Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore bättre att förskaffa sig Cassernoch Stallbyggnader genom accorder med EsquadronsCheferne, då man sannolikt kunde erhålla dessa byggnader för ungefärliga räntan af hvad de skulle kosta, uppförde efter räkning på Statens bekostnad. Man har vid denna Riksdag med skäl fruktat för en ökad Bevillning; man har klandrat Ständerna , och i synnerhet detta Stånd för allt för mycken gifmildhet. Det är då fråga, om det icke vore klandervardt att fatta ett beslut, som komrne att betunga Staten med utgifter för ett ändamål, hvilket kqnde bestridas med räntan af de Capital, Som eljest skulle åtgå. Jag anhåller derföre, lika med Herr af Billbergh, alt Ståndet täcktes förkasta första delen, och bifalla den andra delen af Betänkandet, Den 15 J a n u a r i i e. ra. 23y Herr Ribbing, Arwid: I detta ämne förenar jag mig hufvudsakligen med Herr af Billbergh. Hvar och en torde finna olämpligt att, på samma gång man tillstyrker en vidlyftig undersökning, fatta ett på förhand bindande beslut, särdeles i en sak af den vidd, som denna, der kostnaderne för byggnaders uppförande skulle blifva alltför dryga. Man borde besinna, att då landtmannen icke allenast underhåller Arméens uppsättning, utan äfven dess proviantering, vore det icke för mycket, om staden, der soldalen vistas, bestod dess inqvartering. Jag skulle derföre tillstyrka den del af Utlåtandet, som föreslår en undersökning, särdeles som åtskilliga administrativa åtgärder ännu fordras för målets utredning, samt för öfrigt att samma städer, som hittills åtnjutit någon lindring i sin inqvarterings-skyldighet genom publika lån, äfven må njuta sådant intill nästa Piiksdag; å hvilket allt jag får anhålla om proposition. Herr Munck af Rosenschöld: Man har sökt skrämma oss till bifall å Utlåtandet, i synnerhet på den grund, att KrigsCollegium uppgjort kostnadsförslaget för nödige Casserners uppförande till en half million.
Jemte det Utskottet bordt erinra, att Revisorerne tillstyrkt full decharge för Fullmäktiges förvaltning från och med den 1 Juli 1844 till den 15 September 1847, samt att Utskottet utsträckt granskningen till och med den 15 November samma år; får Utskottet således anföra följande: Angående några serskildta ät Fullmäktige gifne uppdrag: § 1- (1845 års Revisions-Berättelse § 4. Bankofullmäktiges Berättelse pag. 7 mom. 1.) Det uti 24 § af Banko-Reglementet Fullmäktige lemnade uppdrag, att åt den uppgift öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld, eller öfversigt af Vexel-Bankens ställning, hvilken, enligt 5 § i lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, hvarje halft år skall tryckas och med allmänna tidningarne utdelas, gifva den förändrade uppställning, som föranleddes af föreskrifterna, angående beräkningen af Bankens sedelstock, har blifvit på det sätt fullgjordt, att berörde uppgift, som förut visade i Debet a) Utelöpande Banko-sedlar, b) Riksgälds-sedlar och Kopparskiljemynts-polletter, c) innestående medel på räkningar i Depositions-Afdelningen, efter afdrag från Depositions-skulden af obegagnade kreditiv-andelar, samt från summan på det hela af:
Revisorerne hafva ansett de lån enskildte Näringsidkare och Fabrikanter undfått af denna HufyudTitel, såsom gratificationer. Men jag ber, att man härvid må komma i hog, att dessa lån åro lemnade åt företag, hvilka ännu voro i sin början, sorn öfverstego den enskildta förmågan att utföra, och sorn hade till föremål att öka Rikets VaruProdu - 152 Den 5 Juna, ction. Jag kunde till bevis på detta förhållande anföra flera exempel, om ej vidlyftigheten som sådant skulle förordsaka, afhöil mig derifrån. De beslut Kongl. Maj:t i detta afseende vidtagit, åro redan granskade vid 1813 års Riksdag af Riksens Stånders Constitutions. och Statsutskott, och jag tror således, att de anmärkningar Revisorerne vid denna Riksdag i denna del framställt, icke kunna anses rättvisa* Att Kongl. Majrt låtit förränta Medlen, sorn åro åmnade till understöd för Nåringarne, har ock blifvit anmärkt. Jag kan ej linna annat, ån att den åtgärd Kongl. Maj:t i detta afseende vidtagit varit högst billig, enär de tillgångar derigenom ej blifvit minskade, hvilka äro ämnade till Statens behof, utan tvärtom i stället blifvit förökade. De nu ifrågavarande Medlen äro årnade att utgöra Öfverskott till de under 9 Hufvudtiteln gjorde anslag, och om dessa medel hade blifvit med de öfrige besparingarne å hufvudtitlarne sammanslagne, hade de också lika med de samma blifvit använde till åtskillige andra behof, hvarigenom de alldeles upphört att blifva nyttige för de ändamål, som med anslagen å g Hufvudtiteln åsyftas. Jag kan derföre ej tillbakahålia min förundran deröfver , att når dessa medel blifvit på sådant sått använde till nyttiga företag, och genom ränteafkastningen tillskapat en ökad tillgång, för att ån vidare understödja anläggningar, hvilka hafva de produetiva Nåringarnes tillväxt till föremål, man likväl framställt anmärkningar, och ej i stället tackat Kongl.
Men med tillfredsställelse måste jag bekänna, att ju mera man begrundar händelsen af ett så långt drifvit Centralförsvar, och en dermed förenad rätt olycklig ställning, ju mera anser jag den aflägsen, ja snart sagt omöjlig, ty dertill fordras en TransportFlotta för minst 60,000 man, (hvilken ej är så lätt att sammanbringa) och som derjemte vunnit en afgörande Sjöbataille; eljest voro dess comnmnicatiner afskurna. Alla mindre partiella anfall af några 1000 man tror jag icke på, ty dylika anfall skulle lika lätt tillintetgöras, som dc dåraktigt voro afen fiende försökta, och dertill fordrades hvarken Wanås Fästning, eller något såkalladt Ccntralförsvar. Det är med dessa mina åsigter om Skandinaviens politiska och geografiska ställning jag går att yttra mina tankar om Arméens organisation eller rättare sagdt öfver Nationens armering i massa, i händelse en landstigning af en fiendtlig Arme'e skulle Om Arméens Organisation. 4 §• OlägenJieterne af stående Armeer. Försvarsverket och Arméen utgöra i alla Stater ett oundvikligt ondt, sorn väl kan liknas vid en frätande kräfta på Nation:, U lyckas. ( IO Den 10 Augusti e. ni. välmågan; deras verkan bör äga elt relativt förhållande till Statens politiska och geografiska läge. Skandinavien är bland de få Europeiska Stater, som minst af alla bör lemna öppet fält åt denna frätande kräfta, ty hvarje klippa som sköljes af hafsvattnet på våra kuster innebär sitt eget försvar; vi behöfva således vida mindre stående Armeer än andra Länder, ehuru man synes tänka tVertom, emedan Armeen blifvit ökad i samma mån som vårt politiska läge vunnit fördelar. Hvad olägenheter medföra ej dessa i större skala! De undandraga Staten dess kraftfullaste arbetare, hvilka vänjas vid lättjan och ej sedan så lätt återgå till medborgsmannalifvet, hvilken olägenhet Indelningsverket i sin mån äfven medför, men den tid måste likväl komma, då Medborgaren och Soldaten utgöra samma personer, och denna grundsats, der den ej redan är antagen, måste förr eller sednare och af alla Regeringar nödvändigt antagas.
Att då Rikets Ständer, uti den Tulltaxa, som nu af dem aflemnas, icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än såsom ett maximum af hvad de, efter närvarande förhållanden, i egenskap af Tullbevillning, åtaga sig; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, att, i afseende på Utländska Magter, förskaffa en för Svenska 47 H. 23 338 Den 28 October e. m. handeln förmånlig reciprocitet, Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med landets bästa, äro förenlige, samt derjemte öfverlåta till Kongl. Maj:t rättighet, att, efter vederbörandes hörande, minska eller nedsätta den i TullbevillningsTaxan utsatta tull. Herr Lefren: Som jag fattat discussionen, har den icke egentligen gått ut på ändring af premisserna i Utskottets förslag, utan hufvudsakligen fästat sig dervid, att somlige yrkat uteslutande af tillåtelsen för Konungen, att sänka tullen, emedan denna tillsatts vore öfverflödig, då 60 §. RegeringsFormen förut medgifver Konungen en sådan rättighet, och att andra deremot yrkat ett tillägg om rättighet för Konungen, att höja tullen till 33f procent. Jag anhåller om proposition å dessa hufvudskiljaktigheter i opinionerna, och anser det öfriga tämligen likgiltigt; ty om hufvudsaken icke blifver uttryckt, har man ingenting vunnit. Friherre Åkerhjelm: Jag anser Konungens rättighet att förhöja tullen till en tredjedel böra utsträckas till alla fall, som kunna påkalla en slik åtgärd, och jag kan således icke medgifva de i det sista förslaget intagne premisser, enär man derigenom skulle utestänga all möjlighet, att i slutet Den a8 October e. m. 33g af Grunden göra deras mening gällande, som tänka lika med mig.
Efter de upplysningar, Utskottet förskaffat sig, är det i synnerhet de vid sjökusten belägne orter, som äro hemsökt© och plågade af smittan; och, dä Utskottet således deraf borde sluta, att det är genom manskapet på de till nämnde orter anländande Fartyg, som smittan införes och utsprides, så trodde Utskottet säkraste och kanske endaste medlet till dessa olyckliga orters räddning och fredande vara, att manskapet förbjöds gå i land, förr än det blifvit besigtigadt. Utskottet insåg nogsamt, att på många ställen sådant skulle blifva svårt att verkställa, och att äfven olägenheter skulle genom en sådan åtgärd tillskyndas de sjöfarande, men Utskottet insåg tillika , att, utan desse af nödvändigheten påkallade anstalter, det onda icke lian häromas, och, så vida det icke lärer kunna bestridas, att ju följderne af den veneriska smittan äro ett vida större ondt, än att en hop sedelösa, förderfyade sjömän icke få gå i Besv. och "Ekon, Utsk. Betänkatuhn* Land, när dem behagar; sä drog Utskottet icke i betänkande, att tillstyrka förbud emot det sednare, för att förekomma det förra, öfvertygadt, att Regeringen, åt hvars vishet Utskottet tillika föreslagit alt öfverlemna om meddelande af nödiga föreskrifter i afseende på det Reglementariska för verkställigheten, lärer foga sådan anstalt, att genom ankommande Skepps-besättningar smittosamma sjukdomar icke påföras Landets innevånare blott för det de råka bo vid kusterne. Det liar vid detta, likasom vid alla andra tillfällen, der de Respactive RiksStånden äSjisat Utskottets omdöme öfver förekomna ärenden, varit Utskottets både rättighet och Skyldighet, att fritt och efter bästa öfvertygelse yttra sina tankar: och, om desse icke alltid stämt öfverens med andras, så bevisar sådant icke annat, än att olika personer kunna se en och sämtna sak ifrån olika synpunkter.
Den i förra berättelsen omnämnda rättegång om allmänningen Brefjellet i Inlands Fräkne härad har under liden blifvit algjord sålunda, att allmänningen förklarats vara af Krono-natur. Allmänningen bar sedermera blifvit uppmätt, på karta affallad och skattlagd. Någon tillökning i hemmantalet har under de år, som denna underdåniga berättelse omfattar, icke inträffat, likasom icke heller något hemman frångått staten genom ödesmål. Genom försäljning till Skatte halva dock Kronohemmanen minskats med 1‘aleis mantal, hvarmed skattehemmanen följaktligen blifvit ökade. Denna förändring är väl, vid jemförelse emellan den med förra berättelsen afgifna och den härhos i underdånighet fogade statistiska tabell, mindre synbar, emedan mantalet å Kronohemmanen är likväl ungefär lika i båda tabellerne; men anledningen dertill är den, att uti den förra tabellen hade af misstag 1 mantal Krono upptagits bland frälse-säterier, och detta har nu i den sednare blifvit rättadt. Under de år, hvarom nu är fråga, hafva följande särskilda inrättningar och lägenheter tillkommit, nemligen: Torp, skaltlagde f stycken Backstugor na Lägenheter afsöndrade under ägande rätt 49 d:o d:o på viss tid H Tull-mjölq varnar Husbehofs-såg * Stampar Jernmanufakturverk * Tegelbruk ^ Kumminolje-fabrik * Garfveriet' Färgeri j - Jerngjuteri * Bomulls-tryckeri * Tobaksoch Snus-fabriker • • Summa 348 stycken. £ hvaremot hafva blifvit nedlagde: Torp, oskatllagde 150 Husbehofs mjölqvarnar 13 Tegelbruk \ a 164 återslå tillkomna lägenheter och inrättningar 184 stycken Hemmansklyfningen har fortgått i öfverensstämmelse med nu gällande författningar. Sa vida utsträckt kari hemmansklyfningen också vara välgörande, men derutöfver måste den o vilkorligt medföra en motsatt verkan; ty den inlockar då på en sysselsättning, sorn hvarken fullt upplager personens arbetsförmåga eller medgifver honom, att den på annat yrke ostörd använda, och föranleder således endast lill för tidiga äktenskap, lättja och armod.
Ehuru icke fullt så abderitisk t, är dock lotstvånget äfven ett dylikt föråldradt stadgande, som med det snaraste bör afskaflas. Jag anhåller således om propos. å bifall tiil Frih. Alströuiers motion. Hr Lilliehöök, Bertil: Den författn., som nu är gällande för lotsarne, utarbetades för ett par år sedan, efter att hafva varit remitterad till Handels-föreningarne i Stockholm, Malmö, Gefle och Göteborg, hvilka dervid gjorde sina anmärkningar. Dessa togos äfven af Förvaltningen af Sjöärendena i betraktande, och till följe af en sålunda gjord och uppmärksammad anmärkning blefvo äfven de ångbåtar, som gå mellan Svenska och Danska kusten, befriade från skyldigheten att taga lots. Men deremot gjordes icke af någon bland de nämnda Handelsföreningarna det yrkande, som blifvit framstäldt af Hr Wallenberg, elier att ångbåtar, som gå på främmande kuster, skulle fritagas från en sådan skyldighet. För min del tror jag att, om man allt för mycket vill befria fartyg från detta åliggande, så kommer derigenom lotsarnes duglighet att lida. — I motiveringen af Betänka förekommer ett tryckfel, som alldeles vanställer meningen. Der står nemi. »Det är icke för lotsarne en ovilkorlig skyldighet att gå alla ankommande fartyg, af hvad slag som helst, till mötes utanför inloppen i så god tid, att fartyget ej utsättes för fara af de yttersta grunden, och denna skyldighet måste qvarstå, enär det för lotsen är omöjligt att från sin bostad bedöma, huruvida icke ett annalkande fartyg, äfven om, efter hvad han tror sig veta, det är ett sådant, som vanligen ej tager lots, likväl kan för tillfället vara i behof af honom.» Som man af den sednare delen af denna mening finnér, skall ordet icke på första raden utgå, ty den ifrågavide skyldigheten åligger just lotsarne, efter såväl det nu gällande som de äldre reglementena.
Men då man, som jag nu hoppas, ytterligare förskönar hufvudstaden, så borde man ock vara betänkt uppå att höja den civila byggnadskonsten i allmänhet inom landet, på det ej allt för många och stora kontraster må framstå emot den mest i ögonen fallande punkten — vår sköna hufvudstad. Få stadganden i byggnads-väg kunna upletas i allmänna lagen. En del städers byggnads ordningar ega visserligen stort värde, och utgöra de väsendtligaste byggnadslagar vi ega, men äfven dessa tarfva numera att fullständigas och lämpas efter sednast godkända sanitära grunder samt det nya måttsystemet. Utan att kringskära en nödvändig frihet i byggnadsväg, kan dock mycket vinnas genom goda författningar härutinnan, förutsatt att man vakar öfver att författningarne efterlefvas. Hvartill skall det tjena att besvära K. M. med fastställandet af ritningar till publika byggnader, då vid utförandet, synnerligast hvad kyrkobyggnader beträffa, ofta ske afvikelser, ja stundom de aldra grofsta, från den nådigst fastställda ritningen, och utan att någon åtalare deremot upträder. Jag tror mig tolka den allmänna meningen, då jag säger att tiden nu bör vara inne att med allvar tänka på förbättringar härutinnan; att sådane förut varit ifrågasatte, men måst falla—mera ökar än minskar behofvet af dem. Hvarföre skulle ej landet få höja sig i byggnadsväg, likasom i så många andra grenar af den allmänna hushållningen? Hushållning är just hvad man här bör yrka; och helt visst skulle, synnerligast å landet hos tusentals bebyggare, genom ändamålsenligare byggnadssätt, stor besparing vinnas, oberäknadt säkerhet och den moraliska vinning, som alltid blir en följd af renare konstutöfning. Jag tror mig i följande punkter i korthet antyda hvad som bör besvaras och redas, för att sedermera läggas till grund för utarbetandet af förbättrade byggnadslagar. l:o.
Vid sammanträde påföljande dag, då frågan huruvida detta anbud skulle antagas eller icke förekom, stadnade Fullmäktige, efter långa öfverläggningar både föroch eftermiddagen, i det beslut, att i telegram underrätta Presidenten: att om långifvaren medgåfve, antingen att länet ställdes på 37 års betalningstid, i stället för 40, eller att, med oförändrad betalningstid, låntagarne finge rätt att efter tio år uppsäga lånet, så ville Fullmäktige ingå uppå att den årliga betalningen förhöjdes till 6 procent, om Johnska kontraktet i öfrigt blefve oförändradt. Den 4 Januari ankom från Presidenten Åkerman en ny, från Paris afsänd, telegrafdepesch, deri häri underrättade, att vederbörande icke velat ingå på någotdera alternativet, men att han önskade ett kathegoriskt svar. Då Fullmäktige ansågo frågan om det gjorda anbudet borde antagas eller icke vara i väsendtlig mån beroende deraf, huruvida penningar till någon större del kunde fås genast, i stället för i Maj månad, förenade sig de fleste bland Fullmäktige i det beslut, att Presidenten Åkerman borde i afgående depesch underrättas, att Fullmäktige ansåge sig tvungne antaga anbudet af sex procent, derest penningar till någon större del kunde fås genast, i stället för i Maj och bättre vilkor ej kunde erhållas, dock med förbehåll, att Johnska kontraktet i öfrigt följdes. Den 7 Januari ankom, genom Kongl. Utrikes Departementet, osvar, att äfven de sednast gjorda vilkoren icke kunde åstadkommas, hvarför Presidenten Åkerman begärde bestämdt ja eller nej på sin framställda fråga. Då Fullmäktige ansågo det vara af vigt, att Riksgälds-kontoret så snart som möjligt sattes i tillfälle att erhålla kassaförstärkning, utan att behöfva, under dåvarande svåra penningeställning, uttaga sina fordringar för meddelade lån mot hypothek af räntebärande obligationer, hvilket obestridligen skulle för landet medföra da betänkligaste följder, utan att
Sl:s berörde beslut hafva sin skuld till Banken inbetalt; att Bancostyreisen, i händelse densamma finner Bankens egen ställning sådant for dia, äger att, äfven emellan riksdagarna, creditiven uppsäga, med påföljd, att skulden då senast inom 9 månader derefter skall varda till Banken liqvidera d; att cassacreditiven ej få begagnas såsom stående lån; att, derest Bancosty reise 11, af det sätt, hvarpå dessa c re dita v begagnas, funne anledning dertill, att desamma af någon hypotheksfö rening begagnas såsom stående lån, Bancosty reisen skall deröfver i n f o r d r a förklaring af den h y p o t he k sförening, emot hvilken sådan anledning förek o m mit, samt derefter' äga att creditivet genast uppsäga, så vida förhållandet ej finnes nöjaktigt f ö r k I a r a d t; att, då creditiv af sistnämnde anledning uppsäges, detsamma skall 6 månader derefter till fullo inbetalas; att den hypotheksförening, som sålunda gjort sig af det beviljade creditivet förlustig, icke kan, utan R. § t: s ompröfyatidp, nytt creditiv beviljas. Bifölls. c) för vanliga privatbanker hvad i nästföregående mom. finnes stadgadt i afseende på creditiv åt hypotheksfö reningar, utan annan förändring, än att i afgift till Banken erlägges -g proc. af dea beviljade su ra m a n > hvilken blifver minst 2000 r;dr. Hr Tham, Wolrath: Då R. o, Ad. i går beslutat att i 2i:sta punkten från rättigheten till cassacreditiv utesluta såväl privatbanker i .allmänhet, som andra bolag och enskilda personer, så att degna rättighet nu endast qvarstår för hypoteksföreningen och associationer för spannmålsbelåning, Synes mig det nu föredragna mom. lit. c af aetdra punkten böra helt och hållet utgå; hvadan jag hos Hr Gr. och ordföranden anhåller om den propos, att detta mom, må förfalla. R. o.
Skyld var rest til Udlandet, var dödssyg. Tyst och vördnadsfullt mottogs landets Dybt bevæget reiste han sig og meddelte de Tilstedeværende den sorgelige Tidende, fader på perrongen, tyst och allvarsam var idet han saa smukt sluttede med de O r d: han själf, det öfverensstämde ju också med » Jeg tror paa Forbönnens Magt og beder orsaken för hans hitkomst. När konungen de Tilstedeværende frembære Kongen, min utträdde från järnvägsstationen, hvilken som genom ett under lämnats fullkomligt kjære Bror Carl, for Naadens Trone. » orörd af elden, gjordes visserligen ett svagt Alle bleve dybt grebne og min Far kunde försök till hurrarop, men konungen vinkade aldrig glemme, hvilket uudsletteligt Indtryk afvärjande med handen, och åt de närmaste det gjorde, at Prinsen saa frimodig lagde yttrade han, att det brunna Sundsvall ej sin Gudsfrygt och Tro for Dagen. — Desse vore platsen för några glädjeyttringar. skjönne Ord vandt ham manges Hjerter Vid stadsfiskalens arm skred konungen her i Bergen. fram genom staden, besökande de större B. M. gatorna, uttryckande sitt djupa beklagande tf öfver det skedda. Hur väl minnes jag ej * kung Oscar vid detta tillfälle, där han smärt och högrest som en yngling med spänstiga En kunglig räddare. steg gick staden rundt, hack i häl följd af Våren 1885 var jag på källaren Eunan folket, i hvars främsta led jag — då en i Stockholm för att genomgå en kurs i mat9-årig tös — naturligtvis befann mig, och lagning. En söndag i slutet af maj var där jag troget höll ut hela tiden. Vid pasjag bjuden till bekanta på Västerlånggatan. serandet af en gata låg midt öfver denJag var ute i god tid och tog därför en samma en massa telefontråd, stängande vä- omväg åt slottet. Då jag kom upp på gen.
Ullsorterings-, värderingsoch magasinsafgifter Hyresinedel Bidrag af manufakturmedlen, enligt Kongl, brefvet den 9 November 1836, 4,289: 17. 11 254: 16. — 1,200: — Balans till år 1850. Skuld: Kommerskollegii Statistiska kontor, för lemnade förskott af influtna tulloch konfiskationsmedel, - 4,487: 7. 8. Bilaga Litt. D. — 20 — Kapilalslut öfver Gamla Ull Banko. Meltcl, Balans från 1819. Kommerskollegii Statistiska kontor. för lemnade förskott af influtna tulloch konfiskationsmedel, 4,487: 7. 8. 16,588 10 6 Utgifter år 1850: Aflöning till Ullkontorets tjenstemän och betjening 3,246: 32. — Dito till Direktören Hofman Bang 1,000: 4,246: 32. Reseoch traktamentspenningar till dito — S24: 8. 3. Reparationer å ullmagasinshuset i Norrköping 23: 36. 8. Tillgångar: l:o Säkra fordringar, hos Ullkontoret i Norrköping 262: 13. 5. Banko. Credit. Balans från år 1S4!). Tillgångar: l:o Säkra, fordringar, hos Ullkontoret i Norrköping... 312: 40. Ullsorterings-, värderingsoch magasinsafgifter 3,711: — 4. Hyresmedel t ...» 7. — Bidrag af manufakturmedlen, enligt Kongl, brefvet den 9 November 1836, 399: 7. — 1,200: Balans till år 1851. Kommerskollegii Statistiska kontor, för lemnade förskott af influtna tulloch konfiskationsmedel, 4,487: 7. 8. Agrell. — 22 — Bilaga Litt. E. Kapitaislut öfver iNya Ull Banko. Debet. Balans från år JS48. Skuld: