Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Qvinnan är derföre blifven en handelsvara, hvarigenom giftoman och familjer tillhandla sig rikedomar och i verlden gällande bördsföreträden, att icke tala om de många äktenskapen, som, till följd af qvinnans beroende under dessa Statens lagar, rent af förhindras och i allmänhet försvåras. Dessa lagar influera obeskriflig! på äktenskapet och deraf följande allmänna seder. Dä Staten väl ytterst icke är något annat än en förening af broderlig kärlek, för att så mycket verksammare kunna göra hvarannan godt, så synes dess högsta upgift böra vara att skydda den fria kristendomen och med densamma ouplösligen förenade Guds ordning, till lättnad och hjelp i menniskoslägtets eller individens fria utveckling till ett högre och saligare lif, hvilken är äktenskapet. I Sverige har man hittills gjort intet för att befrämja denna Guds heliga stiftelse på jorden, men väl har lagstiftningen gjort sitt till att förhindra och i allmänhet försvära möjligheterna härtill. Då nu frågan genom 3 Stånds fattade beslut redan är afgjord, har jag endast på detta sätt velat uttala min öfvertygelse i denna för menniskans jordiska sällhet vigtigaste fråga. Gr. Sparre: Jag vill icke inlåta mig i någon tvist rörande tolkningen af 1810 års riksdagsbeslut, men otvifvelaktig! utgör dispens-rättigheten ett prerogativ för K. M. När nu lagen stadgar att qvinnan är omyndig, så mäste naturligtvis det förklarande att hon i vissa fall kan blifva myndig, utgöra ett undantag från lag eller en dispens, hvilken det tillkommer K. M. men icke domaren att meddela. Om man också skulle, lika med hvad en talare här yttrat, anse att, genom ifrågavande förslag, stadgandet i 1810 års riksdagsbeslut till all kraft och verkan uphörde, så skulle detta naturligtvis icke inverka på dem, sorn ej fyllt 30 år, i afseende på hvilka K. M:s rättighet att meddela dispens skulle qvarstå. 1 fall nu en person, som icke fyllt 30 år, ingår till K. M. med ansökning att blifva myndig', men, under det ansökningen hvilar hos K. M., fyller 30 år, dä inlemnar hon till domaren en likadan ansökan.
I anledning af Herr Commerce - Rädet UrintLSLiiöläs för vägra Pleni-dagar sedan wäckte Den il Augusti. 929 wäckta motion, 1:0 om Sädes-Magazinens ätcrinrättande. S:o at BränwinsBränningen borde wärkställas för Kronans räkning; och som dels sjukdom, dels tiden ej förr tillätit mig fä i desia ämnen yttra mine tankar; anhäller jag ödmjukast nu fä gagna den rättighet jag mig beredt genom redan stedd anmälan. Hwad frägan om Magaziner beträffar, lära fä anstalter synas mera wälgorande til ändamälet, nemligen: lämna Staten winst, och förekomma hungersnöd i Landet. Men som annat är at synas, och annat at wara, är nödigt sätta denna handling i sin rätta dag, samt af erfarenheten läta bedömmas. Redan i äldsta tider wisar denna upfinning sitt lynne wara, at ömsom gynna Jnrättaren, ömsom Författaren, men mig witterligt högst sällan för dem, den föregifwes wara stiftad. At utprätza sista skärfman af uthungrade undersätare eller tilägna sig deras egendomar för en beta bröd, är icke förenligit med en mensklig politique, och icke tänkbart i et uplyst tidehwarf; men wäl at upsigten ofta icke ägt den odling, som den stigande egennyttans fintlighet, hwarigcnom de fleste Magaziner lidit sMkomlig undergäng. Orsakerna hwarföre defla inrättningar förfelat och mäste förfela i ändamälet, är bland 6N Andra Band. lTlro 117, 1L3. 920 Den 11 Augusti. annat 1:0 at et gifwit tilfälle wid upkommet behof fä läna, förorsakar hos de mindre förslg» lige wärdslösare förwaltning med det de sjelf, wa äga, som likwäl genom klokare hushällning kunnat wara tilräckeligt.
Uppläst och godländt bos Ridd. och Adeln den 28 Aug. 1834- Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 7likets Ständers underdåniga Skrifvelse i fråga om Generalsoch Amiralspensioners uppförande ä allmänna IndragningsStaten. (Stats-TJtsk. 89 och 222, femte punkten). S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid förra Riksdagen, i anledning af E. K. M:s Nådiga Proposition, bifallit, att 2tne pensioner om 3,oooR:dr hvardera finge å allmänna Indragnings-Staten uppföras för 2:ne Generalspersoner, såsom innehafvare af-de 9 å Stat uppförde Generalslöner, att efter erhållet afsked tillgodonjutas i enlighet med hvad Föi fattningarne om afskedstagande Civile Embetsmäns pensionerande vid 65 års ålder föreskrefvo; så har E. K. M., genom Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 25 sisth Januarii, förklarat Sig icke kunna undgå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att elt ökadt antal pensioner & allmänna In - Expedilions-Vtskottels Förslag lill und. Skrifvelse N.-o 111. 183 dragnings-Staten beviljades för de Generalspersoner, som, i anseende till hög Hider, måste lemna tjensten; i anledning hvaraf E. K. M. föreslagit, att, under redan stadgade vilkor i afseende å lefnadsålder och pensionsbelopp, pensionerne för Generalspersoner måtte från tvänne bestämmas åtminstone till sex, äfvensom, enär enahanda skäl förekotnme för afskedstagande Amiralspersoners med Amiralslöner uppförande å Indragnings-Staten, E. K. M., som ansett pensionsantalet för dem kunna inskränkas till tvänne, till Rikets Ständer öfverlemnat att härom likaledes förordna.
" Jag sAg i början ingen utvag, Miss Addington. De, som möjaligen kunnat ge mig nilgon upplysning om hennes slilgtingar vor0 ej i - staden, och jag visste ej huru jag skulle bara mig At; men till sist Jade jag henne i den vrA, der jag sjtilf skall hvila en dag. Jag tankte alltid, att nitsedan skulle komma och saga mig hvad jag skulle gora. Hon lemnade blott efter sig 7 eller 8 dollars, men jag stallde om att .allt blef aastandigt .. Jag vet att Mrs. Overman var en lady, och .det. der brefvet visade att hon var annu mer. Jag ar glad att ha - filtt gifva henne ett bevis pA vördnad. - Gud vhlsigne henne! " - Ja; - Gud välsigne henne. M&amp; hon hvila i frid i sin vrA p&amp; e n frammande kyrkogArd; hon har dock vid sitt hjärta kvittot p&amp; sin - 5lderJoms kamp mot försakelser, förödmjukelser, arbete och brist för hederns och hlighetens skull. Kanske kommer en dag dA detta kvitto .annu galler nAgonting. Litteratur. Laura Kieler: Nmnd af E r e. Skuespil i tre akter. Kristiania, J. W. Cappelans .förlag, 1890. Någon författare - jag mins ej hvilken - har kallat Georg Brandes ' bok om Polen för en bragd, lika mycket som - ett literärt storverk. Med en liten ' förändring i ordalydelsen skulle jag vilja säga detsamma om Laura Kieler ' s " Mrend a.f Bre. " Den ar en bragd - mera än ett literärt storverk. Hvar och en som - något följt med den nya tidens literat u r i Skandinavien, vet hvilken roll G. Brandes och hans parti spelat deri. Det hjälper ej, att från flere håll de strängaste förkastelsedomar uttalats mot honom; det hjälper ej att bland leden af hans motståndare Aterfinnas flere af nordens mest framstående skriftställare och kritici. Talang och hänsynslöshet, dessa begge egenskaper, hvilka förenade alltid framkalla en - om också efemer - framgång, ha gifvit G.
Glasbruken, om tillökning af det från ManufacturDisconten bestämde Länsanslag för Svenska; Motion, remitt. till Statsutskottet, II S Utskottets Betänkande, IV [\. s 4o4 — 4o6, bif. af PresteStåndet, IX s 892, af BorgareStåudet, IX s 897, af Adeln, IX s 961. — och Porcelainesförares samt Smideshandlares ecb Lumpsamlares obehöriga kringstrykande, om; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1305. Utskottets Betänkande, VIII s 1194 — 1304, afslaget af PresteStåndet, IX s 856, Lif. af Adeln, IX s 869, förkast, af BorgareStåndet, IX s 876. Ytterligare Utlåtande, VIII s i52i — i525, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX. 3. s 280, af Adeln, IX 3. s 292, af BondeStåndet, IX. 3. s 296. Gothilander, Häradshöfding, åtalad af Justitias Ombudsmannen; II s 1118, 1123. Gothlands Allmoge, om befrielse för, från skyldigheter att underhålla Sjöbroar, Lastagebryggor, m. m. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1155. StatsUtskottets Memorial, med anmälan, att detta ärende ej tillhör dess befattning, IY 1. s 87, 88. Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 4oi—4°8j bif. af PresteStåndet, IX s 111 243, återremil.t. af BorgareStåndet, IX s *47- Ytterligare Utlåtande, VIII s i44°> bif. af Adeln, IX s 12 17, afPresteStåndet, IX s 1219, af BorgareStåndet
Man har nemligen påstått att Utsk:t bort påpeka de flere punkter, hvaruti revision varit behöflig. Jag tror dock att det varit ganska välbetänkt af ga flera punkter än sorn skett, utan rättast att Utsk:t afslutat den påpekningen med orden: m. m.; och jag anser mig hafva fullt skäl för denna min åsigt uti den omständighet, att ingen väl rimligen kan fordra, att Utsk:t, under den nu förflutna korta tid, det egt att förev:de fråga behandla, skulle kunnat utreda och utforska alla de förhållanden, hvaruti en revision vore behöflig. Hvad åter 3:dje punkten uti Bet.:t angår, har jag reserverat mig mot Utsk:ts förslag, ingalunda derföre att jag icke anser denna fråga vara af unionell beskaffenhet, utan emedan min åsigt varit, det Utsk:t i första hand och R. St:r sedan bort bestämdt uttala den åsigten att denna fråga icke kan af Noriges Storthing och Noriges Konung utan Sveriges hörande afgöras. Då nu likväl denna punkt, efter hvad vi hafva oss bekant, redan blifvit af 2:ne utaf de andra Stånden bifallen, så och enär jag skulle anse menligt, om åsigterna i denna fråga splittrades, får jag, med frångående af min reservation, till alla delar instämma uti Utsk:ts Bet:de. Frih. Raab, Adam Christ.: Det är visserligen icke afundsvärdt att nu upträda, då man tillhör minoriteten och passionens språk öfverröstar alla andra; men jag får trösta mig, — jag vågar påstå det, — öfver Gr. Anckarsvärds anfall just med Hr Gr:ns eget exempel. Icke skulle Hr Grins vältalighet, icke hans snille, icke hans 80 år och än mindre hans upträdande i denna fråga hafva förvärfvat honom den vördnad, hvilken nu tilldelas honom äfven af mig, om han icke kraftfull och fast i sina åsigter kämpat emot majoriteten, på tider, då han tillhörde en liten minoritet.
Han höjde armen, för att tömma ännu ett glas, men så sjönk hufvudet bakåt, munnen drogs på sned och glaset krossades mot golfvet. Uppståndelsen blef allmän. Man förstod att något allvarsamt inträffat, och så var förhållandet. Karl Johan hade fått en slagattack. Sinnesrörelsen, den hårdhändta rengöringen, drickandet – allt hade förenat sig att framkalla katastrofen. Nämdeman skickade genast skjuts till sta’n efter doktorn. Under tiden blef Karl Johan förd till sitt nya hem, som bara låg ett stenkast därifrån, afklädd och lagd till sängs. I tre dygn låg han mållös. Doktorn sade, att förhoppningarna på hans tillfrisknande voro mycket små, men att det var omöjligt säga hur länge han skulle kunna stå emot. Det kunde vara slut på några dagar, och det kunde dröja år. På fjärde dygnet återkom likväl både sans och talförmåga. Johanna blef utom sig af glädje. Hon hade vakat nätter och dagar. Det skulle då ha varit en ovärdelig skada, om han dött, utan att hon hunnit få ut sitt. Det första han sade var, att han ville göra testamente, och så frågade han om Johanna stod vid sitt ord. – Det gjorde hon. Klockaren, som var lagkunnig, tillkallades, likaså nämdeman och så ’diktade’ Karl Johan med svag men tydlig röst, ’att han skänkte allt han egde, utan undantag, till sin hustru, Johanna Lovisa Larsson, från och med den dag de voro vigda, vare sig att han sedan lefde eller vardt död’. Nämdeman gjorde invändningar, klockaren likaså, men Karl Johan var orygglig. Han höll ögonen hela tiden fäst på Johanna och såg så förhäxad ut, att klockaren började tro hon gifvit ’gossen’ in något ’otäckt-tyg’ – sådant hade man hört förr – och det var inte fritt att nämdeman trodde detsamma. – Det enda de kunde göra var att Karl Johan ovetande rycka in en skyddande paragraf: ’fick han inte nödig vård och skötsel, förlorade dokumentet laglig kraft och verkan’. Påföljande söndag lyste det alla tre gångerna, och på kvällen kom prästen hem för att viga.
Kredil-sedel-innehafvare, som efter vägrad inlösen i Banken anmäler sitt kraf inom 6 månader efter det Bankens obestånd blifvit i allmän kungörelse tillkänna — gifvet, njute ränta till 8 för hundrade, tills betalning sker; men sådan kredit-sedel, som efter sagde tid anmäles, återlöses utan ränta under påföljande tvenne år. § 6, Bank-bolag, som en gång kommit på obestånd enligt Magistratens laga kraftvundne beslut, måste ovilkorligen upplösas och Bolagsmännens ömsesidiga förluster dem emellan efter eganderält jemkas med rättighet till godtgörelse efter 8 för hundradet af utgifter som enskild medlem varit tvungen göra för Bankens räkning. Under ingen förevändning kan sådan Bank erhålla understöd af allmänna medel eller få under samma firma åter bedrifva Bank-rörelse. § 7- Beloppet af utgifne kredit-sedlar, äfvensom valören af sedei-sorterna varö icke Underkastad annan inskränkning eller föreskrift än att hvarje Bank vare skyldig, vid förlust af Näringsrätten, till Konungens Befallningshafvande i länet inlemna uppgift derå för sista qvartalet inom 14 dagar efter detsammas datum. Skolandes dessa Sammansatta Bankooch Lag-Vlsk. Betänkande JK 4. 5 qvar tåls—uppgifter på Bankens bekostnad intagas i länets löpande ärs-tryck af allmänna kungörelse^. Yarandes Bankens räkenskaper städse tillgänglige för Konungens Befallningshafvande eller dess befullmäktigade ombud. § 8. Bank-bolag vare förbjudet idka bandel ined annat än guld och silfver samt räntebärande allmänna verks obligationer. Sjelf må icke Banken utfärda laneförbindelser annorlunda än stälde till viss mans ordres på viss tid eller uppsägning. Alla häremot stridande förbindelser vare kraftlöse. § 9- Då mål emot Bank-bolag genom besvär komma under Hof-Rätts pröfning skola de lika skyndsamt som mål rörande vexelrörelse behandlas.»
Och hon sade honom, att om madonnan mäktat hjälpa henne, hade hon bort vara nöjd med hennes böner. Hon hade lefvat fram sina dagar i domkyrkan. Och den ångest, den ångest, som pinade henne. Skulle den ej räknas ? Han endast höjde på axlarna. Hade hon ej försökt något annat? Något annat! Men det fanns ingenting i världen, som hon ej hade försökt. Hon hade gifvit silfverhjärtan och vaxljus. Hon satt ständigt vid radbandet. Gaetano retade henne. Ingenting, som hon gjort, ville han räkna, utan frågade blott: »Ingenting annat? Ingenting annat?» »Men ni bör dock förstå,» sade hon. »Don Ferrante ger mig inte så mycket pengar. Jag kan ej göra mer. Nu ändtligen har jag lyckats skaffa silke och siden till en altarduk. Ni bör dock förstå!» Men Gaetano, som hade umgänge med helgon alla dagar och som kände den hänförelsens makt och vildhet, som varit öfver dem, då de tvungit Gud att hörsamma deras böner, han hånlog åt donna Micaela, som trodde sig kunna betvinga madonnan med vaxljuslågor och altardukar. Han förstod nog, svarade han henne. Hela sammanhanget var klart för honom. Det var alltid så för de stackars helgonen. Hela världen anropade dem om hjälp, men få förstodo hur de skulle bära sig åt för att blifva bönhörda. Och efteråt sade man, att helgonen ingenting förmådde. Alla, som visste hur de skulle bedja, blefvo hulpna. Donna Micaela såg upp i liflig förväntan. Det brusade fram en sådan kraft och öfvertygelse i Gaetanos ord, att hon började tro, att han skulle lära henne det rätta, frälsande ordet. Men Gaetano tog ljuset, som låg framför henne på disken, och kastade det ned i lådan igen och sade henne hvad hon hade att göra. Han förbjöd henne att ge madonnan gåfvor eller att bedja till henne, eller göra något för de fattiga. Han sade henne, att han skulle slita sönder hennes altarduk, om hon sydde ännu ett styng på den. »Visa henne, donna Micaela, att det gäller något för er,» sade han och satte ögonen i henne med tvingande kraft.
* Dä det omvexlande uppgifvits och antagits, dels att Järta » författat regeringsformen », dels » att denna till en hufvudsaklig del är ett verk af hans statsmannavishet », torde det äfven här, utöfver hvad som ofvanför meddelats, böra upptagas namnen p&amp; några af de utmärkta män, som voro ledamöter i utskottet Till dessa räkna vi i främsta rummen: Mannerhoim, Adlerbeth, Silfverstolpe, Flaten, Skjöldebrand. De uppburo alla aktade namn som statsmän och författare och böra väl tillerkännas, hvar för sig, en icke ringa andel i det arbete, hvaraf regeringsformen framgick som produkt.minnen meddelar v. Beskow, att då några månader derefter fråga förekom om att anställa den bekante Grewesmöhlen i kansliet, ingaf Järta sin första afskedsansökan. Med stort besvär lyckades det Wetterstedt att förmå honom återtaga denna. Det torde förtjena att här anföras, huru v. Beskow dömde om de tidningar, som af Grewesmöhlen i den perioden utgåfvos. » Hans tidningar Åskådaren, Trumpeten, eller krigsförklaring mot allt ondt, och Skandinaven röja i allmänhet en sakkunskap, en bildning och en takt, hvaraf den senare politiska dagbladsliteraturen hos oss sällan haffc något jem-förligt. » För att komma till en rätt föreställning om hvad Grewesmöhlen var, bör man läsa hvad en samvetsgrann och högt aktad forskare och historisk författare, Otto Sjögren om honom utgifvit, deri det bland annat påvisas det myckna skefva och partiska, som om honom förekommer, äfven i så ansedda historiska verk som Schinkelska minnena (IX 202 — 206). Med fullt erkännande af hvad som kan läggas Grewesmöhlen till last, ådagalägger hr Sjögren, att han i många fall framkommit med berättigade anmärkningar mot domstolar, myndigheter och höga embetsmän och framställt organisationsförslag.
N:o 40. 95 1 Att så förhåller sig bevisas bäst deraf, att, då någon frielevsplats skall genom vederbörande Konsistorii åtgärd tillsättas, icke mindre än 15 å 20 sökande anmäla sig. Så har åtminstone förhållandet varit, äfven under de sednaste åren, såsom jag har mig särskildt bekant, i Carlstads och Göteborgs stift. Statistiska tabeller upplysa, att antalet döfstumma under femton år vid slutet af år 1855 utgjorde 608 och vid slutet af 1860 689. Får man antaga, att deras antal under de sednaste fem åren tilltagit i samma progression, sä utgöra de nu 770. Och af dessa 770 kan man antaga, att 450 äro i läseåren, mellan 8 och 15 år. Vid allmänna institutet kunna numera, sedan den nya byggnaden blifvit, ständigt inredd, 200 döfstumma barn emottagas. Vid de sju mindre skolorna, som finnas i riket, äro för närvarande 135 intagna. Då bland dessa 335 döfstumma elever ganska många äro öfver 15 år, så kan man med temlig visshet beräkna, att af döfstumma barn i läseåldern det finnas minst 150, som sakna allt tillfälle till undervisning. Direktionen öfver allmänna institutet säger i sitt underdåniga utlåtande sin åsigt vara, »att de redan nu upprättade mindre s. k. tysta skolorna böra frän Statens sida uppmuntras, likasom Staten genom penningebidrag underlättar kommunernas ansträngningar för folkskoleväsendet, och att, om detta skedde och lämpliga understöd af Staten lemnades för intagande i de mindre skolorna af medellösa döfstumma, det behof otvifvelaktig! snart skulle vara fyldt, som Rikets Ständer afsett med förslaget att upprätta ett nytt institut af större omfattning. ’; Äfven jag anser, att de redan inrättade tysta skolorna böra af Staten understödjas; men jag är tillika öfvertygad om, att ett oafvisligt behof påkallar inrättandet af ännu mångå flera sådana skolor. Det svåraste hindret derför är bristen på lärare.
Hindrad valman bör om hindret skyndsamt underrätta Gällslämmans Ordförande, som, i fall suppleant är vald, bör åt denna meddela den erhållna underrättelsen, jemte sådant protokolls-utdrag, som 24 $ omförmäler. § 23. Röster vid valmannaval af gifvas mundtligen af alla valberättigade, som sin rösträtt utöfva vilja. De, som styrka laga förf all eller utom gället bc, må dock sina röster skriftligen insända. Lag samma vare om Kronobetjente, hvilka icke må vid valen tillstädesvara. § 24. Af Ordföranden underskrifvet utdrag utur protokollet lemnäs de utsedda valmännen, såsom fullmagt. 13 § 25. Har någon frånvarande blifvit till valman eller suppleant för valman utsedd, skall han derom skyndsamt underrättas af den, sorn vid valförrättningen ordet fört. § 26. Riksdagsmannaval å landet skall minst en månad förut kungöras. Kungörelsen utfärdas af den i 27 § omjörmälda valförrättare och uppläses på samma dag i alla va/districtets kyrkor, der Gudstjenst dä hålles. I de församlingar eller cape/lag, der Gudstjenst deri dag icke hålles, gånge, sorn i 22 § om kungörelse till valmanna val säges. § 27. Riksdagsmannaval för landet skall förrättas å den ort, som Pröfmngs Comitéen bestämt, inför den Häradshöfding, under hvilkens dom värjo valdistriclet eller största delen af dess f olkmängd lyder. Hålet sker genom enkla, slutna, omärkta sedlar. Hvarje valman eger en röst. § 28. Om, vid sammanräkningen af de enligt nästföregående °fgifn a rösterna, mer än hälften deribland finnes hafva till fallit någon , vare han för vahlistrictet Riksdagsman i Första Kammaren. Har så stor del af rösterna icke tillfallit någon, anställes nytt val, hvarvid ingen må komma under omröstning, som icke är inom Länet bosatt; och vare då den, sorn flesta rösterna erhållit, Riksdagsman.
En småaktig noggrannhet skulle föranleda til! ganska betydliga kostnader för Kronan, ty i samma mån skola leverantörerne förbehålla sig mera betydliga villkor och förmåner, då de finna sig blottställde för en småaktig punktlighet i detta fall. Frågan ligger inom det reglementariska, och att här reglementera anser jag icke vara nyttigt. Jag tillstyrker afslag på denna punkt, så mycket hellre, som Utsk. icke vederlagt de skäl, som af Hr Peyron anfördes då betänk, förra gången förevar, utan blott åberopar sitt förra yttrande, som af 2 Stånd godkänts och af det 3:dje blifvit lemnadt utan anmärkmr. Vi veta således icke hvad StatsUtsk. tänker om anmärkn:n, efter Utsk. icke densamma vederlagt. Jag tillstyrker afslag till Utsk:s framställning. Frih. Gederström: Afsigten med sådana entreprenadauetioner måtte vara att erhålla leverancerna för minsta möjliga pris. Om de villkor, som för en leverantör fram - Den 13 September e. m. 365 ställas, äro all Iför stränga, och jemväl erfarenheten vitsordar, att de med lika stränghet utkräfvas; så faller af sig sjelf att entreprenören begagnar sig af så mycket högre priser på sin vara, för att kunna betacka sig för böter, som äfven vid den minsta försummelse vid leverancens (ullgörande skulle hos honom uttagas. Då i öfrigt, vid försummelse att bevaka Kronans rätt, vederbör, embetsmy ndigheter stå i solidarisk ansvarighet, i händelse ett möjligen medgifvet uppskof med fullgörandet af en leverance skulle för Kronan medföra någon förlust, så kan jag ej förmoda att någon rimlig aniedn. (innes alt bifalla Utskts förslag, utan instämmer jag i begäran om afslag derå. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Äfven jag kan icke annat än instämma i Hr Lefre'ns yttrande. Jag har i många år haft att göra med dessa saker, dels sorn varfschef, dels ock som chef i Förvalta, af sjöärendena.
Danielssons, med förslag till ändringar i åtskilliga omständigheter, rörande BancoDisconten; Anders Anderssons, om tillökt anslag till Fastighets-lån; Lars Pehrssons, om låne-rätt på Tackjern; Nils Pehrssons, omförändring i betalningssättet för Fastighets-lån i Banken ; Carl Ericssons, om rättighet för Wermlands Läns innevånare, att, om erhållande af Discont-Lån, få vända sig till LåneContoret i Götheborg; vice Talmannen Jon Jonssons, om inrättande af ett Contor i Banken, för invexling af Silfvermynt; samt Anders Nilssons, angående förlängning af omsättningstiden för Lån i Disconlen. Lagutskottet: Af följande RiksdagsFullmägtiges Motio i3* - Den 22 Ju ni i c. ra. ner: Lars Nilssons, om råitt till utförande af andras talan; Petter Petterssons, om syskons arfsrätt; Lars Anderssons, om skyldighet för oförmögne Gäldenärer, att med arbete aftjena deras skuld; Botvid Jonssons, om skyldighet för Utjordar att deltaga i byggnad af Kyrkooch Fattighus; Peter Anderssons, om införande af Jury i brottmål; om föreskrifter i afseende på löst folk; äfvensom rörande bestraffning; Nils Insulins, angående införande af åtskillige LagCommitteens förslag om åläggande för Domare att noga utföra de Domskäl och Lagrum, hvarpå besluten sig grunda; om beedigande af lösöreköp; samt att allmogen må tillåtas utföra andras talan; Eric Svanbergs, rörande nya Lagverket; Anders