Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På kontoret, där vi tjänstgjorde, var han ett föredöme i arbetsamhet, flit och förmåga, hvarför han ock alltid stod högt i sina förmäns förtroende, och i kamratkretsen var han själen, vare sig det gällde glädjens stunder, eller det var fråga om att med råd och dåd hjälpa en kamrat eller annan vän. När man eger sådana egenskaper, går det lätt att blifva både afhållen och saknad. Icke heller är det underligt, att den lille, blinde guden lägger ut talrika snaror för en sådan person som Sernell, och denne blef också, mycket riktigt, snart fast. Han saknades under denna tid ganska ofta i vår krets; men det missnöje öfver forlusten, som häraf kunnat uppstå mot hans fästmö, smälte bort som aprilsnö för solstrålarne, då vi fingo se och blifva bekanta med den älskliga varelsen. Hon var, både hvad utseende och sätt angår, fullt värdig att få en sådan make; det erkände en hvar i närheten. Denna beskrifning må vara tillräcklig. Hennes föräldrar, en ämbetsman och hans maka, voro båda aflidna, och hon var upptagen som fosterdotter hos en affärsman. När den af bruket föreslagna förlofningstiden var förliden, hemförde Sernell sin brud. Någon förmögenhet egde ingendera af dem, men min vän hade en lön, som var tillräcklig för en familj, helst när den ej var större. Det nya hemmet blef snart den medelpunkt, dit de intimare vännerna drogos. Här bjöds man på enkel traktering, hvad mat och dryck beträffar; men det glada och hjärtliga » välkomna », som så tydligt stod att läsa i både värdens och värdinnans anleten, var en krydda, som satte den finaste smak på allt. Båda voro musikaliska, så att sången och musiken voro hemmastadda och flitigt öfvade i vår krets. Alla musikaliska föredrag stodo kanske ej så högt i konstnärligt hänseende, så- som då Kalle N. föredrog sina bondoch beväringssånger, men då ersatte den ohejdade munterheten, hvad som understundom kunde brista i tonernas noggrannhet uti musikaliskt hänseende. Ja, så var det en annan sak, som särskildt slog mycket an på en och annan.
Och då kunskapen i lefvande språk är på sitt sätt nyckeln till de flesta af de skatter af njutning, som världens stora och små skapande sköna andar erbjuda genom sina verk, så hade Emelie äfven undervisats i de tre, fyra lefvande språk, som det tillhör en dam af värld att känna till. är en beständig dans på rosor, och för hvilka det » soliga, lifgifvande hoppet » ibland ter sig lik en riktigt gråduskig höstdag med surmulna, afmejade träd, mellan hvilka bladen fladdra kring, icke olika vissnade förhoppningar; ocb det kan hända, att dylika människor ej äro så muntra af sig oeh icke heller så meddelsamma. Det är dä frågorna måste fram — sak samma huru ömtåligt ämnet än är, vare sig det gäller det äktenskapliga lifvet, ett uppslaget parti, en långvarig förlofning eller de sorger, som alstras af kampen för tillvaron, ekonomiskt betryck och ruin • — den fina dolken sonderar såren allt djupare och djupare, det rycker i offrets hjärtnerver, men hvad gör det. Det är ju blott af » varmt intresse » man frå- gar, och man är öfvertygad om, att ett då och då medlidsamt, på lämpligt ställe inpassadt: » Stackars ni! » eller » Sä synd det är om dig! » skall utgöra ett läkande plåster på såret. i alla modulationer. Å h, man skulle få se, Sverige skulle få sin Rachel, sin Ristori. Hon skulle bli något former än Emelie H ö g - qvist, den långa, skrangliga figuren med det lilla hufvudet, som mera dårade med sitt leende och sina toaletter, möjliggjorda genom frikostig, furstlig hand, än genom verklig tragik. Någon hade visserligen sagt, att hos Emelie Högqvist var det ett älskligt, okonstladt väsen, ett utomordentligt naturligt behag och den äkta konstnärsnaturen, som grep ocb tjusade; men detta var ej tillräckligt. Det är ej nog med att tjusa, menade vår Emelie, man skall uppskaka, väcka ett sargadt medlidande, och om naturen, äfven i den moderna tragiken, ej räcker till för de djupa psykiska utredningar, som utmärka den, så måste konsten användas och tillgripas.
Tillökning, i följd af högre beräkning utaf inflytande Lotsoch Båkmedel 10,000: — S:r B:co R:dr 83,333: 16. Exercis af Flottans bemanning å Linie-Flottan . 25,000:o /t^noo å Skärgårds-Flottan 20,000:/ Spanmåls-upphandlingsoch Bageri-kostnader 20,000: — Skrifmaterialier och Expenser 2,500: — Reseoch Tractaments-penningar 3,333: 16. Oförutsedde utgifter 10,000: —• S:r B.co R:dr 80,833: 16. Summa B:co R:dr 1,189,190: — Förutan Indelningar och Spanmål in natura, i likhet med hvad den senaste Riks-staten uppLager, dock efter den beräkning, som den upprättande Riks-staten för år 1841 och följande åren intill nästa Riksdag kommer att utvisa. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 December 1840. Expedilions-Uiskoltels Förslag lill und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Dec. 1840. Preste-Slundet den ig Borgare-Ståndet den 21 * Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Tionde Hufvud-Titel. (Stuts-Ulsk. Uti. N:ris 62 och 218, saint Först. StatsUtsk. Mern.
Flemming, med allmänt bifall, måste väl icke kunna stöta belespriterna i Småland. Äfven passar sig ett orimmadt stycke kanhända bättre för authentien af ert auctorskap. Det är ingen förbudet att känna lifligt och tänka högt, fast han icke fallit på den besvärliga löjligheten att sätta sin känsla och sin tanka i meter och rim”. – Åtskilliga ur slik synpunkt författade stycken finnas i första bandet af hans utgifna skrifter; andra bland hans otryckta. Ehur utmärkt vackra många bland dem äro, skulle dock af sakens natur följa en viss vansklighet, att icke stundom öfverhalka den fina gränslinien mellan verklig poesi och ett slags svassande chria, som vill upplyfta sig till skaldespråk genom uppblåsning och svulst. Om detta någongång hände Thorild sjelf, kan lätt förstås, huru mycket oftare det måste hända hans efterhärmare, och hvilka befängda carricaturer dymedelst uppkommo. Men härom på sitt ställe. Man ser mellertid, att han försvarar sig med inhemska auctorers föredömen, och bland dem med ett af sjelfve Kellgren; hvars omnämnda skrift också i sanning är ett stycke poetisk prosa; der begynnelse-radernas innehåll genast motsäges af deras ton: ”Jag lemnar dig i dag, prunkande Skaldekonst, helgad åt dikterna. Du, älskvärda Sanning, med prosaisk gång! kom, följ mig under likhvalfven”. Det sista vistandet i Lund blef – ensligt och ledsamt. Till ett redan under hans Rånums-tid sökt resestipendium hade hans gynnare, Professor Sommelius, ej kunnat förhjelpa honom. Från Corydon Afskedsorden äro redan ur Lönbergs berättelse anförda. Huru dessförinnan afståndet mellan den unge Theologen och den unge Naturalisten alltmera växte, röja tillräckligt följande – något tidigare skrifna – rader ”till Corydon”; der blickarne på den undanflyende barndoms-kamraten och den undanflyende första ungdoms-älskarinnan förenas till en gemensam vemodig återblick. Jag finner mig omgifven af karakterer, som förträffligen commendera sitt förnuft, men allsicke sitt hjerta. Sådant är medelmåttiga och skumma själars kännemärke.
Förordningen den 22 December 1841, till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, som uti bifogadt förslag äroupptagna, dels dessa uti berörde förslag intagne förändringar uti Författningens 34,. 35 38 och 39 §§r Betänkandet afslogs; 2:o, yttrandet, pag. 8, alt Herrar Sundler s och Palander» 1 ofvan©mlörmäldta ämne väckta moLioner må förfalla: Denna punkt Ilades till handlin gar ne;, 480 Prot.-Utdrag, ilen 28 December 1844- 3 Betänkandet godkändes; och 4:o, yttrandet, pag. 10, i afseende på Herr Paul Bergs framställning, att transito-rättigbeter måtte tillerkännas alla stapelstäder i Riket: Ståndet lät vid berörde yttrande förblifva. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Kongl. Majlis den 21 i denna månad till Ståndet öfverleranade Nådiga Propositioner: l:o, om antagandet af ny strafflag; och 2;o, angående Lag om verkställighet af fängelsestraff.
Lewgren samt, i händelse af förfall för någondera af dem, Herr Grosshandlaren J. O. Gréen. § 19. Sedan Högloft. Banko-Utskottet, genom utdrag af protokollet för den 16 December innevarande år, till iakttagande meddelat, att de protesterade vexlarnes belopp borde från Bankens metalliska kassa ofördröjligen afföras; så förordnade Fullmägtige att, vid verkställighet deraf, ett nämnde vexlar motsvarande belopp af 107,212 R:dr 27 öre Runt skulle minska behållningen å Bankens Reserv-fond, hvilken åter komme att godtgöras de afoch slutbetalningar å protesterade vexlarne, som dädanefter kunde komma att inflyta. Å dessa vexlar äro sedermera, till och med den 8 September, inbetalta 3,704 R:dr 44 öre Ruut. Protesterade vexlars afftiving frän Metalliska Kassan. 24 V V V V 75 § 20. Bduppet af ] 24 S af 1859 års Revisions-berättelse är upplysning: lemnad utelöpande . t . t 11 >/ o sedlar vid serangående beloppet vid serskildta tidpunkter af Bankens utelöpande >kptmktef' se<^avfortsättning häraf, få Revisorerne meddela, att nämnde ‘‘ sedlar å nedanupptagne tider utgjort: 1859 September 10 36,364,700, 72.
Hierta, instämt, föreslagit, att, då för befordrande af den direkta handeln med åtskilliga Medelhafshamnar det vore af väsendtlig fördel, om såsom lastfyllnad kunde medtagas ofvannämnda så kallade sydfrukter, »tullen derå måtte nedsättas till en »tredjedel af hvad den nu utgör och att den i intet fall må beräknas för sådant, »hvilket såsom skämdt måste frånskiljas, äfvensom att ett dylikt frånskiljande »matte tillåtas vid förtullning äfven från nederlag.» Ehuru det må medgifvas, hvad ock af motionären blifvit anfördt, att, dessa frukter, hvilka hufvudsakligen inkomma å en tid, då andra friska frukter endast mot högt pris äro att tillgå, skulle, om tullen derå betydligare nedsattes, kunna äfven för den mindre bemedlade utgöra en billig och för helsan nyttig förfriskning, får dock Utskottet, då dessa artiklar lära tillhöra dem, hvilka kunna blifva föremål för ofvanåberopade traktatsförhandlingar med Frankrike, afstyrka bifall till motionärens framställning i afseende å tullsatserna. Bevillninys-Utskottets Betänkande N:o S. 13 Jemte det Utskottet, beträffande Herr Björcks yrkande, att tulien å sydfrukter ej i något fall må beräknas för sådant, hvilket såsom skämdt måste frånskiljas, trott sig böra meddela att, enligt hvad Utskottet inhcmtat, ett dylikt frånskiljande vid direkt förtullning redan hittills blifvit medgifvet i de fall, der godsegaren sådant äskat, anser sig Utskottet, hvad vidkommer samme motionärs framställning om rättighet till dylikt, frånskiljande vid förtullning äfven från nederlag, hvilken fråga icke kan hänföras till dem, med hvilka Bevillnings-Utskottet eger att ensamt taga befattning, endast böra upplysa, att enligt 100 § i den af Kongl. Maj:t under den 7
Den inverkan åter, som flyttning af gästgifvaregårdar utöfvar på skjutslagen genom nödvändigheten, att omreglera dessa, samt att frånskilja förut dertill indelade och underlägga andra hemman, leder ofta till sådana förvecklingar och omgångar, att en eljest af behofvet högeligen påkallad så beskaffad flyttning antingen alldeles icke, eller först efter en längre tids förlopp, kan tillvägabringas; och att både i ena och andra fallet skjutslagens rätt lätteligen kan trädas för nära, torde de många rättegångarne i dylika frågor få anses utmärka. Skjutslagsindelningen står icke heller rätt väl tillsammans med de företagtill befordringsväsendets underlättande, hvilka, genom öppnande af vattenkommnnikationsleder och jernvägsanläggningar, dels redan kommit och dels framdeles kunna komma till utförande. Det ligger i sakens natur, att alla befordringsanstalter af större omfattning måste förr eller sednare så ordnas, att de i möjligaste måtto ställas i förbindelse med hvarandra. Att erhålla skjuts vid jernvägsoch ångfartygsstationer är en billig fordran. Dertill erfordras dock skjutsinrättningar; och, då sådane, under närvarande förhållanden, icke kunna tillvägabringas utan tillhörande skjutslag, hvilka i flera trakter äro omöjliga att åstadkomma, visar sig äfven deraf, att tid - punkten är inne för vidtagande af förändrade, med tidens kraf mera öfverensstämmande, anordningar i afseende på skjutsningens uppehållande. Den förändrade rigtning rörelsen antager genom anläggning af jernvägar, — ett ämne, som längre fram skall vidare beröras, — har till ovilkorlig följd, att skjutsningsbördan på en gång öfver flyttas från skjutslag, som förut deraf varit mycket tryckta, till andra, som haft ingen eller föga känning af detta besvär; och i denna omständighet företer sig ett ytterligare skäl för införande af en, utaf skjutslagen oberoende, grund för skjutsningsbesvärets utgörande.
Det synes icke vara för tidigt att någonting göres i dessa afseenden, då redan 1836 ett förslag till nytt tjenstgöringsreglemente afgafs som lästes vid KrigsAkademien i manuskript och der tillämpades, men som sedermera befanns vara af beskaffenhet att icke kunna gillas. Detta var 11 år sedan. Sedermera har ingenting vidare hörts af, utan visserligen heter det att vi officerare på möten skola följa exercisoch tjenstgöriugsreglementet, men tjenstgörings-reglemente finnes icke att köpa för penningar. Tjenstgöringen på roten har icke undergått någon slags förändring och är i många fall så betungande för både befäl och manskap att det kunde vara tid på att härutinnan åstadkomma ändring. Manskapet skall ligga inom sina socknar, på sina torp, och få icke derifrån aflägsna sig; befälet skall finnas likaledes inom kompaniets stånd, och tjenstgöring är så beskaffad att den är hell och hållet onödig. Då man vid 1833 års lönereglering indrog subalternernes boställen, så var meningen den, att uti den betungande tjenstgöringen på roten, göra lindring för subalterner, och då endast kaptener och fanjunkare samt sergeanter vid de flesta Reg:ten hafva boställen men de andra officerarne på kompaniet penningelöner, som äro så låga att de icke räcka till att aflöna en dräng ännu mindre en olficer, synes det vara skäl att, i händelse den nuv:de tjenstgöringen på roten skall bibehållas, lägga den på kaptener och fanjunkare, hvilka hafva boställen inom kompaniet men befria dem, hvilka icke hafva boställen från så beskaffad tjenstgöring. Detta är icke allenast min åsigt utan jag vågar påstå att den hyses öfvervägande af hela befälet inom Arméen. Härtill vore så mycket mera skäl som de officerare, hvilka ej halva boställen, ofta icke veta hvar de under denna tjenstgöring skola få tak öfver hufvudet och lönerna så låga, att underlöjtnant tjenar för 168 Rdr om året och 2:dre löjtnant för 240.
Nto 4° öfver Hr Prosten L. G. Mittags motion 0111 meddelande af föreskrift, att äktenskap bör, inom viss tid efter skedd lysning 3:dje gången, genom vigsel fullbordas, eller ock fästningen varda upplöst. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Emot LagUtskts nu föredragna betänk, hafva Hr v. Sydow, Hr Hessle m. fl. ledamöter i Utsk. reserverat sig, och jag anhåller att få instämma med dem. Jag skulle icke tveka att begära afslag å betänk., såvida här icke förekom, att betänk, fördelar sig i tvenne delar, af hvilka den ena innefattar ett tillstyrkande af en lagförändring, men den andra ett afstyrkande. Betänk, i sin helhet kan således väl bifallas, men icke afslås, och jag ser derföre ingen annan utväg, än att på de skäl, reservanterna anfört och hvilka Utsk. väl torde behöfva att ånyo begrunda, begära återremiss. LagUtskts betänk. Nto 4° ålen emitterades. Föredrogs ånyo LagUtskts d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk. Nto 4r öfver Professoren Doctor E. C. Grenanders motion om förändrade föreskrifter i afseende å kungörelsers publicerande i kyrkorna. Den jo Maj f. m. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Konungen bär nyligen utfärdat en förordning om sättet för allmänna kungörelsers promulgerande, hvilken likväl icke innefattar någon förändring i det förra stadgandet om deras uppläsning från predikostolen; och som jag, lika med BondeSt:s ledamöter i Utsk., befarar, att LagUtskts förslag, att presten skulle för andra gången uppträda på predikostolen för kungörelsernas uppläsning efter Gudstjenstens slut, blir en försämring i stället för en förbättring, tillstyrker jag afslag å Ulsk:s nu föredragna betänkande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: En ledamot har förklarat sig befara, att, i händelse Utsk:s förslag antoges, uppläsning från predikstolarna af kungörelserna, skulle uteblifva.
Båkoöh Lots-medel Konvoy-Kommissariatets bidrag till aflöning åt Svenska Beskickningen i Turkiet Observations-medel Extra medel och Uppbörder Intresse-medel S:r E öatra • or flina rie Inko mster. Sjö- Tulls-medel: Stats-Verkets påräknade netto-inkomst Tuil-Verkets Stat och Omkostnader 7,000,000: — 1,600,000: — Salu-accis af Städerna Post-medel, påräknade för Post-Verkets Stat och Omkostnader ChartceSigillatce-medel Bränvins-afgift S:r Summa 7 S p a n m å 1. Penningar. enligt • Indelt på förslag. Oindelt. Summa markegång förslag. på Mått. Värde ä 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. Riksmynt. Mil. Eiitt. B. Penning ir Mangi. Siof» och ftlo t ts-S111 terne. Riksmynt. MooagS. ESoff-Stats-jtssstäasen. R:dr. ö. Kongl. Maj:ts Hofhållning 630,000 — Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållning 150,000 — Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessans handpenningar 27,000 — Hans Kongl. Höghet Hertigen af Östergöthland 106,000 — Deruti inbegripne handpenningar för Hans Kongl. Höghets (iemål. Hans Kongl. Höghet Hertigen af Dalarne 10,000 — Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Eugenies handpenningar 10,000 — Hennes Majit Enke-Drottningens Hofhållning 120,000 — Möblers underhållande å Kongl. Slotten 12,000 — Kongl. Hofstallets utfodring 45,000 — Polis-, Lysoch Benhållning vid Kongl. Slottet och Arfprinsens Palats 22,500 — 3,000 — Ved och Kol för de Kongl.
Sftajd iitfomma meb itnberbånigt förflag till nöbiga jkbgattben om jijlnämnbe artifeld tudbebanbling. 3 anlebning af Otifetd ©tänberd wib 1850 ocb 1851 årend tftifds bag unberbånigjt gjorba framfläUning om inrättanbe af få fallabt Srans jitsitpplag i öfwerendftämmelfe meb berför af IKifetd ©tanber angifne grunber, l)rtl' Äongl. 9Raj:t imber beit 21 Sötard 1854 ntfärbat ttåbig ftörorbning om få beffaffabt upplag famt berwib iafttagad bör. öfter bet 9lifetd febnaji förfamlabe ©tanber, wib anmälan af be* rad beflut, angåenbe tullbejtämmelferne för artiflarne SSränwin ocb ©prit famt Söiit, tiflifa i unberbånigbet wärtt fråga om änbring uti ben bits tilld forejTrifna grunb för bejja artiflard tudbebanbling; få \)ax, efter weberböranbed böranbe, Äongl. 3)laj:t, jemte förflaranbe, bet någon för® ©i^. litt K. ©t. spröt. 1856-1857 l:fta ©ami. 2:a Slfb. 10 , ©fogås effy Sagetiflajen. STittBisgaitab leib ©fogås Snjiitujct.
Näringar icke eger rum, än syfta derhän att nedsätta och inskränka oberoendet, der det ännu finnes, och således aflägsna det mål, sorn i Utskottets tanka synes lika Önskvärdt, som med naturliga billigheten instämmande, att ali jord som är i enskild ego, borde få fritt disponeras, emot det egaren för sin behållning deraf lemnade Statsbidrag, i lika proportion med dem, som andre Näringsidkare af sine inkomster utgöra. Ändteligen bar och Utskottet funnit, alt den fond som blifvit föreslagen att användas till inlösen af Säterioch Frälse-friheter, skulle medföra en känbar tillökning i Bevillningen, hvilken obilligt skulle drabba ej allenast dem, som af berörde inlösen skulle ega framtida fordel, utan äfven öfrige skattskyldige och deribland dem, hvilkas så beskaffade rättigheter skulle inlösas. Vid sådant förevetande, anser sig och Ekonomi-Utskottet destomindre kun - a5G Ståts-Utskottets Betänkandeib na och böra instämma i Stats-Utsköttets uti dess öfver förevarande Motions afgifne förra Utlåtande gjorde tillstyrkan hos Kongl. Majit* om ett förslags utarbetande intill nästa Riksdag, till jemnandé af älla jord och hémmaii vidlådande' grundräntor och tjenstbarheter, soiil sådant, efter Ekonomi-Utskottets tanka, icke skulle låta sig göra utom en ganska vidlyftig* kostsam och besvärlig refningsoch skattläggningsundersökniiig, hvilken minst bör komma i Iråga,• innan nödvändigheten och nyttan deraf blifvit bestämdt utredd, och i sådant fall vissa grunder för verkställigheten stadgade af Riksens Ständer, i följd af den beslutande rätt, sorn dem i beskattningsmål tillkommer; hvadan ock då utgåilgen äf den några år tillbaka enligt Riksens Ständers önskan föranstaltade undersökning angående' Räntepersedlatnes sammanslående till förenkling af redovisningen och uppbörden, hvarmed likväl Pluräliteten af Räntegifvare icke funno sig belåtne, synes utvisa, ätt någon framgång ej är att förvänta af Partielle förfogningar i detta ämne.
Väl skulle, med kännedom derom, att detta Amtmannens eller Öfver-presidentens beslut, för det fall att den uppgifne fadren till ett oäkta barn af domstol erhållit föreläggande att med ed sig värja, vanligen meddelas förr, än tiden för edens afläggande förlupit, det synas vådligt att medgifva besluten exekutiv kraft i Sverige, och vådan kunde synas ännu större, vid betraktande deraf, alt, enligt en i Danmark allmänt vedertagen praxis, den förmente barnfadern ännu, efter att hafva försutit tiden för edgången, kan ända till dess det första bidraget, vare sig godvilligt eller genom utmätning, utgått, instämma saken för edgångens fullgörande; men denna våda är dock fullkomligt förebygd genom det i danska lagförslaget intagna stadgande, att det för exekution i Sverige erforderliga intyg af vederbörande dansk myndighet ej får meddelas förr, än den uppgifne barnfadern ej vidare kan tillåtas att aflägga eden; och kan följaktligen beslut af nu sednast omlörmälda beskaffenhet ej i Sverige bringas till verkställighet med mindre barnfadern antingen en gång godvilligt erlagt det honom ålagda bidrag eller ock samma bidrag i Danmark blifvit en gäng utmätningsvis hos honom uttaget, i hvilken sednare händelse han måste anses hafva åtnjutit all erforderlig läglighet att genom edgången ådagalägga sin oskuld till det mot honom riktade tillmålet. Genom ifrågavarande medgifvande har ock, i anseende till likheten i sjelfva grunden för fordringsanspråket, den ej obetydliga förmån kunnat beredas åt svenska undersåter, som i Danmark önska verkställighet å beslut af svenska domstolar i likartade frågor, att dessa beslut, lika med de af Amtmännen och Öfver-presidenten meddelade, icke, såsom förhållandet är med danska och svenska domstolars beslut i allmänhet, efter en viss tids förlopp förlora deras exekutiva kraft i Danmark, hvarom förbehåll blifvit i det danska lagförslaget gjordt.
Som det nu är, är hon åtminstone lycklig för ögonblicket, fullt och helt lycklig; hvad mer, o m jag tror, att lyckan är byggd på den lösaste sand; hvilken lycka är ej det, i det ena eller andra ' afseendet! Att ha varit lycklig, om ock blott en kort minut, uppväger det ej ett helt lifs sorger och lidanden? Hon skulle kanske inte tro mig eller tro, att det är sårad, kvinnlig få- fänga öfver att han visat sig så föga otröstlig öfver mitt afslag, som dikterat min varning — ifall j a g varnade. Men hvarför skulle jag göra det, när j a g inte är tvungen. — Den 16 april. Jag har haft ett långt bref från Petras far. Han ber mig i de mest bevekliga ordalag att använda mitt inflytande öfver hans » stackars förblindade barn ». Han nekade sitt samtycke till förlofningen, emedan han från skilda håll hört de mest ofördelaktiga omdömen o m Petras friare. » Han lär inte ha suttit inne, » skref lian, » m e n efter allt hvad jag hört, borde han göra det. Jag har sagt Petra allt, men det hjälper inte. Kunde inte ni försöka öfvertala henne att afstå från att göra sig olycklig. » — Han gaf mig en mängd fakta. Det tycks inte vara något tvifvel om, att de tala sanning. Detta är en konflikt. H v a d skall jag göra? Låt mig tänka. — Hon vet detsamma som jag, och hon är inte något oreflekterande barn. Tvekar j a g att säga något, därför att j a g är rädd för att såra och smärta? — Inte endast därför. Men kan man väl spela försyn, när man inte är allvetande? Kunde man se in i framtiden, visste man, hvilket som vore mest barmhärtigt, minst olycksbringande! — Jag tror inte, att j a g skulle uträtta något m e d att tala, och j a g vet inte, o m det inte är mindre ' grymt att tiga. 1894 Gifter hon sig med honom, är det m y c k e t troligt, att hon blir olycklig, men det finns ändå chancer för att hon dock inte behöfver bli så olycklig, som vi nu kunna ha skäl att frukta.