Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har trott, att man kan göra våld på en sofvande, af hvilken man icke röner något motstånd, 0111 ej det motstånd räknas, som sjelfva den i hvila stadda kroppens massa gör emot vapnet, hvarmed han -angripes; och så beskaflädt motstånd saknas icke helt och hållet vid någon våldsgerning, äfven på döda ting. I begreppet om våld torde dock hvarken detta eller något slags motstånd ingå; utan bruka väld synes vara ungefär detsamma, som bruka makt, styrka, utan rätt; hvarföre ock talesättet våld går för rätt betyder framgången af allt slags öppet föröfvad laglöshet. Skulle jag i detta språkbruk hafva misstagit mig; så vöre samma misstag begånget uti Kongl. Maj:ts i ämnet gillia nådiga Utslag, der den tilltalade säges hafva genom husets nedrifvande »sjelf med våld förskaffat sig rättelse uti en inkräktning pä hans äganderätt». Ty att vid detta nedrifvande gjordes motstånd af hans motparter husets ägare (eller någon annan), var honom icke tillvitadt; och då husets nedrifvande icke dess mindre kunde kallas våld; måtte samma benämning vara lika användbar på den öppna laglösheten att utan lof eller rätt uppföra detta hus på annans ägor. Våld har jag således kallat denna olaglighet derföre, att den skett öppet och att den skett utan rätt. Detta senare var icke bevisadt; men Kongl. Majit har dömt lika, som ske skolat, 0111 det varit bevisadt; ty Kongl. Majits nådiga Utslag innehåller, att ehvad de, som uppsatt byggnaden, kunde anses hafva varit dertill berättigade eller icke, hvarom Kongl. Majit i förevarande mål ej hade att Sig utlåta, den tilltalades tilltag uppenbarligen vore stridande mot det åberopade lagstället; och denna sats innefattar, att om ock de, som uppfört huset, varit dertill oberättigade, saken ändock skulle fått samma utgång, som den fick, d. v. s. den tilltalade dömdes nu icke till annat ansvar, än som skulle drabbat honom, äfven om det varit ådagalagdt, att husets uppbyggande skett utan rätt. Uppbyggandet är i saken lika betraktadt, som om det varit ett våld, ehvad det så var eller ej.
St. på förhand yttra någon mening om grundsatserna för det nya lagverket, innan man i detaillerna sett, hvarthän tillämpningen bär. Häri instämmer jag destomera, som jag tror, att hvar och en, som icke gör sig mödan att taga kännedom af ett förslag i sin tillämpning, gör rättast att icke heller yttra sig öfver grundsatserna. Samme värde ledamot har lagt mig till last, att jag i alla nya inrättningar önskar se ett sammanhang med hvad som finnes förut. Jag nekar icke, att sådan är min mening äfven i denna fråga, der jag tror, att det nya bör grunda sig på det gamla och redan bestående, så framt nian ej skall bygga slott i luften. Jag tackar för rådet att icke allt för 2l6 Den 21 April. mycket hålla mig vid det gamla, men tror icke, att man vid närmare granskning af mina handlingar och äfven tryckta förslag till ändringar i flerfaldiga hänseenden skall finna mig förtjent af en sådan, förebråelse. För att likväl genast återgälda det erhållna rådet, torde jag få gifva ett annat, nemi. att den, hvars namn har sin största utmärkelse af en förfaders deltagande i stiftningen af 1734 års lag, ej måtte utmärka sig sjelf genom nedrifvandet af det verk, som den förre bidragit att uppföra. En annan värd ledamot har sagt, att sedarf det nya förslaget till civillag varit tryckt i 8 år, och tillfället att deremot göra anmärkningar blifvit till största delen obegagnadt, vore detta ens eget fel. Det må vara; men jag tror denna likgiltighet härleda sig derifrån, att jurister i allmänhet, särdeles domarecorpsen, från början ansett förslaget utgånget och företaget från så orik tiga grunder, att de tagit för afgjordt, att en fullständig omarbetning skulle blifva nödvändig, och således ansett all granskning dessförinnan förtidig. Jag har icke yrkat, att 11. o. Ad. endast skulle bifalla fullkomliga förslag och har nyligen i en grundlagsfråga påstått, att man måtte godkänna ett något ofullständigt, men dock antagligt. Samma talares hänsyftning på ett af mina föregående yttranden är således icke här tillämpligt.
Jag skall ej hafva något deremot, utan önskar den tvärtom. De båda frågorne kunna och böra alldeles skiljas från hvarandra. Herr af Malmborg _, Abraham: En mångårig erfarenhet har hos mig stadgat fullkomlig öfvertygelse derom, att alla hemliga samfund, allt efter deras särskilda beskaffenhet, i mer eller mindre mon äro skadlige för allmänna ordningen och säkerheten; ty dygden och hemligheten trifvas sällan länge tillsammans. Jag har väl derföre, såsom Ledamot i RiddarhusUtskottet, vid sista Riksdag, då fråga om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar äfven förehades, ej mindre i Utskottet än inför detta upplysta Stånd förklarat mig anse offentlighet på alla ställen, der allmänna ärender afhandlas, vara håde nödvändig och nyttig, då den kan på ändamålsenligt sätt och utan menliga följder införas; men jag har likväl derjemte 58 Den 3 Februari i f. m. uti särskildt till Protocollet då aflemnadt yttrande, som jag nu endast åberopar för att icke onödigt uppehålla Ridderskapet och Adeln med att afhöra upprepandet deraf, andragit de skäl, hvilka bestämde mig att icke instämma med Utskottets pluralitet uti det då afgifna Betänkande, hvarigenom den föreslagne så kallade publiciteten af Utskottet tillstyrktes. Att mine deremot anförde skäl icke voro ogrundade, dertill tror jag mig kunna hämta säkra anledningar af det Beslut, hvilket sedermera in pleno fattades af Ridderskapet och Adeln, som då med en nästan ovanlig pluralitet ogillade Betänkandet och således äfven dermed tycktes godkänna hvad jag anmärkt emot den föreslagna publiciteLen, hvilken jag tror mig vid det tillfället hafva visat, sådan den blifvit föreslagen, vara både ändaraålslös och onyttig, till och med skadlig, så Jänge alla RiksStåndens öfverläggningar icke hållas inom ett rum, och så länge icke en hvar, som det åslundar, kan, lika som vid HäradsRätterne sker, lemnäs inträde utan billetter, vid hvilkas utdelning anledningar till menliga missnöjen svårligen och måhända omöjligen kunna undvikas eller förekommas.
I afseende å förevarande motion yttrade rikets sednast församlade ständers Beviilnings-utskott, att, enär de framställda förslagen åsyftade dels att, genom stämplade pappersafgiftens erläggande i penningar, återinföra hvad under namn af karlasigillata-rekognition redan blifvit, såsom olämpligt och stridande mot nämnde afgifts egentliga ändamål, för längre tid tillbaka afskaffadt, dels ock att på kronans uppbördsmän öfverflytta den betydliga uppbörden af karta-sigillata-medlen, hvilket syntes så mycket mindre välbetänkt, som dessa medel, hvilka under alla tider af året inflöte, skulle bidraga att för bemälde uppbördsman underlätta fördöljandet af möjligen åsamkade balanser; så och då de öfverklagade föreskrifterna icke, enligt Utskottets öfvertygelse, mer än andra kontroller, hvilka statens embetsmän vore underkastade, kunde anses innebära någon förutsättning om oredlighet eller vårdslöshet, men väl skydda den redbare domaren för de misstankar, som förut någon gång, med stöd al uppdagade missbruk, kunde mot honom framkastas; samt då de af mo - 4 Eevillnings-Vtskottets Betänkande, [tig 6. tionären till stöd för sitt yrkande i öfrigt anförda skäl icke heller syntes vara af den beskaffenhet, att de borde föranleda till någon ändring i de kontroll-föreskrifter för karteringen af ofvanberörde handlingar, hvilka Kongl. Majit och Rikets Ständer nyligen efter sorgfällig pröfning funnit vara, med hänsigt till så väl statens förde! sorn kontrollens, enkelhet, de mest ändamålsenliga, och sorn; endast-varit under den korta tiden af omkring ett år tillämpade, till följd hvaraf påståendet om deras olämplighet icke syntes kunna vara af någon fullständig erfarenhet bekräftadt,.ansågc Utskottet förenämnde motion icke förtjena afseende. Utskottet, sorn till alla delar instämmer i hvad sålunda blifvit anfördt saint derjemte anser ändamålsenligheten af de ifrågavarande kontroll-föreskrifterna ieke hafva blifvit under den tid, som sedan nästlidne riksdag förötitit, af erfarenheten motsagd, får alltså vördsamt tillstyrka att herr Wetterbergs ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Arfvodes-medel 1,500: — ■ Stipendie-medel • 800: — - Till inköp af böcker 500: — - Af utländsk elev inbetalda Försäljnings-medel ... 5,000 200 88 5,288: — Balans till år 1858: Skuld. Credit. Balans från år 1856: Till ordinarie lärare 2,200: » extra dito 433: 16. » stipendiater och vaktbetjening 458; 16. Revisorerne hafva icke funnit något att vid berörde räkenskap erinra. Anslag till Trädgårds-föreningens elevskola. Redogörelsen för berörda anslag bar utan anmärkning blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten. — 189 — Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från år 1856: Behållning Inkomst: Stats-anslag Balans till år 1858: Skold Sömma Credit. Utgifter: Granskad utan anmärkning i Kongl. Kammar-rätten, har denna fonds räkenskap icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från år 1856: Tillgångar B:ko. Uppbörd: Balans till år 1858: Credit. Balans från år 1856: B:ko. Afskrifningar och afkortningar: För förmedling och diverse orsaker ■••• 1,262: 93. Utgifter: Kleresiets friheter 27: — Till fattiges understöd 45: — » Hvitfeldtska graf kassan 17: 12. Uppbördsoch redogörelse-arfvode 450: 96. Balans till år 1858: Kontant behållning ^ 466 72. Utlånta medel samt öfriga fordrinar 95,650: — S:r 96,116: 72. Anslaget för National-iiiusei-byggnaclen. Redogörelsen för berörda anslag, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, har ej heller hos Revisorerne föranledt till någon erinran.
Navigationsskola » 92, Bilagan litt. N. vid .. » 91. — Normalskola för vexelunder visningen » 231 - -232. — Slotts brandväsende och yttre lyshållning » 150—151. — byggnadsmedel » 149—150. — stads Konsistorii räkenskaper » 228. kronoråkenskaper » 142. undervisningsverks rä kenskaper » 229—231. — Station af Flottan » 88—89. — Veterinär-inrättning » 49—51. Utlåtandena. Storskiftes-verkets fortgång sid. 139—141. Bilagan litt. T. vid » 141. Stora Kopparbergs län, skiften och af vittringar i Bilagan litt. T vid « 141. — läns landsbok » 143. Sträfoch arbetsfängelset » 114—121. Bilagan litt. Q. vid » 115. Strengnäs stifts Konsistorii räkenskaper » 196—199. Strömsholms slott » 157—158. — i stuteri # 125—127. Stuteri, Flyinge och Dahlby ■••• » 124—125. — Ottenby » 123—124. Strömsholms » 125—127. — Öfver-styrelsens räkenskaper » 121 —123. Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader räkenskaper » 98 100. — öfver stamhollånderierna räken skaper » 127—129. Bilagan litt. R. vid » 128. öfver statens jer ii vägsbyggnader räkenskaper » 101 —112. — öfver stuterierna räkenskaper » 121 —123. Stämpelpappers-uppbörden » 18—20. Sundhets-kollegii räkenskaper : » 47. Tabellen vid » 47. Svartsjö och Drottningholms histslotts räkenskaper » 154. Svea Artilleri-regementes kaserner » 250. Se reservationen å samt bilagan litt. X. vid sid. 25a.
StatsUtsk., dit motionen torde remitteras, behagade, innan dess handläggning företages, från Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader infordra handlingarne i målet med förslag och kartor. Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Jag har med upmärksamliet afhört den nu väckta motionen; och som jag under flere år bott invid Vettern, anser jag mig, såsom kännande förhållanderna der städes, böra instämma i motionens syfte. Jag saknade emellertid deruti ett skäl, som jag anser vara af större vigt, än de ekonomiska, som för densamma anförts. Seglationen på nämnde sjö är nemi, ganska farlig derigenom, att på östra sidan hamnar saknas, hvilka ofta äro af behof för fartyg, sora råka ut för svårt väder. Visserligen finues vid Wadstena en hamn; men den ligger i en aflägsen 430 Den 26 November e. m. vik. Det är derföre ieke sällsynt, att en sjökapten, som ligger i hamn vid Motala, icke vågar gifva sig ut, så framt han icke kan lemna Jönköping på samma dag, emedan, i synnerhet om vinden är ostlig, han icke eger någon hamn, der han kan söka skydd. Den hamn-arm, som nu finnes vid Grenna, är alldeles otillräcklig för detta ändamål, och dessutom så full af klippor, att, i st. f. att der finna skydd, man möjligen på ett säkert sätt går sin undergång till mötes. Hamnen vid Hjo kan visserligen begagnas, då vinden tilllåter seglaren att följa vestra stranden; men under vestlig storm har han deraf föga nytta. Detta skäl anser jag vara af större vigt än det, som motionären framställt, och jag skall derföre, när frågan en gång kommer till afgörande, rösta för densamma. Hr Ribbing, Arvid: Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader indelar de arbeten, som den förordar, i trenne klasser, nemi. l:o sådana, som anses vara af allmän vigt och företrädesvis förtjenta af understöd, och 2:o arbeten, som väl äro af vigt, men mindre berättigade, såsom orden lyda, än de förra till understöd. Tredje klassens äro sådana, som först sedan de förra kommit i åtnjutande af understöd, kunna uptagas att komma i fråga dertill.
De Riksdagar, som egt rum sedan terminen bestämdes till tre år, hafva alla börjats den 15 November. Expcililions-Vlskottels Utlåtande, A:o 7. Da. det är uppenbart, att den s. k. frihetstidens grundlagar varit rådfrågade vid uppsättande åf de nu gällande, har Expeditions-Utskottet ansett det ej sakna intresse att utsträcka förevarande undersökning till ordalydelsen af förstnämnde grundlagar i hvad de angå förhanden varande ämne och huru denna lydelse bifvit tillämpad. Uti 1 § af Riksdags-Ordningen den 17 Oktober 1723, motsvarande i detta hänseende 45 § uti Régerings-Formen den 2 Maj 1720, säges: »Riksens Ständer böra hvart tredje år uti Stockholm, eller å någon annan »ort i Riket, der högvigtiga orsaker sådant fordra, medio Januarii sammankom»ma, och dessemellan, antingen när de af Konungen med Riksens Råds Råde kal»las, eller de sjelfve uti deras sist författade beslut sig en viss dag förbehållit.» Huru ordalagen hvart tredje är och .sammankomma, hvilka återfinnas uti nu gällande grundlagar, utaf frihetstidens Ständer tolkades, kan af följande tablå inhemtas. Riksdagsbeslutens data. De i Riksdags-Besluten utsatta tider /'dr nästa Lagtima Riksdags Öppnande. 45 § R. F. åberopas. D:o D:o 1731. D:o D:o 1735. Medlet af Maj 1738. D:o Okt. 1742. D:o D:o 1744. D:o Sept. 1746. Slutet af Sept. 1751. Början af Okt. 1755. Medlet af Okt. 1760. D:o D:o 1765. D:o D:o 1770. D:o D:o 1773.
Fem minuter — en enda ropandes röst i öknen, en enda stackars vanmäktig, minutslång protest — och herr Borgs välmenande motion var hvad man på konstspråket kallar » strypt » — strypt med » acklamation » — i Sveriges riksdags andra kammare. ' * * Ny tablå och dock densamma. Du har rätt: interiören till sina stora drag är j u tämligen liknande! Samma hvitmenade, tvåloftshöga sal, samma snörräta rader af rödklädda karmstolar och gulbetsade pulpeter med smällande klaffar, öfver våra hufvuden samma sväfvande glasballonger för de elektriska båglampor, som i mörka tider sprida ljus i förhandlingarna, och samma evigt brinnande gaslanterniner, som påstås sörja för luftvexlingen. Men se ' n de första ytliga intrycken förgått, finner du snart väsentliga skiljaktigheter. Det ligger en annan norm öfver typerna där nere, och det råder ett annat lif ibland dem. Borgarens och odalmannens breda, trygga drag ha förändrats i ämbetsmannens, militä- rens, aristokratens mer förfinade och skärpta, det godmodiga och tvärsäkra lugn, som å den andra sidan rådde, finnes ej längre åter. Det hvilar en viss nervositet öfver det hela. Få ha lugn att förbli på sina platser Man promenerar fram och åter öfver den ljuddämpande brysseln, man samlas i grupper här och hvar, konverserar lågmäldt, diskuterar man och man emellan och sprides på nytt, allt under det förhandlingarna gå sin jämna gång och de uppträdande, i regel tämligen opåbörda, spilla sin bevisföring — för talmannen och stenograferna. V i befinna oss i första kammaren. Se dig omkring på läktaren; åhörarnes och tidningsreferenternas äro här sammanslagna till en, fastän med åtskilda platser. Afdelningen för de uteslutande åhörande är tätt packad — mest damer! I allmänhet visar en god del af hufvudstadens täcka kön ett lifligt intresse för riksdagens förhandlingar genom talrik närvaro; men i dag är det tydligt, att frågan särskildt lockat genom sitt speciella kvinnointresse. De tråkiga bränvinsdiskussionerna dra långt ut, men vi begagna tiden till att orientera oss. Och — ändtligen är dock ögonblicket inne!
Skol-lärareoch Klockare-beställningarne må, vid inträffande ledighet, kunna sammanslås, enär Pastor och församlingen derom öfverenskommit och Dom-Capitlet dertill bifall lemnat. Det af Preste-Ståndet sålunda antagne vilkoret af Dom-Capitlets bifall till föreningen lärer förfalla, då icke något annat Stånd biträdt beslutet derom; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet sammanstämt i beslutet, alt denna förening skulle bero af församlingarne, då Borgareoch Bonde-Stånden, genom antagande af Utskottens förslag, beslutat, att föreningen ovilkorligen skall ske. Då ändamålet med föreningen är att minska kostnaden för folk-undervisningen, och denna minskning kommer ensamt församlingarne till godo, synes det böra få bero af dem att derom besluta, hvarföre Borgareoch Bonde-Stånden torde finna skäl att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, under hvilken förutsättning momentet föreslås att lyda sålunda: På församlingarne må bero att, vid inträffande Klockare-ledighet, Skol-lärareoch Klockare-befattningarne sammanslå. I händelse Borgareoch Bonde-Stånden icke antaga denna lydelse, få Utskotten föreslå votering i Förstärkt Ekonomi-Utskott, efter följande proposition: Den, som antager Utskottens förslag i 5 § 1 morn., att Skol-lärareoch Klockare-befattningarne böra sammanslås, så snart möjligen sig göra låter och serfast vid näst inträffande Klockare-ledighet, så vida ej serskilda förhållanden och omständigheter det hindra; dock att, innan en sådan åt - Bih till R. St. Fröt. 1840 och 1841- 4 Sami. 3 A/d. 3g.'de Haft, % 18 Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Fö/slag, N.o 1Q0.. gärd eger rum, församlingarne deröfver liöias, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner
Om ni har fått er tjänarinna att betänka, att det är syndigt, att det är skadligt ej blott för kroppen, utan för själen att föra ett osedligt lif, då har ni gjort mycket. Inte behöfver ni för att åstadkomma detta hålla långa predikningar för henne, ni skall föregå henne ej blott med dygdigt, utan med kristligt exempel, den atmosfär, i hvilken ni lefver, skall ej blott vara ren, den skall vara kristlig. Och så skall ni göra ännu en sak. De som hittills hafva uttalat sig i tjänarinnefrågan hafva alla varit ense om, att j u n g - frurna behöfva, de som alla andra, ledighet till förströelse då och då; ingen vill väl opponera sig häremot, men jag skulle vilja tillägga ännu något: ni skall gifva dem ledighet att gå i kyrkan. Jag undrar, hur många fruar besinna, att deras tjänarinnor ha andliga behof, som böra tillfredsställas? Säkerligen äro de ytterst få, ty själfva känna de inga sådana behof, det ligger ej i tiden, man har så brådtom, man hinner ej tänka så långt Och så få jungfrurna arbeta lika mycket på söndagarne, ja mer, ty i många hus användas dessa hvilans dagar, då både husbondefolk och tjänare kunde behöfva rasta ut, företrädesvis till bjudningar och festligheter. I som så behandlen edra tjänarinnor och dessemellan manen dem till dygd och sedlighet, I gören dem större skada än I anen, och I skolen få göra den förvånande och sorgliga erfarenheten, att edra maningar och varningar lämnas ohörda. » Gifven dem ett hem, » manar en stockholmsfru, » behandlen dem som döttrar! » Detta låter vackert, och det vore ju förträffligt, om deflate sig göra, men jag undrar hur det tar sig ut i tillämpningen; du talar om att behandla tjänarinnan som en dotter, vill du sällskapa med henne som med en dotter, vill du ställa henne på samma nivå som dina egna barn, eller hvad innebär det här talet o m dottersförhållande? Det finnes mellan den bildade husmodern och den obildade tjänarinnan en klyfta och den klyftan heter just bildning; man kan i teorien ta ett lätt språng öfver den, i praktiken faller det sig svårare.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Stals-Utskottet remitterad, motion, har Herr Friherre von K nemer, Robert> läslät uppmärksamheten å tillståndet af sallpeier-näringen inom landet och angelä genheten deraf, att tillverkningen utaf saltpeter icke motarbetas, ulan istället uppmuntras, så mycket som möjligt är; och som det i 19 § af Reglementet för förvaltningen af Saitpeter-ärendena i Riket, föreskrifva sätt för pröfningen af halten och beskaffenheten hos den saltpeter, som för Kongl. Majlis och Kronans samt krutbrukens räkning mottoges, vore, efter motionärens tanka, mindre ändamålsenligt, och dessutom lemnade rum för godtycklighet, men deremot, efter hvad motionären hade 6ig bekant, Saltpeler-Sjuderi-Directeuren Edmun uppgifvit en enkel chemisk process, hvarigenom saltpeters halt och beskaffenhet kunde utrönas vida bättre, än genom del nu brukliga eldprofvet; så har motionären föreslagit, att sedan det Utskott, till' hvilket motionen komme att remitteras, inhemlat upplysningar om olägenhelerne af nu gällande och brukliga sätt för pröfning af saltpeter, och de fördelar, som det af Directeuren Edman uppgifna medförde, en förändring i de reglementanska sladgahdena härom matte tillvägabringas, tillsäkerhet för såväl lillverkarne deraf, som krutbruken. Efter det Stals-Utskotlet sammanträdt med Ekonomi-Utskottet för frågans behandling, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande.
Då man dessutom tager i öfvervägande att landstingen komma att utarbeta temligen omfattande förslag i detta afseende, böra väl, ehuru det är billigt att kommunerna sjelfva till någon del bekosta dylika anläggningar, tillräckliga medel från det allmännas sida vara i beredskap. Jag får derföre hemställa, att R. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan i denna punkt, ville besluta, att, i öfverensstämmelse med hvad Hr Oldevig föreslagit, en summa af 750,000 rdr måtte beviljas, för att under nästa statsregleringsperiod utgå till ifrågav:de ändamål, samt att denna summa, i likhet med hvad Utsk:t föreslagit, mätte ställas till K. M:s disposition. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Ehuru jag fullkomligt instämmer med den siste värde talaren i afseende på den ifrågav:de summans förhöjning till 750,000 rdr, skulle jag likväl vilja hemställa, att ett tillägg med afseende på vilkoren för densammas utgående måtte göras. Vid förra riksdagen beslöto nemi. R. St:r, då anslaget för detta ändamål ställdes till K. M:s disposition, att ^:del af den anslagna summan ovilkorligen skulle användas i och för de 4 nordligaste länen. Då jag icke i de motiver, som Stats-Utsk:t åberopat för att frångå hvad som vid föreg:de riksdagar varit vanligt, funnit något, som kunnat rättfärdiga ett sådant steg, isynnerhet som vi veta, att Norrlands behof af kommunikationer är lika stort, om icke större, än de öfriga delarnes af riket, för att dömma af de talrika ansökningar om bidrag, som från dessa trakter inkomma, måste jag anhålla, att U. o. Ad. ville besluta, att ifråga vide anslag måtte höjas till 750,000 rdr för att ställas till K. M:s disposition, men att J:del deraf må anslås til) de 4 nordligaste länens behof. Frih. af Ugglas, Gustaf: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, har äfven inom Stats-Utsk:t blifvit med så stor omtanka sorn möjligt behandlad.