till Rikets Ständers pröfning och bifall velat öfverlemna Elffarls-Direclionens underdåniga framställning om lån af allmänna medel, för att med minsta möjliga tids-utdrägt kunna, utan någon egentlig uppoffring å Statens sida, bereda verkställighet åt det af Direclionen anmälda förslag, ej mindre (ill segelfartens islåndsältande å Götha Elf, än till Staden Götheborgs förseende med en ändamålsenlig Hamnanläggning. Bihang till R. St. P rot. 13 54. Jemväl har Utskottet fått emottaga de uti dea Nådiga Skrifvelsen omförmälde handlingar, och deribland arne serskilda förslag, det ena öfver kostnaderne till segelfartens iståndsättande på Götha Elf, och det andra för uppmuddring af Götheborgs hamn. Enligt det öfver nämnde kostnads-förslag upprättade sammandrag, erfordras till segelfartens förbättrande å Götha Eif, nemligen Till arbeten, förbi Wenersborgs stad genom Wassbotten lill inloppet afCarlsgraf R:d 71,52a: — Duc d’Albers nedsättande emellan Carlsg.raf och Stallbacka Canal 8,746- — Canaloch Dragvägs anläggning emellan Stallbacka och Trollhättan 53,545: Ett Bogser - Fartyg emellan Ströms Canal och Åkerström . 38,5oo: Canal-anläggning förbi Åkerströms Strömdrag 5r,585: Arbeten emellan Ströms Udde och Hanklon 18,357: Mnddrings-arbeten från lian k Ion lill Götheborgs hamn . 6,240: Permanenta Sjö-märkens utsättande längs Elfven ... 760: Uppmuddring af Götheborgs hamn 212,498: Samfälda utgifter för hela Elffarten, under 4 år 27,106:
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. de enda befordringsgrunderna. Dessa egenskaper kunna visserligen ej förbises, men ingendera för sig garanterar om förmåga att rätt uppfylla själasörjarens magtpåliggande kall. Derföre hafva de ej eller i oftaberörda Kongl. Bref erhållit någon ovilkorlig öfvervigt öfver nämnda förmåga, eller förtjensten att med kännedom, nit och försigtighet hafva skött det kall, honom varit anförtrodt, och såmedelst gjort sig förtjent af vidare befordran. Tvärtom ställer författningen denna förtjenst i första rummet. I fråga om kapellansoch andra sådana beställningar gör 1786 års nådiga Bref en afvikelse frän ofvan omförmälda, i Kyrkolagen antagna princip, enär berörda nådiga Bref stadgar, att bland sökande till dy lika beställningar skola de tre föreslås, hvilka hafva de flesta tjensteåren. Någon giltig anledning, hvarför den befordringsgrund, som befunnits olämplig i fråga om kyrkoherde-beställningar, skulle bibehållas för sökande till komministraturer, lärer väl vara svårt att finna. Utskottet åtminstone hyser den öfvertygelse, att församlingarnes bästa borde kunna mera främjas, derest domkapitlen, äfven i fråga om förslags upprättande till lägenheter af sistnämnda art, hade att taga i betraktande icke allenast de sökandes ålder i tjensten, utan äfven deras lärdom, goda gåfvor och skicklighet, hvilka egenskaper väl icke äro mindre önskvärda hos komministern än hos kyrkoherden.
Revisorerne hade nemligen anmärkt, alt åtskilliga militäre embelsmän af högre grad, efter erhållet afsked med pension fran arméens pensionskassa, ingått i civil tjenst och åtnjutit dertill hörande lön, äfvensom att de, vid upphunnen 0)5 års ålder, erhållit pension å Allmänna Indragnings-stalen till belopp af den sednast i civil befattning innehalda lönen, dervid arméens pensionskassa ändock fortfarande fått vidkännas utbetalning af den pension, hvartill rättighet under krigstjensten blifvit grundlagd; och hade Revisorerne velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på dessa omständigheter, som inom den civila embetsmanna-korpsen saknade motsvarighet, emedan, när en der afskedad person tillträdde pension å Allmänna Indragnings-slaten, han i ock med detsamma för sin egen person förlorade all delaktighet uti civil-statens pensions-inrätlning, fastän han under hela Ijensteliden dit erlagt afgifter: — men med afseende derå, att Kongl. Maj:t under den 18 Februari 1848 för arméens pensions-kassa utfärdat ett förnyadt reglemente och frågan om vilkoret) för rättigheter till pension från samma kassa således helt nyligen varit föremål för Kongl. Majlis Nådiga pröfning och afgörande, ansågo Rikets Ständer den gjorda framställningen då icke böra lill någon åtgärd å deras sida föranleda. För utredande af den nu väckta frågan, torde det icke synas olämpligt att påminna om de stadganden, hvilka för civila tjenstemän äro i delta hänseende gällande.
De kommunalangelägenheter, hvilka före 1843 behandlades i sockenstämma, eller sådana, som angå kyrkan, fattigvården och folkskolan, kunna fortfarande der föredragas under pastors presidium, hvilken grundsats äfven är uti den Norrska Förmanskaps-lagen iakttagen. Borgerskapets eller Stadens Äldste är en institution, som, efter Utskottets tanke, icke kan undvaras, men hvars förhållande till sin principal stads-menigbeten, och till Magistraten, tarlvar noggrannare bestämning. På sätt förut anmärkts, utgöra de äldste i vissa släder en representation af borgerskapet, utrustad med principalens hela makt, men i andra äro vissa mera maktpåliggande frågor förbehållna samtliga borgerskapets omedelbara afgörande. De äldste föreställa i dessa släder mindre en representation af borgerskapet, än ett Utskott, hvars uppdrag snarare går ut på att bevaka, än att utöfva borgerskapets rätt. Denna skiljaktighet i de äldstes maktbefogenhet i olika städer är helt och hållet tillfällig och stödjer sig icke på någon lag, så vida man ej, i följd af 1619 års adminislrations-stadga och några derpå grundade kungliga bref, vill anse sammankomster med samtliga borgerskapet olagliga. Om reformen af städernes municipal-väsende uppfattas från den af Utskottet nu antydda synpunkt, så inses, att stads-menigheternas sammanträdande icke kan upphöra, utan så är, att myckenheten gör representativ-svslemets antagande nödvändigt. De äldste kunde visserligen i sådana städer utgöra dessa representanter, och deras antal bättre rättas efter folkmängden, än nu är fallet, men den sorn eger 4G Allm. Vesv.- och Ekon -Ulsk. Bet. M 12*7. närmare erfarenhet om styrelseverket i städerne, inser behofvet af en myndighet imellan den beslutande och verkställande. Magistraten behöfver i så många fall höra stads-menigheten eller dess ombud, att representant-kallet blefve ett högst besvärligt åliggande, derest ej vissa mindre vigliga ärenden kunde åt ett fåtaligare Utskott anförtros.
Os sälecies, enligt nu sk Köredrsgsndeil uppgifna beräkning sk 8tats-Verkets inliorn8ter, cle skulle komma stt utgöra 4,044,850. oell cle Orc/marrs 4,985,0(X). 8urnnis 9,029,850. utom ciet ikrsn Ilikets 8tänders Iliksgslds-Lontor pärsknsde bidrag sk allmänna Levillningen 1,145,190 Il:dr, b vilken 8tstsllri8tsuinms iörecirs As illien trolicie stt llongl. iV1sj:t skulle täekas köreslä stt o/o/'MM5/lad utgä, skulle vili lietta körbällande, genom nu föreslagna reglering sk inkomst-titlarne, en i jemförelse nieci ciet vici sista 8tat8-r6gleringen tili 8,553,(XX). pärsknsde beloppet ak Orliinarie oell Oxtra ordinarie inkomster samt restantier, ökad ärlig tillgäng kör 8tats-Verkets utgifter, stor uppstä. 476,850. Okter ciet tillkredsställunde resultat, beräkningen sk 8tats-Verkets blikvande inkomster salunda iemnacie kör bestridandet sk dess lönande ärliga utsikter, ökvergiek Oöredrsgsnden tili den bärmecl ssmmanbsng egande kragan om de tillgångar, som kunna härsknas kör sädana utomordentliga anslag, dels pd en gä»g^ dels nnc/e/' ^orZ/a^anc/e ^ b vilka intill nasta mä vars erforderliga k«r Ilikets körsvarsverk, kör allmänna arbeten, kör undervisnings-anstslterna oeb andra angelägna köremäl. Vill köljd sk Kongl. lVlsj:ts Vä diga befallning, bade
Dessutom bör den skilnad i uttrycken rörtde stället för stämmans hållande, som i dessa §§ förekommer, rättas till enhets vinnande. Kunna ärenden finnas af så brådskande beskaffenhet att stämma behöfver hållas samma dag den utlyses? Vid fj:n 5. Ordet ”dessutom" på 3:dje raden bör alldeles utgå. Vid §:o 6. Jag kan ej finna någon grund till stadgandet att fastighetsägare skola aga dubbel rösträttighet emot dem som äga l öst för lön och rörelse. Dessutom synes mig grunden för de sednares röstberäkning fordra ändring, så alt likstämmighet vinnes. Detta kunde lämpligast så tillgå, alt personernes uppgifter till beskattning evulveras till hemiliansvärde efter beskattningsvärdet af ett helt hemman inom orten eller socknen. Krögare anser jag icke böra äga hvarken rösträttighet i sockenstämma eller rättighet att kunna till ledamöter i samfunds-näinnden väljas. Om de personer, sorn icke ijro fastighetsägare, få sin rösträttighet reglerad, på sätt jag nyss anmärkt, så alt de i allt blifva jemförde med hemmansägare, så väl i rättigheter, som skyldigheter; så ser jag icke någon grund, hvarföre de, på sätt §:n i mom. näst före de 2:ne sista föreskrifvei;, skulle vara från rösträttighet uteslutne. Vid §:n 8. Ordet '"framställningen” på 5:te raden synes böra utgå, emedan man i annat fall kunde föranledas till den tanke, att meningen vore, det ett utförligt öfverJäggnings-protocoll skulle förås, hvilket cj lärer vara meningen. Redactionen kunde vara: "ordform tillhör ock att öfver besluten föra ordentligt och redigt protocoil, deri äfven särskildta skriftligen afgifna anföranden antecknas. Prolocollet må, när så ske kan, etc. Vid <j:n 10. Om Utskm gilla min vid §:n 6 gjorda anmärkn. så bör denna § derefter jemkaa. I denna § förekommer ordet ”communal-afgifter.” Jag önskade alt man icke i vår lagstiftning onödigtvis införer detta utländska ord "commun,” helst vi äga ett Svenskt, som till alla delar utgör en öfversättning deraf, nemi. det gamla goda Svenska ordet samfund.