Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträdes någon, under den tid, han är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta det belopp, som for den olofliga bi än vinsförsäljningen, efter dtss serskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt. § 49. Dan, som bevisligen försäljer bränvin till en person, hvilken redan är 'synbarligen öfverlastad, bote 10 P»;Jr banko första resan, och sedermera 20 R:dr banco för hvarje gång, sådan förbrytelse förnyas. § 50. Å Näringsställen i städerna skall, då minutering af bränvin der är tillåten, dörren icke vara läst; och må, vid ansvar, som för oloflig bränvinsföisäljning, utminuteringen icke annorstädes än i krogrummet företagas. På gäslgifvaregårdar och andra tillåtna bränvinsminuteringsställen å landet må, då biänviusminuteringen uLötvas, dörren tili skänkrummet icke eller vara läst. § 51. Ej må någon, som utminuterar bränvin, ega rätt lill utbekommande af fordringar för det bränvin, han sålunda utlemnat på räkning eller credit. § 52. I fråga om åtal för oloflig bränvinsförsäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för dylik förbrytelse, ehvad den blifvit begången af hans lagstadda tjenstehjon eller brän - 3o2 Expediiions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsex N.-o 123. mästare eller andre af hans husfolk eller i hans arbete antagne personer, så vida visas kan, att sådant skett med husbondens vetskap och tillåtelse, § 53. Hvad till förekommande af oloflig bränvins-försäljning är förordnadt, må icke tillämpas å den, som under påstående tåg, med vederbörande befälhafvares eller krono-betjenings vetskap och tillåtelse, utgifver bränvin åt dem af manskapet, hvilka blifvit hos honom iuqvarterade. § 54.
Bagges Memorial, örn upphörande af de i Gap. 5 och 7 §§. Rättegångs-Balken stadgade Böter för försummad utlösen af Domstolars Protocoll och Domar. Allm. Besvärsoch EkonomiUtskotten: Herr Jöns Hembergs Memorial, om förbud mot införsel från Utrikes ort af Victualie!’ och andra Landtmanna-varor, eller förhöjda Tullafgifter derå, jemte Herr J. Ehingers och G. Lennings saint flere Ledamöters Anföranden i samma ämne. Ft 'ån Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Riksens Ständers till Stats-, Banco-och Riks - Protocolls-Ut drag. galds-Verkens öfverseende valde Revisorers den 14 Dec. sistl. år afgifne Berättelse, angående granskningen af Stats-Yerkets förvaltning och räkenskaper. Den 12 Februarii 1823- Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottdt: 1:0 Herrar Hallenborgs, Carl Johan, och Rothliebs, Axel, d. 6 dennes på hordet lagde Memorial, angående Allmänna MagazinsDirectionen. 2:0 Herr Wålfraths, Carl Gustaf, den ro dennes förmiddagen på hordet lagde Memorial, angående anslag å Stat för eli Provincial-Läkare inom Norra delen afHalland. 3:o Friherre Ankarsvärds, Carl Henric, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, om rättighet för Riksens Ständer, att genom deras Stats-Utskott eller Revisorer, granska Militiae-Boställs-, Wadstena Krigsmanshusoch Passevolance-Cassorna, samt de under Seraphimer-Ordens Gillets Styrelse stälde Hospitalsoch Lazaretts-Räkenskaper, äfven sorn redogörelsen för Tullmedlen, jemte de af Herr von Hartmansdorff, August, och Friherre Lagerbjelke, Johan, rörande samma ämne denna dag afgifne yttranden.
Herr Grefve Mörner har uti sitt ofta åberopade anförande uppmanat oss att under/oka, om de olägenheter, hvaröfver vi beklaga ort,'kunnat af Regeringen förekommas? Får fl ejter en fladalt pröfning, säger Grefven kan man afgöra, ont tadlet vore billigt eiler ej. Deona uppmaning har påkallat desse få anmärkningar, hvilka visserligen kunde utsträckas ganska långt; mea det vore utan ändamål att blifva vidlyftigare, då Landets närvarande ställning nogsamt vittnar hurudan Ministéren varit sedan år 1810. N:o 6, Hane Excellence Herr Grefve afl IVetterJledt, Guftaf: Jag har länge tvekat, om äfven jag skulle - Den 5 Maji e, m. le förlänga en tärhända redan nog (idodande och tröttande öfverläggning, i synnerhet sedan 2:ne aktningsvärde Ledamöter inora det» ta Ständ i föregående Plena besvarat de anmärkningar, som af Herr Friherre Anckarsvärd blifvit gjorda emot Styrelsens åtgärder, inea heldre än att ytterligare utsträcka till en blifvande Protocollsjusteriug detta periodiskt återkommande ämne, har jag trodt mig böra nu genast yttra min åsigt deröfver, jag är skyldig den det Stånd, jag har den äran tillhöra, det Embete, jag innehafver, de pligter, det mig ålägger och det öppna handlingssätt, som jag anser böra utgöra första villkoret för en ansvarig Embetsmans enskilta ställning inom ett Constitutionelt samhälle.
Ståndet lill min förmån, vill jag beflita mig om en egenskap, som på denna tid af dygnet mest värderas, nemi. korthet. Jag får till alla delar instämma lili de åsigter och den önskan, som finnas uttalade i Frih. Raabs reservation. Lika med Utsk. anser jag Biskops-embetena ej böra indragas eller innehafvarenas antal förminskas; men finnér detta ej innebära något hinder fölen lämplig lönereglering. Att stiften cj kunna umbära chefer är klart: dessa må nu benämnas hurusom helst. Benämningen är gammal: äldre än kristendomen. Sjelfva Cicero har varit på förslag till Biskop. Detta låter besynnerligt; men jag kan åberopa en god auktoritet; den store talarens och tänkarens egna ord i brefvet till Allicus: ”Vult me Pompejus esse, quem tota Campania hnbeat Episcopum”. Lib. VII, Ep. 11. Härmed menas ett föreståndareskap, och i samma bemärkelse förekommer ordet hos sednare hedniska författare, t. ex. hos Justinianus, som dermed betecknar personer, hvilka hade upsigt öfver brödet och andra victualie!' till folkets behof*). Samma begrepp af föreståndareskap och förvaltning återfinner man hos den äldsta kristna kyrkans Biskopar. Kyrkans egendom och inkomster utgjordes ifrån början och länge endast af frivilliga gåfvor och testamenten. Först i en sednare tid tillkom tionden, hvilkens införanden länge mötte ett ihärdigt motstånd hos de Germaniska folken, till hvilkas okunnighet hörde obekantskap med skatter. Af Carl den Store infördes först mera allmänt tionden, och fördelades i fyra parter, nemi. till underhåll l:o för Biskopar, 2:o för Prester, 3:o för de fattiga, 4:o för kyrkor; hvarvid likväl Biskoparne bibehöllo förvaltningen äfven af de trénne sistnämnda. I detta förhållande, som ännu lill en stor del eger rum inom de Romerska och Grekiska kyrkorna ligger den stora olikheten emellan dessa kyrkors Biskopars ställning och de protestantiska Biskoparnes. Ibland Utsk:s motiver för bibehållandet af Svenska Biskoparnes oförminskade inkomster uptagas visitations-resorna.
Då det lönebidrag till Rektor i Linde, som tillförene utgått från Lindes bergsförsamling, och som enligt en år 1723 upprättad konvention, »såsom det varit af ålder vanligt,» af bergsmännen utgjordes för »helt och halft hemman och så proportionaliter» med »en våg jern» (21 lispund), och i södra fjerdingen med en daler k:mt, samt af smeder och torpare med en half daler, men hvilket han sedan år 1839 måst umbära, är af samma natur, som de indragna och af Staten i allmänhet ersatta djekne-penningarne, synes ersättning för denna förlust böra åt honom anslås med samma skäl, på grund hvaraf dylik ersättrdng till Rektor i Nora blifvit af Kongl. Majit föreslagen och af Rikets Ständer beviljad. Motion om sådan ersättnings beviljande blef ock under sistförflutna riksdag gjord af Lindes skolas Inspektor, Prosten och Kyrkoherden i Linde C. D. Arosenius. Stats-Utskottet, till hvilket denna motion blef remitterad, yttrade med anledning deraf i 12 punkten af Utlåtandet JVs 73, att, ehuru den äskade ersättningen till skolan i Linde syntes vara af enahanda beskaffenhet, som den, hvilken vid 1847 och 1848 års riksdag beviljades Nora stads skola, Utskottet, då icke utredt vöre, huruvida ifrågakomna, bland Rektors i Linde löne-inkomster tillförene ingående, afgift verkligen varit af samma natur, som de upphörda så kallade djekne-penningarne, ej heller till hvilket belopp den begärda ersättningen må bestämmas, ansåg lämpligast, att vederbörande i denna fråga vände sig till Kongl. Majit, som, efter densammas behöriga utredning, utan tvifvel komme att vidtaga de åtgärder, hvartill förhållandet Slats-Utskottels Ullålande M tiS. (Fortsättn.) 67 kunde anses föranleda; och hemställde Utskottet, att motionärens framställning för närvarande icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Detta Utlåtande blef af Rikets Ständer godkändt.
Vill Ståndet alt vi, efter vår pligt, skola utarbeta ett grundlagsförslag i öfverensstämmelse med de gemensamma tankarne, eller vill Ståndet att vi skola utarbeta en und. skrifvelse till Konungen? Hvilketdera är den verkliga meningen? Ar der rätt att med Hit sätta de värde Utskisledamöterne i en balanccring, så beskaffad, att de måste öfvergifva den ena pligten och sjelfva afgöra hvilken som är lättast alt uppfylla? Jag förundrade mig genast öfver den värde motionärens taktik, då jag hörde honom pä samma gång, som han framställde sitt förslag lill gemensam tanka, jemväl skjuta fram en motion, som innehar just ett skäl alt icke bifalla hans föregående förslag. Således en fullkomlig dualism i syftning. Nu vill man att Ståndet skall följa hans exempel på vacklande i åsigter! Jag frågar om det är rätt, äfven om del skulle vara grundlagsenlig!, att här framställa ulan all conscquens hvad förslag som helst. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag misskänner ingalunda den goda afsigten med motionen, hvartill jag sktdle äga så mycket mindre anledning, som det icke är omöjligt, att man i riksdagsprotocollerna efter mig kan finna enahanda motion, ehuru utan framgång väckt. Men i afseende å det formella af motionen, anser jag mig böra anföra mina betänkligheter, oakladt del af mången kan synas, att jag borde återhålla dem, då så många ledamöter, för hvilkas omdöme jag hyser den största aktning, yttrat sig i en emot min mening motsatt riktning. För det första förekommer det mig, ali en underd. anhållan det K. M. ville nedsätta en comité för utarbetande af ett representationsförslag, innehåller snart sagdt ingenting. Då Ständerna icke lyckats att sammansätta sina comitier sä, att de ledt till eli önskvärdt resultat i denna del, så vore det att fela emot en skyldig omtanka för Konungamaktens helgd, att begära, det Konungen skulle tillsätta en dylik comité, under äfventyr att sedan få bära namnet för att hafva gillat och godkänt dess arbete, utan att direct hafva gjort det. Jag tror, att man alltid företrädesvis bör gå den raka vägen. Om
Sedan Bankens Fiskals-embete, till hvars utlåtande ofvanberörde ansökning hänvisades, inför Fullmägtiges protokoll fått emottaga nämnde fyra, uppå Fernlunds begäran, från Kontroll-verket insända partier, nemligen: l:o) 4 st. matskedar och 4 st. gafflar af 37 lods vigt, som, enligt dervid fogade nota och etiketter, skola blifvit den 9 Oktober 1846 till Banken ingifna af J. W. Grönlund, såsom pant för ett lån å B:ko Rdr 37, hvilket blifvit sednast den 6 Oktober 1851, under N:o 21,865, omsatt; 2:o) 12 st. matskedar af 62J lods vigt, sorn, enligt dervid fogade nota och etikett, skola blifvit den 24 Oktober 1846 till Banken ingifna af kaptens-enkan A. Elmgren, såsom pant för ett lån å B:ko Rdr 62, hvilket blifvit sednast den 20 Oktober 1851, under N:o 22,116, omsatt; Bih. till It. St. Prot. 1853 & 1854. 6 Sami. 1 Afd. 5 Höft. 1 Banko-Utskottets Utlåtande, 2V:o 9. 3:o) 11 st. matskedar af 66J lods vigt, som, enligt dervid fogade nota och etiketter, skola blifvit den 30 November 1846 till Banken ingifna af A.
Under sådane förhållanden är det alldeles omöjligt att förse våra 3,391 folkskolor med lärare, som besitta de grundliga kunskaper och den pedagogiska bildning, hvilka erfordras för att kunna dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall dem meddelas. Det är visserligen en vacker tanke, alt den första undervisningen skall vara gemensam lör alla samhällsklasser, men äfven, om det vore tänkbart att undervisningen kunde ordnas på samma sätt för barn, hvars studier sluta vid 8 ä 10 års ålder, och för dem, som skola fortsätta studierna under hela lifvet, skulle denna tanke icke nu kunna realiseras af brist på både medel och lä rarekrafter. Då det ej ens finnes tillräckligt antal kompetente Dea 17 Mars f. m. 393 lärare lör våra elementarläroverk, måste vi således afstå från all tanka att nu på en gång förse äfven våra 3,301 folkskolor med lärare af den bildningsgrad, sorn, genom den af motionärerne föreslagna klass-öfverflyttning, göres erforderlig. Jag vill ingalunda påstå, att det skall råda någon princi piel olikhet i undervisningen vid Folkskolan och vid Elem.- läroverkets båda lägsta klasser. Någon skillnad måste dock ega rum, ty det sätt, hvarpå undervisningen skall bedrifvas, kan ej gerna vara detsamma för harn, som afbryta sina studier vid 10 års ålder, och der således ett visst mått af kunskaper skall bibringas, som för barn, hvilka skola fortsätta studierna hela lifvet och der således elementar-undervisningen egentligen bör rigtas på att skärpa tankekraften till mottaglighet för högre bildning. Gjorde man den första undervisningen allmän och ge mensarn lör alla samhällsklasser, skulle man möjligen derigenom åstadkomma ett sådant nivelleringssystem, att den högre bildningen komme att eftersättas, och detta vore en stor olycka, ty — jag hoppas att man icke måtte uppfatta denna min åsigt såsom ett bevis på ringaktning för folkskolan — i ett väl ord nadt samhälle är det lika vigtigt, att den högre bildningen rätt grundlägges och rätt utbildas, som att allmänbildningen sprides till alla samhällsklasser.
Rikets Ständers Revisorer hafva väl icke underkänt den af Bokslutaren dem lemnade uppgift, alt skillnaden emellan 134,026 Riksdaler 9 sk. 4 rist. och 132,737 Riksdaler 39 sk. 2 rist. blifvit redovisad bland Reparationskostnaderne; men för att ådagalägga det så verkeligen förhåller sig, samt att sammanräknade beloppet af de, såsom Förskotter och såsom Formell Utgift upptagne medel, blifvit i Hufvud-Boken be - — 6g — hörigen redovisade, torde följande siffer-uppställning icke vara öfverflödig: 1837 års Hufvud-Bok inbalancerar förskotter från år 1836: till Nybyggnader Cassa-Räkningen påförer: till inköp af Caracterslius 2,241: formell utbetalning till Nybyggnader och Reparationer 12,883: 18. 2. och såsom förskotter: till Nybyggnader 32,087: 30. 3. „ Reparationer 3,072: 33. — Tillsammans, 139,940: — 1. hvilka uti 1837 års Hufvud-Bok sålunda redovisas:: Sammandraget öfver formelle utgifter: till Nybyggnader 38,777: 32. — Tillsammans 139,940: — 1. Med anledning af Revisorernes. anförande, om dispositionen af de för försålde Byggnader vid Åby boställe influtne medlen, torde här upplysningsvis endast böra nämnas, att desse medel, vid den tid då de behöfva användas, tvifvelsutan komma att motsvara, det ändamål, hvartill de äro afsedde. Hen anmärkte utbetalningen på tillsammans 100 R:dr såsom Boksluts-arfvode till Kamereraren för åren 1836 och 1837 med 50
Remitterades till Bevillning s-Utskottet följande motioner: Herr Hesselgrens, N:o 119, om upphörande af bevillning för gesäller, eller en alternativ föreslagen förändring af Bevillnings-förordningens 137 §; Herr Ekmans, N:o 125, derom, att så väl omvällde smältstycken, som stångjernsändar må, i likhet med stångjern, få tullfritt utföras; lillvi Herr Rudlings, N:o 137, angående transitooch nederlagsrätt, samt rättighet till kredit-upplag för särskilde stapelstäder; uti hvilken motion Herr Berg, m. 11., instämt; och Herr Bomans, N:o 150, angående tillägg uti 141 § af Bevillnings-förord ningen.
Då nemligen, såsom Utskottet redan i sitt förra betänkande antydt, giftomannarätten numera, i följd af förändrade förhållanden och olika åsigter om familjefadrens rättigheter öfver familjens medlemmar, eger en väsendtligen olika karakter emot fordom, så synes den enda grund, hvarpå giftomannarätten numera hvilar och med fullt skäl kan försvaras, vara den af Utskottet antydda och jemväl af Lag-kommittéen antagna, nemligen qvinnans behof af ledning och råd utaf en erfarenhet, som hon sjelf icke kan antagas hafva förvärfvat. Men anser man nu, att åt qvinna, som fyllt 25 år och anmält sig att vara myndig, utan våda kan uppdragas, att sjelf råda öfver sin hand, då föräldrarne äro döda, — hvarföre skulle hon ej ega samma förmåga att råda sig sjelf, om föräldrarne händelsevis ännu äro i lifvet? Eger lion deremot denna förmåga, då blir hvarje band på henne i detta fall obehörigt. Och hvarföre är väl hela denna fråga väckt och af representationen i viss mån understödd, om icke för att bereda en större frihet åt qvinnan? Det är denna utgångspunkt man måste välja och i konseqvens dermed genomföra lagförändringen eller ock afstå derifrån. — Minst synes vördnadsförhållandet emellan föräldrar och barn påkalla ifrågasatta inskränkning. Ett barn brister icke i vördnad emot sina föräldrar derföre, att det hyser en från deras skiljaktig åsigt Lag-Utskottets Utlåtande N:o 26. 3 om hvad som bör bereda deras lifs sällhet. Eller skulle nu gällande lag tillstädja ett sädant bristande i vördnad, då den medgifver ynglingen att, utan faders eller moders samtycke, ingå äktenskap eller då den anvisar qvinnan utväg att, emot föräldrarnes bestämda vilja, utverka domarens bifall till sitt giftermål? — Den sanna vördnaden, det sanna förtroendet inom familjen, upprätthålles dessutom icke genom lagarnes tvång: de kunna icke ens bevara skenet deraf.
Maj:t behagat infordra Kammar-rättens underdåniga utlåtande öfver hvad, som i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekommer rörande Kammar-rättens aktoratsoch expensmedels-räkningar, samt i fråga om utvägar att åstadkomma det allmänna verks och inrättningars räkenskaper måtte hinna granskas i Kammar-rättens Ofver-revisionsdepartement, innan de till Stats-revisorerne öfverlemnas. Till fullgörande häraf, får Kammar-rätten i underdånighet anmäla,' att hvad angår de vid ofvannämnde räkningar framställda anmärkningar derom, att i aktoratsräkningen ingående balansen upptagits för Advokatiiskals-kontoret till 225,018 R:dr 32 sk. 9 r:st., i stället för 225,018 R:dr 32 sk. 8 r:st. och för Provinsräkenskaps-kontoret till 6,204 R:dr 5 sk. 4 rist., i stället för 6,204 R:dr 6 sk. 1 r:st., samt att expensmedelsräkningen upptoge en utgift till C. Widman för bokbindare-arbete med ett belopp af 140 lt:dr 13 sk., ehuru, enligt Widmans qvitto, endast 139 R:dr 29 sk. blifvit honom godtgjorda, Kammar-rätten, efter vederbörandes hörande, redan förordnat om rättelse af de sålunda anmärkta felaktigheterne.
Ä r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre än 6, t o r d e p r e n u m e r a - så sträckte han sina små knubbiga bänder mot sockerasken och jollrade på sitt eget, ännu obegripliga språk, men med den ljufvaste röst och den täckaste min — modren kunde icke motstå detta och gång på gång förde hon teskeden med en liten bit socker uti, till hans lilla rosiga mun. Stilla och obemärkt hade ett par mörka ögon från motsatta sidan af bordet lika noggrant som ogillande följt med detta lilla uppträde, och för hvarje liten sockerbit blefvo de mörka ögonen allt mörkare. Ocb tunga, mörka tankar kommo ocb gingo innanför den panna, som hvälfde sig öfver dessa ögon. » Der kunde man nu se, huru det skulle gå. » Detta var en liten profbit på hvad som komma skulle. Huru goda anlag unga herrn redan visade! Der var en, som nog snart skulle tyrannisera sin mor! Och huru svag modren var! Jo, detta lofvade godt! Hans präktiga gosse skulle ju blifva bortskämd — blifva alldeles förderfvad. Men det skulle han då förekomma kosta hvad det ville. Gerhard hade mycket rätt och Laura handlade illa — derom var ej tu tal. Men att han ändå skulle bli så ond — det var ändå litet för mycket och berodde må hända på andra orsaker. Kanske Laura hade skämt bort pappa sjelf litet, liksom hon nu höll på att skämma bort hans herr son! Ty herrar äkta män blifva snart nog bortskämda ocb äro ganska böjda for att upptaga hvarje liten uppmärksamhet med största lugn och som om de vore i sin goda rätt. Och glömmer man sig sedan en enda gång, försummar dem aldrig så litet, så blifva de — icke ledsna men — onda. Kanske föregick något sådant här. Det är nog möjligt. I alla fall var Gerhard ond och redan sväfvade på hans läppar en skarp, att icke säga snäsig tillrättavisning. Men han hejdade sig, då Laura händelsevis i det samma såg upp med en mild och glad blick. Ännu hade han aldrig yttrat ett hårdt ord till henne, en vink, en blick hade varit nog för att hon skulle rätta sig efter honom och gerna göra hvad han önskade.
- Inkomster, bestig p;r.af Inte£es*e" °ch ^r.esr"edel» ufgjorde 1,000 Ridr 2 sk. 8 rist., och utR-?ei/2 ^i538 -n6 fk' 5 r:st* 1 arbetslöner hade blifvit utbetalde A 355 K.dr 43 sk. 1 rist till 4q9 arbetshjon af Qvinkönet, hvilka per medium år är“!, ar - dets Ä d^timftdS korva tmngsårets slut, eller den 1 Oclober 1802 hade Inrättningen lemle fastighet till ett varde af 8,707 Ridr, en Capital-Fond af 8,268 Åir a5 sk 6 rist. samt ett tillverkningsoch varu-lager, värderadt till 20,915’ Ridr h sk. 10 rist Inberäknad en erhållen donation af ,000, uppgingo inkomsterna under året till, 3,207 17 sk., utgifterne åter till 5,oa6 B*dr 35 sk ?J:StT-irUu lnbegnp7 6n tiJIvertnings-förlust af 1,817 Erdi’i5 sk.
Till slut har jag som hufvudgrund för alla Financiella principer att tillägga, det hvarje Financeplan, som ej tillika åtföljes a£ en lika hastig ExecutionsLag, som här istockholm, skall föranleda till Creditbrist och deraf följande penningebrist. Då jag nu, efter bästa förmåga, och renaste uppsåt, sökt inför Ridderskapet och Adeln anföra, från hvilken synpunkt jag betrak* tar Financeplanens i Sveriges närvarande ställning, skall mitt bemödaude blifva, att vid discusionen af hvarje punkt ihågkomma, hvad sorn bör utgöra ledningen för de skäl jag loS Ben 11 September f. m. använder och i hopp att härutinnan vara conseqvent är jag förvissad, att mina välmenande afsigter vinna rättvisa äfven af dem, sorn må hända ogilla mina principer. För Riksens Ständer kan det ej vara främmande, med hvilken bäfvande otålighet våra Comittenter vänta uppgörandet af en länge omtalad och pmtvistad Financeplani jag kan ?j dölja för mig sjelf och vill ej heller göra det för eder mina Herrar, den känsla mellan hopp och fruktan hvaraf jag vet, att Nationen ålerväntar sina Ombud, såsom deras välgörare eller pjycksförebud; hvad hafva de väl hört intill denna stund, såsom följder af våra 8:ta månaders öfverläggningar annat än ökade skat-r ter och ökad förlägenhet, är detta en tröst då, de redan åtagne utgå under klubban?
Anse Herrar Professorer eller andra Embetsman sig böra aflägga dylika besök i Hufvudstaden, så må de sjelfva bekosta de deputerade, som å deras vägnar afsändas, och hvilka då hvarken lära behöfva blifva så talrika, eller så kostsamma, sorn de ifrågavarande deputationer, med Sekreteraren och Vaktmästaren.” STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854. Ant. till Exp.-Utsk. <Jen 27 Juli 1854, U. 1 c. m. Utlåtande, z‘ anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om afsöndring af jord från f. d. korporals-boställel vid Skånska Husar-regementet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmohus län. Sedan hos Kongl. Maj:t Dess Befallningshafvande i Malmöhus län och Biskops-embetet i Lunds stift gemensamt i underdånighet anmält Husie, inom nämnde län och Oxie härad belägna, församlings framställda önskan, att, till vinnande af en, i anseende till dels förestående ombyggnad af församlingens kyrka och dels bristande utrymme för begrafningar högst behöflig utvidgning af den kyrkan omgifvande begrafningsplatsen, från det derintill gränsande f. d. korporals-bostället vid Skånska Husar-regementet f:dels mantal N:o 3 och ftdels mantal N:o 4 Husie, hvilket ännu innehades af löntagare på gammal stat, men, enligt Kongl. Cirkulär-Brefvet den 2 Februari 1833, vore afsedt till bostad åt Chefen för Lif-kompaniet af Södra Skånska Infanteri-regementet, måtto få afsöndras en vid vederbörlig landtmäteri-förrättning å karta affattad och beskrifven jordrymd af 10^:dels kappland, emot en efter ortens högsta vanliga jordpris och spanmåls-arrende bestämd årlig afgäld af 35,';-:dels kappar, löst mål, hälften råg och hälften korn, hvilken församlingen tillförbundit sig att den 1