Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtmannapartiet är nämligen — af skäl som äro mycket svåra att förstå — alldeles afgjordt motståndare mot hvarje tanke på att genom lottning uttaga någon del af de värn-pligtige.Vi hafva här sagt, att denna antipati är oförklarlig. Om nämligen det ligger verkligt allvar bakom det från detta håll hörda stolta språket, att, kosta hvad det kosta vill, medel skola anvisas till stamtruppens uppehållande rid stadgad numerär, så blir ju onekligen hela lottningsaffären endast och allenast en säkerhetsventil, som ju aldrig behöfver öppnas, då landtmannapartiet, som har hand om pungen, försäkrat sig alltid vilja anslå hvad som behöfs för att på frivillighetens väg få fullt. Denna förskräckelse för lott-ningen är ingalunda lämplig att ingifva allt för stor tillit till talet om den liberalitet, med hvilken den nya stamtruppen skall komma att omhuldas. Blotta tillvaron af denna utväg att hålla truppen vid fullt antal är det bästa sättet att göra de liberala talesätten till verkligheter. Men för denna ventil hyser landtmannapartiet en afgjord skräck. Månne härunder ligger någon tanke att, när det en gång gäller, och de verkliga kostnaderna för stamtruppen lemna kalkylerna långt bakom sig, det är godt, att det icke fins något sätt att så godt som framtvinga de erforderliga medlen? Här står emellertid den nuvarande konseljen framför ett betänkligt dilemma. Ger den lottningen på båten, så kan den med temlig visshet vänta ett afgörande nej från första kammarens sida, under det att lottningens accepterande lika afgörande störtar förslaget i andra kammaren. Nu är det den frågan, huruvida den stora parlamentariska kömitén eller regeringen sjelf skall vara i stånd att uppfinna något surrogat för lottningen, som tillfredsställer första kammaren utan att skrämma den andra.
— Låt oss sakta vår gång — hviskade den gamla missen med slug min — det är fru Lee — alltid trefligast att inte stöta ihop — hon är presbyterian, förstår ni ... Nog är det besynnerligt — nåja för all del, vi ha alla vår frihet, vi veta nu det — men nog är det konstigt, att folk inte ser att det enda sanna och rätta, om vi ska rätta oss efter Guds ord, det är att vara metodist. Så som i kväll hade ingen hört Linde tala. Utanför rådde hedens mörker, där tindrade väl små aflägsna, svaga ljus och stora, oroliga stjärnor brunno på en svart augustihimmel, men härinne var idel ljus, en flod af ljus. Magnetiska strömmar tycktes utgå från den högväxte mannen uppe i salen, där han stod och gjorde sitt bästa för att fånga en själ, som var svår att fånga men väl det värd. Hans ena hand hvilade på orgeln, den andra höll han mellan bokens blad. Ibland höjde han den i omedelbar kraft och hänförelse, och öfver hans panna och leende låg den ingifvelse, hvars väg till människors barn alltid är hemlig, en vind, hvars färd ingen kan beräkna och ingen fjättra. I sin makts högra hand höll han dessa själar, det kände han, de voro ett med hans själ i denna stund. Skulle det väl räcka till alla, skulle det räcka till en? Man kunde nästan iakttaga, hur bakom dessa omedelbara och fullödiga ord lågo bundna tankar, tankar med plåga, intill blods. Naggande förnimmelser från hans hjärtas känsligaste fibrer. Där låg ångest för själar, — och om hans församlingsbor någon gång med bekymmer grubblat öfver sin pastors rätta enfald, funno de sig i dag fullt tillfredsstälda. Matilda satt icke längre bland främlingar. Orden gingo in i hennes själ sådana de voro. Hon såg på alla strålande anleten — denna kraft, som var öfver och i alla, sköt upp öfver allt, hvad hon en gång kallat lif ... Då reste sig en stillfärdig man, en mulatt, som ingen kände och som man betraktade litet skyggt. — I främmande bröder, Anden bjuder mig att tala!
Gärna will jag medgifwa, att mycket kan synas mindre rattwist, akt man med förtrytsamhet kan finna wista personer i besiktning af wista förmoner, men grundar sig ej detta omdöme pä en mer eller mindre sann individuel opinion och är det denna som da man handlar i en allmän befattning fär rädfrägas? Kunna wi altid upgifwa skälen till wart omdöme, kunna wi answara att de äro grundade pä rigtiga upgifter, pä en fullständig kännedom af det föregångne och det närwarande. Skall icke en sadan pröfning inleda Riksens Ständer i undersökningar, som blifwa lika widlyfiiga som främmande för dest befattning och kan nyt» Den 20 Februarii. 9iZ nyttan för der allmänna blifwa swarande emot swärigheten och obehagligheten, ja wädan deraf? Är icke stmeligen en pension, lika wäl som en lön, en del af dek som den, hwilken det erhällit, räknat pä till sin utkomst och som ingär i desi förmögenhet? Sä snan denna stall honom betagas efter en dom, grundad pä beskaffenheten af desi förtjenst och desi behof, blir icke detta en rubbning af Lagligen erhällne förmoner, i följe hwaraf man stulle synas päkalla en lika pröfning af enstiltas ägande rätt öfwer deras förmögenhet i anseende kill desi belopp och deras behof. Dä således en ^vilkorligt företagen undersökning af enstiltas förtjenst och behof stulle leda till sadane följder, lärer det bästa och dek enda för Riksens Sränder möjliga wara, att, ester pröfningen af de nu förestagne grunder eller ester fastställandet af andra, öftverlemna till Hans Majit, att med afseende pä särstilta personers förtjenster och behof efter de upgifna grunder läta gransta och förordna om indragning och förminskning af närwarande Benefieiioch Benädnings - Stat, samt att Riksens Ständer för framtiden fastställa den Summa, öfwer hwilken en sädan Stat hädanefter ej bör eller sär sträcka sig.
6 ~ v c f s historia, afsedt att läsas och behjertas af föräldrar och andra mogna tänkande menniskor icke en sroman * för den okritiska och oerfarna ungdomen. Som den nu befinnes har boken gatt under falsk flagg och derigenom dels blifvit inissförstMd och verkat, mot förfins afsigt, skadligt, dels förbisetts af dem, för hvilka den narmast varit afsedd. Oss veterligt haka t. ex. få lasare och ingen granskare förr än har Ola Hansson fattat boken ur dess hufwdsynpunkt, den af föraldrames pligt att med ömt förtroende komma sina söner till hjelp i den svåra öfvergilngcn frin ynglingatiden till mannailldern. Hvad härom säges, s8rskildt sid. 103-113, hör till de markligaste uttalanden i den nutida nppfostringslrigan och borde icke lemnas oläst af nigon fader eller moder. Vi nämna med flit fadern, ty att, &amp; om Ola Hansson, lägga den svåra uppgiften endast p$ modern, vore i vir tanke bide obilligt och farligt. Det skulle förutsätta. att fädren allt fortfarande - sisoin nu tyvörr oftast ar fallet förblefve ovtirdiga att hjelpa sina söner i narnda hanseende, att de aldrig skulle finna nigot annat svar p i gossens skygga förtroende an det, som gafs Erik Grane: .Ocksi du, stackars pojke!, hicn i s8 fall skulle Sfven den ömmaste, pligttrognaste mor föga förmil. Här om nigonsin hafva de nutida arfrteorierna ett ödesdigert ord att saga. I en enda replik i det anförda samtalet, sid. 103-1 13, röjer förfin, att han har medvetande deraf, i det han Ister Granes viin antyda hum .genom en stor, Ihgsamt g h n d e sedlighctssträfvans mannen skulle kunna n2 upp till likstitllighet med qvinnan i sedligt afseende; men denna tanke motsäges blott alltför ofta sedan, och nar man lägger bort boken, har läsaren kanske glömt den lika fullständigt som, enligt hvad vi framdeles skola visa, förtu sjelf synes haiva gjort.
1 andra slag 1 skålp. 10 Svampar, ätbara, alla slag 1 skålp. 1 — Tran och Späck 1 lisp. 2 Vlif nador: Helsiden: Flor, Gaze, Tyll alla slag 1 skålp. 30 Linneoch Hamp-: Mattväfnad af Hampa eller af Hampa i förening med annat ej specificeradt ämne 1 skålp. 1 Zink, Tutanego och Spiauter, arbetad, målad eller lackerad 1 skålp. 24 — Expeditions-b tskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. 615 Förteckning ä de artiklar, för hvilka, såsom enligt Rikets Ständers förslag till införsel förbudne, tullafgifter blifvit till nedan utförda belopp bestämde, för den händelse att förbuden skulle af Kongl. Maj:t upphäfvas. Qvantitet för tullberäkningen. Inforselstull. Bankn. R :dr sk. rst. Brännvin och Sprit: af säd, potates eller andra jordfrukter: alla andra slag (än Geniever, Holländsk) odistilleradt eller distilleradt: af till och med 12 graders styrka 1 kanna 32 deröfver 1 kanna 1 af frukt: andra slag (än Konjak, Fransk): af till och med 12 graders styrka Tackoch barlast-, af bergmalm 1 Skit. stäp. v. 4 24 Dito dito af sjö- och myrmalm 1 Skil. stäp. v. 2 Smidt eller valsadt:
Alia Ledamot terne hafva känt och irisett deni, men Utskott tet häri änsétt sig icke böra afskaffa en författning j här Ihan ej har något bättra att sätta i dess ställe. BeviffnirigsUtsköttet Ilar betänkt deta taj och jäg skall nämna de förslag, som varit i frågä. Mihimi-tabellen innefattar fen orättvis beskattning vid siria tillfällen , men den är kanske öungäriglig brit Nation en skäll kunna beräkriä en viss skatt af Fastigheter. En sådan kari fej beräknäs, öm nian ej vill göra Bevillnirigen Den 2 Julii f. m, 31 iiogre u'n som behöfves. Skatten af jorden har hittils utgjort 54o,ooo R:dr. Skall samma Sum-i ina utgå, måste man hafva en grund att följa. Man har sagt, att en billig grund kunde sökas uti en ordentlig värdering; men en sådan värdering är ganska svår att verkställa. 1812, då den första Bevillriings-stadgan antogs, som gaf anledning till de höga Bevillningsvärdena, gick detta ann * ty då gick Bevillnihgen ut * i anleda liing äf Egeridomarries höga Värde, Men 1818 fruktade man* att summan icke skulle gå ut * emedan alla priser förminskats, och Egendom niarne fallit i värde, hvilket ock under fortfarande skulle hafva ledt derhän, ätt den påräknåde Slim ni an af 54o,ooo R;dr ej skulle hafva utgått , och att, om Minimi-iabellen ej blifvit antagen, Riksens Ständer således måst sammankomma förr än nu skett. Om den enda grunden för Summäns utgörande skulle hämtas af jordens värdering* så kunde hända* ätt lika orättvisa uppkomme* ty det komme då ock att bero på den öjemna taxeringen Län bch Lärl femellan. Herr Ehrenborg har yrkat* att köpslut skulle tagas till grUnd för taxeringär, meri icke ärö
Anckarsvärd har ansett de förmenta bristerna i våra undervisningsverk för ett större ondt, ån något af dem, hvarpå man förut iåstat uppmärksamheten. Om det till någon del lyckats mig ådagalägga, alt detta onda icke åger jrum; så bör äfven slutsatsen förfalla. Uti hvad Herr Friherren yttrat, om riktigheten af en för alla Statens Tjenstemän gemensam embets-examen, instämmer jag fullkomligt. Det år. visserligen skada, att de som gå till Canzliet icke examineras i Sveriges lagfarenhet, att de som söka inträde i Rättegång* eller Kameral-Verken, icke åro ålagde att hafva samma kännedom af historia, statistik m. m., som de förstnämnde. Då de särskilta Styrelseverken stå i ståndig beröring med hvarannan, och då deras sysselsättning fordrar ån den ena och ån den andra af de kunskaper, som nu äro fördelade på tre särskilta examina; så bor. de de vara förenade till en. Det vore så mycket nödigare, som de olika examina nu för tiden bestämma olika befordringsrätt i de lägre tjenstegraderna, och således hindra skickliga per. söner att vånda sig dit deras fallenhet föranleder, i händelse den skulle afvika från deras undergångna examen. Då Friherren ansett inträdet i de civila Embetgverken, Canzliet, HofRåtterna och C0I3 Dm 7 Marti!, Sfi£ legierna böra förklaras öppet för livar och en, efter pröfning vid samma verk, utan nödvändighet af föregången examen vid Universiteten, elier der tilibragt lärotid, hyser jag deremot skiljaktig mening. Jag fruktar nemligen, att om denna sats blefve antagen, det skulle vara förbi med ali grundlighet i Embetsmanna-bildningen. Hvad säkerhet skulle samhället då äga att dess tjenare blifvit theoretiskt underbyggda till utförandet af allmänna värf. Och hvem skulle kunna examinera nykomlingarne, i händelse de äldre kommit fram, utan att sjelfva veta något särdeles? Om denna regel utsträcktes till alla andra vågar för mensklig kunskap, så skulle man komma derhän, att inga Universiteter mera behöfdes. Eller hvar skulle denna ytterliga liberalitet väl stadna?
Utgifterne till Lärare, Betjening och Scbolas-anstalter hafva äfven sedan blifvit ökade med mer än 5oo R:dr B:co årligen, likasom Fattighjonens kost med elt mål mer om dagen och deras äckliga klädespaltor hafva blifvit utbytte mot snygg och passande beklädnad. Sanningen och erkänslan bjuda dock icke lemna oanmärkt, alt Fattigvårds-stjuelsen något mer än Ivänne år af samma lid dragit ränta af ii,65o R:dr, hvarmed gamla Fonden ökades efter Koleratiden genom gåfvor, dels från Eders Kongl. Maj:ls Höga Gemål, Hennes Majit Drott ningen, dels från andra ädle gifvare; Del har dock genom Calcul, bifogad sista års räkenskaperne, blifvit visadt, att revenuen af denna nya Fond så mycket mindre verkat det i financielt afseende fördelaktiga resultatet, som del slyrkes: ”alt de gamla årliga fattigmedlen, äfven under då varande dyra år, genom följden af det system, som 1834 etablerades, icke allenast varit ti 1 i räck lige alt beLäcka alla förutvarande utgifter, utan äfven de många, som genom samma reorganisation tillkommit och till och med derutöfver lemnat behållning af 436 R:dr 20 sk. 3 ist. B.co.”
Att en Fond af Bergslaget inrättas, genom hvars afkastning Silfver-Verket i framtiden blifver i tillstånd att, med umbärande af vinsten på års Arrende Contract, upprätthålla Bergsbruket ifrån eljest möjligen inträffande förfall; och till hvilken Fonds formerande Silfver-Verket årligen ,och ehvad tillverkningen eljest må utgöra , men sålänge den ej öfverstiger 25oo lödige marker, afsätter5oo R:dr Banco, samt sedermera derutöfver 100 R:dr Banco för hvarje fulla 100 lödige marker, hvarmed Silfvertillverkningen öfverskjuta’ nyss - I 3o Kongl. Maj.-is Nådiga Propos. N.-o 2Q. nämnda belopp af a5oo marker.
Barthelemy, hvilken,enligt 6 §• i 1812 års Biksdags-Beslut, blifvit af Biksens Ständer undantagen från Sveriges Stats-X’örfattning, Administration och Drätsel , under ingen annan förbindelse å Kongl. Majus sida, än att, vid hvarje Biksdag, låta till Biksens Ständer komma hvad i denna del af Sty - J)m ii Juli. Styrelsen sig tilldragit, hvad fördel för Moderlandet kunnat vinnas och att, enär något öfverskott af de influtna medel skulle sig yppa , deraf alltid hålla till handa , hvad som till fyllande af bristerna, derest sådana skulle uppkomma, erfördias ; och da Ridderskapet och Adeln häraf erfor, hvilka beiydande summor af dessa inkomster under ofvanberörde tid , blifvit af Hans Majit använda till Sveriges omedelbara nytta, Samt, i följe deraf, till lättnad for Svenska Statsverket och lisa i Nationens bördor; beslöt Ridderskapet och Adeln , intagna af detta Hans Maj.-ts ädla handlingssätt , föreslå sina Respectiva MedS tänder, att deröfver, genom en gemensam underdånig skrifvelse frambära gärden af sin upprigliga oph vordnadsfulla tacksamhet, Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, $. B. Upplä stes å nyo och bifpllos följande Almänna Besvärs^ och Oeconqmie-Utskotiets den 4 och 6 Juli afgtfna, och den 7 Juli pä bordet lagda Betankanoen qch Memorial: iso angående vissa öfverklagade olägenheter för Råtsmans-Rotehållare; . ^ 3:0 i anledning af de anmärkningar, sorn blifvit gjorda vid Utskottets Memorial, om AlI' mogens på Gothland skyldighet, att underhålla Strandridare Boställs byggnader m, m. Ut su $ra.
Att öfverlemna tryckfrihetsmål åt domstolarna vore verkligen att sätta dessa sednare på ett alltför hårdt prof; antingen skulle de genom frikännelsen äfventyra Styrelsens ovilja, eller genom fällandet tryckpressens, att ej tala om alla smädelser, hvartill besvärsskrifterna genom flera instanser skulle gifva anledning. Sådant skulle både nedsätta domaremagten och komma tryckfriheten att urarta, snarare än alt förqväfvas; ty, mina Hrr, äga vi ej i dessa dagar exempel uppå en s. k. historisk skrift, hvilken, ofta under ironiens och det öfverdrifna berömmets yta, gömmer den djupaste smädelse emot samhällets högsta personligheter, ulan att den är åtkomlig af någon domstol i verlden, som måste vara skyldig döma efter orden och bokstafven och icke efter åsyftningen, det åter en jury, såsom en representant af det allm. tänkesättet, både kan göra och jemväl gör, äfven i länder med den mest utbildade tryckfrihet? För min del skulle jag åtminstone rodna öfver att uti en samvetsdomstol, dit ett medborgerligt förtroende valt mig, hafva mera öfverseende med yttranderättens verkliga missbruk, än i en domstol, dit jag blifvit befordrad af Styrelsen. Man har talat om tidningar såsom opinionscommissioner. Den tid är likväl lyckligtvis förbi, då några coramissioner af detta slag kunna bildas. Folket har hunnit så långt, att det vill sjelft se och döma, att det vill veta, på hvem och hvad det tror. Förgäfves bjuder man således till att skapa opinioner, hvilka ej förut finnas in nuce hos massan. Publicistens kall är blott att reda, upplysa och klarna dessa opinioner till begrepp och öfvertygelse. När åter försök göras att bibringa opinioner, som antingen aldrig funnits eller som äro undanträngda af tiden, så miss - 3a6 Den iS De cerni) er f. m. lyckas de alltid. Vi hafva exempel derpå i en af våra tidningar, sorn söker föra opinionen vilse i absolutismens labyrinth, och som predikar Tarlariska styrelsegrundsatser.
Utlåtande, N:o 12. föreslagit, att en gräns måtte sättas för afstånden emellan Gästgifvaregårdarne inom Riket, och att hvarje skjutshåll icke hör öfverstiga 2:ne mil; förmenande motionären, att en sådan reglering skulle medföra fördel, ej mindre findén resande, än äfven för den skjutsskyldige. Genom 28 Cap. 1 §. Byggnings-Balken är det redan stadgadt: ”alt Gästgifvaregårdar skola vara ej längre från hvarannan än högst 2:ne mil,” och någon ytterligare lagstiftning kan således icke, med föranledande af motionärens förslag, komma i fråga; men som i åtskilliga orter finnas skjutshåll af större längd än den sålunda föreskrifna, hvilket mångenstädes torde kunna rättas, ehuru för en del ställen utan tvifvel locala hinder möta, anser Utskottet sig höra vördsamt föreslå, att Rikets Högloflige Ständer hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes i Nåder erinra vederbörande Landshöfdingar, att, der localförhållandena sådant möjligen medgifva, skjutshållen i enlighet med allmänna lagens stadgande indelas; hvilket likväl till Rikets Högloflige Ständers egen pröfning vördsamt öfveriemnas. Stockholm den 6 April 1840. Ank. till Exp. Ulsk. den t Af. April, kl. Af e711 ■ Utlåtande, i anledning af väckt motion om jörbud för utländske Djurförare, Taskspelare m. fl. att kringresa i Riket. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till detta Utskott remitteradt memorial, har Riksdags-Fullmägtigen Pehr Persson från Örebro Län föreslagit, alt ankommande utländningar måtte vid lämpligt vite förbjudas att kringresa i landet och å marknader eller vid andra tillfällen förevisa utländska djur, idka taskspelare-konster med mera dylikt, helst det icke skall kunna bestridas, att sådane personer från enfalidigt och okunnigt folk narra till sig mycket penningar, som derefter föras ur Riket.
Och hade det ingått i hr Perssons plan att här nere vid utställningen hafva försäljning af stickmaskiner, så hade han kunnat realisera en ansenlig mängd. Blott ännu en liten titt in i stora annexet. Där finna vi utom täflan en utställning från Sven Dymling &amp; C:o af alla slags råmaterial, verktyg och utensilier för träsnideri. Detta är en vacker och nyttig slöjdgren, som lämpar sig väl för kvinnor, och som äfven flitigt öfvas af dem. Det är därför glädjande att se det en person, hvars verksamhetsfält är ett helt annat än köpmannens, af intresse för saken tagit sig för att åt träskulpturens idkare tillhandahålla allt hvad de behöfva för ett moderat pris. Tydetta är fallet med hr Dymling. Han har också för att utvidga intresset för denna slöjd anordnat pristäfiingar, hvilkas vackra resultat man till en del kan se bland de utställda arbetena. Dymling &amp; C:0 höra hemma i Göteborg och äro utan tvifvel den i fråga om material och verktyg för träskulptur bäst försedda firma i landet. Och härmed, värderade läsarinna, taga vi farväl af industriutställningen i Göteborg, som snart stänger sina portar. Låt oss vara öfverens om, att denna utställning haft åtskilligt godt och glädjande att säga om kvinlig så väl som manlig arbetsskicklighet, att den gifvit oss en god inblick i skilda grenar af vårt lands industri, och att den kraftigt bidragit till att lära oss älska och uppskatta svenskt arbete. Och då har ju utställningen också gjort, hvad den skulle göra. Scsevola. Apropos senaste simpromcv tionen för damer. Forts. o. slut fr. föreg. n:r. (filmen hvarje medalj har, åtminstone i somligas ögon, en frånsida. Äfven mot dessa i vårt tycke så glädjande och beröravärda prof på kvinlig idrott, som vid simpromotionerna lemnas, uppmuntrande till efterföljd, eggande till täflan — äfven mot dem hafva åtskilliga anmärkningar framställts, hvilka vi här anse oss icke böra med tystnad förbigå, utan villigt skola framlägga, endast med rätt att i korthet bemöta dem. Dessa anmärkningar hafva hufvudsakligen framställts dels ur sanitär, dels ur sedlig synpunkt.
— Efter de första åtta årens förlopp, eller ifrån och med år i843, inbetalas till Riksgälds-Contoret, inom hvarje års slut, åtta procent, hvilka alltid beräknas på primitiva capitalet, hvaraf fem procent såsom ränta å det innestående capitalet, och hvad som derefter öfverblifver, afskrifves på capitalet, intilldess detsamma är till fullo återguldet. Hvarförutan till behörig efterrättelse och iakttagande stadgas: 2:0 Att alla, som vilja erhålla lån utaf ofvannämnde summa, 126,000 R:dr, skola ovilkorligt uppföra Byggnader i öfverensstämmelse med den blifvande Byggnads-Ordningen. 3:o Vid lånemedlens fördelning, böra de Tomtegare företrädesvis understödjas, som i synnerhet kunna vara i behof af låne-bitraden utaf allmänna medel. 4:o I afseende på lånemedlens förvaltning m. m. utses en Comité, under Landshöfdingens Ordförande, på sätt stadens invånare finna lämpligast. Comiterade pröfva och bestämma storleken af den lånsumma, en hvar lånsökande må tilldelas, samt beloppet, som, i afräkning derå, hvarje gång får lyftas. På Comiterades reqvisitioner eller fullmagter, hvilka alltid måste vara underskrifne af pluraliteten ibland dem, utlemnas penningarne från Riksgälds-Contoret; och i följd hvaraf Comiterade komma att för alla sådane lyftade summor ansvara samt redovisa i den ordning, som här nedan finnes stadgad och föreskrifven. 5:o
Detta är altså icke någon mellanmening, utan propositio minor uti slutledningen, hvaruti conclusionen utgöres af dessa ord: ”anser Constit.Utsk. denna s. k. ’’anmärkn:sanledning icke vara föremål för någon af grundlagen medgifven granskningsåtgärd.” Jag kan således icke se annat, än att logikens reglor blifvit strängt iakttagna uti Utsk:s förevar, uppställning; men kanhända gifves det skriftställare, som icke behöfva någon logik för uppställningen af tankeföljder. För min del kan jag åtminstone icke godkänna ett sådant sätt att tillvägagå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. Den j Mar» e. ra. 3g behagade lägga Constit.Utsk:s memor. N:o 86 till handlingarna. Ropades ja; men Hr Crusenstolpe hegärde votering samt att contra-proposm skulle innehalla återremiss. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid intet föregående tillfälle återremiss ägt rum på sådana memor. sorn det ifrågavar., och att H. Ex., på de af honom förut vid denna riksdag framställda grunder, icke ansåg sig kunna framställa propos. derå. Hr Crusenstolpe: Jag får i detta fall anhålla om den propos., huruvida R. o. Ad. äskar propos. till återremiss. Detta är min lagliga rätt. Jag har en gång blifvit öfverraskad i enahanda fall, men låter icke öfverraska mig oftare. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. äskade propos. till återremiss af Constit.Ulsk:s ifrågavar. memor. Ropades nej, men Ilr Crusenstolpe hegärde votering. Frih. Cederström, Jac.: Det är endast i afseende derpå, huruvida propos. om återremiss kan komma under votering, som jag begärt ordet.