Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De fördelar, som sålunda kunna vinnas genom möjligheten att lyckas finna användning för fjorårets så använda spetstoaletter, behöfva troligen ej påpekas. Den tillgång på spetstyger och tyll, som dessa senare ovilkorligen kraft, lemnar vanligtvis ett tillräckligt stort materiel, för att man nu utan synnerlig kostnad skall, med tillhjelp af en dertill passande tyngre tygBreda sidenskärp äro synnerligen klädsamma för smärta figurer, och efter det skärpändarne i en knut löst förenats kring midjan, afslutas de med inknutna fransar eller kordonger. Bland de högst moderna guldoch silfverrandade tyger, hvilka utgöra en ny seger för tygfabrikanterna, finnas otroligt vackra variationer, och i synnerhet vid anordnandet af maskeradkostymer äro vi i tillfälle att på bästa sätt pryda oss i orientalisk färgrik prakt. Imiterade indiska linneoch sidentyger, ja, till och med verkliga orientaliska broderier kunna i våra större modeoch sidenaffärer erhållas till otroligt billiga priser. Under den nu rådande säsongen torde detta ingalunda vara ovälkommet. IDUNS 6 MODETIDNING knapparne, med hvilka rocken knäppes, böra helt naturligt överensstämma med klädets färg. Damaskerna af svart getskinn knäppas med prydliga spännen. Mössan bör vara af samma materiel som öfverrocken. Underklädningen är sydd af rutigt tvåfärgaHt ylletyg. Den grå modefärgen har här användts för vår modell. Ofverklädningen, hvilken är öppen framtill och i sidorna består af brun plysch. Uppslagen å bröstet samt ärmuppslagen göras af samma tygsort som underklädningen. Hela ofverklädningen sammanhålles af en bronserad agraff. Hatt af mörkgrå plysch, prydd med rosafärgade sidenband. ÉÉ Fig. 3. Klädning af i kastanjebrunt och fuchsrödt rutigt kläde. Kjolen lägges i djupa plisséveck. Den jacklika, framtill öppna koftan prydes af bronserade stålknappar. Västisättningen, rikt rynkad, bör vara af kastanjebrunt surah, äfvenledes skärpet såväl som kragen och ärmuppslagen. Hatt af kastanjebrun filt, monterad med sammet och plymer i samma färgnyans. Febr.
Allt förenar sig åtminstone hos mig att stadga öfvertygelsen, att öfverrumplingen af Stockholm, vare sig ifrån sjö- eller landsidan, D-en 13 April. aldrig kan komma att ega ruin, med mindre än att Skandinaviens sjelfständighet af det öfriga Europa skulle blifva tillspiilogilven, hvilket jag anser vara en ännu större omöjlighet; meri, förutsatt möjligheten, som somliga göra det, hvarföre tänker man icke dä på befästandet af Erstavik, så mycket som fordras för att åtminstone försvåra en landstigning, som dessutom i och för sig sjelf icke är någon lätt sak och hvilken icke heller lärer af en anfallande öfvermakt komma att företagas med någon obetydligare styrka eller med mindre än 60 till 70,000 man? Hvarföre synes man då fästa så litetafseende vid skärgårdsvapnet och å hvad skärgårdskriget med underlägsen styrka kan uträtta emot en öfverlägsen genom begagnandet af de taktiska fördelar, skärgårdskriget för den försvarande erbjuder äfven emot en högst betydlig öfvermakt, som anfaller, och hvarvid man alltid mäste förutsätta, att denna öfvermakt är herrskare uti Östersjön, hvilket äfven torde böra kunna förutsättas att den öfriga verldens sjömakter icke skulle kunna medgifva eller tillstädja? Tror man då, eller vågar man ens låta påskina, att den nyss för oss föredragna planen för Stockholms befästande skulle kunna göra Slockholm ointagligt lör deu truppstyrka, som af en så mäktig fiende, som den ifrägavide, skulle till företaget kunna användas? Hvilken röle spelade fästningarna uti de Fransyska revolutionskrigen? Och hafva vi ingenting att lära i denna väg af Sebastopol fall, som icke utgjorde någon befästad stor och folkrik stad, utan ett starkt befästadt militärläger, och sålunda ojemförligt mycket lättare att försvara, än en stor och folkrik stad nödvändigt skulle blifva det. Vår egen fästningshistoria i smått torde äfven ådagalägga nödvändigheten att noga och väl betänka ändamålet, af fästningsanläggningar, att de icke, utan att hafva visat sig gagna till något, af efterkommande och på grund af förändrade tidsförhållanden blifva utdömde.
Och hvad kan jag för resten göra för att rädda en farkost, redan borrad i sank? Ä r det kanske din mening, att jag bort ensam förrätta alla de mångfaldiga sysslorna inom ett hus, så borde du sökt dig en maka långt under mitt stånd ... » » Se så där j a! N u äro vi där! » Som en pil flög han upp ur soffan, och började, med händerna begrafna i sina fickor en stormmarsch fram och tillbaka genom rummen. Snart måtte väl efter stormen äfven regn komma, tänkte han. Mycket riktigt började hon andas tungt, men lemnade rummet med stolt hållning och bibehållen krigsära. * Doktorn stirrade en stund med kufvad vrede på dörren, som öfverflödigt hastigt slöt sig efter hans lilla afgudade husstru. Att han kände sig olycklig, märktes tydligt på de slutna läpparne och sammandragna ögonbrynen. Sedan han en stund förgäfves väntat på, att hon skulle återkomma för att säga ett försonande ord, ryckte han till sig hatten, som låg på pianot, tog i förbifarten portnyckeln, som hängde i tamburen, och gick med hastiga steg hvisslande ned för trappan. Och Laura — hon låg framstupa i förmakssoöan och grät och hoppades, att han skulle komma och säga något mildrande ord. Det var j u så hjärtlöst att skylla deras ofärd på henne! Rådde kanske hon för, att han hade så få patienter? Inte hade väl hon tvingat honom att gifta sig med en » fattig flicka ». Men så midt upp i detta försvarstal ljöd en röst inom henne: du har ej lefvat efter edra tillgångar — du visste nog, huru allt var ställdt! A h, det var en efterhängsen domare, det där samvetet! Men tyst — nu närmade sig hans s t e g. Nej, de gingo förbi till tamburen. Så hörde hon honom gå utför trappan. Hon ville så gärna ila efter honom, men stoltheten höll henne kvar. Hon reste sig och borttorkade tårarne. Liksom utan att vilja tillstå det tog hon vägen genom tamburen och sneglade på portnyckelspiken. Den var tom! Hon greps af vild ånger! Tänk, huru han lidit och våndats, under det hon bara tänkt på sina nöjen.
Hurudant var då detta Island, som lockade sådana massor af menniskor att lemna den torfva, som fäderna odlat, och den omgifning, vid hvilken man från barnaåren varit van, eller det hem, man vunnit, efter mången ansträngning, efter otaliga svärdshugg och blodsförluster, uti vestern? Våra dagars menniskor fara att söka guldkorn i Californien och Australien. Det var icke ädla metaller, som lockade till Island. Mest liknande den Isländska utvandringen skall väl den vara, som plägar gå ut till Norra Amerikas östra delar i den falska förhoppning, att man der skall finna allt upptänkligt godt tillgängligt för enhvar, utan möda och arbete. Men der äro åtminstone rika trakter, väl odlade eller tjenliga till odling och på månget annat sätt egnade att bereda tillfälle till mensklig verksamhet. Island erbjuder icke samma förmoner annat än i ytterst ringa grad. Icke lockades man dit af ett luftstreck, blidt som söderns, en evigt blå himmel och herrligt solljus. Isländska nordkustens spetsar ligga under polcirkeln och således icke så litet nordligare än Haparanda. Dess sydkust ligger obetydligt längre ned åt söder än Umeå. Dess klimat är hårdt, äfven om läget midt i hafvet något motverkar följderna af läget så högt i norr. Vi skulle kanske kunna bättre förlika oss med klimatet och dithörande omständigheter, ifall Island i andra hänseenden varit ett af naturen rikt gynnadt land, om det t. ex. hade legat vid en af de stora stråkvägar öfver hafvet, som samfärdseln mellan rikt odlade länder måste taga, och om det derigenom hade varit möjligt för Islands invånare att förtjena sitt uppehälle, som nutidens Greker, med fraktfart för andra samt att från andra, närliggande håll skaffa sig det nödvändiga, som det egna landet ej gaf dem. Men ön ligger fjerran från alla stråkvägar afsides upp i hafvet mellan Amerika och Europa; endast den äldsta befolkningens stora energi gjorde det möjligt att underhålla förbindelserna med ytterverlden så täta som de voro. Afståndet från Island till närmaste udde i Norge är 120 mil, till närmaste näs på Skotlands kust ungefär hundra. Likväl sades det, när ryktet om Ingolfs landtagning hann Norge och sedan under bebyggelsens tid, att det var god landskost på Island.
Summa. 27 4g,5oo ““” 1 2,000 —• — 2 2,000 30 53,5oo j Diverse. antal Lån. (Dertill anslagen fond 2,000,000 R:dr.) Skuld: Till Depositions-Afdelningen för begag nadt Creditiv .. 1,997,552: 5. 5. Osäkre ansedde lån, serskildt balancerade 57,574:3a. 9. Behållne Expence-medel hos Om budsmannen 223: Fordran hos lagsökte gäldenärer för förskott till lagsökningar . 666: 15. r. Fordran för invexladt utländsk Silfvermynt i:47- 1 • Influtne förskottsoch öfverräntor 113,872: g g. Influtne andelar af förut afförde osäkra fordringar 899: 4- 4- Influtne medel för å auction försålde, äldre Tidningar ... 16: r.— Utgift: Förvaltningskostnader .. 15,835: 23. 7. Restitution till Banco-Ombudet G.E. Ferlin Bih. till R. St. Discont-vinst för år i839, härledande sig från ett vid 1840 års Revision begånget misstag, i afseende å det belopp, som borde inom linien afföras 1,247: 24-—- S:r 98,199: i5. 6. hvaraf till godtgörande af de, enligt Revisorers beslut, på serskildt blad, såsom osäkre balancerade lån, blifvit använde g,og5: 8. 4- och kommer till Bankens disposition att öfverlemnas den återstående behållne vinsten «»««««.
Län, i början af år 1843, insänd skrift fästades Kongl. Ordens-Giliets uppmärksamhet derå, att Sysslomannen med berörde inkomst omöjligen kunde vara belåten och att, sedan hospitalshjonens antal de sednare åren fördubblats, Sysslomannens göromål ökats i den mån, att han, som förut genom enskildt förtroende kunnat förskaffa sig inkomster till bidrag i sitt uppehälle, numera saknade tillfälle dertill; i anledning hvaraf och då Serafimer-Ordens-Gillet förut fastställt löneförmånerna för Hospitals-Sysslomannen i Wadstena till 733 R:dr 16 sk. och för Sysslomännen vid Upsala och Götheborgs Hospitaler till 600 R:dr Banko årligen för hvardera, Serafimer-Ordens-Gillet, på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes hemställan och med fästadt afseende derå, att Hospitals-Sysslomans-göromålen i Malmö voro både trägnare och besvärligare, än vid Upsala och Götheborgs Hospitaler, den 25 Februari 1843, meddelade det af Rikets Ständers Revisorer nu klandrade beslut, medelst hvilket Malmö Hospitals Syssloman af Hospitalsmedien tillädes en tillökning i hans inkomst af 300 R:dr Banko årligen, som dock, på det Ordens-Gillet framdeles vid hans afgång må vara oförhindradt, att, efter då förekommande omständigheter, om löneförmånerna förordna, bestämdes blott såsom ett arfvode, personelt för nuvarande Sysslomannen, hvars aflöning för befattningen både vid Hospitalet och med Barnhusmedlen derigenom kom att uppgå till enahanda belopp med aflöningen för’ Hospitals-Sysslomännen i Upsala och Götheborg, eller 600 R:dr Banko årligen. Att detta Serafimer-OrdensGillets beslut blifvit föremål för Rikets Ständers Revisorers anmärkning, har förekommit Serafimer-Ordens-Gillet destomera oväntadt, som Ordens-Gillet, genom beslut den 16 April 1828, ifrån ett ringa belopp af 200
Ränta gifves för öfrigt nästan aldrig utan i sammanhang med och såsom en följd af ett vacklande myntväsende, derigenom penningen vanligen fått erlägga en drygare Bevillning, än dc-n, som Capitalisten kunnat påtruga sin Debitor att gälda. 39» Den 24 Martti) f m. Dessutom kunna, efter min öfvertygelse, Regie méntariska föreskrifter stadgas, sorn möjligast förebygga detta missbruk: Hvarföre jag ej heller tror att denna olägenhet allena bör Verka till ändring. På nu emedlertid detta är det hufvudsak* li.:a^ta, som emot de senare B-Vibnings grundérne kan invändas; hemställer jag vördsamt, huruvida den säkerhet man äger genom erfarenhetens vitsord om den nu gällande Bevillliings-stadgans tillämpelighet, äter bör uppoffras .för något, som antingen ännu icke blifvit piöl'vadr, eder ock bevisligen haft än större olägenheter än denna. Troligen skall ingen ting i denna väg leda så omedelbarligen till möjligaste fullkomlighet, som att uthålla med samina grunder, och låta dem efterhand fasin rättelse: Allenast genom de Statistiska jeni fö reis r, som dä blifva möjliga att anställa, kunna nödiga rättelser på behörig pröfning grundas Och på dessa skäl tillstyrker jag för min del vördsammast att BevillningsLbskottets Fötslag i denna d“l må vinna Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall. Herr Skjöldebrand, Pehr Eric: Friherre Wircén har så väl och fullständigt utredt hvad jag ämnade anföra, att jag helt och hållit med honom mig förenar, och har dervid föga att tillägga; ty ehuru vacker principen i 1810 års grunder synes vara, att önska lika träffa hvarje Medborgare i ett land, vid utgörande af Den 24 Martti, /.
Regeringen skulle äga rätt att bifalla eller vägra ansökningar on> privalbanksanläggningar; men, jemte det en stor svårighet är 382 Den 19 Mars f. m. att bestämma livad i detta afseende bör anses lagom, Ian en bank dessutom vara ganska nyttig och behöflig, då den uppstår, då deremot förhållandet förändras under tiden af 20 år, hvarunder den ar octrojerad. Jag tror altså icke, att berörde garanti är tillfyllestgörande, då det deremot är obestridligt, att en bank, som inlöser sina sedlar med verkligt mynt, har en solidare grund an den, sorn inlöser med creditsedlar. Innehafvare af den förres sedlar äro nemi. endast underkastade möjligheten af en banks obestånd, då innehafvare af den sednares äro underkastade obeståndet af 2:ne; och att en af dessa är R. St:s förändrar icke förbållandet. Jag vill derföre icke afgöra, om statsbanken medför större säkerhet än enskilda banker; men flera tvifla derpå, då de nemi. afse, att privatbankerna äro bundna af allmän lag, men statsbanken icke. Man torde icke heller böra förbise, att man gifver stöd åt myntförsämringsinteresset, om man tillåter privatbankerna inlösa med sedlar; ty det är gifvet, att ju sämre statsbankens sedlar blifva, desto lättare är det att dermed betala sina skulder. Jag har hört farhågor yttras, som skulle åliggandet för privatbankerna att inlösa med silfver blifva farligt för R. St:s Bank, i det silfveruttagningen derifrån då blefve alltför stark. Jag delar icke denna farhåga; men om den vore grundad, så synes deri ingå beräkningen att vilja drifva sedelfabricationen längre, än omtanka och försigtighet bjuda. För min del skulle jag tro, att något verkligt förtroende för realisationen icke kan uppkomma, så länge man bemödar sig om att bålla den metalliska valutan instängd i Bankens hvalf och är rädd för att utsläppa den i rörelsen. Det misstroende för realisationen, som häraf hos allmänheten kan uppstå, anser jag vara vida vådligare, än om en eller annan million silfver uttoges.
Jofrid väntade ock dagligen, att han skulle tala vid hennes far eller vid henne sjalf om saken. Men Tönne var ej i stånd härtill. Det märktes på honom, a t t han var af trälaiitt. Tankarna, som fiinnos i lians liufvud, rörde sig långsamt som solen, d % hon färdas öfver himlen. Och svårare var det för honom att forma dessa tankar till sammanliangande tal än för en smed a t t smida ett armband af rullande. sandkorn. E n dag förde Tönne Jofrid han till en af de klyftor, hvarest lian liade dolt .sitt timmer. Han ref andan grenarna och mossan och visade henne de afhuggna stockarna. %Mor skulle haft detv, sade lian. Han .såg förvantiiingsfull på Jofrid. Detta skulle liafva blifvit inors stuga, uppkqade han. Markviirdigt sen var de.nna ungmö att fatta en ungersvens tankar. IM lian visade henne mors stockar, så borde hon väl första, men hon förstod ej. Då beslöt han att än ytterligare förklara sin mening E t t par dagar efterkf började han släpa upp dessa stockar till platsen mellan kumlen, där lian första gången sett Jofrid. Hon kom som vanligt vägen fram och såg honom arbeta. Dock gick hon vidare, utan att säga.något. Sedan de blifvit vänner, hade hon ofta gifvit honom ett godt handtag, men med detta tunga arbete tycktes ' hon ej vilja hjälpa honom. Tönne ' tyckte dock, att hon bort kunna första, att det nu var hennes stuga som han ämnade timra. Hon förstod det fullväl, men hon hade ingen lust att ' skänka. bort sig i t en sådan iiian som Tönne. Hon ville hafva en stark, frisk maii. Det tycktes lienne bli d5lig utkomst att gifta sig ined en, som var svag och klent begåfvad. Dock var det mycket, som drog henne till den tyste, blyge mannen. Tänk dock, att han sträfvaf sa mycket för att glädja sin mor och ej ffatt njuta lyckan att bli fBrdig i tid. Hon kunde vilja gråta för hans skull. Och nu bygde lian stugan just dar lian ' sett henne dansa. Det faiins ett godt hjärtelag hos honom.
Man har i detta afseende å ena sidan påstålt, att meningen skulle vara att förminska, och å den andra, att afsigten vore att föröka Styrelsens inflytande, och deruti torde ligga det bästa beviset för att det är svårt att döma om de verkliga bevekelsegrunderna. Jag vill upplysa, att förslaget är tillstyrkt af Ridd.Utsk:n vid de tvenne sistförflutna riksdagarna; att det är bifallet af R. o. Ad. vid i8a3 års riksdag, ehuru det afslogs af K. M. och sedan af den välbekanta majoriteten vid den sista. Motionen är således icke min, utan endast af mig adopterad. En reservant har sagt, att om man ville vara conseqvent i Utsk:s mening, borde man vid pleni början stänga dörrarna för att försäkra sig om, att icke någon deltog i besluten, som icke öfvervarit discussionen. Hvad verkan kunde sådant väl medföra. Det bör väl icke vara meningen, att representanterna skola tvingas att fullgöra sin pligt. Det kända ordspråket torde då få tillämplighet, att den hund, som drages till skogen, icke biter många djur. Jag har icke talat örn några budskickningar vid voteringar, såsom numera brukliga, utan jag har sagt, att andra uppropet ”qvarstode såsom lemning från de tider, då riksdagsoch riddersmannen till den grad förglömde sitt kall och sin öfvertygelse, att han lät nyttja sig såsom ett blindt verktyg eller såsom en voteringsmachin för den ena eller andra partichefen* och då r a38 Den 12 Joni. dessa chefer behöfde det tidsuppskof, sora uppropet medför, för att genom i förstugan placerade ordonnancer och betjenter efterskicka den nödvändiga voleringsmassan.” Den talare, som nu yttrat sig emot mig, var sjelf med i den tid, hvarom jag talat eller kort derefter, och torde således sjelf bäst veta, om det icke verkligen så tillgick, som jag uppgifvit. Sjelf har jag öfvervarit tillfällen, då jag sett landets högsta domarecorps mangrannt på några ögonblick marchera upp från deras embetsrum för att votera. Sådant måste väl icke vara öfverensstämmande roed hvarken dessas eller Bepresentationens värdighet.
Förordningen den 4 Mars 1752, angående försäljning af gäldbunden fast egendom, varder härigenom stadgadt: j:o Å. landet skall Kronofogde, inom Tre månader från den dag, då Dom eller Utslag, hvarå utmätning följa bör, till honom afiemnas, ej allenast hafva fullgjort sin skyldighet medelst utmätning, utan ock, då lösegendom, sorn bör säljas, är i mät tagen, hafva verkställt försäljningen deraf, samt af försäljningssumman, så långt den förslår, borgenärens fordran betala, derest borgenär om utbekommande af betalningen sig anmäler. 2;0 1 städerne, med undantag af Stockholm, åligger det Magistraterne att, inom sex veckor från det Domen eller Utslaget af dem emottages, i afseende å utmätning samt lösörens försäljande och redovisning af köpeskillingen derför, fullgöra hvad i förra momentet är för Kronofogde föreskrifva t. Expeditions-Ulskottcts Förslag till und. Skrifvelse N.o ing. 0:0 Är fast egendom utmätt, då skall, med iakttagande deraf, att första auclionen, om egendomen å landel ligger, minst två månader före auetionsförrältningen, men om den är i stad belägen, minst en månad förut, på redan stadgadt sätt, kungöres, och att i öfrigt förfares erdigt första och andra punkterna i Kongl. Förordningen den 18
— N:o 101. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets memorial N;o 79, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStåndeo fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande N:o 65, i följd af återremisser utaf betänkandet N:o 14, öfver dels Kongl. Maj;ts nådiga Proposition angående förändrad lydelse af 1 § i 23 Cap. ÄrfdaBalken oell tillägg till 7 § i 20 Cap. af samma balk, dels ock väckt mo* tion om inrättande af förmyndarekamrar. _ N-.o 102. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 69, öfver väckta motioner om upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen 1 *> * *3 ( 90 ) låter i säljarens vård qvarblifva. Laglltskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden: — N:o 103. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 56, öfver dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag lill förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne. X. B. 91. A. 337. E. 460. — N:o 104. i anledning af skedd återremiss utaf Utkottets betänkande N:o 89, öfver väckt motion, att för reverser och invisningar, ställda lill viss man eller ordres, mätte bestämmas enahanda betalningsansvarighet som för vexlar, m. m. X. B. 91. A. 338. — N:o 105. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 76, öfver väckta motioner om en förändrad ordning för lagsökningsmåls behandling i vissa fall. X. B. 93. A. 343. E. 460.
Utclr. cl. Jan. igip, 67 N:o 3o, i anledning af Herr Lagman A. P. Ståhles Motion om uppförande af ett Kongl. Slott vid Helsingborg; N:o 3?, i anledning af Banco - Utskottet» framställning, att aflöningen för Utskottets Secreterare, Notarier oell Cancellister jemte Vaktbetj eningen måtte från nu varande Riksdag anordnas af d* för Riksdags-kostnadejne anslagne allmänna medel; N:o 41, i anledning af ett, utaf Herr LandtMarskalken samt Herrar Talmännen, upprättadt och till Stats - Utskottet ingifvet förslag till så väl Herr Landt-Marskalkens och Talmannens Representations - kostnad, som till utgifter för Riks - Såtndens Cancellier och Klubhar; N:o 42, rörande indragning af all mathållning på Statens bekostnad vid den så kallada Landt - Marskalks - Klubben , samt omförminskning i Statens utgifter för Klubbinrättningarne. S. D. Vid förnyad föredragning af BevilR nings - Utskottets, under N:o 5, afgifne Memorial, om återlemnandet af Petter Anderssons, från Hallands Län, inom Hedervärda BondeStåndet väckte Motion , angående förbud emot införsel af Utländska yppighetsvaror m. m, biel; 63 Trot. ZJtdr. d. 26 Jan. 1$21) ifrågavarandeMotion af Prest e-Ståndet ti II Allm älina Besvärsoch Oeconotnie-Utskottet remitterad. S. D. Vid skedd föredragning af BancoUtskottets Memorial N:o g, angående en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterad Mu. tion, om utdelning till Riks. Ståndens .Ledamåter al det genom Banco - Styrelsens föranstaltande från Trycket utgifne arbete: »Handlingar och upplysningar rörande Banker i andra länder” blef detsamma till Hanlingarne lagdt. S, D. Biföllos, vid förnyad föredragning, Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets:
Utom desse s:ne Systerbarn efter aflidne Kamrer Ewers, finnas inga andra arfvingar, än en bans äfven afledna Hustrus Syster; och då hon är i aflägsnare skyldskap med aflidne Kamrer Ewers, än ofvanbemälte hans arne Systerbarn, så synes kraf bos henne icke förr kunna anställas, än styrkt blifvit, att af Systerbarnen icke något står att utbekomma, derest icke antagas skulle, (hvilken fråga ankommer på Executorns pröfning), att Kamrer Ewers arne Systerbarn och hans aflidna Hustrus ena Syster böra till hälften hvardera ansvara för de 342 Rrdr 3o sk., hvarom fråga är. Uti hvilkeldera af dessa fall som hälst, kunna likväl Sökanderne, såsom närmaste slägtingar lill den egentligen ansvarsskyldige, icke i laglig väg vinna förskoning ifrån ersättningsskyldigheten, i följd afdon fjermare släglingens möjliga förmåga all gälda det domfästade beloppet.