Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han tror sig hafva att göra med en säl, kryper eller släpar han sig fram längs isen, och säges då med framtassen dölja den enda från isens hvita färg afstickande delen af sin kropp, den stora, svarta nosen. Om man blott håller sig stilla, kommer björnen på detta sätt så nära, att man kan fälla honom på ett par bösslängders håll eller, hvad fångstmännen anse säkrare, döda honom med lans. Möter man obeväpnad en isbjörn, äro några häftiga rörelser och skrik vanligen tillräckliga att jaga denne på flygten, men flyr man sjelf, kan man vara säker att hafva honom efter sig hack i häl. Blir björnen sårad, så flyr han alltid. Ofta lägger han med labben snö på såret; stundom gräfver han under dödsryckningarna med framfötterna ett hål i snön, i hvilket han gömmer sitt hufvud. Då man ligger för ankar, simmar björnen ibland ut till fartyget, och tältar man på aflägsna trakter, finner man ofta om morgonen vid uppvaknandet en isbjörn i granskapet, hvilken under nattens lopp gått och nosat kring tältet utan att våga angripa detsamma. Jag erinrar mig nu blott ett exempel på att björnen vågat titta in i ett bebodt tält. Det var under Kanes resa. Den bortskrämdes då genom antändning af några strykstickor. Sjelf har jag med mina kamrater natt efter natt utan vakt tältat i trakter, der man var viss om att lägerplatsen, under det vi lågo i djup sömn, skulle noga bevakas af någon björn, hvilken ock, då kocken uppsteg att koka kaffe, sällan försummade att komma inom skotthåll. Isbjörnar. tecknade af G. Mützel i Berlin. En synnerlig benägenhet har björnen deremot att anställa inventering af proviantnederlag, af öfvergifna fartyg eller af båtar, som lemnats upplagda på stranden. De flesta arktiska resande veta omtala märkliga äfventyr, för hvilka så väl menniskor som björnar vid sådana tillfällen blifvit utsatta. Under 1864 års färd kom t. ex. en stor björn och undersökte noga innehållet af en med tält öfverdragen båt, som vi för några timmar lemnat utan vakt i bottnen af Storfjorden.
Redan en gång bragt i klämma, och derefter en tid fortsättande sitt blad under det omvända namnet ”Tryckfriheten den Välsignade”, lyktade han ändtligen sig värdigt: med att låta sig skrämmas af hotelser, och för en liten drickspenning65 – kanske årlig – afstå från sin fabrik. Den upphörde med den 22 April 1784. Åtta år förgingo, innan man hörde vidare af honom. Möjligen hade han sin hand med i någon eller några af de anonyma skänderamsor, som utgöra det mesta af dessa års handskrifna oppositions-litteratur; hvars nedriga ilska, hindrad att andas ut i tryck, med detsamma hindrades att på ett för Gustaf III:s minne förmånligare sätt bortdunsta efter en flygtig luftförpestning. Hans offentliga bana förblef slutad. Väl uppträdde han, efter Konungens död och kungörandet af Hertig Carls Tryckfrihetsförordning, med än en fortsättning af sin fordna tidskrift. Sammanfattande i sin nya titel bägge de förra, kallade den sig nu: ”Välsignade Tryckfriheten och Tryckfriheten den Välsignade”. Men den utföll matt, synes ej haft framgång, och lefde blott under sednare hälften af 1792. Måhända dog han sjelf vid denna tid. Blott så till vida är han i det yttersta sig lik, att han äfven här framstår hungrande, processande, tiggande; det sista hos hela verlden: hos Allmänheten, hos Stockholms Borgerskap, hos Hertigen Regenten. Mellertid, hurudana än mannens bevekelsegrunder månde vara, låg dock, under hans styrkas dagar, öppet i ljuset för hvarje opartisk, att i hans blad ändå – och stundom äfven i allvarlig ton – verkliga sanningar blefvo sagda.
Qvarliggande vid årets slut 49 23 92 32 hvarvid bör anmärkas, att bland de å medicinska afdelningen vårdade voro endast 2 kopp-patienter, hvaremot 195 hade cholera, i hvilken farsot 105) med döden afgingo. Under är 1855 uppgick underhållsdagarnes antal å hela sjukhuset till 50,464, hvadan medeltalet vårdade om dagen var 138. Dagkostnaden lör hvarje sjuk uppgick lill 18 sk. 11 rst. och sjukhusets samlelige utgifter, efter afdrag af inkomsten för betalande patienter m. m., beslego sig till 19,380 R;dr 10 sk. 4 rst., hvilken kostnadssumma är vorden af Stadsnämnden godtgjord. 76 Jemte elen vid provisoriska sjukhuset inrättade afdelning för botande af bensår, bar daglig vård åt dermed behäftade fattiga kostnadsfritt lemnats vid en för sådant ändamål tillvägabragt särskild anstalt å Norrmalm. f) Allmänna Garnisons-Sjulchuset: sjukhusets fasta egendom upptages i värde till 149,916 R:dr 52 sk. och dess inkomster, bestående af statsanslag, till 40,576 R:dr 14 sk. 6 rst. Utgifterna voro 54,163 R:dr 42 sk. 1 rst. och de sjukes antal utgjorde år 1855 i medeltal 187. g) II. K. II. kronprinsessan Lovisas vård-anstalt för sjuka barn: Denna inrättning, grundad på framlidne Medicine Doktorn Per Elmstedts testamente, hvarigenom 8,264 R:dr 21 sk. 4 rst. banko donerades till förbättrad vård om barnaålderns sjukdomar, har, genom enskilda frikostiga bidrag och insamlingar, blifvit i tillfälle att öppnas den 6 Februari 1854 uti en särskild, dertill på Kungsholmen uppförd byggnad, som i värde upptages till 33,526 R:dr 46 sk. Inrättningens kapitalfond utgjorde vid 1855 års slut 10,809 R:dr 11 sk. 11 rst.
Eller fordrar icke konseqvensen i lagstiftningen, att, då vi åt ifrågavarrde naturalster gifva så mycket skydd, alt vi icke tillåta skogsegaren att förderfva sin egen skog, vi jemväl skydda detta naturalster emot främmande personers våldsverkan? Lagen bar i allmänhet med hårdare ansvar belagt tillgrepp af sådan egendom, som egaren icke kan freda. Af sådan anledn. är t. ex. tillgrepp af å marken växande säd belagdt med högre straff än vanlig tjufnad. Men det växande alster, som är svårast att freda, är just skogen. Den ligger merändels aflägset ifrån hemmet och besökes mera sällan af menniskor. Väldsverkaren är der mindre besvärad af upmärksamma blickar än annorstädes. Ar det då icke skäl, att lagen omfattar skogen med samma skydd som allt annat, som står under Guds lås, under bar himmel, och således icke kan vårdas så noga som annan egendom? Det har blifvit sagdt, att man genom ett stadgande i sådan syftniug, som det nu föreslagna, skulle öka tjufvarnes antal. Jag tror tvertom. Erfarenheten bekräftar äfven denna min sats, ty på de ställen, der skogsåverkan ofta egt rum och der förbrytarne således vant sig att icke respektera annans egendom, hafva åverkarne merändels slutat med att blifva ljufvar. Den siste värde talaren har emot Frih. Raab ganska riktigt anmärkt, att det torde blifva värre för åverkarne att skaffa sig ansvaringar, som komma att bära tjufvanamn, än ansvaringar, sorn endast aftjena böterna. Vid £tt inom ett af våra län hållet sammanträde uplystes det, alt inom länet hade antalet af sådane personer, hvilka, för att umgälla andras brott, insattes på fängelse vid vatten och bröd, en gång varit så stort, att rum för dem knappast fanns å cellfängelset. Della förhållande är bästa beviset deruppå, att nuvande ansvarsbestämmelse icke är tillräcklig för att afhålla från åverkarebrottet. Man har tillstyrkt R. o. Ad. att instämma i PresteSt:s beslut. Detta Stånd har begärt högre ansvarsbestämmelse å åverkarebrottet. Likasom jag i allmänhet anser lämpligt, att R. St., då de ingå till K.
— Du skall inte tro, att jag är ond Mattis, jag förstår att du haft ett förbaskadt tråkigt lif härute och det för en in på hvad galenskaper som hälst. — Men vänta bara du — mer säger jag inte — vänta en liten tid — Seså Mattis ... Hon satt där så stilla och stum. Han började känna värklig ångest och gick intill och strök öfver hennes hår. Fortfarande denna bleka, underliga tystnad. Det hela blef till den grad förläget, han tvingades att morska sig en smula. — Nej hör du — nu far du vara en smula glad, annars blir jag ond på allvar. Hon såg på honom och log. Då nappade han skämtsamt, litet tafatt efter hennes fingerspetsar. — Akta dig du, kanske jag går och förälskar mig i Ada. Hon brast värkligen i skratt. Det fans ingenting, ingenting annat i världen att göra. Men hon blef häpen, — var rädd att det i grunden ljudit som en snyftning. Möjligheten af en fars hade ju aldrig genomfarit henne. Men på aftonen, när Ada sagt godnatt och de två ett ögonblick befunno sig ensamma, sade Erik hastigt: — Jag tror, jag slår upp mina bopålar härnere en tid, det är svalare, vill du säga till Ellida. Matilda rusade ut. Detta hade hon icke tilltrott honom. ADERTONDE KAPITLET. Mildt solsken flödade in öfver sängkammaren, fönsterkarmen var het af sol och ängen nedanför värkade klar som en fjällsjö. Matilda gick omkring och städade, kämpande med begäret, som ville resa sitt trampade hufvud. Då knackade det lätt på dörren. Hon öppnade förvånad — och fru Linde steg in. Det svartnade för hennes ögon. Första känslan var feghet. Hon fick lust att kasta sig gråtande intill denna kvinna. Men fru Lindes ton och sätt förbjöd detta. Allt hos denna var lugnt och dämpadt. Då Matilda förläget anvisade sin gäst plats, slog något styggt och fult emot henne — detta hade hon aldrig tänkt på! — Jag önskar endast fråga er om en sak, fru Hjelm — älskar ni mister Linde? Matilda kunde knappast blifva rödare än hon var. — Älska — upprepade hon. Skammen brände henne, nu förstod hon Matilda Hjelm satt som en främling i sitt eget hus.
Ut supra, * 494 Den 20 Juni. S. D. SedaD, genom meddeldta Protocolls Utdrag från de öfriga respectiva Stånden, Ridderskapet och Adeln inhämtat, att den vid 1809 och 1810 årens Riksdag föreslagna omarbetning af 38. §■ Riksdagsordningen icke enhälligt blifvit antagen, och det sedan 1812 års Riksdag, rörande alternativa meningar inom ConstitutionsUtskottet, hvilande förslag till tilllägg i den nu bestånd ägande 38. § endast i detta fall kunde komma i fråga; beslöt Ridderskapet och Adeln att berörde förslag nu till afgörande upptaga, men ansåg ieke nödigt att genom detta tillägg låta nämnda §. undergå någon förändring. Ut supra. S. D. Instämde Höglofl. Ridderskapet och Adeln i det Vallöf]. BorgareStåndetg meddeldta beslut, af denna dag, att det Särskildta Utskottets Betänkande, af den 17 dennes, angående öfverklagad förlägenhet i Allmänna Rörelsen, m. 111. skulle, till utdelning inom RiksStånden, af de till Riksdagskostnaderna anslagna medel, genom Särskildta Utskottets försorg, tilltrycket skyndsamligen befordras* Ut supra. Upplästes och lades på bordet en Berättelse, af den 13 dennes, från Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconotnieUtskorten, oin förloppet uti det hos Utskotten förehafda mål om en yrkad allmän Näringsfrihet, färmälandes Utskotten det deras beredning till dem öfver denna fråga inkommit med 2:ne alternativer, men att i Utskottens Plenum den preli - Den 20 Juni, 495 minairfråga blifvit väckt, huruvida dessa alternativ icke voro stridande mot de af BorgureStåndet vid 1809 års Riksdag gjorda concessioner, samt att, vid anställd votering deröfver, två Stånd stannat emot två; och då någon handläggning åt hufvudfrågan sålunda icke kunnat gifvas, hafva Utskotten detta förevetande anmält, afvaktandes hvad Riksens Ständer i afseende härå täckas förordna.
Besvärsoch Elion-Ilsk Betänkande, N:o 30'. Hvad de utaf Utskotten sålunda korteligen anförda upplysningar innehålla tiar varit tillräckligt för att hos Utskotten stadga det omdöme, att skogarne på de liesta orter i riket, till följd af misshushållning eller uppenbar vanvård, befinna sig i det medtagna skick, att, om icke kraftiga åtgärder, till förekommande af deras ytterligare förödande, och till införande af ett lämpligare hushållningssätt snart varda vidlagne, det är att befara, att i en icke allägsen framtid allmän skogsbrist skall Inträffa. De bedrölliga följder, ett sådant förhållande skulle medföra, äro lätt insedda och behöfva således icke af Utskotten omordas; de hafva ock redan till någon del låtit känna sig på flera orter, der skogarnes uthuggande föranledt en stegring af priset på skogs-effekter, som förorsakat svårighet för den mindre bemedlade befolkningen att kunna förskaffa sig det till skydd mot kölden nödiga bränsle. Innan Utskotten tillstyrka vidtagande af åtgärder, för att i allmänhet i riket införa ett mera lämpligt och med skogarnes framtida bestånd förenligt hushållningssätt, än som nu eger rum, anse Utskotten sig böra taga i betraktande, huruvida lagstiftningen må ega befogenhet att meddela föreskrifter, hvilka inskränka den enskilde jordegarens dispositionsrätt öfver den å hans egor växande skog. 1 sådant afseende förekommer, att, på sätt Herr Kontraktsprosten Söderberg uti sin motion anmärkt, 1734 års lag uti 10 kap. 8 § Bvggninga-balken innehåller bestämmelse derom, att skattebonde skall nyttja sin enskilda skog så sparsamt, att skogen ej utödes och hemmanet förderfvas; hvarjemte såväl föreskrifter angående sättet för skogens användande, som stadgande om böter för missbruk deri finnas i samma § meddelade.
Härad i Carlstads Län förda klagan, öfver Kongl. Maj.ts Befallningshafvandes i nämnde Län den 10 Maj 1814 utfärdade förbud för Allmogens Söner och Drängar derstädes, att gå utom Länet för att söka arbete; hvilket Förbud Utskottet väl ansett ej vara med billighet instämmande, men dock funnit sig, emot go §. Regerings-Forrnen, icke till pröfning kunna upptaga, samt detta Utlåtande blifvit af samteliga Riks-Stånden bifallet; sa liar Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterat, icke allenast den 24 April, ett Dictamen af Herr Öfversten m. tn. Friherre Jacob Cederström, hvaruti begäres, att, i anseende till den nytta frihet uti arbeten och näringar medförde för Samhället, Oeconomie-Utskottet måtte fa sig uppdraget att inkomma med förslag till Den 2 8 Juni'. till en underdånig Skrifvelse, hvaruti Riksens Ständer skulle hos Kongl. Majit anhålla, att hvarje Svensk Medborgare måtte komma i åtnjutande af den rättighet, att på hvad ort som helst inom Riket söka arbete, och alt ingen Embetsman hädanefter måtte få för något
Härvid lörekommo: lista punkten. Med ogillande nf hvad Utskottet i mom. a) och b) tillstyrkt, beslöt Preste-Slåndet för sin del ali, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis nådiga Proposition, Expedilions-chefcns : Sjölörsvars-departementets Kansli-expedition aflöning må bestämmas till 5,500 Ridr, och Expedilions-sekretcrarens vid samina expedition lön fastställas till 4,500 Ridr. Tillstyrkandet i morn. c) bifölls. 2:dra punkten. Mom. a), b), c), e), f), g), b) och i) godkändes. Med ändring al Utskottets lörslag i morn. d) beslöt Ståndet för sin del, ”alt Rikets ”Ständer, jemte anmälan af de betänkligheter, som i de af Utskottet omlörmälda ”hänseenden förekommit emot godkännande af det nådigst framställda förslaget til) ”förändrad organisation af Flottans Konslruklions-korps, i underdånighet anhålla, dels ”ali vid nästkommande riksmöte få af Kongl. Majit emottaga förnyadl förslag, af'latladt, så vidt sådant pröfvas lämpligt, i öfverensstämmelse med nu angifna grun”dor, dels ock all tillsvidare och intilldess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd, inga nya Officerare måtte vid denna korps utnämnas;” och biföll Ståndet, på sätt Utskottet föreslagit, att korpsens nuvarande anslagssumma, 50,050 Ridr, af Rikets Ständer ställes tili Kongl. Majlis disposition äfven för nästkommande slalsreglerings-period; hvarjemte Ståndet särskildt beslöt alt, derest Kongi. Majlis nådiga lörslag om pensioneringen för Flottans embetsoch tjenstemän skulle a! Rikets Ständer bifallas, den underdåniga anhållan må tili Kongl. Majit framställas, all för officér vid Konslruktions-korpsen pensionen vid afskedstagande! må beräknas efter nuvarande ion på iuterims-stat.
Sing, ber fåbant ej, enligt färs ffilbt åtaganbe, ombeförjed af domaren, allmänheten ftämplabt papper tittpattbas pålla; åligganbe bet berförutan, päbaitefter font pittitté, ^»ärabéffrifmare etter bett mantalöffrifningen förrättar, att mib npfinämnbe tillfälle, imber famina tebomiés ningöffplbigpet ocp nteb enapanba rättigheter, forn anbre ©hartie^^tgtfTatse^förfälj^ ningéntän, mara förfebb meb ftämplabt papper titt erforberligt belopp, 54 2:o dbtvar od) ett, font på crebit emottager flämptabt pappet, bör för bet få Sett 51 december fmmrje år bör allt ofålbt ftämplabt papper l)od befe förfäljningömän inventerat); 2öåre Sefaditiitgbfjafivanbe liftväl obetaget att, när font pelft, af förefontntanöe ffäl od) omftänbigfjeter, inventering anftäda od) rebotvidnittg afforbra, Ijtvartvib tillfed, att behållningen, famtnanlagb af ofålba cpartor od) con Sid iverfftädattbe af inventering funna, genom af Söår 33efadnittgdl)afiuattbe ffriftligen niebbelabt förorbnanbe, font tvib inventeringö Sid benna tib bör äftvett ad återftob för förfålbe cbartor ofelbart ivara i Oiänteriet eder l)od Äronofogbett i orten levererab, tvib äftventpr för uraftlåtenl)et beraf, att förfäljttittgdmaniten anfeö, fåfont l)abe batt förfålt adt bet ftäntplabe papper, patt emottagit; i följb l)tvaraf 5öår 23efadtiingdf)aftvanöe låter gettaft lagligen ittbrifiva bet häremot fmaranbe pennirtge
Borgare-Ståndet valde: vid Lånekontor el i Göteborg: för den revision, sorn begynnes t Mart 1863: till Revisor: Handlanden C. E. Hidqvist, till Suppleant: Handlanden Mauritz Bergman, båda boende i Göteborg; för den revision, som begynnes » Mars 1864: (ill Revisor: Auditören Alfred Grenander i Sköfde, lill Suppleant: Grosshandlaren Oscar Kyhlberg i Göteborg; för den revision, som begynnes i Mars 1865: till Revisor: Rektorn G. E. Widell i Marstrand, till Suppleant: Grosshandlaren August Röhss i Göteborg. Vid Lånekontor et i Malmö: för den revision, som begynnes » Mart 1863: till Revisor: Konsuln A. C. Holm i Malmö, till Suppleant: Handlanden Westrup i Lund; för den revision, som begynnes i Mars 1864: till Revisor: Kaptenlöjtnanten G. C. Witt i Carlskrona, till Suppleant: Grosshandlaren J. ton Bergen i Cai Ishamn; för den revision, som begynnes »' Mars 1865: till Revisor: Borgmästaren i Ystad, Riddaren af Kongl. Wasa-ord*n Sven Trägårdh, tili Suppleant: Apotekaren Norén i Engelholm. Vid Lånekontoret i Wisby: för den revision, som begynnes i Juni 1863: till Revisor: Handlanden Rudolf Molér, till Suppleant: Handlanden C. J. Wickman; för den revision, som begynnes i Juni 1864: till Revisor: Handlanden C. A. Engbom, till Suppleant: Färgaren C. F. Akerman: för den revision, som begynnes i J:ni 1865: till R evisor:
Nn kan handlande endast i det fall, då svaranden i egen person af honom borgat varor, med full öfvertygelse fästa sin fordran, emedan hans ed eljest ej bevisar annat, än att varan blifvit i svarandens namn begärd och afhemtad, eller att denne såsom gäldenär är i kärandens bok antecknad, hvaremot antagas måste, att svaranden alltid kan med säkerhet veta, om han begärt och på kredit uttagit varan; och häri torde ett tillfyllestgörande skäl till förslaget i denna del förefinnas, hvilket, såsom öfverensstämmande med stadgandet i 34 § af Rältegångs-Balkens ij Kap, att ”med ed kan man svara och ej kära,” ej lärer, på sätt en talare förmenat, kunna anses såsom en nyhet i lagstiftningen. Utskottet, som således ej kan frånträda sin åsigt i nu omförmälda hänseende, för hvars riktighet två Riks-Stånds godkännande derjemte åberopas, kan ej eller biträda deras mening, som velat betaga handelsbok allt vitsord handlande emellan. Hänförande sig till hvad Utskottet jemväl i denna del yttrat, får Utskottet derjemte erinra, att de, som idka handel såsom ett egentligt yrke, ej kunna i allmänhet underkastas samma reglor och föreskrifter vid transaktioner dem emellan, som de, hvilka ej äro handlande. Den skyndsamhet hvarmed handelsärenden måste afslutas, det oftast varande långa afstånd emellan de handlande, som med hvarandra hafva affarer, och det förtroende, som den ene måste gifva åt den andre, Lag-Utikottels Utlåtande, 1V;o 108. 9 och sjelf väntar sig af dem, om handel skall vara möjlig eller vinna det Jif, hvarigenom den kan blifva fördelaktig för enskilde och båtande för det allmänna, äro, bland annat, de orsaker, hvarföre handlandes transaklioner 1 afseende på formerna äro och alltid skola vara skilde ifrån det sätt att afhandla, som lagarne stadga till iakttagande för andra medlemmar i ett samhälle; och på grund häraf kunna äfven de handlandes böcker, dem emellan, anses mera bevisande, än emot andra.
Utskottet jemväl fått i ämnet emottaga följande inom Höglofliga Ridderskapet oell Adeln samt Hedervärda Bondeståndet väckta och till Utskottet remitterade motioner, nemligen: 1:q af Herr Edenhjelm, Gillis, hvilken, med vitsordande af det förtjenstfulla i artilleri-kommitténs förenämnda afgifna betänkande, ansett de deri föreslagna lönetillökningar vara för lågt upptagna, och af sådan orsak hemställt, alt å staten för artilleriet lönerna måtte uppföras till följande belopp, för en regements-chef 4,300: » major eller öfverstelöjtnant 3,000: » äldre kapiten 2,000: » depoteller yngre kapiten 1,000: » löjtnant 666: 32. — » underlöjtnant, lika med hvad kommitlerade föreslagit, eller 400: » regementspastor 1,000: » regementsläkare 1,000: » regementsskrifvare 1,000: —- — » styckjunkare, en regeméntstrumpetare, en hästläkare eller hofslagare, hvardera, utom bröd och beklädnad, 350: » sergeant och en divisions-trumpetare, hvardera 250: » batteri trumpetare 75: » afdelningstrumpetare . 20: » förste konstapel 66: 32. — » andre d:o 33: 16. — samt för en artillerist 8 sk. om dagen. 2:o af riksdagsfullmäktigen Erik Christensson från Götheborgs och Bohus Län, som föreslagit, att tygskrifvarnes löner, som nu utgjorde 160 R:dr, måtte förhöjas med 140 R:dr, eller till lika belopp med styckjunkarnes, med hvilka de kunde anses vara vederlikar; samt 3:o af riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundsson från Hallands län, hvarmed flera af Hedervärda Bondeståndets ledamöter instämt, uti hvilken motion blifvit, med Stals-Utskollets Uttalande, Jfs liS.
Förordningen den 28 Juni 1798, i afseende på löftesmäns ansvarighet antagna grunder, stadgas: »att löftesman, som åtagit sig annans gäld, som sin egen, utan att viss förfallotid blifvit utsatt, skall, ändå att uppsägning ej sker, vara från sin ansvarighet fri, så framt borgen ej af honom förnyas, eller han ej, efter skedd uppsägning, derför lagsökes inom tio år efter det han i borgen gick.» Sistnämnda förslag innefattar således endast en begränsning till en ari förbindelse af den tanke, sorn Biksdagsfullmäktigen Johan Johansson ansett böra utsträckas till förbindelser i allmänhet. Då nemligen denne sednare anser hvarje fordringsanspråk genom lagsökning böra göras gällande inom tio är vid fordringsrältens förlust, går Herr Schwans förslag endast ut på skyldighet för fordringsegare att lagsöka, derest fordringsanspråket grundas på borgen, såsom för egen skuld, sorn blifvit ingången för gäld, betalbar efter uppsägning eller vid anfordran. Huruvida lagstiftningens förändring, i enlighet med hvad sålunda blifvit yrkadt, kunde förenas med rättvisa och den frihet i aftal, sorn lagstiftaren måste respektera, är dock tvifvelaktigt. Om en sådan lag, som Johan Johansson påyrkat, blefve gällande, skulle nemligen aftal om fordringars återbetalande ej få bestämmas ens till tio år, emedan lagsökning ovilkorligen måste ske inom samma tidrymd och lagsökningen ej kan vidtagas förr än efter förfallodagen. Dessutom skulle samma lag ej kunna stå. tillsammans med närvarande förhållanden, hvilka hafva sin grund i gällande lag. Del sedliga aftalets frihet får i allt fall lagstiftaren aldrig förneka, utan har han endast alt gifva sådana föreskrifter att denna frihet i sina yttringar låter lorena sig med allmän säkerhet och ordning, hvilkas upprätthållande är hans egentliga uppgift. Han kan derföre ej ogilla en på det fria aftalet grundad rättighet, af den orsak att den är gammal, men val förklara, det lagen ej vidare skyddar rättigheten, derest innehafvare!) underlåter iakttaga hvad lagen för bibehållande af allmän säkerhet och ordning gör till vilkor för sitt skydd; Och på denna grund hvila, bland annat, de föreskrifter, som ålägga borgenärer alt inom tio år kräfva eller gifva offentlighet ät fordringar.