Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvem har tid att lyssna till hvad en stapplande och långsam tunga har att förtälja? Alla skylla de på arbete. EN FEBRUARIVISA. D U LUGNA vintermånad, vi känna dig igen! För hvarje gång du kommer, du blir alltmer vår vän. Du efler stök och fester ger åter hvardagslag, och lugnt och stilla flyter igen vår arbetsdag. Det före julen kändes, som tiden toge slut; man fejade och sydde den hela natten ut. Med skinkor och med korfvar man gjorde nya rön, » Gud läte fisken lyckas! » det var ens aftonbön. Det stod ej till att hjälpa, man snäste och var tvär, och pappa var i vägen, och barnen till besvär. Man gömde rara saker i burkar, stora, små, och gladt och vänligt lynne man gömde likaså. Så kom med helgen hvila och en och annan fest, men barnen hade ledigt och skulle roas mest. För de gamlas, nej, fastmer för de ungas skull, d. v. s. för deras skull, som äro bärare af framtiden, låt oss akta oss. för, att vi i vår ifver att vara nyttiga samhällsmedlemmar beröfva familjelifvet dess skönhet Ungdomen allra minst Kan lefva utan skönhet d. v. s. utan glädje. Ä r hemmet tråkigt och dystert, söka de unga sin förströelse utomhus; få de ej i tid smak för familjelifvets rena, oskyldiga nöjen, så falla de snart rof för de dåliga nöjena. Och den, som en gång blifvit blaserad och fått sin smak förskämd, han finner ej mer nöje i enkla förströelser, utan finner dem endast fadda och barnsliga. Och har detta skett, då har ett smittofrö inträngt i hans organism, och det är fara å färde, att det så småningom undergräfver den sunda lifsglädjen. Därför: låt oss anstränga oss att göra hemmet tilldragande för de unga!
Nu förargade det magistern outsägligen, att man skulle pluttra på hans favorit «detta infama, otäcka stycke», ty så kallades Lena af magistern, kanske ej så alldeles utan skäl. Magistern, ung och frihetsälskande sjelf, tyckte att en dylik olycka skulle vara värre än alla andra. Han föreställde patronen detta ganska frimodigt, men denne slog alldeles till döförat, skrattade, fast detta gick dåligt, och sade: «Det är ju nu allaredan lyst. Det lönar ej mer att tala om.» Han föreställde den gamla, hederliga och kloka mamsell Sara orimligheten och det motbjudande i denna förening, men hon svarade suckande: «Ack ja! hvad skall man göra! I ett stort hus, med mycket tjenstefolk, måste ordning och tukt råda. Mig bar detta äktenskap rysligt emot, men de äro nu nöjda båda, som det tyckes, och lyst är det dessutom.» Magistern predikade för Gunnar, bad honom för Guds skull göra om det, medan det ännu var möjligt, men Gunnar svarade fast och bestämdt: – Ja, det förefaller mig ofta så svårt, som skulle jag gå till döden, men jag har ju en gång sagt ’et. Kyrkherrn har en gång fått mitt ord, och Gud följakteligen med, och det vill jag ej svika. Den unge magistern, något litet smittad af «Det-går-an»-epidemien, hvilken ännu icke hunnit blifva så modifierad, att den ej betydligt omtöcknade begreppen om rätt och orätt, talade vidt och bredt om huruledes, när man tog en maka, som man icke kunde älska, för hvilken man icke kände några sympathier, hvars inre icke stod i harmoni med vårt inre, och till hvilken endast pligtkänslan drog oss, m. m. dylikt, man då band en qvarnsten vid sin hals för hela lifvet; men den unge bonddrängen frågade lugnt, om det icke vore sämre ändå, att medelst mened och orättrådighet binda en qvarnsten vid sitt samvete, «hvilken säkerligen drog en till botten i längda», tillade han, och förblef fast i sitt beslut.
Rikets sannskyldiga nytta stridande tillstyrkande, eller den bristande skicklighet, som möjligen vid dess behandling kunnat förefinnas? Jag kan ej fatta ett sådant förhållande. I afseende på den 3 punkten, har den värde ledamoten ansett, att då Utsk. börjat med de orden: ”att den verkställda protocollsgranskningen icke föranledt någon tillämpning af 106 §”; så skulle Utsk. äfven vara berättigad! att sedermera i 3 punkten förklara, ”det Utsk. funnit föredragandens omförmälda tillstyrkande påkalla en ogillande uppmärksamhet.” Finnes väl dessa ord att uti 107 § tillrättafä? Ar väl der något, som kan lagligen blifva Utslcs term, än att Ulsk. anmäler, att det, vid granskningen af Statsrådets prot. funnit, att Statsrådets ledamöter samfäldt en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sanskyldiga nytta, eller alt någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förlroende-embele utöftat? Det är termen, men att anmäla delen åtgärd påkallar en ogillande uppmärksamhet, alt uppgifva speciella mål efter 107 §, är grundlagsvidrigt och medför ingenting annat, än en obehaglighet för den, mot hvilken anmärkn. oriktigt göres. Hvad slutligen beträffar den 4:de punkten, så har Const.- Utsk. icke iakttagit hvad grundlagen i allmänhet bjuder, hvilket dock vid behandlingen af mål efter den 106 § är af obeskriflig vigt. lleg.F:s 90 § stadgar, alt under R. St:s eller deras Utsk;s öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch tjenstemäns tilloch afsättande; regeringsoch domaremakternes beslut, reslulioner och utslag; enskilda medborgares och corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning. Det är oeftergiflig! emot denna grundlagens tydliga §, som Utsk. har syndat och syndat så, att någon förlåtelse kan detsamma icke derföre meddelas?
5Bib itftberfiöb till utgifmanbe af loetenffapligt arbete hur Äongl. Sftajit loanligtioié fäftat bet milfor, att ett toifit antal eremplar [lulle för flåtens räfning ajTemnaé, od) befia exemplar hafma blifioit utbelabe till be [förre offentliga bibliotf)eferna t 118 SSerättelfe om Ijwab t 3?tfet oclj &efö Oiifet, äfloen forn, t mån af arbetetö beffaffenfwt od) bå tittgången tneb* gifwit, amoäitbtd fåfom premier åt lärjungar loib be allmänna elemens tarläroroerlen. — Sitt fortfatt utgifioanbe af fatalog öfwer Äarotinffa mebifosfirurgiifa inftitutetö anatomi (fa mufenm, jemte ett plancpnoerf öfwer be t famina mufenm förwarabe fättfoittare föremål, bafwa pro Oiifetö ©tanber bewiljat titt utgift ning af fåbana i rifdarfioet faint anbra fåwäl allmänna font enjfilba famlingar befintliga ffrifter od) fyattblingar, Qwilla äro af wigt för fä @n betpblig mäitgb l)anblingar, af fpnnerlig wigt för ©weriged åttoria imber mebeltiben, l)ar i afjlrifter blifwit för fta* tend räfning attffaffab från 23atifanffa arfioet t 9tom. Oiifetd ©tänberd anftag titt inlöp af utmärfta tnfjemfra lonftnärerd arbeten, för att blanb ftatend famlingar förwarad, fjär årligen anmäntd t enlighet nteb be berwib föreftagna bejlämmelfer. — Utaf artiften SDt. Sftanbelgrend i ^Sarid ittgifna afterfniitgar af fmenffa lprlomålnin
Med anledning af Rikets Ständers vid serskildte Riksmöten hos Kongl. Majit gjorda underdåniga framställningar om en förändrad hushållning med. de under allmän vård varande Kronans skogar och Allmänningar i Riket, åsyftande hufvudsakligen, att skogarne, med undantag af dem, som för Kronans behof borde bibehållas, skulle under skattemannarätt till enskilde upplåtas, hade Kongl. Majit, uti Nådigt Bref af den 16 Mars 1824, allmängjordt genom Kammar-Collegii Circulaire den 14 April 1824, förordnat, bland annat, att, hvad anginge Kronoparkerne och de Krono-allmänningar, hvartill Kronans dispositionsrätt funnes vara enahanda som lill Kronoparkerne, så skulle de af dessa skogar eller de delar deraf, som för Flottornes och andre Kronans behof befunnes nödiga, under Kronans disposition bibehållas; och borde, vid deras undantagande, afseende hufvudsakligen fästas å deras beskaffenhet och vidd, äfvensom å belägenheten, till vinnande af säker bevakning och lätt transport derifrån; — att enskild muhlbetesoch skogslätt, som efter stadgade föreskrifter skulle ersättas, behörigen afvittrades, så att i vederlag derför en viss andel af skogen, helst i yttre kanterne, afsattes, der det utan olägenhet eller skada för den anstalt, som med skogen komme att vidtagas, kunde verkställas; — att de af nämnde parker och allmänningar, som för Kronans behof icke komme att undantagas, borde genom delning eller försäljning bringas under enskild eganderätt, så vida icke, i följd af serskilde locala förhållanden, en sådan anstalt med någon dylik park eller allmänning möjligen skulle tillskynda de hemman, sorn till bete och skogsfång derå kunde ega laglig rätt, något verkligt, för hemmanens bestånd kännbart, lidande; — samt att de af enskilde hemmansegare begagnade muhlbetes-och skogsrättigheter å den mark , som bibehölles för Kronans räkning, skulle försvinna, derest de icke antingen grundade sig på contracter, eller bestämdt och klart blifvit beräknade vid hemmanens skattläggningar, eller ock hemmanen, såsom understöd, genom serskilde Kongl.
Man hoppas derföre, att de produetiva näringarna i allmänhet, och undervisningsverken, sorn isynnerhet i direct och indirect väg inflyta på dem, skola blifva bland de hufvudsakliga föremål för Riksens snart sammanträdande Högh St;s uppmärksamhet. Tillika torde här få tilläggas, att en sådan bildningsanstalt företrädesvis bör vara belägen på landet, isolerad ifrån större städers vanliga förströelser; på det att uppmärksamheten må concentreras åt hufvudföreroålet, och den unge landtmannen redan tidigt lära att studera naturen och den arbetsclass han framdeles skall leda. Han bör der vänja sig vid ädlare landtmannaseder, och denna vana skall sedan lända honom både till gagn och tillfredsställelse. Personer, som icke finna nöje uti vistelsen på landet, uti den vettenskapliga utbildning, hvartill stället lemnar tillfälle, och uti de der förefallande praktiska göromålen, frestas då icke att der förlänga sin vistelse, och detta kan endast vara inrättningen gagnande, då blott gemensamt begär att vinna kunskaper bör lifva alla, som der uppehålla sig. För att underhålla delta begär, bör ett sådant institut vara försedt med alla medel till utbildning af landtmannayrket, som det är möjligt att vinna. I öfrigt inflyter ställets läge mindre än Den i5 Februari é. ra. 99 mången förmodar, som ännu anser att ett Iandtbruks-institut skall visa ett slags mönster för åkerbruket i den närmare nejden. Ett institut uti en provins skulle då ieke duga för dem, som ämna bosätta sig i en annan. Man fäster sig vid det oriktiga förut omnämnda receptsystemet, misskännande landtbrukslärans högre syftning, att upplysa, huru localförhållanden i allmänhet skola förmånligast begagnas. Professor Low, för närvar. Skottlands störste agronom, yttrar sig ganska träffande härom, då han säger: "Den som "riktigt inhemtat yrket vid stränderna af T weed, blifver en "skicklig landtbrukare, äfven om lian flyttar till Po eller "Ohio. Ilan har redan insigt att snart lämpa detaljerna af "sitt förfarande till de förändrade förhållandena.” Denna sanning har dessutom redan tidigt af Thaer och andra blifvit fullständigt utvecklad.
KrigsKollegium öf verlemnade, b le f målet af Kongl. Kollegium ånyo förvist till handläggning vid Krigs-Rält, hvarest utidersökningarne dock ej hunna fullbordas under loppet af samma år, hvadan deri summa, som lätteligen utgör Hallströms balans, ej heller kunde intagas uti 184 1 åJS Hufvudbok ”Utom ofvan omförmälda undersökningar, hafva äfven under tiden erforderliga åtgärder af Kongl.kollegium blifvit anbefallda och al Kongl. K o I leg i i Advokat-Fiskal vidtagna, för att af Hallströms tillgångar bereda Kongl. Majit och Kronan möjlig ersättning för hvad Hallström genom 1 äkenskapernas förfalskning tillgr ipit j Yaiande ock 1 berörde — 174 — Hufvudbok under depositions-titel influtna medel debiterade i afl åkning å den ännu obestämda balanssumman." ''Slutligen får Kammar Kontoret upplysningsvis tillkännagifva: dels att ansvarstalan af Kongl. Kollegii Ad vokat-Fiskals-Embete blifvit väckt mot de personer, som ingått uppböi dsborgen för Hallström, men hvilket mål, i anledning af Kongl. Götha Hof-Rätts meddelade beslut, blifvit undersläldt, och nu beror af Kongl. M.jlts nådiga bepröfvande; dels att Krigs-Rälts undersökningarne år 1842 blifvit afslutade, Protokollerna till Kongl. Kollegium insända och handlingarne till Kongl. Kollegii Advokat Fiskal remitterade, för att afgifva yttrande, huruvida målet må vara så utredt och befinnas i del skick, att balansräkning kan uppgöras och balans-summan bestämmas. C. Misser,” 1 Anslaget till belastande af Stockholms Avenyer. (”Anvisadt å Mindre Kreditivet, enligt Kongl, Brefvet den a:dra Mars 1838) De Revisorerne häröfver tillställda redogörelserna, hvilka i Kongl. Kammar-Rätten blifvit granskade för båda åren 1840 och 1841 utan anmärkningar, utvisa, pebet. Balans Jr ån föregående året:
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Jag torde få återgå till första an - Den ag Januarii e. m. ledningen för det ifrågavarande stadgandet. Vid 1812 års Riksdag, då fråga blifvit väckt ora nödvändigheten för utgifvare af Periodisk skrift att anmäla sig hos HofCantzleren och erhålla hans tillståndsbevis, gjordes, under öfverläggningen härom på Riddarhuset den anmärkningen, att Utskottets förslag ej innehöll någon bestämd tid, inom hvilken HofCantzleren vore förbunden att utfärda beviset. Jag förklarade, i anledning häraf, att jag trodde den anmärkte bristen kunna afhjelpas derigenom, att uti Konungens sanction till förslaget intogs ett stadgande om tiden för tillståndsbevisets lifgifvande. Detta skedde äfven, och Konungen fastställde, att beviset ovilkorligen skulle afgifvas inom 14 dagar till utgifvare i hufvudstaden, och inom 6 veckor lill utgifvare i landsorterne. Ehuru således intet stadgande härom då intogs i Lagen, vädjar jag till hela allmänheten, om man, så väl under den lid jag beklädde HofCantzlers-Embetet, som sedermera, haft något skäl till klagan öfver nekade eller fördröjde tillståndsbevis. Jag är likväl den förste att yrka föreskriftens intagande i Lagen; men jag hemställer, örn icke detta ensamt nu bör anses såsom en tillräcklig controll, ulan vidare tillägg, då man hittills icke haft något skäl till misstroende. Jag öfverlemnar delta till Ridderskapets och Adelns eget bedömande. Herr von Schultzenheim: Det är en dast i afseende på Grefve Frölichs sista yttrande, om svårigheten för en Tidnings-utgifvare att nödgas processa med HofCantzleren för att erhålla tillståndsbeviset, som jag utbeder mig få tillägga några ord. Jag tror, att samma svårighet uppsLår i afseende på Registratorn, i fall han skulle vägra påteckning å DiariiUldraget, och att denna svårighet således alltid måste uppstå, om man nödvändigt vill förutsätta en bos Embetsmannen likasom inneboende benägenhet att bryta emot bestämd föreskrift.
Steffens, hvarigenom denne, både såsom författare och verkställare af stora oeconomiska företag, i sin hemort välkände man, kunde förmås att här i Riket sig bosätta, för att derefter, emot lindriga afgifter oeh ersättning för resekostnader, tillhandagå hvar och en, som det åstundade, med råd och upplysningar i alla Landt-hushållningens grenar. Åberopande Hrr Hammarhjelm, till stöd för sitt förslag, den nytta H:r Steffens redan bcredt inom Nerike, Westergöthland och Wermland, i hvilka Provincer han, emot 8 Stats-Utskotlets Utlåtande. N.-o 4'- ett årligt anslag af Länens hushållningssällskap, biträdt invånarne med undervisning och mogna råd. Då Rikets Ständer under Riks-Statens nionde Hufvud-titel anvisat, och sannolikt äfven vid denna Riksdag anvisa ett årligt anslag att användas till jordbrukets, handelns och näringarnes förkofran, och hvilket anslag, utom 30,000 R:dr lill utflyltnings-hjelp samt Afvittrings-verkets befrämjande, utgör för året 100,000 R:dr, oberäknadt årligen inflytande ränteoch capitalafbetalningar, samt på Kongl. Maj:t i Nåder ankommer, att disponera desse medel på det sätt Kongl. Majit, för de med dem afsedde ändamål, finnér tjenligast, anser Stats-Utskottet häraf äfven följa, att, om den af H:r Hammarhjelm nu väckta fråga, angående inkallandet till Sverige af H:r Steffens, underställes Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och befinnes vara af den vigt och nytta Motionairen sökt ådagalägga, den, i och för en sådan åtgärd till jordbrukets upphjelpande, belöpande kostnad äfven lämpligen borde kunna af nyssnämnde tillgång bestridas; på grund hvaraf Utskottet icke kan tillstyrka Hrr Hammarhjelms motion, att serskildt anslag må af Rikets Ständer anvisas för ifrågavarande ändamål. Ankom till Exp. Utsk. den \ April kl. 3 e. m.
Advokatfiskalsembetets mot honom framställda påståenden icke eller kunna bifallas; men emedan Herr Landshöfdingen Grefve Mörner till last läge, att sedan kronofogdarne i länet, efter erhållet förständigande, redan före slutet af Februari månad 1831 inkommit med uppgifter på de dagar, posterne af dem på brefbäringen expedierades, Herr Landshöfdingen, oansedt han genom de i anledning af klagandernes angifvelser vidtagne åt - 182 gärder blifvit erinrad om det ofullständiga skick, hvari frågan om brefbäringens reglerande sig befann, likväl allt sedermera underlåtit att åt ärendet meddela den vidare handläggning, som med Kongl. Brefvet den 4 December 1830 varit öfverensstämmande och med Konungens Befallningshafvandes den 20 i samma månad i ämnet utfärdade kungörelse påtagligen åsyftats; ty pröfvade Kongl. Hofrätten, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma Herr Landshöfdingen för omförmälte embetsförsummelse att böta ett hundrade riksdaler till treskiftes; hvaremot Kongl. Hofrätten destomindre funne skäl att lemna bifall åt Advokatfiskalsembetets yrkande om föreläggande för Konungens Befallningshafvande att brefbäringen i enlighet med omförmälle Kongl. Bref reglera, som förändrade stadganden i afseende på densammas utgörande nu mera blifvit genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 meddelade. Som Peter Andersson i Ryd och Johan Johannesson i Sköldstad uti en från dem jemte Olof Andersson och Johannes Magnusson i Ryd den 5 Nov. 1847 till Kongl.
Här klarnar lifvet omkring henne, här utvecklar sig hennes själ till sjelfständighet, och hennes hjerta vaknar till medvetande af sin hitintills blott såsom en matt dröm anade kraft. Detta nya läge, understödt och fullkomnadt af skådespelarekonstens och det fina qvinliga koketteriets resurser, förändrar icke formerna i hennes ansigte, men ger dem en karakter, ett uttryck, ett lif, en glans, en skönhet, vida olik hvad som hitintills uttryckte sig i dem. A. Löfvenstråles aristokratiska ställning måste också afvisa ifrån honom hvarje misstanka, att hans syster är skådespelerska. Den politiska egoisten tänkte alltid ... endast på sig sjelf. Om sina medsyskon brydde han sig föga eller intet. Georgette erinrade han sig, från den stund hon lemnade hans hus, ej förr, än politiken gjorde henne vigtig för honom. Egoismen i sjelfva hans kärlek fullkomnar hans förblindelse. Om förhållandet i sig sjelft icke är onaturligt; bör det ej heller vara omöjligt att distingeradt återgifva det på scenen. FÖRSTA AKTEN. (Ett väl möbleradt rum, upplyst af ljuskronor. På ena sidan står en soffa. I fonden flera bord med kort, tärningar och bålar. Fonddörrarne äro öppna, och galleriet utanföre upplyst. På scenen befinner sig A., B. och C. Löfvenstråle, Hagelsköld och Liljeborg m. fl. Alla äro försedde med glas, utom B. Löfvenstråle, som står lutad mot en pelare i fonden, försänkt i betraktelser. I efterföljande chör deltaga hvarken han eller A. Löfvenstråle.) Första Scenen. Vi dansa, vi sjunga, vi dricka, Och klappa hvar rodnande flicka! Vi spela, vi skratta, vi rumla, Från nöje till nöje vi tumla! Hurra, hurra! (De klinga med hvarandra och tömma sina glas.) Jag är rusig af förtjusning. Ah, hvad man kan ha' lustigt, då man är ung och har litet champagne i sin blod. Viljen J höra en liten historia bara en liten historia, en förbannadt lustig historia, skall jag säga. Hur fan var det nu? Låt mig se.
Lagerbjelke begärt, att antingen nu få sitt redakt:s-förslag bifallet, eller ock återremiss mätte beviljas, utan endast för den händelse att återremissen skulle beviljas, framställt samma förslag; hvarjemte Hr Landtm, erinrade, att om återremiss blefve beslutad, afsigten naturligtvis vore att StatsUtsk. med afseende på de gjorde anmärkn-.ne skulle inkomma med förändradt utlåt., och att det icke vore vanligt att R. o. Ad. vid en frågas återremitterande fattade något beslut om den dermed åsyftade förändringen. Sedan härefter Frih. Alströmer afstått från sin begäran om särskild propos., hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle de återstående 3, 4, 5 och 6 punkterne af StatsUtsk:s förevar, mera., och besvarades denna propos. med starka nej, blandade med ja; hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå dessa punkter, samt då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Föredrogs och bifölls Bevilln.-, Lagsamt Alim. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns d. 10 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 9, i anledn. af väckte förslag rör:de enskilda banker. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms d. 10 dennes på bordet lagde betänk:n: N:o 22, i anledn. af väckt motion om tillägg och förklaring uti K. förordnm d. 20 Januari 1824, ang:de ändring eller utrifning af vattenverk; och N:o 23, i anledn. af väckt fråga om bestämmande af ersätt7 H. 5 66 Den 13 Jul i. ning åt boställs-innehafvare för deltagande i vatten-aftappningsocli sjösänknings-företag. Föredrogs och lades till handlingarne Lag* samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 10 dennes på bordet lagda naem.
Vidare förekom följande af Hr Carlheim Gyllenskjöld inlemnade förslag: Alt R. o. Ad., med återremitterande af §§:ne 12—15 i Const.(Jtsk:s nu föredragna mern. N:o 7, må såsom sin gemensamma lanke förklara: l:o det första morn. af § 12 bör stadga endast, att R. o. Ad. representeras enl. den Riddar!).Ordn., som af R. o. Ad. an tagen samt af Konungen gillad och fastställd är; 2:o alt åt ofrälse embelsoch tjenstemän med Kongl, fullmakt bör förunnas representationsrätt, utan vilkor af fastighets innehafvande under ägande eller fideikommissrätt; 3:0 att i § 14 bör bestämdt uttryckas, att med derstädes nämnde ”idkare af borgerlig näring, handel, fabrik, handtverk, < eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke” förstås endast sådane, hvilka i stad äro bosatte, äga burskap, eller såsom koni tingentborgare till stad höra; 4:0 alt i § 15 ordet ”allmogen” bör utgå och §:n begynnas 1 sålunda: ”Till riksdagsmän ^fnBondeSt. välje inom sig hemmansägare etc.” — 5:0 att Const.Utsk. må updragas tillse om och hvilka förändringar i dessa förslag, som må blifva nödiga, derest någon del af detta mitt förslag skulle af R. o. Ad. såsom gemensam tanke varda anlaget. Ilr Carlheim Gyllenskjöld: Då genom milt förslag till gemensam tanke tillslyrkes förändring af flere bland de utaf Utsk. föreslagna stadganden, anhåller jag att få yttra mig särskildt öfver hvardera af dessa stadganden, och först uppehålla mig vid den 12 §:n af detta innehåll: ”riksdagsman för de å Riddarhuset introducerade ätter väljas af dem, som enl. Riddarh.Ordn. dertill berättigade äro”. Jag har föreslagit att stadgandet skulle få följande lydelse: R. o. Ad. representerar enl. den Riddarh.Ordn. sorn, af R. o. Ad. anlagen, samt af Konungen gillad och fastställd är. R. o.