Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti särskilda motioner, som blifvit väckta hos Preste-Ståndet af Domprosten Sondén (motion N:o 8) och inom Borgare-Ståndet af Herr A. P. Trybom (motion N:o 87), är föreslaget, att Rikets Ständer måtte till uppförande af en Seminariebyggnad i Skara bevilja en summa af 50,000 R:dr, att utgå på sätt StåtsUtskottet vid sakens pröfning kunde finna lämpligt föreslå; och hafva motionärerne såsom stöd för denna framställning erinrat, hurusom det utvidgade folkskolelärarinneseminariet i Skara, hvilket under nästlidna hösttermin haft 61 elever, vore i saknad af egen lokal och måst inrymmas i en för ändamålet förhyrd lägenhet, som vore både till utrymmet otillräcklig och till inredningen olämplig. Men då de till Utskottet öfverlemnade ritningar och kostnadsförslag ännu icke undergått behörig granskning, torde omförmälda motioner icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 112:o. Till inredning och förändring af den för Folkskolelär ar inne-seminarium i Stockholm upplåtna byggnad har Kongl. Maj:t äskat, för en gång, en summa af 10,000 R:dr; och får, med hänvisande till hvad angående denna fråga är i Statsrådsprotokollet anfördt, Utskottet tillstyrka, att det begärda anslagsbeloppet, 10,000 R:dr, måtte af Rikets Bih. till R. St. Ständer anvisas att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, från Riksgälds-kontoret utgå. 113:o. Vidare har Kongl. Maj:t begärt att till uppförande af en byggnad för Kongl. Bibliotheket måtte anvisas för år 1867 ett belopp af 70,000 R:dr. Beträffande denna fråga inhemtas af Statsråds-protokollet, bland annat, hurusom behofvet af en ny lokal för Kongl. Bibliotheket länge varit erkändt och år efter år visat sig alltmera oundgängligt.
TJtskts yttranden sid. 46, rörrde öfriga till sjette hufvudtileln hörande punkter samt ang:de sjunde hufvudtileln, erfordrade nu ej något beslut. 48:de punkten, samt StatsUtsk:s utlåt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt R. o. Ad. af det upplasta mein. N:o 321 borde finna, att R. o. Ad:s beslut alt anslaget borde vara 43o,ooo r;dr icke blifvit antaget af något af de öfriga Stånden, och att de alla hafva bestämdt lägre summor, hvarföre R. o. Ad:s beslut icke kunde blifva föremål för votering; hemställandes alltså Hr Landtm, om R. o. Ad., på sätt StatsUtskr. föreslagit, ville förena sig uti PresteStts beslut. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Jag finner ganska riktig den propos., som nyss gjordes, att, när R. o. Ad. beviljat 43o,ooo r:dr och PresteSt. beviljat den dernäst högsta summan 425,38o r:dr, R. o. Ad. skulle förena sig med PresteSt. De voter:s-propos;r, som nu äro föreslagna af StatsUlsk., anhåller jag att få höra en gång till, emedan Ulskts sednare betänk, ännu icke blifvit utdeladt, och vi således endast genom den skedda uppläsningen erhållit kännedom om dessa propositioner. Sedan så väl den andra voterrs-propostn uti mern. N:o 321, sorn den uti 48 punkten af mern. N:o 3oi föreslagna voler:s-propos. blifvit upplästa, blef den sistnämnda af R. o. Ad. godkänd. 4g:de punkten. Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. Ulsk:s anmälan sid. 47 oc^ 4^ angule öfriga punkter, hörande till 8:de lmfvudlitelns reglering erfordrade nu icke något beslut. Den 16 S e p t ernber e. m. 5o:de punkten.
R:dr 85,000 Uti underdånigt utlåtande af den 13 Oktober nästlidna år har Kommerskollegium, efter det ytterligare upplysningar från Styrelsen för Slöjdskolan blilvit meddelade, ingått i granskning af det afgifna förslaget till stat för skolan, och dervid ansett, att, genom minskning i undervisningstimmarne under läseåret, nedsättning i lärarnes arfvoden, hvilka af Styrelsen föreslagits med beräknande af ersättning åt Öfverlärare efter 2 Riksdaler 72 öre eller något derutöfver, och åt Underlärare af 1 Riksdaler 36 öre i timman, samt Föreståndarens, tjenstemännens och en del af betjeningens löneförmåner, äfvensom genom indragning af särskilda ordningsmän och besparing å en del andra utgifts-titlar, — den tillökning i skolans årsanslag, som vore nödig, skulle kunna minskas till 58,000 Riksdaler, att utgå från deri tid, skolan blifvit i sin nya lokal förflyttad. Sedan Ordföranden i Skolstyrelsen, Öfversten och Kommendören C. Stål, af berörda utlåtande fått taga kännedom, har han uti en till Chefen för Civil-departementet ingifven skrift andragit följande : „Kongl. Kollegium har ansett den begärda tillökningen i anslagsbeloppet kunna nedsättas från 85,000 till 58,000 Riksdaler, eller med 27,000 Riksdaler, hvilken nedsättning drabbat: undervisning och lärares aflöning med R:dr 15,600: aflöriingen för tjenstemän och betjening „ 9,300: öfriga utgiftsposter „ 2,100: Summa R:dr 27,000: Genom minskning från 5£ till timmars undervisning i veckan för hvarje lärogrupp har årliga undervisningstiden nedgått: för öfverlärarne från 13,000 till 11,000 timmar; för underlärarne från 5,600 till 5,000 timmar och för biträdande liirarne från 10,500 till 8,400 timmar. Dels härigenom och dels i följd af 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
D e hade hyrt dem för sommaren, o c h de voro riktigt vackert inredda med hvitmålade möbler, soffor och stolar klädda i rosiga öfverdrag o c h hvita, luftiga gardiner öfver alla fönster. Men det var inte där Stella trifdes bäst. Skulle h o n ' vara inomhus, så satt hon helst inne i stalldrängens lilla grå stuga nere vid sjön, i ett litet lågt, mörkt rum med nedrökt tak, brunmålad träsoffa, balsaminer i fönstret, osopadt golf o c h m e d en inbiten lukt af stekt sill o c h sura smorlädersstöflar. Inte tyckte hon precis där var så fint o c h elegant, men hon fann sig ändå så innerligt » D e t är icke för kvinnans skull, icke för väl i den lilla stugan, ty där b o d d e hennes hennes eget intresse, som j a g ifrar för, att hon bästa vän, Vall-Karin, stalldrängens lilla tioskall tillerkännas sina mänskliga rättigheter, åriga flicka, och ditin hittade Stella alltid, så utan därför att dessa rättigheter äro undanhållna, lika godt h v e m. I c k e för kvinnans, fort Karin var hemma. utan för statens, för samhällets egen skull önMen allra roligast var det att gå till Karin skar jag, att kvinnan måtte få sin rösträtt och ut på ängsmarkerna, där hon vallade sina kor. valbarhet erkända. Riksdagen, sådan han nu Det var en duktig unge, den där lilla vallär sammansatt, representerar icke svenska folflickan, stor o c h g r o f o c h försigkommen, så ket, utan på sin höjd » m a n f o l k e t ». O c h sin att hon såg ut att vara flere år äldre än Stella, ståndpunkt i frågan preciserar frih. Stackelehuru deras ålder i verkligheten endast skilde berg ytterligare, då han i samma anförande på några månader. säger. » J a g fäster mig icke vid, om kvinnan Karin var också den beskyddande, Stella har någon särskild fördel af likställigheten, skyddslingen.
Fångarne skola enligt incas befallning föras till någon mindre tätbyggd del af hans rike, medan deras forna land tages i besittning af peruanska nybyggare. Detta sätt att gå till väga afser att trygga gränserna medelst en pålitlig befolkning; de underkufvade flyttas till sådana trakter af det inre, der klimatet i möjligaste mån motsvarar hvad de voro vana vid. Den peruanska hären har till ett antal af trettio tusen man lägrat sig i skuggan vid skogsbrynet och har från alla håll ett vaksamt öga på fångarne, som fritt röra sig på den stora slätten med sin ram af skog och flod. Den sårade krigarens blickar hänga fast vid kronorna på andra stranden, hvilka tyckas vinka honom hem igen. Hans längtan växer och växer. Bilder af fosterlandet taga allt klarare gestalt för hans själs öga. Hans törst efter frihet ökas och framkallar ett hägrande hopp, som kommer hans pulsar att flyga fortare ... Om han med sitt lif, med sitt eget blod kunde blidka den vredgade guden genom att offra sig själf som en sista försoningsgärd vid hans altare i den öfvergifna hembygden! Han drömmer sig vara på väg tillbaka dit, ila på välkänd stig i sitt lands skogar och nå fram till det öde templet såsom sin stams ifrån döden uppståndne befriare. Han griper å nyo det otympliga gudabelätet och tror sig i de klumpigt formade dragen läsa en uppmuntran men på samma gång den domen, att blott öfver hans lik går vägen till fosterlandets räddning. Om han skulle misslyckas ... Hvad mera? Hvad värde har lifvet för honom, sonen till en höfding utan land? Han ser sig omkring. Långt uppe på slätten sitta de äldsta af hans stam allvarsfulla kring sin nye höfding, hans ende broder, den fallnes äldste son. Hans blick glider sökande öfver klungan af kvinnor och barn, tills den plötsligt fäster sig vid en ung flicka, som sitter och stirrar mot trädens löfverk med ett sorgset, frånvarande uttryck. »Yelva!» hviskar han, och den tända glöden i hans öga slocknar; läpparne röra sig med ett smärtsamt uttryck, och han besluter att offra sin hemliga kärlek för plikten mot fosterlandet.
Det är äfven för det allmänna af stor vigt, att den andel af skatten, som man vill uttaga efter beräkning af de skattskyldiges inkomster, utgår på enahanda sätt lill staten och till kommunerna Staten kan knappast erhålla bättre biträde till utbekommande af sin tillständiga rätt, än den kontroll och uppsigt hvar och en vid uttagande af en betydligare afgift till kommunen utöfvar å sina grannar; och ju allmännare kommunalskatter utgå efter bevillningsgrund, desto allmännare skall dylik kontroll och uppsigt utöfvas. Då erfarenheten mera allmänt gifvit vid handen, att icke blott enskilda personer, utan äfven hela kommuner, städer såväl som distrikter på landet, beräkna, såsom grund för beskattningen, förmögenhet eller inkomst lägre än vederbörligt är, och då sådant ingalunda kan antagas i de flesta fall härröra af egennytta eller ett klandervärdt sträfvande att undandraga sig sin pligt emot det allmänna, utan snarare kan anses vara en följd af hvad man tror ega rum på andra orter inom fäderneslandet, att nemligen fastighetsvärdet och inkomsterna allmänneligen blifva lågt beräknade, och att således det distrikt, som ginge till väga på annat sätt och verkställde sin uppskattning strängt eller beräknade inkomsterna till fulla beloppet, skulle begå en orättvisa emot sig sjelft och pålägga sig en alltför stor beskattning i förhållande till andra distrikter; så och då staten i alla fall blir af ett sådant förfaringssätt lidande, och det ingalunda får med likgiltighet åses, att afvikelser ske från det rätta och sanningsenliga, hvilka än bevekelsegrunderna dertill må vara, hafva Komilerade ansett det vara af vigt, att hos hvar och en medborgare inskärpes angelägenheten af att förfara vid beskattningsfrågor såsom vid alla andra förhållanden, utan att låta sig missledas genom betraktelser öfver hvad man kan antaga, att andre medborgare eller bela klasser sig tillåta. Att förhållandet emellertid icke ur i detta hänseende bättre annorstädes, än hos oss, kan man finna redan deraf, att ett särskildt förslag blifvit gjordt och i verket satt, för att i möjligaste mån framtvinga en rättvis beskattning, hvilket förslag Komi - 71 terade anse lämpligt att här omnämna.
I båda händelserna måste en Domare, hvilken vet sig af en eller annan orsak vara jäfvig, afhålla sig från saken, ehvad frågan rörer en preliminair omständighet, eller sjelfva hufvudsaken, nemligen tinget eller personen, emedan den lagprincip är orubbelig, att den Domare, sorn är jäfvig att döma i det bela, måste äfven vara jäfvig att döma angående delar deraf, eller det som af hufvudsakeu flutit. På denna rättsprincip, och allmänt antagna lagtolkning vid hvarje Svensk Domstol, bygger jag nltså det juridiska omdöme, att det är Konungens Rådgifvares och vederbörande Föredragandes af ConstitulionsUtskottet granskade åtgärder, som gif* vit anledning till Utskottets derom afgifne Utlåtande, och att, då berörde Utlåtande åter gifvit anledning till voteringen, är det icke formen, utan sjelfva saken, som skall grundlägga jäfsanmärkningen emot dem bland 6 Den 3o J u lii. Ridderskapet och Adeln, hvilka veta sig Stå i det slägtskaps förhållande till de ifrågavarande Embetsmännen, att 38 §. RiddarhusOrdningen bör tillämpas. Jag anhåller alltså, att upplysning matte meddelas, hvilka de personer äro, som deltagit uti den här på Riddarhuset i sista Plenum inträffade votering rörande DechargeBetänkandet, och att ingen votering i det ämnet imedlertid måtte få äga rum, förr än nyssnämnde upplysning vunnits, och ett definitift beslut i grund deraf blifvit fattadt. Herr Toll3 Florus} uppläste följande: Då den votering, som i sistlidne Plenum föregick, rörande sättet att behandla ConstitutionsUtskottets Betänkande öfver granskningen af StatsRådets Protocoller, ovilkorligen rörde formen, enär fråga var, om detsamma borde återremitteras eller punktevis till afgörande föredragas, äger jag så mycket större skäl att motsäga Herr Rosenqvists klander af voteringen, som den afgörande formen, hvilken borde iakttagas, icke kan lämpas till 38 §.
Med afseende på det oegentliga^ och obestämda i benämningen ”kyrkostämmans ordförande” så snart fråga är om förrättning utom kyrkostämman, helst behörigheten att vid kyrkostämma föra ordet kan, under olika förhållanden, tillkomma olika prestmän i eller utom församlingen, samt enär man syntes kunna, genom hänskjutande af valet till kyrkostämma, undanrödja behofvet af särskilda bestämmelser angående kallelsetid, samlingsort och en del andra ordningsfrågor; funno Justitieråden Alexanderson, Hoffstedt, Friherre Lenhusen och Almqvist, som tillika Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition 33. 21 ansågo nyttigt meddela vissa föreskrifter i fråga om klagan öfver elektorsval, sig eg a anledning hemställa, dels att 5 §, första morn., mä lyda sålunda: Inom hvarje pastorat ega samtlige å Icyrkostämma röst berättigade lekmän att, vid sadan stämma, inom sig utse en elektor. Dels ock att § 7 må erhålla följande lydelse: Ofver val till ombud vid kyrkomöte få underdåniga besvär hos Konungen anföras, hvilka, inom tretio dagar efter valet, skola i Kongl. Maj:ts Justitie-Revisions-expédition ingifvas, för att i Konungens Högste Domstol skyndsamt föredragas och afgöras. I sammanhang dermed °ege Högste Domstolen jemväl pröfva gjord anmärkning emot förment olaglighet. vid elektors-val, der sådant val föregått; men ej må anmärkning härom upptagas med mindre densamma vid valet till ombud varit utaf klaganden framställd; och må icke öfver elektors-val särskild klagan föras. § II. Högste Domstolens fleste ledamöter, Justitieråden Alexanderson, Hoffstedt, Södergren, Friherre Leuhusen, Cramér och Almqvist hemställde, att stadgas mätte, huru, till undvikande af lika röster vid omröstningarne inom kyrkomötet, förhållas borde. Ei protocollo E. Helling. 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\$ 33. Transsumt aj Protokollet öfver Justitie-departemenls—Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Råde! å Stockholms Sloti Tisdagen den 11 November 1862.
N:o 18, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående eftergift af personella utskylder för afskedade, till underhåll berättigade, soldater och deras vederlikar under expectans-liden. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Stats-Ulskottets den 4 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 158, i anledning af väckt fråga om förening af Riksgälds-Contoirets ocb f. d. General-Assistance-Contoirets Enkeoch Pupili-cassor eller om årligt anslag till Enke-cassan vid förstnämnde Verk. N:o 155, i anledning af väckta motioner om anslag för sammanträden af Scandinaviske Naturforskare och Läkare. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions Utskottets den 4 dennes på bordet lagda memorial N:o 12, i anledning af väckt förslag till bestämmande af dagen för nästkommande Riksdags början, blef samma memorial lagdt till handlingarne. S. D. Återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 30 sistlidne Maj och den 4 dennes på bordet lagda Betänkande N-'o 26, angående skjutsnings-anslalterna i Riket. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Friherre Sprengtportensj Jacob Wilhelm } den 4 dennes på bordet lagde motion om lilla mynthusets öfverlåtande till Stockholms stad, för att användas till ransaknings-fängelse. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 4 dennes på bordet lagde Betänkanden: N.o 33, i anledning af väckt motion, angående föreskrifter om sättet att mäta salt och spanmål. N:o 34, i anledning af väckt motion om skyldighet för säterier och boställen att fortskalfa kronobref. N:o 35, i anledning af väckt motion om indragning af Vexel-Controllörs-befattningar. Nro 36, i anledning af väckt motion om inskränkning i Nämndemäns befrielse från skjutsningsbesvär. Trot. Utdr. d. 10 Juni 1840.
– Det var sent, han hade icke tid att stanna längre, ty uppsatsen var icke färdig. Vi måste tänka på att skiljas. – Han undrade hur vi skulle träffas igen. – ”Det skall ligga mycket arbete mellan den tiden och denna.” – ”Arbete? Hå ja, för er kanske. Men för mig gäller det bara att få ryssarne att applådera för mig. Det är det jag vill. Jag vill utvidga mitt rike.” – ”Hvarför vill ni icke ta oss?” – ”Er? Er tar jag i en sked när jag får lust, det är ju bara en munfull, – nej men Ryssland, det vore någonting att eröfra, eller hur? – Han lade armarne omkring mig och lutade hufvudet mot mitt bröst ett ögonblick likt ett trött barn. Så satte han sig upp igen, alltjemt med armarne omkring mig, så drog han mig intill sig så att mitt ansigte kom att hvila på hans axel, och så hviskade han med smekande vemod: ”Ni har haft ett lif utan sol och värme, icke sant?” – ”Jo.” – ”Stackare!” – Jag reste mitt hufvud, kastade det tillbaka och såg på honom. ”Ser jag ut som en stackare nu?” – ”Nej ni ser glad och lefnadsfrisk ut. Det har kommit ett smil i edra ögon, som jag aldrig sett der förr.” – ”Ja, har det inte det! Jag tyckte i qväll när jag satt och kammade mig framför spegeln att mina ögon sågo helt annorlunda ut än annars.” – ”Ja, det är märkvärdigt. Kom och se,” han tog mig om axlarne, förde mig fram till spegeln och stälde sig alldeles intill mig, hållande mig fast der, så att jag tvingades att betrakta våra ansigten, som syntes der bredvid hvarandra, ”se, har ni väl någonsin sett så ut förr?” – ”Nej, nej.” – Jag skrattade, blef visst en smula generad, men bara lite, och gled bort till chäslongen, der vi ännu vexlade några ord. – ”Ni kommer väl hit på Foraaret?” sade han tvärt. Det var något af fordran i hans ton. – ”Ja.” – ”Tänk så på mig lugnt, tryggt och utan feber.” – ”Ja.”
Mari har förebrått mig att hafva klandrat, att ungdomen vill deltaga uti allmänna ärender, och att hafva påstått, att ungdomen icke kunde äga visdom. Sådant har aldrig undfallit mig. Hvad jag säde var det, att i en tidpunkt, sådan som denna, då ungdomen önskade lika mycket att visa sig som ålderdomen, och nära nog att vara rådande, skulle det icke fela, huru nära man också flyttade riksdagarna intill hvarandra, att flera unga män korame hit, och att man således skulle linna lika många oerfarna riksdagsmän, efter de vore nybol'- Den ii September f. m. jare. Jag hvarken klandrat deras vishet, eller ämnar jag klandra, att de komma. Jag yltrade tvärtom, att det var väl, att de komma. Följaktligen må man icke beskylla mig att hafva misskänt ungdomens värde, en beskyllning, sorn var mig i högsta måtto oväntad. För öfrigt hvad angår det, som här sedermera blifvit sagdt ang:de ofullkomligbeten af vårt statsskick och att det icke framskridit sedan 1809, så öfverlenmar jag åt historien att döma derom, och jag väntar, att historien skall göra rättvisa. Men jag vill blott erinra, att 1809 hade vi icke något behof att likna Brödrariket, emedan vi då icke ägde något Brödrarike. Sedermera torde det finnas af det arbete, som blifvit användt för håfvens förening och för flera andra ändamål, att vi icke stått stilla, och den, som deråt vill egna en närmare granskning, skall finna, alt det gifves ingen enda husliållsgren, deri icke statsskicket blifvit förbättradt. Må det slutligen tillåtas mig vidblifva den öfvertygelse!!, att genom riksdagarnas närmare sammanflyttande någon väsendtlig förbättring i vårt statsskick icke kan vinnas, och att något sönderbrytande af vårt samhällsskick icke är att befara af bibehållandet af den närvar, perioden emellan riksdagarna. H. Ex, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. behagade godkänna Constit.Utsk:s uti memor. N:o 3i framställda grundlagsändringsförslag till den behandling, 56 § Reg.F. föreskrifver.
Ficktjuf, den där hyggliga, söta människan! Alldrig! »Du tar alldeles miste», sa jag. »Hon är lika ärlig som både du och jag tillsammans. Här är för öfrigt hennes visitkort som hon lämnade mig.» »Betyder ingenting, lilla tant. Alla bedragare nu för tiden lämnar visitkort. Det ligger en slags galghumor i deras artighet. Narrade hon inte tant att släppa väskan?» »Visst släppte jag den ett tag – men –» I detsamma kom jag ihåg alltsammans. Hur jag tappade väskan, hur hon tog upp den och med ett litet skri narrade mig att vända bort ögonen. Jag började storgråta. »Så gumman, så!» sa Gustaf och klappade mig tröstande. »Var inte ledsen nu! Du ska nog få se, att polisen kniper henne –» »Ja, så ta mej fan!» Därmed ryckte Villy till sig rocken och ämnade rusa i väg. »Vänta li-i-te», snyftade jag. »Jag ska ba-a-ra gråta lite me-era – hos – Ru-uffen först!» Och det gjorde jag också, och det grundligt. Därefter sa jag: »Tack gubben lilla, och lämna oss nu, är du snäll, för jag har litet särskildt att tala med Villy om, just angående den här saken.» Gustaf tog sin hatt och gick, utan att se allt för missbelåten ut, men så var portmonän häller inte hans. »Ser du, Villy», sa jag. »Det får vara, jag menar – det är inte värdt att anmä-äla saken.» (Jag kunde inte tala riktigt stadigt ännu.) »När man kännt så för en människa som jag kände för henne den gången, då vill man inte göra polissak af’et.» »Tant Lova!» »Jaha, det må vara dumt och allt sådant där, men pängarna var mina, och jag gör med dem hvad jag vill. Gustaf är affärsman, så det är inte värdt att säga något åt honom. Hon får göra upp saken med sitt samvete – jag vill inte bidra till någon människas fördärf. Jag vill bara minnas, att hon gaf mig en lycklig stund på en lycklig dag. Ja, det var bara det jag ville säga dig.» »Tant Lova, du är en prima mumm!»
Den i första mom. förmente otydlighet, att bestämd föreskrift skulle saknas, huruvida Crediliv-tagare äfven vore skyldig utgifva straffränta, torde icke förefinnas, då den, som erhåller penningar till Iåns på creditiv, utan all tvifvel måste anses för låntagare. 12 §. Någon föreskrift derom , att utlåning ej borde få ske på namn och borgens-förbindelser, hafva Utskotten icke funnit af nöden, enär denna fråga lämpligast torde böra öfverlemnas till Bolagens eget bedömande. Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N\o 5, 5 För vinnande af mera tydlighet har redactionen af denna § erhållit en förändrad lydelse, som icke torde behöfva närmare moliveras. i3 §• Den Banken tillerkända rättighet att inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction ulbjudes, dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga, hafva Utskotten ej ansett kunna hänföras till hvad, som förslås med utt drifva handel, och i ofvannämnde för Bankernes bestånd nödvändiga rättighet torde således icke förefinnas någon motsägelse emot förbudet att drifva handel. Den något förändrade redactionen af sista mom. torde finnas mera bestämd och tydlig, i afseende på Banks skyldighet att ofördröjligen åter försälja inköpt egendom. •4 §• Då rättigheter och skyldigheter måste stå tili hvarannan i samma förhållande, och Bankerna förklarats berättigade att af sine gäldenärer, derest de brista i betalning på förfallodagen , åtnjuta straffränta, hafva Utskotten trott det vara rättvist, att också Banken i sin ordning erlägger lika ränta, i händelse den icke fullgör sitt åliggande att vid anfordran inlösa sina mynt-representativ.