Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid Rikets Ständers Revisorer synas hafva föranledts till denna framställning, för att kunna anställa jemförelse emellan ursprungliga kostuadsförslaget, som, — 350 — efter Rikets Ständers Revisorers förmenande, skolat upptaga en summa af omkring 750,000 R:dr Riksmynt, samt de verkliga utgifterna, hvilka, enligt en af redogöraren vid Museibyggnaden aflemnad uppgift, daterad den 9 September innevarande år, utgått med 1,524,639 R:dr 6 öre, så får jag i underdånighet upplysa, att de enda och ursprungliga tvenne kostnadsförslag, som blifvit upprättade öfver de planer och ritningar, hvarefter Museibyggnaden nu blifvit uppförd, sluta sig på helt andra, summor, nemligen det ena af Öfverste Hjelm på 1,080,000 R:dr Emit och det andra af Öfverintendents-embetet på, i jemn siffra taget, 1,462,970 R:dr R:mt. Det är således med dessa siffror och dessa kostnadsförslag, som en jemförelse kör anställas, hvarvid torde böra tagas i betraktande, att ifrågavarande kostnadsförslag blefvo .uppgjorda redan år 1849, efter hvilken tid prisen å materialier stigit med minst 50 procent, men å dagsverken med till och med 120 procent, oberäknadt att dessa båda förslag grunda sig på ett vida mindre solidt och dyrbart byggnadssätt, än hvad de uppgjorda planerna föreskrifva och som sedermera, enligt Kongl. Maj:ts nådiga befallning, i sin helhet blifvit följda. Den af Rikets Ständers Revisorer nu uppgifna summan af 750,000 R:dr var deremot det anslag, som af Eikets Ständer vid 1844 års riksdag beviljades till uppförandet af ett Nationalmuseum. Men detta belopp var icke grundadt på något kostnadsförslag och kunde icke vara det, då ingen plan ännu mig veterligen fanns uppgjord för ifrågavarande byggnad. Den af Kongl. Majit nådigst fastställda plan för nu uppförda Museibyggnad tillkom först flera år derefter.
M. utsett att bestyra om arbetets bedrifvande för kyrkans reparerande, hvilket förslag upptager en summa af 5j,ooo r:dr. Såsom ledamot af nämnda direction, äger jag en noga kännedom derom, att förslaget är så knappt tilltaget, att det i sanning icke tål någon nedsättning. StatsUtsk. har likväl trott sig böra tillstyrka Ständerna en nedsättning till 40,000 rrdr, att använda till kyrkans taktäckning 4°4 Den jS November f. m. och uppsättning af tornprydnaderna , för atl återföra Kyrkan i samma skick som den var före branden; men om taket kommer atl påläggas elter den uppg jorda „ och nådigst fastställda planen, så torde det äfven vara nödigt att sjelfva kyrkan iståndsättes; ty morarne hafva betydligt lidit af branden oell i följd af den qvantitet vatten sorn dem onder eldsvådan öfvergjöts. Dessa murar hafva no småningom, i brist af tillgångar, endast här och hvar kunnat lappas , men någon verklig reparation af desamma har icke kunnat äga rom. Skulle nu taket påläggas och morarne förblifva i sitt nuvar. skick, så hemställer jag, om det ej vore en bedröflig syn att se kyrkan, med ett prydligt tak, ändå förblifva en ruin. StatsUtsk. harsjelft yttrat sig finna billigheten af alt Staten öfvertoge den ifrågavar. reparationen, efter kyrkan numera icke agde någon församling och således ingen som är skyldig att till dess underhållande bidraga ; och med anledn. deraf hyser jag den förhoppning, alt, om StatsUtsk. behagattaga frågan i förnyadl öfvervägande, Utsk. säkerligen skall inse nödvändigheten af att hela det begärda anslaget beviljas och icke finna sig förhindradt att tillstyrka en så obetydlig summa som 12,000 rtdr till hvad redan blifvit föreslaget alt utgå. Jag säger obetydlig summa, nemi. för Staten, men ingalunda för reparationsarbetet, ty utan att hela det i den K. propos:n begärda beloppet beviljas, kan detta arbete ej verkställas som sig bör, och kyrkan kommer ovillkorligen då om några år att förfalla.
Hon väckte alltid uppseende, hvar hon vi3 ° Cfl sade sig. Hon samlade intresset omkring sig. Det fanns också hos henne en sådan sprudlande källåder af kvickhet, skalkaktigbet och lekfullhet. Den kunde ej af något hämmas. Icke ens hennes sorgefulla kärlek, icke ens det, att hon hörde till de troende, kunde göra henne dyster. Man tyckte, att » hon var så obegripligt treflig och rolig och snäll. » Så sade gamla och unga. Och det fanns entusiaster bland hennes både manliga och kvinnliga vänner, som uttryckte T. Filial Hornsgatan Riks 163. Aiim. t. 30435. ro M o IDUN 270 sig bättre, när det gällde att beskrifva Anna Rehn. » Det finns hos henne en sådan rikedom af käckhet och lefnadsfriskhet, intelligens och hjärtegodhet; och hennes yttre skönhet är så präglad af allt hvad hon är till sitt inre, att hela hennes uppträdande blir fängslande originellt. Det finns ej hennes make i hela Ostadalen. Lycklig den, som får henne! » Det var någon, som hade sagt så, och det var många, som af hjärtat kunde instämma i detta omdöme. Hon var dessutom skild från alla äfven genom en annan gräns, trons ljusa ring, öfver hvilken ingen otrogen ansågs böra få komma. Erik Ivarsson kunde anse sig utestängd. Kunde hon alltså nöjaktigt förklara hans uteblifvande? Han var kanske så förståndig och blygsam, att han, om han jämförde sig med Anna Rehn, ställde sig ensam på vå- gen utan sina många hundra tusen. I så- dant fall tyckte han kanske, att hon vägde mera än han. Skulle således hennes personliga egenskaper och det anseende dessa förvärfvat henne bilda en bländande och afskräckande strålglans omkring henne, en osynlig mur, som hon ej ansåg sig kunna genombryta eller komma öfver!? O, att de hade fått mötas i en fjärran trakt, där båda varit främlingar för alla, där hon fått vara endast en flicka och han endast en yngling, där han ej varit omgärdad med guldets glans och hon med anseendets, där de fått dragas till hvarandra endast med andarnas föreningsband, den ömsesidiga kärlekens kraft, så som det skedde vid deras första möte!
N:o 100, i anledning af väckt motion om de båda Fotgardes-regementenas förening lill ett regemente; N:o 101, i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet för gemenskapen att gifta sig ulan vederbörande befäls samtycke; samt N:o 102, i anledning af väckt motion om bildande af föreningar för ersät tande af förluster uppkomna genom hagelskador. Samtliga dessa Belänkanden godkändes med undantag af N:ris 95 och 98, hvilka älerremilierades; och skulle den om sistnämnda två Belänkanden förda diskussion jemväl till Utskottet medfölja. S. f). Vid föredragning af Expedilions-Utskottets förslag N:o 12 lill § i Riksdagsbeslutet angående Sveriges och iNorriges ömsesidiga förhållanden och i sammanhang dermed af Högv. Prcste-Ståndet i Protokolls-utdrag N:o 265, framställda inbjudning Prot.-Utdrag den 9 Juni 1860. 457 inbjudning att instämma i nämnda Stånds beslut om förändrad lydelse af berörda skrifvelseförslag, beslöt Bonde-Ståndet för sin del att, med förkastande af Utskottets förslag, antaga Högv. Preste-Ståndets inbjudning. Den 9 Juni. Frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Efter föredragning af så väl Siats-Utskottets den 25 sistlidne
Statsanslaget för E. K. M:ts Cancellie, bestämdt vid 1828 års Statsreglering till 51,54a R:dr 14 sk. 6 rst., kommer, med tillägg af förrberörde Löneförhöjning, att uppgå till en Summa åf 57,858 R:dr 46 sk. 6 rst. 11:0 MinisterStatens Anslagssumma, 100,000 R:dr Hamburger Banco, eller 25o,ooo R:dr Svenskt Banco, är tillökad med 16,666 R:dr32 sk., utgörande skillnaden emellan 120 och 128 sk. cours; börande det belopp årligen, som deraf, i följd af en lägre cours, ej behöfs användas, ingå till RiksgäldsContoiret, för att tilläggas öfverskotten på Statsverkets inkomster. 12:0 Postverkets aflöningar och omkostnader äro, i närmare öfverensstämmelse med verkliga förhållandet de senare åren och med antagande af den princip, att vinsten af Postinrättningen i första rummet bör användas till densammas ändamålsenligare förbättrande, innan någon behållning för Statsverket må påräknas, uppförde till a5o,o68 R:dr 36 sk. 6 rst., deraf 68 R:dr 36 sk. 6 rst. äro indelte, hvarigenom en förhöjning af 4^>727 S7 sk. 8 rst., uti det vid i8a3 års Riksdag bestämda anslag, ao3,34o R:dr 46 sk. 1 o rst., uppkommer. 13:o KammarCollegiurn med Myntet i Stock~ holm uppföres till lika anslag som år i8a3 bestämdes, eller 4* »086 R:dr 3a sk. 1 rst. i4:o För StatsContoiret med Chartoe Sigillatar-Verket, Myntverken i Avesta och Fahlun samt f.d, AfräkningsContoiretj hvilka Verks 238 Exp. Utsi;. Förslag till uncL Skri/u.
Jag försäkrar äfwen at om samma Lasus stulle inträffa, som den omrörda, stal jag begagna mig af lika kraftiga om icke kraftigare uttryck, samt witz alla tillfällen protestera emot oklokhet och olagligheter, de ma tiläfwentyrs komma frän Thronell, ' kttgoriteten af et Rikets Stand, klubbar eller inclivicluer. Skulle Herr Ulajor dilrverLtolpe enskilt wara beswärad af de omrörde uttryck, kan han wända sig til mig. I stöd af hwäd jag anfört anhäller jag ödmjukast, at Herr iVla jor Lillverstolpcs proposition ej Uptages, Utan förkastas säsom högst obillig och olaglig. Herr Lilkverstolpe, koban Oaviä, Den fraga jag uti mitt Dicmmen wäckt, rörer ej mig pcrsonelt, Jag har icke enskilt blifwit förfördelad. Uti en sadan händelse tror jag det haftva wara obehörigt, at dermed uptaga Ridderffapets och Adelns tid, samt fylla dest protocoller. Den förolämpade kan llirecte hos den, som honom förfördeladt deruti söka rättelse. De fleste af Ridderffapets och Adelns Ledamöter hafwa ej hört ordalydelsen af Herr Lejonströms Dictamon. De fleste wörö ej heller närvarande uti det justsrin^s plenum den js, dennes, dä mitt Dictamen upläsies. I anledning deraf, och pä det Riddcrskayet och Adeln, mä kunna finna at den wäckta frägan rörer samteliae Riksens Ständers samt isynnerhet Ridderssä pets - 814 Den 19 Junit. pets och Adelns wärdighet och anseende anhälier jag, at sä wäl Hero ^cbonsriiims Dicuriricn af den 2 som milt af den 16 i denna manad mätte ä nyo upläsas, samt Högloft. Ridderffapet och Adeln, i anledning af den blifwande 910- xosicic^neii besluta, huru denna sak i wära yrorocoller stall anses. Herr Lcliönström.
Om en aktningsvärd del af 434 Besvi^och Ekon. Utsk. ; Betänkande». Medborgare, Embetsman och Ståndspersoner upprigtigt önska förbud derföre, att de nu tvingas lefva lika med andra, enligt sitt Stånd, oaktadt deras löner och tillgångar ej till?ta det, så anser jag det icke för skäl. De skola visserligen, dessa Medborgare, blifva mycket mera aktningsvärda, om de med den frihet, som alla förunnas, så allvarligt fruk* ta armodet, att de förakta opinionan och lefva som de kunna, man säge derom, hvad man vill. Men det är en naturlig orättvisa, och skulle verka en icke önskad tröghet att tvinga alla att gå sagta, på det den halte må följa mad. 2:o Om de till d°nna dag utfärdade ÖfverflödsFörordniagar blifvit noggrant åtlydda. — Jag begär en blick derpå: huru ’ ade våra inhemska Fabriker sett ut? Monne Svenska Fabri' anten af sin egen industri kunnat upphinna den höjd han nu i inehar? Örn utländska Fabrikater hädanefter förbjuda", och förbudet kan handhafva®, så skola våra Fabriker nödvändigt stadna på sin punct, hvilket sr stridande mot menskligetens önskan, att upphinna högsta fullkomlighet. Jag Linnar derhän, I uruvida Fabriksrörelse i alla sina grenar är nyttig för vårt Land, som natur n danat för Åkerbruk, Skogsrörelse, Bergsbruk, Sjöfart och Fiske. Det är dock mia öns :an, att våra nu varande Fabriker måtte snarare uppmuntras, än nedläggas. Men en uppmuntran genom förbud af utländska Fabriksvaror skulle falla allt för tungt på Consumenten och ovillkorligt hindra inhemsk* Ekon. Utski Betänkanden. 435 fullkomligheten, som behöfver äggas genom concurrens. Jag ville heldre, att en proportionerad högre Tull erlägges för de fritt inkommande utländska Fabriksvaror, som i vårt Land kunna produceras, och denna Tull blefve för sig sjelf en Fond till lika bestämda premier för de inländska varor, sorn våra Fabriker kunna exportera.
Men som Utskit uplyser, att hela Den 22 Oktober. 31!) detta mom., hvaruti ifrågav:de ord förekomma, är nästan ordagrannt hemtadt ur 4:de g:n i nu gällande Kyrkorådsförordn. af den 29 Augusti 1843, och ett uteslutande af nämnde ord tilläfventyrs skulle kunna föranleda ett betänkligt missförstånd, så vore enligt mitt förmenande ingalunda farligt att låta dessa ord äfven hädanefter qvarstå. Sålunda och då, genom att R. o. Ad. frånträder sitt beslut, man skulle få trenne Stånds samstämmande beslut i frågan, får jag för min del anhålla, att Utskits i denna punkt föreslagna inbjudning måtte af R. o. Ad. godkännas. Uppå härefter framställd propos., frånträdde R. o. Ad. sitt förut om denna g fattade beslut och antog Utsk:ts inbjudning. Utsk:ts yttrande ang:de § 25. Gillades. Utsk:ts inbjudning rör:de g 42. Hr Hjärne: Då R. o. Ad. nu frångått det beslut, 11. o. Ad. förra gången fattade i afs:de å 2:dra g:n, och den förändring R. o. Ad. gjort i 42:dra g:n var en följd af beslutet vid 2:dra g:n, så ligger väl i sakens natur att R. o. Ad. äfven nu i förevide 42:dra g återgår till Utsk:ts förslag, hvarföre jag tillstyrker antagande af den föreslagna inbjudningen. Propos. på det lörra beslutets frånträdande och inbjudningens antagande biel härefter framställd och med ja besvarad. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:ts den 20 dennes på bordet lagde Mern. N:o 216, ang:de de i Reg.-Form:s 63:dje g föreskrifna kreditiv-summor.
R:dr 3o sk. 4 rst och utgifterna 96,477 R:dr 11 sk. 4 rst> hvadan öfverskottet var 9,618 R:dr 19 sk.; att år 1842 voro inkomsterna 94,298 R:dr 26 sk. 5 rst. och utgifterna 107,699 R:dr 1 sk. 4 rsR> hvilka sednare således öfverstego de förra med 13,400 R:dr — 396 — 22 sk. 11 rst; till hvilket missförhållande anledningen var, att Barnhusets inkomster af spanmålsmedel och stadens Justitie-Kollegii öfverskottsmedel minskats, emot det föregående året, med icke mindre än sammanlagda 7,816 R:dr, hvaremot utgifterna ansenligen förökats, i följd af en större upphandling af beklädnads-materialier, hvilken kostnad uppgick år 1841 till 9,824 R:dr 24 sk. 5 rst, men 1842 till 18,968 R:dr 5 sk. 1 rst; att i843 utgjorde inkomsterna 95,571 R:dr 42 sk10 rst och utgifterna io5,333 R/dr 11 sk. 3 rst, hvilka sednare således öfverstego de förra med 9,761 R:dr 16 sk. 5 rst; och att 1844 voro inkomsterna 97,771 R-^1' 5 sk. 11 rst, men utgifterna 105,189 R:dr 41 sk4 rst, i följd hvaraf samma års brist blef 7,418 R:dr 35 sk. 5 rst; förhållanden, som uppstått genom beständigt ökade kostnader till ett större antal af på Barnhuset intagna barn och anställda ammor samt meddeladt underhåll, i hvilket afseende titeln: aflöning, underhåll och fosterhjelp, enligt det åberopade sammandraget, utvisar år 184c 52,i53 R:dr 20 sk. 8 rst; år 1842: 54,026 R:dr 16 sk; år 1843: 56,395 R:dr 16 sk. 6 rst; och år i844;63,i6o R:dr 6 sk, 8 rst, eller 11,006 R:dr 34 sk. allt Banko utöfver beloppet för år 184*•
E t t af de förnämsta » skälen » mot lönernas höjande har alltid varit, » att de ha sina hem i (ifrågavarande) stad och således ej behöfva så stor lön. » I sanning ett talande argument! Hemmen skola således bidraga till deras underhåll, och skall lönen (såsom höga vederbörande låta påskina) endast betraktas såsom n å l p e n g a r åt välbergade familjers ' döttrar, ja, då, ' skulle vi ha skäl a t t anse den för stor. Men detta är väl ej ursprungligen afsikten. Borde det ej ur både kristlig och social synpunkt vara tvärtom, eller a t t dottern, för hvilka föräldrarna gjort uppoffringar, sedan i sin mån återgäldade desamma? Och därför kännas dessa dåliga löneförhållanden mest tryckande för de småskolelärarinnor, som hafva fattiga hem och få betala sin inackordering efter gängse pris samt sålunda äro hänvisade till sig själfva. Om b e t y d e l s e n och v i k t e n af det arbete, som nedlägges i småskolan, därom talas vidt och ofta, men ytterst sällan hö- jes någons röst för » grundläggarnas » löneförhöjning. Det har ofta inträffat på tal härom, a t t småskolelärarinnornas arbete jämförts med telefon-, telegrafoch fabriksarbeterskornas arbete, och a t t de då befunnits jämfö- relsevis högt aflönade. Det vore önskligt, a t t man vid jämförelser ville — såsom sunda förnuftet bjuder — taga hänsyn till arb e t e t s b e s k a f f e n h e t och jämföra dem med de i detta hänseende närmast stå- ende, nämligen folkskolelärarinnorna. Hvar och. en, som aldrig så litet sysslat med undervisning, vet huru i hög grad tålamodspröfvande och just genom sin enformighet tröttande arbetet är i skolans lägre klasser. Vi tro, a t t alla mödrar, som själfva sysslat med sina barns undervisning, skola ge oss r ä t t härutinnan. Småskolelärarinnornas oproportionerligt låga löner framgå bäst af följande fall. I Malmö haiva nämligen dessa — för a t t spara stadens medel — erhållit tillåtelse att äfven läsa i 1 kl. folkskola.
Han säger tadlarna endast ledas af orena motiver, han framhåller svårigheten att göra alla till lags, och han försvarar sin sed att till ämnen för sina dramer taga ”inländska historier” med den förklaring, att ”sådana spel hållas på det man må bli varnad för andras fel,” och han begagnar icke blott alla tillfällen i sjelfva dramat för att komma fram med lärorika tänkespråk och alvarliga reflexioner, utan i epilogen rigtigt äflas han att påpeka den massa af godt och nyttigt, hans stycke innehåller. Han tyckes vilja rätt tydligt visa, att han är lika god moralist, som trots någon, och så uppradar han till läsarens häpnad en ändlös förteckning öfver moraliska frukter, fallna från ”Blancka Märeta;” man lärer der t. ex., att de, som bäst stå, må akta sig att falla, att älska rättvisan, att icke lyssna till onda rådgifvare, att älska bröder och anförvandter, att mot dem handla rätt och ej jaga dem från län och land, att icke bortskänka land och härader, att försvara de gränser, hvilka fäderna utstakat, att förfäkta Guds ord, jemte annat mera. Äfven i prologen begagnar han tillfället att uttala sig i samma syftning; komedier, heter det der, skola lära unga personer dygd och ära, skickliga seder och verldens svek. Detta bemödande att i stycket uppvisa en moralisk tendens, hvilken i hans äldre dramer synes hafva varit honom temligen likgiltig, visar bäst, att den här endast har betydelsen af en demonstration mot tadlarna och för öfrigt icke var synnerligen i Messenii egen smak. Äro hans dramer än triviala, så äro de dock icke ”efter Tidsaldrens Smag moraliserende Trivialiteter,” såsom Dietrichson säger. I Messenii dramer växla löjliga scener med alvarsamma. Hos Hans Sachs finnes ännu icke en sådan blandning, om än ansatser icke felas; men hos Ayrer är den redan regel. Ehuru de engelska styckena bidragit att gifva stadga åt detta bruk, så kan det dock icke sägas vara hämtadt från England, enär det redan förekommer i medeltiden och ej är alldeles främmande för reformationstidens dramer i Tyskland.
Men Hr von Troil har gjort en tillämpning, som jag icke gillar, och hvilken jag anser mig höra upptaga, pä det att riktigheten af grundtanken icke mäste föranleda någon till att gilla tillämpningen, lian sade nemi., det han trodde, att rätten och fördelen här vore så svåra att utreda, det häst vöre, att man öfverlemnade saken till den förlikningscommission, som nu skulle utgöras af R. St. Men man hör ihågkomma, att vid all förlikning är grundvillkoret, alt hegge parterna skola vilja förlikas. Nu är förhållandet likväl, att kyrkornc alldeles icka hafva begärt någon förlikning. Får man då tvinga dem dertill och säga: J måsten frånträda hvad J ägen, antingen J viljen eller ieke. Månne icke detta är ett förmynderskap, sträckt utöfver alla billiga gränser? Huru kan sådant försvaras af dem, sorn klaga öfver och bestrida allt hvad som kallas faderlig omvårdnad och förmynderskap? ty här tyckes faderligheten gå längre än skäligt är. Hr Lillje hök, Adolph Ludvig, hade inlemnat följande : Hindrad att personligen öfvervara R. o. Ad:s plenum i dag, anhåller jag ödmjukast alt framdeles till vederbörligt Utsk. få inkomma med mina anmärkte, i afseende på K. M:s nåd. propos. rör:de Halländska kyrkohemmanet Ilr von Troil: I anlcdn. af Ilr von tlarlmansdorlfs sednastc anförande, torde jag blott få fästa uppmärksamheten derpå, att man flere gånger åberopat ifrån den sidan, som jag icke 200 Den 14 Augusti e. m. tillhör i detta ämne, att Konungen vore kyrkans högsta embetsmyndighet i detta land; och i sadan t fall härer väl han vara berättigad att på ena sidan ingå i den föreslagna förlikningen. Då härefter öfverläggningen, uppå derom gjord propos., förklarats vara fulländad, yttrade H. Ex. Ilr Gr. o.
Län under påföljande år inflytande rote - Bih. till R. St. Besvoch Oecon.-Vtskottens Utlåtande N.o 36. frihets-afgift, som år 1817 utgjort för bägge Lånen 1,697 R;dr 6 sk, 8 rst., alt ifrån i83o års början och intill dess del nja rotejemkningsförslaget kunde hinna upprättas, pröfvas och fastställas, emellan stamrotarne vid Westerbottens Regemente fördelas, efter grunder, som af Rotehåilarne utsedde ombud, gemensamt med Kgl. Maj;ls Befallningshafvande, egde bestämma, med ledning af en på localkännedom stödd uppskattning af hvarje rotes behof af sådant understöd; varande den dertill erforderliga summa, af circa r,6oo R:dr årligen, uppförd ibland de Extra anslag, som af Riksgälds-Conloret komma att hållas Stats-Coutoret tillhanda; så har Kongl. Maj;t, genom ifrågavarande Nådiga Skrifvelse, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna: att Kongl. Maj:t fann den af Ständerne äskade allmänna och definitiva rolejemkning vid Westerbottens Regemente, hvilken borde grunda sig på hemmanens skattetal, sedan, i mon af dessa, både gamla hemman och nybyggen vid afvittringarne undfått motsvarande egovidd,ej kunna på tillförlitliga grunder uppgöras, innan afvitti ingsverket af de förberedande åtgärder Kongl. Maj:t redan föreskrifvit, till det mesta medhunnils; att deremot en provisionel rotejemnkning vid Regementet af Kongl. Maj;t ansågs för det närvarande lämplig, i ändamål att, medelst tilldelning af i skatt redan ingångne nyhemman och lägenheter, intill dess den definitiva jemkningen kunde för sig gå och blifvit fastställd, i mon af tillgången understödja gamla ordinarie rotar; oell då åtskilliga svaga rotar, i anseende
Vid sitt åtagande af en allmän beväring, bade öens innevånare fästat det vilkor, att militära bestraffningssättet borde förändras, och Kongl. Majrt behagade härtill lemna sitt Nådiga bifall; samt genom Nådigt Bref af den'21 Mars 1811 lill liögste befälhafvaren på öen, så vidt det angår manskapet, rörande detta ämne, hufvudsakligen förordna följande: 1) Att 1798 års KrigsArtiklar, i afseende på militärbrottens qvalification, och hvad deruti om militärens skjddigheter stadgas, förblifva oförändrade; 2) att berörde KrigsArtiklar skola tjena till grund i allt, der korporelt straff ej är stadgadt; 3) att all korporel bestraffning af gatulopp och spöstraff för militärbrott, derå dödsstraff i KrigsArtiklarne ej utsatt finnes, borttages, och deremot ensligt fängelse i mörkt rum införes; varande serskild förvandlingstariff i sådant hänseende upprättad; 4) altextrajudiciela bestraffningen må utgöras af dessa gradalioner: a) arrest från och med 24 timmar till och med 8 dagar i eget qvarter; b) arrest från och med 8 till och med i5 dagar i eget qvarter, utan sällskap; c) arrest från i5 till och med 3o dagar på högvakt; och cl) arrest från 3o till och med 45 dagar på högvakt i ensligt rum, med vissa serskildt bestämda inskränkningar; samt 5) att mål rörande förbrytelser, som icke innefatta egentligt militärbrott, och hvilkas bestraffning allmänna lagen utsätter, böra af ordinarie domstolar afgöras. Vid granskning och jemförelse af nu ömförmälda författningar samt Kongl.