Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den någon tid legat oanlitad utgör således icke något skäl att begagna denna tillfälliga händelse för att vidtaga en åtgärd, som icke af något behof kunnat framkallas eller kan försvaras. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I den nu föredragna frågan nödgas jag vara af motsatt tanka mot Hr Printzensköld. Ehuru man visserligen icke kan neka, att Jandfastighet innebär en tillräckligt god säkerhet för låns utgifvande, kan man dock icke medgifva att sådana lån derföre äro bankmessiga. Jag föreställer mig t. o. m. att man är temligen öfverens derom, att dessa lån just äro de allra minst bankmessiga. Jag ber i detta fall att blott få påpeka, huru Banken under 28 års tid icke kan fullständigt disponera öfver sina penningar. Det står visserligen föreskrifvet, att Banken när som helst kan upsäga dessa penningar, om penningeställningen så fordrar; men jag hemställer, om detta skall låta sig utan alltför stora rubbningar göra. Banken kan således icke vidare, än i afseende på amorterings-beloppen, under hela denna tid disponera sina medel, och man har derföre under flere Biksdagar i allmänhet erkänt det vara en vinst för Bankens rörelse att den kan förändras från det nuv:de sättet till en mera bankmessig. Men äfven om man icke vill erkänna detta, måste man dock taga i betraktande den stora skillnaden som genom Hypotheks-föreningarne upkommit i de flesta delar af landet. När fastighetslånefonden inrättades, var den afsedd för hela landet. Sedermera har genom Hypotheks-föreningarnes inrättande behofvet af lån å fastighet i större delen af landet betydligt förminskats. Det är gifvet att om fonden för behofvets fyllande vid sin början var lagom, så blir den, sedan detta genom ofvannämnda föreningars inrättande blifvit minskadt, alldeles Den 11 Juli f. m. 239 för stor. Att så äfven är förhållandet tyckes väl ådagaläggas deraf att under en tid af så stor penningebrist som den närv:de, likväl en så betydlig del af denna fond kan ligga oanvänd af brist på ansökningar.
Af enskilda angelägenheter förhindrad att vid riksdagen qvarstadna, får jag afsäga mig min plats såsom ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, under ödmjuk anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Elektorer att utse en ny ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter Hr Hallenborg. Föredrogs Vallöf]. Borgare-St:s den 7 dennes på bordet lagde prot.-utdrag N:o 218, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti Borgare-St:s beslut ang:de Exped.- Utsk:ts skrifvelse-förslag N:o 41, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om statspension åt Öfversten m. m. Frih. Nils Ericson. Frih. af Ugglas, Gustaf: Utan att vilja inlåta mig i sjelfva saken, ber jag blott att få upplysa att den Exped.-Utsk:ts skrifvelse, som ifrågav:de inbjudning afser, enligt officiella intyg, tecknade på samma skrifvelse, redan är bifallen af R. o. Ad., af Preste-St. samt af Bonde-St., vid hvilket förhållande ifrågav:de inbjudning icke lärer kunna föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Den 11 Mars. 61 Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. torde finna, att, vid det utaf Frih. af Ugglas omförmäldta förhållande, den ifrågav:de inbjudningen icke kunde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Statssamt Allm. Resv.- o, Ekon.-Utsk:ts d. 28 sisth Februari och 4 dennes på bordet lagde Retänk.
»Nå, hvad var det nu du skulle tala om för mig?» frågade Maria ifrigt. »Hvem var det du såg? — Jagförstod af din biljett att det var någon på teatern.» »Jo, ser du, det var i går qväll», svarade Dina, »vi voro och sågo ’Ett glas vatten’, — och du kan inte tänka dig, hvad Erikson spelade förtjusande. Jag har aldrig sett honom förr, — har du sett honom? — Nej? — Jag kunde väl tro det. Men det var verkligen riktigt märkvärdigt. Och en sådan figur han har, och ett sätt att kasta hufvudet tillbaka — så der! — som klädde honom rent af förtrollande. Vi sutto i oxögat. Tant Mina vill alltid sitta der, — och du kan tänka dig, att han såg upp till oss inte en, utan åtminstone ett halft dussin gånger. — Ja, det var förmodligen tant Mina med sin gröna ögonskärm, som han tittade efter», Dina skrattade. »Jag hade min skära klädning och den der solfjädern, som jag fick på min födelsedag, den med paljetterna, du vet!» »Ja, och då vet jag också, att du har sett förtjusande ut», sade Maria. »Jag tror inte, att jag var så tokig», svarade Dina likgiltigt. »I alla fall är jag nästan säker på, att Erikson observerade mig, och jag skall säga dig, att han inte alls är en sådan der vanlig kringresande skådespelare. Han är en stor talang, man ser det på det sätt, hvarpå han kan göra något till och med af den minsta lilla roll. Han uppfattar genast karaktären deri, och han har i hela sitt väsen något af en fulländad gentleman. Gud, hvad jag skulle önska att få träffa honom!» »Du lilla barn», sade Maria beskyddande, »hvad skulle det vara för roligt? Du kan vara säker på, att när han har tvättat sminket af sig, ser han ut som en vanlig dum karl.» »Ja, det kan du säga, som inte alls förstår dig på sådant der», inföll Dina. »Han är i allra högsta grad distinguerad, och det går inte bort med sminket. Om jag bara kunde begripa, hur jag skulle träffa honom! Kanske han kommer upp på klubben på decemberbalen!»
Ehuru vi sålunda i sjelfva verket endast tillåtit oss att föreslå åtskilliga ändringar och tillägg i förut i underdånighet afgifna förslag, hafva vi dock, lör att åstadkomma en lättare öfversigt, i ett sammanhang omarbetat de båda förslagen af år 1826, och i marginalen antecknat våra anmärkningar samt motiver för gjorda ändringar. Yi anse oss härvid böra fästa Kongl. Akademiens särskilda uppmärksamhet derå, att vi icke vågat föreslå upphäfvande af alla hittills gällande författningar 0111 mått och vigt, emedan det ligger i sakens natur, att icke alla specialförfattningar, såsom om mätning af fisk, kol, ved, garn m. m. kunna dels inrymmas i den allmänna stadgan, som mäste vara kort, dels nu medhinnas till utarbetning, särdeles den om kolmätningen. En revision af alla dylika specialförfattningar synes emellertid vara af behofvet påkallad, äfvensom en särskild instruktion för Justerare, hvilka nu hafva att ställa sig till efterrättelse en mängd föreskrifter, spridda i åtskilliga författningar. Afven böra vi särskildt fästa uppmärksamhet å nödvändigheten att, på sätt vi föreslagit eller annorlunda, sprida kännedom om det nya måttoch vigtsystemet. Då detta så nära sammanhänger med myntsystemet, så och ehuru det icke är Kongl. Akademien ålagdt att afgifva yttrande i denna del, kunna vi ej underlåta slutligen tillägga att, i händelse icke myntet skulle äfven blifva de - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 62- ladt efter tiotalsräkningen, man ej på långt när har den fördel af tiotal,sdelningen af mått, mål och vigt vid beräkningar, som man torde hafva väntat sig. Underdånigt Förslag till Kongl. Maj:ts Allmänna Nådiga Stadga om Rikets Mätt och Vigt.
St., att fatta ett dylikt beslut, måste erkännas och det utan att sådant kan på något sätt anses såsom ingrepp i Konungamaktens prerogativer. Det är nemi. en alltför ögonskenlig skillnad emellan att uttala sig om en princip, eller att yttra sig om sättet för densammas tillämpning. Linieskeppens utdömmande såsom olämpliga för sjöförsvaret är en princip-fråga i hvilken Ständerne till följd af de flerfalldiga framställningar som blifvit gjorda från K. M., blifvit nödsakade att yttra sig, då R. St:s tystnad otvifvelaktig! skulle hafva blifvit förklarad för ett gillande. Då nu Gr. von Platen egentligen är den, som tvungit R. St. in uppå denna ”afväg”, och då R. St. sannolikt icke med honom vill dela ansvaret för det råd han gifvit Konungen att utrangera linieskeppen ur flottan, så lärer R. St. icke draga i betänkande att öppet och klart i underd:het gifva sin mening tillkänna i denna riksvigtiga princip-fråga, lemnande i öfrigt förtroendefullt till K. AI. alt derå fästa det afseseende Han nådigt kan finna med rikets gagn och bästa mest förenligt. Efter upläsning häraf tilläde Hr Råfelt: Jag anhåller, att detta mitt yttrande mätte jemte Gr. von Plåtens anförande blifva kommuniceradt med Aledstånden, i hvilket afseende jag skall i nästa plenum aflemna tillräckligt antal exemplar. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag skall icke yttra mig om innehållet af det nu föredragna anförandet i annan målto än såvidt detsamma innehåller begäran om kommunikation med Aledstånden. Under alla de många riksdagar jag bevistat har mig veterligen aldrig en sådan fråga förekommit. Visserligen hafva yttranden blifvit delgifne AledStm, men då har det skett af den orsak, 52 § Riksd.Ordn. omförmäler nemi. att mern. eller anföranden, som äro af egenskap att böra till något Utsk. remitteras, skola på derom gjord begäran kommuniceras MedStm.
Då emellertid det år R. o. A:s pligt att i hvarje fråga uttala sin mening, och derför höra läggas till grund goda skäl, men icke andras redan lättade beslut, så anhåller jag, att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet å en omständighet, hvarpå jag tror att frågans bedömande hufvudsakligen beror och hvarom jag icke hört någon talare hittills yttra sig. Frågan är ställd till R. St:r, huruvida det af Komiterade upgjorda förslaget kan af R. St:r blifva godkändt. Preste Ståndet har förklarat sig gilla detsamma med de af Ståndet deruti vid förra riksdagen gjorda förändringar. Jag tror således att det just är detta af Preste-Ståndet förändrade förslag, som företrädesvis bör afses och komma i betraktande vid sidan af nu gällande kyrkohandbok. Detta var också anledningen, hvarföre jag i sista plenum föreslog upskof med frågans afgörande, till dess PresteStåndet afgjort densamma. Vi veta att detta Stånd med en stor majoritet afslagit Utsk:ts hemställan. Man säger att behof af förändring uti ifrågarande hänseende icke förefinnes, eller åtminstone icke inom Svenska församlingen är allmänt uttaladt. Första delen af denna sats vill jag för min del bestrida, hvaremot, beträffande den andra, jag vis serligen icke bestämdt vill göra det; men jag påstår dock att ett sådant uttalande från många håll gjort sig gällande. De, som hafva sakkännedom i detta ämne, hafva också öfverensstämt derutinnan, att vår nuvarande handbok icke motsvarar de fordringar, som man bör ega på en sådan, så väl i de delar, som angå den allmänna gudstjensten, som äfven i vissa delar, som mera angå den enskilda. Jag torde böra angifva, på hvilken grund jag vågar uttala detta påstående. Hvad först behofvet af en förändrad kyrkohandbok angår, så är första fordran på en sådan, att den skall vara renlärig. Jag påstår att ingen sakkunnig, som verkligen granskat den nu antagna handboken, kan säga den vara fullt renlärig. En talare i ett annat Stånd har visserligen yttrat en motsatt tanke; men det inträffar med denne talare, att han sjelf icke är fullt renlärig. Han har derföre varit föremal för vederbörande
Persson, Olof, från Gefleborgs län, Motion Nio 142, om befrielse från bevillning för krononybyggare, som åtnjuta frihetsår. Bevilln.-Ulsk. Betänk. Nio 9, Utlåt. Nio 14 samt Mern. Niis 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. N:o 210. Motion Nio 321, om ändring i åtskilliga lagens rum, i fråga om sättet lör stämnings delgifvande. Motion Nio 421, att böter, ådömde för oloflig bränvinstillverkning eller försäljning, må förvandlas till enkelt fängelse, i stället för nu stadgade fängelse vid vatten och bröd. Sammans. Bevill.-, Lagsamt Allm. Besv.- 68 och Ekon.-Utsk. Betänk. N:is 2 och 4 samt Mern. N:is 5, 11 och 12. R. St. underdån. Skrifv. Persson, Per, från Wermlands län, Motion N:o 210, om ändring i gällande för fattningar angående grustägt. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 6 och Mern. N:o 35. Motion N:o 211, om statsanslag för en jernvägsanläggning från Arvika till Norska gränsen. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87. R. St. underdån. Skrifv. Motion N:o 385, om åtskilliga landtmannaprodukters, såsom spanmål, fläsk, kött, smör och ost, beläggande med tull, då de till riket införas. Bevilln. -Utsk. Betänk. N:o 8 samt Mern. N:is 13 och 19. R. St. underdån. Skrifv. N:o 148. Motion N:o 386, om ytterligare utvidgning af det vid sistlidne riksdag antagna inhemska krediteller fondsystemet, m. m. Stats-Utsk. Utlåt.
Kungörelse äfven skall tillämpas i afseende på stämpel-afgiften för testamenten, måste hvar och en, som erhållit så beskaffadt testamente, att bevillning och stämpelafgift derför bör erläggas, 6 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 22. sialia särskild löftes-förbindelse för hvardera af dessa afgifter, hvarefter det åligger såväl uppbördsmännen att på föreskrifvet sätt afgifva särskilda redovisningar för de förbindelser, som afse bevillningen och särskilda för dem, som angå stämpelpappers-afgiften, enär de förra skola ingå till Riksgälds-kontoret men de sednare till Stats-kontoret, Härigenom förorsakas dabbel omgång och besvär icke blot t för vederbörande tjenstemän, utan äfven för alla dem, som skola anskaffa dessa förbindelser; och då, äfven hvad landsorten beträffar, såväl testaments-tagaren som uppbördsmännen besväras, den förre med anskaffande och den sednare med emottagande och redovisning af särskilda förbindelser för hvardera afgiften, har hos Utskottet fråga blifvit väckt att härutinnan åstadkomma en lätt verkställbar förenkling, bestående deruti att stämpel-afgiften för testamenten och fideikommiss-bref helt och hållet borttages och bevillningen till deremot svarande lämpligt belopp förhöjes. Enligt 18 § uti det förslag till Bevillnings—stadga, som Utskottet till Rikets Ständer afgifvit, skulle bevillningen för fideikommiss, äfvensom för testamente med full eganderiitt, komma att nedsättas från sex till fyra procent, men deremot för testamente af afkomst eller ränta, utan eganderätt till den egendom, hvaraf räntan utgår, fortfarande erläggas med två procent af kapitalet.
De missbruk och chicaner, som icke utan grund sa allmänneligen yrkas att förre Landt-Tull-Betieningen stola understundom föröfwat, är en klagan. som icke uppkommer af s,elfwa Landt-Tullsintäkren. utan blott endast af vjsitatlonen. — Ingen klagan bar bliswit förspord deröfwer, att Uppbördsmannen fordrat större betalning, än det belopp TullSedeln ukwisat; men snarare torde det hafwa inträffat, att hemliga accorden emellan Tull-Betieningen och den Förtullande till Kronans förfång fatt aga rum. §n nyttig och gagnelig anstallt får icke inställas derföre att missbruk kunna befaras af dem som werkställigheten är anförtrodd. Om denna farhåga med afgörande rätt finge rada, da frågor uppsta om företag bör ste eller icke, skulle inga företag af hwad beskaffenhet som hellst, kunna wagas. Och huru skulle efter denna princips Sysslor wid Slö-Tullen kunna någon anförtros? Man stulle kunna ga sa långt k detta.misstroende, stt Domare, Embetet icke tillsattes af stuktan att Domare-Masten missbrukades. Den zo Julik. 2O7? Kongl. Majit har i detta afseende högst upplyst ansedt Nationens rättmätiga fordringar och förthy redan förklarat sig i Noder wilsta med förbättringar "och en frän obehörige förfördelanden befriad handläggning återställa de Författningar, som pröfwas leda till ändamalet." Missbruk ifrån Tull-Betjeninoens sida, alldraminst i den del, stin rörer de Trafiquerandes förfördelande wid Tull-Intägten, kan således ej blifwa något gällande stäl emot Landt-Tullarne» ater införande. Uti Kongl.
Den grundsats Rikets Ständer i detta ämne uttalat vid sistlidue riksdag och Utskottet vid nu pågående vidhållit, nemligen att folkskoleväsendet och dermed sammanhang egandefrågor äro en kommunal angelägenhet, hvarmed slaten icke bör taga någon omedelbar befattning, har Utskottet icke funnit sig föranlåtet att nu frånträda. Med tillämpning häraf, tillkommer det, enligt Utskottets förmenande, foikskoleiärarne sjelfva att i första rummot vara betänkte på att i tid, medelst årliga bidrag bilda anstalter för deras framtida pensionerande, samt dernäst församlingarne att genom årliga tillskott understödja folkskolelärarnes bemödanden i detta hänseende. Först sedan sådant egt rum, torde billigtvis kunna förväntas att staten mellankommer och underlättar bildandet af dylika pensionsinrättningar, icke med årliga anslag utan med ett statsbidrag för en gång, lämpadt efter de olika ^behofven inom olika stift. Om på detta sätt en fond för ifrågavarande ändamål bildas inom hvarje serskildt stift, ställes under förvaltning af en utaf folkskoleläraren stiftsvis utsedd direktion, under stiftsstyrelsens öfverinseende och kontroll, reglementen upprättas, byggda på vissa allmänna grunder, samt af Kongl. Majit fastställas, ränteinkomsterne och förenämnde årliga bidrag sammanläggas under de flera år, som förflyta innan en allmännare pensionering lärer ifrågakomma, föreställer sig Utskottet att medel till folkskolelärares framtida pensionerande skola kunna anskaffas utan statsverkets vidare betungande och statsmakternas inblandning uti denna kommunalangelägenhet.
Vårt nuvarande tullsystem är, såsom Hr Finans-Ministern sjelf anmärkt, i hög grad gynsamt för fabriker och handtverkerier, men deremot kan jordbruket icke berömma sig af några fördelar, då dessa väl icke kunna anses bestå deri att landtmannen på egna marknader nödgas konkurrera med utländningen, under det han måste betala tull för sina produkter i främmande hamnar; icke heller kan det anses förmånligt att jordbrukaren är förmenad att i hvilken form som helst bringa sina produkter på verldsmarknaden. Man borde vid sådane förhållanden icke lägga för mycken vigt på de rättsgrunder, hvarå vårt tullsystem förmenas hvila, utan medgifva hvad som är förhållandet, att det nemi. stödjer sig på abstrakta theoretiska satser. Man har vidare talat om vår betydliga spanmålsexport. De beräkningar, hvarpå man i detta fall stödjer sig, vill jag icke nu i deras helhet undersöka, utan endast fästa uppmärksamheten på en omständighet dervid, nemi. att den stora exporten af hafre har sin omisskänneliga förklaringsgrund i vår bränvinsIagstiftning, som med omkring en tredjedel nedtryckt produktionen af bränvin, och följaktligen framkallat ett öfverskott af spanmål, som förut användts för denna fabrikation, men nu i 534 D«n J7 Maj e. re. stället kunnat blifva föremål för export. Att detta förhållande i och för sig sjelf är ganska lyckligt, kan visserligen icke bestridas, men icke innefattar det något bevis för jordbrukets framsteg. Jag anser slutligan det i Hr Åkermans reservation framställda förslag vara så moderat, att det ej under några förhållanden bort väcka de farhågor eller de filantropiska betänklig heter, som åtskilliga talare hafva yttrat; och då jag hvarken längre vill upptaga R. o. Ad:s tid eller ingå i några specialiteter, får jag endast yrka propos. på bifall till Hr Åkermans reservation. Gr. af UgglasDå jag begärde ordet, var min mening endast att rätta ett misstag, som jag på f. m. gjorde, i det jag yrkade bifall till Utsk:ts förslag. I likhet med Frih. Gripenstedt och Hr Fåhraeus, var det i stället min afsigt att yrka bifall till Utsk:ts förslag, med undantag af hvad som rörde artikeln ost.
Den 30 December, 667 Friherre Sparre, Sixten, anförde skrifte1 igen: Jag hade trodt att denna fråga ej komme att uti Stånden vidare vidröras, än blott till afslag eller antagande af Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottets Betänkande, sedan det blifvit Stånden communiceradt. Men då alltsedan åtskillige Ledamöter inkommit med nya Förslager till ändringar af Utskottets Betänkande 3 sa vill jag upplysa det: Här äro Landshöfdingar, hvilka till Konungen ingifvit uti detta ämne de Rapporter, att uti hela deras anförtrodde Län intet Bränvin tilLerkades af annat än Potatoes och sådan Säd, som nödvändigt till densamma vid hvarje Brann erfordras. Ytterligare har jag erfarenhet af, det många Landthushållare redan på förhand låtit tillreda åtskillige Tunneland jordrymd, för att derå plantera IIvitbetor till Bränvins-tillverkning. Vore det då billigt att allmänt inställa sådan tillverkning öfver hela Riket, hvilket skulle förr eller senaie aldeles undergräfva och hindra dessa Patriotiske Jordbrukare, att fullfölja redan började Odlingar eller att aldrig ens kunna börja några nya. Det enda Förslag till ändring uti Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets nu af - 663 Den 3 o December. gifne Betänkande, som jng skulle kunna gilla, vore derföre: Öfverlemna till Konungen fritt att niir sorn hellst kunna inställa Bränvins-bränningen, antingen Province-vis eiler ock Personelt, da Konungen, genom Lanrfshöldingarne eller andra pal itel ige Police-Rapporter, kotnme-i erfarenhet af, att en eller annan skulle i hög grad missbruka detta eijest för Jordbrukaren och Odlaren sa nödvändiga stöd. För öfrigt anser jag icke otjenligt om de Allmänna Krono-Bränoerierne inställdes, sedan det är upplyst det Bränvirs-tillverkningen af Pot.toes i betydlig mohn tilltagit, och derjgénom ingen brist pä Bränvin nu mera äger rum.
Efter som detta skulle blifva en utgift från Rigsg.komt., har man trott att saken i öfverensstämmelse med § 75 R.O. icke skulle kunna förfalla; men jag ber blott att få fästa upmärksamheten derpå att denna g står i ouplösligt sammanhang med g 6 6 R.F., som talar om att de till Riksg.verket hörande och dit anslagne medel må icke, under någon förevändning eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem R. Stur bestämt. Den tiden grundlagen stiftades, hade Riksg.kon:t, enl. hvad 66:te §:n innehåller, endast att ombesörja liqvidationen af Rikets gäld. Nar man således jemför denna g med g 69 R.F., kan man icke afse votering i förstärkt StatsUtsk. för andra fall, än då en utgift är förhanden, hvilken är oundgängligen nödvändig för gäldande af Rikets skuld; men aldrig för sådane händelser elter i sådane frågor, som af enskild man blifvit framställde; hvarjemte man genom att förfara på detta sätt kommer derhän att i aila möjliga frågor om anslag, som af enskild motionär väckas, och der två Stånd stanna mot två, frågan måste afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk. Detta har likväl icke varit lagstiftarens mening; ty när två Stånd bifallit, men två afslagit, en fråga, måste deu lagligen så betraktas, som den aldrig varit före. Den har icke det ringaste inflytande på Riksg.komts inkomster oell utgifter. Det är visserligen ganska beqvämt att drifva till förstärkt StatsUtsK. en mängd frågor, för att der genom pluraliteten få eller utdela gracer i ett eller annat afseende; men jag tror att det ligger större vigt uppå att grundlagen tolkas så, att det icke blir fråga om fördelen af'gracer. Jag anhåller derföre, på grund af hvad jag nu anfört, att R. o. Ad. behagade ogilla förevarande voter.propos. Hr Bildt, Didrik Gillis: Den siste värde talaren har gjort skilnad mellan de anslagssummor, som blifvit föreslagne att beviljas af R.