Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar trott alt en sådan förändring, som nu blifvit vidtagen, öfverensstämde med de åsigter, sorn inom representationen blifvit uttalade, samt har fördenskull icke tvekat, att i detta fall rälta mig efter MedStms beslut, då jag (örmodal, att R. o. Ad. icke skulle finna afsteget vara så synnerligen vigtigt. Hr Ribbing: Jag kan icke underlåta att, vid hvad den siste värde talaren lill försvar för den ifrågayartde förändringen andragit, an - Den 30 Oktober. 151 märka, att då, enl. hvad §:n innehåller, ”vid samma stöld, två eller flere af de i 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 §§:ne sagda fall sammanträffa”, denna förändring skulle alltför mycket inskränka domarens icke allenast lält utan äfven skyldighet att, när Iva eller flere af berörde fall sammanstöta, skärpa straffet. Jag tror, alt det afseende, man i detta hänseende fästat vid de andra Siåndens beslut, här icke är på sitt rätta ställe, utan anser, att man bör vidblifva sitt förut fattade beslut. Man torde eljest, efter milt förmenande, föreskrifva en bestämd orättvisa vid lagens tillämpning; ty domaren bör uti förevaride fall hafva ett icke alltför begränsadt utrymme att efter sig företeende omständigheter göra den tillämpning, som erfordras, af de stadganden, hvilka redan linnas. Gr. Sparre: lag anhåller alt få fästa upmärksamheten derå, att här är en dubbel latitud i fråga, nemi. först vid hvarje serskildt af de uti ifrågavaride § åberopade lagrum och sedermera vid den tillökning, som uti §:n finnes föreskrifven. Om t. ex. en person stulit i kyrka, kan han, enl. Olde §:n, blifva ådömd straffarbete från och med två, till och med sex år.
Hos Högwördige Preste-Skändet har jemwäl förekommit dea anmärkning, att Comracler pä bestäms tid Z.te Band. 24dr<r Afd. 6s, 5>s<2 Den 2i Zebruarii Lid borde öga bestånd, hwaremot ^nZers ^oacstims5on frän Östergöthland yrkat, att Bräborgs Koitgsgard sä mycket häldre kunde indragas till Kronan, som twist upkommit emellan Arrendatorerne om ätstillige ämnen som med dispo,tions-rätlen af Kongs, gärden ägde sammanhang. Dä Stats - Utstoltet äberopat och grundat dest Betänkande pä äldre o h nyare bade grundlagar och serstilte lika bitidande stad ar. samt derhos fästat stg förnärirligast wid 1772 ärs Regerings-Form, som innehälier atl Konungen agde styra Rbei som S eriges Lag sager och efter Konuuga-Balken Lands-Lagcn i förening med nämnde Regerings F irm, man alt denne, sä wal som den är 1789 antagne Föreningsoch Sikerhets-Act, omförmäler något, som lampeligen synes nphaswa hwad uti 2 Cap Konunga - Balken Lands-Lagen förordnas derom atl Krono-Godsen ej fä minstas eller abalieneras, uran att den Konung, som efterträder, äger wäld der att Återtaga, har Slats-llkstottet sä deraf som de flere stät och omständigheter Betänkandet omförmäler, icke kunnat undgå, alt, pä sätt som ffedt, till Riksens Högloft. Stander, hwilka efter nu gällande Regerings Form äga art om Krono-Gadsens förwaltning förordna, öfwerlemna bedömmandet deraf, om ej de större förmäner, som Jnnehafwarne af ifrägawarande Kongs» gardar, till Kronans kännbara stada och förlust, i mängfaldiga är redan njurir, nu mera dä Rikets behof sädant oumgangeligen kräfwer, borde uphöra; Men i händelse Riksens Höglofl.
– Tig! afbröt honom Adolf. – Är uslingen död eller ej, det bekymrar mig föga. Ert fördömda prat träffar icke mitt samvete. Ellen, farväl Blott ett ord ännu, flicka! Hör mig ... Låt ej offra dig åt dina domares grymma pinobegär! Tro ej, att din själs oskuld skall kunna döfva kroppens qval! Tro ej, att Gud skall komma dig till bistånd ... Medgif, att du begått alla brott, som från Abels mord intill denna dag besudlat jorden ... och då du träder inför Guds thron, så kräf af Honom räkenskap för hvad dig här nere vederfarits – Nåväl, fortfor han, idet han vände sig till den gamle krigaren, i hvars hjerta fasa och medlidande på en gång rörde sig, – hvart vill ni nu föra mig? – Rask, sade gubben med sorgsen ton, – följ den stackars herrn till hans qvarter och stadna hos honom, tills du får vidare ordres. Jag litar på ert hedersord, nådig herre. Adolf lemnade rummet. Gamle Rask följde honom. Vi vilja i få ord redogöra för efterspelet till det ofvan skildrade uppträdet. Suenonius blef i medvetslöst tillstånd utburen ur sakristian och nedlagd på altarrundeln, der hans sår, som var djupt och lifsfarligt, tvättades och förbands af den gamle underofficern, som tillfölje af den praktik, han under sina fälttåg haft rikligt tillfälle att utöfva både på sig och kamrater, var ganska hemmastadd i sådana förrättningar. Den stackars gumman, hvars kläder blifvit antända af branden, blef rysligt tilltygad af lågorna. Den kataleptiska sömn, i hvilken hon under tortyren försjunkit, var så djup, att hon först, sedan elden blifvit släckt, uppvaknade till medvetande men blott för att straxt derpå, efter genomträngande jemmerrop, draga sin sista suck. Hon dog, utsträckt på stengolfvet, med träblacken kring benet. De närvarande betraktade hennes dödssätt som ett järtecken. Hennes för tidiga död, så menade de, räddade henne dock icke från lågorna, som hennes brott förtjent.
BorgareSt:s beslut angtde c) väganläggningar m. m. upplästes, så lydande: ”Ståndet beviljade ett statsanslag för vägars omläggning och förbättring af 5o,ooo r:dr årligen, alt utgå under 4 år med sammanlagda 200,000 f:dr, hvilket anslag ställes till K. M:s disposition; äfvensom Ståndet antog Utskts tillstyrkande, all B. St. må till K. M. i tind. öfverlemna att, för hvarje särskildt fall, förordna i hvad mån vederbörande menigheter, som åstunda omläggning och förbättring af vägar, må vara pligtige alt till företagets utförande med arbete bidraga; dock så att de menig lieler, hvilka erbjuda sig att med arbete eller tjenslbarheter lill företagets utförande bidraga, skola företrädesvis vara berättigade alt af anslag komma i åtnjutande.” Hr af Ekenstam: Sedan R. o. Ad. nu afhört BorgareSlts beslut, anhåller jag att Ståndet täcktes förena sig om detsammas antagande, enligt hvilket 5o,ooo r:dr om året i 4 år, eller tillsammans 200,000 r:dr, äro för behofvet all påräkna, samt att de vägomläggningseller förbätlringsföretag företrädesvis skola blifva delaktiga uti anslaget, hvartill vederbörande communen, corporationer eller enskilde personer erbjuda sig att lemna ai betsbili äde. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Det är egentligen ett yttrande i betänk., i anledn. hvaraf jag bär begärt ordet; här slår nemi. på 56 sidan: ”äfvensom Utsk. hyser den åsigt, alt, då härads-eller sockenvägar, med få tind antag, mera äro afsedde för hvarje särskild orts enskildla behof, än för det allmännas, de statsbidrag, som för landsvägars förbättrande kunna komma i fråga, icke lämpligen böra i allmänhet utsträckas äfven lill de förstnämnda, hvilket åter, genom begagnande of det föreslagna uttrycket, alla dåliga vägar, skulle inträffa.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto, och en Ledamot uti Banco-Utskottet efter N:o i543j Herr Hederstjerna, Erland; och befunnos hafva blifvit utsedde: till Ledamot i Stats-Utskottet’. Herr Ehrenpreus; Fullmägtig Herr Riben., Carl Wilhelm; och till Ledamot i Banko-Utskottet: N:o 2181. Herr af Segerström; Fullmägtig Herr Lagerheim, Eric Julius. Å nyo foredrogs Kongl. Majrts, den 11 dennes aflåtne, och den 17 derpåföljde på bordet lagde, Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående ålder för dem, som af HofRätterne till DomareEmbetels ulöfvande förordnas. 42 H. 1 * 4 Den 21 September f. ra. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag Isan ej annat än instämma i framställningen af den betänklighet, som Högsta Domstolen och Konungens Rådgifvare yttrat, den nemligen, att HofRätlerne ej blifvit hörde, huruvida tillräcklig tillgång finnes på skicklige ämnen vid den föreslagne åldern, att förordna till Domare-förrättningar. Jag anhåller, att Lag-Utskottet måtte vara betänkt på någon utväg, hvarigenom IIofRätterues utlåtande i ämnet kunde infordras. Likväl får jag fästa nppmärksamlieten på den omständighet, att StatsRådet alternatift endast begärt, att Presidenterna skola höras; rpen så länge HofRätterne äro Collegiala Verk, oell ej endast Bureauer, tror jag att hela corporationen bör höras, och ej blott Presidenterne. Denna anmärkning anhåller jag måtte få åtfölja remissen. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adelil för godt remittera såväl Kongl. Maj:ts ofvannämnde Nådiga Proposition, som Herr Crusenstolpes i anledning deraf afgifne yttrande, till Lag-Utskottet. Föredrogos å nyo och remitterades till Lag-Utskottet: Kongl.
Men du kan ej förstå När man är gift, är det ej som förut, Man är sig ej nog, man är som två, Men vänta, du får väl en gång pröfva på! Tyst, hörde I ej liksom någon skrek Der inne plär ej gå till på lek! Nu måste jag titta i nyckelhålet, Fastän det är fult; men ändamålet... Hvad ser du, barn? Säg ut! Nå, svara! O, Jesus Maria! här är någon fara Å färde; de slås med stolar och bord Och hojta och ropa på våld och mord! ELSA. CHRISTINA. ELSA. (Hon drar sig hastigt frän dörren). Scen II. DE FÖRRA, OLOF (klädd i öppen prestrock med samlingen och tar ett slagsvärd). pansarskjorta under. Springer fram till vapen OLOF. Jaså, din skälm, du vågar hota. Här fins medel som sådant kan bota! CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF. Han sprang sin kos, den förvetne kanaljen! Den springer ej långt, som skall i galgen! Hvad är det, min Olof? Är du rädd, min dufva? Hvad är å färde? Hvad vållar din vrede? Det var en skeppare, ett hår af den lede, Som var stämd till rätta för smugleri; Nu var han drucken och hotade med darten. (Stannar i dörren.) (Ställer från sig svärdet.) OLOF. Min stackars Olof! Men nu är du väl fri? Ej ännu, min vän; här är mycket i farten. Förgäfves jag väntat på konungens bud Från riksda'n der borta, der nu, vill Gud, Vårt, allas öde skall vara dikteradt Ditt öde också, min lilla vän! Vårt band är ju ännu ej konfirmeradt, Men min du är, om ock sjelfva den Var ej rädd, mitt barn, än blir väl dag; En kyss på munnen och så nya tag! Aldrig kan du få vara i ro! Jag är väl i ro, när jag är i vårt bo! CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA OLOF (Han kastar af sig prestrocken och sätter sig vid skrifbordet. blommor och kastar ut genom fönstret).
Geijers affall var ej heller egnadt att närma dem till hvarandra; ett sådant plötsligt språng från en ståndpunkt till den motsatta stred fullkomligt mot Fryxells regelbundna, lugnt öfvervä-gande natur. Afven han hade samtidigt begynt framställa historien, och följande sin egen metod, utvecklade han sig småningom i en riktning motsatt den förre lärarens. Också kommo de snart i en skarp strid. Såsom barn hade Fryxell redan, enligt hvad vi ofvan i förbigående nämnt, med största förtjusning läst isländska sagor d. v. s. hednatidens historia. Då han så godt som kunde utantill Björners kämpadater, begärde han till fortsättning Gustafvers och Karlars » sagor », men hvad han fick kunde på intet sätt tillfredsställa en 8-årings läslust. Minnet af denna en gång så bittert kända brist var måhända den mäktigaste anledningen, hvarför Fryxell sedermera 1822 började » till ungdomens tjenst » förtälja sitt fosterlands historia. Stora resultat väntade han ej af detta företag; han skref endast af inre håg, med minnet såsom hjelpkälla, begagnande i detta syfte nattens stilla stunder, då dagens timmar förgått till fyllandet af lärarens pligter. Historien hade alltid varit ett af hans käraste ämnen, och vid universitetet hade han under Geijers presidium disputerat öfver en historisk fråga. Annars hade han ej på detta område gjort några forskningar. Sålunda kläddes äfven Berättelserna i en så anspråklös form som möjligt. Författaren bestämde ej på förhand deras antal, omfång och plan; detta allt fick helt och hållet bero af ämnet. Framställningssättet gestaltade sig af sig sjelft efter Snorre Sturleson ochde andra isländska sagoberättarnes mästerliga stil, i hvars fria och naturliga begagnande Fryxell icke haft sin like. Under årens lopp utkom del efter del. Den literära kritiken var merendels stum beträffande denna företeelse, men upplagans åtgång bevisade allmänhetens tillfredsställelse, och detta var den bästa uppmaning att fortsätta. Medeltidens århundraden, så fattiga på hänförande hjelteminnen, blefvo liksom i förbigående berättade i en enda del, men Gustaf Wasas minnesrika årtionden togo så mycket mera utrymme i anspråk.
Men ett, det förstfödda, hennes oändligt älskade dotter Elisabet, skulle slitas från modershjärtat. Ett tioårigt, sällsynt begåfvadt och älskligt barn, insjuknade hon på våren 3 1860 i hjärntuberkulos och dog den 7 mars. Hör, hur det sjunger öfver snöiga tak, » Hon var vår kärleks skönaste blomma, » genom gnistrande rymdens blåa gemak: skrifver fadern. » Hade icke Caroline varit » det gamla året gått i sin gr af, varmare i sin religion än jag, skulle hon ha det nya födes ur tidens hafh blifvit alldeles förkrossad, men äfven nu syntes det djupa såret en lång tid oläkligt, och öfver hela hennes lif bredde sig en mörk dager. Minnet af den älskades milda klagan Och kopparröster till jorden de viga, öfver sina svåra plågor upprörde oss så i hela men jublande uppåt sedan de stiga, vår själ, att vi sedan länge icke visste, huru de sjunga det nya året in, vi skulle kunna undfly tanken därpå, och lugnet funno vi slutligen däri, att vi visste de mana dig: » kämpa och seger vinn! » henne vara i godt förvar. » Förvisso är detta icke den enda pröfning Caroline D e Geer erfarit, om ock den smärtOch når du lyssnar i midnattsstunden, sammaste, men hon har gått fram ur dem låt ej den förflyga, den snabba sekunden alla med ett luttradt sinne och en frisk, optiförrn klockorna slagit sitt sista slag, mistisk lefnadstro. i handen löftets bägare tag! * — * * Och lofca, så visst du är årlig man, Rätt långa hafva vi blifvit, och vi förnimma ändock lifligt, huru den bild vi kunoch lofca, så sant du är dygdig kvinna, nat gifva blifvit både sväfvande och matt. Det att verka det bästa i tiden du kan, är vissa personligheter, som icke kunna tecknas att kommande släkten en gång måtte hinna i färger och linier eller beskrifvande ord, personligheter som, så att säga, måste kännas. En sådan är Caroline D e Geer.
Utsk:s förslag, att 1818 års stat skulle tjena till efterrättelse för pensionernas bestämmande, ulan afseende på redan tillkomna eller ytterligare tillkommande löneförbättringar, innefattar otvifvelaktigt det misstag eller åtminstone den ofullständighet, att härvid ej är observerad den förhöjning, som blef en följd af R. St:s medgifvande vid 1823 års riksdag, det spannmålen under lönerna beräknades i stället för 4|- till 6 r:dr tunnan, som medförde, attén ständig tillökning för spannmålen uppkom af 1 r:dr 24 sk. per tina, hvilken från 1824 års början sammanslogs med årliga penningelönen; hvarigenom de löner, hvilka uti förevar, falt skola tjena till måttstock för pensioneringen af landsstatsembetsoch tjenstemännen, altså blifvit ej obetydligt ökade utöfver 1818 års stat. Under förutsättning, att Utskts förslag ej bör tagas alldeles efter ordalydelsen, utan att meningen är, det berörde förhöjning dess hellre må böra tillgodo beräknas vid bestämmandet af landsstatspersonalens pensioner, som sådant skett för alla dem, hvilka sedan år 1823 afgått ur tjenst, skulle likväl, efter Utskts tillstyrkande, som i denna del ovilkorligt fordrar förtydligande, uppkomma följande föxhållande med pensionerna, ofieräknadt skillnaden, som för spannmålen under lönerna efter riksmarkegången kan uppkomma, men hvilken är mindre betydlig: Den a Juni t. m. 65 En landshöfding erhölle nemi. i pension r:dr a,736: 3a. dess vederlikar statssecreterarne 4,000. 777. — deras vederlikar secreterare och kamererare i Rikets Collegier 1,200. — Landträntmästare och kronofogdar 3q5: 24. deras vederlikar kammarförvandter 800. — Häradsskrifvare 264: 8. deras vederlikar kammarskrifvare i Collegierna 4°°'
— Bonde-Ståndet drager den väsendtligaste delen af indelta Arméens underhåll. — jVi städja , vi aflöna , vi bevara och bekläda Ryttaren , vi anskaffa och underhålla de dyrbara hästarne; vi underhålla Soldaten, den vi äfven till hälften emot Kronan bekläda; vi hafva genom beväringslagen lemnat vara Söner att på första kallelse utgå till Landets försvar; och Samhället skulle nu icke med oss , genom en gemensamt åtagen bevillning, vilja deltaga i kostnaderne för de årliga vapenöfningarnt’, hvilka vi så länge allena hestrid!. Bil.t,Statss.Allm.Besv.o.0ec.UtsLUtl.tf:oT2. 73 Jag bekänner upprigtig!, att det, för mitt begrepp om Svenskmanna rättskänsla, skulle vara ytterst nedtryckande, om jag föreställde mig, att Sveriges jordbrukande innebyggare vid detta tillfälle skulle kunna mötas af så liten känsla af, deltagande, att andra näringars skattskyldige skulle verkligen vilja låta vid nuvarande förhållande bero, till den påföljd utaf aftagande kraft och tilltagande modlöshet , hvaraf Bonde-Ståndet kunde komma att intagas, i fall det tvin* gades till öfvertygelse om öfrige medborgares likgiltighet och köld för dess ställning och belägenhet. Det har för Rustoch Rotehållare utgjort en stor tillfredsställelse att inom Konungens Råd hafva sett den mening uttalas , att den skattdragande jordbrukaren kunde, genom möteskostnadernes utgörande, medelst allmän Bevillning, åtminstone vinna någon lindring uti en utgift, hvilken, såsom följd af tidsförändringarnes kraf, blifvit allt mera och mera tryckande, och den ljusnad, som härifrån visar sig för den skattdragande jordbrukarens hopp, att rättvisans och billighetens röst icke förgäfves skall påkalla bättre lottade medborgares uppmärksamhet till ett gynnande Utslag, delas äfven af mig, oansedt det beslut, sammansatta Utskotten i sådant afseende fattat. 74 Bil.t.Stats.-sAllm.Besv,o.Oec.Utsk.Uil.U:o 72.
Stats-Utskottet: M-.o 21, i anledn.' af R. St:r år 1851 församlade Revisorers Berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, < styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849. Bevillnings-Uts kottet: J\s 2, ang:de återlemnande af en utaf Riksdagsfullmäktigen Nils Larsson väckt motion om nedsättning eller uphäfvande af en ' till städernas drätselverk anslagen s. k. tullstämpel-afgift. Lag-Utskottet: Jtti 4, i anledn. af verkställd granskning af R. St:rs Just.- Ombudsmans vid innevar:de Riksmöte allemnade allmänna redogörelse, hans för åren 1851 och 1852 utgifne Embetsberättelse!- samt hans Embetsdiarier och registratur. Serskildta Utskottet: JV2 3, öfver väckta motioner om inställande af bränvisbränningen under April månad detta år och om åtgärder mot ett befaradt kringgående af K. Kungörelsen d. 13 Juli 1853. Frih. Raab, Adam Christian: Uti de tryckta exemplar af Serskildta Utsk:s utlåt. N:o 3, hvilka nu till utdelning ankommit, har jag funnit, att 2:ne ord i min utlåt, bifogade reservation blifvit vid tryckningen uteslutna, hvarigenom slutet deraf blifvit en fullkomlig omening. Dessa ord äro: ”nedstämma den”, hvilka böra införas före orden: ”för vårt samhälles trefnad”. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck, Den 28 Januari Lördagen den 28 Januari 1854. Plenum kl. | 6 e. m. Justerades 6 prot.-utdr. för d. 25 samt Pleni Prol:n för d. 11 och 14 dennes. Hr Rosensvärd, Joli. Henrik: Dä jag en längre tid blir förhindrad i utöfningen af min befattning såsom ledamot i BankoUtsk.
Han stirrade på henne utan att kunna svara. Säga till honom, mumlade han, men vad skulle det tjäna till? Varför kom jag egentligen hit? För barnens skull! Det uppskakande i historien hade alldeles kastat honom ur det lystna erotiska tillstånd i vilket han kommit hit. Gråt inte mer, sade han, dom har visst tystnat däruppe nu. Nu skall jag gå du ser ju att jag håller ord, jag lovade vara ordentlig. Du får inte du behöver inte gå, jag kan koka te åt oss, jag har ett spritkök, sade hon ivrigt. Hennes ansikte blossade av iver och blyghet. Hon kastade sig plötsligt om hans hals och såg honom in i ögonen. Du är så hederlig, så ärlig, du springer inte efter alla slags flickor som de andra gör. Säj, viskade hon i hans öra, rycker du om lilla Lisa? Man är inte alltid så säker på sina känslor, svarade han hastigt i det han nervöst lösgjorde sig. Man behöver tid ser du, och tänka efter, så att man inte säjer det man inte riktigt ja, jag menar, jag tycker om dig i alla fall. Han slet sig ifrån henne och kunde knappt behärska sig när hon kysste honom vid dörren. När han kom ut i tamburen, såg han det håliga, rynkiga gumansiktet försvinna utåt köket igen. Hon hade således spionerat. Han skrattade, vad rörde det honom. Plötsligt fick han en idé, han smög sig sakta uppför trappan och stannade framför en dörr med namnet Persson. Det måste vara här, tänkte han, han var mycket blek och nästan alldeles lugn. Plötsligt ljöd ett dämpat skrik därinifrån, han kände igen det. Dumheter, vad rör det mig, vad vill jag göra? Men barnen, barnen, visst rör det mig i alla fall. Det rör mig, upprepade han. Skall jag? Han satte pekfingret mot knappen till ringledningen och hans hjärta slog litet fortare. Men så tryckte han till, ilsket hårt. För barnens skull! sade han högt i det han hörde tamburklockans surr därinne. Steg hördes, manssteg tydligen. Och dörren öppnades sakta av en medelålders man med ett nervöst, vansinnigt ansikte, alldeles vitt och med borstigt, upprättstående hår. Mannen ämnade av någon anledning ej släppa in David, ty han steg ut i tamburen, sköt till dörren bakom sig och frågade med otålig röst vad det var fråga om.
Detta förminskar dock ingalunda arbetets värde, ty detta ar icke af en utställningsartikels eller en kongressrapports efemära karakter, utan liar i främsta ruminet betydelse soni ett varderikt inlägg i den bibliografiska forskningen s i va1 som i den sveiiska kviniians Iiistoria. +betet utgör en så vidt möjligt fullständig förteckning öfver svenska skriftställariniior och deras arbeten allt sedan den lieliga Birgittas dagar ' intill år 1893. En katalog, som under samma titel af » två damer » utarbetades till ntstallriingen i Wien 1873, bar i viss niån tjänat till grund för föreliggande bibliografi, men många andringar i plan och utförande ha vidtagits, många tillägg och förbattriiigar gjorts, s&amp; att den nya katalogen kan med allt skal betraktas som ett fullt själfständigt arbete. Dess begge utgifvarinnor, sedan länge val förtrogna nied biblioteksgörornå1 och darföre synnerligen lämpliga för sitt varf, liafva noga genomgått alla de kallor, so111 stå forskare på detta oiilråde till buds, i främsta rliminet Hjalinar Linnströms Svenskt boklexikon 1830-65, vidare de följande årens bokliandelskataloger, k. bibliotekets samlingar af kvinliga författares arbeten, af tidskrifter, kalendrar, ntliindska boklexikon o. s. v. En kort öfversikt, skrif ven af fröken 8. Leijonluifvnd, öfver l kvinnans verksamhet inom den svenska litteratiireii, inleder arbetet. Denna öfversikt ingick i engelsk öfversiittiiing i daiiikoiiiit6iia i soniras iitgifna rapporter till Chicagoiitställningen. Följer sedan själfva katalogen. Så vidt möjligt varit nieddelas om livar och en af författarinnorna några korta biografiska iippgifter, såsoiii födelsekr och f ödelseort, lef nadsyrke, d ödsår, för~ldrars namn m. ni.