Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt K. M:s Propos., anses det åtgå till de närmast förestående arbetena, det slutna verket vid Skans tull, en summa af 700.000 rdr, och deraf är hegardt för nästa statsregleriugsperiod en summa af 100,000 rdr om året, d. v. s. 300.000 rdr för hela deli tiden. Huru mycket fienden genom detta hallfärdiga verk kan hindras, lemnar jag derhän, och man måste äfven tro att Regeringen ej anser denna fråga vara af sådan vigt, då Chefen för Ingeniör-Korpsen ansett att 200,000 Den 13 April. 139 rdr om året erfordrades till arbetets första början, men K. M. nedsatt summan till endast 100,000 rdr om året. En talare, sorn var särdeles sträng mot Utsk:t, yttrade att Utsk:t bär rättighet att begära erforderliga uplysningar i förefallande ämnen. Det är visserligen sar.nt; men jag tror att StatsUfsk.-t har rättighet att fordra att sådana finnas i det förslag, som till StatsUtsk:t öfverlämnäs, äfvensom att R. Stilvid denna Riksdag ej fått dem. StatsUtsk:t har icke ingått i bepröfvande af sjelfva saken eller huruvida det vore nyttigt, om Stockholm befästades eller ej. Det har blott fästat sig vid formen. Det har ansett att frågans närvtde behandling af vederbörande är en missaktning mot representationen ; och det är derpå, som Utskits Utlåt, syftar, hvilket hvar och en, som läser detsamma, utan tvifvel skall finna. Frågan står nu på den punkt, att R. St:r ej afskurit möjligheten för Stockholms befästande, men begära endast en närmare utredning af förhållandena. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Utskits Betänk. Hr Brakel, Mauritz: Jag har icke begärt ordet för att förorda det af Regeringen äskade anslag till befästningsarbetets fullföljande vid Skans tull, ännu mindre för att motsätta mig detsamma.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåte och tjenare: C. A. MANDERSTRÖM. StookhoLm den 5 December 1862. Wilh. Ingelotz. — 331 — Intendentens på Gripsholms slott underdåniga utlåtande öfver en vid detta slotts räkenskap för år 1860 af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Vid granskning af detta Kongl, lustslotts räkenskap för år 1860 hafva Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, i anledning af en vid räkenskapen fogad, af vederbörande Öfverjägare afgifven redogörelse för salda skogseffekter efter 1851) års trakthygge, anmärkt, att då Öfverjägaren, enligt kontrakt af den 2 September .1851, för vård och tillsyn öfver Kongl, slottets skogar åtnjöt åtskillige uppräknade förmåner och således undfick bestämd aflöning för tillsyningsmanriabefattningen vid Kongl, slottets skogar, så. om han äfven varit befogad att, utom auktionsprocenten för vid offentlig auktion saide skogseffekter, tillgodoberäkna sig särskild vedergällning för anordning af och tillsyn vid trakthuggningen, hade denna ersättning likväl icke bort beräknas till så högt belopp, i förhållande till auktionssumman, som skett; öfver hvilken anmärkning genom Kongl. Riksmarskalks-embetet infordrats mitt underdåniga utlåtande, som jag underdånigst får afgifva. Ar 1849 blef Öfverjägaren i orten först anställd vid detta Kongl, slott, för att, såsom orden i det, 1850 års räkenskap biiagde, med honom derom upprättade kontrakt lyda, »hafva tillsyn och uppsigt öfver detta Kongl, lustslotts skogsområde, så att det må varda fredadt för åverkan och olaga inkräktningar.»
För GeneralAdjutantsExpeditionen har vid den Kongl. Propositionen blifvit upptaget ett arfvode af 4oo R:dr för GeneralAdjutanten, som dessutom skulle bibehålla innehafd ordinaire Lön på Stat vid den Corps, der han för öfrigt är anstäld. Jag tar mig friheten fästa StalsTJtskoltets uppmärksamhet på denna omständighet, enär detta arfvode komme att utgöra /{Sou R:dr B:co årligen. Om nu denna plats kommer att anförtros åt en innehafvare af någon bland de bättre RegementsChefsLönerne, som säkerligen kunna uppskattas till 5ooo R:dr, så uppkommer härigenom en inkomst af omkring 10,000 R:dr, utom fri våning i Stockholm. Detta blir en vida större aflöning u än Lagstiftaren kan hafva åsyftat. Jag bestrider icke alt något Jrfvode ju bör anslås åt GeneralAdjutanlcn; men jag tror, Den 22 December f. m. att det bör sättas i förhållande till hans förut innehafvande lön, så att densamma åtminstone icke finge öfverstiga beloppet af 6000 R:dr, som jag tror icke vara förlitet tilltaget, då vi hittills icke varit i stånd, att tilldela våra StalsRåder en så stor summa. Hvad uti den Kongl. Propositionen finnes utsatt angående anslaget till ÖfverCommendantens Expedition, ger äfven anledning till åtskilliga anmärkningar. Jag härunder hela min yngre tjenstemannabana, tjenstgjort i denna Garnizon, som då utgjordes af tvänne GardesRegemenler, hvardera af 1200 man, en värfvad InfanteriBataillon på5oo, samt Artilleriet 1000 man, eller nära en dubbelt så stor styrka, som Garnizonen för närvarande utgör. Då fanns likväl ingen ÖfverCommendant, utan denna syssla förrättades af tjenstgörande GeneralAdjutanten.
Lag-Utsk:t har antagit (p. 18) att Just.- Stats-Ministerns den 31 Mars 1846 framlagda förslag till reglering af domstolarne och fängelserna grundade sig på ofvannämnde utlåtande af d. 16 Dec. 1842. Detta är misstag. J. St.-M. Gr. Posses s. k. reviderade förslag d. 31 Mars 1846 grundade sig å R. St:rs underd. skrifvelse d. 5 Juni 1841; denna åter på förslag uppgjorda år 1840 i Justitie-Stats-Departementet och på H. K. H. Kronprinsen Oskars anmodan meddelade 1840 års Stats-Utsk. ötsk:t har vidare på sidan 18 yttrat åtskilligt, angrde fängelseväsendet, som jag tror kunde och böra uteslutas, emedan det icke har egentligt sammanhang med nu förevarande fråga och enl. mitt omdöme är alldeles origtigt, ehuru jag just derför attfråganicke nu föreligger, dermed ej vill upptaga tiden. Jag hänvisar blott till de Den 7 Mars f. m. 145 de i R. St:rs underdåniga skrifvelse den 5 Juni 1841 uttalade åsigter, jemte hvad Hofrätterna och Just.-Kanslers-Embetet yttrat angående det nu åter uppdykande förslaget om särskilda brottmålsdomare och några få ransakningshakten i hvart län. Detta förslag har redan varit föremål för så väl K. M:ts som R. St:rs pröfning, och är behörigen affärdadt. Mot gjorda antydningar om dess' återväckande till lif måste jag protestera. Ett par talare hafva ansett att Lag-Utsk:t i sammanhang med förevarande fråga äfven bort göra framställning om lönereglering för underdomarena. Jag vill om den saken endast säga, att älven jag anser en lönereglering högst önsklig, på det domaren icke vidare måtte behöfva emottaga penningar ur parternas händer och för sitt uppehälle vara beroende af skiftande konjunkturer.
Men som icke mindre än sextio man kastade sig öfver honom, kom han till sist i järn, och de bundo hans händer med blylänkarne. Denna behandling tog han lugnt. Då konung Halfdan sporde honom efter namnet, sade han sig heta Dofre, och han hade hemma i det fjäll, som bar hans namn. Därpå frågade kungen, om han värkligen stulit hans guld. »Nog är det sannt», sade han och bad om nåd. Han erbjöd sig till och med att ersätta det stulna med dess tredubbla värde. Men konung Halfdan förklarade, att han aldrig skulle få någon nåd, utan fjättrad skulle han invänta den stund, då ting komme att sättas och han därå skulle dömas till den nesligaste död. Han förbjöd strängt enhvar att bringa denne jätte någon hjälp eller gifva honom mat. Den, som det gjorde, skulle mista intet mindre än sitt lif. Därpå gick konungen ifrån Dofrejätten, som satt där ensam och fjättrad kvar. Kort därefter kom konungens son Harald, sedermera konung Harald hårfager, hem och fick höra hvad som timat och hvad hans fader sagt. Då visste han, att det till intet skulle tjäna att bedja för Dofre. Harald var då endast fem år gammal. När han kom till kammaren, hvari Dofre satt bunden, syntes denne nedtryckt af sorg. »Du har det icke rätt godt», sade gossen; »vill du kanske få lifvet till skänks af mig?» »Med tanke på din faders ord», svarade han, »vet jag ej riktigt, om jag kan taga emot den gåfvan och därmed kasta dig i sådan fara.» »Hvad behöfver du sörja för det?» återtog Harald. Han drog ett kortsvärd, som han fått som gåfva af en trollkunnig finne och som var ett härligt vapen. Med det högg han järnet och blylänkarne af Dofre. När denne sålunda kom loss, tackade han gossen för lifvets gåfva; och sedan höll han ej länge på med att binda sina skor. »Han lade svansen på ryggen», berättas det, »och satte i väg bort, så att man såg hvarken väder eller rök af honom.»
Slutligen komma de till ett stort stenhus, vid hvilket står ett gult trähus med kors på, och en stor gård ligger der med gröna trän. De se hvitklädda menskor, bleka, halta, sörjande. De komma upp i en stor sal med brunmålade sängar. Bara sängar med gummor i. Väggarne äro kalkhvita, gummorna äro hvita, sängkläderna äro hvita. Och det luktar så illa. De gå fram förbi en mängd sängar och stanna midt i rummet vid en säng på höger hand. Der ligger en yngre qvinna med svart krusadt hår, hvit nattröja. Hon halfligger på rygg. Hennes ansigte är utmärgladt, hon har en hvit duk öfver hufvud och öron. Hennes magra händer äro till hälften lindade med hvita trasor, och armarne skaka oupphörligt inåt, i båge, så att fingerknogarne gnidas mot hvarann. När hon får se barnet skakas armar och knän våldsamt och hon brister i gråt. Hon kysser gossens hufvud. Gossen känner sig illa till mods. Han är blyg och gråtfärdig. Känner han icke igen Kristin? säger hon. Han måtte icke göra det. Och då torkar hon ögonen igen. Hon beskrifver nu sina lidanden för jungfrun, som tar fram små matvaror ur en pirat. De hvita gummorna öppna nu halfhöga samtal och Kristin ber jungfrun icke visa hvad hon har i piraten, ty de äro så afundsjuka, de andra. Och derför smyger jungfrun in en gul riksdaler i psalmboken på nattbordet. Tiden är gossen så lång. Hans hjerta säger honom ingenting; icke att han druckit denna qvinnas blod, som tillhörde en annan, icke att han sofvit sin bästa sömn vid denna sjunkna barm, icke att dessa skakande armar vaggat honom, burit honom, dansat honom, hjertat säger honom ingenting, ty hjertat är bara en muskel som pumpar blod, sak samma ur hvilken brunn.
Frågan om till hvad belopp det skall bidraga, är nu under utredning, och följden blir, att om detta kapital göres disponibelt, så kommer Danviks hospital i tillfälle att bidraga med högre belopp, än om denna kapitaltillgång skulle saknas, hvadan således äfven det allmänna skulle komma att njuta fördel af den ifrågasatte transaktionen. Jag yrkar bifall till Betänk:t. Hr Bildt, Didrik Gillis: Äfven jag har blifvit upkallad af Hr Printzensköids yttrande, ett yttrande, sorn för mig åtminstone ådagalade att den värde talaren icke har åt detta Betänk, egnat den grundliga pröfning, som han i allmänhet egnar de ärenden, som föredragas, emedan han här kunnat påstå att det var fråga om en försäljning af Statens egendom, om en förlust, sorn Staten skulle sig ådraga genom att bifalla K. Det är ett fullkomligt misstag, .på sätt den siste talaren uplyst. Danviks hospitalshemman sönderfalla i 3 olika kategorier, sådana hemman, sorn äro llfi De 11 <i J «ni (. lii. utarrenderade mot ständig; städja och mot för framtiden tryggad besittning för innehafvärne, och hvilka icke kunna på något vilkor till hospitalet återfalla, såvida icke kontraktet brvtes och då inträder konfiskation. Dessutom finnas hemman, öfver hvilka hospitalet har full dispositionsrätt; om dessa ar nu icke fråga. Afven finnes det hemman, der städjepenningen en gång för alla är satt och der icke besittningsrätten är tryggad; dessa hemman iifo icke eller ifråga, och är det något, som är underkastadt tvist i afside på städjepenningen, så skal! det särskildt pröfva». Hr Printzell* sköld har yttrat., att det är besynnerligt att endast en och annat) söker skatteköp, och att, om det vore något verkligt behof, så skulle alla söka det. Men det har just handt att den ene efter den andre sökt det, och det är till stor fördel för den enskilde, icke allenast emedan han får en friare disposition öfver skogen än förut, utan äfven får din fördelen att drifva sin jordegendom på fördelaktigaste sätt.
Yinner Nej, komma hvarken Constilutions-Utskottets i Memorialet N:o 38 framstälda förslag om borttagande af Riksdags-Ordningens 11, 12, i3, 14. 15, 17, 18, 19 och 22 §§. , eller samma Utskotts förslag i Memorialen N:ris 68 och 85 att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Stockholm den 26 April 1841. JBth. lill R. St. Ank. till Exp. Utsk. der, 5 Maj iS/j-i, kl. 2 e. ta. Memorial till Riksens Ständer> med ytterligare utlåtande_, i anledning af de i Riks-Stånden emot Comtitutions-Utskottets Memorial N:o 5y gjordaj och såsom gemensama tankar tell Utskottet hänvisadej anmärkningar. \ id pröfningert af Utskottets förslag i Memorialet N:o förklarades, såsom gemensam lunka, af Borgare-Ståndet: att företrädesvis det i sama Memolial afgifna förslaget tili förändring af Regeringsformens 43 §• borde, för vinnande af större tydlighet, omredigeras; och af Bonde-Ståndet: att 43 § Regeringsformen, för erhållande af större tydlighet, borde omredigeras. Då Utskottet, i Memorialet N:o 81, till samtliga Ståndens kännedom anmälte dessa anmärkningar, tillkännagaf Utskottet derjemte , dels att Utskottet väl ej uti sistnämnda förslag funnit annan otydlighet, än den, som förorsakades af ett då rättad t tryckfel, men deremot insett möjligheten af en förkortning uti sama förslags sista punkt; dels ock, att Utskottet ansåg sig böra uppskjuta att afgifva något förslag till denna förkortning, lill dess sig visat, huruvida Preste-Ståndets yttrande om den nästföregående punkten, kunde deruti åstadkomma någon ändring, sorn på den följande kunde få inflytelse. Preste-Ståndets omförmälda yttrande har nu, på sätt Utskottets Memorial N:o 104 upplyser, blifvit genom omröstning i Förstärkt ConstitutionsUtskott underkändt.
S D. Föredrogs ånyo och afslogs Stats-utskottets den 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 113, i anledning af väckt motion, angående options-rätt vid utarrendering af militie-boställen. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets den 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåtande JN:o 114, i anledning al väckta motioner angående skogsplantering, ansåg Ridderskapet och Adeln sig böra låta bero vid hvad Utskottet i detta utlåtande yttrat. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets den 5 dennes på bordet lagda utlåtanden: Prof,-utdrag den 8 April 1848. 301 N:o 117, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående behofvet af medel till bestridande af kostnaderna för den, i anseende till inträffade oordningar, till hufvudstaden inkallade garnisons-förstärkning; och N:o 118, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående bildandet af en fond till pensionering af folkskole-lärare.
Hufvudandamålet till återremissen af Bevillningsutskottets Betänkande torde vara erhållande af en Sann värdering å Landtegendomar J 6«8 Den ii Juli f. m. hvarföre jag får anhålla att Ridderskapet och Adeln måtte anmoda Utskottet göra afseende på mitt värderingssätt i de d* lar det kan leda till ändamålet: hvaröfver jag hos Herr Grefven' och LandtMarskalken anhåller om proposition. Herr Munck af Rosenschöld förklarade sig instämma med Friherre Cederström. Herr Hammarhjelm, Carl, uppläste följande: Vid Brukens Bevillning utbedpr mig vördsammast få göra följande anmärkning: Som Utskottet statuerat den grund att BruksBevillningen bör erläggas efter årliga tillåtna Smidet, så torde vara nödigt stadga huru afgiften bör beräknas för sådana Bruk, der Smidesrättigheten är oinskränkt; Det torde derför vara nödigt att vid sådana Bruk stadga det årliga tillverkningen, sorn af Bruksägaren skall uppgifvas och styrkas, derstädes skall tjena till grund för Bevillningen. I anledning af hvad öfver detta ärende blifvit anfördt, gjorde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken proposition till åtetremiss af Betänkandet, och att de gjorda anmärkningarne måtte detsamma åtfölja. Bifölls. Din 11 Juli f. m. Herr Trafvenfelt, Carl, hade inlemnat följande Dictamen, som upplästes, så lydande: Ibland nyttigare Inrättningar torde man med skäl kunna räkna den ibland hufvudstadens och flere Läkare i Landsorterna ingångna förening, under namn af Svenska Läkaresällskapet, hvilket nu pä 7:de året fortfar att uppfylla sin bestämmelse, till'förmon för mensklighetea och läkare vetenskapen. Nyttan af en sådan Förening lärer icks behöfva, inför så upplysta män, vidlyftigt ådagaläggas. Hvar och en inser värdet af en Inrättning, som har till föremål: Läkarevetenskapens fullkomnande, genom inbördes meddelande af kunskaper och samlad erfarenhet, samt det vänskapliga förtroendet Läkarne imellan. Kongl.
Vid föredragningen inom Vällofl. Borgare-Ståndet af denna motion, hafva åtskillige ledamöter sig yttrat, och deribland Herr Hegardt, som ansett stadgandet för redare af fartyg att årligen och i vissa fall hvarje 3cdje år förse det med nytt helfrihets-bref, ovedersägligen vara ett af de mest tryckande band, som hvila öfver handel, sjöfart och näringar, och att med billigheten icke kunde förenas det förhållande, att rättigheten till fribrefs erhållande å Lands-Canzlierne, som är medgifven för de sjöstäder, der Landshöfdingar residera, icke är utsträckt till alla sjö- och stapelstäder, samt af sådan anledning föreslagit den ändring i Kongl. Förordningen den 22 April 1829: att ett af Magistrat utfärdadt Certificat, innehållande egarens och skepparens namn, fartygets byggnadsart och lästetal, samt intyg, att det är Svensk egendom, måtte, i förening med mät-bref, bil-bref och folk-pass, såsom varande vanliga skepps-documenter, anses behörigen styrka fartygs nationalitet; att, vid ombyte af skeppare å fartyg, redare må vara skyldig att sådant anmäla infor den Magistrat, som utfärdat Certificatet, äfvensom att anteckning om skeppare-ombytet göres å Certificater hos den Magistrat, der den nye skepparen är närmast till hands; att redare måtte åläggas enahanda anmälan, då fartyg säljes å ineller utrikes ort; att, vid ombyte af fartygens egare, den nye redaren, derest han är Svensk undersåte, må af#närmaste Magistrat tilldelas nytt NationalitetsCertificat, och att ett dylikt äfven bör af redaren anskaffas, om fartyget genom reparation eller ombyggnad förändras till construction eller lästetal; i sammanhang hvarmed Herr Hegardt hemställt, att lill Commerce-Coklegii en del tjenstemän, som genom den sålunda föreslagne förändringen kamme att förlora en stor del af påräknad sportel-inkomst, måtte af Statsmedlen anslås en motsvarande ersättning; varande härförutan af vice Talmannen Herr Halling tillkännagifvet, att äfven han ämnat väcka motion, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan äranfördt; men att Herr Halling inskränkte sig till den anhållan, att vid frågans behandling mätte tagas i belragtande den skildring om tillkomsten af Ilelfrihels-brefven och den beskrifning om olägenheterne deraf, som serskildt förordnade Handelsoch Sjöfarts-Committerade afgifvit och synnerligast hvad minoriteten bland dem framställt.
Saltad eller Inlagd: Anchovis, Sardeller och Thonfisk 1 skålp. F l' 6 i. F r i. 15 — Cabeliou, Långor och Torsk . 1 tunna 2 24 6 — 30 — Lax 1 tunna 3 12 — 8 16 Sill 1 tunna — 32 4 — 10 — Strömming l tunna 1 4 — 20 — all annan 1 tunna 2 8 — 1 16 Torr eller Frök t: Gråsidor eller Sey 1 lisp 10 _____ _ 8 6 12 — Lax och Ål . 1 lisp. 1 12 — 3 — Långor och Torsk, med derunder inbegripne Rotschel’, samt Fayance, se Porcellaine. I Filtar, .se Väfnader, Ylle Fclb, se Väfnader, Siden-, Bomulls-,och YlleI Filtrer-stenar, se Sten. Ilih. till B. St. Tullyärde. Qvantitet för Tull ber. Inf.- Tu 11. Utf.-Tu I. R:dr s. r. Fisk: Torr eller Rökt: Klipp-, Stockoch PlattelR.dr s. r. R:dr S. r. 1 32 — ler Bredfisk 1 lisp. F ri tt. 13 IG — Flätor till Hattar 1 skålp. 2 32 F r i a. — 24 — Fnöske, beredt 1 skålp. — 6 F r i tt. — 30 — Foglar, lefvande eller slagtade . 1 st. — 6 F ri a. 1 Folier, Tenn eller Staniol 1 skålp. —rS 1 ,— Formar, Krukor och Potter för Sockerbruk 1 skålp —. 2 F ri a. Tryckoch Pappers. 100 Rd. v. 10 F ri a. Fiskben, se Ben. Fjädrar, Ur-, se Ur; delar deraf, ej specificerade, se Slöjdeyuror, ej specificerade. Flaggduk, se Väfnader, YlleFlanell, se Väfnader, Ylleoch HalfyllcFlaskfoder, se Slöjdevaror, ej specificerade.
Och hon märkte ej att menniskorna småningom aflägsnade sig. Endast John och några karlar blefvo kvar. De togo spadar och började skofla ner mull. De kastade mullen så häftigt, att kistan för hvarje gång dånade. Det var också stenar bland mullen och kistlocket skrälde, då de träffade det. Det sista hörnet täcktes, och man såg ingenting annat än en mullhög, som höjde sig allt mer och mer. Den gungade i Almas ögon. Hon höjde ögonen; träden, korsen, karlarne gungade. Sedan blef allt mörkt; hon sjönk afsvimmad till marken. "Jag fruktade just det här, då hon hela tiden vakade utan uppehåll. Åt inte och rörde sig inte ur stället. Underbart att hon ens höll ut så här länge." "Vi skola gifva in åt henne någonting stärkande, kanske jern. Och om aftnarna af det förra. Nog går det öfver; hon behöfver endast stillhet och lugn. Kunde man inte ställa det så, att hon inte blir störd om morgnarna, eftersom hon då får bättre sömn?" "Jo. Jag skall flytta in i mitt eget rum. Jag måste ändå stiga tidigare upp." John och läkaren samtalade sålunda, då Alma återkom till medvetandet i sin säng. "Nu, fru Karell," sade läkaren, då han märkte att Alma öppnade ögonen, "nu får ni inte på många dagar stiga upp ur sängen. Ni måste först taga igen all den sömn, som ni försakat de senaste dagarna. Genom medicin, om det inte eljest går. Och genom medicin skola vi också försöka ge er matlust." Alma hörde på. Hon sade inte ett ord, hvarken för eller mot. De fingo göra med henne hvad de någonsin ville. Hon låg till sängs den ena dagen efter den andra. Talade inte, klagade inte och önskade ingenting, men svarade likväl, då man frågade henne om något. Hon låg för det mesta orörlig. Då och då ryckte det till i hennes kropp, men hon visste knappast af det. Ögonen voro större än förr, blicken trött och matt. Slutligen frågade läkaren en dag om hon inte hade lust att stiga upp. Hon svarade nej. Men hon steg likväl upp, då läkaren bad henne göra det. Sedan satt hon lika tyst i sin soffa. John var hos henne, så ofta hans mångfaldiga göromål tilläto.
Då Bruksidkaren Arfvedsonj såsom vilkor för factoriets nedläggning nu föreslagit, att det hittills existerande, genom Skaltebrefvet stadfästade, sambandet emellan factoriet och Ortala Bruk skulle upphöra och dessa verk hädanefter utgöra serskilde, af hvarandra oberoende, possessioner, ulan annan förbindelse från bans sida till Staten, än som för hvarje annan Bruksidkare eger rum, synes det af honom gjorde förbehåll om ifrågavarande kolräntors bibehållande, för så vidt dessa kunna anses vara Ortala Bruk, i och för dess förening med factoriet tillagde, icke vara med rättvisa fullt öfverensstämmande , helst då Skaltebrefvet å Ortala Bruk icke omförmäler någon rättighet för nämnde Bruk att disponera andra kolräntor, än de af 3r mantal, som af ålder varit factoriet med kolning och körslor underlagde, och hvilka hemmans-räntor, enligt Skattebrefvels ordalydelse, bordt Kronan ”efter årliga markegången” godtgöras, ehuru detta sedermera ansetts böra så tillämpas, att lösen endast skolat u>tgå efter den af ålder faststälda taxa å indeldta kol eller 16 sk. per läst. Utskottet anser emedlertid, i betragtande af den obe - Slals-UtslxOttcls V{låtandej IV.-O S/j,o. 5 sirid liga nytta, som factoriets nedläggning skulle för det allmänna medföra, den ifrågastälde uppoffringen af Kronans anspråk på en del af berörde räntekol ej vara af den betydenhet, att något väsendtligt hinder deraf borde uppstå.