Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man finnér utväg taga dessa förhöjningar, på de öfverskott, hvarmed den förra inkomsten öfverskjuta det ådagalaggda behofvet, så frågar jag, om dessa öfverskott kommit från luften? Om de ej utgått från skatterna? Samma Ledamot har sagt, att Näringarne äro i tilltagande, äfvensom handeln. Jag önskar, att lian intill årets slut må kunna underhålla samma satts; att jernskeppningen, som så mycket verkar på vår ställning, må vara i tilltagande, och att man ej har något i den vägen att befara. Men äfven förutsatt, att denna mening är rigtig, och att Näringarne äro i framskridande, frågar jag, om det icke är någon anledning för hand, att genom öfverskotten snarare nedsätta den arma jordbrukarens skatter, hvilken framför andra bär tyngden; och om det ej vore ett talande skäl förRidderskapet och Adeln, att motsäga lön förhöjningen, efter Ståndets Ledamöter äro de njutande personerne, och att häldre fästa sig vid hvad BondeStåndet, hvilket är det hufvudsakligen betalande, trott sig kunna medgifva. Jag nekar för ingen del, att lönerne kunde vara större; men att derföre säga, att de äro otillräckliga, kan jag ej. Hvad värdighet i lefnadssätt angår, så är det ett inkast, som fordrar mindre afseende, än man skulle tro. Allt är reia - Den 23 September f. m. 101 tift. Om den en.skildte icke är någon redo skyldig för sitt lefnadssätt, så eger Embetsmannen likväl en moralisk förbindelse, att föregå med sparsamhet. Jag tillhör dock ej den mening, som vili framkasta beskyllningar, ty jag saknar all kännedom om lefnadssättet hos de högre Embetsmännen. Herr Tham bar slutligen, säkert i någon intressant bok, kommit öfver ett nytt Statsskick, der Embetsmännen skulle nöja sig med intet, men folket dricka och göra sig lustigt. Detta skulle fägna mig, långt ifrån att förskräcka mig. Jag skulle finna mig rätt belåten dermed. Motsatsen, eller att folket skulle svälta, och . Embetsmännen lefva i öfverflöd, finnér jag ingalunda önskansvärd.
Vi hafva varit vidlöftiga i denna sak , men vi anse ett slikt missbruk af den större publicitetens monopolium, ett slikt ockrande på en vidsträckt circulation, en slik trafik med enskildes och autoriteters goda namn och anseende, såsom ett af de skamligaste och brottsligaste näringsyrken – ett af de mest verksamma sätt att förnedra en nations bildning och moral. Inför Inquisitionen och Jakobinernes Revolutions-tribunal fick den anklagade, åtminstone för formens skull, försvara sig: A.B. dömmer ohördan och sätter munkafle i mun på den förtalade och smädade. Vedergällningens dag har kommit: Hr Hjerta behandlas sjelf enligt samma grundsats, med stegrad brutalitet, af sin egen andeliga fosterson, Folkrösten, som nu vunnit populacens öra – och alla A.B:s protester och verop tränga icke till den hop, inför hvilken han anklagas. Men vi återgå till A:s enskilda litterära personalier. Emedan vi ofvanför kommo att nämna Albano, den Almqvistska rökpilten i Wermland, om hvars identitet och oegennyttiga motiver ingen kan misstaga sig, vilja vi rätta ett af honom begånget groft uppsåtligt eller ouppsåtligt misstag. Han försäkrar neml. käckt, att Tegnér hörde till A:s beundrare. Ur säker källa ha vi dock hört, att Tegnér in totum et tantum ogillade hela det Almqvistska skriftställeriet. Likaså Geijer. Den, som skrifver detta, var närvarande då en af mannens dåvarande mest brinnande beundrare föreläste inom en liten utvald krets den då nyss utkomna Signora Luna, som hör till A:s bättre producter. Skådespelet, föreläst med eld och en särdeles vacker declamation, gjorde på sällskapet ett i det hela ganska fördelaktigt intryck. Efter ett par acter inträdde en paus, da åhörarne uppmanades att yttra sina omdömen. Atterbom och vi andra berömde hvad med mer eller mindre skäl och rätt kunde berömmas, men gjorde några anmärkningar emot de många orimligheterna i planen.
Denna anmärkning har blifvit medgifven men det har tillika blifvit sagdt, all förändringen skulle vara af mindre betydenhet och att olikheten upvägdes genom ett beqvämligare räkningssätt vid redovisningarnes upgörande. På en sä liten post, som 1 sk. och 6 rst:n om dagen, är en minskning af 2 rst:n icke obetydlig. Ut skin hafva beräknat ali den gör 7000 r:dr om året. Denna indragning är för dem, som skulle komma alt vidkännas den minskade aflöningen, af icke ringa vigt. Priset på rationerne för hästarnes fodring, hafva Utskm jemväl erinrat vara för lågt uptaget. Det har icke heller å motsidan kunnat bestridas, att underhållskostnaden i verkligheten upgår till högre belopp än förslaget uplager, men raan har ändock velat försvara methodens riktighet. Då det eljest velat framhållas en förtjenst hos det upgjorda förslaget, att detsamma skall uptaga den verkliga kostnaden, för försvarsverket, så vill del, till följd häraf, förefalla mig uppenbart, alt del mäste deremot vara en brist deruti, att det i nu ifrågavar. fall upfört kostnaden, lägre än den effektiva, skulle blifva, desto heldre som man icke kunnat upgifva något sätt att för det beräknade priset erhålla de erforderliga rationerna. Till försvar för sättet att beräkna tiden för trevarens varaktig - 400 Den 10 Juli. het, har Frankrikes exempel blifvit åberopadt. Jag är icke så bekant med förhållandena i nämnde land, att jag kan derom ytlra mig, men motionären har sjelf uti sitt nyss afgifna yttrande, förmält att han derom tagit närmare kännedom och han torde således kunna tillförlitligast uplysa, om det eger någon grund, alt, såsom jag hört upgifvas, gevärens tjenstgörings-är icke beräknas efter kalender-år, utan efter det antal skott, som med geväret skjutes, sä att då eli visst antal sädane blifvit ur geväret atlossade, anses det motsvara ett års tjenstgöring och att genom denna beräkningsmethod, tiden betydligt förkortas för den, som har gevärens underhåll på passevolance, hvilken är befälhafvaren för truppen.
— Det kan äfven lika litet, af hvar och, en, sam i ämnet uppgör en rigtig calcul, nekas, att, tinder närvarande låga brännvinspris, och som brännvinsbränningen, nu f Riket utöfvas, det icke åstadkommer hvarken, för landet eller för städerna någon direct penningevinst, att tillverka brännvin; ty, om man afräknar ved, .arbetslöner, rudimaterie!. ; m. m., linner man, att enda vinsten är den, som tillskyndas Landtmannen, derigenom att han kommer i tillfälle att framföda en större Ladugård, hvaraf följer egornas förbättrande och en större produ.”- ction. Då Utskottet icke vågat föreslå Riksens Högloft. Ständer, att antaga den af flera Ledamöter inom Riks-Stånden yrkade och i theorien visserligen rigtiga, men i tillämpningen för det närvarande mindre användbara grundsats, att brännvinsbränning gen borde vara fri och tillåten för alla, utan trott densamma, hädanefter som hittills, böra bibehålla egenskapen af husbehofsbrännvinsbränning, och då behofvet härutinnan icke kan mätas efter åtgången a£ Resy, oqh Ekon, Utsk., Betänkanden., 9QJ, brännvin, ty i säclant fall skulle hvar och; en, sorn förtär af denna vara, ega rätt att tillverka den, utan mäste bestämmas, med afseende å jordbrukets vidd och omfattning, så har Utskottet funnit deraf vara en ovillkorlig följd, att rättigheten till brännvinsbränning, vid sakens nuvarande förhållande bör grunda sig på jordbruket, och, således icfe# kunna tillerkännas andra, än, dem sorn idka landtmannayörelse.. Dessutom förekommer, att Stadsbons, bestämmelse är helt annan, än den, att sysselsätta sig med brännvinsbränning, och att städernas innevånare i allmänhet deraf haf-. va ingen fördel, emedan brännvinsbränning derstädes merendels utöfvas af Bolag, eller ?f några förmögnare Stadsboar, som deraf skulle njuta vinsten, om det vore någon; ett skäl, hvarföre en stor del af Yällofl, BorgareStåndets
Jag liar gjort mig det begrepp om brottmålslagstiftning, att öfvergången från ett systeme till ett radicalt annat icke later verkställa sig annorlunda än småningom ; ty det är nödvändigt att den råa massan af folket begriper förändringen, begriper vidden och kraften afde nya straffbestämmelserna, d. v. s. i hvad mån de äro svårare eller lindrigare än de som förut varit gällande. Går man fortare till väga, än förändringen kan af massan - Den 28 November f ni. 433 sari begripas, så framkallar man begreppen om en verklig strafflöshet, och skadar i stället för att gagna. Med denna öfvertygelse om omöjligheten att hastigt öfvergå från det ena systemet till det andra, kan jag icke föreställa mig möjligheten alt till nästa riksdag använda den för fängelserna beviljade summan. Denna öfverflödiga frikostighet står alltför illa tillsammans med vägran af lumpna 5o,ooo r:dr till academierna, som skola taga emot våra söner för att bildas till fäderneslandets gagn och heder. Jag kan ej öfvergifva den tanke, all vården om den lärdomssökande ungdomen dock bör gå framför vården 0111 brottslingar; och då jag uppgör för mig jemförelse?) af Utskts omsorger i dessa delar, så är det mig omöjligt att icke ogilla den småaktighet, som visar sig i denna statsreglering. Ändamålet med dessa nnmarkntr är att vinna återremiss till Utsk., som jag önskar måtte uti en tableau upptaga, å ena sidan, alla tillgångarna, och på den andra alla anslagen. Nationen är då i tillfälle alt öfverse det hela. Frih. Cederström, Jacob: Sedan R. o. Ad. beslutat återremiss af alla de under vissa litt. vid detta betänk, fogade ullatti), så är det naturligt, att jemväl detta betänk. mäste återremitteras. Jag har egentligen begärt ordet för ott anhålla, alt StatsUtsk., då det ånyo kommer att handlägga dessa betänk:n, ville uti alla de ämnen, som angå allmänna arbeten, företaga behandlingen gemensamt med Ekon.- Utsk., så mycket hellre, som Ekon.Utsk. får befattning med en hel del af de anslag, som komma alt utgå från bancovinsten. Gr.
Freste-Ståndet den 16 Fieste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sä kallade Undant gs-contracts intecknande. (Lag-Utsk. Bet. N:ris 35 och 94.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit vackt derom , att, på Scött Rikets Ständer å förra Riksdagen, genom underdånig skrifvelse den 21 April 1835, hemställt, men E. K.
Beträffande denna skyldighet, hade väl sednaste Kommitterade ansett densamma mera skenbar än verklig, på grund hufvudsakligen deraf, att den på flera år icke blifvit begagnad samt ej heller behöfdes, emedan Kommitterade funnit, att behofvet af ved för brukets tillverkning, till förut åstadkommet belopp, kunde erhållas från allmänningarne, hvarföre Kommitterade å hernbuds-skyldigheten icke gjort vidare afseende, än att de upptagit densamma, jemte konskriptionsfriheten för 5 i bruksrörelsen kunnige arbetare, till qvittning mot full eganderätt till hvad Kommitterade kallade kronobruket; men då bruksegaren i sin förklaring anfört, att han dermed ville åtnöjas endast med vilkor, att hans ersättningsanspråk i öfrigt godkändes, hade Kollegierna icke ansett sig böra underlåta att ingå i granskning af det sätt, hvarpå hernbuds-skyldigheten blifvit vid 1830 års undersökning uppskattad, emedan det vore derpå bruksegaren stödde sitt ersättningspåstående. 14 Stata-Utskottets Utlåtande N:o 202. Yid nämnde undersökning antogs, dels att, då dagsverksoch ved-prestationsskyldigheterna, hvilka uppskattades till 4,526 R:dr, upphörde, så skulle, med afseende å behofvet af kol och ved, ej blott för Dylta svafvelbruk, utan jemväl för Dylta masugn, som ej varit i gång sedan 1826, och vid Ervalla stångjcrnsverk, som aldrig med Dylta haft annan gemenskap, än att de tillfälligtvis någon tid varit i samma egares hand, en brist uppstå i kol af 306} storstigar och i ved af 366} stafrum, hvilken brist måsto genom köp komma att fyllas, dels ock att genom den uppkommande fria täflan å kolhandeln, priset skulle stiga 33} procent och den högre betalningen för nämnde koloch vedqvantiteter sålunda komma att uppgå till 1,097 R:dr 15 sk. 8 r:st., motsvarande å 5 procent ett kapital af 21,946 R:dr 25 sk. 4 r:st. banko.
Hvad hästantalet vidkommer för Officerare af Generalstaben m. fl., så är det tilltaget efter hvad i andra Arméer eger rum, och bör så mycket mindre föranleda anmärkn., som för det narrande de flesta af ofvannämnde personer icke alls bestås några hästar. 1 förslaget har dessutom ersättning för remontering och sadelmundering blifvit tillagd, som nu af ingen erhålles. Brukningstiden för gevär och blanka vapen, som i hvarje väl ordnad krigsadministration alltid finnes bestämdt beräknad, är t. ex. i Franska Arméen, som troligen nyttjat och nyttjar sina gevär mer än någon annan, antagen till 50 år, enligt Krigsministerens circulär d. 18 Mars 1819, och kan säkert äfven föreskrifvas för våra gevär, såsom i vissa delar af bättre ämnen och omsorgsfullare tillverkade än de Franska; men dertill fordras en bättre vård samt att kassationer icke vidtagas förr än gevären verkligen äro obrukbara. Personer linnas likväl, som vilja insinuera, alt förenämnde bestämmelse af brukningstiden endast är byggd på theori och saknar ali praktisk användbarhet. Den Franske Krigsminister, hvars föreskrifter ännu i denna del äro gällande, var dock Marskalk Gouvion S:t Cyr, och de, som före honom utfärdat liktydiga stadganden, voro DivisionsGeneralerne Dejean samt Jules, Jean, Baptist Bernadotte, alla krigsministrar med sin Nations odelade förtroende, och hvilka väl ingen torde bestrida titlarne af praktici och dertill famösa praktici. Att Svenska värfvade Infanteriet på 15 år förbrukar sina gevär, har nyligen å Biddarhuset blifvit anfördt af den person, för hvilken förhållanderne icke borde vara främmande. Denna upgift grundar sig icke dessmindre på ett fullkomligt misstag. Väl innehafvas gevären af Fotgarderna på 15 års passevolance, men deraf följer icke 444 Den 1(5 Juli. det förhållande, som i sanning vore beklagansvärdt att Svenska gevärets brukbarhet uphöra efter dessa år.
Andra Häradsrätter åter hafva ansett jemväl på nämnda slag af inteckning de allmänna föreskrifter böra tillämpas, som blifvit meddelade i Kongl. Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 4 Lag-Ulskottets Betänkande N:o 68. Juli 1818, och följaktligen icke meddelat inteckning för någon upplåtelsehandling, derest icke upplåtaren i afhandlingen medgifvit inteckningen och afhandlingen blifvit af två vittnen bestyrkt eller ock upplåtaren fått tillfälle, på sätt i sistberörda författning föreskrifves, att varda i saken hörd, samt upplåtarens eganderätt till fastigheten, hvarifrån upplåtelsen skett, blifvit behörigen styrkt. Hvilket af dessa olika förfaringssätt än må anses mera öfverensstämmande med lag, synes det Utskottet icke kunna motsägas, att ju det sednare mera bidrager till reda, ordning och säkerhet i förhållandet emellan jordegaren och upplåtelse-innehafvaren. För jordegaren måste det i de flesta fall medföra flerfaldiga olägenheter, om hans egendom belastas med inteckning för en upplåtelse, som blifvit gjord af obehörig person, eller som, verkställd af en föregående egare till fastigheten, med hvilken den nuvarande egaren icke är lika förbunden, emot denne förlorat all gällande kraft genom underlåtenhet å upplåtelse-innehafvarens sida att i behörig tid derför söka inteckning eller låta förnya redan vunnen inteckning. Väl skulle det kunna invändas, att en sådan obehörig inteckning i sjelfva verket icke medför någon verkan emot egaren. Härvid får dock erinras, att det i de flesta fall säkerligen blir förenadt med mycket besvär, kostnad och tidsutdrägt, innan egendomen blir befriad från sådan gravation, och att derförinnan möjligen kan hafva gått egaren ur händerna ett erbjudet tillfälle att på fördelaktiga vilkor få egendomen försåld elier belånad. Men äfven för den, som fått nyttjanderätt till jord å sig öfverlåten, kan det icke annat än medföra en fördel att genast erhålla en pröfning af öfverlåtelsens giltighet.
Enligt Utskottets tanke, bör det ankomma på lokal-auktoriteternes försorg, att till det ondas afhjelpande söka utfinna något medel och med förslag derom i vederbörlig ordning framkomma, innan staten, om så nödigt blifver, må med sin hjelp träda emellan. I betraktande häraf och med afseende i öfrigt å denna frågas outredda skick, har Utskottet funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till hrad i förevarande motion blifvit föreslaget. Undervisnings-anslalter för handel och sjöfart. 26:o. Uti dess Nådiga proposition har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, sedan Rikets sednast församlade Ständer, under förutsättning, att erforderlig tillgång för underhåll af en fullständig och ändamålsenligt ordnad theoretisk Navigations-skola i Stockholm skulle kunna erhållas af de utaf aflidne grosshandlanden Abraham Rydberg i lifstiden, enligt testamentarisk disposition, för navigations-undervisning i Stockholm anslagne medel, funnit sig icke böra bifalla Kongl. Majits
M:s och Rikets Kammaroch Commerce-Collegier, hvilka Embets-Yerk, till följd deraf, uti gemensamt underdånigt Betänkande den 3o November i832, icke allenast redogjort för handläggningen af detta vigtiga mål, utan ock ådagalagt den betydliga tidsutdrägt och kostnad, som de af Rikets Ständer föreslagne förberedande åtgärder komme att förorsaka, äfvensom de flere svårigheter ändamålets vinnande på denna väg skulle möta; hvaremot Förvaltningen och Collegierna, på andraglie skäl, trott sig böra i underdånighet uppgifva en annan utväg att afhjelpa ojemnheten i förevarande beskattning, som, enligt billighet och sakens natur, borde på en gång omfatta slädernes jord, deras hus och tomter samt borgerliga näringen ech rörelsen derstädes. Denna utväg skulle bestå deruti, att fördela städernas samfällda Bålsmaris-håll på deras innehafvande jord, på hus och tomter samt på borgerlig rörelse efter bevillningsgrund. Ifrån beloppet af den bevillning, beräknad i medeltal från 1827 lill och med 183r, som af all stadsjorden i Riket erlades, skulle då först afdragas den bevillning', som utginge så väl af sådan oprivilegierad stadsjord, hvilken redan vore till ordinarie Soldatseller Båtsmans-rotering på landet indelad, som af den Kyrkor, Ecclesiastike och Civile Tjenstemän samt fromma stiftelser anslagne, jemte annan privilegierad jord, som vore af natur och egenskap, att icke böra draga ordinarie utan blott extra rotering, å hviljken jord jemte derföre, enligt taxerings-längderne, påförda bevillningsafgifter, serskilda förteckningar för hvarje stad borde, genom E. K. M:s Befallningshafvandes försorg, upprättas, samt till Förvaltningen och Collegierne insändas.
Såsom följd af hvad ofvanföre blifvit af Utskottet tillstyrkt i fråga om räntepersedlarnes i allmänhet förvandling lill bestämd penningeränta, får Utskottet vidblifva det förslag, som uti förevarande, af Borgareoch Bonde-stånden godkände, punkt blifvit framstäldt. 10:dc punkten, angående de till hemmansräntorna icke hörande dagsverksskyldigheter, har hvarken hos Ridderskapet och Adeln eller Preste-ståndet föranledt anmärkning; hvadan och då berörde punkt är af de tvänne öfriga Riksstånden bifallen, Utskottet får densamma vidblifva. U:te punkten, rörande den uti Färentuna härad af Stockholms län utgående s. k. drängespanmål, är af Presteståndet återremitterad i sammanhang med 3:dje punkten. Som förstnämnde punkt, hvilken hos Ridderskapet och Adeln icke framkallat serskild anmärkning, blifvit af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, saknar Utskottet anledning alt sitt förra yttrande i ämnet frånträda. Likaledes har 12:te punkten, angående vissa serskilda iakttagelser vid ränteför vandlingen, blifvit från Preste-ståndet, i sammanhang med 3:dje punkten, återremitterad, af Ridderskapet och Adeln lemnad utan serskild anmärkning och af de öfrige 2:ne Riksstånden godkänd; vid hvilket förhållande Utskottet ansett sig böra förnya sitt uti förberörde 12:te punkt gjorda tillstyrkande. 13:de punkten, angående räntorna för rusthållshemman samt de till båtsmanshåll indelta hemman i Blekinge och Calmar län, är hos Ridderskapet och Adeln 14 Ståts-Utskottets Utlåtande, JS:o 512. samt Preste-ståndet lemnad utan anmärkning och af de tvenne öfriga Riksstånden bifallen; i följd hvaraf Utskottets förra yttrande i denna punkt vidhålles.
Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärsech Ekonomi-utskottet remitterad motion, har Hr Tham, Sebastian M., — under åberopande, hurusom i Kongl, förordningen af den 13 December 1834, tini hvad iakttagas bör för erhållande och utfärdande af tillståndsbref å rät - 12 Allm, Besv.- och Ekon.-Ulskollcts Betänkande, N:o 65. tighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd oell konst eller förbättringar å redan gjorda, vore i 3 § stadgadt, att sådant tillståndsbref, i allmänhet benämndt patent, må kunna erhållas icke allenast å l:o nya uppfinningar i slöjd och konst, och 2:o förbättringar af äldre dylika uppfinningar, utan ock 3:o „för införande af i andra länder kände, men här i riket förut ej verkställda, uppfinningar i samma väg, såvida uppfinningen icke är af den enkla beskaffenhet, att den kan, efter en genom tryck förut allmängjord beskrifning, af hvilken som helst eftergöras, , — anfört: att, om i fordna dagar så beskaffad belöning för införande i riket af i andra länder kända uppfinningar skäligen bort ega runa, syntes dock numera icke något skäl tala för bibehållande deraf; att uppfinningar i andra länder numera blefve så hastigt och allmänt bekanta här i “ o riket, att hvar och en, som finge kunskap om en sådan, gerna kunde antaga, att, om kan icke i dag kungjorde upptäckten, så kungjordes den följande dag af någon annan; att svårligen någon billighet torde finnas deri, alt, då t. ex. två svenska fabrikörer samtidigt i London toge kännedom af någon derstädes känd och i fabrikerna tillämpad uppfinning, den ene, när han återkommer hit till riket och vill i sin fabrik begagna densamma, funne sig dervid hindrad blott derföre, att den andre en dag tidigare kommit hem och hunnit att till Kommers-kollegium ingifva ansökning om patent derå.; samt att ett sådant tvång ingalunda öfverensstämde med den friare anda, sorn numera gjort sig gällande i vår lagstiftning rörande näringarna; och har motionären på dessa skäl föreslagit, att ofvanberörda stadgande i 3 mom. af 3 §. i Kongl. Patentförordningen af den 13 Dec. 1834 må upphöra att vara gällande, med iakttagande jemväl af de redaktionsförändringar i 4,
Utsk. förbiser icke att förslaget afser en tid af 15 år, men härvid visar sig äfven en slags lutning frånoUtsk:s sida åt Linieskeppen, derutinnan att nybyggnaden af ett Anglinieskepp kan förekomma, ehuru Utsk. icke för närvule tillstyrkt den erforderliga, högst betydliga kostnaden får åstadkommande af en LinieFlotta. Jemför man härmed det obetydliga anslag som StatsUtk. funnit sig kunna föreslå R, St:r för SkärgårdsFlottans behof, hade detta i min tanke bordt leda till lösning af den frågan: Iean och bör Sverige i sin försvarsplan afse en LinieFlotta med allt hvad dertill hörer? Utgångspunkten för försvarsverkets behandlande inom alla länder beror obestridligen på deras förhållande till andra stater. Sveriges kringflutna läge, dess hårda luftstreck, dess stora landvidd och glesa befolkning utgöra i sig sjelfva ett verkligt försvar, som för Sverige och Skandinavien är en egenhet. Östersjön bildar ett värn mot Sveriges öfversvämmande med härar, hvilka öfver sjön måste påföras oss, och enligt mångas mening, genom en LinieFlotta böra hindras derifrån. Hvad Rysslaud disponerar i afseende på sjöförsvaret torde i andra eller snart sagdt första rummet tagas i betraktande. Jag täger mig då friheten till allmänt och upmärksamt begrundade erinra om att ryska Flottans Stat var före orientaliska krigets början 66 skepp med 5,000 kanoner, ryska ÖrlogsFlottans och 190 Den 8 Juli f. m. SkärgårdsFlottans hela personal, militära, civila och varfsarbetare tillsammans var bestämd: för Östersjön till 69,348 personer för Svarta Hafvet . » 26,924 » Summa 96,272 personer då deremot hela våra personal upgfir möjligen till 36,000 personer. Uti ryska flottan fanns 813 SkeppsOfficerare, 316 SkärgårdsOfficerare och 253 SjöartilleriOfficerare eller summa 1,382 Officerare; i Sverige deremot 228.