Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 8 November 1865. F. G. Isberg. Af Herr VOUgt, Henric, om eftergift, till förmän för flickskolan i Södertelje, af Kronans rätt till dana-arf efter i nämnda stad aflidna Enkan Catharina Manschett. Enkan Catharina Marschell, född Ilemmensdorif, för någon tid tillbaka uti Södertelje afliden, utan kända arfvingar, har, enligt ett under edlig förpligtelse, utaf två personer hvilka likväl ej varit samtidigt tillstädes, afgifvet skriftligt intyg, kort före sitt frånfälle förordnadt: att all hennes qvarlåtenskap skulle tillfalla nämnda stads flickskola. Då likväl denna skolas styrelse, i betraktande utaf nyss anmärkta bristande formalitet, ansett sig icke kunna med någon utsigt till framgång lagligen bevaka testamentet; har, genom Magistratens i Södertelje försorg, sterbhusets behållning, Fyra Hundra Fyratiosju Riksdaler 62 öre Riksmynt, den 12 sistlidne Oktober, under danajirfstitel, till Kongl. Maj:ts och Kronans disposition inlevererats uti Stockholms läns Ränteri. Vid många föregående likartade händelser, har Kronans rätt till dana-arf plägat efterskänkas till förmån för vederbörande kommuner; och då ifrågavarande summa för det allmänna torde kunna anses vara af särdeles ringa betydenhet, men för Södertelje samhälle skulle utgöra ett högst behöfligt bidrag till bestridande af kostnaderna för folkundervisningen; vågar jag härmed vördsamt hemställa, att omförmälda dana-arfsmedel, 447 Riksdaler 62 öre Riksmynt, måtte af Rikets Ständer, för berörda ändamål, anslås till disposition af Styrelsen för flickskolan i meranämnda stad. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. Henric Vougt. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Myntet 1: 50. då hela kostnaden för detta guldparti befinnes utgöra R:mt R:dr 68,451: 12. i följd hvaraf och då, enligt Kongl. Myntverkets attest, af detta guldparti erhålles 8,209 dukater, hvarje dukat kostar Banken R:mt R:dr 8,33,854. deraf belöper på sjelfva guldet R:mt Rdr 8,28,806. och på omkostnaderna ■ „ „ 0,05,048. 8,33,854. § 10. Förhållandet med Bankens vexelrörelse, derför i 18 § af 1862 års RevisionsUppköp och berättelse redovisning år lemnad till och med den 10 September samma år, synes af försäljning nedanstående sammandrag. aj vexiar_ — 16 — Behållningen utgjorde då i Mark Hamb. B:ko 4,714,446: hvaraf innestodo: hos Handelshuset Peter Siemsen & Komp 69,788: 12. „ d:o Salomon Heine 1,218,610: 2. „ d:o H. J. Merck & Komp 1,696,114: 10. „ d:o Joh. Berenberg Hössler & „ Nordtyska Banken 933,640: 13. Handelshuset Gebrilder Schiekler i Berlin 294,750: — Denna behållning år till och med utgången a) genom inköp af vexlar å ränta å behållningarne hos Bankens hus remitterade rånte-couponer och utlottade obligationer b) 4 tili men minskad, a) genom försäljning af vexlar å b) „ stämpel och porto gr 4,714,446: — af 1862 ökad: 1,792,864: 89,847: 5. 1 1. 16,888: 1,899,600:
"ningens utgörande. Skolandes alt i den mon "det medhinnes, Riksens Ständers kl-oa un"derställas. " 71. §» Förra tlonstiwtrons-Utstottets Anmärk, ning: At wid äberopandet af 69. tz. förstäs den förnyade sä at stadgandet om utlottningen sälcdes utgår. §- Förestogs af förra Lonstirutions-Utstöttet at i andra pur-Ken stu^e införas ef. ter orden: Denna G ird; "äfwensom all "stags förplägning." 77- §. Bonde.- Ständet har wid förra Riksdagen säsom wilker yrkat, at i denna §:sstad. gande äfwen intages: "K-?coZmttov§-Skogar." 80. §. Likaldes har Bonde Ständet wid sist. lidne Riksdag ansett slutmeningen af §.en böra utelemnas helst den kan anses lägga et olämpligt band pä antagandet af en Rotering, som framdeles kan finnas bäde nö dig och billig. Li. §. Lonstitutions ^ Utstottet wid denna Riksdagen föreflär härwid at en tid af Fem är utsättes, efter hwilken beslut rörands Grundlags, förändringar kunna, ware sig öfwer ?ropositionsr komne frän Konungen eller klottoner wäckte hos Riksens Ständers donstitutioris.Utstott, fattas; hwilket lämpligast kan ste genom följande förändring af besagde §:6 ^.de nemligen: ( '4 ) ''Riksens Ständer mä icke ä den Riks, ''dag, dä Utskottet nägon sädan förändring "föreslär, utan först sedan förslaget i Fem är "hwilat, derom besluta, hwilkct gälle antingen ''morionen derom til Riksens Ständer ankom, "mit genom Nädig proposition frän Konun. ''gen esler hos Loastitutions - Utskottet blifwit "wäckt." I följe häraf förändras andra puiEea andra stycket af samma §. sälunda: "Tilstyrker
Dea i Mari e. m. Min vördsamma anhållan är således, att B. St., af billighet och rättvisa mot denne gamle embetsman, som står vid grafvens brädd, ville gunstigt anslå den obetydliga summa, som svarar emot sammanräknade beloppet af skillnaden emellan den summa, Strandberg å BiksStaten uppburit (911 B:dr med 80 t:r spannmål derunder) och hvad KamererareIpnen varit från den dag, den började att med 1200 R:dr, ii4 t:r spannmål derunder beräknade, utgå, hvilket ock synes instämma med hvad K. M. om Strandbergs tjenstledighet och dess lönevilkor samt om den tjenstgörandes arfvode i Nåder förordnat; äfvensom jag lika vördsamt anhåller, att Strandberg för sina få återstående dagar måtte få på allmänna indragningsstaten åtnjuta den årliga skillnaden emellan dessa begge ofvannämnde löner. Af bär bilagde species facti och öfriga documenter *) torde H. StatsTJtsk. blifva i tillfälle att närmare inhemta förhållandet och erkänna billigheten af denna min vördsamma anhållan, hvars remitterande till nämnde Utsk. torde komma att äga rum. Lades på bordet. Hr Hjerta, Lars Joh., uppläste 2:ne memorial, så lydande: 1:0 Den mångårigt fortsatta striden emellan å ena sidan dem, som yrka en utvidgad näringsfrihet, och å den andra dem, som klaga öfver ett obehörigt intrång i handtverksembetena till det skattdragande borgerskapets förfång, visa, att man ännu icke lyckats utfinna det rätta medlet att förena eller jemnka mellan dessa båda interessen, och att samhället i denna del ännu lider af en sjukdom, som måste Väcka fosterlandsvännens bekymmer. Båda partierna hafva i min tanka rätt. Näringsfriheten kunde vara större, än den är, och den handtverkande eller handlande borgaren likväl mindre betungad.
Med annan behandling kunna wi ej wanka annat, än deras afsägelse fran alt deltagande häruti och denna förlust blir dä wifierllgen mindre deras än del Allmännas; ty intet Kronobränneri marte wid en oinskränkt fri bränning pä, och införsel frän hela öfriga landet kunna här mera än annorstädes skaffa Staken någon ersättning derföre. Härmed förenade sig Herr Landshöfdingen Grefwe koten, Herr Handelsman Östman och Herr Prosten känlt; dock tillkännagaf den sistnämnde, akt Bryggare - Societeten här uti Stockholm Uti till Högloft. Bcswärsoch Oeconomiä-Uiskokket inkommen skrift, erbjudit sig, att, om bränwin?brä:iningen för denna Stad blefwe ät Societeten »platen, wilja betala dubbelt sä mycket, som derföre hittills blifwit erlagdk. Herr Profetzoren Dockor kaxe ansäg sig böra tillkännagifwa. akt skalet hmarföre Beredningen ansett 10 personer t Stockholm böra smara mot is i de Den 24 November. rZ75 i ds öfrige Skäderne, ivar dek, att kil! förstnämnde Skav cj lyder någon jord, och att consumlionen af bcänwin ar större har än annorstädes.
Der finnas ock Utlåna ningar, sorn blifvit hitlockade medelst Contracter, som nu skulle brytas. Hvad skall jag säga till dessa? Det är alldeles omöjligt, mine Herrar! att ett sådant förhållande, som jag nu utan öfverdrift och blott i sammandrag haft äran fram ställa ; det är alldeles omöjligt, säger jag, att det ej går Eder, mine Herrar! till sinnes. Kanske svaras mig: ”Riksens Ständer hafva ej tagit någon befattning med Theaterns organisation, och behojva således ej ingå i 4e bekymmer ni jr amst äller.''1 Men nej t detta svaras mig icke, ty skulle än så vara, hviU ket jag dock vågar bestrida, att Riksens Ständer ingen del hafva i Målets närvarande skick, kan 1 000 Svenska Undersåtares ofärd ej vara Svenska Stånden likgiltig , Och lika litet kunna Riksens Ständer förblifva likgiltige, då Den 25 Maji. 223 frågan är Om el £ så högtidligt efterdöme af Co rit raci sbrott. Det kan d . ssutöm ej med billighet sägas, att Riksens Ständer icke äga del i beviljandet af de anslag, hvarpå jag, nied full rätt dertill , fotat mina förvaltnings åtgärder. Intill 1815 års Riksdag hade Theatern säg anvist (allt i runda Summor; på RiksStat 4,500 R:dr, och 200 famnar ved, på hofstat 6,500 R:dr$ såsom ett gammalt anslag åt IdofCapellet 8,500 R:dr, sorn Kongl. Maj.t är 18 10 i nåder åtog sig, att till Decorationer m. m. gifva Theatern, emot det att till Civil - listan i underdånighet hembjöds 266,666 R:dr 32 sk. 4 r st. och 3,000 R;dr, sorn Kongl. Maj t yt• terligare till Löneförbättringar 1811 beviljade, tillsammans circa 22,600 R:dr 1 anseende till denna Summas påtagliga otillräcklighet, anhöll jäg år 1815 om ökadt anslag. Riksens Ständer framförde då till Kongl.
Ett ytterligare skäl för omarbetandet af de grunder, hvarefter den borde utgå, eller också, — om sådant icke utan för stora olägenheter kunde låta sig göra, — för dess totala borttagande, anser jag ligga deruti, att af de Utskottet tillhandakomne anmärkningar mot denna punkt i Betänkandet, N:o 12, hvarest Utskottet föreslagit dess upphörande, det inhemtas, att tre utaf Riks-Slånden, dels icke ogillat denna åtgärd, dels uttryckt sin önskan, att, om denna bevillning fortfarande skulle existera, den då måtte utgå efter rationellare grunder. Endast inom ett enda Riks-Stånd, nemligen det Hedervärda Bonde-Ståndet, har man ansett centonalen böra hädanefter, utgöras, sorn hitintills.. §. 3g. Jag vidhåller ännu dén åsigt, jgg i min reservation vid Betänkandet N:o 12.sökte uttrycka,. angående Bevilinings-Uiskolfets obehörighet att besluta det tillägg till denna § , som der föreslogs och här blifvit vidhållet, oagtadt trenne af Riks-Stånden icke otydligt uttalat sitt ogillande deraf. För öfrigt instämmer jag i den, reservation, Herr Prosten Osterman häremot afgifvit.. §. 64. Utskottet har här stadgat! tredubbla böter för den egare af fartyg eller fartygs-delar, sorn försummar att desamma till bevillnings erläggande på bestämd dag uppgifva,„ och synes,„ då en slik försummelse benämnes ’’försnillning”, utgå från den synpunkt, att en sådan urag thålen het alltid sker af uppsåt.
Tiden vore också nu inne att Svenska Staten uppmärksammade och understödde dessa för det uppvexande slägtet särdeles nyttiga inrättningar. Dertill fordrades i främsta rummet, att gymnastiska Central-institutet, hvars förnämsta syftemål vore att bilda gymnastik-lärare, gymnastik-läkare oell miiitär-instruklörer, erhölle ett statsbidrag, hvarigenom det skulle kunna, för utöfvandet al den offentliga undervisningen, hos sig bibehålla i saken utbildade och duglige lärare, hvilket, till följd af deras knappa löner, hittills icke alltid varit fallet. Flere sådana, ehuru de många år egna! sig åt gymnastikens studier och jemväl egt goda anlag för denna kunskapsgren, hade också öfvergifvit Institutet, såsom ej betryggande deras framtida utkomst, helst de extra intägter, hvilka iärarne vid detta, likasom vid hvarje annat läroverk, genom enskild undervisning och möda lyckats förvärfva sig, äfven varit alltför ringa för att stadigvarande kunna fästa dem vid Institutet; och dä, till följd af den nuvarande höga prisstegringen på alla iifsförnödenheter, den åt personalen anvisade aflöning klefve ännu mera knapp och otillräcklig till bestridande äfven af de nödvändigaste lefnadsbehofven, vore en ion förbättring så mycket mera al nöden, som inrättningen i annat fall snart no" blefve i saknad af duglige lärare och blott kunde erhålla personer, hvilka såsom bi iört jonst besörjde sitt lärarekall. Sedan uppmärksamheten vidare fästats derå, alt flera gvmnasier och skolor saknade skicklige gymnastik-lärare, samt, beträffande Central-inslifutets materiel, erinrats, att, till följd af det vida större antal officerare, som under sednare åren till Institutet kommenderats, den ökade förbrukningen al vapenpersedlar m. m. gjort de för läroverket anslagne expensmedlen otillräckliga, hvarigenom Institutet råkat i skuld, har följande förslag till allönings-stat för berörda undervisningsanstalt blifvit framlagdt: Föreståndaren, enligt 1840 års stat, lön R:dr Runt 2,400. Såsom Professor i gymnastikens grunder m. m , , 900.
Att detta Bolag i ett år tillätes begagna Gästgifvareskjuts, men bör efter denna tid antingen hafva genom öfverenskommelser med Allmogen, eller genom uppköpte närbelägne hemmanslotter, hvarifrån skjutsningen med egna hästar kan verkställas, satt sig i tillfälle utan uppehåll bestrida den: Att detta Bolag vid dess bör jan tillåtes uppbära understöd af cpde Titeln, mot låg renta, en summa till uppköpande af nödiga vagnar och redskap, för hvilken sum - Ben 4 April. ma alla Bolagets Interessenter häftade. Då egentiigen ändamålet är att lätta sådana personers resor, hvars tillgångar ej medgifva begagnandet af egen vagn, samt transporten af vaior elier styckegods Städerna*emellan, bör man ej söka efterhärma den i England nästan till ytterlighet drilna omsorgen för Resandes beqvämlighet, ökad allmän välmåga kan möjligtvis i en framtid äfven hos oss göra detta lönande, men nu bör visserligen derå ej fästas för mycken uppmärksamhet. Bär inrättningen sig, skall industrien reglera detta, utan några föreskrifter. De första vagnarne böra således egentligen likna den så kallade Tyska farande posten: En stark, till våra vägar passande, Hollstenare med tvenne säten midt emot hvarandra, hvardera för tvenne personer, samt plats under och bakom dem för saker, alltsammans öfvertäckt med målad väf på bågar, skulle vara till en början allt hvad som behöfdes. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ross Dm r8 November. "art sadam medgifwa, utan ihågkomma Wi twärkom "nogsamt hwad i thy fall tillhörer Revisorers och "Herrar Fullmägkiges rätt och skyldighet, som ryde"ligen finnes stadgadt icke allenast riri 14 §. af "1789 ars Reglemente, hvarigenom Herrar Full"mägtige bliswit anöefalde, att Lill werkstallighet "befordra hwad Revisorerne, deras Jnstruriion lik» ^'mätigt, finna nödigt att påminna och till Werkets "sörman förejkrifwa, utan äswen Uti z §. af Kongl.
3 Scotte (flakens ©taber. ■ftattblanbc, Skaffare, ©fepp&dtarcrarc od) Slpottjcfare 23:co f)t:br 10: — ©gare af ©fcppStuarf, $abrtfcr cdj 9Jianufacturicr , 8: — ®feppö Od) ada anbra $artt)g, bädabc eller obäcfabe, af fy em ftwåra läficrS brägttgtjet cd) bcrutöftoer, tidtjörigc föptttgar, ta Oå @fcpp§ Snttdbefi utmätning af 8'artug tjuitnit tcerfftädaö, böra fåbatte, font å'ro ouppmättc, af SafenngSmanncu attfeä tid ben brägttgtjet, t täftetat bcräfnab, font, efter egarettö uppgift, jeinfcrb ttteb be uppIpStttttgar, t)lcitfa berjemte funna crbådaå, fatt beftäimnaö. Ont uppgift eftner cganbe fyartog, fe §. 64, §. 10. 23etotllntng6sfrÖrorbntng 1831. 9 §• io. jpanbtmerfare, uicb bein jemförltge äJfanufactnrifter otf? attbre förut tcfc itppräfnabe S3orgarc fiola, rncb Bt'6cf)åCfanbc af ben t allmänhet faftfMUba grunb, titt frem procent af tnfomften tarcraö, meb lebntng af nebanfiåenbc, tilt närmare rättelfe faftftällba, clapiftcaticn, nemligen: ji ©todbolrn od?
När det så led emot morgonen, och sol rann upp, kom der en ung flicka gåendes för att hemta vatten. Vid hon nu lutade sig ned, och fick se den fagra Singorras bild i källan, blef hon mycket glad, och kunde icke annat tro, än det var hennes eget anlete som hon såg. Flickan slog så händerna tillsamman, och sade: »hvad! har jag blifvit så fager? Då passar jag inte längre på att sitta i stugan hos min blinde far.» Med dessa ord, lemnade hon sin kruka, och lopp sina färde. Men Singorra tog krukan full med vatten, gick upp i stugan till den blinde mannen, och aktade honom så väl, som hade han varit hennes fader. Gubben kunde icke heller tro annat, än det var hans egen dotter, ehuru det föll honom underligt före, att hon i hast blifvit så annorlunda till sinnes. Emedlertid gick ett stort rykte kring bygden, om den blinde gubbens dotter, det hon var så fager att vänare vif inte kunde finnas. Slikt tal kom äfven för hofmännen på kungsgården, och de satte sig i sinnet att pröfva, om det var sannt som sades, att den unga tärnan var lika stolt som hon var vacker. De sämjades nu så, att hvar efter annan skulle eftersträfva hennes ynnest, och mente att de på sistone skulle få sanna det gamla rönet, att »alltid koxar dufvan, me’n båge bändes.» Det led så någon tid bortåt, och den förste hofmannen skulle pröfva sin lycka. Han gaf sig derföre till gubbens stuga, satte sig att snacka med den fagra mön, och halp henne med hennes sysslor såsom unga män hafva för sed. När det nu blef serla, och folket skulle lägga sig, ville hofmannen inte gå sin väg, utan beddes få stadna qvar öfver natten. Singorra låddes som hon inte hade något häremot. Men rätt som det var, utbrast hon: »ack! det var sannt, jag glömde skjuta spjället, och det blir så kallt till natten.» Genast var hofmannen redo, och erbjöd sig att gå i hennes ställe.
Men för min del anser jag icke RiksAkten såsom Grundlag, och för öfrigt upreser sig mitt Svenska sinne vid åtgärden att uplåta RiksStyrelsen åt personer tillhörande ett annat folk, och som för sina åtgöranden icke äro underkastade något grundlagsenlig! ansvar. Af dessa anledmr tillstyrker jag bifall till Const.Utsk:s förslag, att H. K. H. Kronprinsen må under H. M. Konungens sjukdom updragas, att, med full konungslig makt och Den 23 September f. m. 305 och myndighet föra RiksStyrelsen. Och hvarvid jag tillåter mig bifoga den önskan, att H. K. H. matie med kraftig hand fatta statsrodret, samt medelst sin grundlagsenliga makt, döf för allt parti-intresse och inflytande, söka till att förqväfva det sjelfsvåld, som ofta hos oss vanhelgats med namnet frihet; det alltför långt sträckta vinningsoch njutningsbegäret, egoismen och köpslageriet, •— jag kunde tillägga ännu mer •— som föranleder den hos oss beklagliga bristen på god allmän anda; denna nödvändiga vehikel för ett folks sanna lycka och välstånd, och som endast en strängt lagbunden frihet, med lika och okränkt rätt, lika skyldigheter för alla kan framalstra. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Den fråga, som i dag afhandlas, är af större vigt med afseende på dess form, än på dess innehåll; ty resultatet synes mig vara gifvet, men den bör äfven med hänseende till formen befrias från den tvetydighet man äflats gifva densamma. Jag anser det således vara äfven min pligt att i denna fråga öppet uttala min öfvertygelse. Denna härleder sig hvarken från i går eller förgår, utan har redan stadgat sig 1852, då InterimsRegeringen första gången inkallades. Jag hade då, såsom ännu, någon beröring till en af publicitetens organer, som på opinionen utöfvar ett starkt inflytande här i landet.
Att vår slutledning icke är så oriktig bevisas genom de upprepade gånger gifna vitnesmålen, att storleken af de onda verkningar, som åstadkommits af kontraktsystemet, varierar i om * vändt fbrhållande till måttet af den skicklighet, som fordras afden industri, hvilken lidit af systemets tillämpning. Då skickligheten sjunker i pris, aftager förmågan att lära sig göra godt arbete. Det är öfverbefolkningen som medför den stora konkurrensen. Hela frågan är vigtig och bedröflig. Äfven om botemedlet blifvit funnet, tager det tid att verka. Kunna under tiden allmänheten och opinionen göra något? Kunna icke de af oss, hvilka köpa fördiggjorda kläder o. d., fordra — om äfven af endast egoistiska skäl — att dessa artiklar tillverkades under hclsosammare och bättre vilkor? Om icke af högre skäl, så der-före att det som vi köpa kan innehålla 6muts och frön till sjukdom, och att till simpelt sjelfförsvar den rike bör skydda den fattige, den starke den svage? Starka eller svaga äro vi slafvar af hela systemet, offer för samma sociala misstag. Då alla slaf-var, medvetna eller omedvetna, räcka hvarandra handen, skall det finnas räddning för alla. Detta är det sanna Utopia, den sanna statssocialismen.Om den nye afguden *. På vissa ställen gifves det ännu folk och hjordar, dock icke hos oss mina bröder: der gifves det stater. Stat? Hvad är stat? Välan! Nu upp med Öronen, ty nu säger jag eder mitt ord om folkens död. Stat heter det kallaste af alla o^jur. Kallt ljuger den också; och lögnen krälar ur dess hala: » Jag, staten, är folket ». Lögn är det! Skapare voro de, som skapade folken och hängde en tro och en kärlek upp öfver dem: så tjenade de lifvet. Förintare ar det som lägga snaror ut för många och kalla dem stat: de hänga ett svärd och hundrade begär upp öfver dem. Der ett folk ännu fins, der förstår det icke staten, utan hatar den som ondt öga och synd mot sed och rätt. Detta tecken gifver jag eder: hvarje folk talar med sin tunga om godt och ondt, det grannen icke förstår.
Resolutionerne af den i5 Februarii 1814 och 3o Januarii 1816, Städerne Malmö och Landskrona sådan förmån redan åtnjutit, sökanderne underdånigst anhållit om ett efter lidandet och förmågan afpassadt understöd, samt till den ändan bifogat ej allenast en, i enlighet med reqvisitioner och inqvarterings-rullor, af InqvarteringsCommitteen upprättad och af Commeodanten å Carlsten, för dess tjenstetid, verificerad förteckning öfver det Befäl och Manskap, som, under ifrågavarande tid , till Garnizons förstärkning i Marstrand commenderadt och förlagdt varit, utan ock derpå grundade beräkningar, enligt hvilka Staden skall utgjort i inqvartering och service från och med 1806 till och med år 1822, 30,701 R:dr 27 sk., till ved och ljus, från 1806 till October 2810, 2365 R:dr 22 sk. 2 r:st. samt i ylterli 3 - 34 StatsU t s Is. 0't tets gare service för <lem som bebott Kronans lius från 180C med 1822, 307g R:dr 8 sk. io r:st, eller tillsammans 36,146 R:dr 10 sk. B:co. Uti häröfver infordrade utlåtanden hafva K Mits Bef:h:de i Götheborgs Län och I\. KrigsGollegium, uppå anförde skäl, i underd:het hemställt, att Marstrands Stads Borgerskep af publika medel inåtte, i förnämnde afseende, förunnas någon lämpelig ersättning, utom den lindring i inqvarteringstungan för framtiden, som Collegium, Uti underd. skrifvelse!- af den tt Februarii och den 4 Mars 1823, i underddiet tillstyrkt. Efter det K.
Hvad sålunda blifvit föreslaget, har Ut* skottet tiil pröfning förehaft: och, då härvid förekommer, att en Fastor ofta icke kan undgå att komma i ett obehagligt förhållande till sin församling, då han sjelf skall bevaka sin rätt vid afgörandet af den grannlaga frågan, om bestämmandet af hans Prest* rättigheter, så framt han icke vill öfverlemna sina egna och efterträdares fördelar åt godtycket, särdeles då han, nyligen utnämnd och ännu obekant med sina åhörare, måste begynna sitt tillträde med denna angelägenhet, innan han ännu hunnit förvärfva deras stadgade väl vill ja och förtroende; har Utskottet trott, det ifrågavarande af Herr Ribbing gjorde förslag icke skulle med missnöje af Presterskapet emottagas, heldst enär det mest väsenchliga skäl, som häremot kan anföras, eller att den, hvars rätt conventionen närmast rörer, bör äfven vara berättigad att densamtna personligen öfvervara, synes upphäfvas genom stadgandet i Kongl. Förordningen den 5 April 1816, [ 1223 Best>. och Ekon. ZJtsk. Betcinkanden. att conventioner, rörande Presträttigheter, hunna af Kongl. Maj:t fastställas ända till 50 år, hvarigenom ofta måste hända, att en efterträdande Pastor får åtnöja sig med träffade öfverenskommelse^ hvari han icke deltagit.