Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant kan man icke kalla positiv lag, utan snarare en vis administration. Det är derföre min tanke och åstundan, att Frih. Posses motion måtte vinna allt det afseende, som den förtjenar; ty idéen ar så i grunden riktig, att den omöjligen kan med något skäl vederläggas. Sådant har Utsk:t också icke kunnat. Jag har sökt efter ett enda skäl emot densamma, men icke funnit något. Der är ett kringgående oell ett erkännande af de ädla grundsatserna, som lifvat 144 Den 14 Mars e m. motionären, hvilket allt visar, att lTtsk:t hyser högaktning för honom; men jag tror mig hafva läst emellan raderna hvad som egentligen varit orsaken till afstyrkandet, och det är, att man af stor patriotism och möjligen äfven af filantropi för att arbetarna skola få roa sig, haft i,sigte den vinst, som statskassan skulle skörda och hvarigenom man kunde komma att betala de stora skulderna i och för jernvägarne. Det finnes statsmän, som tro att Statens bästa består i stora högar af guld och silfver. Det är sannt att sådant är en fördel; men om dessa skatter skola vinnas på orättrådig väg, fruktar jag att det blir motsatsen af hvad man anser såsom lycka. Jag ser ej, hvarföre man icke lika gerna kan göra det på bekostnad af l:sta budet och taga en annan Gud. Tjufvar och skälmar hafva ock sitt sätt att skaffa sig penningar; men att det skall finnas stater, som hylla sådant och bilda ordentliga röfvarband för att skaffa sig penningar, det tror jag icke heller är kristligt. Visserligen är det sannt, att då man gör skuld, måste man söka att snart komma i tillfälle att betala den; men jag tror att man icke bör, på bekostnad af den Helige, betala den. Jag tror att man bör gå så kärleksfullt som möjligt till väga emot den Helige, den A lisma k t ige. Har Han gif vit oss berg och metall - ådror, derutur guld och silfver, koppar och jern hemtas, och har Han gifvit oss förmåga att söka reda derpå och göra oss till godo dessa dyra skatter; så är Han väl ock värd någon tack, nå gon ära.
Enär de uti den af Rikets Ständer för Bankens embets-och tjenstemän m. fl. fastställde nya Aflönings-stat, under titel: ”Supplementar-stat”, upptagne arfvoden åtfölja sjelfva tjenste-befuttningarne, så att innehafvarne af de befattningar, för hvilka sådana serskilda arfvoden blifvit i staten uppförda, endast då de «ro i utöfning af sina tjenster ega alt samma arfvoden uppbära, bär det synts Utskottet deraf böra följa, att allenast den för hvarje tjenstebefattning uti ”Löne-sUten” uppförda lön kunde tjena såsom grund för pensions-beräkningen. Men som en del af tjenstemännen, enligt gamla staten , uppburo högre löne-inkomster, än efter den nya staten blifvit för de af dem innehafvande tjenster anslagne, har Utskottet ansett nödigt, att så väl för ifrågavarande tjenstemän, hvilka å Indragnings-stat uppbära löneskilnaderne, som ock för de, hvilka å nämnde stat äro eiler varda tillagde personella Jöne-anslag, utöfver lön på Ordinarie staten, föreslå det stadgande, att desse personer vid afskedstagande! må undfå pension, efter det sammanlagda beloppet i lön på Löneoch Indragnings-staterne; hvarjemte Utskottet, för den händelse någon eller några af de på Indragnings-stat upptagne öfver talige tjenstemän skulle komma att derstädes qvarstå intill dess de uppnått den ålder, som till pension berättigar, funnit det böra stadgas, att denne eller desse tjenstemän erhålla pension, efter den lön, de å sistberörds stat uppbära.
Så länge ej Sverige var kringflutet var alldrig någon principe fattad, om Sjöförsvarets verkeliga behof, och ifrån dessa vacklande begrepp och orsaken att detta Vapen alldrig varit i det tillstånd det bort vara, och bärflyter derifrån dess närvarande verkeliga svaga tillvarelse! Ingen tvifvel bör vara, att denna principe icke är förändrad — det beror endast att gifva den rätta rigtningen åt Sjöförsvars-verkets beståndsdelar. Jag menar, att visa, uti hvilka slags Vapen, vårt Sjöförsvar bör äga sin styrka. Endera bör det bestå uti blott Örlogsflotta, Linieskepp och Fregatter; uti blott Skärgårds-Fiotta, Gallerer och Canon-Slupar—< eller uti begge dessa Vapen förenade. I det förra fallet svaras Nej! ty dylika Fartyg kunna dels på många ställen i Skärgårdarne ej framkomma för grundt vatten; dels äro de mindre handterliga och rörliga uti trånga och krokiga inomskärs-leder, endast passande derstädes, att förläggas såsom Batterier och Repliering för mindre bevarade Fartyg. I det andra fallet svaras äfven Nej! ty som ÅlandsHaf och Bottniska Viken lära hädanefter komma att anses, sorn den enda Krigs-Thealer, uppå hvilken en Fiendtlig Skärgårds-Fiotta bör kunna mötas, så vida den skall kunna hindras 90 Den ig Januarii, att landsätta Troupper p5 Svensta Kusten, —• så kan ej dertill roende Fartyg begagnas •—• utan måste dessa Fartyg vara seglande, däckadc och väl armerade. Galerer, öppna Canonslupar och Jollar äro icke skapade med de egenskaper, som erfordras för att kryssa i dessa Farvatten, eller att ligga ankrade för öppen Sjö utanför Fiendtliga kuster, de kunna ej i öppen Sjö nyttja sina Vapen, utom i fullkomligt lugna väder; och då det ej är troligt, att Fienden med annan lägenhet, än en öppen gynnande och frisk blåsande Vind skulle låta sin SkärgårdsFlotta, medLandstignings-Troupper försöka öfverfarten å Svenska kusten, så inser jag ingen möjlighet att med öppna Roddfartyg alldeles hindra detta företag.
Så förnimmer man, i hans samlade skrifter, t. ex. erkännas: att ”skalden, i motsats till philosophen, har till föremål mer att röra och måla, än upplysa och beskrifva”; att han, emedan han ”ser allting blott i förhållande till menniskan, till hennes sinnlighet, hennes lidelser”, och ”således verkar endast inom inbildningen och känslan”, har rätt att alltid ”välja det uttryck som är det lifligaste för sinnet och det behagligaste för örat, om det ock ej alltid blifver det sannaste för förståndet”; att han, ”tänd af alstringsbegäret, jagad af nya påträngande känslor att med hastiga steg genomstörta sitt ämne, får skapa uttryck, som, föraktande den omständliga sanningens tröga, analytiska gång, men lyckliga för denna lifligare känslokraft, med sin sjelfsvåldigare ordfogning, sin tillfälliga (?) nummer skulle i andra fall, granskade af tänkarens öga, sakna både tydlighet, precision, renhet och framförallt noghet”; att ”det gifves ett allmänt fult, ett allestädes att förkasta, – men att till och med all skönhet i naturen upphör att vara skön, då den flyttas ur sitt rum”; att ”allt fullkomligt blifver fel, då det nyttjas i falsk ordning, eller motsäger sitt ändamål”. Dessa yttranden, der en ”uteslutande smak” ogillas, härröra dock, äfvensom den lilla afhandlingen ”om Andeliga Poemer” och ”Företalet till Fredmans Epistlar”, från hans sista tid; då han dels ombytte åsigter, dels betydligt modificerade de bibehållna. ”Hvarföre”, utropar han nu, ”frågar man ej Naturen? Af dess oräkneliga alster har det ena mera skönhet och fullkomlighet än det andra; men allt är skönt i sitt förhållande, allt fullkomligt i sitt ändamål. Rosen äger ej granens höjd, icke heller granen blommans behag. Hvilken vågar ni väl fördömma”? – Man ser, att alltså skulle nu äfven af honom den kritiska grundlag hyllas, hvars uraktlåtande blifvit honom af Thorild så bittert förekastadt: ”allt bör dömmas efter sin art och hvarje verk efter sin afsigt”. Enligt denna lag äro ock just de bägge sistnämnda uppsatserna författade.
Det torde emellertid, äfven genom cn helt enkel grammatikalisk tolkning vara klart, att ordet »då« endast kan hänföra sig till det föregående ordet »anteckna« och cm detta ej vore klart i och för sig, så kunde ändock aldrig i praktiken uppstå någon tvekan, emedan modren icke lagligen kan varn kyrkoskrifven på mera än ett ställe och anteckningen icke kan ske på ett annat. Om man deremot, på sätt inom Yällofiiga Ståndet blifvit föreslaget, utbytte orden »då var« emot ordet »ära, skulle icke allenast tvetydighet, utan till och med en verklig våda uppkomma, emedan det oäkta barnets rätt då klefve beroende på anteckningens behöriga förnyelse hvarje gång modren ombytte kyrkoskrifningsort, så att en föregående anteckning vore af ingen betydelse, om den saknades i den kyrkobok, der den vid modrens frånfälle borde finnas. Hvad slutligen beträffar den inom Yällofiiga Ståndet framställda anmärkningen, att, om modren dött strax efter barnets födelse, utan att dessförinnan hafva hunnit att sjelf eller genom annan person hos presterskapet göra den föreskrifna anmälan, någon möjlighet icke vore barnet beredd att göra gällande sin rätt till arf efter modren, så torde endast behöfva erinras, att den föreslagna författningen väl stadgar anteckningen såsom en ovilkorlig form för erkännandet, men att jemte och öfver detta speciela stadgande mäste stå en allmän rättssats af vida större omfattning och som lemnar svar på frågan, huruvida verkan af en viss i lagen föreskrifven formalitets iakttagande bör sträcka sig ända derhän, att en rättighet, sorn deraf beror, mäste gå förlorad äfven i den händelse att formaliteten ej kunnat iakttagas; och ehuru det icke tillkommer Utskottet att nrr lemna ett svar på denna allmänna fråga, så lärer dock det anmärkta förhållandet gifva anledning till den förmodan, att, äfven i det supponerade fallet, domstolarne skola, utan hinder af författningens ovilkorliga föreskrift, ega laglig grund att skydda det oäkta barnets af lagen erkända arfsrätt.
B■ Klemans iråkade balans, Stats-Rådet till ersättning ådörade skuldbelopp till enskilde personer och sådane publika cassör, hvilka icke voro ställde under Rikets Ständers disposition, Stats-Rådet finge njuta befrielse från allt ersättningsansvar för de Rikets Ständers Bank och Expeditions-Utskottets Förslag till tind. SkriJvelsej IV.-o 1 o3. Riksgälds-Contoirlet, Kongl. Stafs-Gontoiret, General-Tull-Styreisen samt BancoDisconlen, genom omförmäldte Nådiga Utslag tillerkände medel, hvaremot Bikels Ständer funnit någon eftergift icke kunde ega rum, hvarken af en post å 5,000 Kalr, utgörande ett anslag till Invalid-Inrättningen i Carlstad , eller å fyra poster å tillsammans 4,979 R:dr 23 sk. 7 r:st., utgörande bland annat medel, tillhörige Wadstena Krigsmanshus-cassa, Passevolans-cassan och Adelsfane-Regementet, sä har Stats-Rådet af Wingård, uti en till E. K. M. i underdånighet ingifven skrift, jemte förmälan, att, efter det han, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers förenämnde beslut, till Kongl.
Sedan, genom en Engelsk Parlam entsact, under vilkor af reciprocitet, rättighet blifvit medgifven för främmande Nationers fartyg, att till och från Stora Britannien, jemte underlydande Besittningar, inoch utföra alla lofgifna varor, med åtnjutande af enahanda förmoner, i afseende på tullafgifterna för dessa varor, som om de med StorBritanniska fartyg inoch utfördes, samt försäkran dessutom .blifvit gifven, att under samma vilkor, Svenska och Norrska handelsfartyg icke vidare skulle uti Engelska hamnar vara underkastade högre Bergnings-, Hamn-; Lots-, Båkoch Lasteller Stadsafgifter, än Engelska Fartyg; så har Kongl. Maj:t, som funnit, att Brittiska Riket, genom sin verldshandel, sin rikedom och sina mångfaldiga behof, borde kunna lemna det vidsträcktaste utrymme, så val för a fsä 11 ni 11 g en af Sveriges Producter, sorn för användande af dess Fartyg, icke tvekat, att för Engelska Handels-Fartyg och deras laddningar inom Svenska farvatten och hamnar medgifva en fullkomligt lika behandling, som för Sven - r Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N.o 1. 5 ska helfria Fartyg, och varor i dem in-eller utförda; hvarefter en Handels-Tractat blifvit den 18 Mars 1826 med Hans Kongl. Stor-Britanniska Majit afslutad, som, emot full reciprocitet och med ömsesidigt undantag i afseende på införseln af vissa varor, försäkrar Sveriges och Norriges handel om ofvannämnde förmoner i Stor-Britanniska och Irländska hamnar.
Så t. ex. äro trollkarlarnes läsningar öfver de sjuka ofta långa stycken ordagrant ur den Heliga Skrift. I Jockmocks kyrka var en tid mycket i bruk, att man hemligen bar in en hop byltor och slarfvor af allehanda slag, dem man stoppade under väggarne och i hålen vid kyrkogolfvet. Men sedan ställets prest lät söka upp alla dessa byltor och för lapparnes ögon offentligen uppbränna dem, har denna vidskepelse afstannat. – Ett hufvudmedel vid sjukdomars botande hos lapparne är bränningen. De göra af tunder eller fnöske små käglor af en bönas storlek. Uti dessa tändes eld, hvarefter de läggas på det ställe, der värken kännes häftigast. Då en brunnit ut, lägges en ny på samma ställe, tills kolet af sig sjelf spritter bort. Under sjelfva bränningen tager man nämligen noga i akt, om kolen af sig sjelfva ligga så stilla, att man med knifsudden eller någonting annat ej behöfver hålla dem qvar. I så fall är kuren fåfäng och förgäfves använd, och så länge har man icke att vänta någon lycklig förändring. Då eldkolet deremot spritter bort hastigt och liksom af sig sjelft, hvilket understundom inträffar, så behöfver man ej vidare fortfara med bränningen, emedan man nu är säker på en lycklig utgång; och detta emedan kolets sprittning berodde derpå, att det mötte sjukdomen, som nu tog sitt afsked. Personer, som förutsagt sin död. Ingenting är vissare än döden, och med bestämdhet kan derför hvarje menniska förutsäga, att hon en gång skall gå hädan. Ej heller är det underligt, att menniskan, vid tilltagande år och sjukdom, då hon dag för dag märker, hur krafterna sjunka, kan inse och förespå, att hon icke har långt qvar till grafven, sägande med Gustaf I i sitt afskedstal till ständerna: “Jag känner i min kropp tecken, att jag snart skall gå hädan.“ Men att deremot kunna närmare, ja, till och med på sjelfva dagen uppgifva tidpunkten för sin hädanfärd är i sanning något märkvärdigt och förunderligt.
Gyldenstolpe har rigtigt upfattat min mening, men jag kan icke finna, att Banken skulle derigenom göra någon förlust, ty vi niåste ihågkomma, att det är egentligen de sedlar, som äro ute i rörelsen, för hvilka Banken kan anses hafva ansvarighet och för hvilka man kan tillgodoräkna sig ränta. Derföre alt man på papperet säger, att ett så och så stort kreditiv är beviljadt, är det alldeles icke gifvet, att detta kreditiv verkligen skall komma ut i rörelsen, och alt genom utsläppning af denna summa Bankosedlar lill det beloppet komma alt tynga på Bankens ansvar righet. Jag tror alt om man medgåfve elt sådant stadgande som jag föreslagit, åsyftande att utgifva större kreditiver, Banken icke på långt när skulle behöfva att öka sin sedel-ansvarighet till hela beloppet af dessa kreditiver, och att om man beräknade det belopp, hvartill Banken der nödgades öka denna ansvarighet, Banken fick full ränta på den summan. Dertill kommer, att efter min tanka, en mycket bättre ordnad bankrörelse på delta sätt kunde upkomma. Jag tror således att det vore skäl att antaga det af mig gjorda förslaget, hvilket måhända skulle bäst uttryckas sålunda, alt af försträckningen högst % skulle utgå i form af lån och det öfriga såsom kreditiv. Det kan väl hända, att denna redaktion af förslaget, icke fullständigt uttrycker meningen, och om så är, bar jag ingenting emot, alt den inom Utsk. göres fullständigare. Gr. Gyldenstolpe: Till hvad jag förut anfört, får jag nu tillägga, att meningen med dessa försträckningar ifrån R. St:s Bank är väl, att tillhandahålla allmänheten samma rörelsekapital söm Pri* valbankerne förut haft, och att småningom Banken må kunna ställa så, att denna summa utgår oberoende af Privatbankerne, så att de ,314 Den 10 Juni. icke må kunna göra någon inskränkning deruti, utan att genom R. Sl:s Banks försorg, summan skall komma alt tillhandahållas allmänheten genom Filialbankerna. Detta är väl också egentligen meningen, men del sker icke derigenom att det blifver beroende af Filialbanken, att begagna hela försträckningen såsom kreditiv utan att behöfva taga någon del deraf såsom lån.
Jag föreställer mig, att den summa som blifvit kalkylerad, äfven bör räcka till, och då äfventyrar staden icke något vid att ingå på det föresätta vilkoret, genom hvars borttagande man skulle uppmana till att göra byggnaden dyrare än som blifvit beräknadt. Kan ej byggnaden utföras för det bestämda beloppet, må dermed anstå till nästa riksdag, då en bättre utredning kan hinna göras, än motionärerna åstadkommit; men att nu, under förmodan att staden icke vill åtaga sig ett vilkor, sorn i liknande fall blifvit faststäldt för alla andra städer, endast borttaga detta vilkor, finnér jag icke skäligt. Jag vet icke hvaruppå de af Gr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bilagof tili Högloflig© Rkldcrskapets och Adelns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm^ År 1823. Åttonde Bandefo STOCKHOLM, Tryckte hos Ökdp Ghahw, i§s$j Bilagor till PleniProtocolIet för den i September, förmiddagen. iSTio i. H«rr Lefrén, Johan Pehr: Frånvarande sistledne Plenum pS eftermid^ dagen hade jag ej tillfälle deltaga i fortsättningen af öfverläggningarne rörande Näring»- frihetsfrågan. jag utbeder mig derföre att nu få anföra några, som jag tror, tjenlig» anmirkningar och att desse må de öfrige till Ekonomiutskottet åtfölja. Sidan 98 2 §. står i slutet ”dock vare ej Gerningsman förbudet, att till J,likt biträde antaga Gefäller och Lärlingar Jorn i fådan egenjkap förut blifvit hot handtverkande Borgare antagne.” Detta synes m'g otydligt. Är meningen att gerningsman ej må tubba andras folk? eller att honom är förbudet att använda en Lärgosse som fått vederbörligt afsked från Mästare eller Gesäll som på Landsbyggden söker förtjenst? I förra Den i September f. nt. händelsen är Författningen rigtig, i den sedriå™ re stridande mot allmänna medborgerliga rättigheter.
Det är endast den siste värde talarens erinran till mig derom, att tackjernet är en råvara, som jag vill besvara. Allting är relativt bär i verlden. Likasåväl som tackjernet kan anses vara ett råämne i afseende på stångjernstillverkningen, likasåväl kan stångjernet anses vara ett råämne för manufacturisten; och likså väl som stångjernet med afseende på dess tillverkare är en förädlad vara, likaså är äfven tackje/net fördess Dan 2 Juni f. m. 345 tillverkare att betrakta såsom en förädlad vara. Således kan jag icke anse den värde talarens skäl såsom något bevis emot mig. Men deremot ber jag att få fästa uppmärksamheten å en annan sak, som är en verklig riksmisshushållning. Vi hafva nemi. ofantliga tillgångar på malmer inom Sveriges rike; men vi låta alla dessa skatter ligga skrinlagda blott för monopolets skull, blott derföre att andra skola få vinst. Vi klaga här i Sverige öfver fattigdom och bristande inkomster, under det att vi låta våra skatter till milliontal ligga obegagnade; och detta blott för alt så envist qvarhålla sådana här monopol. Jag frågar: är detta hushållning eller misshushållning? Jag tror del sednare. Hr Lagerhjelm: I afseende på den siste värde talarens yttrande om att tillgången pä malm här i Sverige skulle vara så stor, att vi horde mångdubbla vår jerntillverkning, vill jag blott nämna några få ord. Väl hafva vi stora tillgångar pä malm, men ingalunda äro de utbredda öfver hela riket; flera orter börja snarare på att sakna malmtillgångar, grufvorna börja alt blifva allt mer svårarbetade o. s. v. Det svåra för Sverige ligger likväl icke deruti, utan det består i den omständigheten, att man här nödgas begagna ved till bränsle. Som hvar och en vet, är veden till sin qvantitet gifven, ty några tillgångar på bränsle, som ej funnos för några år sedan, linnes ej heller nu, och sålunda tackjernslillverkningen deraf ständigt beroende. Denna omständighet eger deremot icke rum i de länder, der man grundar jerntillverkningeu på flöts eller bränslet i flötsformationen.
Hon har hittills sluppit med en å två timmars öfningar för mig om dagen; men då vi återkommit till Paris, blir det annat af. Hon synes emellertid dess bättre ha goda anlag och lätt att lära. Allvarsamma saker sjunger hon just ej gerna, som ni nyss kanske sjelf hörde; friska och muntra visor öfverensstämma bättre med hennes lynne. » » Vill ni, att jag skall sjunga en sådan? » ropade nu m:lle Aotoinette, som hört moderns sista ord, och skyndade fram till pianot. Att jag ej hade något deremot var naturligt. M:me Trebelli satte sig åter till instrumentet, och nu sjöng den unga flickan ett par franska visor med en friskhet och ett lif i ton och uttryck, som måste frappera — allt under det skalken ständigt log ur hennes strålande ögon. Redan nu röjde sig en ovanlig böjlighet i hennes instrument, tonerna kommo så klara och drillarne så perlande, att man med fog kunde förutsäga, att den unga sångerskan en dag skulle framstå som en konstnär af rang. Det är nu åtta år sålunda, sedan jag första gången hörde Antoinette Trebelli sjunga. Att hon under den sedan dess förflutna tiden arbetat flitigt och träget, kan man taga för gifvet. Och nu är hon här för att första gången i vårt land uppträda offentligt. Skall hon lyckas vinna samma sympati och samma framgångar som hennes mor? Det återstår att se. Att döma af hennes första ett Tidningen Innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så erIDUN uppträdande härstädes på konserten å k. » 0, Jvufcu. Blttett i^-wit alt oafca tt&gt;å, operan i tisdags, synes hon kunna hysa $aR.om fttg Jtajkja Sagafc uintefcRctta, goda förhoppningar. Den ganska talutntetn fiotnniet, iommaten å * fiotta. rika publiken förhöll sig visserligen till en början något reserverad, men_stämningen blef småningom allt varmare och efter hvarje nummer, som den älskliga sångerskan utförde, följde dubbla och tredubbla » J ' Cufc jktt Det gått! ©, $uxn 2u än. ^ötstå, inropningar.
Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Jag anhåller, att Ridd.secret. måtte uppläsa de beslut, hvilka af de öfriga Stånden blifvit fattade i detta ämne. « Underteckn. Ridd.Secret.: Presteoch BondeSt:n hafva bifallit Utsk:ns betänk.; BorgareSt. har afslagit detsamma samt bibehållit 1827 års skiftessladga oförändrad. Hr Strussenfelt: Då jag deltagit i beredningen af detta ämne, men varit skiljaktig från Utsk:ns pluralitet i så måtto, att TJtsktn tillstyrkt en förändring i 12 cap. af skiftesstadgan, hvarigenom det skulle tillåtas gode männen och jordägarne att, utan hemställan till ägodelningsrätten, lägga ägorna i flera än tre skiften, vågar jag anhålla om återremiss af betänk., då jag förmodar, att R. o. Ad. ej kan, såsom BorgareSt. gjort, afslå betänk, och bibehålla skiftesstadgan oförändrad; ty ett afslag skulle inntefatta bifall till demotioner, som äro afslagna. Då jag således ej tror, att ett sådant beslut, som BorgareSt:s, nu kan fattas, ehuru jag skulle önska, att så kunde ske, får jag begära återremiss, samt dervid åberopa min reservation. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag anhåller'att få göra en anmärkning vid 18 cap. g—13 §§ och försvara den af Hr Gyllenhaal gjorda motion, nemi. att klagan öfver sjelfva graderingen skall göras, innan skiftesläggningen sker, men må ej äga rum, sedan hvar och en fått sin lott. Saken synes mig så klar, att jag förundrar mig öfver, att Utsk:n kunnat afslå den, likasom man ej kunde bedöma jordens beskaffenhet, förr än man vet, om den kommer att tillhöra en sjelf; likasom vid ett arfskifte, då man delar egendomen i flera lotter, man ej kunde finna, om det vore rätt deladt, förrän man fått se, hvilken lott man sjelf skulle erhålla.