Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På Däss lykkeligen öfwerlefde Namns Dag, som är dän 18 Maj År 1689; Blef af däd där sammastädes hållne Gudamöte Fölliande Skalder framstälte, Okk i diupeste Underdån-Ödmiukhet öfwerräkte af I. B. Det är skrifvet på vers och har enligt Klemming 6 inträden; i det första uppträda Hebe och ädlingarna, i andra Vestanvinden, förkunnande dem att dagen är Lindskölds, i tredje Flora, ströende blommor, i fjerde Pan och Diana, begge om skogen rådande, i femte Pan spelande för dansande och sjungande nymfer, och i sjette berget Parnassus med Apollo och Muserna. Svenska skoldramat efter Gustaf Adolfs död. Det torde af det föregående vara klart, att det Messeniska dramat var det enda, som erbjöd en utgångspunkt för bildande af en sjelfständig svenskt nationel dramatik. Genom att behandla fosterländska ämnen hade Messenius angifvit den rigtning, en sådan dramatik hade att gå; han hade lossat på de moraliskt-didaktiska banden, hvarförutan den icke kunde fritt utveckla sig; han hade väckt ett allmännare deltagande för teaternöjen, genom att flytta dramat ut ur skolans trånga salar och göra dramatiska föreställningar till högtider för folk och hof. I den råa form, som dramat hos honom ännu hade, lågo sålunda frön, som under gynnsamma omständigheter möjligen kunnat spira upp och bära frukt. Kanske hade dessa frön icke nog lifskraft för att gå öfver i grodd — vi vilja icke derom tvista; men det veta vi, att de gynnsamma omständigheterna uteblefvo. Skall ett folkdrama uppspira, måste en lefvande växelverkan emellan folket och skalden ega rum, och den enda plats, der en sådan växelverkan kan rätt komma till stånd, är uti en folkrik hufvudstad. Der står skalden sin samtids lif närmare och förnimmer tydligare hvarje dess pulsslag; dagens opinioner bryta sig der kraftigare emot hvarandra, det goda som det onda framträder med skarpare utpräglade drag och lämnar rikare tillfälle till karaktersstudium.
Jag tror således att man skulle handla bäst uti att afslå StatsUtsk:s ifrågav:de Mern.; men om man då ändtligen vill för fåfängans skull att Sverige skall vid expositionen representeras, så må man anslå en mindre summa t, ex. 10,000 Rdr Bko eller 20,000 Rmt, detta må vara nog att så till sågandes kasta bort utan ändamål, men att taga till en så stor summa som 50,000 Rdr, det anser jag mig icke kunna tillstyrka. I)å är det bättre, såsom Hr Hjerta sagt, att använda dessa medel för att frambringa produkter inom landtbruket af den beskaffenhet att vi verkligen kunna på en sådan exposition i framtiden täfla med andra länders produkter, hvilket beklagligtvis, synnerligen hvad ladugårdsprodukter beträffar, ännu långt ifrån är förhållandet. Jag instämmer uti att afstyrka bifall sill StatsUtskis hemställan. Frih. Ahlströmer, Carl Jonas Oscar: Jag tilltror mig icke att såsom Hr Printzensköld uttala något kathegoriskt omdöme om nyttan eller icke nyttan af Sveriges deltagande i den ifrågav:de expositionen men hvad som ligger för hvar och en klart, är att om Sverige vill räkna sig till civiliserade nationer, så bör det icke hålla sig undan från sådana internationella företag som detta, deri alla andra nationer komma att deltaga. En föreg:de talare yttrade att den ifråga v: de summan icke skulle inskränka sig till 50,000 Rdr, utan ytterligare utgift föranledas derigenom att Kronans fartyg skulle begagnas. När Kronans fartyg användes för sådant ändamål, så är det endast fraktkostnad som icke betalas, men deremot är det så många andra kostnader som äro förenade med dessas bemanning &c., att utgifterne i alla fall för Kronans fartyg blifva ganska betydliga och dessa utgifter bestridas icke särskildt, utan af de medel som för detta ändamål blifvit af R. St:r anvisade. Jag anhåller om bifall till Betänk. De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, framställde proposme besvarades med blandade
Och der nedanför sutto lifslefvande både den » grefliga enkan » och dennas kammarsnärta samt illustrerade och utförde på ett synnerligen skämtsamt sätt den ifrågavarande satiren. Efter en stunds konversation på egen hand beredde man sig ånyo på att få höra något, hvarpå Fröken J. Zetterberg på ett anslående sätt föredrog » Psyche » af Viktor Bydberg och » Elfvaäringen » af C. af Wirsén. Och härmed var man fullt inne i stämningen. Kl. började närma sig half 10, supén var serverad, och sällskapet begaf sig tillbaka in i våningen. Här möttes man emellertid af en högst skrattlockande anblick. Icke just ovan vid nödvändigheten af små förhoppningar, hade aftonens styrelse icke på förhand vågat garantera något alltför stort antal bordsgäster, hvarför värdinnan (Klubben har öfverlemnat serveringen åt den nära klubblokalen belägna restauranten » Concordia ») fann sig litet öfverrumplad. Antalet qvarstadnande gä~ter närmade sig nemligen omkring ett hundratal och utgjorde således nästan dubbelt emot hvad man var van att antaga troligt. Den löjeväckande förvirring, som häraf uppstod, kan också med skäl nämnas såsom aftonens » glansnummer ». Man såg snålt på sina » bättre lottade grannar », man delade med sig af skämt och skrattlust, och man lyckönskade » Qvinnoklubben », som gått så hastigt framåt i sin utveckling. Värdinnans bryderi, — hvarur hon dock redde sig med heder — • väckte mången af de närvarandes tankar på tillfällen, då en och annan af oss sjelf befunnit sig i » samma svåra dilemma », och då Kajsa Vargs » man tager om man så hafva kan » ingalunda verkat tröstande. Historier och anekdoter, lustiga infall, » oärlig konkurrens » m. m. dylikt, gjorde sig gällande; och när sedermera efter reträtten till stora salen ordföranden, Kröken Hübner, höjde sitt glas för Qvinnoklubbens bestånd, blef jublet fulltonigt. Denna rikt besökta julfest hade stärkt förhoppningarne. Några tal höllos för styrelsen. En af medlemmarne, fru Westermark, berättade en lustig sägen från norska gränsen, hvarefter en vals spelades upp, och man svängde om litet i all enkelhet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken framställde derefter ett förslag till Voterings-proposition, innehållande i Ja-propositionen bifall till den i Utskottets sednare Utlåtande tillstyrkte summa af 48,000 R:dr, och i Nej-propositionen bifall till Kongl. Maj:ts Proposition i denna del, under antagande af summan 66,357 R:dr 24 sk. B:co, samt med tillägg i båda propositionerne af Grefve Brahes fram*' ställning. Friherre af Tibell, Gustaf Willielm: Enligt hvad Herr Grefve Brahe sjelf medgifvit, synes mig att det borde stå: för hvarje grad inom samma Regemente och Corps, i stället för inom hvarje grad inom Regementen och Corpser. Det går ej an att flytta boställen och räntor från ett Regemente till ett annat. Herr Rosenblad: Jag ber om förlåtelse , att jag anmärker vid Nej-propositionen 186 Den 5 October e. ni. ■* ' en ofullständighet. Den gifver hänvisning till Konungens proposition, med hvilken den ej slår i någon gemenskap. De 35^ R:dr sk. stå der äfven. Jag anser, att endast jemna summan 66,000 R:dr bör stå, i stället för 48,000 R:dr, och att den föröfrigt bör vara alldeles lika med Ja-propositionen, utan att hänvisa till Konungens proposition. I följd häraf synes mig, att Nej-propositionen bör erhålla denna korrta lydelse: Vinner Nej, antages Ja-propositionen med den förändring, alt summan, i stället för 48,ooo R:dr, bestämmes till 66,000 R:dr, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken erindrade, att det vore ovanligt, att i en Nej-proposition säga, det man antager Ja-propositionen, Friherre Palmstjerna: För att undvika den besynnerliga omständighet, Herr Grefven och LandtMarskalken omnämnt, får jag föreslå, att Nej-propositionen må lyda sålunda:
Att imedlertid, innan detta blifvit afgjordt, utur RegeringsFormen utesluta Allmänna Besvärsoch Oeconomise-Utskottet, med allt hvad om Ständernas befattning i detta afseende är sagdt, kan jag så mycket mindre för min fiel bifalla, som jag tror Nationen skulle derigenom förlora en rättighet, utan att hafva någon annan i stället, och, som jag vill hoppas, att ju längre närvarande Constitution äger bestånd, ju mera skola Besvärsoch Oeco - 620 Riksdagen 1812. nomise-Utskottets göromål få en ädlare och högre rigtning. Jag tror icke heller man kan med skäl säga, att detta Utskotts göromål uppehållit de öfriga RiksdagsÄrendernas gång. Det har, i min tanka, icke upptagit annan tid än den, som under afbidan af de öfriga Ärendernas beredning varit ledig; och Oeconomi»)-Utskottets befattning är till sin natur icke sådan, att den skulle kunna uppehålla någon Riksdags afslutande. Om det skulle anföras, att frågan om Bränvinsrättighetens inskränkning och reglerande upptagit en stor del af Ständernas tid, så lärer man å andra sidan ej kunna neka, att sådant bör tillskrifvas ämnets, icke Utskottets, beskaffenhet, och att, likasom Ständerna i detta mål föga lära vilja afstå sin rättighet till deltagande i beslutet, så har också detta ämne, långt innan närvarande Regerings-Forms inrättning, utgjort ett föremål för deras uppmärksamhet. Hvad som vid detta tillfälle i afseende på Ståndens pröfnings-rättigliet vid Motioners upptagande blifvit föreslagit, har mycken likhet med hvad jag vid 2:ne föregående Riksdagar i afseende på förståndet af 56 § i Regerings-Formen sökt göra gällande. Jag har nemligen trott en skillnad borde vara mellan individuens rättighet att väcka en fråga, och Ståndets att remittera den.
Ståndets, som Ledamöternes af BankoUtsk. upmärksamhet dervid att jag för min del icke har fästat någon den ringaste vigt vid sjelfva namnet, som här är i fråga, och icke heller någon vigt dervid alt Utsk. föreslagit utmynlning af ett mynt, motsvarande vår nuvarule Silfver-R:dr. Emot Utsk:s gjorda förslag i hvad det rörer räkne-enhelen och dennes namn, har jag intet att erinra. Hvad jag har ' fästat mig vid är att Utsk. bar gjort den nuvar:de myntenheten till en mångfald af räkneenheten, i st. f. att, såsom jag tror, räkneenheten borde utgöra en viss del af den stadigvarande myntenheten. Deri ligger felet, och icke blir det afhjelpt med att man slår mynt som motsvara 4, 5 eller 10 gånger räkneenheten. Det är derföre sorn jag ifrar för bibehållande af den gamla Silfver-R:drn, men alldeles icke derföre att jag emot räkneenhetens namn eller andel af Silfver-R:drn, har något att anmärka. Jag skulle anse för alldeles likgiltigt om den gamla SpecieDalern kallades Specie eller En R:dr silfver, så vidt det icke vore gifvet atteni, myntbestämningslagen måste han heta En R:dr silfver; ty myntbestämningslagen är en civil-lag, som icke kan till sin verkan uphäfvas genom något BankoUtsk:s Betänk. Propos. till bifall å Utslcs uti ifrågavar:de punkt gjorda hemställan blef härefter framstäld, men besvarad med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. Ropades Ja. 4:de punkten, innehullande förslag, alt myntoch räkneenhelen må. benämnas R:dr ftiksmuni. Hr von Kraemer: Äfven emot denna punkt af Utsk:s Betänk. har jag reserverat mig och anhåller att få upläsa den del af min reservation, som rörer den punkten.
Tvifvelsutan var det vid vårens början 1794, som han till Hertigen Regenten skref en ej längesedan bekantgjord 42 böneskrilt, författad på vers, och märkvärdig af flera skäl. Originalet, begynnande med ”Högborne Furste, Allernådigste Herre”, har blott underskriften egenhändig. Bellmans hand synes der varit maktlös, och besvärad äfven af en så liten möda. Från skrifvelsens ton och syftning torde vi kunna sluta, att Hertigen omsider låtit påskina någon bevågenhet; fastän denna genom första strophens innehåll ställes i en belysning, som nogsamt uppenbarar, huru mycket den nya Regeringen tyckte sig ha vigtigare saker att tänka på, än att från hunger frälsa den förras ”lekare och spelmän”. Bönen lydde så: ”Eders Konglig Höghet nära, Bor jag inom Dess palats; Med den stolta föresats, Att Regentens mildhet ära: Fastän gallren tungt förfära, Der min skugga fått sin plats. Nu Anakreon, kan tänka, Misslynt på sin luta slår. Gläd hans utsigt för i vår, Att, der Mälarns böljor blänka, Mig på Drottningholm nu skänka Blott en byggning på ett år! Norrby, öm, med dessa rader För min Hoglands-hjelte står 43: Ber Ers Höghet, som förmår, Att, bland Drottningholms kaskader Och ibland dess promenader, Jag en liten byggning får. Våren bjuder fågeln sjunga, Biet svärma, gäddan slå, Och sefiren då och då Flåsa i poetens lunga. Gör ej mina dagar tunga! Låt mig minsta stuga få! Der skall, från min krönta lyra, Hjelten öfver böljorna Aldrig höra ”Ça ira;” Nej! hans dygd skall jag bedyra. Får jag dit mitt hushåll styra? Eders Höghet! svara ja”! Bemödandet, att anbringa en smula lek, yttrar sig icke blott i anspelningen på Sansculotternes beryktade skrålvisa 44; det börjar redan med de första radernas antydning, att han ”bodde inom Hertigens palats”.
Af handlingarne i målet hafva Riksens Ständer för öfrigt inhämtat, huru som under den tid Vendtholms Hof-stall-äng, af anförde orsaker, icke varit utarrenderad, utan blifvit bergad för Statens räkning, afkastningen i hö uppgått år 1821 till 4525 dtt, men år 1822 till endast 1500 68j; och som, på sätt E. K. M. i Nåder tillkännagifvit, vid de år 1820 och följande åren hällne arrende-auctioner, några antaglige anbud ej blifvit gjorde, samt det sednast anbud-’ lia arrendet för denna äng, i jemförelse till 1821 års afkastning, synes vida understiga hvad af ängen skäligen bör kunna erhållas, hafva Riksens Ständer alltså beslutit, att oftanämnde Hof-stalläng, enligt de uti Kongl. Förordningarne af d. 17 December 1799 och 3 December 1810 stadgade allmänna grunder för Kungsgårds-arrenden må, mot en årlig afgift i spanmål, utarrenderas , med rättighet för den blifvande arrendatorn att begagna ängen till åker, så vidt densamma finnes tjenlig dertill; börande ängen utbjudas i serskilde lotter af 6 till 10 tunneland, hvaruti den redan är fördelad. Beträffande åter det qvantum af 4333 hö, som finnes i Kongl. Hofstallets utfodringsstat anslaget, att från Vendtholms äng lefvererasj så låta Riksens Ständer vid Statsregleringen upp - 9-0- XJndtrdåniga Shrifvdstr. fiira ett deremot svarande belopp i penningar , beräknadt lika med det öfriga i Staten contant upptagna utfodrings-hö å 16 sk. Banco £äj:det. Hvilket beslut Biksens Ständer, till svar å E. K. Mas Nådiga Proposition, nu få i underdånig? bet anmäla. Biksens Ständer framhärda el c. N:o 33, Uppl. o. godkänd; hos Ridd. o. Ad. d. 5.
Derföre, som afstgtcn endast more, att hjelpa den nödlidande Soldaten, borde en sädan tilökning af 2 ss. om dagen under de z Excercice - mänadcrnc dä Regimcnternc mangrant äro samlade, för hwarje Nummer utfälla, men den öfriga delen af äret endast för halfwa styrkan. Och som de tjcnstgörandes antal me rendels är nägot mindre, samt tjcnstgöringcn blifwer trägnare ju mindre detta antal är, förefläs att hela den tilbknings-summan som hwarje Compagnie tilkommer mätte delas lika emellan allt det tjenstgörande manskapet sälcdcs, att om af ett 8o mans Compagnie enbast zo man more tjenstgörande, be för halfwa styrkan utfallande ss. borde sä fördelas emellan desse zo man, akt hwarje karl singe 2 si. 8 nst. säsom daglig tilökning till dess nuwarande aflöning. Under - Officerare och deras wederlikar wid de wärfwade Regcmcnterne torde äfwen förtjena en medlidande upmärksamhck. För det närwarande ätnjuta cn del 40 en del 60 R:dr ärligen, jemte en SpannemälS portion i likhet med Soldaten och endast 9 till 10 R:dr ärligen säsom Beklädnads-penningar. Cj nägon ketjent crhällcs för sä lindriga wilkor, dä likwäl af en Under-Officer fordras bäde upfostran och kunskaper. Följden af sä klena lönings-wilkor har warit att Under-Officers-Beställningar flere mänader stätt Dacante. I anledning häraf wagar jag förcflä sO procents lil» kkning uppä desse pcrsoners löner tvid de wärfwade Res grmenlerne. Desse tilökningar anhällcr jag mätte bestämmas för ej längre tid än 5 högst is är. För m mera aflägsen - Den 27 September. roos lägsen tid blifwa de säkerligen allt för otilräckclige.
Åtkomst af jord blefve således svårare för dem, hvilka dittills lätt kunnat förvärfva henne och hvilka ännu innehafva största delen deraf nemi. medlemmarne af BondeSt., hvilkas förnämsta kapital består i deras arbetsförmåga. Det är klart att jord - Den 7 September f m. 33 jordegaren i st. f. den minskade bestämda grundräntan, som nd icke får förökas, då skulle komma alt utgöra större bevillning, hvilken, vid hvarje riksdag, kan förändras och derföre är till sitt belopp osäker. Han kunde aldrig beräkna huru ofta eller mycket R. St. möjligen ville öka bevillningsgrunderna; ännu mindre kunde lian veta huru ofta det behagade hans afundsman i taxeringskomiieerna att uppskatta bans egendom högre än förut. Det är visserligen möjligt att en myntförsämring ej skulle vidtagas under vanliga förhållanden, emedan såväl Kronan för sina skatter, som löntagaren för sitt uppehälle samt hvarje kapitalist för sina inkomster har ett tydligt intresse att bevara det nuvartde myntsystemet, och följaktligen motverka dess förringelse. Det vore således ej troligt, alt denna olycka inträffade förr än ett krig eller någon inbördes oro framkallade henne. Onder liden måste räntegifvarne betala sin grundränta, spanmål eller hvad det må vara, med penningar. Hvar skulle han få mynt om icke genom försäljning af sina varor eller de s. k. räntepersedlarne? Men då alla räntegifvare vore tvungne att sälja dem inom en viss tid, eller före afradsdagen, eller, efter nuvartde förslag, före den tid dä Kronans uppbördsslämmor hållas, så blefve försäljningen naturligtvis tvungen Af delta nödtvång skulle stadsboen och alla sädesköpare naturligtvis begagna sig och landtmannen således få mindre för sin säd än hon verkligen är värd. Denna missbjudning skulle i synnerhet inträffa på de orter, hvarest mycken ränlespanmå! utgår, såsom i Östergöthland. Der skulle torgen blifva så öfverfyllda, att landtmannen måhända skulle nödgas sälja 1| ja till och med 2 tunnor för alt få de penningar som nu motsvara en tunna, och äfvert då skulle göra del, emedan den ständiga silfverskatten vore bestämd efter nuvartde pris.
Allmänna rösten framställer till upplösningsJ ämne: att sitta Rikets Fenninge-verk på rigtig fot; att gripa under armarna idkarne af grund-näringen, och, som vederbör, bereda dem contanttr i ymnighet, trygga dem för deras jords tvungna. bortsäljande till vanpris nu och för framtiden; att tillika mägtigt skydda enkor, värnlösa och orklösa, — allmänna inrättningar och barmhertighets-verk, samt öfriga capitalister och fordrings-ägare från mindsta ytterligare afhändande af deras egendom och bergning, sedan för de flesta hälften deraf gått förlorad, och ty värr! med rara undantag, ohjelpligt förlorad; att i des» sa, såsom på Riddarhuset blifvit yttradt, likt Gordiska knuten, sammanvirrade värf, framställda af medborgares nöd, antingen till styrkans förderfljga sönderhuggning eller till en mera önsklig, noggrann och mild upplösning; att i dessa nyttiga vårf lockas jemväl till täflan om priset, är både mycket naturligt och oklanderligt, hvarföre jag äfven med absolut lösryckning till alla delar från alla än så hinderliga tveksamhets-anledningar, och moget beslutad höjning öfver dem samtliga, härmed utbeder mig Ridderskapets och Adelns godhetsfulla åhörande uti det, i timlig måtto, så vigtiga Finance-ämnet. Orsakerna till Landtmännernas nöd kunna vara interessanta för Vetenskaps-mannen att betrakta, men då Riksdagsmanna-befattningm är, lik Läkarens, practisk; så måste jag anse III. Den 16 Maj'. 465 anse deras omtalande , här som i andra Riksdags-ämnen, böra i allmänhet uppskju. tas tills efter fullbordad cur, dä Läror tor framtiden deraf kunna dragas. Hindren åter, som ännu mota det önskade Godas beredande, ligga — så framt jag ej totalt och ofantligt tager miste — i flera hos Nationen nästan allmänt rådande Villobegrepp; skulle jag först mägta upplysa dessa, så kunde sedan medel och sätt vara lätta att uppgifva, som den sjukes vårdare och anhörige möjligen torde med fredadt samvete kunna antaga.
Härvid yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att om Frih:n ville framställa förslag lill propos., H. Ex. genast skulle till R. o. Ad. göra hemställan i ämnet. Frih. Raab: Om man genomläser stadgandet i 147 §, såstår der, att ”De af allmogen, som äga eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfversliger 1000 r:dr, torpare, gerningsmän, inhyseshjon, bruksoch fabriksarbetare å landet, arbetskarlar samt fiskare på landet, fiskare och sådane torflige personer i städerne, som ej äro borgare, så väl som förenämnde personers enkor, samt gemenskapens hustrur och enkor skola, enär de hafva fyra barn och derutöfver, af ett eller flere giften, under femton år, i den ålagde bevillningen njuta ett afdrag affyra skillin ga r för hvarje barn, hvarjemte föräldrarne för mantalspenningar äro frikallade.” Jag frågar vördsamligen, om icke detta förhållande kommer att upphöra då barnen växa upp, samt om meningen med detta stadgande kan vara någon annan än den, att föräldrarne blott så länge de hafva 4 minderåriga barn kunna komma i åtnjutande af den ifrågasatta afkortningen. Jag har åtminstone aldrig funnit, att denna § blifvit missförstådd, och hemställer således om någon förändrad redaction deraf kan anses vara af behofvet påkallad. Frih. Ridderstolpe: I anledn. afsa många förfrågningar öfver det otydliga i den gamla författningen, skulle jag önska, att den nya blefve tydlig. Hr Aminoff: Jag är skyldig upplysa Frih. Ridderstolpe der5 H. U S2 Den 4 December f. m. om, att, då denna fråga inom Utsk. förevar., så fannö BondeSt» dervarande ledamöter denna § ingalunda otydlig. Huru man än må läsa densamma, tyckes mig, att den är ganska klar; enär så snart ett barn går in i sitt 16 års ålder, det icke längre lärer kunna anses såsom hörande under ealhegorien af ”minderårig”.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 4 och 10 dennes på bordet lagda Betänk. M 1 5, i ani. af väckt motion om förändring af 2 g i Gifterm:sB:ns 10 Kap. Frih. De Geer, Louis Gerhard: De mångfaldiga, ständigt återkommande förslag till ändringar och jemkningar i våra lagar, ang:de arfs-, testaments-, bördsoch giftorätt, så olika dessa förslag sins emellan äro, stödja sig likväl nästan alla på en och samma grund, och denna grund är inskränkning af slägtens rätt till de enskildta slägtmedlemmarnes egendom. Den gamla tidens beundrare se häruti endast ett uttryck af den nyare tidens egoism, bestående deruti, att individen sträfvar att tillskansa sig oinskränkta rättigheter till all den egendom, han på ett eller annat sätt kan åtkomma. Betraktar man saken fördomsfritt, torde man dock medgifva, att intet af dessa ändringsförsök kunnat tillvinna sig några mera allmänna sympathier, så vida det ej omfattat någon verklig, stor rättsgrundsats, som hittills icke lyckats att i lagstiftningen göra sig fullt gällande. Bland de ädlare sträfvanden, man sålunda ofta kan spåra, räknar jag främst den djupa betydelse man vill gifva åt äktenskapet. Vår gamla landsrätt erkänner i sjelfva verket icke, i afseende å egendomsförhållanderne, äktenskapets idé, uttryckt i den bibliska satsen, att man skall öfvergifva fäder och moder för sin hustrus skull, utan förhållandet emellan makarne betraktas fastheldre i denna rätt såsom något nästan tillfälligt, och slägten qvarstår alltid på hvardera sidan om makarne såsom det väsendtliga. Nu sträfvar man att i större eller mindre mån tillbakasätta slägten för makan, och deruti har man, enl. min tanke, rätt. Men man synes sväfva i den största villrådighet om det bästa sättet att upnå detta mål. Den motion, som LagUtsk. i detta Betänk, handlagt, söker att lösa upgiften genom att gifva makarne lika .äganderätt i bko. Reaktionen har sedan tvingat valörer upp till 3 Rdr 16 sk. Och detta under det R. St:rs Bank ger ut 32-sk:s-sedlar!!