Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså hafver jag förstrött dem ibland alla Hedningar, hvilka de intet känna; och landet är efter dem öde blifvet, så att der ingen uti vandrar eller bor; och det ädla landet är till ett öde gjordt. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Detta säger Herren Zebaoth: Jag hafver nit haft ganska svårliga om Zion, och hafver i stor vrede nit haft derom. Så säger Herren: Jag vänder mig åter till Zion, och vill bo i Jerusalem, så att Jerusalem skall kallas en sannfärdig stad, och Herrans Zebaoths berg ett heligt berg. Detta säger Herren Zebaoth: Der skola ännu härefter bo på Jerusalems gator gamle män och qvinnor, och de som med käpp gå af stor ålder. Och stadsens gator skola vara fulla med små piltar och pigor, som på gatomen leka. Detta säger Herren Zebaoth: Tycker dem detta omöjeligit vara, för detta igenlefda folks ögon, i denna tid; skulle det ock fördenskull omöjeligit vara för min ögon? säger Herren Zebaoth. Detta säger Herren Zebaoth: Si, jag vill förlossa mitt folk ifrån österlandet och ifrå vesterlandet; Och jag skall låta dem komma hit, till att bo i Jerusalem; och de skola vara mitt folk, och jag skall vara deras Gud, i sanning och rättfärdighet. Så säger Herren Zebaoth: Stärker edra händer, I som hören dessa orden, i denna tid, genom Propheternas mun, på den dagen då grunden lagd vardt på Herrans Zebaoths hus, att templet skulle bygdt varda. Ty för dessa dagar var menniskors arbete förgäfves, och djurens arbete var omintet; och var ingen frid dem som ut och in foro för bedröfvelse; utan jag lät alla menniskor gå, hvar och en emot sin nästa. Men nu vill jag icke göra, såsom i de förra dagar, med de öfverblefna af desso folke, säger Herren Zebaoth; Utan de skola vara fridsens säd; vin trät skall gifva sina frukt, och jorden gifva sin växt, och himmelen skall gifva sina dagg; och jag skall låta de öfverblefna af desso folke allt detta besitta.
Han fann Nora skönare än »alla de andra», och kanske han hade rätt här liksom äfven i att ingen af hans forna älskarinnor kunde mäta sig med henne hvad intelligensen vidkom. Men när han för sig sjelf prisade Noras inre egenskaper såsom upphöjda, misstog han sig afgjordt. Han förtjustes af hennes naivitet och misstagen, då hon skulle sätta sig in i sin nya rol, och han beundrade den läraktighet och ifver hon lade i dagen att höja sig till hans nivå. Felix Brauner hade en sorglig erfarenhet om qvinnorna. Och derför gick han i sina tankar alldeles förbi det värdefullaste af Noras företräden, nemligen att hon, då hon öfverlemnade sig åt honom, ännu var en oskuld. Detta var något som han önskade, som han arbetade in i sin inbillning, men som han ej vågade tro på. Nora kände sig många gånger helt öfverraskad i denne egendomlige mans sällskap. Hon visste ju, att han haft flera älskarinnor, hon visste, att han, rik och vacker, skulle kunna eröfra snart sagdt hvilken qvinna han ville. Och likväl nalkades han henne så blygt, så aktningsfullt som om det ej varit afgjord sak, att han köpt och redan betalat hennes kärlek. För henne voro hans bevekelsegrunder ofattliga. Under sådana förhållanden lefde de ett kärlekslif, som lyckliggjorde båda. Henne, emedan hon älskade honom och hade sina fordringar på ett lif i rikedom uppfylda. Honom, emedan han älskade henne tillbaka och tillika funnit ett föremål för sitt behof att slösa. Ingen af dem offrade en tanke på den, som deras kärlek skulle beredt de outsägligaste lidanden, om han vetat af den, ingen af dem tänkte på Arnold Lindqvist. Nora hade föresatt sig att glömma honom; han tillhörde ju det förflutna och hon hade egentligen aldrig haft något med honom att skaffa. Hon hade tvärt om flera gånger afvisat hans frierier, hon hade ej gifvit honom något hopp, utan i stället tydligt och klart visat honom åt hvilket håll hon syftade. Om han fortfarande hoppades och arbetade för hennes räkning, så vore detta hans ensak, och hon kunde ej hjelpa det. Derför förargade henne, att en dag erhålla ett bref från Arnold Lindqvist samt kort derefter en ganska dyrbar present. Men hvartill tjenade det att blifva ond.
För öfrigt förekommer härvid, att denna såsom brottslig angifna tanka alldeles icke är något afstyrkande af den gjorda anhållan, utan endast en åsigt öfver villkoren för dess behandling, om frågan i en framtid möjligen skulle förekomma. Denna framtid har likväl ännu icke inträffat, och rimligen blir 288 det först, när sådant sker, och afslag följer å nämnde nu livilande anhållan, som ett Konstitutionsutskott kan i följd deraf väcka åtal emot de Rådgifvande i saken; huruvida detta åtal skulle grundas på 106 eller 107 § Regeringsformen, beror af det dåvarande KonstitutionsUtskoltets uppfattning af sin bestämmelse; denna hafva vi emedlertid alltid ansett vara att utan mannamån och förföljelseanda ifra för Grundlagarnes helgd. Hr JustilieOmbudsmannens argumentation i afseende på svarandernes anförande i deras afgifne förklaring, rörande Kongl. Maj:ts förbindelse att i helgd bevara Myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830 och Lagen för Rikets Ständers Bank, samt sambandet emellan denna helgds bevarande och tydliga åsyftningen i 16 § Regeringsformen, kräfver ett tillägg till hvad de redan härom yttrat. Dessa lagar äro, såsom anfördt är, en stiftelse af Konung och Ständer, och kunna ej ändras utan begges samtycke. Deras helgd är således garanterad af Konungen, och det är en Konungens grundlagsenliga pligt och rättighet att i dem ej tillåta någon rubbning, som han anser stridande mot Grundlagarne. Regeringsformens 16 § bjuder, att Konungen ”ingen får afhända låta något ”gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges Lag ”och laga stadgar föreskrifva.” Den här åberopade Mynlbeslämnings och dermed öfverensstämmande Bankolagen innebära de grunder och bestämma den grundfond, hvaruppå värdet af Rikets mynt skall hvila, och faller delta värde, så uppkommer deraf oundvikligen en rubbning i alla eganderältsförhållanden, som, åstadkommen i laglig ordning, är en olycka och, i olaglig, derjemte ett våld.
eller angående Jemtländska rustningens och voteringens jemnande till likhet nied densamma i det öfriga Sverige; men deremot yrkat, att något Statsanslag, på sätt Utskotten tillstyrkt, icke mätte beviljas, enär detsamma vöre olämpligt och allenast tjenande att fördröja roleregleringen; 4:o af Herr Stuart, som anmärkt, dels att vid en ny rotejerckning i Jemtland, till likhet med hvad i andra provincer eger rum, bör fästas afseende ej mindre å- provincernes alla öfriga skyldigheter och onera,relativt lill hemmanens förmåga att dem utgöra, än ock å roteringskostnaderties olika belopp; dels att, i händelse något Statsanslag, i och för ifrågavarande ändamål, skulle egarnm — hvilket Talaren likväl beslridde —■ vore nödvändigt, att Utskotten bestämde, om detta anslag skulle utgå från RiksgäldsContoret eller uppföras på 3:dje Hufvud-'! iteln. Med de 3:ne sistnämnde dalarne bniHerr Dalman, Wilhelm Fredric, sig förenat, hvaremot Friherre Cederström instämt med Herr von Törne, och har Herr Gunther yttrat, alt det af Utskotten tillstyrkte anslag af 4»ooo El dr årligen borde beviljas, icke blott för 3 år, utan ända till dess roterings-jemkningen hunnit fullbordas, hvilket ej kunde påräknas inom en sådan tid. b) Inom Vållojlige Borgare-Ståndet: ilo af Herr Rubin, hvilken ansett, alt nyssnämnde årliga anslag borde lilga, äfven om någon nedsättning i Regementets styrka icke varder af Kongl. Majit medgifven; 2:0 af Herr Ekstrand, som deremot instämt i Herr Prosteri Åstrands, vid Betänkandet fogade, reservation, innehållande, att då, efter de undersökningar, som föregått dea föreslagna jemkningen, Jemtländska roteringen borde innan i835 års slut kunna verkställas, vöre merberörde anslag obehöflig!; 8:0 af Herr Hessle, som likaledes ansett, att något Statsanslag icke borde ega rum.
Jag har blott åsyftat att härmed visa, det icke lättsinnighet, utan fullt allvar föranledt mig att vid flera tillfällen, såsom ock i afseende å den nuv:de, väcka molioner af sannt fosterländskt syfte. Såsom motionär »ang:de e. o. tjenstemännen, deras ställning samt befordringslagarna,» i afseende å hvilken motion (N:o 102) jag vid remissen al densamma tog mig friheten afgifva några i och för motionens behandling inom Höglofl. Ekon.-Utsk:t behöfliga upplysningar, de der dock icke till Utsk:t lära framkommit, måste jag förklara, det jag varit tveksam huru jag bör förfara i afseende å Höglofl. Ekon.-Utsk:ts nu föredragna Betänk. N:o 9, »i ani. af väckt motion om en undersökning af befordringsväsendet (N:o 113)» och således icke, som det vill tyckas, ej mindre af rubriken, än af motionen åsatt N:o, den motion jag afgilvit; men då jag uti samma Betänk, finner mitt namn, som ock en del af min motion, bör jag icke vara tveksam, huruvida det är min motion, eller Frih. von Plåtens, Ludvig, äfven något ang:de e, o. tjenstemännen afgifna motion, som uti Betänk. N:o 9 blifvit afhandlad. Då jag således anser mig berättigad, ja förbunden, att yttra mig öfver Utskits nu förevide Betänk., får 492 Den 20 December. jag härmed tillkännagifva, att jag är både nöjd och missnöjd med detsamma: Nöjd, att det »syfte», om hvilket dock Höglo!].
Likasom jordegendom icke belånas till fulla beloppet, utan blott till ep viss del af gångbara värdet, bestämdt genom taxeringsvärdet, bör äfven förhållandet vara här, så framt man ej vill åstadkomma de belånade papperens misscredjt. Kunna de säljas, behöfva de icke belånas; men det är för sådana tillfälliga conjuucturer, då de icke äro säljbara, som det är nyttigt, att de kunna belåpas till nedsatt valör, Lika angeläget är dock, alt man icke gör sig den fåfänga mödan att härigenom uppehålla deras värde i rörelsen; och det är ur denna åsigt, sora jag bestrider förslaget om belåning af Armdens Pensionscassas obligationer (ill fulla beloppet, Jag är sjelf directör i denna cassa och nitälskar så varmt sorn någon för dess bästa; men jag är öfvertygad, att om man genom konstlade medel vill söka att höja värdet å cassans utgifna obligationer, skola de nedtryckas, i stället att dg po hafva en benägenhet att gå uppför. Jag är också Öfvertygad, att de andra RiksSt. aldrig skola ingå på ett sådant förslag, ehuru D en 3i Juli f. ni. den säkerhet, som dessa obligationer erbjuda , är, efter hvad hvar man känner, alldeles osviklig och uppgår ända till 4°o proc. Men just derföre behöfva dessa papper inga konstgjorda methoder för att gå lill pari; tvärtom skall i sådan händelse publiken tro dem vara sämre, än de verkligen äro. Jag afstyrker således denna välmening för Armeens Pensionseassa på samma grunder, som jag afstyrker full belåningsrätt för Riksg.contrs. sedan sista riksdagen utgifna 5-procts-obligationer. Deremot instämmer jag med lir v. Troil, att belåningen af dessa sistnämnda gerna kan bestämmas till 90 proc., och jag förenar mig äfven i öfrigt till alla delar med Hr v. Troil. Frih. Ehrenborgh: Jag har endast begärt ordet för att lätta ett af mig begånget misstag, då jag trodde, att bela 23:dje punkten nu var under öfverläggning.
Stats-Utskottets Utlåtande M 122. 45 I förra hänseendet, eller hvad byggnaderna anginge, skulle, efter hvad motionären uppgifvit, förhållandet å experimental-fältet nu vara sådant, att, utom 2:ne mindre, icke ändamålsenliga, bostäder för 2:ne drängar, den åbyggnad, sorn vöre afsedd till bostad åt dem, som i öfrigt besörja jordens brukande och tillsynen derå, utgjordes af en äldre bofällig byggnad, innehållande, utom 2:ne rum att af Sekreteraren begagnas då han besökte stället, 5 rum och 2:ne små kök, inom hvilka lokaler nu måste inrymmas inspektoren, rättaren och fåraherden. Då i följd häraf åt inspektoren ej kunnat lemnäs utrymme för egen hushållning, utan denne varit nödsakad taga sin kost hos rättaren och således till denna befat ning endast ogifta personer kunnat antagas, hade Akademien härvid måst fästa största afseende derpå, att hans anspråk rättade sig efter Akademiens förmåga att dem uppfylla. Om, alltså Akademien skulle kunna vid experimental-fältet anställa en fullt duglig, bildad inspektor, framstode såsom ett oeftergifligt vilkor, att denne blefve försedd med en bostad, svarande emot hvad enskilde jordegare bestode sine landtbruks-förvaltare. Enligt en inom Akademiens förvaltnings-kommitté uppgjord plan borde derföre nyssnämnda boningshus repareras och ordnas för att af den blifvande inspektoren ensam begagnas, hvarjemte kommittéen ansett nödigt att på tjenligt ställe ett nytt boningshus uppfördes för inrymmande af rättaren, fåraherden och en statdräng. Då emellertid, på grund af uppgjorda kalkyler, till berörde byggnads-företag erfordrades en summa af 15,000 R:dr, och då till grunddikning af experimental-fältets jord, utgörande 60 tunnland, beräknades åtgå 100 R:dr per tunnland, eller tillsammans 6,000 R:dr, samt till uppgödning deraf, å 75
Preste-ståndet, som, på sätt redan är omförmäldt, med ogillande af Utskottets förslag, beslutat att hälften af den personliga skydds-afgiften, som för närvarande ingår till Stats-verket, må öfverlemnas åt kommunerna, på sätt nu sker med folskole-afgiften, har dervid fästat följande vilkor: a) Skol-lärarnes löner höjas, så att hvarje, inberäknade alla emolumenter, uppgår till minst 400 R:dr R:mt. 4 Sammansatta Stals-, Bevilln.- samt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsk. Mern. Jtf 33. b) Äro de allmänna medlen härtill icke tillräck lige, skall församlingen fylla bristen. c) Är nägon skol-lärare, såsom innehafvare af både klockareoch läraretjenst, eller på annat sätt redan så aflönad, att någon förhöjning icke behöfves, då skola de här beviljade medlen användas till andra för folkundervisningen gagneliga ändamål, helst (lere lärares antagande. d) De af Staten anslagna medel få icke, utan Dom-kapitlets tillstånd, användas till annat än skol-materiel och lärares aflöning; och har Preste-slåndet inbjudit de öfriga Stånden alt förena sig i berörde beslut, men hvilken inbjudning likväl icke blifvit antagen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, hvaremot Bonde-ståndet, som anmärkt sitt beslut i förevarande ämne vid punkten Litt. A. i Utskottets Betänkande och vidhållit sina i öfriga delar af detta Betänkande förut fattade beslut, helt och hållet antagit Preste-slåndets inbjudning, i afseende å bestämmelserna rörande sättet och vilkoren för användande af de medel, som genom öfverlåtelse till kommunerna af en del utaf den personliga skydds-afgiften blifva att tillgå.
Domstolar nu förefallande mål på de ordinarie Domstolarne kunna Öfverflyttas; hemställer jag liuru, i händelse bifalls-propositionen blef med Ja besvarad, man ville upphäfva en auctorite, utan att hafva något annat i stället. För Öfrigt liknar detta nog mycket den allmänt rådande tendensen, alt med den juridiska enhetens jernspira vilja styra alla Förhållanden i Samhället, och hvad, som ej låter inpacka sig i denna tomma enhetsformen, måste afjemnas. Herr af Robson j Carl Magnus: Jemte det jag förenar mig med Grefve Posse och Herr Lagerhjelm, anhåller jag vördnadsfullt, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på hvad Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJtskottet, i det nu uppläste Betänkandet, derom upplyst, att nu ifrågavarande ämne, på en annan väg, redan till följe af Kongl. Majrts egna åtgärder blifvit dragit under Riksens Ständers granskning, samt huruledes det äfven ligger i samman - Den 10 November e. m. hang nied det uppdrag Kongl. Maj:t lemnat vissa Comiterade till Bergs-Författningarnes öfverseende och föreslående af de nödige förändringar. Klokast skulle väl vara , att först och främst rätta lagarne efter näringens och sakens fordringar och sedan lämpa Dömstolarne efter hvad lagens verkställighet krafvel’. Om i närvarande förhållande ett särskilt beslut i detta mål nu skulle fattas, vore ju sådant att inkasta ett hinder för den frågans fria behandlande i hela sin vidd, hvilken angår organisationen af Rikets Styrelseverk. Man skulle lägga ett band på sig, som kunde vara skadligt för enbeten i ett kommande beslut, — och hvilken är väl den angelägenhet, som påskyndar denna frågan framför de öfriga ? — Motionairen bör finna sig på en gång tryggad och tröstad, genom de upplysningar Oeconorrjie-Utskottet bibringat honom, och jag ville vördnadsfullt tillstyrka Högloft.
Olikheten af menniskors ställning i samhället måste visa sig äfven i lefnadssältet; men alt, i mon af förmögenhet, bereda sig detta beqvämligare och med förädlade seder mera öfverensstämmande, torde kunna anses såsom en önskan af alla folkclasser i hvarje hyfsadt land, och såsom ett mål för deras verksamhet; hvarföre ock borttagandet eller inskränkandet af delta den frie medborgarens oeftergifliga anspråk ulan tvi fvel vore orättvist och betänkligt. En jemt stigande eultur i förening med ett hos menniskor i alla tider rådande, fastän föränderligt skönhcls-sinne, har skapat behof, dem en aldrig tröttad uppfinningsförmåga och speculations-anda villigt gått att uppfylla, och man har sett folkslag på samma gång tilltaga i upplysning och smak för luxe, utan att äfvertyra något af deras sjelfständighet eller välstånd; men nät* njutningsbegäret utträngt känslan för högre intellecluel bildning, när yppigheten blifvit hufvudsak och samhällets ädlare pligter derför blifvit åsidosatte, då först hafva nationerne sjunkit till den grad af slapphet och moraliskt förderf, sorn banat vägen för envälde, inländskt eller utländskt förtryck. Smaken för vällefnad och förfinad njutning torde derföre ej böra anilagas såsom absolut hinder för nationens sjelfbestånd och högre bild - 4 Bevilln - samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o 12. ning, när den ej urartar till maklighet och vällust, eller hvarje enskild, utan att beräkna egna tillgångar, hänföres af begäret att genom ett lysande lefnadssätt likna eller öfverträffa den mera förmögne och sålunda uppoffrar det oberoende och lugn i oeconomiskt hänseende, hvarförutan kraft att uppfylla medborgerliga åligganden icke är att förvänta; hvar, emot orsaken till ett lands lillbakagående välstånd måste härledas från larist på omtanka och beräkning hos hvarje enskild och från skefva eller öfverdrifna begrepp om representationsoch lefnadssätt.
Svenska kyrkan i London 1,777: — Aflöning och arfvoden 7,565: — Till Kongl. Danska regeringen för Oresundska tullens upphörande 188,944: 7. För Sjökarte-kontoret 51,271: 80. » lotsoch fyrinrättningen 4,976: 83. » lifräddningsanstalter 23,786: 76. Bidrag till aflöning åt svenska Beskickningen i Turkiet 22,302: 17. För Optiska telegrafverket 24,734: 50. » Trollhätte kanals och slussverks ombyggnad 90,000: — » uppmuddring af kofferdihamnen i Carlskrona 7,500: — » bogseringskostnader å Götha eif 4,247: 24. Hyresmedel 2,550: — Brandförsäkringsafgift och underhållskostnader för konsulathuset i Tanger 1,742: 73. För signalering med en tidkula 600: — » ett hospitalsskepp i London 797: 40. För reparationer å svenska Beskickningens hus i Konstantinopel 638: 56. Sportel-ersättningar till General-konsuler m. m 26,839: 13. Balans till år 1861: Fordringar: Hos diverse verk och personer 14,920: 40. Å Revisorernes sida har häremot icke varit något att erinra, och vid anställd inventering befunnos säkerhetshandlingarne i behörig ordning. Kongl. Krigs-kollegium. Detta embetsverk* räkenskaper, upprättade i enlighet med ett den 26 Oktober 1850 af Kbngl. Maj:t fastställdt formulär, redovisa alla under Krigs—kollegii förvaltning ställda, riksstatens fjerde hufvudtitel tillhörande, såväl ordinarie som extra statsanslag, äfvensom särskilda kassor och fonder. Räkenskapernas granskning i Kongl. Kammarrätten är ännu icke afslutad. Till öfversigt af förhållandet under revisionsåret med samtlige under Kongl. Krigskollegii förvaltning ställda anslag och medel, få Revisorerne meddela följande sammandrag: (Bil. Litt. H.)
Frågan om edgång i allmänhet är dessutom redan under särskild behandling, som synes af Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 55, bifallet i alla Riks-Stånden. Af nu anförde skäl får jag vördsamt föreslå, alt § 119 återremitteras till Utskottet, för att oförändrad få qvarstå. Slutligen får jag yrka, att Bevillnings-Förordningen till redaktion närmare granskas och att onödiga bestämmelser borttagas. Om alla beskattades lika för inkomst till 1 procent, så kunde hela den blandade personal, som är uppräknad i §§ 10, 27 och 28, till det mesta uteslutas. — Bland der befintliga orimligheter må anföras, alt fruntimmer, som idka mindre handel, såsom klädmäklerskor eller månglerskor, kunna i Salje och 4 al c klasserne beskattas till samma belopp, sorn är stadgadt såsom minimi-afgift för grosshandlare och andre handlande i Stockholm och Götheborg. Af nämnde anledning får jag vördsamt föreslå, att §§ 10, 27 och 28 till Utskottet återremitteras, för att i nämnde syltning omarbetas”. Af Herr Flach, J.: ”Emot Utskottets beslut, i hvad det innefattar ogillande af min motion om förändrad organisation af Taxerings-kommittcerna i städerna, äfvensom af Stockholms Stads Pröfnings-kommitté, får jag vördsamligen anmäla min reservation. Om man, lika med Utskottet, antager att flertalet af befolkningen i städerna utgöres af det näringsidkande borgerskapet, äfvensom att detta ”hufvudsak - Bil. till Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. 7 ligen drager skattebördorne,” kunde visserligen deraf ett skenbart skäl hemtas för den af Utskottet derifrån härledda slutsats i afseende å ifrågavarande kommittéers organisation; men enär, åtminstone med ganska få undantag, det uppgifna förhållandet såväl beträffande personerne, som i afseende å beviilnings-beloppen, är, enligt min öfvertygelse, uppenbart stridande emot det verkliga, synes mig hufvudgrunden för Utskottets beslut i denna del förfallen.
836,685 r:dr 28 sk. 7 rst.; återstående fordran för de till 1848 års krigsrustningskostnader utbetalde kreditivmedel, hvilken fordrans belopp utgjorde 954,537 r:dr 18 sk. 5 rst.; fordringar för Iyftade mede) å andra kreditiver, 391,099 r:dr 34 sk. 8 rst.; restantier å 1849 års krigsrustningsafgift jemte samma afgift för år 1850, 308,301 r:dr 14 sk. ! rst, samt behållning å Riksgäldskontorets bankoräkning 1, 1,185,220 r:dr 17 sk 6 rst. Stals-Ulskoltets Memorial, M 3. 13 De inom linien bokförda tillgängarne, som vid 1846 års utgång utgjorde r:dr 1,758,355: 38. 5. utbalanserades i 1848 års hufvudbok med 1,713,568: — 11. och hafva således under åren 1847 —1849 minskats med r:dr 44,787: 37. 6. hvilken förminskning sålunda uppkommit, att städerna Ystads och Malmös kasernbyggnadslån blifvit dels afskrifvet, dels upptaget bland öfriga på vanligt sätt bokförda tillgångar med tillsammans r:dr 57,173: 38. 1. och att en inbetalning skett å det vid 1854 och 1835 års riksdag anvisade mindre kreditiv med 32,107: 13. 7. Summa 69,284: 3. 8. hvaremot bland ifrågavarande tillgångär uppdebiterats de för kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader verkställde utbetalningar under åren 1847—1849 24,496: 14. Vid jemförelse emellan Riksgäldskontorets skulder samt tillgångar och fordringar, deruti icke inberäknadt hvarken värdet af kontorets hus eller hvad som finnes inom linien bokfördt, visar sig följande förhållande: Skulder. Tillgångar. Tillgångar utöfver skulder. Skulder utöfver tillgångar.