Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dem hedja äfven de döda, och vredgas kanhända i sin graf öfver ett sviket slägtes hårdhjertade obillighet. Frågan är mindre om en skuld, som skulle gäldas, än om ett barmhertighetsverk, som skulle utöfvas.” Af Herr Prosten Lyth: ”Sedan Banco-Utskotlet afslyrkt bifall till de motioner, som yrkat, att Banken borde lill fromma stiftelser utgöra räntor i samma eller motsvarande myntsort, så vida primitiva insättningen skett i silfver eller deremot svarande sedelmynt, nödgas jag reservera mig mot den grundsats, Utskottet sålunda uttalat. Utskottet har ej kunnat förneka anspråkets rättmätighet, men trott, alt dess erkännande kunde leda lill oberäkneliga, för Bankens bestånd äfvenlyrliga följder, enär nemligen hvar och en innehafvare af en Låne-Banco-Altest kunde anses lika berättigad med den milda stiftelse, för hvilken motionärerne talat. Detta är likväl, enligt min öfvertygelse, ogrundad t, och Rikets Ständer skulle visst icke begå hvarken orättvisa eller inconsequence, om åt dessa stiftelser tillerkändes bättre rätt, än åt enskilde fordringsegare. Sådan förmonsrätt har allmänna lagen och förfaltningarne i åtskilliga analoga fall medgifvit. Fromma stiftelsers alumner blifva alltid de rätte räntetagare, hvilka gifvaren åsyftat; icke så enskildte innehafvare af en Banco-altest. Enskildte räntetagare kunna anses såsom de der sjelfve, eller genom målsmän, deltagit i Rikets Ständers beslut om förändrade myntförhållanden; de kunna af så . 7 . 0 dane förändrade förhållanden möjligen dragit en vinst, som uppvägt ifrågavarande ränteförlust: allt detta gäller icke om fromma stiftelsers pensionärer. Då jag tror, att rättvisan blir den säkraste grundval för Bankens framtida bestånd, har jag icke ens kunnat fatta, hvarför Herrar motionärer förordat endast räntetagare af de capital, hvilka insätlaren förklarat ouppsägbara, Icke blir Bankens förbindelse till de öfrige derigenom min - Banco-Utshottets Betänkande, N.o 28.
Difpofttionen af kronané beoline fappmål; farnt angåenDe granffning af nu gällanDe @fatt(äggningé*metl)oDer — f>vaD 3Bår aflåtna unDerDåniga ©frifvelfe af Den 17 i Denna månaD Derom omflänDligen innehåller. §• 16- fim trfättnlng ©å *381, i anlcDning af gjorba motioner, funnit, att iblanD De för tdganbe -o iwper^uw onera, font vtDhafta Den oprvtlegteraDe torben, fa Drabba ojemnare od) äro till fin natur mera trpcfanDe, än inqoarteringé*(ft)lDigheten för tågattDe trupper och öeraö förfeenbe meD fofl; famt Då erfättningen Derföre beror på bejlämmanbet af portioné*värDet af maten, men DervtD, enligt kongl. kitngörelfen Den 27 Slugujti 1816, enDafl por* tionené beflånDéDelar och icfe bef verf liga värDe, feDan Den blifvit tillagaD, tageé i beräfning; ^afme <2Bi, genom unDerDånig ©frifvelfe af Den 24 3ulii fiftUDne år, f>o6 kongl. 3ftaj:t i unDerDånighet an* hållit, att högflberörbe kungörelfe, få viDt Den angår beflämtnanDet af omförmälDa erfättning, måtte fålunDa änDraö, att (3öåre £)epu* teraDe, viD De årliga ©Zarfegångö*Sapornaé upprättanDe, må i Sapan uppföra värbet i runD fumma af få väl Dagportionen, inberäfnaDt bröDet, forn rationen för tåganDe trupper och häfla?/ på
Härförutan har Preste-Ståndet beslutat, att till sina ofvan omförmälda i ärendet fattade beslut foga det förklarande, att, då Preste-Ståndet med några få ändringar godkänt de af Kongl. Maj:t i Dess den 4 November 1859 till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition föreslagna grunder för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, hade detta godkännande skett med vilkor, att, om en på dessa grunder byggd författning komme att utfärdas, densamma icke skulle anses innebära någon rubbning af det hägn, som genom presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723 »eli 114 § Regerings-Formen blifvit Svenska kyrkan, med afseende på de till dess presterskap anslagna och nu utgående löneförmåner tillförsäkradt; och har Utskottet ansett sig böra detta Preste-Ståndets beslut hus öfriga Riks-Stånd vördsamt anmäla. Slutligen hafva de af Utskottet, sidorna 45—47, i Betänkandet gjorda hemställanden, rörande delning af större pastorater samt utfärdande af vilkorliga fullmagter å kyrkoherde-beställningar, blifvit af Preste-Ståndet afslagna, men af de öfriga Riks-Stånden bifallna och således af Rikets Ständer godkända; hvilket Utskottet får hos Rikets Ständer vördsamt anmäla. Stockholm den 10 Augusti 1860.
Söners hjelp och ager rätt att den pafordra. Och till hwem kan wäl wärdén af wär wälfärd, af Sweriges sjclfbeständ med mera skäl anförtros, än Lt den Ädle Furste, som för mer än 20 är sedan segrande anförde Sweriges härar, som tryggat wär säkerhet och i wädans stund glömde lika sina är och lugnets behag för att endast minnas, att han war Swensk och att Fäderneslandet fordrade förswar Wisom war Konung detta förtroende, och fiendcrne af wär frihet , af wärf sjclfbeständ stola erkänna, att det land, der ömsesidigt förtroende, ömsesidig aktning räder emellan Kung och Folk, kan ej ohämnadk angripas, kan aldrig undertryckas. Friherre ^lllerbetb, Ouclmunll 6Nrn,n. Sällan torde en Ra:iöns häfder förete ett för Fosterlandskärleken wigtigare ögonblick an dct narwarande. Det stall afgöra hwad rättmätig förhoppning Swea Folk kan göra sig om en fortfarande sjelfständighet; detta Folk, som aldrig ännu bost sig under inkräktarens ok, detta Folk, som genom Försynens underbara styrelse sa nyligen, bliswit räddadt undan hotelserna af ett oundwikligt förderf Med häpnad mandes , wart öga tillbaka pä Sweriges tillständ för föga mer an ett är sedan.' Med beundran och tacksamhet för en pä Thronen upphöjd Förstes ädla uppoffring, som icke misströstade om Fäderneslandets räddning, för tappra Medborgares werksamma nit, för Konungs och Ständers förenade åtgärd till allmänt wäl, stade wi nu wär inre Samhälls-ordning stadgad, wärn gränser fredade, lugnet äterstäldt uyder Lagarnes stydd, och wär Thronföljd försäkrad ät en Prins» hwars dygder ga att bewars war sällhet för ett kommande tidehwarf. Det är sant , att förbättringen af wara öden, kostat stora uppoffringar. Msn det är just widdén af wära förluster, fom bör uppmana - Den :Z April.
Den Holländska röda klöfvern blifver ej eller så god här. Friherre Wrangel: Hvad klöfver angår så instämmer jag med dem, som yttrat, att så. Den 18 Augusti e, m. 693 dant frö ej här tillräckligt produceras. Men jag tror, att här finnas andri sorter till den myckenhet, att man dermed kan förse hela Sverige; såsom Rajss , timothei m. fl. sorterDesse kunde specificeras, och tullen på dem ökas. Grefve von Schwerin ; Jag tror det ej löna mödan att göra någon skilnad. Om någon uti landsorten kan hafva sådane frön , så är det för deD, som behöfver köps dem, redan en så stor förmån, att ej behöfva föra dem från Staden, att detta utgör ett tillräckeligt skydd emot utländsk täflan. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef den af Ut„ skottet å Höfrö föreslagne Inkommande Tullprocent af Ridderskapet och Adeln godkänd. ”Färgor, Blyhvitt; Inkommande Tullpro”cent ao.’J Friherre Wrangel-. Hvad blyhvitt angår, trodde jag, att vi hade sådant i tillräcklig mängd, och hemställer om det ej vore skäl att höja tullen derå. Herr Grefven och LandtMarfkatken gjorde proposition till bifall af den å Blyhvitt utaf Utskottet förrslagne Tullprocent. t it Bifölls. 6j>4 Den ig Augusti c. m. ”Färgor, Krita, hvit, slammad och oslam?-niad; Inkommande TullprOcent 95” Friherre Wrangel'. Hvad krita angår, märkte jag redan, då detta ämne förra gången förevar, att d£t är en vara, som aldeles icke finnes i Sverige. Således är det skäl, att nedsätta tullen derå. Friherre Ceder/Ironi: Lika med Friherre Wrangel anser jag, att tullen på oslammad krita borde vara högst obetydlig. Siamningen kunna vi göra sjelfva. Tullen å den oslammade kritan anser jag således böra nedsättas. Herr Tham:
Jag vågar således smickra mig med den tanka, att just detta året var Stora flottan ? stånd, att återgälda liyad den Den 2 Mars f. in. % ]<ostat eli älskadt fädernesland, den långa välvilja den åtnjutit. Grefven säger vidare örn i8op, all den tappre Pukén genom Skärgårdsflottan var i ständ att för sin del sä mästerligt utföra expeditionen till Norrbotten. Detta är minst ovänligt sagdt. Paten geck till Norrbotten med en styrka, sammansatt af både den stora och lilla flottan. Troligen bade expeditionen ej kunnat blifva af, om man ej haft Linieskepp och Fregatter; men den hade omöjligt kunnat äga rum, om vi ej ägt dem, men fienden genom stora fartyg herrskat i Bottniska viken. Någon gång bände det mig i min ungdom, att jag hörde yngre sjömän jemföra båda vapnen, Linieskepp och Fregatter, med Canonslupar och Jollar. Sådane jemförclser har jag äfven någon gång hört i min mannaålder af sjömän, som trolt sig ej kunna vinna nog i opinionen, om de ej tillräckligt nedsatte det vapen, till hvilket de ej hörde så egentligen; meri att Herr Grefve von Platen äfven skulle göra jemförelser emellan io Linieskepp och det minsta vapen man kan skapa, Canonjollen, skulle jag ej hafva trott, förr än jag nu ser det ådagalagdt. Jag vill ej säga, att jemförelserna borde göras rigtiga, fast jag tror, att en canonjoll här bygd ej kostar 3,700 R:dr, nej 4000 R-'dr är närmare sanningen; och då blir resultatet helt annorlunda. Ej eller kan jag förlika mig med den ideen, alt 9° Den a Mars f. m. man icke bör, vid ordnandet af ett försvar, afse krigskostnaden, sorn, om den blir allt för stor, alltid försvårar försvaret. Men felet ligger uti att jemföra vapen, som ej äro byggde, för att jemföras. Bägge tillböra ett gemensamt fäderneslands försvar. Det ena, eller det stora, tillhör öppen sjö och fältet, det andra sluten kust.
Och blir det åter fred, hvartill nu synes vara någon utsigt, så kan ju hela denna angelägenhet bedrifvas med vida mindre uppseende och omgångar än nu. De få personer, som känna denna sak, kunna lätt förmås till tystnad, och alltsammans tör kanske förbli en ceremoni utan all vigt, som förfaller af sig sjelf, måhända på sin höjd med ett slutligt lätt vunnet bifall af Biskopen och consistorium, sedan de åter hunnit hemflytta efter sluten fred. Den ledsamma händelsen behöfver sålunda ej bli en sak, känd af land och rike.“ Fru Catharina satt en stund begrundande. Slutligen sade hon: „broder Johan kan ha rätt. Jag vill tro att så kan ske. Af otålighet att snart få en obehaglig sak afslutad må man ej förledas att förhasta sig.“ Fru Catharina bad nu Johan lemna henne ensam med Margaretha, som hon inkallade. „Margaretha,“ började hon, „den obetänkta och brottsliga förbindelse, du ingått, är från detta ögonblick genom makten af din mors vilja bruten, ehuru omständigheter göra, att jag ännu på någon tid nödgas uppskjuta att på denna skilsmessa fästa lagens insegel. Men skild och upphäfven är dock för evärdeliga tider denna förbindelse, af hvilken du på intet vis får anse dig fästad; och må du vid min strängaste vrede icke våga att någon slags communication med denne man hafva, utan honom anse som den mest fremmande fremling. Detta är min vilja, och må du veta att dig derefter rätta. En djup hemlighet skall betäcka, att en sådan vanhedrande förbindelse någonsin blifvit sluten. Och nu intet ord mera härom, innan det blir en nödvändighet att åter vidröra ett så högst obehagligt ämne, för att lagenligt upplösa det lagstridigt knutna förbundet.“ En vink med handen gaf Margaretha tecken att aflägsna sig. Hon vacklade ut i det andra rummet och kastade sig gråtande i Cecilias armar, utan att ge akt på Johans närvaro. Han nalkades henne och sade med låg röst: „bida tiden och hoppas. Uppskof är redan en stor vinning. Ser du huru jag, så fremmande, intränger mig i ditt förtroende; men Cecilia har berättigat mig att anse mig som er bror.
G R C N A D I N C R, Ingen fotbeklädnad öppnas från o. m. instundande 15 januari vid Norrvikens Trädgårdar, Aby. God inackordering erhålles å platsen vid Torshags hushållsskola. Närmare upplysningar meddelas af Fredrika-Bremerförbundet i Stockholm, Doktorinnan Haglund i Norrköping samt af undertecknad under adr. : Norrvikens Trädgårdar, Aby. Rekommenderar sina tillverkningar af alla slags Etuier, Portmonnäer, Plånböcker, Portföljer, Damväskor, Sy&amp; Smyckeskrin m. m., i vackra mönster. Montering äf Tapesseriarbeten. Infattar Akvareller, Fotografier o c h Planscher i r a m a r med passepartoul eller kartonger. O b s. Fullständigt snickeri i fabriken. Goda varor. Egen tillverkning. Billiga priser. [2273 M O R G O N R O C K S T Y G E I S Stort lager hos är mera omtyckt af bar.i oeh yngre personer än lappskor. Ousken I, att barnen skola springa ljudlöst i edra rum, så forsen dem med dessa prydliga och praktiska skodon — ingen julklapp blir för dem mera välkommen. Lager i Stockholm hos hr Carl Liljeqvist, fröken Wendela Almén, Svenska konstslöjdutställningen; i Göteborg hos hr Edvard Johanson; i Örebro hos hr A. P. Forsner och i de flesta större landsortsstäder, äfvensom vid fabriken, postoch telegrafadress [3027] Lappskofabriken, Arvika. &amp; PORTFÖLJ F A B R I K, Specialaffär för alla finare arbeten i lä- der, plysch, sammet och siden etc. 36 &amp; 38 H a m n g a t a n 36 &amp; 38. TELEFON uppmanas Iduns läsarinnor att beakta från Finland snart ankommande nya böcker af författarne CARL A. HOFLEVERANTÖR 4RZ5RLHRL5R2SHSRZ5H5ASR2H^ får Olycksfall-FörsäkringsIIL«
Den har blifvit allt mer och mer uudanträngd af tidnings-lilteraturen; och om vi ej kunna neka, alt denna sednare upfyller sitt ändamål, då den kommer den sjelfständigt tänkande och bildade tillgodo, måste det dock medgifvas, att denna litteratur sällan verkar nyttigt för den stora mängden, som läser den utan att ega den underbyggnad, som erfordras för ett val, samt ett sjelfständigt omdöme öfver det som läses? För ali återförskaffa bok-litteraturen och dess begagnande en öfvervigt öfver läsandet af tidningar, erfordras att föranleda en lit teratur af förstnämnda slaget ; och detta torde ej vara så svårt, som man föreställer sig. Det beror nemi. pä möjligheten att afsätta goda och grundliga böcker. Mången talang som nu måste afhålla sig frän författareskap, emedan förläggaren mindre söker grundliga produktioner, än sådana, som latt spridas bland ett till smaken något mattadt puhlikum, skulle vända sin upmärksamhet åt allvarliga ämnen, ifall förläggare funno sådana alhandlingar kunna påräkna afsättning: och den skulle de till en del finna uti Sockenbibliotheker. Efter Finska traktatens uphäfvande 1844, hafva vi förlorat en god afsättnings-orl för vår grundligare och undervisande litteratur, enär en lull-afgift af 20 procent ä böcker, tillagd det vanliga 15 proc. försäljnings-arfvodet, — gjort bok-försändning (ill Finland nästan omöjlig. Genom denna förändring i bokhandels-förhällandena, hvarigenom afsättnings möjlighet för dylika böcker med minst en fjerdedel förminskats har följden visat sig pä beskaffenheten af vära utkommande bokförlager och således vår litteratur. Jag vågar anhålla om II.
S. D, Efter tLiyo skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärs - och Oeconomie-Utskott^ns Utlåtande, N:o 49 , i anleda 74 Prat. Utdrag den 19 Augusti 18 i Q* ning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkan<le, N:o 22, angående åtskilliga förändringar i de med skogshushållningen gemenskap egande Lagar och Författningar , bi föll s Betänkandet , N:o 22 , med undantag af nionde punkten , hvilken , jemte tillägget dervid uti Utlåtandet N:o 49, ogillades; hvaremot Ståndet, i afseende på denna punkt, beslöt, det böra Rikets Ständer i underdånig Skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att delning af Skogsallroanningar må ske efter de af Kongl. Karnrnar-Collegium föreslagna grunder, som pag. 21—24 i Betänkandet TSf:o 22 framställas. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Bevillnings Utskottets Utlåtande, N:o 3cj , i anledning af Herr £1. J. Gezelii motion om lindring i Städernes allmänna utskylder, S. D. Föredrogos å nyo och bi föllos Bevillnings-Utskottets Betänkanden : N o 4o, angående Riksdags-Full mägtigen , Johannes Svenssons motion om befrielse från Bevillning efter 2 Art. för egare af Krono-, Kronoskatteoch Frälseskattehemman i Småland; Nio 4l, i anledning af Herr N. Bruncronas motion om befrielse eller lindring i Froil Utdrag den 19 Augusti 1829. 75 fie vi lin in gen för Kronolotsar och Lotsdrängar; och N:o 42, angående Johan Eric Janssons från Carlstads Län motion om befrielse från Bevillnings-afgiften för Grufvearbetare. Från Hedervärda BondeStåndet.
det berörde bestraffningar blifvit i laga ordning verkställde, till sitt urskuldande anfört, pröfvade rättvist, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rätteg.-balken, fälla Herr Grefven och Landshöfdingen samt Landssekreteraren att för hvad de i ofvanberörde måtto felat, hvar för sig böta etthundra daler silfvermvnt med trettiotre R:dr 10 sk. banco; hvarförutan Herr Landshöfdingen och Landssekreteraren, hvilka icke visat, att, på sätt de i sin förklaring föregifvit, kostnaden för de häktade qvinnornas och deras barns underhåll i häktet under de anmärkta tiderna icke skulle uppgått till det belopp, som derest i fråga varande bestraffningar blifvit förr än nu skett verkställde och mödrarne skolat derunder från barnen skiljas, kommit att drabba Kongl. Maj:t och Kronan genom barnens utackordering till underhåll af främmande personer, förpligtades att, gemensamt eller hvilkendera gälda gitte, ersätta Kongl. Majit och Kronan det belopp, hvartill de häktade qvinnornes och deras barns underhåll under de tider, desse längre än ske bordt varit i häktet qvarhållne, uppgått, med tillhopa etthundra fy ra tionio Ilidr 0 sk. 2;J rst. banco; men då den ena af dessa qvinnor imedlertid afiidit och en annan afsagt sig allt anspråk på ersättning för den tid, hon längre än vederbordt varit i häkte hållen, erfordrades icke vidare yttrande öfver Advokatfiskalens yrkande om godtgörelse för det lidande, som dem genom den åtalade förseelsen kunde blifvit tillskyndad; och enär den tredje qvinnan, oaktadt skedda efterforskningar, icke kunnat anträffas, för affordrande af hennes yttrande; ansåge Kongl. Hofrätten sig icke kunna i detta mål utlåta sig öfver Advokatfiskalens påstående om ersättning åt henne för det lidande, henne genom obehörigen fördröjda fängelsetiden kunde blifvit förorsakadt. Å ingendera sidan är detta utslag öfverklagadt. Enligt hvad jag under embetsresa år 1850 erfarit, hade f. d.
Detta allt har Kongl. Maj:t behörigen öfver vä ga 15 och enär, hvad först beträffar frågan om skogsplanterings-kassan, den utaf Statskontoret, rörande nämnde kassa, åstadkomna utredning utvisar, att kassans inkomster under åren 1836—1845 i betydlig mån till beloppet omvexlat, samt berörde utredning följaktligen icke lemnar tillförlitlig grund för inkomsternas beräknande i framtiden till någon viss summa årligen, hvarförutan det förekommer, att åtskilliga ärenden för närvarande bero af Kongl. Maj:ts pröfning, hvilkas afgörande kommer att på förhållandet med kassans utgifter hafva inflytande, anser Kongl. Maj:t den tidpunkt ännu icke vara inne, då hela skogsplanteringskassan med dess inkomster kan till staten öfverlåtas; dock som under den sednast förflutna tiden kassans tillgångar icke blott varit tillräckliga för de derå anordnade utgifter, utan ock derutöfver lemnat öfverskott, samt anledning ej är, att uti detta förhållande ändring hädanefter kommer att ega rum, har Kongl. Maj:t pröfvat skäligt i nåder bifalla, att af ifrågavarande kassa en summa stor Sextiosex Tusende Sex Hundrade Sextiosex Riksdaler 32 sk. (66,666: 32.) banko, nu må till Rikets Ständers disposition öfverlemnas, för att, efter deras pröfning, till förefallande behof användas. Vidkommande derefter Rikets Ständers hemställan om rättighet för delegare i häradsallmänning att, der de det önska och sådant hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande anmäla, genom utsedde deputerade deltaga i uppsigten och vården af allmänningen; så, enär det ifrån äldre tider varit vanligt, och nu gällande förordning angående skogarne i riket af år 1805 i 4:de punkten jemväl innefattar stadgande derom, att häradsboerna ega vid ting eller sockenstämmor välja vissa personer, en eller flera, som vid de tillfällen, då fällning och afförsel sker, skola sig infinna och, gemensamt med skogsbetjente, bevaka, att dervid ordentligen och lagligen tillgå må, 6 Kongl. Majlis Nåd.
En talare liar sagt, att man ej hör störa någon uti de förhållanden, hvaruti han till följd afnäringslagstiftningen blifvit införd. I mili tanke utgör dock just detta ett skäl, att nu vidtaga den föreslagna förändringen. Näringsidkaren kan nemligen ej med full säkerhet och trygghet drifva sin handtering, förrän lagstiftningen, i hvad den rörer hans näring, blifvit fullkomligt fri. Först då kan han med tillförlitlighet uppgöra sina kalkyler. Af dessa i korthet anförda skäl, yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Sparre: Hvad är det för tal örn frihet J fören, Mina Hrr! Ar meningen att göra bränvinsbränningen fri? Är meningen att nedsätta minimum? Nej, jag är fullt öfvertygad, att när frågan derom förekommer, så framställes icke något yrkande i sådan syftning. Det är således icke värdt att fortfara med detta tal om frihet, ty vi vilja icke göra näringen fri, på det landet ej må öfversvämmas af bränvin. Gr. Björnstjerna har förklarat, att han ej blifvit öfvertygad af de skäl, som emot hans åsigt blifvit anförde. Jag får för min del förklara, att Grins argumenter ej heller kunnat rubba uiig uti min öfvertygelse. Grin har sagt, att vi visserligen beslutat drawback, men att, om en lönande export af bränvin skall kunna komma till stånd, så måste näringen frigöras, på det den må kunna bedrifvas i städerna. Jag säger deremot, att Hrrine icke vilja frigöra bränvinshandteringen, utan J viljen monopolisera den i städerna; ty endast städer, som hafva en direkt import, kunna bränna om sommaren, men för landsbygden är det en ren omöjlighet att under denna tid idka näringen. Ropen på propos. förnyades. Frih. Sprengtporten: Med anledning af Gr. Björnstjernas framställda förslag derom, att minsta tiden för bränvins-brännings idkande skulle bestämmas till två månader, ber jag att få fästa uppmäksamheten derpå, att det för närvide är bränvinsbrännare tillåtet, att, sedan han anmält sig att bränna en eller flera terminer, ytterligare anmäla sig för en half termin. Nu skulle
Af Utsk:s betänk, finner jag, att Wenersborgs stads begäran om förlängd nedsättning i bevillningen i anseende till den eldsvåda, som för några år sedan öfvergick staden, icke blifvit beviljad. Jag tviflan visserligen på, att hvad jag derom kan yttra skulle verka till en förändring härutinnan , men jag skulle dock önska, att om en sådan nedsättning icke för alla fem åren till nästa riksdag kunde beviljas, den dock kunde medgifvas för 1, 2 å 3 år, allt som TJtsk. kunde finna lämpligt. Hr Ribbing, Bengt: Jag ber att få förklara, att jag visserligen icke är den, som är emot nedsättning i skatter, så väl af skyddsafgift som alla öfriga; men jag har trott, att man ej borde föreslå en sådan förr, än man visste att den vore möjlig att verkställa, d. v. s. icke förr än man sett statsregleringen definitivt afslutad. Delta har jag ansett vara riktigast. Af alla Utsk:s tillstyrkanden synes mig icke något hafva stött så mycket emot, som bevillning å karak - Den ug M aj. 4><J tersfullraakler: jag vågar vara af motsatt tanke med dem, som betrida en sådan bevillning. Den öfversvämning af karaktersfullmakter, som nu äger rum, alstrar så många obehagligheter i allmänhet, att jag skulle önskat att sådana aldrig funnits till. Man hör, huru en med karaktersfullmakt begåfvad person och lians hustru tala om, huru de, för att iakttaga sin värdighet, måste göra kalaser, åka och kläda sig — allt till familjens ruin. Den som fått en högre titel vill lefva på ett sätt, som svarar deremot, och är han då tillika gift, så blifva utgifterna ändå större; ty huru det är, så kommer cjvinnan med i spelet och äggas af mannens utmärkelse för en förtjenst, som ofta nog kan vara ganska problematisk, till ett lefnadssätt vida utöfver hvad som skulle blifvit fördt, om den s. k. utmärkelsen uteblifvit. Jag förenar mig således med Ulsk. i den princip, som i betänk, uttalas, att beskatta karaktersfullmakter allt hvad ske kan.