Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ännu, att om man reser från Amerika till Carlskrona för att inhemta kunskaper i detta yrke, så skall man äfven resa dit ifrån Norrland; ty jag inbillar mig, att det icke är Statens skyldighet alt uppfostra ynglingarna ända ned från de minsta kunskaperna och derifrån upptaga dem ända till skeppsbyggmästare. Jag tror att det är varfsägares skyldighet alt skaffa de förberedande kunskaperna åt personer, sorn på varf redan så länge arbetat, att de behöfva kortare tid att fullborda sina kunskaper och skaffa sig den theoretiska underbyggnad, som behöfves för att blifva skeppsbyggmästare, och då är det ej skadligt att se linieskepp byggas; men i alla fall byggas äfven i Carlskrona sådana fartyg, som begagnas för coopvaerdi, såsom briggar, barkskepp och lastdragare. För resten har jag för min del visst icke emot sjelfva anslaget, ehuru jag anser det mycket liberalt af Utskrn alt gifva en så stor summa, emedan jag då hoppas, att, när Reger:n en annan gång gör ett förslag, det äfven matte gå igenom. Jag beg är en aterremiss, endast derföre alt nu, såsom betänk, är uppgjordt, Regertn är bunden i sitt handlingssätt. Om Utskrn, då betänk, kommer tillbaka, vidblifva anslaget af de 6,666 rtdr 32 sk., på det sätt sorn reservanterne föreslagit, så skall jag för min del visst icke vara emot att bevilja anslaget, men derföre begär jag en aterremiss. Frih, Cederström, Jacob; Med flr Oxehufvud instämmer jag deruti, att anstalter äro nyttiga för bildandet af skeppsbyggmästare, och alt landet är i behof af kunniga personer, så väl i detta yrke, som i alla andra; att det Den 39 Augusti e. m. 4(>9 således är ganska önskvärd), att bifall till anslaget blir lemnadt; men jag kan icke derföre lemna mitt bifall till StalsUlsk:s förslag, emedan jag finner det alldeles icke vara så betänkt, att det bör bifallas.
Då hvarken af den ifrågavarande vaktmästare-befattningens ordinarie innehafvare eller af den, som densamma någon tid förrättat, likasom också icke af föreståndaren för postkontors-afdelningen, hos General-poststyrelsen blifvit gjord någon framställning rörande ersättningen för den tid samma befattning förut blifvit, på grund af enskildt aftal, af extra vaktbetjent uppehållen, har Styrelsen saknat hvarje anledning att i detta ämne meddela någon föreskrift; likasom frågan i sin helhet — ehuru densamma blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers Revisorers pröfning — icke lärer påkalla någon vidare utredning. Hvad slutligen beträffar den af Revisorerne väckta fråga, huruvida icke Rikets Ständer borde »pröfva och bestämma Post-verkets olika utgifter», anser sig Generalpoststyrelsen kunna inskränka sig till det yttrande att, derest i öfrigt denna Revisorernes framställning funnes vara af den beskaffenhet att böra till någon åtgärd föranleda, en för postutvexlingen väsendtlig olägenhet måste uppkomma, om härigenom hinder skulle möta att, såsom nu sker, äfven emellan statsregleringarne, inrätta nya postanstalter och postgångar; hvilken olägenhet visserligen komme att i någon mån minskas till följd af de härefter inträffande årliga riksdagarne, men ingalunda derigenom skulle upphöra, då hittills nogsamt visat sig behofvet af att, vid olika tider af året, men synnerligast efter fullbordandet af särskilda bandelar, vidtaga stora och genomgripande förändringar i förut - 38 — 298 — varande postgångar, hvilka förändringar äter icke kunna undgå att väsendtligen inverka på bestämmandet af Post-verkets utgiftsstat. General-poststyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: 0. W. STAEL V. HOLSTEIN. P. F. T. WINROTH. WILHELM ROOS. föredr. G. E. Löfgren. Stockholm den 8 Januari 18t;6. Till Kongl. General-poststyrelsen. Jemte skrifvelse den 2 innevarande månad har Kongl.
Vid föredragning af detta ärende den 26 sisth Maj hafva Fullmäktige vid den af Filialbanks-direktionen afgifna förklaring låtit bero. — .35 — § 40. Sedan, enligt hvad sistlidet års revisionsberättelse i § 45 omförmäler, FullmäkFilialbanken tige, i anledning af åtskilliga anmärkningar, hvilka vid granskning af Filialbankens Oskarshamn , Oskarshamn förvaltning och räkenskaper för tiden från den 1 November 1862 till 1863 års slut, blifvit framstälda i afseende på de för försträckningen från Riksbanken aflemnade hypotek, den 8 September nästlidet år. med godkännande af vissa bland de gjorda anmärkningarne, förelagt Filialbanks-direktionen att inom tre månader derefter inför Fullmäktige styrka att hvad till rättelse i anmärkta hänseenden af Fullmäktige föreskrifvits blifvit behörigen fullgjordt; så har Filialbanks-direktionen genom insändande af ett protokoll, hållet vid sammanträde med Filialbanks-direktionen i närvaro af Riksbankens ombud dep 2 derpåföljde December redogjort för de åtgärder, som blifvit vidtagne till undanrödjande af de gjorda anmärkningarne; efter inhemtande hvaraf och då Riksbankens ombud å det insända protokollet skriftligen intygat, at.t de i samma protokoll omnämnda nya grundfondshandlingar, af ombudet granskade och godkände, jemte alla till viss man eller ordres stälda, livpotiserade skuldebref, de sednare sedan de äro vordne behörigen transporterade, blifvit tillika med alla öfriga grundfondshandlingar inlagde till förvar på föreskrifvet sätt, Fullmäktige låtit vid hvad sålunda blifvit anmäldt för närvarande bero. Uti den till Fullmäktige insända berättelse öfver verkstäld granskning af Filialbankens räkenskaper och förvaltning för år 1864 är vordet anmärkt, att såsom grundfondssäkerhet för 100 st. aktier vore aflenmad en revers, intecknad uti en i staden Oskarshamn belägen qvarnegendom; och hafva Fullmäktige, i anledning af den utaf Revisorerne yttrade betänklighet huruvida berörde revers under alla förhållanden innebure full säkerhet, hvarföre
Han visade sig nog ha reda på hvarjehanda, saker men vanligen blott på ett ungefär. Och att taga fullt reda på hur det verkligen förhöll sig, hade han icke tålamod eller lust — frånsedt afsigtliga förvrängningar. En så der » bråkig * ande, kan dock, det måste erkännas, vara af sin nytta i riksdagsförsamlingen i ett land, der mångskrifveriets formalism och slentrianens fasa för inslående på nya oför$ökta stigar så lätt snäija in ellersöfva den enskilde medborgarens och hela samhällets förmåga till initiativ. En sådan kan bli » oron » i samhällsuret. Icke ringa positiv skada har Sparre deremot gjort det svenska riksdagsarbetet både genom sin egenmäktighet och hänsynslöshet so » pi lagutskottets mångårige ordförande och genom sin talang att genom klipsk sofistik, skefva framställningar och uppgifter samt hänsynslösa personliga utfall leda på sned en saklig, lidelsefri diskussion. Många äro de framsteg på lagstiftningens område han så, trots alt sitt skrän om motsatsen, lyckats fördröja. Landets mångåriga väntan på en ny strafflag ända till 1864 är till icke ringa del hans verk. Sparre var eller trodde sig vara det gamla junkerpar-tiets kandidat till justitieministerämbetet. Han har dock aldrig gält för att vara någon styfvare jurist. Hans erfarenhet som domare var ringa och det lilla han utgifvit i juridiska frågor icke vidare högt uppskattadt af sakkunnige. En fiffig advokat hade han naturligtvis alltid kunnat bli. Hos kung Oskar I stod han en tid rätt väl och denne funderade på att göranden ännu helt unge assessorn till justitieråd. Enligt sedvanan rådförde han sig härom med älsta justi-tierådet Engelhardt. Tvänne versioner äro gängse af dennes svar, båda betecknande nog. Enligt den ena versionen hade E. erinrat om, att Högsta domstolen fatt ibland mycket kunniga jurister, som sedan icke visade sig vara tillräckligt skickliga domare, men att taga en som hvarken var kunnig jurist eller skicklig domare vore väl föga på sin plats. Enligt den andra hade E. erinrat kungen derom, att oför-vitlighet vore första och oundgängligaste kompetensvil-koret för en medlem af rikets högsta domstol. Planen förföll.
Företaget af en landstigning till eröfring af denna ö, sedan dess bägge stora och såkra hamnar blifvit befåstade, skulle fordra en ofantlig armada, underkastad äfventyr af hvarje föråndradt vindkast, och i kostnad vida Öfverstiga de fördelar man kunde hoppas, ty då Sverige ägde tillfälle, att till förenämnde hamnar föra förstärkningar, kunde beväringen, om också emot ali trolighet en sådan landstigning skulle lyckas, concentrerad i skydd af befåstningarats canoner, invänta förstärkningar, för att derefter drifva den lättsinnigt landstigna fienden 1 sjön, eller tvinga den att capitulera. I öfrigt har det blifvit yttradt, att den nederlagsfrihet, som blifvit flere Städer beviljad, vore detsamma såsom en portofranco, och att denna således icke borde beviljas Gottland, utan att det vore tillräckligt, om en frimarknad der etablerades. I anledning deraf, får jag hänvisa hvar och en att fästa uppmärksamhet på. att eu nederlagshandel år något fullkomligen skiljaktigt från en portofranco-frihet. Annat år att uppägga varor på nederlag, annat att tillåta utlånd. Den 27 Augusti «, m, eke personer att nedsätta sig på ett ställe, för att (ler bedrifva handel, och upplägga varor. Denna större frihet ditloekar capitalister. Att tillställa frimarknad på ett ställe , dit man icke med visshet kan framkomma på bestämd dag, kan icke blifva lönande. Herr von Hohenhausen lim upplyst, att ingen ort finnes, utan kanske Bornholm, der Byggn ads-f 11 återia ler kunna fås för så godt pris, som. på Gottland; och på Slitö finnas de så på stället, att hvart hus kan under sin egen grund finna medel tili sina väggar. Då år det ej kostsamt, att få hus, örn köpmän med capitaler finna uträkning att der nedsätta sig. Det har sedan blifvit yttradt, att då Köpenhamn nu åger nederlags-frihet, skola skepp antingen gå dit, eller directe till Finska viken, utan att stanna vid Gottland.
December 1857 till Kongl. Maj:t aflåtit en underdånig skrifvelse, af det hufvudsakliga innehåll, att Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att berörda undervisning för närvarande meddelades vid trenno läroverk, nemligen det Carolinska Medico-chirurgiska institutet i hufvudstaden samt de Medicinska Fakulteterna vid universiteten i Upsala och Lund, af hvilka det förstnämnda väl vore det fullständigaste, men äfven det i behof af flera lärareplatser; att denna den medicinska undervisningens fördelning på flera läroverk visserligen vore af vigt, till förekommande af ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan; nion att såsom lärokurserna vid dessa särskilda undervisningsverk nu vore ordnade, blefve den medicinska kursen onödigtvis i hög grad förlängd och fördyrad; att således en ändamålsenligare samverkan mellan dessa läroverk borde tillvägabringas, för vinnande af deras gemensamma syftemål, samt att äfven de materiela hjelpmedlen skulle såväl i hufvudstaden, i ännu högre grad än hittills skott, tillgodogöras, som ock i universitetsstäderna kunna, genom att rätt begagnas under en lämplig period af don medicinska lärokursen, blifva af större nytta för undervisningen; samt att Rikets Ständer, som ansågo det vara af vigt, att det antydda ändamålet i möjligaste mån ernåddes, men icke voro Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 125 i tillfällo att föreslå sättet bärför, i underdånighet anhöllo, det Kongl. Majit täcktes genom en Kommitté af sakkunnige män låta uppgöra förslag i den åsyftade riktningen samt, efter nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunde finnas lämpligast.
Om således Hr Gr. o. Landtm, för sin del är öfvertygad, att den nu förevarande frågan är stridande emot grundlagen, gifves ingen annan Utväg, än den jag förut omnämnt; ty att svårigheten skulle vara håfven genom utbyte af ordet ”lagliga” emot tillräckliga, kan jag icke finna, enär det svårligen lärer gå an att genom en sådan dialectisk klyftighet resonnera sig ifrån grundlagens bud. Gr. Cronhjelm: För min del tror jag ej, att en pro Sjosition i ämnet, äfven med sådan förändring, som sednast jli f vi t föreslagen, här kan framställas; ty man får icke antaga, att denna proposition besvaras med blott nej, utan antingen med ja eller nej. R. o. Ad. skulle således, genom framställande af propositionen, komma i full beslutanderätt att utdela den begärda polletten; och, i händelse R. o. Ad. skulle förklara de företedda bevisen tillräckliga, blefve följden den, att Hr Kuylenstjerna fick inträda på en oriktig fullmagt. Genealogierna ådagalägga, att fadren till fn 11— magtens utgifvare haft tvenne äldre bröder, om hvilka ina H. 19 J x'lG Dtn 24 F e b r 11 a r i i, gen annan upplysning vunnits, än att enkan Fröman i sitt betyg sagt, att den ena blifvit död i Askersund, men icke, om han efterlemnat barn; och det synes mig således påtagligt, att det skulle kunna hända, att under Riksdagens lopp en äldre ättemän eller rätta hufvudmannen kom, men funne sig obehörigen utestängd. Min tanka är derföre, att, då saken ännu är i samma outredda skick, som vid andra anteckningen föranledde till afslag å Hr Kuylcnstjernas begäran, Hr Gr. o. Landtm, endast behöfver förklara, att, som det ej blifvit styrkt, att fulhnagten är af behörig man utfärdad, anser Hr Gr. o. Landtm, frågan böra förfalla. Någon proposition till bifall eller afslag tror jag deremot icke kunna ske; ty, i händelse af bifall, skulle Ridd.-Ordn. uppenbarligen vara öfverträdd.
Af omtanka, så väl för Fahlu kopparverk som för Bankens egens säkerhet, tillstyrker jag att betänk, må blifva oförändradt såsom det är. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade, såsom Hr Rosenblad föreslagit, upskjuta med pröfningen Den 12 April e. ni. 375 af 27:de punkten, tills den 31 punkten blifvit pröfvad, ropades starka nej, jemte åtskilliga ja, hvarpå H. Ex. förklarade del han funnit nej öfvervägande. Uppå sedermera framstäld propos. biföll 11. o. Ad. Ulsk:s hemställan i 27:de punkten. Hr Printzensköld: BankoUlsk. tillstyrkte i 26 punkten att det åt Stockholms stads Brandförsäkringsverk förunnade kreditiv måtte uphöra på grund deraf, att, efter hvad allmänt kändt är, Brandförsäkrings-kont. befinner sig i den ställning, att detsamma kan reda sig utan allt biträde från Banken. Enahanda grund har likväl icke Utsk. för den tillstyrkta indragningen af det åt hufvudstadens Drätselkommission beviljade kreditiv, och icke heller kan den omständighet att Drätselkoramissionen hvarken begagnat kreditivet eller gjort framställning om dess framgena bibehållande berättiga lill den slutsatsen att kommissionen af kreditivet icke är i behof, och att således Drätselkommissionen ohördan indraga detsamma. Mig synes sorn skulle BankoUlsk. hafva genom Ofver-Slålli. eller genom kommissionens ledamöter bordt söka uplysning derom, huruvida Kommissionen ansåg för sig fördelaktigt att fortfarande ega denna kreditiv-rält på Banken. Nu har likväl icke någon uplysning i del hänseendet blifvit ifrån Drätselkommissionen hvarken afgifven eller sökt, utan Utsk. har blott på en suposition grundat sin framställning.
I den berättelse, som Rikets Ständers Revisorer den 14 sistlidne Oktober af gifvit, angående granskning af statsverkets med flere allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, förekommer, hurusom Revisorerne vid granskning af Landtbruksakademiens räkenskaper funnit, att af Akademiens vid experimentalfältet befintliga boningsoch uthus, nio blifvit brandförsäkrade, men att detta ej vore förhållandet med en del andra byggnader derstädes, hvilket förefallit Revisorerne destomera anmärkningsvärdt, som bland sistnämnde byggnader befunnes spanmålsmagasinet, hvilket åter i räkenskapen upptagits till ett värde, öfverstigande fem af de redan brandförsäkrade lägenheternas; uttalande Revisorerne den åsigten, att då många tillfällen nu för tiden erbjödo sig till erhållande af brandförsäkringar på billiga vilkor, Akademien icke borde lemna dessa obegagnade, för att låta försäkra åtminstone de byggnader, hvilka äga något större värde, och derigenom betrygga Akademien för förluster, som vid en inträffande olyckshändelse eljest så lätt kunde uppstå. Öfver hvad sålunda anmärkt blifvit har Eders Kongl. Muj.t, genom nådig remiss den 18 nästlidne Oktober, infordrat Akademiens underdåniga utlåtande, till följd hvaraf Akademien i underdånighet får andraga följande; — 321 — Enligt de vid experimentalfältet förda räkenskaper, äga dervarande åbyggnader ett värde af R:dr 57,670: 42. hvaraf mot brandskada försäkrats „ 44,485: 50. så att oförsäkrade värdet utgör R:dr 13,184: 92. I senare tider verkställda reparationer och tillbyggnader vid de äldre, brandförsäkrade husen bokföras emellertid för ett belopp af „ 10,810: 79. hvadan byggnader för allenast återstående R:mt R:dr 2,374: 13. ännu icke mot brandskada försäkrats; varande dessa byggnader ett spanmålsmagasin, en smedja, ett öppet skjul och ett afträdeshus.
Nationen gjorde , dä den , medelst Bevärings-pligtens införande, letnnade sine söner till Fosterlandets försvar ; och iifvertyagad dessutom, i likhet med de tvänne siste värde Talarne, att National andan u'gör ett Nanda säkraste värn, anser jag likväl denna icke behörigen kunna utveckla sig, om den ej finnér ett stöd hos en organiserad armé, sorn dels gifver rådrum, när fienden pätränger, dels tjenar att upptaga den ungdom , som af Bevä. rings-pligteti föres till vapnen. Jag tror således att-ett land, med den bästa möjliga National anda, men utan armé, gör lika svagt motstånd, sorn ett land med armé, men utan national anda , hvilka båda, för att Vara starka, måste åtföljas. Hvad åter beträffar de af Herr Voll Hartmansdorff åberopade historiska exempel emot nyttan af en legulier anné, skulle jag deraf draga alldeles motsatta conclusioner. Herr von Hartmansdorff har anfört, att gotåriga kriget börjades med bönder; ja! men hvad resultat åstadkornmo dessa? Var det ej Gustaf Adolphs, Tillys och Wallensteins ar. meer, hvilka visserligen icke voro bönder , sorn, jinder detta krig, afgjorde Europas öden. ‘ Herr von Hartmansdorff har anfört Ner äerländska och Americanska frihets - krigen} mea ben 18 September e. tå* i6i Inen bada voromera att anse såsom betryckta Folk» Uppresningar emot aflägsna Regeringars ok 5 ärl såsom verkliga krig; dessutom blefvo Neder» ländarne understödde af England, och Amerifcanérne af Frankrike* söm skickade en armé till detta lands befrielse. Hvad Franska Revolutions-kriget beträffar, Var det Guillotinen, sorn recruterade Arméen, och assignaterne, sorn aflönade densamma , hvilka ingendera ära driffjädraf af särde* les afundsvärd beskaffenhet*
Men se, då kom ett budskap, att Achior med allt sitt krigsfolk skulle bryta opp, ty Konungen sände sin Härhöfvidsman Holofernes att draga ut mot all riken, som vesterut lågo, för att göra dem sig underdåniga. Och Holofernes underlade Konung Nebucadnezar många land och förstörde städer och bortförde folk och egodelar, så att fast ingen mera vågade stå emot honom, utan kommo regenterna och de yppersta af folken emot honom med pipor och trummor och stor ära, men ändock vunno de icke nåd inför honom, utan de skulle prisa Nebucadnezar allena som sin Gud. Och Achior var en väldig krigshöfding, men då kriget numera endast hade blifvit ett segertåg från det ena landet till det andra, och alla föllo till Holofernes utan svärdsslag, då kände Achior längtan efter Maheli, och hans hjerta var brinnande i honom, att han på så länge icke hade skådat hennes anlete, det han älskade. Och han sände budskap att hemta henne lönligen. Och hon tog sin son med sig, och Achior dolde dem hos sig. Men Israels barn förtröste uppå Herran och befästade sig på bergen och i städerna och fastade och bådo till Herren Israels Gud. Och det vardt sagdt Holofernes, att Israels barn rustade sig och ville värja sig, och han förgrymmades svårligen och frågade hvad folk detta var och hvarpå de hade sin lit. Och Achior steg fram och han svarade och omtalade alla Herrans stora under med Israels barn, och berättade huru han dem i alla farligheter hulpit hade, och huru de genom Herrans hjelp mäktige fiender underkufvat hade. Och han sade, att så länge de mot Herren intet syndade, skulle ingen emot dem något förmå. Och rådde han derföre Holofernes att låta befråga, om de hade sådan synd begått, ty eljest skulle han dem intet vinna kunna. Då Achior hade talat, vordo alla Holofernes höfvidsmän vreda och ville döda honom, och Holofernes förgrymmades emot honom och han sade: 8 „Såsom dem gående varder skall dig ock gå, ty jag vill sända dig till dem, på det du må blifva straffad med dem“.
För anställande af tvenne nya Provincial-läkare, hvilka, enligt hvad vederbörande upplyst, vöre af behofvet påkallade, den ene lör Ölands norra Mot, och den andre för södra delen af Götheborgs och Bobus län, har E. K. M:t fö* reslagit att till aflöning, 432 R;dr 24 sk., åt deni hvardera, matie på stat uppföras 865 R:dr; och har denna nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer bifallen. 19:o. Med anledning af gjord framställning hos Rikets Ständer om behofvet af en extra provincial-läkares anställande vid Atorp i Wisnums härad och Wermlands län, hvilket behof är af Sundhets-kollegium vitsordadt, hafva Rikets Ständer till aflöning åt en sådan läkare anvisat ett årligt belopp af 250 R:dr. 20:o. Enär det årliga statsanslag af 1,000 R:dr banko, som vid hvardera af de båda sednaste riksdagarne blifvit beviljadt att intill den derpå följande utgå till det i hufvudstaden inrättade, för rikets apotbekare-bildning bestämda Pharmaceutiska Institut, under vilkor att apotheks-societeten skulle till denna undervisnings-anstalt bidraga med ett lika belopp, vore för ifrågavarande instituts framtida bestånd och förkofran oundgängligen nödigt, hade Sundhets-kollegium, på hemställan af apothekare-societetens direktion, med vitsordande så väl att apothekare-societelen fullgjort det vilkor, som densamma ålegat för ifrågavarande anslags liilgodonjutande, som ock att det Pharmaceutiska institutet i dess vidgade verksamhet på ett utmärkt sätt främjat apothekare-bildningen, hvars ostörda fortgång vore beroende af detta läroverks upprätthållande, hos E. K.
M. vid den allmänna reorganisation af Förvaltningsoch StyrelseVerken, som R. St:r vid denna Riksdag begärt, täcktes taga i öfvervägande deras vid förra Riksdagen framställda underd. anhållan om de ecklesiastika ärendernes ordnande under en centralstyrelse. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 31. Nej — 39. Hr Ribbing: Sedan R. o. Ad. stannat i ett beslut, som hufvudsakligen öfverensstämmer med de skäl Utsk. anfört, ehuru Dtsk. ansett att f. n. någon åtgärd med anledn. af motionen icke borde vidtagas, s§ och då R. o. Ad:ns beslut ingalunda strider mot bufvudsakliga syftningen af det Betänk, som blifvit af 3:ne Stånd bifallet, får jag anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. på en inbjudning lill de öfriga Stånuen. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Utsk. i dess nu af R. o. Ad. pröfvade Betänk, hemställt, »att någon åtgärd i anledn. af motionen f. n. ej må af R. St:r vidtagas», och således tillstyrkt icke blott att ej den särskilda åtgärd, som i motionen blifvit yrkad, utan jemväl att ej någon åtgärd i anledn. af densamma må f. n. vidtagas. Hvad sålunda af Utsk. blifvit hemsläldt V H. 36 562 Den !) Maj. hade, enl. ankomne prot.-utdrag, blifvit af 3:ne Stånd bifallet och utgjorde således ett R. St:rs beslut; hvadan Hr Gr. o. Landtm, ansåg att E. o. Ad. ej kunde besluta en inbjudning, som afsåg förändring i hvad R. St:r, i den ordning Grundlagen föreskref, redan hade beslutat. Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utslits d. 25 och 29 sistl. April på bordet lagda Betänk.