Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom beslås hvarje Skeppare Ett lispund Caffe och Två Lispund Risgryn. Med certificerandet af dylika varor, afsände från Stockholm till Finland, förhålles efter hvad serskildt är stadgadt. 20, 21 och 22 §§. lika med 2r, 22 och 23 §§. i i83o års Tull-Taxa. 23 §. Skeppare vare skyldig att, på sätt Seglations-Ordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uraktlåtenhet deraf högstberörde Förordning bestämmer; och må det förråd, som för Besättningens behof till begagnande om Skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlastningsorten. Till provision må under sådane vilkor jemväl kunna hänföras följande qvantiteter Vin, Bränvin, Caffe och Risgryn, nemligen: För fartyg, kommande frön Östersjön eller till någon hamn i Halland samt Götheborgsoch Bohus Län från Nordsjöorter samt Holland,England och Franska Vestersjöhamnarne 3 kannor Vin, 2 kannor Bränvin, 2 U. Caffe och 3 U. Risgryn, räknadt på hvarje person af Besättningens och Passagerares antal; samt För fartyg, kommande från orter utom Östersjön, med undantag af nyssnämnda fart till Halland och Bohus Län; 5 kannor Vin, 4 kannor Bränvin, \ U. Caffe och 6 U. Risgryn, på enahanda sätt beräknadt. 12 Hör till Sevillu. Utsk. Bet. 2V.o ZQ. Harander begripas jemväl de Skeppare, som från Holland, England och Frankrike anlända till Sjötuils-Kamrarne i Halland samt' Götheborgs och Bohus Län. Från Westersjön: En Skeppare, som far tio man stark och derunder, Tre ankare Vin och Två ankare Bränvin. En Skeppare, som far ellofva till och med femton man stark, Fyra ankare Vin och Tre ankare Bränvin. En Skeppare, sorn far sexton man stark och derutöfver, Ett Oxhufvud Vin och Fyra ankare Bränvin. Hvarje Skeppare må dessutom medföra Två L\U. Caffe och Fyra LH.
Jag tror, att hvarje lagstiftning, sorn strider emot rättsbegrepp, är skadlig för ett land, och anhåller, att dessa anmärkmr fä åtfölja motionen lill Ulsk. Ilr Hjerta: Del kan ieke förundra mig, all invändningar bär blifvit gjorda emot min motion, och icke. oller äger jagrält lili en sådan förundran, afven om i dessa invändningar skulle förråda sig någon känsla af ömtålighet och fruktan för följderna af den förändring, jag har föreslagit; ty jag skall vara den första alt erkänna, att sjelfva ordet fri ränta, genom ett nära sammanhang, leder lankan pä ett annat ord, som är allmänt afskydt, nemi. procenteri. Det är således naturligt nog, om en och annan i första ögonblicket är frestad att förbinda begreppet örn fri ränta med farhågan för elt allmänt utslriiekt procenteri öfver hela landet, och om jag icke misstager mig, så liar till någon del en sådan farhåga legat till grund för det anförande, som en talare, Ur Gr. Posse, nyligen uppläst. Jag tager mig likväl friheten, mine Hrr, att fästa eder uppmärk• samhet derpå, alt det linnes procenteri af många slag, icke blott med penningar utan äfven i handel och med varor, och det iir just för att förminska, 0111 icke förekomma öfverdriflen uti dessa sednare slags procenteri, som jag tagit mig friheten alt framställa det nyss upplästa förslaget. Jag har icke gjort delta utan att rådfråga ilerc affärsmän inom hufvudstadeu, hvilka förenat sig derom, att åtgärden skulle vara ändamålsenlig och nyttig. Gr. Posse har ansett den hittills nu gällande lagen mot räntans frihet såsom ett helsosamt band, till hinder för. capitalislcn alt göra sig mäktig pä den hehöfvaudes bekostnad. Jag 252 Den 17 Augusti f. m. tror deremot jost, att den utgärd, som nu blifvit föreslagen, skulle, om icke i lörsta ögonblicket, lUmiiistonc sedermera, vara ett medel, som kunde bereda tillgäng pä penningar i landet oell göra näringsidkaren mindre beroende af capilalisten.
Utskottet föranfcites på grund häraf vördsamligen tillstyrka, att Carl Dahlgrens yrkande om uteslutande af sista punkten. i '14 § måtte af Rikets Ständer ogillas. Beträffande Nils Svenssons och Ola Olssons förslag om byamäns förpligtande att efter hemmantal deltaga i stängsel vid allmänna vägar, utan afseende på om de derintill ej hafva egor, samt Anders Jonssons framställning om enahanda föreskrift med afseende på allmänna driftesgator och utgärdesgårdar omkring hemmans inogor, så och då en förändring i det syfte motionärerne föreslagit icke skulle kunna åvägabringas utan rubbning af de i gällande Stängselförordning antagna grundsatser såväl att en hvar endast är skyldig att hålla hägnad för egna egor som, ock att det tillhör en hvar att om sina kreatur hålla den vård, att de ej göra skada å annans mark, samt ett frångående af dessa grundsatser för ifrågavarande fall icke kan af Utskottet tillstyrkas, anser Utskottet sig böra hemställa, att omförmälda förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Den af Erik Jonsson väckta fråga om tillägg till Stängsel-förordningen af innehåll, att hägnad, som tillkommit på grund af äldre författningar icke länder hägnadsskyldig till befrielse från åliggandet att taga vård om sina kreatur, finner Utskottet fullkomligt obehöfligt. Af 3:dje och 19:de paragraferna framgår tydligt, att äldre hägnadsdelning gäller intilldess ny sådan, på derom väckt fråga, blifvit upprättad, eller ock öfverenskommelse träffats, att stängsel ej skall hållas. Vid sådant förhållande och då stadgandet i Usta paragrafen, att en hvar, som hemdjur eger, är pligtig att medelst hägnad, vallning eller på annat sätt om dem taga sådan vård, att de ej olofligen inkomma på annans egor, gäller oberoende deraf huruvida stängseln upprättats efter förr stadgade eller nu gällande grunder, hemställer Utskottet vördsamligen, att Erik Jonssons ifrågavarande framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Granskar man tullbestämmelserna, finner man detsamma; så t. ex. äro såväl jordbrukets som andra näringars förädlade alster tullfria på samma gång som man finner höga tullsatser åsätta en mängd artiklar, så - Den 2 Juni e. m. sorn vannar, fortepianos m. fl.; ja porslin skyddas med 70 k 80 proc:s tull. Det system, jag hvllar. eller skvdds-systemet, omfattades blott af några få ledamöter. Vi lågo således alltid under vid omröstningarne och blott i några få frågor, t., ex. ang:de ståltråd, förenade man sig med oss. Hvad jag emellertid för min del ifrigast sökte verka för inom Utskit, var att visa nödvändigheten af att belägga jordbrukets alster med tull. Man måste medgifva att jag för detta ändamål gjorde allt hvad på mig ankom oeh verkligen kämpade väldeliga. Jag bar fått upbära förebråelser för att i mitt försvar hafva varit ensidig och utgått från egennyttan. Dessa förebråelser häfva yttrats till mig både offentligt och enskildt, och 11. o. Ad. torde derföre ursäkta mig, om jag ber att få begagna detta tillfälle för att. offentligen försvara mig. Landtbrukets vigt och värde samt dess inflytande på utvecklingen af våra krafter och vårt välstånd äro så i ögonen fallande, att de icke behöfva blifva föremål för många ord. Jag behöfver blott påminna derom, att den befolkning, som sysselsätter sig med jordbruk i Sverige, förhåller sig till den öfriga som 9 till 1. Jag ber vidare att få citera hvad en utländsk nationalekonom yttrar, då det numera blifvit en vana att ställa sig under dylika författares banér. Jag vill åberopa Passy, hvilken sjelfva Hr Gripenstedt en gång citerat. Han yttrar i sanning sublima saker om jordbruket, och säger på ett ställe följande vackra och sanna ord: »Visserligen hafva alla näringar sin nytta; alla bidraga genom sina verkningar till menniskoslägtets välbefinnande; alla hjelpas åt, understödja och lifva hvarandra ömsesidigt, men att rangera dem efter ordningen af deras särskilda vigt, ges intet tvifvel att icke åkerbruket med full rätt intager första platsen.
Alslrömers, Jonas, d. 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:dc ändring i 11 cap. 9 och 10 §§ kyrkolagen. Föredrogs Hr Bruces, Rob. Ed v., d. 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de anvisande af nödiga medel till beredande af ersättning ät de Norrske undersåtare som under 1814 års krig lidit skada af Svenska trupper. Frih. Cederström, Jakob: Hr Bruces nu föredragna motion är grundad på en proklamation, som uppgifves vara utfärdad af Gr. Rosen under fälttåget i Norrige, som tillerkänner Norrska folket ersättning för livad sorn af dem kunde tagas till armeens underhåll. Denna proklamation, som jag vill antaga verkligen existerat, är det nu som Hr Bruce vill försöka att skaffa tillämpning och verkställighet, under uppgifvande att sådan verkställighet 524 Den 29 December f. m. icke hittills följt. Dervid möter främst att 90 § Reg.F. tydligen innehåller, att under R. St:s och deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning må icke i något annat fall eller pä något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen innehåller, komma frågor om verkställighet af någon lag, författning eller inrättning. Nu är denna författning utfärdad under kriget emot Norrige. Den måste då varit utfärdad antingen på nåd. befallning af då lillstädesvar. K. Carl XIII, eller också af generalbefälhafvaren öfver arméen H. K. H. Kronprinsen. Jag antager alt den pä någonderas befallning var utfärdad. Nu innefattar således motionen det klander utaf verkställigheten af gifna löften, att icke Norrmännen skulle hafva fält den betalning'sorn i proklamationen utlofvades. Detta skall således åsyfta i främsta rummet den som utgifvit befallningen, II. Konungen eller dåvar. H. K. H. Kronprinsen. Konungen är likväl, enligt 3 § Reg.F. fredad emot allt åtal af sina handlingar. Då återstår att tillse, huruvida icke rådgifvarne hos K.
O. Detta Collegium har äfwen blifwit anbefaldt att inkomma med underdånigt förstag till sörg delning af hwad Riksens Ständer anslagit kill fria Medicamenter för fattiga, såsom etc ämne, närmast hörande till detta Collegii kännedom och befattning. kl. Den Venenssa smittans förekommande och bo, tande har länge warit ett ämne för Regeringens omsorg och b.'ef det för Riksens Ständers omtanka. Redan ar ,324 afgaf en tillförord, nåd Comité xtt Betänkande i detta ämne, grundat pa da inhämtade underrättelser fran alla Landsorter. Krigsorolicheterne hafwa hindrat »verkställigheten. Med anledning af Riksens Ständers underdåniga Skrifwclse har Kongl. Maj:t uppdragit Collegium Medicum, attester nya underrättelser dem Landshöfdingarne i samråd med Consistorieone och wederbörande käka, re blifwit anbefallde meddela, inkomma med un, derdanigt betänkande VIN förbättrade och Utwid, gade anstalter i afseende pa den Veneriska smittan. De sa kallade obotelige hafwa belastat Lazaretkerne med fruktlöse utgifter. Kongl. Maj t har genm en belöning af Femtusende R:dr Banco af de under Seraphimer-Gillets disposition stående medel framkallat uppgiften af Chirurgie Magistern Osbecks genom anställde försök bepröfwade Curmechod, icke fullkomligen okänd, men åtminstone ofta uturaktlöten och i wista delar skiljaktig fran den Winslöwsse. 5 Den 2z April. k'. Bostapssiukdomars botande eller Veterinakr, konsten har äfwen fast Kongl. Majus uppmark, samhet. Jemte det att Collegium Mcdicum undsatt Nådig befallning att afgifwa underdånigt utlåtande, will Kongl. Mast i detta amne infordra de upplysningar som aro nödige, för att bereda en utwidgad underwisning i Weten, ffapen och större tillgäng pä Bostaps-Läkare.
Så vida jag icke alltför mycket missminner mig, har Komitén just i förev:dé hänseende föreslagit, att sådana f. d. kronoparkar skulle ställas under Statens tillsyn, och de enskildas rätt på det sätt åtnjutas, att värdet af den årliga försäljning, som efter trakthuggningsmethodens införande kunde upkomma genom afverkning på dessa skogar, utdelas mellan de särskilda hemman och boställen, som deri kunde äga del. Det är nu till ett alldeles motsatt resultat, som Ekon.Utsk. kommit, då det, under förbiseende således af hvad berörde Komité yttrat, säger, att det är den enskilda vården som åstadkommer den bästa skogshushållningen, en åsigt, som Utsk. likväl i en annan del af Betänk:t på det fullständigaste sjelf vederlagt, då det yttrar att ofruktbarheten å dessa skogsparker just härrört derifrån, att de blifvit sköflade af enskilde delägare. På dessa skäl förenar jag mig med de talare, som önska ändring i förev:de Betänk., och hemställer derföre vördsamt till K. o. Ad., huruvida de ieke anse ändamålet bättre vinnas genom en återremiss, än genom antagande af reservantens förslag. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Om E. o. Ad. skulle afslå Utsk:s Betänk, och i Stället antaga Frih. Alströmers reservation, förmodar jag att Ekon.Utsk. erhåller all den uplysning, som är behöflig ang:de E. o. Ad:s tanke i denna fråga. Jag finner de af Utsk. anförda skäl alldeles haltlösa, men deremot Frih. Alströmers reservation fullkomligt öfverensstämma med riktiga stats-ekonomiska grundsatser. På dessa skäl instämmer jag med de talare, som yrkat afslag å Betänk, och bifall till ifrågav:de reservation, samt anser detta senare sätt att afgöra frågor, innebära en vida enklare behandling än genom deras återremitterande, särdeles då en sådan förändring i behandlingssättet numera blifvit grundlagsenlig! medgifven. Hr Lilljehöök: Jag tager mig friheten nämna hvarföre jag önskade Betänk:ts återremitterande. Det var nemi. derföre, att jag Den 11 Mar» f. ra.
Expedilions-FJtskollets Förslag till underd. Skrifvelse, N:<> 175. 67 Då Rikets Ständer funnit den jordförbättring, hvilken genom det begärda statsbidragets beviljande skulle erhållas, så betydlig, att arbetet bör med statsmedel understödjas, och, enligt hvad erfarenheten visat, de lill vattenaftappningar anvisade medel under den förflutna tiden icke lemnat och sannolikt under instundande statsregleringsperiod icke heller komme all lenina tillgång til! det för detta arbetes utförande begärda statsbidrag; hafva Rikets Ständer för utdikning och aftappning af sjöarne Tjurken, Näfvelsjön, Furusjön och Stensjön, med flera vattendrag i Myresjö, Näfvelsjö och Näsby socknar al Ostra härad och Jönköpings län, beviljat ett lån ai Fyratiotvåtusen R:dr, under de vilkor, som för andra dylika statsbidrag varda vid denna riksdag stadgade. 23:o. Enligt ett af Öfversl-eLöjtnanten F. W. Leijonancker år 1857 uppgjordt kostnadsförslag skulle sänkning och aftappning af sjöarne Solgen, Ass-sjön, Hnfravikssjöti samt Ingarpsoch Kopparp s-sjö arne, med flera vattendrag inom Södra Wedbo härad af Jönköpings län, hvarigenom, oberäknadi den landvinning, som genom sjöa ines aftappning erhölles, minst 2,500 tunnland sanka och ofruktbara kärr och mossar skulle blifva odlingsbara, medföra en kostnad af 96,750 R:dr: och har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader — under förmälan att intressenterne vore benägna att utföra blott en del af förelaget, som beräknats kosta 72,000 R:dr — uti lörsta klassen uppfört delta arbete, hvilket Styrelsen ansett särdeles gagnelig!. Hos Rikets Ständer har nu blifvit föreslaget att för tillvägabringande af delta arbetslöretag måtte beviljas ett statsbidrag af 65,917 R:dr 50 öre att utgå, dels såsom lån, dels såsom anslag utan återbetala ingsskyldighet. Rikets Ständer, som lika med Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen funnit detta arbetsföretag särdeles nyttigt, såväl med afseende på vidden al
Den 4 November. märksamhek och befordras till en för Jnnewänarne högst angelägen werkställighet. Hmilfet dock Riksens: Höglofliga Ständers egen pröfning wördsammeligen underställes. Stockholm d. 2 October 1809. Pä Högloft. Ridderflapeks Pä Högwördige Presteoch Adelns magnar: Ståndets magnar: Oxenstierna. Pä Högtärade BorgarePä Hederwärda Bondc - k. P petriel. Herr Grefwen och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall hära, hwilken beswarades med Föredrogs följande: Riksens Högloftiga Ständers Allmänna Befwärsoch -Oeconomiä-Utskotts Betänkande, i anledning af Kongl. Majll till Riksens Ständer afgifna, och isrän samteliga Riks Ständen till Utskottet remitterade Nädiga Proposition af den 7 September innevarande är, angående åtskilliga af allmänna Magazins - Direction uppgifne behof, och omständigheter m. m. Kongl. Måill har uti denna Nädiga ProposH lion underrättat Riksens Ständer, om de af Direktiv, Sländets magnar: L. P Lcbönstorr. Ståndets wägnar: ?. Ericsson. Den 4 November. Ikonen i underdänighek anmädlte tillfälligt; omständigheter hwilka fordra styndesamma anstalter, dem Direcllonen likwal i underdånighet förmäldt sig icke kunna »vidtaga och behörigen u föra, sä stam den icke blesive med dertill nödiga medel försedd, genom afbe alningar a dest till krigsbehofwen gjorde försträckningar, hwilka wid sistledne Junii mänads utgäng, efter Directionens uppgift stego till en million ,6v,oov Riksdaler Banco Specie.
Ifrån den tidpunkt således som nämnde Nådiga remiss blef Utskottet meddelad, kan egentligen frågans behandling inom Utskottet beräknas; och vågar Utskottet på grund häraf förmoda, alt derigenom tydligast må skönjas, att, för frågans, med noggrannhets iakttagande, skyndsamma behandling, Utskottets arbetstid icke biilvit åsidosatt eller försummad, helst härtill kommer, att, liktidigt med början af detta ämnes handläggande inom Utskottet, Utskottets tid till icke obetydlig del upptogs med utarbetandet af Bevillningsoch Qeconomie-U(sköttens Betänkande, angående gru liderne för Bränvinsbränningen; och ehuru åtskillige andra mål äfven under och efter denna tid af Utskottet måst handläggas, samt sjukdomsförfall inom Utskottets Cancelliepersonal under senare tiden vållat Betänkandets mindre skyndsamma uppsättning, har likväl Utskottet till dess utlåtande i frågan om Sjö-Tulls Bevill - Hör till Bevilln. Utsk. Bet. N:o ig. 21 ningen icke användt mera tid, än Bevillnings-Utskotten vid föregående Riksdagar derpå användt. Till stöd hvarför Utskottet vördsammast får äran anföra, att, vid 1817 års Riksdag, hvarvid motionstiden slutade den 5 Januarii 1818, Bevillnings-Utskottels Betänkande, angående grunderne för de blifvande tullafgifterna, afgafs den 3o Maji 1818, vid i8a3 års Piiksdag, då motionstiden upphörde den 1 Mars, Utskottets Betänkande afgick från Utskottet den 10 Junii samt vid 1S28 års Riksdag, då motionstiden upphörde den i5 December, Betänkandet angående Stora Sjö-Tulls Bevillningen ankom till Expeditions-Utskottet den 25 Maji 1829. Stockholm den 24 September [834. Reservationer: 1:0 af Herr Friherre Kantzow: ”Att uppgöra ett Tullsystem för Sverige, på en gång beredande Statsverket en behöflig, något betydligare inkomst, och tillika innefattande ett billigt skydd för näringarne, är ett ingalunda lättlöst problem.
Jag tror alt om detta bikltages, skull den ambulatoi iska skolan derpå vinna, att de barn, som dagligen gå i den ambulatoriska skolan, kunna någon gång skickas till den fasta skolan för att der pröfvas och examineras samt derjemte haudledas och unden visas. Man Deli 10 Fabr uar i e. m. liar sagl på förmiddagen, ntl icke något tillfälle hittills yppat sig, så tjenlig! för alt åstadkomma en skolinrättning, sorn vid denna riksdag. Äfven jag är af denna tanke, men heldagar att jag ej kan gilla den väg man i allmänhet följt för att medverka till skolinrättningen, såsom man vid denna riksdag gjort. Jag delar deras öfvertygelse, som tro att icke skoltvånget är motbjudande för menigheterna, men kostnaderna deremot göra det mera motbjudande eller föranleda till mindre villighet att bidraga dertill; och hade vid denna liksdag, då vi sett tillgångarna medgifva alt afpruia på de allmänna skattebidragen, vi, i stallet för alt afdraga detta, användt dessa medel till skollärarnes underhåll, så är jag fullkomligen öfverlygad att menigheterna med mera beredvillighet mottagit detta förslag, än de nu göra. Jag betvifla!' att tacksamheten för denna afpi ritning räcker lange. Den glöiniues, men ett nytt conto uppkommer i rakningarna till skollärarnes aflöning, sorn alltid skad ihägkornmas med ett slags vedervilja af allmänheten. Hade vi, i stället för att taga bort en skyddsafgift, sorn icke var opåräknad och ej heller tryckande, bibehållit den och med dessa bevillningsmedel för Statens räkning aflönat skollärarne, så hade missnöjet med skolinrättningen minskats, jag ur fullkomligt ölvertygad derom. Delta hade icke kostat mera än nu, men vanan att betala skyddsafgiflen gjorde denna utgift mindre tryckande och besvärlig, än att riri erlägga en ny afgift, sorn icke varit beräknad förut. Den nya beskattningen kännes drygare, än som varit fallet med den gamla, om den fått fortfara. Detta var mitt yrkande i Utsk:n frän första början. Jag blef undertryckt der, förmodligen hade jag blifvit detsamma i Ståndet.
Den 24 April. 389 weli är hviibetssocker-tillverkningen af sådan beskaffenhet, _så bör man icke önska att få denna näringsgren i landet införd. Ar åter denna fabrikation så beskaffad, att den ulan något understöd kan beslå och lemna dess idkare verklig behållning, så kan man icke annat än finna det gagneligt för landet, om näringen komme att ånyo, för att så säga, hos oss sig inrota och då återstår endast alt tillse hvad dertill erfordras. Denna industri behöfver för sin upkomst 2:ne saker, nemi. förlags-kapital och fullständig kännedom hos dess idkare om det ändamålsenligaste sältet för näringens bedrifvande. För att erhålla denna kännedom erfordras undervisning i de methoder, som vid hvitbetssocker-fabri kerna i utlandet begagnas, och till bestridande af den dermed förenade kostnad förefinnas tillräckliga tillgångar tili de medel, hvilka för sådana ändamål äro ställda till K. M:s dispostn. Vidkommande åter förlagskapitalet, förefinnes för denna industri allt hvad som förefinnes för hvarje annan näringsgren i landet, och det torde blifva svårt att upgifva något giltigt skäl, hvarföre elt serskildt låneunderstöd för denna industri, mera än för hvarje annan, skulle behöfvas. För min del tror jag således, att Betänk kan bifallas, men skulle någon skillnad emellan ifrågavartde industri och hvarje annan näringsgren förefinnas, så beslår den deruti, att den förra kan bedrifvas i ganska liten skala och sålunda blifva en folknäring, som möjligtvis till en viss grad kunde uttränga bränvinsbränningen, hvarföre man äfven torde kunna säga, att ifrågavartde näring och tillverkning. icke egentligen behöfver vara någon fabriks-industri. Skulle Betänk, blifva lill StatsUtsk. återremilteradt, anhåller jag derföre, att Ulsk. ville fästa synnerlig upmärksamhet deruppå, att det enda giltiga skäl för denna närings understödjande från Statens sida ligger uti dess egenskap att kunna blifva en verklig folknäring.
– Han ljög då inte för mig, sade månglerskan, då hon såg, att vagnen verkligen var omgifven af trettiosex underofficerare, som buro höga lanternor och brännare, hvilkas stjärnljus som fladdrande blixtar upplyste vagnen. John stod med handen knuten om pistolen och betraktade konungens ansikte, som lyste i vagnsfönstret strålande och leende, medan han nådigt hälsade åt alla sidor. John hade ej minsta afsikt att skjuta – han ville blott veta, hur det kändes att stå med pistol i handen, när tyrannen for förbi, och tänka: om jag nu tryckte af! – Sir han så ut, ja, ja. Jag trodde han skulle ha krona och spira, och så är han klädd i svenska dräkten som alla andra karlar, mumlade madamen. John stirrade alltjämt på vagnen, som långsamt körde förbi. Ett oförmodadt blixtljus lyste till, och John såg att kungen, som ej var förberedd därpå, hade sjunkit tillbaka mot vagnsdynorna med slappa, bleka och förstörda drag och slocknad och stirrande blick. John lät pistolen glida ner i fickan. Den oförmodade synen hade blott varat en sekund. När lanternorna ånyo samfäldt höjdes och alla stjärnljusen kastade sitt sken, såg John konungen sitta framåtlutad, som nyss förut, med strålande ögon och leende mun, nådigt hälsande på folkmassan. Det var ett jubel, som man aldrig förr varit vittne till i det lugna Götheborg. Folkmassan trängde på från alla håll, och oaktadt officerarne vid processionen bemödade sig om att bibehålla ordning under marschen, rubbades den allt som oftast. Af denna orsak vågade man ej heller forcera brännarne till den grad af stjärngifning, som kunnat ernås, emedan man fruktade för att skada folkmassan, som under hela vägen trängde processionen närmare än beräknadt var. John följde med strömmen öfver Kämpebron, snedt öfver Lilla Torget och hann fram till Residenset några minuter innan processionen, som tagit den längre vägen öfver Lejonbron, stannade därutanför. Konungen dröjde några ögonblick i vagnen för att gifva underofficerarne och korporal-corpsen tid att rangera sig i häck från vagnsdörren och fram till trappan vid Residenset.