Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M;t tillika i Nåder anbefallt K. M:ts Befallningshafvande att låta Undersöka, dels huruvida Lazarettets nuvarande local ■vöre otjenlig, dels hvilken plats å KungsLadugårdens Ägor, i sådan händelse, lämpligast och med minsta afsaknad för KnngsLadugården skulle för det åsyfta de ändamålet framdeles kunna användas, hvilken plats borde, genom Directionens försorg afmätas och beskrifvas samt att derefter med berättelse härom och eget underd. utlåtande i ämnet till K, M:t inkomma ; så har Konungens Befallningshafvande under den 10 Qctober sisth år i underdånighet insändt dels ett af Stadsoch Lazaretts-Lä k aren i Eskilstuna meddeladt Betyg af innnehåll: att nuvarande Lazarettet derstädes vore beläget på en läg och sumpig grund, inom den mest hopbygda delen af Eskilstuna Stad, nästan belt och hållet omgjfvet af höga Byggnader och sålunda hade eU för vädervexling och den för ett Sjukhus högst nödvändiga snygghetens bibehållande alldeles för trångt utrymme, hvartill korn att Lazarettets aflägsenhet från vatten vöre ett hinder för anläggandet af en nödig Badinrättning, dels ock ett af KronoFogden i Orten med 2:ne Nämndemän, efter anställd Besigtning utgifvit Betyg, innefattande? att den för ifrågavarande Lazaretts-Inrätttning nu begagnade Egendom, i anseende till det inskränkta Gårdsutrymmet, dess högst otjepljga local och belägenhet midt i Staden, Rummens otillräcklighet och Byggnadens förfallna skick, icke till LazarettslnraUning är passande, men att en dylik Inrättning tjenligen kunde anläggas på en af lu / - Betan kan den, N:o i63. 23 genieuren Mossberg år 1827 å Charla affattad del af Eskilstuna Kungsladugårds Ägor om deraf uppläts så mycket, som för ändamålet kunde erfordras; hvarjemte Konungens Befallningshafvande, som äfven bifogat berörde Charta, enligt hvilken den affattade dejen af KungsLadugårdens
Om jag hade trott, alt Westmanlands berglags intresse annorlunda bevakas, än jag sagt, så hade jag iakttagit tystnad; men jag bar trott det vara min skyldighet att tala så sorn mine landsmän skulle talat, om de varit närvarande. En värd ledamot har debiterat mig för ett misstag. Jag får protestera mot denna räkning och medelst vidräkning förklara, att han tillagt mig ett yttrande, sorn jag icke haft. Jag har aldrig talat om liäradshöfdingarnes vilja att vårda bergslagens intresse; ulan jag har sagt, att jag för min del anser häradshöfdingarne icke äga den intima kännedom om bergslagens verkliga intresse, som för bergslagens bästa och vrkets förkofran hos en domare nödvändigt behöfves. I afseende på hvad Frih. Hamilton yttrat derom, att få bergmästare hafva så mycken kännedom om bergslagens intresse, att ju icke häradshöfdingarne äga lika mycken, får jag förklara, att jag blott talar om den ort, hvarest jag har min bostad, och att denna ort blifvit bortskämd genom skickliga bergmästare, hvilket yttrande jag såsom en lacksamhetsgärd framställer ål framlidne Abraham Hylphers och äunu lefvande och gagnande Jacob af Forssell. Jag voterar afslag å betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum bomme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr Ribbing, Bengt: Med erkännande af Hr Lagerhjelms grundsats, alt sakkunnige personer böra finnas i rätten, tror jag dock att hindret derför undanrödjer sig sjelft, alldenstund det mätte blifva bergsfogdens skyldighet, i händelse bergstingsrätterna upphöra, att vara tillstädes vid häradsrätterna, likasom han nu är förpligtad att vara närvar, vid bergstingsrätterna; och då dessutom ingenting hindrar, att ålskillige af nämndemännen kunna vara sådune personer, som äga insigt uti bergsliandteringen, så torde häradshöfdingen af bergsfogden och af dessa nämndemän kunna tillfyllest erhålla de upplysningar, som vid handläggning af bergsmålen någon gång lärer kunna behöfvas. På dessa grunder tillstyrker jag bifall lill betänkandet. Frih. Hamilton: Frih.
l å n g a beskrifvande artiklarnes dagar iiro räknade, åtminstone i de stora världsstaderna, där det nervösa hastiga Iifvet ' ej ger läsaren tid till iiier än att ögna igenom det allra viktigaste. När nian inalste läsa sin tidning på taket af en oinnibus eller i en jäniva&amp;knp8 p&amp; vägen till eller från sitt arbete, kan man ej lasa spaltlånga artiklar. Och dock måste nutidsinaniiiskan följa med och veta allt livad .soni hander i världen. Det gick val an förr, då man egentligen endast hade nyheter från de största kontinentala staderna, men nu då liela varlden drar sitt strå till stackensblir saken en annan. Londonbon får i dag ej endast veta ' hvad soin Iiander i Paris, Berlin och Wien, atan han måste också läsa nyheter från Nelbourne, Buenos Ayres och Valparaiso. Och det vaxer ständigt. Redan nu a r ' det svårt för tidningarne att f&amp; plats för alla de viktigaste nyheterna. Artiklarne måste bli kortare och inera koncentrerade. Det tenderar ju redan ditåt. Man maste söka att i så få ord soin inöjligt ge en så liflig bild som inöjligt af det man vill. skildra. Men Boncentrntion kan ej drifvas öfver en viss grans on1 läsaren skall få en klar bild af det man skildrar. Då .nödvändigtvis nyheternas sig .ständigt ökande mängd miste fordra ytterligare kortfatt' lighet, måste pennritningen eller ännu bättre fotografien, åtföljd af korta faktiska uppgifter, taga beskrifningens plats .. Man liar ju. delvis redan slagit in på den vägen ocli man koniiner säkerligen att fortsätta p&amp; densamma. Fotografien bär ju inom sig möjligheter till. en utveckling i e n. nu knappast anad utsträCkniiig. E t t blad nied många bilder och nästan ingen text, se där franitidens tidning., och kanske äfven den i sin tur blir så öfverfylld, tillade hon, &gt;att bilderna i sin ordning få forininskas # å, att man inåste läsa eller rättare se framtidens tidning genom förstoringsglas. » ' Litteratur. Iiidirstrien och kvinnofr5gm.
Beträffande silhuetterna visste jag nog att de ej kunde komma ut till julen samt att tiden var illa vald, men – det är först helt nyligen jag kommit underfund med att jag är en ”klippare”. Kan Ni skaffa mig förläggare är jag er stor tack skyldig och Ni har fria händer. Jag, som aldrig fått lära något, kan ej hafva så stora pretentioner. Några friexemplar skulle jag dock önska. ”Igelkotten” är på landsmål intagen i Svensk Folktidning № 43, jemte de tvenne dithörande silhuetterna – hvarpå Ni torde fästa vederbörandes uppmärksamhet. Blir der ingenting af så var af den godheten att återsända det lilla arbetet ju förr dess hellre. Kan ni använda de två sagorna som följde med uppsatsen om Skåne? Förlåt min utförlighet. Med tacksamhet och högaktning Det var en gång ett gift folk som lefvat lyckligt samman under många år. Vid bröllopet hade brudgummen förelagt bruden att hon aldrig måtte tända ljus i det rum der han låg och sof, ty då kunde stor och obotlig skada vållas för både honom och henne. I tjugotre år hade de lefvat samman och hustrun hade troget hållit den ingångna öfverenskommelsen, men så kom den lede frestaren till henne en dag ingifvande henne den tanken att mannen under natten vore ett ohyggligt vidunder och hon började frukta för att vara ensam med honom sedan det blef skumt. Slutligen beslöt hon att skaffa sig visshet och en natt då hon märkte att mannen somnat gick hon ut, tände ett ljus och begaf sig till sofrummet. Der låg mannen och sof så fridfull och lugn, han hade aldrig synts henne manligare och vackrare än nu, men hon ångrade bittert sin olydnad och hoppades att obemärkt kunna smyga ur rummet. Just som hon skulle vända sig bort föll en droppe talg på hans hand och med ett anskri for han upp ur sömnen. I samma stund tappade hon ljuset och det vardt beck mörkt i rummet. Men hon hörde en röst säga: ”Qvinna, qvinna, hvad har du gjort! I tre och tjugo år hafva vi lefvat glada och sorgfria dagar med hvarandra och då du kunnat tygla din förvetenhet i så lång tid tänkte jag väl aldrig att du på gamla dagar skulle komma oss i olycka dermed.
Genom serskilda vid innevarande riksmöte gjorda framställningar, liar Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit lästad derå, att, ehuru rikets sjö- och stapelstä - Expcdilions-Utskoltels Förslag till und. Skrifvelse, N-.o 207. 683 der årligen uppbära, under namn af tolag, nära 400,000 R:dr B:ko, vore likväl redovisningen Por dessa medel icke underkastad Rikets Ständers Revisorers granskning, enligt livad af deras sednast afgifna berättelse inhemtas. Då, genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 21 Sept. 1715 ordinarie tolagen blifvit anvisad lill underhåll af bryggor oell packhus, men, sådant oaktadt, användes till helt andra behof, såsom till städernas fattigförsörjningar, dårhusinrättuingar, undervisningsanstalter och flere dylika Por tolagens ursprungliga bestämmelse alldeles främmande föremål, hade, till följd af dessa missbruk Rikets Ständer snart sagdt vid hvarje riksdag nödgats anslå stora penuingesummor till städernas hamnoch bro-anläggningar samt till reparationer å desamma. Dessa Pörhållanden syntes påkalla en behörigen kontrollerad redovisning för tolagsmedlen och deras användande för dermed afsedda ändamål, hvarföre blifvit Pöresiaget att Rikets Ständer måtte hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes i nåder från rikets samtlige sjö- och stapelstäder låta infordra verificerade räkenskaper Por de sistforflutna fem åren öfver uppbörden och användandet af desse städerna förunnade toiagsmedel och att E. K. M:t behagade i nåder låta öfverlemna dessa räkenskaper lill Rikets Ständers näst sammanträdande Revisorer, på det att desse, efter skedd granskning, må sättas i tillfälle att kunna till Rikets näst sammanträdande Ständer inkomma med nödiga upplysningar rörande ofvanberörde förhållanden, samt Rikets Ständer sålunda äfvenväl sältas i tillfälle att derefter fatta beslut, huruvida all tolag bör upphöra eller till sitt nu utgående belopp Pörminskas.
Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, Herr Montgommeries, Fabian, den 22 dennes f. rn. på bordet lagde Memorial, om afskaffande af bruket, att uppläsa Kungörelser midt under Gudstjensten. Ånyo föredrogs Herr Montgommeries , Fabian, den 22 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, angående förändrad flyttningstid för tjenstehjon. Förekommen genom Herr Montgommeries Motion, om ändring i flyttningstiden för Tjenstefolk, hvilken fråga jag, och som jag förmodar, månge Jordbrukare ämnat väcka, får jag nu endast derom yttra min generella åsigt. Den fordna flyttningsliden, den 1 October, ansågs med skäl icke passande för Landtmannen, uti de flesta Pro vincet', men den närvarande, eller den 1 November, är, efter min öfvertygelse, otjenlig för alle Landtman i bela Riket, och jag tror, att hvad, som kraftigast hindrade i8a3 års Ständer, alt önska, åtminstone återflvttning till det gamla, var förändringens nyhet, och att 'treårig erfarenhet af alla olagenheterne icke ansågs tillräckligt nu hafva vi åtta års erfarenhet, och det är mer än nog. Det vore önskeligt, om det blefve lika lätt, att med Ekonomiske författningar träffa Jordbrukarens fördel, som det är; att, i fråga om beskattning, träffa Jordens. Tjenstefolkets flyttningstid, inverkar högst betydligt på Landtmannen, och den närvarande är fördelaktig, endast för Städernas Innevånare, som derigenom vunnit, alt få Hus-flyttningen och Tjenstefolks-flyltningen på olika tider. Det vore öfverflödigt, alt nu upptaga allt, hvad sorn blifvit anfördt, för och emot denna håga, som säkerligen kommer, Den i5 November. att vidlyftigt discuteras, då den återkommer från de öfrige Respective MedStånden, och Ekonomiutskottet.
Om, för att förekomma Utlåtandets föredragning punktvis, man blott behöfde yttra sig deröfver i sin helhet, vore det lätt att få Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut om dess företagande punktvis förändradt. Utomdess är det hvar och en Ledamots rätt, att när, efter återremiss, frågan i ett nytt Utlåtande andra gången förekommer, få detta styckevis föredragit. Jag hemställer dessutom i öfverensstämmelse med hvad Grefve von Fersen tyckts medgifva, om det är rådligt, att öfverlemna åt executiva makten io6 Den 22 Januarii f. m. ensam att bestämma straff för förbrytelser emot medborgare. Enligt Grundlagen existerar ingen sådan lag, sorn icke af Lagstiftande och utöfvande Makterne gemensamt blifvit sancLionerad. Herr von Hartmansdorff, August: Jag tror äfven, att Utlåtandet måste punktvis föredragas, om någon sådant begär; men jag vet icke, hvad tillfredsställelse man deraf skulle hafva, då man förut vet, att punkterna antingen måste afslås, eller endast koramo att lemna ett osammanhängande helt. Yrkas likväl föredragning punktvis, tillstyrker jag, att Ståndet först må afslå alla punkterna, och sedan öfvergå till pröfningen af Friherre Åkerhjelms jemknings-förslag. Friherre Åkerhjelm: Jag medger, att intet negativt svar gafs på Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition; men både Grefve von Fersen och jag anmälte oss i detsamma, propositionen gjordes, för att få yttra oss öfver det hela. Jag vill dock icke bestrida, att beslut blifvit fattadt, och skall visserligen, om det vidhålles, underkasta mig detsamma, ehuru tiden på dagen tyckes vara väl långt framskriden för begagnande af ett sådant föredragningssätt. Herr Munck af Rosenschöld: Jag bar visst så mycken consideration, som någon, för Ridderskapets och Adelns tid, och skall derföre, ehuru det icke är min skuld att
Se Landshöfdingeembeten. — till Statsverket af den Landshöfdingen i Blekinge län till af - ( 76 ) löning anslagna kronotiondespanmål, hl. m. Se Landshöfdinge. Indragning af Landlbruksacadémien. Se Landtbruksacademien. — af förläningar och förmåner, upplåtne åt Löfås silfververk. Se Löfås. — af den för skogsoch jägeribeljeningen fastställda aflöningsslat. Se Skogsooh Jägeribeljeningen. — af de på Statens bekostnad underhållna stuterier, angående. Se Stuterier. lndragningsslaten, om uppförande å, af Protocollssecreteraren J. Hegardt. Se Hegardt. — om uppförande å, af en del Flottans beful och underbefäl. Se Pensioner. Införsel lill Norrige af spanmål och andra Svenska landlmannaproducter, om villkoren för. II. B. 321. Ä. 322. Iöqvarteringeu i de Skånska städerna samt i Götheborg, angående. II. IL 370. VIII. E. 548. Inqvarteringsersältning för Flottans befäl och underbefäl m. fl. corpser, om reglering af. I. 540. 11. 619. lil. B. 178. Se vidare StatsUtskottets betänkande N:o 38. Inqvarteringsordning för Stockholms stad, angående förslag till nv, samt andra dermed sammanhängande frågor. II. R. 370. VIII. B. 60. Ä. 401. VIII. E. 548. IX. U. 381. A. 665. -— för städerna utom Stockholm, af den 22 Februari 1841, om förändringar i. IX. B. 414. A. 669. Iuspectorer, angående bevillningsafgiflen för. I. R. 216. IV. B. 453. Se vidare Bevillningsutskottets betänkande N-.o 11.
Sig böra af Rikets Ständer, äska beviljande af de medel, som erfordras för fullbordande af Vestra stambanan frän Stockholm öfver Södertelje, Katrineholm och Hallsberg till Töreboda vid Göta kanal, dit jernvägen redan är öppnad frän Göteborg och för utförande, samtidigt, of en sammanbindningsbana frän Vestra stambanan vid Hallsberg till Örebro. Kostnaden är af Kommittéen beräknad, som följer i Från Slockholm till Katrineholm, Imil, 18,000 fot 0,700,000. Från Katrineholm lill Göta kanal, 15 mil, 4,100 fot 0,096,889. Från Hallsberg till Örebro, 2 mil, 8,650 fot, jemte bangård i Örebro 1,762,479. Summa Ridr Rimt 17,559,568. Af deri för Statens järnvägsbyggnader afsedda summa 25,000,000 Ridr skulle, i följd af hvad ofvan är yttrad t, återstoden eller 7,440,652 användas lill Södra stambanan. Beträffande denna banas sträckning förekommer, att sedan Kongl. Majit vid 1856 —1858 års riksdag föreslagit densamma alt utgå i norr från Vestra stambanan vid Falköping och sträcka sig, med bibana lill Jönköping, öfver Göta ström efter Lagaå-dalen lill Agghult, Lund och Malmö, så beviljade Rikets då församlade Ständer särskilda anslag för den lill Lund redan färdiga Södra stambanans fortsättning till norra ändan af Finjasjön samt lill påbörjande och grundläggning af sådana arbeten å Södra stambanans norra del från Falköping lill Jönköping, som fordrade en längre tid för att fulländas, äfvensom lill bangårdar i Lund och Malmö. De före nämnde riksdag verkställda undersökningarna hade icke gifvit vid handen, att Södra stambanan kunde, med iakttagande af den i allmänhet föreskrifna 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Alltså förutsätter den spontana verksamheten, om den betraktas såsom själfmedveten verksamhet eller begripande, ett recipierande af utifrån kommande intryck. Intet jag utan ett verkligt du. Intet begripande utan en receptiv verksamhet. Å andra sidan är lika visst, att recipierande af intryck icke är möjligt utan spontaneitet i verksamheten, ty upptagandet involverar redan själfverksamhet. Ur objektet blott och bart kan intet seende hos subjektet härledas. Härtill fordras hos detta en reaktion mot intrycket. Alltså intet du utan ett jag, ingen receptiv verksamhet utan begripande. Af det framställda följer, att den spontana och den receptiva verksamheten med afseende å graden af intensitet stå i direkt förhållande till hvarandra, så att ju intensivare den senare är, desto lifligare är begripandet och tvärtom68. Såvidt innehållet i medvetandet är sinligt, är den receptiva förmågan förmåga af varseblifvande69; objektet är icke i sig själf bestämdt, utan af andra objekt enligt mekaniska lagar70; själfmedvetandet är subjektets medvetande om sig själf ej såsom fritt, d. v. s. såsom ägande makt att bestämma sig oberoende af sinliga begär, utan såsom i sin verksamhet med nödvändighet af begär bestämdt71; förståndets (den spontana förmågans) begrepp äro begrepp om det betingade. — Men åtskilliga fakta finnas i medvetandet, som häntyda på ett annat innehåll än det sinliga. I förståndet finnes idéen om det obetingade varat72, idéen om plikt samt idéen om frihet73. Med hänsyn till det förut framställda är tydligt, att intet af dessa begrepp är möjligt, utan att ett mot det svarande innehåll är gifvet genom intryck från en mot subjektet varande verklighet. Det är tydligt, att denna senare ej kan vara en sinlig verklighet, enär uppfattningen af en dylik verklighet icke kan involvera begreppet om det obetingade vara’t eller böra’t eller om frihet.
2.4 §:n vara lindrigare än 1788 års författning; jag önskar alt jag måtte hafva misstagit mig i min åsigt, och Ivckönskar mina vedersakare lill' deras äsigter; men jag får anmärka, alt såvida i[\ §:n verkligen är lindrigare än 1788 års föi fattning i fråga om inhyseshjon, så torde likväl icke böra föi bigås, att 24 §:n omtalar helt andra menniskor än inhyseshjon. Den omtalar aibelsföra tjenstehjon och anför 5 Ii 6 calhegorier af medborgare, som icke äro inhyseshjon. Jag skulle tro, att man i allmänhet icke behöfver stifta lagar för inhyseshjon, hvad deras rörlighet, d. v. s. flyttning från ort till annan, beträffar. Den som en gäng blifvit inhyseshjon, har blifvit del lill följd af undantagsconlract mot rättighet att få sitta i backstuga, åtnjutande någon afgäld, och tå måtte i sanning de lockande fördelar vara, som skulle kunna förmå det s. k. inhyseshjonet att lemna sin skyddshåla för att flytta till annan församling. Jag tror således att jag ej misstagit mig, då jag påstår att >788 års författning icke är sä sträng som denna §. Man har sagt att 55o Den i5 Mars e. m. 1788 års författning kommer att tippliäfvas; det är vä! om så är; jng hade emedlertid väntat, att elt förslag till lag för fattigvården i Riket skulle utpeka hvilka äldre författningar, som derigenom komme att upphäfvas. Det lian vara godt och väl alt äfven kunna gissa sig fram, och då ville jag gissa ali icke blott 1788 års, utan äfven alt 181 1 års författning, och alla som sedan i nummerföljd utkommit, skola blifva upphäfna ; men detta står likväl icke bestämdt uttryckt. Som denna författning är uppställd, anser jag den ej för något annat än ett reglementarisk t stadgande, som skall gälla socknarna emellan; uppdragande åtskilliga villkor mellan dem som skola gifva och dem som behöfva understöd.
Dessa, med flere mindre anmärkningsvärda vid Räkenskaperne förekomne omständigheter, hafva föranlåtit Utskottet att upprätta nytt omslut (Litt. C.') af Balancen vid i832 års utgång, sådan den, efter en fullständig granskning af skulder och tillgångar befinnes rätteligen hafva bort vara, äfvensom att låta de Generalsammandrag för åren 183r och 1882, som Kamereraren vid Kongl, Con voy-Commissariatet afgifvit, omarbetas på sätt de härefter under Litt. A. och B. bifogade nu visa sig; hvarmedelst blifvit utredt, ej allenast, alt Verkets ställning vid slutet af år i832, sorn samma års Hufvudbok utvisar vara den, alt Verket egde tillgångar, öfverskjutande skuiderne med ett belopp, R;dr 84,836: 31. 3., i sjelfva verket är tvärtom sådan, att skuiderne med R:dr 9. 5. öfverstiga tillgångarne, utan har det ock genom denna omarbetning blifvit närmare och säkrare synbart, hvad inkomstoch utgiftsbelopp tillhör hvarje år för sig och hvarförutan ett bedömande af Verkets förhållanden alltid måtte blifva opålitligt. Siats-Utskottets Utlåtande IV.-o 3g5. 5 Utskottet finner sig emedlertid af allt detta föranlåtet afgifva det yttrande, att ett så ofullständigt och opålitligt redovisningssätt minst bort förmodas kunna få oförändrad t fortfara en så lång tid, som här varit fallet, vid ett Verk, uti hvars administration allt från början personer deltagit; å hvilkas insigt, om hvad lill en fullständig bokföring hörer, man eger rättmätigt anspråk, och der icke allenast en Kamererare och en Kammarskrifvare aflönas för bokföringen och redogörelsen, utan ock en öfver höfvan utsträckt tid till räkenskapernes afslutande blifvit medgifven, eller att hvarje års bokslut ej behöft vara färdigt förrän vid nästpåföf jande års utgång. Deremot anser Utskottet, att Kongl.
Denna skilnad exprimeras i närvarande fall af de olika tillverkningsbeloppen, 22.000 Engelska tons *) emot 300 tons, hvartill hela Svenska messingstillverkningen på sin höjd uppgår, och bör således mätas efter ett belopp af 21,700 tons eller 518,630 centner Svensk vigt. Härvid bör märkas att, under förutsättning af en viss profit på hvarje Saf tillverkningen, denna profit på det hela blifver progressivt större i mån af fabrikationens storlek samt att ju större en fabrikants årliga tillverkning är, desto lättare är det för honom att nedsätta priset på sin vara. Detta förhållande medför för den större fabrikanten den icke sällan begagnade fördelen att, genom temporär prisnedsättning under den för de smärre fabrikanterne möjliga gräns, kunna nedtrycka och omintetgöra de smärre fabrikerna. Det är äfven denna kapitalstyrka, som, t. ex. för de Engelska fabrikanterne, gör icke allenast möjligt utan lätt nog att besegra tillfälliga kriser och stockningar i afsättningen på främmande länder. En annan fördel, sorn öfverlägsenheten i kapitalstyrka och tillverkningsbelopp förlänar den Engelska fabrikanten är, att han kan köpa sina råvaror till lägre pris än del, hvartill de vid mindre reqvisilioner säljas på sjelfva produktionsorterna. Såsom straxt närmare skall visas är det, beträffande nu ifrågavarande näringsgren, konstateradt, att priserna på råämnena, garad koppar och zink af det slag, som för messingsfabrikation är företrädesvis passande, nemligen Schlesisk zink, stå i England lägre än å garad koppar i Sverige och å Schlesisk zink i sjelfva Schlesien. Förklaringen till detta förhållande ligger otvifvelaktig! deri, att ju mera producenten får sälja på en enda hand, desto lägre kan han sätta sitt pris, emedan dels hans totalvinst det oaktadt stegras genom den större mängden, dels ock besväret samt utgifterna för försäljningen derigenom minskas; men fördelen af det lindrigare priset kommer icke köparen i mindre skala till del, äfven om han finnes till hands på sjelfva produktionsorten.