Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Rikets Ständer genom den härmed uttalade åsigt icke velat bryta mot den erkända regeln, att Staten icke bör befatta sig med industriela företag, bafva Rikets Ständer genom de förutskickade allmänna anmärkningarne velat påpeka, att afvikelse!) från nyssnämnda regel för Statens ställning till industrien, enligt Rikets Ständers omdöme, endast är skenbar, och grundar sig på den väsendtliga olikhet, som förefinnes mellan de särskilda föremålen för lagstiftningen i detta fall, och andra, som man kan vilja härmed jemföra. Fastmera följer just af den större frihet, som i sednare lider, ech särskildt vid innevarande riksdag genom exporltullarnes upphäfvande, blifvit lemnad åt den enskilda skogshushållningen, att Staten, genom bevarande och tillökande af kronoskogarne, i någon mån måste sörja derför, att landel ej blifver lemnadt till pris för de oberäkneliga olägenheter i klimatiskt och ekonomiskt hänseende, som skogsbrist skulle medföra. Nödvändigheten af åtgärder i nu angilna rigtning har redan länge varit erkänd i länder, som äro vida mindre beroende af skogarne än Sverige. Så har t. ex. Frankrike 7 millioner och Preussen 6 millioner tunnland allmänna skogar, samt de flesta tyska stater från £ till f af landets skogsvidd under allmän vård, då Sverige deremot med sitt nordliga läge ej eger fullt 2 millioner tunnland allmänna skogar, således mindre än ^ af landets till omkring 30 millioner tunnland beräknade skogsareal. Till utvidgande af Kronans skogsareal äro emellertid ulvägarne olika för rikets södra och mellersta delar, och för Norrland. Med sistnämnda del af riket, der faran af skogarnes förödelse är störst, eger det lyckliga förhållande rum, att Staten derstädes utan synnerliga uppoffringar kan vidtaga de erforderliga åtgärderna, allenast tiden icke försummas. Den största delen af skogsarealen i de nordligaste länen och en betydlig del af skogarne i det öfriga Norrland är för det närvarande Kronans egendom; men enligt gällande författningar öfvergå nästan dagligen betydliga delar deraf på enskilda händer för att, eller hvad erfarenheten gifvit vid handen, i de flesta fall jernnäs med jorden.
Fabrikernas' ruin är ännu ‘problematisk. En måttlig vinst bör vara tillräcklig, och då man fitnöjes härmed, lopes ingen faTa af concurrencen. Handeln bör vara fri, annars båtar den icke; och prchibitiv-systemet såsom i strid härmed och onaturligt har tillvägabragt alla möjliga Furen» drejerier så väl af Handlande söra Fabrikanter inom Biket, ja så vida, att utländska tillverkningar af alla slag finnas till köps i erforderlig inängd »öfver allt. — Af svårare beskaffenhet synes farhågan för Tullförsnillningen. Hå alla varor emot Tull blifva till införande tillåtna; hvar finnes väl controll att Tull erlägges? Under prohibitiv syste* 154 'Bevillning} Utskottets Betänk anden* ine t vet raan alltid med visshet, att en förbuden vara som säljes, är luremlrejad meri då fri införsel ernat Tull är medgifva», hvilken är i Stånd att ansvara for, och hvad bevis, skall inan val egt att varan verkligen blifvit förtulladP Oå man ät hvad hitintills, blifvit practlseradt och hvarom flere rättegångar bära vittnesbörd, känner ve. dcrbörandes fintlighet, att genom falska stämplar gifva en'-utländsk vara, icke utseende och halt, men namn af inländsk, och såmedelst all behörighet att öppet försäljas; då män ar lika anled-, ning skulle kunna misstänka, att beställningar utom Riket blifva gjorda af Fabrikater, å hvilka inhemska tillverkares namn blifva inväfde elierpåsatta, hvem kan val då gä i borgen, att då dylika messurei, såsom öfverflödiga, icke vidare behöfvas, för att införa otillåtet kram , man ieka, skall öfversvämma* af oförtullade varor, och. ätt. Staten såmedelst skall vinna föga ersättning afliberaliieU-systernet, för hvad den till äfventyr* kan förlora genom Manufacturisternas minskade Bevillning, och genom de arbetandes iråkade förlägenhet och fattigdom till gravation för det alijuanna?
15 all någon eftergift »nå beviljas, som läraren , för alt vara skicklig till sitt kall, ovilkorligt måste ega ett större kunskapsmålt, än det, lian skall med» dela sina lärjungar; och, ehuru lönerne visserligen äro i knappaste målto tilltagne, torde de dock böra anses någorlunda tillräcklige till en tarflig bergning, så alt brist på sökande till dessa platser ej bör befaras. Hvad angår det föreslagna stadgandet, att den lärare, som eger ett större kunskapsmålt, bör ega företräde lill de förmonligare lärare-platserne framför dem, som hafva ett mindre, så angår detta de grunder, som böra följas vid tillsättning af ifrågavarande lärare-befattningar, b varom Utskotten lili § 5. af Betänkandet sig yttrat; dock torde den redaclions-förändring böra ega rum uti senare delen al förevarande moment, att detsamma erhåller denna lydelse: ”och, enligt betyg af dess föreståndare, ega full färdighet uti rättoch välskrifoing, jemte innanläsning samt fullgiltig insigt och ådagalagd förmåga att undervisa i följande ämnen: Catechesen oell Biblisk historia, Kyrkosång, physisk och politisk Geografi i säker öfversigt, äfvensom Fäderneslandets Historia och hufvuddragen i Allmänna Historien, Räknekonsten, såväl iheorelisk som practisk, k. till och med sammansatt Regula de fri, allmänna begreppen af Geometri och linear-teckning, samt Natur-läran, äfvensom skicklighet att undervisa uti enkel Gymnastik”, etc.
1. hvaraf synes, att, fastän räntan å de utlånta capilalen under liden blifvit nedtvingad lill 5 proc. och Ridd.secret.lönen redan år 1834 fördubblad samt ett extra arfvode under sistlidne riksdag utgick till de af 11. 11. o. Ad. antagne referenter, cassan likväl på dessa sednaste 10 åren förkofrat sig med 18,034: 25. 2. Slutligen erinras, att sedan Ridd.kamererarens nuvar. lön bestämdes, har nämnde tjensteman, ehuru icke ägande någon egentlig uppbörd, blifvit ålagd alt ställa en uppbördsborgen af 10,000 r:dr; ett belopp som mpd mera än 500 proc. öfverstiger den borgen, som åligger Kronans uppbördsmän att anskaffa, hvilka årligen i uppbörd redovisa liera hundra tusende r:dr. De Ridd.kamcreraren tillkommande löner och arfvoden utgö - ra, enligt 1843 års taxeringsuppgift: Lön vid Riddarhuset 450: D:o vid Adliga Jungfrustiftet 200: Arliga arfvoden af de särskilda fonderne, enligt testatorernes förordnanden och II. Efter nuvar. inrättning är Ridd.kamereraren lemnad utan ringaste biträde, lill att ensamt förrätta contorsskrifvare-, bokhållare-, casseurs-, bokslutsoch revisors-befattningarne för hela den penningeförvaltning, som är ställd under II. Direchs vård, och som i utlånte capitaler allena utgör omkring en half million r:dr. Såsom contorsskrifvare har han att renskrifva pensionsoch qvartalslistor för 420 särskilda pensionsstipendii-och löntagare om äret, utom andra anordningar för län m. m. rollar öfver inkommande länehandlingar, listor öfver inskrifna och afgängna stiftsfröknar, matrikel öfver desamma, annonser och annat mera.
Ränta insätta en viss andel af deras fonder; Hvarförutan af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob, är särskildt för Stockholms Spar-Bank begärd rättighet att uti Rikets Ständers Bank, eller rättare uti dess Discont, få insätta medel till ett Maximibelopp af 50,000 R:dr emot 5 Procents ränta, och i deri inlin tillfälle till utlåning emot säkra Inteckningar yppades, det insatte åter uttaga; samt, för eleana och den enahanda Inrättningen i Götheborg, af Herr Grefve von Bosenj Axel, föreslaget att, om svårigheter skulle mota för medlens emottagande uti Banco-Disccnt-Ver, ket, Riksgälds-Contoiret måtte åläggas, att från hedera Sparbanks -Inrättningen emottaga 50,00© ilo Sta ts - tits kott e fs Betan ka nden - B:dc e not 5 procents ränta; Och har Kläderska-, pet och Adeln behagat att de sålunda väckte motionerne jemte åtskilige andre Bedamötersi dergf föranledde yttranden, till Utskotten rernit-. tgra, Vid förehafvande af alla på sådant sattj väckte frågu-, ofver hvilka Utskotten ansett sig lämpligast kunna i ett sammanhang meddela Utlåtande; hafva Utskotten visse*ligen ej kunnat prdgå att fullkomligt erkänna den betydliga allmänna nytta, sorn de S arBnriks anstalter, hvilka, genom enskildt!, särdeles hedrande, bemödanden och uppoffringar, blifvit de sednare åren tillväga* bragte, otyifyelacktig: mäste for en framtid åstad’ komma i afseei d • på ett bibehållet och förlikad,! yals,tand i samhället, genom rigtaqdet af medborgares, särdeles ung lomen t oell de ringare Clas* sernis uppmärksamhet på Otdning och Sparsamhet; Men likväl icke kunnat finni på något sätt lämpligt att, genom anslag af Allmänna understöd ftir dylika ansta!I{er, på visst sätt förvandla dem till Allmar Q j af Staten beroende, med de öfriga Stats-Inrättningarnsammanhang egande verk, och derigenom betaga dem en stor del af de fördelar i afseende på Inrättning, förvaltnings* sätt och verksamhet, hvilka endast kunna tillkomma dem, såsom nppkomne och bestående genom enskilde föteningat af för det välgörande SfarsUtskottets Betänkande n. iii sihdamfiet n'täl;kande Medborgare, hälst soirt m6» deist anslag äfvffi lill dessa infattningars befrämja r ide ifrån Rahken, denna sisihämnda skulle
St. framdeles, då kassornas utgifter blifva så stora att de Deji 19 April f. m. 131 icke längre kunna bära sig med bibehållande af dessa afdrag, skola laita kassornas betryck lill förmån för boställs-iunehafvarne och afskedade soldalers pensionering. Hr von Hartmansdorff: Det är icke svårt för Krigs-Colbm alt vänla på ny organisation huru länge som hellst, då dess erabetsoch tjenstemän, under tiden, få sina löner fullt ut, hvarföre här icke eller är fråga om lönerna ulan om kassorna. Hvad beträffar Frih. Akerhjelms yttrande att de öfriga Stånden troligen bifalla denna punkt utan återremiss, så undrar jag om Frilen kommer att säga likaledes om alla punkter, der del möjligen kan komma i fråga att man hos R. o. Ad. yrkar återremiss. För öfrigt vill jag blott tillägga att jag om denna punkt talat vid medlemmar af de öfriga Stånden, dock utan att jag vet om de dervid fästa något afseende. Men det tror jag mig veta, alt om någon, som känner kassornas tillstånd och öfriga förhållanden närmare än jag och hvars ord utan tvifvel hade gällt mera hos de öfriga Stånden än mitt, nitälskat för denna saks framgång, så hade förslaget troligen lyckats. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den siste värde talarens yttrande att del icke är svårt för Krigs-Colhm att vänta på en ny organisation, enär dess ledamöter i alla fall få ut sina löner, visar tydligen huru med denna sak sig förhåller. Krigs-Colbii ledamöter få nemi., såsom den värde talaren sade, ut sina löner äfven om icke något nytt anslag beviljas. Hvem kommer då det nya anslaget till godo? Jo, kassorna, hvilka, i händelse nytt anslag beviljas, icke längre behöfva släppa till medel för tjenslemänneus aflöning. Man måste således betrakta den äskade summan såsom ett anslag till kassorne, och jag frågar Eder dä, Mine Hrr, om det är så alldeles utredt huru mycket dessa kassor i anslag behöfva, och huru mycket penningar Statsverket kan undvara för att lemna dessa kassor ett nytt anslag?
Betänkande)*; ne icke skulle kunna medhinnas att slutas, dörr än tiden för Uppbörds Stämna orna redan vore inne, att förtiga, det KronoBetjeningens många andra trägna och angelägna göromål icke medgifva sådana Kringfärder från den ena Socknen till den andra. Hvad åter UppbördsStäramorna beträffar, så enär tiden för deras hållande äfven blifvit lika bestämdt utsatt i Högbemälda förordning, lärer någon ändring deruti för de Skattskyldiges beqvämlighets skull icke böra äga rum, iielst Utskottet finnér det blifva för Kronans Uppbörd gaaska osäkert, om Uppbördsmannen skulle nödsakas, att med KronoMedlen färdas omkring på aflägsne och föga befarne vägar, der han både tfll sin Person och de, medhafvande peaningarne skulle kunna lätteligen blifva blottställd,—< Då för öfrigt åt Konungens Befallningshafvande är öfverlemnadt, att genom utfärdande Kungöi'elSer underrätta vederbörande om tiden till s| val Mantalsskrifningarnes, som UppbördsStämmornas företagande, är Utskottet fullkomligen öfvertygadt, att Herrar Landshöfdingar nogsamt lära hålla hand deröfver, att Allmogen vid dylika tillfällen icke af ICronoBetjeningen varder onödigt uppehållen, i hvilket senare fall det icke är någon förment att deruti hos Konungens Befallningshafvande söka ändring och rättelse. Dock varder detta allt vördsamligen hemstäldt till Jliksens Höglofl. Ständers pröfning. Stockholm den 26 Januari 1818. Eesv. och Ekon, Utsk, Betänkanden, N:r 23. Riksens Högloft. Ständers Allmänna csvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande i anled~ ning af väckt fråga om allmänna Landsvägarnes rätande och förkortande.
Sverige har redan räknat flera särskilda myntförsämringar. 1664 bestämdes silfverdalern lill § af silfver specie. 1696 ^ •1 22 Den 24 Augusti e. m. 1716 bestämdes silfverdalen! lill £ af silfver specie. 1777 1803 1830 . oell häruti hade 1834 års Ständer bort linna lika manga varningar emot ett blindt förtroende till lyckan. Lätom oss nu tillse, hurudan den närvar, ställningen visar sig. Under de första realisationsåren erhöll riket ett opåräkuadt understöd, dels i guld och silfver, dels uti vexlar, genom det utländska lån på 9,333,333^ r:dr, som bruksägare upptagit. Bankens metalliska fond bibehölls härigenom till 1840 års slut vid ett värde af 18,325,000 r:dr, eller circa 1 million större än år 1834, men sjönk 1841 lill 16,900,000, och sedan de genom upplåningen betingade silfverleverancerne upphört, nedföll cassan är 1842 till 11,200,000 och utgör nu blott 7,763,534 r:dr b:co. Om silfver till ett värde af 4,000,000 r:dr antages att hafva, utan inflytande på Sveriges rörelse, utgått till Finland, så återstår likväl en minskning af nära 7 millioner, som, med tillägg af utländska skulden, nu circa 8,700,000 r:dr (som för räntor och amortering fordrar 500,000 r:dr ärligen i vexlar), antyder en varuexportens undervigt på 15,700,000; och dessutom kan med visshet antagas, att den större säkerhet i utländska transaclioner, som realisationen lemnat, äfven föranledt betydliga utländska upplåningar på enskilda händer. TullspeciaIcrue visa, att under samma decennium importen från utlandet ökat sig med circa 5 millioner utöfver hvad den utgjorde vid periodens början.
— Nej, i sanning, jag afundas honom, ty för honom äro ”tusen år som en dag”; om urverken i hans klockor voro lika tröga som hans egen mekanik, så skulle de på fyra timmar icke hinna en, och han borde ännu anse sig i sin ungdoms blomma; men se der ha vi nu Jonas, med så många verktyg han orkar bära och en lykta också; förbannadt bra, min hedersvän, ty man ser icke mycket derinne i skymningen nu. Båda två följde vi nu med smeden in i paviljongen, dit squire Emanuel en stund derefter till vår förvåning äfven inträdde, ledsagad af den gamla betjenten och två eller tre andra af husets domestiker. Nyfikenheten hade besegrat hans maklighet och inbillningssjuka, och allesammans stodo nu grupperade framför den hemlighetsfulla dörren, som ändtligen öppnades för alla dessa undrande blickar. Mörkret derinne tillät oss likväl icke att genast uppfatta någonting, men då Wehler höjde upp lyktan, sågo vi en liten stege uppstäld emot väggen, som var betäckt af hyllor med gamla böcker, och på stegen en oformlig hög af gamla kläder, tillräckligt väl bibehållna för att vara fullt igenkänliga. Då Wehler med domestikernas tillhjelp lyfte upp dessa fuktiga, hopmöglade trasor, som föllo i bitar, då man vidrörde dem, fann man, att de omslöto ett benrangel, på hvars fötter ännu sutto höga ridstöflar med rostade sporrar. Det trånga rummet mellan dörren och väggen hade icke tillåtit den döde att komma i liggande ställning, och först sedan kroppen var förtärd, syntes benen hafva sjunkit tillsammans emot väggen. Ehuru flera af de närvarande hade sett och känt den forne egaren af Merton Hall, kunde dock ingen af dem med säkerhet igenkänna dessa kläder; men plånboken i hans ficka, den virkade silkesbörsen med silfvermynt och ringarne på de multnade fingrarne voro tillräckliga bevis på att dessa hemska qvarlefvor verkligen voro hans. Hans guldur, som oskadadt låg qvar i trasorna af hans väst, och penningarne i plånboken bevisade äfven lika säkert, att ingen begått detta mord af vinningslystnad.
Med en sådan mästare i dessa ligare bli den föregående lik, alt nämligen känneoch ett tack för hvad hon i lifvet velat och verkonster som hr PERSONNE i hufvudrollen — snart tecknas af samma glada stämning och samma kat, I detta tack förenade sig hela det svenska sagdt styckets enda — finna vi dess SUCCÉS DE OKLANDERLIGT GODA TON, något för våra damer särfolket, i troget minne bevarande hennes fruktbrinRIRE helt naturlig. Fröken SEELIG sekunderade skildt att beakta och skatta, o c h något hvarom gande lifsgärning, genom hvilken hon bragt ära med liflig elegans. arrangörerna komma att lägga sig den allra störöfver vårt land. sta vinning. Kistan fördes från kyrkan till Norra begrafningsplatsen, dit den följdes af anhöriga och ett stort Och hvilken originel o c h treflig idé har man ej antal af den hädangångnas vänner o c h beundrare. funnit för balarrangementen! Huru många af Eder, Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags sin andra unga dansanta läsarinnor, ha ej önskat att engång ÅLDRING. 100 ÅR fyllde den 13 dennes f. d. abonnementskonsert för innevarande säsong. Det få deltaga i det mindre vanliga nöjet af en bal nipperhandlerskan C. W. Berndt, född Fiirstenhoff, lockande programmet hade fyllt Musikaliska akaom skeppsbord! En eller annan lyckligt lierad härstädes. Den gamla kan glädja sig åt väl bidemiens salong till sista plats. har nog ock fått fresta nöjet. Sist var det j u de behållna själsförmögenheter. Syn och hörsel äro artiga fransmännen, som på Marengos däck till Konserten inleddes med Mendelssohns målande däremot klena, ehuru hennes kroppsliga välbefindans lät samla en bukett af Stockholms kvinnliga uvertyr » Hebriderna », förträffligt utförd af k. hofnande för öfrigt är ganska godt. Efter ett fall för JEUNESSE DORÉE. kapellet. Härefter följde R o b. Schumanns » Nyårsfem år sedan måste hon begagna kryckor.
Grefve CronhjelmJag förnyar ännu en gång min anhållan om framställande af den proposition, att Ridderskapet och Adeln måtte anse stadgandet i detta fall böra intagas uti den vanliga Ordningsstadgan. För en stund sedan yttrade jag , hvarföre Ridderskapet och Adeln ej behöfver underkasta sig Konungens sanction; och jag skulle tro, att Ridderskapet och Adeln ej eller står under de andre Ståndens förmynderskap. Herr Den g November. 33/ Herr von Hartmansdorff: Heil Värde Ledamot, som sist yttrade sig, har helt och hållet misstagit sig, om han tror, att de öfrige Stånden icke äro placerade i någon ordning. Presterne sitta efter Stiftens, Borgarne efter Städeriies och BÖnderne efter Länens inbördes ordning, och således är det en nummerföljd, i afseende på sittningen, äfven ibland dem. Då de ordningar, som våra förfäder hade, synas vara mera noggranne och riktige, än dem vi nu äga, så förnyar jag min anhållan omförändring, på sätt jag föreslagit. Grefve Cronhjelm: Jag saknar ej kän nedom derom, att vid de öfrige Ståndenen viss ordning vid placeringen följes, men jag bestrider att densamma varit underkastad Konungens sanction; äfvensom jag bestrider, att Herr Berglmians förslag behöfver underställas Konungen» samt tror, att det endast kan och bör upptagas i Ordningsstadgan. Hem Grefven och Landt - Marskalken förnyade den af honom till bifall å 31 §. nyss gjorde proposition. Ropades Ja och Nej, Hvarefter Herr Grefven och Landi-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Ridd, o, Ad. Pr. XBand* 338 Den g November. Adeln behagade gilla Ilerr von Hartmansdorfls af berörde §, föreslagne redacLion. Ropades starka JTa jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landtb Marskalken förklarade , att som, efter hvad han tyckt sig fiona , J a öfverröstat
Jo, för Canalens behof', dess byggnad. och underhäll; men att CanalBolaget af allmänna, och till Canalbyggnaden anslagne, medel nedlägger hundrade tusendetals Riksdaler i en Verkstad, för att såsom Näringsidkare drifva densamma för CanalBolaget s egen fördel, det synes mig vara ett tilltag, som, om det kan ansvarslöst aflöpa för Götha CanalDirection , säkerligen icke skulle göra det för några andra Svenska medborgare. Vidare heter det i Herr Grefvens yttrande: ”Man fann snart, att en Engelsk ”Verkstad var nödvändig; ty om man ville ”tänka på, alt få Canalen utförd på ett varaktigt sätt, kunde det endast ske med verk”tyg, som voro förfärdigade på en för be”hofvet afpassad Verkstad.” Detta synes mig vara vederlagdt af det enkla och allmänt kända factum, att Canalen var till större delen färdig och, såsom man hoppas, på ett varaktigt sätt utförd, innan Motala Verkstad var anlagd, än mindre för Canalbyggnaden begagnad. 9 Den 24 April f. m. Men hurudana verktyg och inrättningar är det, för hvilkas skull Verkstaden behöfves ? Jo derom förekommer vidare i yttrandet: « ”Så t. ex. måste en muddring ”företagas i utloppen af alla Sjöar, hvarigenom Canalen går. Detta kunde endast ”ske genom ett mudderverk med Angmachin, ”sorn måste vara kraftfullt; men blef, geiiom sin compliquerade beskaffenhet, ofta •”bristfälligt. Flere hufvudsakliga piecer hade ”redan sprungit, och samma förhållande ”kunde förutses med flere andra. Denna ”enda omständighet gjorde Verkstaden nödvändig. ” Jag deremot har svårt att inse, det muddring kunde verkställas endast genom det dyrbarare muddrings-verket; dels emedan de, innan detta 'verk erliölls j verkställde muddringarne vid Canalen synas bevisa motsatsen; dels ock emedan vid Södertelje muddring på 6000 fots längd och till 10 fots djup blifvit verkställd, utan sådan inrättning och, hvad som är märkvärdigast, verkställd för bättre pris än gräfning.
Jemlikt 47 § skall för en del brott emot denna lag, utom deri bestämda straff, ådömas ärans förlust. Denna påföljds olämplighet såsom straff har länge varit insedd. Den ogillas äfven af allmänna tänkesättet, för hvilket en ärelöshet, som endast beror af den enes föreställning om den andres inre värde, förblilver ett oklart begrepp. Borttagandet af denna straffpåföljd har derföre längesedan blifvit tillstyrkt och nödigt befunnet. Att i en lag, sorn åsyftar förbättrade bestämmelser angående det slags brott, för hvilket ett dylikt straffmedel egentligen varit beräknadt och användt, än vidare bibehålla samma för begreppet svårfattliga och af allmänna tänkesättet utdömda straffpåföljd, vore följaktligen lika mycket stridande mot den föreslagna lagens syftemål, som försummandet att begagna det sig nu erbjudande tillfället, att, såsom med andra otjenliga straffarter och straffpåföljder redan skett, jemväl afskaflä den ifrågavarande, måste väcka uppmärksamhet. Jag hemställer fördenskull, att i likhet med hvad 2 kap. 21 § Strafflags-förslaget innefattar i ämnet, 47 § mätte erhålla den lydelse: Den, som till sådan påföljd gjort sig förfallen, skall vara oberättigad att innehafva embete, tjenst eller annan allmän befattning, att till allmän befattning välja, så ock föra annans talan inför rätta.” Om och i hvad mån bifall härtill skulle påkalla vidare åtgärd af den anledning att ärans förlust äfven finnes stadgad såsom straff för en del andra brott samt jemväl utestänger från behörigheten att vittna ecb från åtskilliga andra rättigheter, det lärer icke böra utgöra föremål för det yttrande, sorn i anledning af remissen i förevarande förslag mig tillkommer.” Justitie-rådet Quensel förklarade, att han i afseende å anmärkningen emot f<~ § instämde i Justitie-rådet Iggeströnis yttrande. In fidem Sv. P. Ekstrand. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. 37 Förslag till Förordning om ansvar för förfalskning och bedrägeri.