Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lyder sålunda: ”vill borgenär utsöka fordran hos gäldenär, som har sitt hemvist utom det län, der borgenären bor, ege han att till Konungens befallningshafvande i samma län ingifva sin till Konungens befallningshafvande i det läD, der gäldenären vistas, ställda ansökning, med dertill hörande handlingar; och åligge Konungens befallningshafvande i förstberörde län alt öfversända ansökningen och handlingarne till Konungens befallningshafvande i det andra länet, hvilken sistnämnde har att, sedan gäldenären blifvit hörd Bih. til R. St. Prot. 1847 och 1848, 7 Sami. 1 Afd, 4 Haft. 1 2 Ldj-Utshotlets Belankandej N.o •4• och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt utslag meddela och lill förstbemälde befallningshafvande insända, för att borgenären emot lösen tillstal las, äfvensom alt, uppå borgenärens i enahanda ordning skeende ansökning och derest fordringen är utmätningsgild, låta utslaget till vei kstillighet bt-foidra och derefter de indrifna medlen till samma befallningshafvande insända, för att till borgenären, emot vederbörligt qvitto, öfverlennes.
Beträffande nu först ofvannämnde olikhet i så kalladt affall vid förarbetning af lin, får Styrelsen underdånigst upplysa, att berörde olikhet hufvudsakligen är att härleda derifrån, att vid Götheborgs arbets-fängelse förarbetats Hallands-lin, men vid straffoch arbets-fängelset på Långholmen Helsinge-lin, samt att detta sednare, som till priset är dyrare och till beskaffenheten bättre, lemnar vid bearbetning vida mindre affall, än det förra. Anledningen till den betydliga skiljaktigheten mellan behållningen på buldanstillverkningen vid straffoch arbets-fängelset i Malmö åren 1854 och 1855 är att finna deruti, att under förstnämnde år, då behållningen varit vida större, än det sednare året, buldan hufvudsakligen tillverkats af hampa, men under år 1855 af lin, samt att, ehuru hampan lemnat en större arbets-produkt, än linet, fängelset likväl, enligt bestämmelser, som sedan längre tid tillbaka varit meddelade, men hvilka icke öfverensstämt med förändrade prisförhållanden under sednare åren, egt tillgodoföra sig godtgörelse för tillverkad hampbuldan med 11 sk. b:ko alnen, men för linbuldan endast, med 8 sk., samma mynt, per aln; och har numera tillverkningen af hampväfnad, hvilken, sådan den vid fängelserna kunnat förfärdigas, befunnits vara mindre tjenlig till beklädnad, blifvit nästan helt och hållet inställd, hvarjemte, genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse den 15 sistlidne December af stat för fångvården detta år, ett med sednare tidens varupriser mera öfverensstämmande värde af 30 öre rmt per aln blifvit bestämdt för den buldansväfnad, som vid fångvårds-anstalterna tillverkas. Hvad vidare angår det olika bokföringssätt, som vid serskilda fångvårdsanstalter iakttages, så försvårar detta visserligen räkenskapernas granskning, likasom det betydligt ökar arbetet vid upprättandet af Styrelsens hufvudböcker, men dessa olägenheter kunna icke afhjelpas utan en kostnad, som, enligt Styrelsens underdåniga förmenande, skulle öfverstiga den dermed åsyftade fördel.
På samma sätt böra icke eller dessa Norrländska fältförskansningar förblandas med de större och betydande fältverk, hvilka i krig kunna ifrågakomma att uppföras och hvartill fullständiga förslag under fred böra vara beredda — ett arbete, som, hörande till sjelfva försvarsplanerna, lärer åligga Generalstaben att i samråd med Ingeniör-korpsen taga om band och underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Nu ifrågavarande fältförskansningar skulle på sin höjd kunna betraktas som en i fronten af den fästning, hvilken på operationslmien till Jemtland sannolikt kominer att med tiden anläggas, långt framskjuten kedja af detacherade skansar. Min vördsamma framställning går ut på att skaffa stödjepunkter åt det rörliga försvaret i Norrland, hvilket vid ett blifvande krig med all säkerhet kommer att till stor del öfvertagas af de Norrländska skarpskyttarne, hvilka förbundit sig att gemensamt försvara hvarandras hemtrakter. Vid ett sådant försvar af den egna härden torde de frivilliga skarpskyttekorpserne komma att blifva af den allrastörsta nytta, icke minst derföre atti genom deras Bih. till R. St. N-.o 25. öfvertagande af lokalförsvaret, den reguliera arméen kan få användas på andra vigtiga punkter, der det är nödvändigt att hafva en större styrka samlad. Staden Sundsvall med närmaste trakten deromkring torde, exempelvis, till sitt försvar kunna disponera en styrka af frivilliga försvarare, uppgående till 800 beväpnade krigare och Hudiksvall 4 till 500. Ifrågavarande fältförskansningar skulle också tjena till skydd för de stängseliinier, vare sig af minor eller timmerflottor, som vid ett utbrytande krig torde böra läggas i inloppen till de hamnar, hvilka skola skyddas, äfvensom till att förekomma eller åtminstone försvåra upprepandet af sådana fiendtliga iandstigningar med en band full manskap, hvilka utan att möta motstånd, så ofta förekommit på kusterna af Östersjön.
Råd, endast af skyldig agtning för de opinioner, som, i afseende på Rikets Styrelse, hos Rikets Ständers majoritet synts göra sig gällande, hvartill kom, att en af desse Embetsman vid afskedstagande! redan uppnått den ålder, att lian endast en ganska kort lid behöft tjena qvar, för att blifva lagligen berättigad till åtnjutande af full lön, såsom pension; och den andre, som saknade enskild förmögenhet, dessutom icke ovilkorligen begärt afsked , utan, enligt hvad Kongl. Majrts Proposition utvisade, endast i underdånighet anhållit, att, i fall Konungen, vid verkställigheten af den beslutade förändringen uti Stats-Rådets organisation, icke vore sinnad att honom bibehålla, han i sådant fall måtte erhålla afsked med pension; att dessutom, om frågan betragtades från en juridisk synpunkt", de personer, som vid den tidpunkt, äih. till R. Sl. Prof. 18^0. 4 Sami. 1 Af A. a Band. 3r.sta Haft. 2 Stats-Utskottcts Utlåtande, JV.o 36 j. Stats-Rådets nya organisation vidtog, innehade Stats-Råds-Embeten, syntes vd^a lika berättigade att behålla sina löner på Indragnings-stat, som de tvänne Stats-Secreterare, hvilka ansetts böra en sådan förmon tillgodonjuta, enär nemligen olikheten i sjelfva verket vöre större emellan de nya och de förra StatsRåds-enibetena, än emellan de förstnämnde och Stats-Secreterarnes befattningar, samt att önskligt hade varit, att denna pensionsfråga kunnat afgöras på annat sätt, än som nu vore nödvändigt, då samma Rikets Ständers majoritet, sorn föranledt de begge Rådgifvarnes afskedstagande, nu skulle fatta beslut uli ett mål, der den kunde anses såsom part; hvarförutan en ledamot af PresleStåndet, såsom skäl för återremiss, anfört, att frågan borde hvila, intilldess Riks-Rätten, i anledning af de emot bemälde Rådgifvare väckte anmärkningar, meddelat dom.
af ett sålunda supponeradt ingrepp i jordegarnes eganderätt, skulle naturligtvis följa, alt Staten för att utföra sitt förmyndarebestyr måste förskansa sig med nya tvångslagar och tjenstemän, som skulle bevaka och åtala alla de öfverträdelser eller afvikelser, som kommeattske. Vi skulle således återföias till det elände, som rådde i förra och till och med i början af detta århundrade. Vid aila Härads-rätter förvaras nog bittra minnen af denna tid, i såväl protokollerna som saköreslängderna; ja lill och med straffjurnalerne. Härom skulle kunna skrifvas en volym, men för mitt ändamål torde det vara tillfyllest att endast antyda och påminna härom, enär förhållanden» ännu lära vara i friskt minne. Den förespeglade ekonomiska vinsten af tvångslagar i detta fall reducerar sig' till förlast. Det förhållande, att frälsehemman, som sedan uråldriga tider egt fri disposition öfver sina ekeskogar, i närvarande stund hafva sådane sparade och äfven till en del väl vårda de i behåll, under det å skattehemmanen, som icke längre än sedan 1830 varit i besittning af en slik rättighet, denna skog år mera sällsynt; ehuru det är bevisligt, att ekeskogarne i allmänhet äfven af allmogen nu mera vårdas med omsorg. Detta bevisar, att under det tvångslagar ne med sina åtal, böter och straff alldra mest florerade, denna skog ändå tillgrejis. Traditionen har också åtskilligt att förmäla ifrån den tiden, då trädet tillhörd*- SO Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekon.- Vis k. Betänkande, N:o 36. kronan, ehuru den vextgifvande jorden tillhörde den enskildte mannen; icke derom hur det planterades och vårdades, utan derom, hur den späda plantan uppryckfes och förstördes, utan annat ändamål, än att der icke måtte varda träd af den, till förfång för jordegaren och frestelse till lagbrott hos efterkommande. En annan omständighet är, att jordens odling måste gå i jemnbredd med dea Skade folkmängden. Den jord, som är bördig nog för frambringande af säd och tjenlig för odling, får naturligtvis ej längre endast bära skog.
Jag vill för öfrigt uttala den åsigt, att det vore sär - Den 12 Maj e. m. 313 deles lyckligt, om innevånarne i dessa trakter, i stället för att vara bomullsspinnare, kunde för tillfället blifva jernvägsarbetare. Hvar och en, som på närmare håll sett i huru dåliga omständigheter denna befolkning lefver, kan icke annat än önska en sådan förändring. Jag förenar mig med Gr. Sparre och anhåller om bifall till hans förslag. Frih. Cederström, Rudolf: Afven jag ber att få förena mig med Gr. Sparre. Hr Gr:n har i sitt föredrag omtalat såväl den nöd, som råder inom vissa trakter af Westergötland, som ock att denna bana skulle tillskynda närliggande provinser fördel. Jag får med anledning häraf förklara min öfvertygelse vara den, att då hanan från Wenersborg till Uddevalla ofelbart skulle i väsendtlig mån vara till gagn för utförseln af Wermlands förnämsta produkt, jernet, men denna bana, isolerad, aldrig kan blifva så förmånlig för det allmänna, som om den, medelst utförande jemväl af den nu omhandlade banan mellan Wenersborg och Herrljunga, och då jag, såsom nyss är antvdt, tillmäter den i Westergötland rådande nöden allt afseende, anser jag mig böra tillstyrka bifall till Gr. Sparres förslag. Hr Adelsköld: Jag hade icke ämnat uppträda i denna fråga och vill derföre endast i korthet nämna ett par omständigheter. Fianan Herrljunga—Uddevalla delar sig helt naturligt i 2:ne sträckningar, den ena emellan Wenersborg och Uddevalla, den andra mellan Wenersborg och Herrljunga. Af dessa bandelar har Stats Utsk:t ansett den emellan Wenersborg och Uddevalla vigtigast och derföre tillstyrkt låneunderstöd för densamma. Det kan icke heller bestridas att banan mellan Wenersborg och Uddevalla kommer att blifva af stort gagn, då Göta kanal, som nu är det enda afloppet för Wenersborgs stora trafik, icke ensamt kan bestrida afsättningen, och en jernvägsförbindelse mellan Wenersborg och hafvet skulle medföra en konkurrens, som föranledde nedsättning i taxan. Men å andra sidan tala för banan mellan Wenersborg och Herrljunga skäl af icke mindre vigt.
För att bedömma detta, måste man vara litet bevandrad i jernvägs-stationernas inre lif; jag har offrat en stor upmärksamhet derpå under mitt långvariga vistande utomlands, och under ett års tid har jag äfven här i Sverige varit i tillfälle att studera det, ehuru i liten skala, samt funnit att man är i hvarje ögonblick i största fara att köra ihjäl menniskor eller åstadkomma stora olyckor, om icke allt är på ändamålsenligaste sätt organiseradt. Men jag säger, att det i principen är oriktigt att endast hafva en bangård, och icke alls att eftersträfva såsom något desideratum. Här är yttrad t, att det icke skulle vara förenadt med så mycken kostnad att upföra en station, som att bygga på flera ställen. Men mina Hrr! Om vi se oss omkring så finna vi att man i alla Europas hufvudstäder arbetat på att sammanbinda stationerna, ingalunda att centralisera dem på ett enda ställe. Det finnes dessutom äfven en annan fara i en sådan centralisation, och i att sätta allt på ett enda kort. En eldsvåda kunde ju förstöra den af Hr Ericsson föreslagne bangården, och då vöre banan för en lång tid otjenstbar. Ett upror kunde inträffa, och då vore det ganska farligt, om uprorsstiftaren lyckades bemäktiga sig bangården eller kasta eld på denna vår enda station, hvarigenom båda banornas verksamhet skulle hämmas. Man vill kanske säga, att en eldsvåda nu för tiden icke är möjlig. Jag får då uplysa om, att inom året hafva 2 af Europas större jernvägs-stationer legat i aska; och hvad upror beträffar, så har detta flere gånger under innevarrde sekel inträffat, till och med under vår nuvar:de vänsälle Konungs regering, som visst icke ger sina undersåtare något skäl till upror. Den 6 December f. m. 43ä Kapten Nordenfelt har i afseende på hanans förande öfver 2:ne rörliga broar och flere gator på ett undvikande sätt yttrat, att man icke behöfde frukta, att Hr Ericsson skulle härutinnan vilja gifva tillspillo sitt förvärfvade stora rykte.
S'änder behagat infordra Banco UrstottekS Urlata-ide, som derster i amner inhgintal Banco-Fubmäatigrs tankar, vä) hwarvä R klens Högloft Ständer återremitterat hew detta ärende jemte de derwld l de R-^ pcctive Riks - Gränden gjaroe anmäckliingar till Stats» Utskottets sörnpode Utlätande. Stats - U stöttet har harwid trott sig döra stifta, hwad som röer U ffokkcis Finance. p'an i allmänhet och de de-ivid gjorde anmärkningar strän srägan om Inrikes Lans uppl-.gande, ö ww hw-iken sista, lstikortet tzärrriedeljr sär Dkft sersti dta Utiätarrdr asgiswc. Pa de stä! Banco-Fullmagkige med vswer-ygeise om Bankens lörmäga, ^alr kunna biträda Staten, hofwa oistört, och hwaruri Ba>,ko - Utstöttes äfwen l det mästa instämt, tnier icke S tuts-Ucstottet lör Dch del någon sara för Banken att lemna de nu östade biträdenMen Utssottel bär likwäl liokt, akt om nägon annan m/ftelig utwäg gass, hwarjgenom man runde undwika att widare päkalla Bankens redan nog wida Utsträckte biträden, borde lävaut leke uroktlälas. Genom de försträckningar Banken mäst lemna i ossie!,de pä sednast vlyck.iga nu mera ftutade kr,g, hur Bankens utelöpande Sedelstock bftfwll i en gansta detydellg mohn ökad, och kanske redan uröswer hwad Rikers Mikelsen bihö'wan» Le Nörnse.- Copitol fordrar.
Af dessa tillgångar hafva under revisions-året utbetalts nedannämnde af Kongl. Maj:t i nåder beviljade förlagslån, nemligen till: l:o Intressenterne i Malmö bomullsväfnads-fabrik, återstoden af det, enligt Kongl. brefvet den 30 Januari 1857, beviljade lån för nämnde fabriks drifvande R:dr 33,000: — 2:o Smedjeholmens aktie-bolag för dess ylleväfnads-fabrik i Norrköping, jemlikt Kongl, brefvet af samma dag, » 85,000: — 3:o Carlsviks aktie-bolag, för dess här i hufvudstaden anlagda heloch halfylle-väfnads-fabrik, enligt Kongl, brefvet den 5 Februari 1858, i afräkning å beviljade 80,000 R:dr, » 10,000: — Summa Kunt R:dr 128,000: — varande således vid 1858 års utgång af förlags-lånefonden lån meddelade till sammanräknadt belopp af 749,419 R:dr 59 öre. Genom högstberörda nådiga bref af den 5 Februari 1858, har Kongl. Maj:t jemväl tillagt dels Lindholmens varfsoch fabriks-aktie-bolag, för dess vid Götheborg anlagda mekaniska verkstad och gjuteri, ett förlagslån å 50,000 R:dr, dels ock Fabriksidkarne A. Nyqvist och C. O. Holm, för Trollhätte mekaniska verkstad med gjuteri, ett dylikt lån å 20,000 R;dr, hvilka summor, jemte resterande beloppet af det Carlsviks aktie-bolag beviljade ofvan omförmälda lån, vid 1858 års slut återstodo att af förlagslåneanslaget utbetala. På sätt närlagda kapitalslut utvisar, hafva Ullrdiskontens inkomster år 1858 utgjort: - Ullsorterings-, värderingsoch magasins-afgifter Hyresmedel » 828:
Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Be« svärsoch Oeconomie-Utskottets den 17 dennes första gången upplästa Utlåtanden; 1:0 Öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande af den 1 Juni om Gårdfari-handeln; 2:0 Öfver Majoren Ankarloos Memorial rörande ändring i allmänna Enskiftes-Stadgan, i afseende på delning af Skogsmark. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. o S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 17 Juli på bordet laggda Betänkande af den 15 Juli Den g o Juli* 17 21 Juli, i fråga om medels anslående för Svenska Theatern. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Uts skottets den 15 Juli afgifna och den 17 på bordet laggda Betänkande , i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition angående understöd för Hjelmare Slussverk. Likaledes föredrogs å nyo och lades till handlingarna samma Utskotts, äfven den 15 Juli afgifna och den 17 på bordet laggda, utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Löfås Silfververk. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco Utskottets den 17 Juli på bordet laggda Meino ial af den 13 nästföregående, i anledning af återremissen af Utskottets MemoriaJ om Malmö Discont-Verks utlåning i 3 proCents Reverser, blef detsamma af Bidderskapet och Adeln bifallet med den tilläggning,att hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållas , det Hans Maj:t behagade låta anställa laglig undersökning om Malmö Discon l Di rections förhållande i afseende på berörde Discont.Verks förvaltning. Ut supra.
Grundlagsförslag må ej å samma riksdag, vid hvilken det blifvit väckt, kunna slutligen antagas, eller bifallas i vidsträcktare mån, än såsom ett förslag, hvilket till näst påföljande riksdag hvila skall, för att då, utan någon ändring, ånyo af Stånden pröfvas. Varder förslaget dervid, medelst alla fyra Ståndens sammanstämmande bifall, antaget,* blifve det Riksens Ständers beslut. Förslag, som ordagrant och i sin helhet då icke af samtliga Stånden antages, förfalle. När Grundlagsförslag af Konungen meddeladt är; ege Riks-Nåmnden rätt att det till hvilande antaga. Beslut öfver hvilande Grundlags-förslag må ej å den riksdag, vid hvilken det till slutligt afgörande företagas bör, till annan riksdag uppskjutas, utan afl alla fyra Stånden derom ense liro, och Konungen dertill samtyckt. 2:o. Riksens Ständers beslut, rörande stiftande, ändring, förklaring eller npphäfvande af Grundlag skall, der Konungen icke beslutet Sjelf föreslagit, underställas Hans stadfästelse. Är sådan stadfästelse före riksdagens slut icke af Konungen meddelad och ^Riksens Ständer iillkännagifven, anses Han hafva Sin stadfästelse vägrat. § 75 (§ 82 R. F.) Hvad, till stiftande," ändring, förklaring eller upphäfvande af Grundlag, uti nu Bih. lill R. St. Prot. 1S50 y 1851. 3 Sami. 6 Höft. 4 26 Konslitutions-Ulskottels Memorial, ft:o T. föreskrifvcn ordning, Riksens Ständer enhälligt beslutat och Konungen gillat, eller Konungen föreslagit och Riksens Ständer enhälligt antagit, ege kraft af Grundlag, § 76 (§ 83 R. F.) Ej må Grundlag stiftas,"ändras, förklaras eller tipphäfcas, utan på.' det sätt, som genom nös/föregående tvenne §§ stadgadt är. Efter deras ordalydelse skola de i hvarje serskildt fall tillämpas. § 84 uti nu gällande R.
Exped.Utsk. också uppgjort sina prisberäkningar, Rikets nu församlade Ständer ville, med upphäfvande af detta fordna Ständers beslut, på de grunder, jag här ofvan angifvit, beräkna renskrifningskostnaden; 2:0 att Exped.Utsk. måtte anmodas, i enlighet med dessa grunder, antingen utan annonce i tidningarna uppgöra under hand contract om entreprenaden med Hörberg eller någon annan boktryckare, eller ock genom annonce i allmänna tidningarna söka erhålla flera anbud och dymedelst möjligen ytterligare nedsätta det här af Hörberg uppgifna pris; 3:o att R. o. Ad. ville inbjuda de andra Stånden att deltaga i detta beslut, äfvensom uti anmodan till Exped.Utsk. att, så skyndsamt som möjligt, saken åtgärda, enär hvarje dags uppskof medför betydligt ökade utgifter. Om denna af mig vördsamt föreslagna åtgärd vidtages, besparas således nära 7 R:dr B:co på hvarje tryckt ark, eller, efLer g ark om dagen, 63 R:dr B:co, eller i veckan 378 R:dr B:co; hvilket på hela Riksdagen torde komma att utgöra en ganska betydlig summa. Frih. Cederström, Jacob: Den siste värde talaren har föreslagit, att R. St:s beslut vid sista Riksdag, hvarigenom 6 ä 8 cancellistarfvoden anslogos till Exped.Utsk. för renskrifningen, skulle upphäfvas. Denne ledamot har icke gjort sig underrättad derom, att detta beslut grundade sig på den förutsättning, att de öfriga Utskottens caneellister skulle indragas, och att sålunda Exped.Utsk. skulle besörja all renskrifning, hvarföre detta Utsk. borde erhålla conceptexpeditionerna från de öfriga Utsktn och deraf låta utskrif - Den ii Mars e. ra. i53 va 2 exemplar, det ena för att lemnäs till boktryckeriet och det andra för att i Utsk. förvaras.
Majit i nåder öfverlemnade till kominitterade för uppgörande af förslag till beskattnings», väsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenklande, hvilka uti deras den 30 April 1847 afgifna underdåniga betänkande förklarat sig icke finna skäl att i afseende å uppbördsterminen pi öland i underdånighet tillstyrka något undantag från hvad för de öfrige delarne af riket blefvc stadgadt. StalsLIsko!tets Utlåtande, N:o 127. Pä grund af hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande pä sätt ofvan omförmäles yttrat, och dä härtill kommer, att Kongl. Maj:t genom Nådig resolution den 30 Januari 1830, med afslag å då gjord ansökan, att kronouppbörd?- stämmorna på Öland finge förrättas i Juni månad, tillåtit vederbörande, att då särskilda omständigheter något år gjorde ett sådant anstånd nödigt, derom med underdånig ansökan för tillfället inkomma, samt dessutom Utskottet anser, att, derest någon förändring i uppbördstiden för Öland skulle vara af behofvet påkallad, sådan förändring kunde, på sätt före år 1836 med en del af kronouppbörden egt rum, vida lämpligare verkställas genom uppbördstidens tillbakailyttning till slutet af det år, hvarför utskylderna skulle betalas, än på det. af motionären nu föreslagna sätt, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande motion icke måtte till] någon åtgärd af Pikets Ständer föranleda. Stockholm den 19 Maj 1854.' Ank. till Bxp.-Utsk. den 29 Stej 1834, kl. 6 e. m.
Till provision må, under sådana vilkor, jemväl kunna hänföras följande qvantiteter vin, brännvin, kaffe och risgryn, nemligen: för fartygj kommande från Östersjön, eller, till någon hamn i Halland samt Göteborgs och Bohus län , från Nordsjöorter samt Holland, England och Franska JVestersjöhamnarne: 3 kannor vin, 2 kannor brahn - 56 vin, 2 skålpund kaffe och 3 skålpund risgryn, räknadt på hvarje person af besättningens och passagerares antal; samt för fartyg^ kommande från orter utom Östersjön med undantag af nyssnämnde fart till Halland och Bohus län: 5 kannor vin, 4 kannor brännvin, 4 skålpund kaffe och 6 skålpund risgryn, på enahanda sätt heräknadt. Härvid hör för öfrigt iakttagas, att vin och brännvin icke moth vartannat utbytes, så att den, som har mindre af den ena, ej får för sådan brist njuta ersättning i den andra varan, äfvensom att hvad af desse och öfrige nämnde proviantartiklar öfverstiger en skeppares ofvanföre bestämda förråd 1 utlastningsorten skall ovillkorligen förtullas. Hvad af inrikes producerade, enligt utgående tullpasset, med fartyget bevisligen utförda provisionsvaror öfverblifvit, må vid återkomsten tullfritt disponeras. Hvad af det öfriga medgifna provisionsförrådet icke under vistandet i svensk hamn ombord användes, må, derest det ej till qvarhlifvande fortullas, nied fartyget åter utföras. § 18. Nödigt förråd af lifsmedel för skeppsbesättningar, antingen fartyget inlöper i svensk hamn, eller lifsmedlen derifrån med skeppsbåt hemtas, befrias från utförselstull och andra dermed förenade afgifter. Svenska fartyg få äfven till skeppsbeliof tullfritt intaga öfriga förnödenheter, som till skeppets behof i mån af dess storlek kunna anses oundgängliga, hvartill äfven må i’äknas 1 famn ved, 1 tunna tjära, ’ tunna heck, 2 st. åroch 4 st. spakämnen för hvarje 20 läster af fartygets drägtighet och derunder.