Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till åtlydnad häraf, får Styrelsen underdånigst anföra: Sedan Revisorerne i afseende på räkenskaperna hänvisat till eli särskild Tabell., omförmäla de derjemte: att Väddö kanal blifvit fullbordad och erhållit en låg taxa för trafiken, hvarigenom, äfvensom genom förändring i afseende å tillsyn och underhåll af farleden, Staten derför sedermera ej behöft vidkännas några kostnader; att kanalen genom Rösåsgrundet undergått besigtning och blifvit af Styrelsen godkänd; att Kodjupsundets rensning fortgått; att Albrektsunds kanalanläggning var så nära verkställd, att endast smärre göromål för fullbordandet återstodo till år 1844, och ändå en icke obetydlig besparing på anslaget borde förefinn as vid arbetets slut; att detaljundersökningen och utstakningen i afseende på expropriationen för den så kallade Svea kanal emellan Hjelmaren och Venern blifvit fullbordad, projekt till expropriation i det närmaste uppgjordt samt kanalens medel-linia utstakad; och att slutligen de i den, af dem rörande räkenskaperna åberopade, Tabell uppförda tillgångarne vid 1843 års slut utgöras af kontanta medel, inventarier och materialier, oredovisade anslag samt oliqviderade äldre lån, till, för hvardera upptagna, särskilda belopp. Vid dessa berättelsevis, utan anmärkning, eller såsom i behof af vidare upplysning, än hvad de för /Revisorerne redan tillgängliga handlingar innefattade, framställda uppgifter mm tillståndet af en del arbeten och förhållanden i Styrelsens räkenskaper, sådana detta tillstånd och dessa förhållanden förekommo under de håda revisionsåren, har — 396 — Styrelsen ej funnit något att rätta eller beriktiga. De förändringar eller tillägg, som sedermera i ett eller annat afseende inträffat, äro upptagna i Styrelsens redan afgifna underdåniga Årsberättelse till Eders Kongl.
— Emedlertid hann denna plan icke, före början af sista Riksmötet, att af Eders Kongl. Maj:t i nåder granskas, och erfarenheten har visat, att, äfven på den korta tid af några få år, som förflutit sedan sista kommittén afgaf sill underdåniga betänkande, så vigliga förändringar inträdt lill förbättring i sjöväsendet, att nya åsigter om dess organisation måst göra sig gällande, omständigheter, hvilka i ännu rikare mått inträffat under de 36 år, som förflutit från den tid, då första kommittén afgaf sitt underdåniga utlåtande, och som naturligtvis under hvarje längre tidsperiod alltid måste äga rum, i afseende på 4 ett vapen, underkasladt en sådan mångfald i detaljer och som oupphörligt fortgår på förbättringens bana. Den vigtigasle af dessa förbättringar är den ökade säkerheten för ångkrigsfarlygen, sorn vunnits med propellerns begagnande, och ensamt denna förbättring gör, att det af sistnämnde kommité, uti hvilken äfven jag delLog, förordade förslag numera icke lämpligen kan antagas i de delar, som röra materielen. Alt Sverige för sitt sjelfförsvar och såsom medlem af det europeiska statsförbundet är i behof af en stark och effektiv flotta, derom lära meningarne, lika litet nu som fordom, vara delade, men så mycket mera skiljda hafva åsigterna varit i fråga om hvilka certer krigsfartyg, antingen seglande eller roende, borde utgöra hufvudförsvaret. Äfven denna skiljaktighet i åsigter, ursägtlig innan ångkraften gjort så ingripande förändringar i stridsättet till sjös, har tiden jemnat. — Den kan ej eller nu mera uppstå, då ingen oväldig, han må vara sjöman eller ej, lärer yrka, hvarken att en seglande eller en roddflotta skall blifva hufvudförsvaret till sjös för fäderneslandet.
Jag an håller vördsamt, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes tillkännagifva, huru Hans Excellence fattat Ridderskapets och Adelns svar å de framställde propositionerne, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att det icke varit för Hans Excellence möjligt att af Ridderskapets och Adelns svar å de gjorde propositionerne tillförlitligen utröna pluralitetens mening. Herr Munck af Rosensköld: Jag vill endast i anledning af Herr Lefrens yttrande hafva äran nämna, att detta blott innehöll allmänna af oss alla erkända satser, utan att på något sätt vidröra detaljerne af det ämne, som nu är i fråga. i88 Den a5 Maji. Herr Lefrén: Om jag icke ingått i detaljer, utan hållit mig vid hufvudsaken, och hufvudsaken Sr riktig, så lära detaljer11c falla af sig sjelfve. Friherre Anckarswärd , Carl Henrik: För mig visar det sig såsom ett besynnerligt förhållande, om man, när fråga är att stadga principer, blott vill göra ett undantag för några Brandstodsbolag på andras bekostnad. Jag tror derföre, att man väl kunde bevilja en återremiss, då sådant vid så många andra tillfällen blifvit medgifvet, och jag hort så mångå skäl tala snarare för än mot densamma. På denna grund tar jag mig friheten framställa begäran om förnyad proposition, då vi kanske kunde förena oss om återremiss. Herr Lefrén: Jag har för min enskil-, da del visserligen ingenting emot återrerniss; men ville då blott tillägga den önskan, att Utskottet icke måtte inkomma med denna sak isolerad, utan behandla den i sammanhang med öfriga grundsatser om Bankens blifvande lånerörelse. Herr von Hartmansdorff: Jag har vid mångå tillfällen sett Friherre Anckarswärd lika mycket ifra emot återremiss, som jag denna gången gjort, och äfven förmå oss till votering, för att hindra den; men detta skulle visserligen icke inverka på min önskan, att nu få frågan genom omröstning Den a5 Maji.
— Skulle jordegarne bestå allt detta? i sanning, motionären måtte tro att vi hafva fickorna fulla med mynt. Då jag sålunda på skäl, dem jag här framställt, anser det en lag af den i eganderätten ingripande natur som den af motionären föreslagna, icke kan bringas till verkställighet, måste jag dock förklara, det jag ingalunda anser tingens nuvide ordning i förevaride ämne af egenskap att icke böra bringas till något bättre. Ett af medlen härtill är att sätta skogen under lagens skydd. Det är alldeles ofattligt för det vanliga meriniskoförnuf tet hvarföre ej detta längesedan skett, och lika obegripligt är hvarföre ej våra rättslärde sökt genomdrifva denna reform, utan hvilken hvarje försök af skogens kultur skall vara nedslående. Man säger att skogen utgör ett af menniskans oundgängliga behof — men är icke kläder, föda, hus och hem lika oundgängliga, och dessa skyddar ju lagen. Man säger att på skogen är intet arbete nedlagdt hvadan åverkaren icke förstör eller förskingrar resultatet af mensklig omtanka, arbete och flit — denna sofism i rättsbegrepp, passande, för väldarne i Amerikas urskogar och för våra förfäder, när skogens bortröjande lönades med premier, duger icke mera nu, när skogen fått ett positift värde, och nphör ju att vara tillämplig när skogen lägges under menniskans omtanke, arbete och flit — d. v. s. kultiveras. Ett annat medel är förbättringar i stängselförordningen och densammas byggande på en motsatt princip. Huru orimligt är det icke stridande emot allt annat rättsbegrepp att för fredandet af min egendom skall denna omhägnas med gärdesgårdar, som förtar en dyrbar lid och förstör en orimlig mängd af skog, oftast den som är ung och rakvext. För dem af Eder M.
Han talade i ett visst högtryck, ungdomligt öfvermodigt och mycket jordiskt. Han gestikulerade öfverdrifvet, såg en gång hastigt på Matilda, deras blickar, varma töckniga, berörde hvarandra knappast ... Men miss King höll sig ett steg före dem, som rullade hela våriden fram för långsamt, ögonen voro hela tiden på upptäcktsfärd efter något, som kunde gifva valuta för den bortspillda tiden på landsvägen. Hon smånickade och fann allt hvad Linde sade »all right». Men nu ville hon veta, hvarför i all världen misses Hjelms syster aldrig syntes i kyrkan? Matilda stammade fram några förklarande ord. — Aha, Ingersoll och det där ja — hon har fått tag i några dumma böcker — Miss King blåste af förakt. — Gå för all del inte och läs sådan där humbug. Så fort ni kommer till ett ställe, som stöter på otro i en bok — så hoppa öfver, hoppa öfver — Det har jag gjort i alla mina dagar, jag blef omvänd den 19 augusti 1858 — och här är jag! Hon kastade tillbaka sitt uppnästa lilla ansikte och log bredt och öppet. Lindes starka färg hade vikit bort, blicken blef frånvarande och munnen slöts i allvar. Snart voro pastorn och fru Hjelm ensamna. Jublet hade upphört, ängden tonade i kallt höstljus, en smula sorgset blek glänste himmelen vid synranden. — Fru Hjelm — tonen var strikte affärsmässig: har ni inte lust att läsa andra böcker än teologiska ... skönliteratur eller så? — Anser ni romaner tillåtligt? — För all del — låt oss inte vara trångbröstade. Mycket finns ju som en kristen icke kan läsa ... otrosliteraturen ... och så det jordbundna, triviala, ja — i lätt, öfverhalkande ton — låt oss kalla det synd. Balzac, Howells t. ex. Men allt skönt Hvarför talade han? Dessa bleka, ofria ord voro som en kåpa, de skymde allt det gränslösa, där hennes själ nyss badat i gyllenhvitt ljus.
Sonens framgångar som målare och bildhuggare och hans lyckliga giftermål hade utgjort Brownings stora personliga glädjeämne efter hustruns död. Och det var i sonens hem, Palazzo Rezzonico i Venedig – den stad, hvilken först vann Brownings hjärta åt Italien – som hans harmoniska lif erhöll sitt slut i en död, lika mycket som hans hustrus i öfverensstämmelse med bådas känsla af döden som »en nästan omärklig händelse». Browning sade ofta att han ej trodde på döden och bad de sina aldrig kalla honom »död» – detta de kortsyntas »kyrkogårdsord för växt»! Liksom fadern förblef Browning vid god hälsa intill det sista och det var endast genom försvagandet af hans – aldrig starka – hjärtverksamhet, han upphörde att lefva. En af denna anledning orsakad trötthet hade den 12 december 1889 förmått honom att förblifva liggande i ett stort rum, där han från sin bädd såg en af sonen utförd takmålning, hvars motiv var hämtadt från en af hans älskade Shelleys dikter. Han hade just talat med de sina om sin sista bok och, vid meddelandet af ett telegram från London om dess säkra framgång, yttrat sitt sista, för honom så betecknande ord: How gratifying! just när San Marcos klocka började slå tio. Och innan det sista slaget ljöd hade han leende lätt dragit sitt sista andedrag. Först i Venedig och sedan i London blef hans likfärd till Westminster Abbey ett storartadt uttryck af landssorg. Öfver hans bår stego tonerna af jordens skönaste dödspsalm, He giveth His beloved sleep, den dikt, i hvilken Elisabeth Barrett uttryckt sitt trötta hjärtas längtan efter ro, innan ännu Robert Browning lärt henne att lifvet kunde vara skönare än döden. Det var icke i Westminster Abbey Robert Browning tänkt sig sin graf, när han själf författade dess inskrift sålunda: ROBERT BROWNING till hvilken Elisabeth Barrett sagt: att hon blef friskare sedan hon sett honom! Och om det än annars kan vara likgiltigt, hvar en graf bäddas, så synes det mig som om Englands folk borde hafva haft den känslan att Robert Browning icke efter döden fick skiljas från sin älskade eller den jord om hvilken han skrifvit: Open my heart and you will see Graved inside of it, »Italy».
Man har sagt, att detta vore likgiltigt, och man kan säga, att så är; men hvarken är det rätt eller ordentligt. När uppbörden sker, huru går då till? Jo, alla medlen inflyta odelade lill landtränterierna; men der skiljer man den allmänna bevillningen från de öfriga penningarna och skickar den förra till Riksg.cont. saint återstoden till Statscont. Begge verken insätta medlen i Banken; men den andel af bevillningen , som skall gå till Statsverket, måste af Statscont. reqvireras i Riksg.cont. och af detta verk utassigneras ur Banken, Statscont. tillhanda. Hvartill behofves denna omväg? Den är ej till något nyttig, utan gör endast trassel. Ått ntt föröka oredan derigenom, att man låter alla bevillningsmedel gå Samma afväg, vore olämpligt. Det är Så äfven i afseende på redovisningen och i afseende på sjelfva statsregleringens uppgörande; ty hii måste StatsUtsk. först sysselsätta sig med en statsreglering för Statscont., hvaruti Den 12 Maj f. m. ingå inkomster både från ränterierna och Iiiksg.cont., och sedan med en statsreglering för Iiiksg.cont., i hvilken ingår ej blott Riksg.contts, utan äfven Statsconl:s behof. Allt sådant kunde undvikas, om saken finge gå sin enkla och rätta gång. Sedan, såsom jag hoppas, omvägarnas oriktighet blifvit ådagalagd, anhåller jag att få hålla mig till de särskilda anmärkningar, som blifvit gjorda vid Statscont:s fortfarande emottagning af tulloch brannvinsbevillningarna. Man har sagt, att det skulle kunna vånglas med medlen. Tillåter nian sig att säga det om Statscont., skulle man kunna tillåta sig samma farhåga i afseende på Fullmägtige i Riksg.- cont. Men om man vill hålla sig vid annat än ord och obestämda beskyllningar samt efterse, huru det verkligen står till med Statscont:s behållningar, så kan hvarje revisor i Ranken inhemta den behållning, Statscont. har , och jemriföra den nied det belopp, som der bör finnas.
Bobergs motion, angående skyldighet för privatbankerne att hålla invexlingscontor i Piteå stad. II. B. 180. A. 300. — N:o 4. öfver Kyrkoherden C. M. Lithners ansökning om eftergift af öfverränta för åtskilliga discontlån. II. B. 180 A. 300. U. 519. III. A. 10. — N:o 5. i anledning af gjordt accordsanbud till liqvid af ett utaf numera aflidne Grosshandlanden P. Joluson Hegardt hos Bankodisconten upptaget lån. II. B. 180 A. 301. — N:o 6. i anledning af sterbhusdelegarnes efter aflidne Frälseinspectoren Pehr Törnqvist ansökning, att åtskilliga å daler kopparmynt ulgifna sedlar mätte få i Banken inlösas. II. B. 180. A. 301. — N:o 7. om anskaffandet af militärposter till bevakning vid Låneconloren i Malmö och Götheborg. II. B. 338. A. 501. — N:o 8. i anledning af Herr Friherre Alslrömers, Jonas, motion, att å det i Banken, för Östads barnhusinrättning, insatte capitalbelopp måtte beräknas ränta, enligt den myntsort, uti hvilken detsamma i Banken deponerades. II. B. 338. A. 503. — N:o 9. i anledning af väckt fråga om inställande af silfverut vexlingen från Banken. II. B. 519. III. A. 10. — N:o 10. i anledning af gjorda anmärkningar vid utlåtandet N:o 4. II. B. 519. III.
Starck, den förre för omkring 5o år sedan begifvit sig till sjös, dervid han ingått i tjenst uti Engelska flottan samt sedermera icke låtit höra af sig, samt den sednare för omkring 20 år sedan .aflidit såsom urmakare i Askersund, hvilket allt sökanden velat styrka med härhos bifogade, af sistnämnde personers syster, enkan Ulrika Eleonora Fröman, född Starck, d. 2 dennes utgifne betyg. Men ehuru fullmagtens utgifvare, O. B. Starck, finnes rätteligen anteknad å stamtaflan öfver adliga ätten Starck, likväl och då genom enkan Frömans betyg icke blifvit lagligen styrkt, att de framför honom till fullmagts utgifvande berättigade Joh. Fredr, och Ernst Vilh. Starck antingen genom döden afgått eller i öfrigt sin representationsrätt förlorat, har Ridd.Utsk., emot stadgandet i 12 §. Ridd.Ordn., an - Den 20 Februarii e. ra. io3 sett sig icke kunna den företedda fullmagten godkänna, hvilket dock, uppå Capitainep Kuylenstjernas begäran, jemlikt i5 5. Ridd.Ordn. jag, i egenskap af Utskrs Ordförande, bort hos R. o. Ad. vördsamt anmäla, på det förevarande fråga oin inträdespolletts beviljande må kunna af R. o. Ad. slutligen afgöras. Bil. N:o 1. Till den Urtima Riksdag, som i Stockholm skall hållas och tager sin början d. i5 Jan. nästa år 18>4, befullmägtigas härmed Capilainen vid R. DahlRegttet, Carl Fredr. Kuylenstjerna , att för ådeliga ätten N:o 222 Starck, intaga säte och stämma på Riddarhuset; hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse Rikets gällande Grundlagar. Borgholm & Wedbv d. 18 Dec. iS33. O. B. Starck, Skogshushållare. (L. S.) Bil. Att Joli. Fredr.
Nej — 28. Då härefter §:n 73 förekom, anförde Frih. Palmstjerna, Garl Otto: Jag förmodar, alt Bevilln:sUtsk. icke fått någon remiss ifrån StatsUtsk. af den del af K. M:s Nåd. Propos., som behandlar ifrågavar:de ämne. Meu då hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter, äfvensom af de öfriga St:n förmodligen läst densamma, så hade man väl bordt förvänta, att något skulle uti detta Betänk, inflyta, i afseende på denna omständighet. I K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof står nemi.: ”att, hvad anginge beskattningen af stångjerns-smidet och jernmanufaktur-verken, lindring deruti borde ske genom förminskning uti den, denna näringsgren f. n. ålagda bevilln., hvadan K. M. ville fästa R. St:rs upmärksamhet på billigheten deraf att, vid nu förestående förnyad profning af grunderna för denna bevilln., dessa måtte bestämmas på ett sätt, som för näringsidkarne blefve min - Den 30 Maj, elie betungande.” Men BevillmsUlsk. har icke fästat upmärksamhet vid denna omständighet ens så mycket, att Ulsk. lemnat något svarpå K. M:s framställning i detta hänseende. Jag hemställer derföre, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt, att återremittera denna §, på det att BevillmsUtsk. måtte komma i tillfälle, alt afgifva ett svar på berörde Nåd. framställning, och R. St:r sålunda icke göra sig skyldiga till att hell och hållet hafva förbigått delta ämne. Frågan är blott, att en lämpligare grund måtte bestämmas för bevillmn af ifrågavande jernmanufaktur-verk och stångjerns-smiden, och ett sådant bestämmande hade utan tvifvel varit bättre, än att borttaga en del af grundskatterna. Då nu R.
Vill man i detta afseende fastställa en obegränsad frihet, sä bör den vara genomförd i sin helhet, och jag tror mig i pär hafva visat, alt delta icke kan ske sä länge 72:dra §:n R. F. gäller oförändrad. Huruvida den sälunda ifrågasatta oinskränkta friheten skulle vara nyttig, eller om det kan vara önskligt alt genomföra den i alla sina konseqvenser, det är en annan fråga, som nu icke behöfver upptagas. Frih. Stjernstedt synes tro, att tiden är inne lör något sådant, och uppgifver såsom skäl härföre, att »folket anses moget att ensamt sköta riksbanken.» Må vara, alt så sker; men jag har icke hört, att man i allmänhet ansett delta vara något lyckligt förhållande. — »Folket anses moget alt bevilja beskattningen». Ja, delta är något helt annat, och att så måste vara allestädes, der man gör anspråk på någon frihet och politisk utveckling, torde af ingen bestridas. Men att härför, och för det att lölket har en viss andel i den allmänna lagstiftningen, all makt skulle läggas i dess händer, och all pröfning af detsamma ntöfvas, det vore sannerligen att göra slut på d-n konstitutionella principen, och alt införa en helt annan statsförfattning än den minnie. Men jag tror, alt med erkännande af dennas grundsatser, man icke kan anse regeringsmaktens kontroll i detta hänseende obehöflig; och det är visserligen icke lör regeringens egen skull jag yrkar bibehållande af ifrågav.de pröfningsrält, ty regeringens ställning vore utan tvifvel mycket beqvämare, oin den endast hade att teckna sitt namn under hvilket beslut som helst, än om den skall underkasta frågorna ett noggrannt bepriifvande. Af dessa skäl, som visserligen skulle kunna ytterligare utvecklas, förnyar jag den framställning, jag i går gjorde, att §:n måtte bifallas. Hr Åkerman, Fredrik: Redan vid ett föreg:de tillfälle har jag uttalat mina åsigter i denna fråga, och skall derföre nu inskränka mig ti 1 att yttra endast nåsra lå ord.
M. kan i nåder pröfva nödige och lämplige. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1848. 382 Expeditions-Uiskottet Forslag till und. Skrifvelse, Jt.o tSj. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Aug. 1848. Preste-ståndet den 1 Sept. — Borgare-ståndet den 2 Bonde-ståndet den 4 “ — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om uppförande å indragningsstat af de med lagmans-embetena förenade löne-inkomster. (Stats-utsk. Uti., N:o 298.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, för sin del, beslutat lagmans-rätternas upphörande från och med början af år 1850, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, alt i sammanhang härmed och till förebyggande af hinder för en dylik förändrings vidtagande måtte medgifvas, det de lagmän, som ej kunna till andra motsvarande embeten förflyttas, må uppföras å allmänna indra gnings-staten till åtnjutande af en årlig ersättning för sina utan eget förvållande mistade löne-inkomster.
Jag ber att få påminna om att i det tiva förslaget finnas kyrkoböner för alia högtidsdagar, hvilket icke är händelsen i den nuvarande handboken. I denna finnes t. ex. ingen särskild bön för kyrkoårets första dag, Irsta Advents-Söndagen, men deremot för Nyårs dagen, och hvilken af dessa båda dagar, som bör sättas främst i betydelse, behöfver jag löke undersöka. Det torde vara enhvar af 11. o, Ad. bekant att en bland de vigtigaste och största rörelser sorn i närvarande ögonblick genomgår Svenska kyrkan, är baptismen. Den har också uptagit det. döpelse-foimulär, som finnes i gamla handboken. Jag vill icke påstå att deruti innehållas några irrläror, men säkert är att döpelsen der icke framstår fullständigt såsom något nådemedel, men allena som en religiös akt; i det nya förslaget eger detta likväl rum, och skulle man derföre vidja mellan det. gamla och det nya, skulle man icke behöfva tveka en minut för att antaga det sednare. Jag har visserligen hört här på Riddarhuset, att i detta förslag finnes ett åter uptagandeafexorcismen och abrenuntiationen, men deraf finnes icke ett spår, hvaremot just i en af de vigtigaste punkterna, der det talas om menniskans synd, det är gjordt på ett så fullkomligt och enkelt sätt, att baptismens invända ngar derigenom skulle alldeles tillbakakastas. I afs. på dopet, synes man väl kunna tillägga, att., när man af vår Herre emottagit den största nåd som gifves, menniskan borde möta denna nåd med bön och tacksägelse; så är dock icke förhållandet i den gamla handboken mer än till skenet och i dunkla ord; i förslaget finnes detta åter framhållet. Fortsätter jag vidare, kommer jag till 4:de kapitlet om barnens nattvardsgång. I afseende derå äro många brister afhjelpta. Må jag här blott påpeka en, som likväl mer rörer formen. Uti gamla handboken finnes t. ex. med bestämdhet föreskrifvet, att bar nen skola konfirmeras på en söndag och att deras första nattvardsgång sedermera skall försiggå på nästa högtidsdag.
Jemte öfverlemnande af denna underd. ansökning har Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, i egenskap af Ordförande i Comileen till Läroverkens reglering, på anförde skäl tillstyrkt, alt ifrågavarande afskrifning må på det sätt beviljas, att, sedan Professor Ågren uppfyllt de förbindelser, i afseende å Lärobokens utgifvande, som han sig åtagit, den af honom utgifne skuldsedeln må, utan annan liqvid af capital och ränta, få till honom återställas. Ulskoltel anser det icke tillhöra sig alt ingå i något yttrande om den utaf Professor Ågren uppfunna läromethod, helst dess förtjenst och användbarhet vid allmänna undervisningen blifvit på det fullständigaste vitsordad så inom som utom Riket. Hvad afskrifningsfiagan åter angår, har Utskottet, rörande tillkomsten och beskaffenheten af den fond, hvarifrån förskottet meddelts, inhemtat, att den år 1816 t. f. UppfoslringsComitéen hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, såsom förskott till en tryckningsfond för nödige böcker vid Undervisningsverken i Riket, af Statsverket erhålla 5ooo R:dr Bico, hvilken summa, genom bemälde Comités försorg, skulle återbetalas i den mon Skolböckerne kunde blifva försålde; alt Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med de i ämnet hörde vederbörandes tillstyrkande, under den 17 Julii nämnde år anbefallt Kongl. Stats-Contoret, att af under händer varande medel till förrbemälde Comité förskjuta, såsom fond till Läroböckers anskaffande, tryckning och försäljning, 5ooo Ridr Bico, till liqvidation sedermera för Stats-Verket, i mon som Bihang till R. St.