Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vt dr, d. ii stug. 1854. 4:o att det af Utskottet förpslagne tillagg af orden ”vfd hvarje Lagtima Riksdag” att införas i ioö §. Regerings-Formen efter orden ”ega alt” oell likaledes i 29 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen efter orden ”åligga att” borde utgå; 5:o att de i 109 §. Regerings-Formen förekommande orden ”intill nästa Riksdag” borde utbytas emot orden ”på sätt i 61 §. föreskrifves.” S. D. Då nu å nyo föredrogs Banco-Utskottets den 8 dennes på bordet lagda Memorial N:o 07, med öfverlemnande af de propositioner, öfver hvilka omröstning kommer att verkställas f förstärkt B ane o-Ut skott, blefvo de i samma Memorial upptagne propositioner, hvilka ej redan, förut blifvit gillade, nu af Ritldeiskapet och Adelil godkände. S. D. Föredrogos följande Protocolls-Utdrag: r:o från Preste-Ståndet af den 3 dennes, innehållande,- att Ståndet för sin del besliitit, att Rikets Ständer skulle ii underdånig skrifvelse till Kongl. Majit yttra den öfvertygelse, det alla allmänna anställer, att genom communieatioiiers'stängande inom landet förekomma Cholera-farsoleiis utbredande, icke allenast liro för ändamålet otillräckliga och osäkra, utan i flera a/scen den för det medborgerliga lifvet och för sjelfva helsot iilståndet i landet betänkliga och skadliga; hvaremot Rikets Ständer, näst förtröstan till den Allsmäg.tiges hjelp, fästa den säkraste tillit lill Kongl. Majlis visa och faderliga omsorger till hand hafvande af en kraftfull och sträng.
Yid öfverläggningen i förevarande frågor har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad å de särskilda förhållanden, som Utskottet nu går att framställa, och hvilka Utskottet ansett föranleda dels dertill, att flera än de för närvarande befintliga fullständiga högre elementar-läroverken icke böra inrättas åtminstone under den närmast förestående tiden, och dels att vid de anslag, som för berörda ändamål kunna blifva af Rikets Ständer beviljade, borde fästas något förbehåll, beträffande åliggandet att bekosta de för läroverken erforderliga byggnader. I förstnämnda afseende har nemligen redan visat sig, att verkställandet af den betydliga utvidgning af de högre läroverken, som vid förra riksdagen beslutades, flerestädes mött hinder i anseende till svårigheten att erhålla lämpliga personer till de många nya lärareplatserna och synnerligen de högre af dessa eller lektorsbefattningarne. Att sådant lätt skulle inträffa, ligger äfven i sakens natur, enär en större och genomgripande förändring inom hvilken gren som helst af samhälls-institutionerna icke kan på en gång genomföras, likasom erfarenheten ensam kan angifva, mod hvilken större eller mindre grad af skyndsamhet de beslutade åtgärderna kunna på ett ändamålsenligt sätt bringas till verkställighet. För det stora antal lärareplatser, som vid förra riksdagen inrättades, kunde dugliga ämnen antagligen ej genast blifva att tillgå. Någon tid måste alltid erfordras, innan det behof af ökade krafter, som i denna riktning yppades, kunde blifva uppfylldt; och, enligt Utskottet meddelad upplysning, voro ännu vid början af nästlidna Maj månad IG af de nya lektorsbefattningarne samt 5 adjunktsoch kollegatjenster icke tillsatta.
Men hon var så trilsk och så omöjlig att få ur fläcken, när det gällde läsning, att både far och mor miste tålamodet, och om nu inte lilla Charlotta kunde — Jo, hon kunde bestämdt — hon hade läst med så många förut, som ingen annan stått ut med, försäkrade hon oeh kastade en uttrycksfull blick på ett ofantligt björkris, som stack fram bakom spegelu. Och så afgjordes, att lilla Charlotta mot ersättning af ett hälft stop mjölk dagligen, en tunna potatis och två lispund hvetemjöl skulle åtaga sig det svåra värfvet. Betalningen ansågs riklig, men pastorn, ehuru god hushållare, var alltid liberal, när det gällde barnens uppfostran — en grundsats, som han, i förbigående sagdt, i hela sitt lif vidhöll. Evalveradt i penningar blef detta väl ej så mycket, ty en kanna oskummad mjölk betalades den tiden med åtta skilling » riksgäld », och potatisen gick aldrig öfver tre riksdaler, men det var ändå vida lättare för pastorn att komma ut med betalningen in natura, oeh lilla Charlotta visste, att hon hallick allting drygt och väl mätt, så att båda parterna voro fullt nöjda. Andra morgonen, klockan åtta, vandrade de båda små flickorna med hjärtat i halsgropen uppför den halsbrytande trappan. Tinnie medförde ett stort nystan hemfärgadt blått ullgarn, hvari sutto instuckna fem bastanta strumpstickor, medan systern i mammas » ridikyl » hade inpackat abc-boken, psalmboken och Nya testamentet — några » barnböcker » funnos ej den tiden, och ej heller föll det någon människa in, att undervisningen skulle göras lätt och angenäm. Att lära var svårt och tungt, och man skulle veta af att man lärde — så resonnerades då. Det dröjde emellertid ej länge, innan de små flickorna kommo underfund med, att det stora riset, som satt bakom spegeln, också fick sitta där. Det var blott ett skrämskott. Ty » tant » Charlotta hotade aldrig med riset, hon ej ens talade därom; hon blott såg därpå med en viss längtan i blicken, som alltid kom de små att bäfva. För öfrigt förstod hon sin sak ganska bra. När man arbetat en timme, fick man alltid hvila sig en stund och fick något att roa sig med.
Och då dess praktik, ehuru grundad pä vetenskap — som dock är mer åskådlig än någon bland de s. k. stränga - — tillika väsentligen innefattar användning af lycklig instinkt eller » blick » samt utgör konst; då dessutom i utskottet närvarande sakkunnig person intygat kvinnans framstående lämplighet för läkareyrket, synnerligen vid de sjukdomar, som äro egna för hennes kön; så vill jag med min röst ej motsätta mig att inom vissa gränser tillerkänna kvinna rätt till nyssnämnda yrkes utöfvande och afläggande af de kunskapsprof, som därför utgöra vilkoret ». Hvad reservanten på grund häraf vill medgifva kvinna blir slutligen endast rättighet att aflägga afgångsexamen vid högre elementarläroverk samt kunskapsprof och examina för vinnande af medicinsk grad vid universitet med tillstånd för henne att därefter praktisera, dock utan rätt till offentliga läkareplatser. Vid behandlingen inom stånden af utskottets betänkande med åtföljande reservationer drabbade ånyo andarna häftigt samman, liksom de gjort i utskottet. Den intressantaste eller åtminstone pikantaste diskussionen härvid var den, som fördes hos ridderskapet och adeln. Vi tillåta oss några citat därur. En ledamot, som opponerade sig mot professor Ribbings yttrande i reservationen, att vetenskap i ordets strängare bemärkelse vore för kvinna » helt enkelt omöjlig », förklarade sig fullt och fast öfvertygad, att kvinna med samma uppfostran, samma tillfälle till tankekraftens öfning som mannen skulle kunna mäta sig med denne äfven i användning af det rena, isolerade förståndet. Och en annan talare slutade sitt i samma riktning hållna anförande med orden: » Med afseende pä professor Ribbings kategoriska förklaring, att filosofiska gradens absolverande för kvinna helt enkelt är omöjlig, på- står jag att huru därmed i verkligheten förhåller sig, kan professor Ribbing icke veta. » En tredje talare, mer tveksam, citerar Tegnérs ord: » Men ack, natur, vi öfvervinna ej dig; i hydda som på tron, som sömmerska, som amazon, din kvinna blir ändå en kvinna, en ranka, vissnad om ej stödd, ett väsen, hvartill hälften felas. » Den talare, som af helt naturliga skäl hade ett afgörande inflytande på ståndets beslut, var generaldirektören Magnus Huss, den berömde läkaren och läraren i medicin.
Banko till hvarje sålunda öfverroteradt hemman utginge, dels ock att Kongl. Majit icke allenast i betraktande af de betydliga förändringar, som myntoch varuvärden undergått sedan den tiden, då nämnda bidrag anslogs, ansett en förhöjning deraf vara af billighet påkallad samt för bestämmande deraf funnit någon lämpligare och säkrare grund icke kunna ifrågasättas, än den, som enligt Kongl. Brefvet den 28 Oktober 1807 vid åtskilliga regementen borde följas vid planpenningarnes utgörande af utrotetill stamrotehemman, hvilka hade soldattorp på sina egor, nemligen: att hvarje daler silfvermynt beräknades till l(å:dels kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, utan ock, på det roteringsbidråget måtte för framtiden blifva af penningevärdets förändring oberoende samt enhet och ordning i räkenskaperna tillika vinnas, till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida icke, detta understöd, som, efter förberörda beräkning skulle komma att utgöra, efter 8 daler på hemmanet, 2|:dels tunna, eller för alla de inom Kronobergs län öfverroterade mantal 123 tunnor 24f:dels kappar spanmål, måtte anvisas att framgent utgå af Statens behållna kronotionde-spanmål, emot det att den i kontant anslagna rotehjelp, som, genom afdrag å mantalspenninge-uppbörden i länet, med 123 Ridr 37 sk. 4 rst. årligen utginge, skulle upphöra; hvarjemte, af förekommen anledning. Kongl.
Sill fullbordande af nya docfebyggnaden i Sarlö# frona, 29,520 9\:dr årligen under åren 1848, 1849 od; 1850 88,560: — 15:o $ör nybyggnad af en ångforvett eller tvänne ångbogferingö#fartyg, 100,000 3v:dr årligen under nämnde år 300,000: — 16:o Sill anflajfning af flenfol för flottans bebof, 3,333 9v:dr 16 fl. årligen under d:o 10,000: — l7:o $ör bombfanoneré od) projeftilerö anflaffatide, 11,233 Sfcdr 16 fl. årligen under d:o 33,700: — 18:o Sill reparerande od; förändring famt anflaffning af gevär för flottans bel>of, 10,000 3v:dr årligen under d:o 30,000: — 19:o Sill aflöning för ©tyrelfen öfver Alllmänna <2Bäg* od) Mattern byggnader famt de under detina ©ty* velfe lydande 5Diflrift*<£f)efer, 9,766 3v;dr 32 fl. årligen under d:o 29,300: — IPU 7 20:o Sid cefcs od) unberföfning&foftnaber famt eje* penfer föv allmänna arbeten, 10,000 9Vbr årligen unber åren 1848, 1849 od; 1850 30,000: — 2l:o ©B ar fm oben för Särare roib Mariebergs Särö* werf i be funjFapS*ämnen, forn tillböra £ipi(»3ngeniörer, 1.000 9Vbr årligen unber bito 3,000: 22:o ©H jlipenbier för elemer, font wib nämnba
Dervid finnes, som jag tror, blott en enda fast utgångspunkt, nemi. den, att om brist på naturliga och helsosamma lifsmedel tvingar en del af befolkningen till nomadiska ströftåg från sin hemort till en annan, om gulheten i deras anletsdrag och trasorna på deras kroppar visa, att de saknat tillräcklig föda och kläder; så måste de icke mer kunna räknas ibland de förmögna. I de orter, dit dessa nomader vandrat, må väl finnas till en början så mycken förmögenhet, att man haft föda för dagen och några kläder att meddela åt de mera behöfvande; men 2 å 3 års missvexter, under hvilka likväl förhöjda skatter härjat lika mycket som elementerna, uttömma lätt förråden af upplagd eller besparad förmögenhet, delden endast kan bero på jordens afkastning. Först sedan man från deuna utgångspunkt af icke förmögna, dem man vid uppsummering af folkmängden bort afdraga från de beskattningsgillda, öfverräknat de öfriges, eller de s. k. förmögnes antal, trodde jag att man kunde göra sig begrepp om förmågan hos ett folk att bura skatter. I alla fall är icke menniskan ett djur, födt för att beskattas, liksom åsnan att draga bördor. Såvida man icke vill påstå det menniskan lefver i samhälle, endast för att med förenade krafter lättare kunna förvärfva rikedom, eller måhända för att förhjelpa andra dertill, utan fasthellre måste medgifvas, att hon är satt i samhälle egentligen för att förädla hela sitt fysiska, intellectuella och moraliska väsende; så vill jag icke för min del medgifva, att de verkligen förmögne äro förpliglade obetingad! tillsläppa en del af sin förmögenhet, utan såvida de erkänna, att deras bidrag i sjelfva verket begagnas såsom medel att ytterligare försäkra och bereda deras välstånd.
I följd häraf hafva Rikets Ständer för vårdande och underhåll af Nationalmusei-byggnaden och der förvarade samlingar m. m. anvisat för år 1867 ett extra anslag å 17,650 R:dr; och till enahanda ändamål för innevarande år anvisat ett belopp af 5,000 R:dr; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande att vid uppgörande af förslag till personaloch aflöningsstater för förvaltningen af Nationalmuseum och der förvarade samlingar nödig sparsamhet må varda iakttagen. 96:o. För uppsökande och aflecknande af runstenar samt dessa teckningars utgifvande, hvarföre under de tre sistförflutna riksdagarne beviljats 1,500 R:dr årligen, har E. K. Maj:t för år 1867 begärt enahanda belopp; Och hafva Rikets Ständer till * omförmälda ändamål jemväl för år 1867 anvisat ett extra anslag af 1,500 R:dr. 97:o. Vidare har E. K. Maj:t begärt, att det vid sistlidna riksdag beviljade årliga anslag af 2,000 R:dr för undersökning af fornlemning ar och upprättande af förteckningar öfver sådana måtte jemväl för år 1867 anvisas. Och hafva Rikets Ständer jemväl för år 1867 beviljat det begärda anslaget, 2,000 R:dr. 46 Expeditions-Utskottets För st o g lill under d, Skrifvelse, N:o 81. 98:o. För fortsatt utgifvande af plancheverk öfver fornsaker och andra historiska märkvärdigheter i Statens historiska museum samt Svenska sigill från medeltiden har E. K. Majit äskat ett anslag, för en gång, af 2,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer, för år 1867, beviljat det för ifrågavarande ändamål äskade anslag, 2,000 R:dr, att, i mån af behof, till vederbörande utbetalas. 99:o.
Huset tillika med dess flyglar år knappast tillräckligt för de nu förenade båda Kollegier, sorn der hafva sin lokal, och om det blefve dem fråntaget, skulle för dessa Kollegier jemte deras Arkiver erfordras en ganska kostsam och betydlig nybyggnad. Att något annat hus i staden icke kan dertill användas veta vi deraf, att det saknats lill och med mindre lokaler för att inrymma Embetsverk, som i sednare tider tillkommit. Det är visserligen sannt att R. St:r äro mäktiga och kunna besluta om disposition öfver detta hus; men anmärkas bör dock, att, i afseende å huset, egna förhållanden ega rum, alldeles olika med dem, som förefinnas beträffande Statens egendom i allmänhet. Huset är inköpt Den 1 April. 15 för besparingar på ManufakturDiskontfonden, tillkomne genom ränta, som erlagts af industriidkare; det har ända tills för ett par är sedan upforts i räkenskaperna såsom en ManufakturDiskontens tillgång, och hafva reparationer derå icke, såsom förhållandet är med % Kronans hus i allmänhet, bekostats genom de medel, som Ofverlntend:sEmb:t kunnat disponera, utan direkte från ManufakturDiskontens egna tillgångar. Dessa förhållanden torde gifva vid handen, att saken måhända icke är så alldeles klar, att man i hast, för att vinna ändamålet, torde anse sig kunna besluta deröfver. Hr Adelborg: Det skulle således egentligen vara för att vinna en besparing, som man vill inrymma RiksArkivet i Geijerska huset; men år man fullt öfvertygad om att grunden till detta, ett bland de äldre husen i Stockholm, är fullt säker? Månne ej detsamma genom en tillbyggnad kan riskera en sättning? Och skall en sådan tillbyggnad ske, måste den väl sträcka sig åt husets bakre del, och icke åt den främre, hvarigenom kyrkan blefve ännu mera undanskymd Skulle det ej då kunna hända, att de tillskott, som vid hvarje riksdag möjligen erfordrades för byggnadsarbetets fullbordande, komme att upgå till så mycket, att de, lagda till den första summan, blefve lika stora som det belopp, hvilket man upgifvit såsom kostnaden för ett nytt hus?
Låset sprang upp och korsdraget stälde dörren på vid gafvel. Jag fortsatte allena på gångstigen utefter bråddjupet, medan flickan återvände genom grottan. Efter en stund stod jag uppe på Ebenalps platå framför det oansenliga värdshuset. Atschpang, atsch-pang! och träluckorna sprungo upp ur väggen öfver de små fönstren. Solnedgången var inne och luften isande. Dimman hade sjunkit efter blåsten och molnen rullade nedanför berget som långa valkar af smutsig fönsterbomull. Ibland rispades de upp och man fick syn på en i kallt grönt och gult färgad karta; det var Rhens floddal. Kamors och Säntis’ snömassor reste sig ur molnhafvet som simmande isberg. Aftonsolens sneda, djupröda dagrar insvepte höglandet i denna hemska Alpglühen, hvars rodnad är för mörk att kallas eld och för glimmande att kallas blod, men som en romantiker möjligen skulle kalla brinnande blod. Djupt nere vid Wildkirchli och från stigen ned genom dalgången hördes de hemtågande lustvandrarskarornas musikaliskt vackra, rena, flerstämmiga sånger. En sommarsöndag i Schweiz är ej svartklädd trumpenhet, den är sång. Minnet af alpernas söndagsidyller förefaller mig också alltid som ekot af sång, men ganska beskedlig sång som t. ex. denna: »Min Schatz ist z’ Bernig uss, ond i bin hinna; min Schatz thued tanza duss, ond i mues spinna.» Besynnerliga Schweiz, motsatsernas land! Ett idealiskt statsskick, en storartad natur, som i vild prakt saknar like, och vid sidan af detta fruktträdsskogarnas idyller och ett småväxt, gemytligt borgarfolk. Mellan alpstuporna stå de godmodigt hemtrefliga byarna som böcker af Fritz Reuter mellan två band Shakspeare. På Stora S:t Bernhard Spetsbergens klimat och nere vid Vevey vindrufvor och italienska motiv. I sanning, den som vill gifva en åskådlig bild af detta fängslande land, får icke skrifva några reseskizzer, utan böcker tjocka som biblar. Ett skall, om han är sann, alltid bli genomgående.
Nedan före inlemnandet af Förftaget till Regeringsform, hade Constitutions-Utstottet tagit i öfwerwägande den af Herr Niddarehus-Sccrcterarcn Silverstolpe yppade fräga, om en Riksens Högloft. Ständers Lag - och HusHällnings-Bercdning. Utffottcts Pluralitet, genom Votering utrönt» ansäg sig dä ej böra tillstyrka fastställandet deraf i Regeringsformen, utan hemställde desi inrättande till Riksens Högloft. Ständers Plena. Med fullkomlig öfwertygelse om nyttan af denna permanenta Committöe, dä behof af densamma more erkändt, förmodade likwäl Utstottet annu akt den möjeligen kunde umbäras, och hyste, jemte farhägan att onvdigtwiö betunga Staten med nya Aflö - Dm ii April. Aflönings-utgifter, tillika det hopp, att , under en liberal 'Constittttion, skulle Utan förberedde directa biträden, ett allmänt tanksätt snart stadgas och röja sig i moget öfwer» lag.a förbättringar af Landets Lagar och HuslMningsanstalter. Erfarenheten under en längwarig Riksdag, wid hwilken de wigkigasie ämnen likasom hopat sig pä hwarandra, synes hafwa tillräckeligen wifat nödwändighetcn afnagon Författnings framtida widtagande, hwarigcnom Allmärrna Opinionen mä kunna ester hand uplysaS och beredas, för att jämnare och säkrare werka. Denna erfarenhet länar ny styrka ät de stät Förslagets Författare till Utskottets ProtocoN den 26 Maji fistledne är anfört, och hwilka Utskottet med wördsam hänwiöning äberopar, som siira. Dä i likhet med hwad i ofwanbcrörde
Den 5 juni afläts nämligen till schweiziska förbundsregeringen hans hotande not, livari förklarades, att Tyskland » tillsammans med de förbundna makterna funnit sig föranlåtet taga den frågan i öf-vervägande, huruvida Schweiz * neutralitet vore förenlig med upprätthållandet af fred och ordning i de öfriga staterna. » På samma gång republiken energiskt häfdade sin traktats-enligt försäkrade neutral i tetsrätt, sökte hon afväpna den tyska regeringens missnöje genom erbjudandet att tillsätta en generalprokurator för uppsigteu öfver främlingspolisen. Men Bismarck nöjde sig ej därmed. I en ny, ej mindre botande not af den 26 juni fordrade han ingenting mindre än en författningsändring med syfte att strängare underordna kantonernas lokalregeringar under centralregeringen i Bern i afseende på uppsigten öfver främlingarne, särskild t de i Schweiz lefvande tyska socialisterna. Till en sådan åtgärd kunde republiken ej lemna sitt bifall, utan att principiell uppgifva sin sjelfstäudighet; men tviugande våldsåtgärder, hvarigenom Tyskland kunde liafva fattat fast fot i Schweiz, kunde icke heller ega rum, utan att stöta på opposition från de andra makternas sida. Man företog då från tyska sidan en sträng gränsspärrning mot Schweiz, men äf-ven denna har måst uppgifvas eller mildras, och en förlikning har kommit till stånd på vilkor, som varit för republiken antagliga. Genom anläggning af befästningsverk på S: t Gotthard samt i Wallis och Graubiinden söker emellertid förbundsregeringen hålla sig beredd för möjligen kommande eventualiteter. Det centralmaskineri, med hvilket den gamle Bismarck och hans son fortfarande söka styra den europeiska fast-landspolitikens kurs, heter nu trippelalliansen. Ryssland synes lemnadt utom räkningen, om man än i Berlin ibland visar synbar benägenhet att ställa tsaren till freds, t. ex. dä prins Ferdinand vid sitt nyligen gjorda besök i Österrike fick någon vink att ej besöka Preussens område, än mindre göra någon vist i Berlin.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att den af Hr af Klint väckta fråga, om inbjudning till de öfriga RiksSt:n, enl. Gr. Björnstjernas begäran, komme att hvila på bordet. Mom. litt. f, ang:de f. d. Kapellanen vid Dalarö skans, SlottsPredikantun Hofbergs och f. d. Waktmästaren derstädes Spegels ifrågastälda upförande på Allmänna Indragnings slaten, med deras nu innehafvande arfvoden. Bifölls. Då härefter förekom Utsk:s tillstyrkande rörande hela den erforderliga tillökningen i anslaget för Kommendantsstaten, yttrade Hr Gr. och Landtm., att sedan E. o. Ad. förhöjt de af Utsk. föreslagna aflöuingarne för PlaceMajoren och Adjutanten å Waxholm med 330 Edr, samt för GränseBefälhafvarne i Haparanda och Grisslehamn med 475 Edr Ernt för hvardera, så borde också slutsumman för anslagstillökningen förändras till 5,816 Edr, i st. f. 4,536 Edr Ernt, hvarefter Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande, med dessa förändrin. gar, af E. o. Ad. bifölls. 8:de punkten, ang:de anslag för KrigsAkademien. Gr. Anckarsvärd: Vid ett af de gemensamma sammanträ dena tog jag mig friheten åter uttala de åsigter jag under lång tid hyst och förfäktat. Jag vill således icke besvära E. o. Ad. med ett återuprepande af hvad jag då yttrade. Jag anhåller blott om Ståndets upmärksamhet derpå, att under den discussionen uplystes, att KrigsAkademien icke lemnar mer än 27 proc. af det behöfliga antalet Officerare för Arméen. Jag skulle icke vilja påstå, att icke bland de återstående 73 proc. finnes ett lika stort antal fullgoda som de, hvilka utgå från KrigsAkademien.
Efter nådig pröfning af denna ansökning har Kongl. Maj:t, då det utan tvifvel vore af allmän vigt att den började reparationen af Westerås domkyrka icke af brist på medel måste afbrytas, samt vitsordadt vore att behörig sparsamhet blifvit iakttagen vid bedrifvandet af det hittills utförda arbetet, hvilket varit af den svåraste och mest grannlaga beskaffenhet, äfvensom kostnaden derför omöjlig att med visshet på förhand beräkna, men det, enligt Kongl. Maj:ts åsigt, torde kunna antagas, alt Westerås stads och S:t Ilians församlingar borde vara villiga och förbundna att åtminstone så till vida bidraga till denna deras socknekyrkas vidmagthållande, som frågan rörde kyrkans inre delar, de der ej vore af monumental beskaffenhet och till en del endast afsåge församlingarnes gagn eller beqvämlighet, samt, på sätt Ofver-intendentsembetet uti infordradt underdånigt utlåtande anmärkt, i den beräknade återstående kostnaden inginge inrednings-arbeten, såsom bänkar m. m. till ett värde af omkring 15,000 R:dr, föreslagit Rikets Ständer, att till fortsättning af den påbörjade reparationen å Westerås domkyrka bevilja ett ytterligare anslag af 28,000 R:dr R:mt.