Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Heldegissel gifver konungens ene rådgifvare, Boolwijs, guld för att denne skall stifta oenighet emellan konungens söner och Habors bröder, Helffwin och Anund, hvilka nu vistas vid svenska hofvet. — Sc. 3. Boolwijs berättar för Alf och Alger att Helffwin och Anund förtalat dem, sagt dem vara barn i striden och hotat att bortröfva Signill för brodrens räkning. — Sc. 4. Signill berättar för Bilwijs, konungens andre rådgifvare, att Boolwijs genom skamlig dikt retat hennes bröder mot Habors’, och Bilwijs svarar med att förtälja, hvilken bof hans bror Boolwijs är. På Signills bön lofvar han att hjelpa till att ställa allt till rätta. — Sc. 5. Alf dödar Helffwin och Alger Anund; den sednare ber sin tjenare Sune underrätta Håkan och Habor om deras död och uppmana dem att hämnas. Boolwijs och Heldegissel prisa konungasönernas bedrift, men Bilwijs spår ondt deraf. — Sc. 6. Sune berättar för Habor om allt, som tilldragit sig under dennes frånvaro. Fjerde akten. Habor uppmanar Alf, Alger och Heldegissel att möta honom med vapen i hand; han dödar båda bröderna och kör bort Heldegissel med förakt. — Sc. 2. Signill klagar för Bilwijs öfver den nöd henne påkommit genom Habors handling: ”Ach iagh arm och älendigh Möö, Thoor gifwe iagh nu wore döö. Iagh förnimmer at werldzens lop, Slår migh meer nedh, än höyer op.” Hon får se Boolwijs gå lurande och tar en staf och slår honom. Denne hotar att hämnas. Sedan yppar hon för Bilwijs, att hon gerna vill tillgifva Habor, och beder honom om hjelp för att blidka fadren, hvilket han ock lofvar. — Sc. 3. Habor säger till sin mor drottning Göya, att han haft en svår dröm, som han önskar någon måtte utlägga. Modren har spåqvinnan Trullwijsa till hands;
Jemväl fäster Kongl. Majit Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, till betäckande af de genom södra bataljonens af Röhus Läns Regemente förändring tills vidare till roteradt infanteri, för Statsverket uppkomna kostnader, nödigt är, att öfverskottet af de indelningsräntor, hvilka förut ingått ensamt till nämnde Rataljons rusthållare, varder, såsom hittills och så länge omförmälda förändring kan komma att fortfara, stäldt till Kongl. Majlis Nådiga disposition. [Instruktions-kompanier för Indelta Infanteriet. Vid sista riksmöte främställde Kongl. Majit för Rikets Ständer nödvändigheten deraf, att hastigare och med större fulländning gifva in Transport Rdr 24,862: 40. — 32 Kongl Majus Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Transport Rdr 24,862: 40. delta soldaten dess första rekrytbildning och att för detta ändamål erhålla anslag till Instruktions-kompanier för indelta Infanteriet, hvilket emedlertid ej beviljades. På de skäl, som i det då afgifna förslaget härom anfördes och till hvilka ännu kan läggas det, att indelta Infanteriet, utan berörde inrättning, ständigt till större eller mindre del förblifver i otjenstbart skick, emedan, med den korta öfningstid, som de nuvarande rekrytmötena lemna, åtgå två, ofta tre år, innan karlen kan, fullt exercerad, i kompaniets led insättas, och detta förhållande, enär ej sällan, efter undergången Generalmönstring, femtedelen af regementets nummerstyrka står vakant, sålunda fortfar i tvänne påföljande år, för att åter vidtaga det redje, finner Kongl. Maj:t Sig likväl föranlåten att, på det för indelta arméens Infanterioch Jägaretrupper må kunna tillvägabringas en rekrytundervisning af omkring frenne månaders tid, nu af Rikets Ständer ånyo begära, dels till inrättande af Instruktions-kompagnier vid indelta Infanteriet, för personalens underhåll Ständer medgifva denna anskaffnings bekostande af första års anslaget för Instruktions-kompaniernes underhåll.
Hvem kan säga det? Jag vet blott att ofta, när jag går öfver våra kyrkogårdar och hör suset på de glömdas grafvar, saktar jag min gång och tänker: – Där hvilar vår store diktare, som skulle kunnat hvad vi med vårt firade konstsmide aldrig förmå. Där ligger poeten Ignotus! Dikter och bilder kunna sällan eller aldrig väcka min tecknarelust. De äro en redan genomtänkt tanke, en torkad blomma, en steriliserad inbillningssyn. Endast musiken med sin obestämdhet har en outtömlig förmåga att skänka mig tankar och arbetslust. Dikter och bilder väcka hos mig ingen verklig kärlek, blott ett vemod och en tungsinthet, som jag icke förmår att tolka. Obegripligt är talesättet: »att lefva för konsten». Jag förstår skräddaren, om han säger: jag gör byxor för att lefva; men jag förstår honom icke, om han säger: jag lefver för att göra byxor. Ett medel, en färdighet – är det ett mål att lefva för? Jag tecknar och tecknar med min tusch och min blyerts, därför att tecknandet är mitt surrogat för lifvet, är inbillningens säkerhetsventil. En förnimmelse af munter lättnad bemäktigar sig mig i utförandets ögonblick. Jag blir het och upprymd och hör ett brus som af kyrkklockor. Ibland kan jag hejda mig och säga: – Är det möjligt att man ringer i kyrkan så sent på natten ? – Men från och med den stund teckningen är fullbordad är den för mig något förstördt, en vrångbild af allt det, hvarur den upprunnit. Jag vill aldrig behålla några af mina bilder i mitt rum eller i min närhet. Råkar jag att påträffa dem hos någon annan, pinar det mig att finna dem så maniererade och förkonstlade och så färglösa i jämförelse med det inbillningslif, ur hvilket de föddes och som hvars grafstenar de kvarstå. Vid sidan af lifvet reser sig konsten som vid sidan af Vesuvius det af stelnade och svartnade lavamassor upptornade Monte Somma. Om jag ensam och mot skymningen dröjer i ett tafvelgalleri, griper mig en nästan obetvingelig spökrädsla.
N.-o 8. 49 dels, att Egodelnings-Domare skola hysa olika begrepp om hvad med Skifteslag i denna § förstås, emedan en del förklara delta ord med alla i en By eller1 samfällighet varande hemman , och andra åter tned dessa hemmans alla befintliga åboer, hvaraf skall följa, att de förre ålägga Landtmätaren att verkställa skiftet emellan alla hemman efter deras storlek, enär hemmansegaren sådant åstUudar, och de senare deremot anbefalla honom att skifta emellan alla åboernes mindre lotter, antingen desse sådant åstunda eller icke* ”Hvad sålunda emot förevarande § är ”vordet anmärkt, hafva Utskotten i noga ”öfvervägande tagit, och ehuru tillämpnin”gen af den grundsatts, hvarifrån det an”rnäikta stadgandet utgår, skulle otvifvel"aktigt icke allenast leda till ordning, redighet och fullständighet i Skiftena, utan ”också till besparing i kostnader vid flere ''efter hvarandra följande Skiften, samt till ”jordegares fredande från osäkerhet och ”bekymmer i många afseenden; likväl och ”sorn det icke lärer kunna bestridas, det ”en jordegares förbindelse att skifte under”gå emot sin vilja, emot sin öfvertygelse ''om hvad för honom bäst och nyttigast Bill, till R. St. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.-o S. ”synes, samt emot de beräkningar han gjort ”under enskild kännedom af sina tillgångar och andra förhållanden, icke står att ”förena med strängt begrepp om egandeoch ”nyttjande-rätt; så anse sig Utskotten böra ”vördsamt tillstyrka den ändring i §:n, att, ”enär laga skifte pä en eller flere delegares ”begäran verkställes, der Storskftesfördel’ 'ning, som vunnit laga kr aft, föregått, så”dant skifte icke skall öfvergå flere delegare, ”än deiij som det begärt eller dem, som der”om sig förena.
Vår Allmoge är utom dess ännu så redelig, och för sin Credit skull äfven så klok att han till undgående af den, mer för Utskylder, än för Private skulder promta utmätning, först söker att betala sin skuld till Kronan, Hvad Skåne beträffar, så ej blott pastår jag , utan vill åtaga mig bevisa, att tusendetals Utmätningar, hvaraf en stor del för Kronans Utskylder, sedan sista Riksdag, årligen blifvit verkställde, till och med nära hundrade för nämnde Utskylder i en enda Socken. Oå detta är förhållandet i en Landsort, som ändå för sin hufvudsakeliga product, Spannemälen, i år och sistledne år blifvit tillräckeligen betald, och sorn härå haft ömnig tillgång, så är svårt att tro, tillståndet vara mycket bättre i alla andra Provincer. I Götheborg åtminstone vet jag, att Personer, som haft understöd af Fattig-försörjnings anstalterne der, ändå undergått Utmätning för sine Kronoutskylder. Det torde så förhålla sig, att i de Lands-Orter der ej Enskiften och extra Rotering m. m fordrat så mycket contante Utgifter, och der en viss gräns för industrieuse företag är gifven, har Penninge-bristen varit mim dre känbat. På detta sätt kunna stridige meningar förenas. Den ss 3 December. Men om tillståndet äfven är lika i flera andra Provincer, följer derföre icke, att Styrelsen är skulden dertill. Vi böra ej glömma, att det är Riksens Ständer sjelfva, som reglerat grunderna för Rikets Financer, som bestämt Bevillningens belopp och, läggen märke dertill, Mine Herrar! Bevillningens fördelning: Att det äro de sjelfva, som bestämt gränsen för Banquens försträckning till Odlings Lån, som utfärdat Reglementer för Disconterne samt för dessas Revisioner o. s. v. Riksens Ständer hade „ sjelfve i sin magt sista Riksdag att afhjelpa den Penningeförlägenhet, som redan då rådde.
Af de skäl, hvilka å motsatta sidan blifvit anförde, har jag ej funnit mig öfverlygad och vidhåller således den åsigt, jag i min reservation uttalat. Det enda skäl, som ett ögonblick gjort mig tveksam, ligger uti yttrandet, att det skulle se besynnerligt ut, om R. o. Ad., sorn lill stor del bestod af de embetsmän, hvilka förbudet skulle träffa, motsatte sig detsamma, men detta skäl är vid närmare påseende endast skenhart. Desse embetsmän utgöra nemi. en ganska obetydlig del af R. o. Ad. Vi räkna väl ibland oss för det närvar:de åtskilliga Landshöfd:r, men endast, såvidt jag för ögonblicket kan erinra mig en prest, 2:ne Domare på landet och en Borgmästare. Detta är alltsammans, således en högst ringa minoritet. Vid sådant förhållande kan R. o. Ad., derest stadgandet skulle ogillas, icke skäligen misstänkas för att hafva vid beslutets fattande afsett dess eget intresse. Jag bar ansett mig böra nämna detta, till det afseende R. o. Ad., derå behagar fästa, men får för öfrigt förklara, att jag ej finner ämnet vara af någon serdeles betydenhet. Gr. von Platen, Baltzar: Jag kan visserligen medgifva, att ett sådant stadgande, som förefinnes i detta morn., är i det närmaste öfverflödigt, enär man icke har någon anledn. att förmoda, det embetsoch tjenstemän, hvilka det tillkommer att föregå med goda exempel, i allmänhet skola sysselsätta sig med en handtering Den 27 April e. m. 527 af så samhållsförderflig art som bränvinsbränning. Jag tror icke att det f. n. Aunes många embetsman, som idka denna handtering, men exempel derå hafva likväl blifvit auförda och flera konna måhända ytterligare framdragas. Hufvudsakliga orsaken till Utsk:s beslut i detta fall bör likväl, enl. min åsigt, icke sökas i den omständighet, alt det verkligen
J Träd varor: Virke af Ek (Kongl, Kung. d: 28 Aug. 1833) Väfnader; Bomulls Jaeonette j Tegel: Mursten J Kongl.Brefv. d. 11 Apr. iS33 Taksten Musslin och Moll . Kung. d. 14 Dec. 1833. ^ Kongl. Kung Qvantitet för Tullberäkningen. Införsels-tull enligt Taxan. enligt senare stadganden. Utförsels-tull enligt Taxan. stadganden. 1 u.. (Fortsättning af Bevilin. Utskottets vid förra Riksdagen Tab. A', o 1). Utdrag af i83a ars HalJ-Rätts-Berättelser öfver de Fabrikers Tillverknings - vardén, hvilka uppgå till 3o,ooo R:dr och derutöfver. Arbetare. Tillverkningsvärde R:dr B:co. Klades-Fabriker .. 124 56,446 Bih, till R. St, Prot. j$34j 5 Sami. i Afd. Jior till Bevilin. Utsk. Btl. o/n Tulltaxan. N:o 4. i Fortsättning af Bevillnings-Utskottets vid förra Riksdagen Tab. N.o 2.) Utdrag af HaJl-Ratternes Berättelser öfver Klätles-Fabrikernes tillverkningar äfvensom af Genera 1-Persedel-Extrakten öfver Importen af Ull neel an nämnde år: Klades-Fabrikernes tillverkningar. Importt n af nlJ. Stolar. Arbetare. Fint kläde. Medelfint kläde. Groft kläde. Diverse väfnader. Tiilverkningarnés värde R:dr Fin Ull. Grof Ull. alnar. alnar. alnar. alnar. stycken. skålpund skålpund. St. Prat. 1834, S Sami. 7 Afd. Hör till B evilla. Utsk. Bet. om Tulltaxan. (Fortsättning af Bevillnings.-Utskotlets vid förra Riksdagen Tab. JV.o 3.)
Förhällandet med de förstnämde twenne Artiklarne tillhörer mig wal icke att dömma om, men mig torde förlatas, om jag drager i lwifwelsmal, att tillgängen häraf ar tillräcklig för 90,000 man Bre. - 424 Den 1Z April. Beträffande äter den beklädnad och prowiant, sä ware efter min tanka högst lyckligt om Kebe behof för 60,300 man, kunde med säkerhet päräknas, prisernas höjd, helst pä Victualie-prowianttn, hwarä blott mä nämnas, att r Lisp. Smör kostar 9 Rd. och r Lisp. färstt kött, pä 2 A. nära, 4 Nd. Riksgälds, bewisar säkrast tillgängarncs knapp, het och deraf följande swärighet, om ej omöjlighet, att der» med förse en 90,000 mans Arpme. Allenast bränwins» brist är troligen förekommen genom den sä rundeligen utwidgade bränwins - brännings rättigheten, men matte, ej henna klberaiit i längden werka sädeshrist. Den sista af de här efwan framställde uppmärksamhetswärde frågor, war den, huruwida nu ifrägawarandtz förslvars anstalt ma warda sä bestämd och wcrkställd, att iste genom en förhastad och öfwerdrifwcn rustning, lam det i förtid warder sä betungade, att nnd framdeles inträffande anfallsstund krigsbchofwen icke kunna af undersätarne ästadkommas.
Proposition skulle aQåtas om anslag lill fortsättande af Statens jernvägsbyggnader, äfvensom att samtidigt dermed skulle komma under nådig pröfning åtskilliga underdåniga framställningar om statsbidrag till jernvägsanläggniugar, af hvilka en del äro afsedda att förenas med Statens stambanor. I öfverensstämmelse härmed vill Kongl. Majit nu föreslå de arbeten af förenämnde art, som Kongl. Majit anser böra under den närmaste tiden verkställas och till hvilkas utförande anslag alltså nu komma att äskas. I sammanhang härmed har Kongl. Majit ock ansett lämpligt, att till Rikets Ständer göra framställning om nödiga medel för att kunna å de redan färdiga eller snart färdigblilvande stambanorna bereda tillgång på erforderlig, nu bristande trafikmaleriel för den ständigt tilltagande rörelsen. Sedan med de af Rikets Ständer förut anvisade medel södra stambanan blifvit färdigbygd och för allmän trafik öppnad, återstår af de efter sednasle riksdag började stambanor ännu ofullbordade den östra, den norra och den nordvestra. Härförutan hafva särskilda underdåniga framställningar af inom orterna utsedde komiterade till Kongl. Majit inkommit angående afiåtande till Rikets Ständer af nådiga Propositioner: Bih. till B. St. Proposition N:o 47. l:o om anslag till påbörjande af en stambana, utgående ifrån den under anläggning varande banan emellan Stochholm och Upsala och sträckande sig genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning mot sjön Siljan; och 2:o derom, att en jernväg mellan städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar måtte i uppgifven rigtning blifva anlagd genom Statens försorg och på dess bekostnad, under vilkor för ortens kommuner, alt till företaget lemna ett bidrag af en million R:dr, hvarifrån likväl skulle afräknas de belopp, hvilka enligt kostnadsförslaget erfordrades för inlösen af jord och lägenheter, som för jernvägen kunde behöfvas, emot det att kommunerna ansvarade derför att sådana fastigheter blefve utan kostnad för Staten till jernvägen afträdda.
Den ihärdige och nitiske mannen, som med hela sin byggd nu delar följderna af denna olycka och hårdast af alla träffats deraf, har likväl icke nedtryckts; han lefver ännu i hoppet att kunna återställa bruket, att genom sin verksamhet kunna uppfylla sina förbindelser, och ännu i kraftfull ålder, rik på erfarenhet, hoppas han alt kunna förena sin enskilda fördel med den omgifnings, för hvilken Iian redan sökt att uträtta så mycket, och som han önskade att en gång på ålderdomen se i en förbättrad ställning. Allmogen sjelf hyser lifligt den önskan, att ban deri kunde lyckas. Värdet af den fasta egendomen uppgick,oenl. 1841 års taxeringslängd, till 46,026 r:dr 32 sk. b:co. Aterställes bruket, hvilket, med den erfarenhet man äger, kan ske på ett sätt, att en dylik olycka bör i framtiden kunna undvikas, så kan del antagas, att medelst ännu mera förbättrade inrättningar, värdet snart skall kunna öfverstiga, snarare än understiga denna summa; och Hr Fitinghoff anser sig kunna utföra denna sin plan, om han kunde erhålla ett lån af det allmänna till belopp af 30,000 r:dr b:co, och på villkor, alt det hlefve räntefrilt under 6 år, samt sedan fick återbetalas med 5 proc. årligen, hvaraf 3 proc. ränta och 2 proc. capitalafbetalning. Såsom säkerhet, om ett sådant lån honom beviljades, kan Hr Fitinghoff lemna första inteckuingen uti egendomen, sora således icke öfversteg två tredjedelar af 1841 års taxeringsvärde. Detta understöd synes af många anledningar förtjena alt af R. St. beviljas. Att ej nämna den öfvensslämmclse i skälen dertill, som kan sökas i de ofta beviljade anslagen och lånen till afbrände städer, eller till menigheter, som behöft ålerbygga kyrkor, m. m., så synes äfven billigheten deraf böra behjertas, vid jemnförelse med de lån till nya anläggningar, förlagslån till fabriker o. s. v. som af allmänna medel så ofta, på vida osäkrare grunder medgifvas.
Ett s %dnnt resultat Iran man ej viinta af läsningen af de ytliga och betydelselösa böcker, s o n anses passa till läsning för unga flickor, lika litet som af de vilda i-ifventyrsböclcer, hvilka af många a n s e s särdeles lämpliga för gossar. Det är naturligtvis föreliggande lilla arbete, som kirmast gifvit, anledning till ofvan uttalade reflexioner. Det har d a de förtjiinster, som vanligen utmärka arbeten af detta slag, det iir roligt, ~7al skrifvet och en god anda genomgår det hela, men det passar ej för flickor öfver 14 hr, därtill ar innehållet för obetydligt och barnsligt. Den hemlighet det gamla slottet gömmer, gr en liten gosse, som ej vill visa sig för människor, emedan han fruktar att bliha utskrattad för sin, vanskapliga figur,. Han har niinligen efter en sjukdom erhållit en lindrig ryggradskrökning, så obetydlig likvd att den knappast lir märkbar. Hans enda lef vande slakting, hans galiila, morfar, hvilken han af flere skäl hatar och afskyr, och en gammal tjiinarinna, som passar honom upp, våga ej sätta sig emot hans besynnerliga infall, af fruktan att framkalla ett utbrott af hans häftiga lynne, utan 1Rta honom lefva ensam och gömd i det gamla slottet. Ett par barn, som valt det ödsliga huset till lekplsts, upptacka honom en dag helt oförmodadt och ing % vänskap med den lille enstöringen, som de en tid i hemlighet dagligen besöka. Umgänget ined de båda barnen utöfvsr det lyckligaste .inflytande på den konstiga lilla gossen, som slutligen af deras föreställningar låter förmå sig att försona sig med sin morfar och att öfvergifva eremitlifvet. Ehuru händelsen ih sådan att den knappast torde iiniin nagori motsvarighet i det verkliga lifvet, ar boken dock ganska rolig och underhållande. Sjöröfvare p % Dledelhafvet, af Tfr. G. H. Bingston. Ofversättning. Tv&amp; delar. Pris 2 kr. hvarje del.
Hr Strömberg å sin sida förändrade visligen passagen om » oxen som hvilar sig » etc. till något idylliskt om » en stilla fridfull dal o. s. v. » Hr Strandberg sjöng den sköna Cdurarian välljudande, men för svagt och monotont. Frk. Karls oh n var ock med på ett hörn. Hofkapellet under sin första chef ackom-pagnerade som vanligt. Påskdagens obligata matiné hölls också i år af hr Axel Rundberg. Sjelf sjöng hr R. med i Mendelsohns Erosqvartett och Marcliettis eleganta och expession duo ur op. Ruy Bias. Hr R: s sång är alltför bekant från k. operan, så att derom är intet att nämna. I duon biträddes han af musikälskarinnan fru Heints, och i qvartetten af sina elever vid k. operan. Qvartetten slutade i annan tonhöjd, än den började, men duon gick försvarligt. Derpå öfvergick hr R. till att accompagnera sina biträden med afgjord fördel. Man fick nu höra litet af hvarje: Gertruds arioso ur op. Hamlet, föredraget af fröken Jungstedt i en för rolen passande kostym och stil. Bifall och tre nigningar. Sånger af Sjögren m. fl., sjungna af frk. Volfs duktiga altröst, svart som drägten. Bifall och en nigning. Cadizflickorna framtrollade af frk. Petrini med ovanligt stark röst och god teknik, i violett siden med guld. Lucca var roligare, men hon var ju Lucca. Bifall och tre nigningar, modest långt in i dörren. Briljant kom fru Östberg i frasande gyllene siden, som » stod » ypperligt mot bakgrunden af guld och speglar på hr Berns * estrad. Hon sjöng älskarinnepartiet i en lång konverBation med hr Lundquist, den älskade, som äfven här med modesti uteslutit det skabrösa, som aldrig felar i Wagners nyaste operor, deras » helighet » till trots.
N:o i, tillhörde jag den minoritet, som önskade dess afslåeride, enär det i sin helhet skulle afgöras. Visserligen syntes mig dem ti ligga mycken förbättring emot hvad Reg.- F:n förut innehåller;, men också fann jag deruti ofullständigheter, som afgjorde mitt omdöme, att hellre förblifva vid det gamla, än att ingå på förändringar med nya ofullständigheter. Förändringen med Statsrådets ledamöter har för mig visat sig icke innebära synnerlig nytta i det hela. Benämningen gör ingenting i hufvudsaken. Om föredragan - jGo Den 8 April e. m. derne inför Konungen kallas Ministrar i stället för Statssecreterare, medför det ingen garanti för ärendenas bättre behandling. De komma i alla fall att bero på föredragandens personliga egenskaper. Men hvad man kunde förutse var en anledn. till ökade utgifter för statsverket. Visserligen var det för den riksdagsman, som icke liar någon annan ingifvelse än sin öfvertygelse, icke att förmoda, att från Representationens sida fråga skulle uppstå om ökade löneförmåner för Statsrådets ledamöter. Det enda han borde med säkerhet sluta till, var anslag af löner för de nya beställningar, som uti 35 §:n Reg.Ftn uppkommit under titel: Exped i t ions-chefer i Stals-departementen. Men Utsk. har, som mig synes, ganska knapphändigt kommit till ett nytt förslag till löner för Statsrådets ledamöter. Jag skulle tro, att då från Regeringens sida ingen propos. om bestämda ökade löneanslag för Statsrådet kommit Ständerna tillhanda, Utsk. bort helt enkelt hålla sig vid det nu gällande, och endast för ett tillökadt Justitieråd i stället för Just.Statsministern, som lemnat sin plats i flogsta Domstolen, uppfört lön på stat, samt, såsom ock skett, föreslå Jöner för de s. k. exped.-cheferne.
När Börje på qvällen kom hem, blef han icke litet förvånad vid underrättelsen om att Pål skulle resa redan påföljande dag, och på fullt allvar. »Det talade du ju inte om, när vi träffades i Eslöf», sade han. »Jag tyckte inte det var något att tala om förr än vi kommit hem», svarade Pål liknöjdt. »Det var i alla fall det jag kunde tro, att när du bara kom ut, så skulle flyttfogelsnaturen vakna på nytt. Men annars såg du ut att trifvas godt här.» Börje hade efter qvällsmaten följt med ned på Påls rum, för att få språka med denne litet under packningen. Nu skulle de ju så snart skiljas. Det syntes på Börje att det kostade på. »Hvem skall jag nu få att spela schack med?» sade han. »Det är inte farligt; din fru lär sig det snart.» Drifven af sitt verksamhetsbegär hjelpte Börje till med allt hvad han kunde. »Skall det här också ned?» sade han och pekade på en del klädespersedlar, som lågo kastade i en hög på golfvet. »Ja, det skall ned; jag vet inte hur det skall få plats», pustade den andre och kastade sig i en stol, uppgifven af trötthet. »Jo, det går nog. Men hur ska’ vi göra med allt detta andra?» frågade Börje och såg sig om i rummen. »Jag skall låta tapetseraren packa in det alltsammans och skicka det efter mig till Stockholm.» Börje stod tveböjd framför kofferten och lade ned plagg efter plagg, långsamt och ordentligt, stretande öfver linnehögen och röd ända upp i pannån af ansträngning. »Om jag kunde begripa hvad det har varit åt Marianne», sade han plötsligt i det han rätade upp sig och flyttade fötterna tillhopa. »Hur så?» »Jo. Jag tänkte när du reste: nu kommer Marianne att leds. Men det syntes inte till. Hon var så glad att jag aldrig sett henne gladare. Hon pratade och skrattade och vattnade sina blommor och sysslade omkring så lång som dagen var, och i skymningarne kom jag in lite tidigare än vanligt, för jag tyckte det var synd om henne att hon skulle sitta ensam. Och så spelade hon för mig ... Nu är jag Pål, och du är jag, sade hon. – För det var dina bitar hon spelade.