Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han straffas såsom edsörebrytare med fästning och 66 r:dr 3>. sk. böter, enligt K. förorda, den 12 Nov. 1807 och Hofiätts-universalet vien 9.7 Jan. 1808. På grund af hvad jag anfört, afstvrker jag upphäfvande af K. brefvet den 7 Ootober i8o3, emedan, om detsamma borttages, något annat måste sättas i stallet, som förklarar q §:n i 6 cap. af K krigsartiklarna. Gr. Lewenhaupt, Mauritz: Under det jag anhåller att få förena mig uti Hr af Dalströms anförande, vill jag blott tillägga några ord, i afseende å de förhållanden, hvarunder en militär-person bör anses vara stadd i tjensteutöfning. Från indelta arméen, der truppen icke nyttjar sidogevär, ehuru soldaten stundom är försedd med bajonetten i gehäng, reqvireras ofta vakt till marknader. Jag anhåller blott att få tillägga dem till cathegorien af de uti tjensteutöfning enligt i8o5 års förordning skyddade militärpersoner. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag anhåller att få på den ifrågavar. motionen och dess syftning använda allt, hvad jag tillförene anfört om fördelen af en omfattande codification. Om i det lag-förslag, vi hafva att förvänta, detta och dermed beslägtade ämnen skulle befinnas förbigångna, blifver då rättaste tillfället att dem i öfvervägande taga. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Med min motion har jag åsyftat undantagslagarnas undanrödjande, så mycket som möjligen sig göra låter. — Hvad Gr. Löwenhjejms anmärkning vidkommer, så torde Hr Grefven, lika väl som jag, påminna sig ursprunget till den nu ifrågavar. icke lagen men författningen, som ålägger dubbel kroppsplikt för civil persons anfall mot militär-person, klädd i uniform och försedd med undergevär.
— N:o 57, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 38, angående vackt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma: B. II. 622; III. 128, 458, A. 458, — N:o 58, i anledning af väckta motioner angående folkskoleväsendet: B. II 658; III. 129, 474, A. 474; IV. 614; B. V. 563, 591, A. 591. — N:o 59, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, angående väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad: B. II. 658; III. 129, 475, A. 475. — N:o 60, i anledning af väckt motion om revision af Stadgarne för Teknologiska Institutet oell Tekniska elementarskolorna i riket: B. II. 658; lil 129, 475, A. 475. — N:o 61, i anledning af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roterings-besväret: B. III. 93, 475, 485, A, 485. — N:o 62, i anledning af väckt motion om föreskrifter rörande rättigheten att erhålla skjuts, m. m.: — N:o 63, i anledning af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och handa-slöjder vid rikets seminarier för fruntimmer: B. III. 93, 475, 486, A. 486.
Utskottet, som erhållit kännedom om att åtgärder redan blifvit i berörde hänseende vidtagna, får, i enlighet med hvad här ofvan i afseende å småpersedlarne blifvit föreslaget, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte för deras del besluta, det ostskatten i Herjeådalen skall, sedan beloppet för hvarje hemman blifvit efter behörig utredning bestämdt, förvandlas i penningar. 2:o. 5 moni. I afseende å Presternes bland ordinarie räntan upptagna och i jordeboken antecknade, så kallade utlagor, hvilka förra riksdagens Stats-Utskott, lika med kommitterade, ansett böra bestämmas till visst, för hvarje Pastorat sammanräknadt belopp i kontant efter 20 års medelpris, hemställer Utskottet, att samma grunder, som för räntors utgörande i allmänhet, blifvit här ofvan föreslagna, måtte komma att tillämpas. 3:o. 8 mom. I detta moment hade sisllidne riksdags Stats-Utskott, lika med kommitterade, föreslagit, att den afgift, som under benämning af Näs Kungsgårds reparalionsmedel, utgöres af NäsgOrds fögderi med 66 Rdr 32 sk. och af Westerbergslags fögderi med 53 Rdr 16 sk. till underhåll af byggnaderna å Näs kungsgård, anslagen lill öfversteboställe vid Dalregementet, måtte, såsom innefattande en serskild skattskyldighet utöfver hemmansräntor, vid dåvarande boställsinnehafvarens afgång försvinna, samt med boställets underhållande derefter enligt gällande författningar tillgå. Enligt hvad Utskottet inhemta!, innehafves icke ifrågavarande boställe af chefen för Dalregementet, utan ingår afkomsten deraf, jemlikt 1833 års lönereglering, till regementets löningsfond, för hvars räkning bostället är utarrenderadt; hvartill kommer att, utom förenämnde kontanta afgift, allmogen i Näsgårds fögderi är skyldig att, i händelse nämnde medel ej för afsedda ändamålet äro tillräckliga, fylla det bristande, samt att dessutom till nämnde kungsgård utgöra åtskilliga Ijenstbarheter.
Ståndet för godt detta Betänkande bifalla. S. D. Vid nu skedd ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch Economie Utskouets Memorial af den 10 dennes, öfver föreslagen jernnare fördelning af väghållnings-skyldigheten vid och omkring Norbergs grufvor , fann Hedervärda Bonde-Ståndet för godt det samma bi fälla. S. D. Vid nu skedd ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch Economie - Ut-, skottets Utlåtande af den 10 i denna månad, i anledning af gjordt yrkande att Förläningsoch Bonings-Hemm a 11 i Halland rnå tilläggas samma förmoner som Krono-Hemman i allmänhet, eller att få lusas till Skatte, fann Hedervärda BondeStändet för godt detta utlåtande bifalla. S. D. Vid nu skedd ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoell Economie-Utskottets, den 10 dennes afgifna och sedan den 19 hvilande, utlåtande öfver yrkad jemkning i 156 Prat. TJtdr, <7. 24 Péhr. 1813-' Transport-skyldigheten af Tiondeoch AfradsSpannemålen, blef detsamma af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Vid ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch Economie-Utskottets den 10 dennes afgifna Betänkande i anledning af väckt fråga om Krono-Uppbördens öfverlemnande till Kyrko-Rådet i hvarje församling, fann Hedervärda Bonde-Ståndet för godt detsamma bifalla. S. D. Efter skedd förnyad föredragning af Tag-Utskottets den 28 sistlidne Januaii afgifvne utlåtande öfver sökt företrädesrätt af Jordägare till Brukares lösa egendoms försäljning, för försträckning, fann Hedervärda Bonde - Ståndet för godt det samma bifalla. S. D. Efter nu skedd förnyad föredragning af Stats Utskottets den 12 i denna månad afgifue utlåtande öfver Kongl. Majtts Nådiga remiss angående visse vilkor vid Vadstena KlosterKyrkas upiåtar.de åt Vadstena Stads, samt dermed förenade St.
I hans bref är det som om zigenarlynnet kämpade med bondlynnet en hård kamp, och under denna tid förefaller det, som om det senare behållit segern. Envist och trögt höll det honom kvar på samma plats — Näsåker i södra Ångermanland ej långt från hans eget hem — och fruktan att rent af gå under af armod synes hafva bundit honom vid jorden. Då kom en man vandrande, hvilken hade något af samma blod i sina ådror som Molin själf. Det var en ung medicine kandidat, hvilken för sitt nöjes skull vandrade genom Norrland. Han kom en dag in i huset, där Molin bodde, och de båda männen möttes på trappan. Molin hade emellertid i denna undangömda trakt af världen lika litet som annorstädes lefvat i fred med sin omgifning. Han fick människor antingen till fiender eller till beundrare. Bland annat, som han företog sig, var äfven att i sin hembygd under dessa år en gång uppträda som ett slags själfgjord advokat. Han ådagalade därvid det slags hänsynslöshet, som i allmänhet utmärkte honom — och han afslutade aldrig denna process. Detta hade samma effekt som hela hans personliga uppträdande i allmänhet. Det skaffade honom både vänner och fiender, och det var ingen ovanlighet, att fienderna gingo till handgripligheter. Visserligen hörde Molin till dem, som kunde försvara sig, och som också gjorde det efter noter. Men han måste alltid vara på sin vakt, och när han fick syn på den omtalade resande medicinaren, som, medtagen efter en lång fotvandring och allt annat än herremannamässig i sitt yttre, trädde emot honom på trappan, så gick Molin honom därför hotfullt in på lifvet och frågade hvad han önskade i en ton, hvilken tydligt angaf, att han var beredd på det värsta. Det lär ha fattats föga, att de båda herrarne vid detta sitt första möte kommit i handgemäng. Men när bekantskapen slutligen var gjord, och den misstro, hvilken Molin öfverhufvud hyste mot alla människor, till sist var öfvervunnen, så blefvo de vänner för lifvet — eller för den korta tid, som den unge författaren då ännu hade kvar att lefva.
Hans hållning mot den unga flicka, som på ett så egendomligt sätt anförtrott sig åt honom, var helt och hållet den af en äldre broder. De båda unga väntade nu i stark spänning, lyssnande oupphörligt utåt gången efter häftiga steg, och mer än en gång for, Sonja upp ur soffan, blek och röd af sinnesrörelse, då hon tyckte sig höra någon komma. Emellertid hade föräldrarna återkommit hem, men såsom beräknadt var så kort före middagen, att de nätt och jämt hunnit att kläda sig tills gästerna anlände. De märkte därför ej dotterns frånvaro, förrän alla voro samlade i matsalen för att sätta sig till bords. Hvar är Sonja? frågade de båda på en gång den bleka Anjuta, som i dag syntes liksom högre och mer själfmedveten än vanligt, med en utmanande blick, och på samma gång ett upprördt, väntansfullt uttryck. Hon är utgången, svarade denna med en låg röst, hvars lindriga darrning hon förgäfves sökte behärska, i det hennes blick undflydde faderns. Utgången! Hvad vill det säga? Med hvem? Ensam. Det ligger en biljett på hennes toalettbord. Betjänten fick tillsägelse att genast hämta biljetten och man satte sig under dödstystnad till bords. Sonja hade beräknat sitt slag bättre än hon kanske själf förstod, grymmare än hon själf anade. I sitt barnsliga trots, med ungdomens hänsynslösa egoism, som icke vet af någon skonsamhet, emedan den ännu föga förstår den smärta den tillfogar, hade hon sårat fadern i hans ömtåligaste punkt. I närvaro af alla dessa närmare och fjärmare anförvanter måste den stolte mannen svälja förödmjukelsen af dotterns snedsprång. I brefvet stod endast: Pappa, förlåt mig, jag är hos Woldemar och jag ber dig att icke mer motsätta dig vårt giftermål. Ivan Sergejevitsch läste tyst dessa rader och reste sig därefter från bordet under mumlande af en ursäkt till dem, som sutto närmast. Tio minuter därefter hörde den allt mer ängsligt lyssnande Sonja och hennes kamrat de väntade, vredgade stegen, dörren, som icke var läst, flög upp utan en knackning, och general Krukovsky stod framför sin skälfvande dotter. Mot slutet af middagen inträdde far och dotter i matsalen följda af Woldemar Kovalevsky.
Dess till Kammar Collegium Jen 16 Mars 1824 aflåtne och genom bemälde Kongl. Collega Circulaire-Bref till Konungens samtlige Befallningshafvande, den 14 April samma år, allmänt bekant gjorda Nådiga Skrifvelse, i 3:dje momentet, innehåller, täckts förklara, att, intilldess framdeles bestämdt blifver, om några Skogs-och Jägeri-betjente för Jagtväsendet och tillsyn öfver Ekeskogarne komma att bibehållas, skola alla de Skogsoell Jägeri betjente-sysslor, som, i följd af den nu ifrågavarande regleringen vid en del Parker och Krono-Allmänningar icke blifva behöflige, vid innehafvarnes afgång, tills vidare lemnäs obesatte, deras löner ingå till Staten, och boställena, på Fem år i sänder, för Kronans rakning, utarrenderas, så vidt de icke till aflöning för Skogsoch Jägeri betjente å bibehållne Parker och Allmänningar erfordras; hvarjemte Kongl.
Utlåtande öfver väckt motion om anslag för upprättande och tryckning af Register öfver R. o. Ä:s Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag samt för författandet af Register öfver samma Stånds Protocoll vid sisth Riksdag, Sedan Riket1! nu församlade St:r , för upprättande af Register öfver R. o. A:ds Protocoll vid ej mindre i8i5 års än innevarande Riksdag, beviljat enahanda anslag, sorn vid föregående Riksdagar varit vanligt eller 10 R:dr för hvarje tryckt ark, samt derjemte beslutit, att desamma borde på allmän bekostnad tryckas; så har Hr Rosenblad, Bernhord, under förklarande, det han visserligen ansåg häraf uppenbart följa, att med författandet och tryckningen af Register öfver R. o. A:s Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag samt upprättandet af Register öfver Ståndets Protocoll vid sistförflutna Riksdag bör på enahanda sätt förfaras, likväl till undvikande af missförstånd, i saknad af bestämd föreskrift, föreslagit, uti en hos H. R. o. A. väckt och till Utskottets handläggning öfverlemnad motion, att i afseende å betalningen för upprättande och tryckning af Register öfver R. o, A:s Protocoll vid 1818 års Riksdag samt för författande af Register öfver Ståndets Protocoll vid Riksdagen år i8a3 må förhållas alldeles på enahanda sätt, som R. H. Sttr rö 5 b. 44 63o Stats-U tskottets vande förfallandet oell tryckningen af Registret öfver bemäite Stånds Protocoll vid denna Riksdag, beslutit. Yid öfverläggningen om detta ärende, liar Utskottet inhemtat, att, oaktadt Register öfver R. o. A:s Protocoll vid sislförflutne
Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott till gemensam handläggning fått emottaga ett af Herr Professor E. Munck af Rosensköld den 5 sisth Januarii ingif. vet Memorial, deruti föreslås: ”att Riksens ”Ständer genom vederbörande Utskott matte på ”Högvederbörlig ort begära underrättelse om ”hvad, i afseende till de af Riksens Ständer ”vid sista Riksdag i underdånighet för Konungen anrnäldte Önskningsmål blifvit vidgjordt el”ler icke vidgjordt, i synnerhet hvad de serskilda nedsatte Cornitéers arbeten angår, samt i afseende på Finska Handeln, äfvensom i afseende på vidtagande anstalt till samling af All”männa Statistiska kunskaper öfver Sverige, med ”besynnerligt afseende på dem, som med utar”betande af ett Förslag till en ny Representation kunna hafva gemenskap;” Och har Herr Professoren begärt, att berörde Memorial måtte till ConstitutionsStatssamt Allmänna Besvärs och OeconomieUtskotten, för hvilkas arbeten vid denne Riksdag ofvannärnnde underrättelser i synnerhet borde vara nödige, blifva remitteradt; derifrån, hvad remissen till förstnämnde Utskott beträffar, Herr Professoren likväl under den xo i samma Månad skriftligen förklarat sig föranlåten afstå. Då Utskotten till öfverläggning förehaft ienna Motion, och dervid granskat den for 652 Statsoch Besvärs-Utskottens Betixnkanden1. Riksens Höglofl.
Sedan, under åberopande af högstberörde nådiga skrifvelses innehåll, egarne af ifrågavarande mindre hemmansdelar hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ånyo anhållit örn befrielse från det förhöjde skatte-talet, och alt den mark, som dertill blifvit anslagen, måtte från hemmanen utbrytas, så och efter det vid anställd undersökning befunnits, det hemmanen voro i saknad af sådana emot det förhöjde skatte-talet svarande egor och förmoner, som för hemmanens bestånd oundgängligen erfordrades, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, genom utslag den 6 November 1834, förklarat, att, då de uti högslberörde Kongl. Bref af den 29 April 1830 förutsatte förhållanden inträffade i afseende på sökandernes hemman och den af dem gjorde uppgift, alt deras förfäder vid afviltringen ej begärt omförmälde tillökningsskalt, af afvittrings-handlingarne icke emotsades, komme sökanderne att från samma skatt befrias och den deremot svarande ego-rymd att från Hortlax bys område utbrytas och till Kronans disposition afsättas. Slutligen har Kammar-Collegium, genom laga kraftvunnet utslag af den 15 Juni 20 Ståts-Utskottets Utlåtande j .A':o 84• 1835, upphäft Kongl. Majlis Befallningshafvandes beslut, på den grund, att Kongl. Majit, i frågan om Hortlax bys ti 1 lök ni ngs-ska Lt, den 21 Februari 1826 redan meddelat Sitt Nådiga beslut, hvilket., såsom icke ändradt genom 1830 års Kongl. Bref, borde tjena till efterrättelse. Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer icke mätte med denna fråga taga någon befattning. Stockholm den 22 November 1844. Reservation af David Andersson från Halland, som åberopade Inkomst-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande:
Nn kan det visserligen anmärkas, att 1846 års Stadga, likasom föregående författningar i detta ämne, tillkommit på den ekonomiska lagstiftningsvägen; men om man måste beklaga detta förhållande, så torde man dock rättvist böra ihågkomma, att 1846 års stadga i sjelfva verket, i flera hänseenden ställde ifrågavarande, samhällets olyckliga medlemmar under lagens skydd, och att den innefattade hufvudsakligen inskränkning i det godtycke, de förut varit, i strid med vår Samhälls-författning, underkastade. För sådan förändring af en författning, som icke tillkorhmit i behörig ordning, erfordrades knappast iakttagande af formerna för lagförändringar; men då fråga åter uppstår att utvidga det godtycke, hvilket, om än från lagstiftningen i detta ämne oskiljaktigt, bör med all möjlig omsorg begränsas, blir förhållandet alldeles omvändt. I fråga om det nya stadgandets förhållande till det förutvarande, må det ock medgifvas, att, enligt den nådiga Stadgan som i detta hänseende icke undergått någon förändring, äfven den finge såsom försvarslös behandlas, som icke bevisligen af egna tillgångar egde sin bergning, äfvensom att skyldigheten att visa ärliga försörjningsmedel ålåg den tjenstlöse, så vida han icke skulle hemfalla under författningens bestämmelser. Då samhället tillåter sig att slämpla såsom brott tjenstlöshet i förening med bristande tillgångar till uppehälle, och för detta brott stadga sträng bestraffning, afviker det utan tvifvel från sin pligt att skydda alla; men ännu större är afvikelsen, då derjemte det ålägges den förment brottsliga att styrka sin oskuld; ett anspråk, som man icke i något enda annat fall vågat göra gällande. Det är från denna grundfalska princip, man vid lagstiftningen i detta ämne utgått; och det är ock derföre, som hvarje nytt stadgande verkar så högst betungande för den, det afser. Det nya stadgandet kan visserligen, i afseende på sin tydning, underkastas olika meningar; men tolkadt utan all spetsfundighet, som visserligen medgifver en ännu svårare tydning, innehåller det, att iakttagande af ordning och sedlighet i lefvernet jemte bemödandet att sig ärligen försörja åligger den tjenstlöse, om han skall undgå att behandlas såsom försvarslös.
- Nej, svarade Krysanteus, vårt ärende är ett annat än skådelystnadens, som endast skulle mätta oss med grämelse. Vi hava kommit för att rådfråga oraklet. Den gamle prästens ansikte uttryckte förvåning. Vet du icke, sade han, att pytians röst är förstummad och de profetiska ångornas källa sinad? Den sista prästinnan är längesedan död. - Tyvärr, jag vet det alltför väl, svarade Krysanteus. Men fast pytian är död, lever den siande guden evigt. - Apollon är död! genmälde Herakleon och fäste på Krysanteus en blick, vars mystiska uttryck höjde det oväntade och besynnerliga i dessa med övertygelsens fulla ton uttalade ord. Gubbens ögon uppenbarade en själ, som helst dväljes i sig själv, men när hon från självbetraktelsen drages till de yttre tingen, snarare fattar dem i en enda bild än fäster sig vid de särskilda företeelserna. En sådan blick är egen för teosofer och mystici; han har något hemskt och andligt för världens barn: han siar om döden och nödgar till tro på oförgängligheten. Han uppenbarar tillika ett något, som ligger utanför förståndets krets, på gränsen till vanvettet. Måhända var det just detta, som Krysanteus fann i gubbens ögon varur han förklarade det svar, som denne givit. Arkonten av Aten kände en rysning genomila sig. Han teg ett ögonblick och sade därefter i en mild, av medlidande genomträngd ton: - Jag lämnar din tro på sina grunder. Men månne ej vi alla, som Sokrates, bära ett orakel i vår egen barm? - Om så är, vi kom du hit att rådfråga det förstummade? - Den som vill drömma söker ju tystnaden, ensamheten och mörkret, icke bullret, människovimlet och dagsljuset. Så även den, som vill tala med Gud i bönen och förnimma hans svar i ingivelsen. Honom är icke tystnaden för det yttre örat nog, icke mörkret för det yttre ögat. Varje jordiskt ljud måste hava förtonat i känslan, och varje jordisk bild utplånats i fantasien, ty känslan är ju såsom själens öra, och fantasien som hennes öga, varmed hon förnimmer det gudomliga.
För en sådan credit måste en bank betala ett årligt praimium, som är ganska betydligt, ifall man vill att medlen i ögonblicket skola hållas henne tillhanda. Den andra utvägen att bereda säkerhet åt en bank består deruti, att banken i sin cassa nedlägger uppköpta räntebärande statspapper, sora äga tillräcklig säkerhet, och som uppfylla det förnämsta villkoret i detta fall, att vara säljbara på utrikes börs. Räntebärande statspapper, som ligga i bankens cassa och hafva egenskap att vara säljbara när som belst på utrikes börs, äro detsamma som silfver; hvaremot de, hvilka icke äro säljbara på utrikes utan blott på inrikes börs, äro icke alt jemföra med silfver tillgång. Om således bankens grundfond ökas med en, två eller tre millioner, som i låneväg återgå till rörelsen, så förstärkes derigenom icke bankens säkerhet mot utvexlingens påkänningar på bankens cassa; hvaremot om den del af bankens inkomstor, som består i afbetalning på Riksg.contorets skuld till banken, användes till uppköp af räntebärande obligationer försäljbara på Hamburger börs, (vi äga sådana obligationer, nemi. bruks-societetens), så skulle derigenom banken förvandla Riksg.contorets skuld till sig, till en betydlig del, till sådana räntebärande realisabla papper, som äro att betrakta som rent silfver. Ranken skulle, i stället för alt betala praemier föt utrikes credit, hafva beredt sig en årlig inkomst uti silfverränta; ty denna ränta skulle utgå i vexlar, hvilka på utrikes ort gälla lika med silfver; och om årligen det antal banken skulle uppköpa af dessa obligationer, för att förstärka cassan, skulle minska vexelbehofvet, så skulle banken genom denna operation agera i sitt bestämda intresse i dubbelt fall. Först finge den en ränta besparad och för det andra finge den ränta på en del af sin cassa, i stället för att betala prsemium för credit på utrikes ort. Jag vill icke gå längre i denna framställning; men jag vill återkomma dertill, när fråga uppstår om Den 21 November e. m. Veglering af bankens förvaltning för (leii kommande tiden.
Då detta sednare vore att befara i afseende på Nordens ädlaste vilda djurslägte, elgen, hvilken hotades med samma öde, som de i äldre tider temligen talrikt förekommande men numera försvunna hjortar och rådjur, har motionären föreslagit, att, i likhet med hvad tillförene understundom föreskri!vits, en författning måtte utfärdas, hvarigenom allt dödande, fångande eller förföljande af elg varder under en tid af tio år, räknade från och med det innevarande, förbjudet; och att för öfverträdelse af detta förbud måtte stadgas tredubbla böter emot hvad nu gällande författning stadgar för jagande af elg under icke lofgifven tid. Det äger väl sin riktighet, alt den af motionären föreslagna åtgärd, att alldeles förbjuda jagt å elg under en viss tid, stundom tillförene varit vidtagen. Sålunda innehöll 1808 års Jagtstadga, att elg, äfvensom hjort och rådjur, icke finge jagas under de tio nästföljande åren. Genom Kongl. Kungörelsen den 6 December 1825 utfärdades ett dylikt förbud, hvad elg beträffade, likaledes för tio år; och Kongl. Kungörelsen den 22 Februari 1850, genom hvilken de i Jagtstadgan bestämda böter för oloflig elgjagt förhöjdes, förbjöd likaså all slags elgjagt under tre års tid eller till slutet af år 1852. Man kan likväl på goda skäl ifrågasätta såväl rättmätigheten som lämpligheten af dylika åtgärder. Det torde svårligen kunna förnekas, ött derigenom på visst sätt göres intrång i jordägares rätt tili begagnande af en binäring, som är af naturen åt dem anvisad samt af lagen åt dem skyddad och tillförsäkrad med andras uteslutande.