Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut supra. Lx krotocollo 8. L. IrLZLräb. S. D. Hos BondeStändet förekom till granskning BancoUtstotteks ProtocollsUtdrag af d. 23 i denne manad, innefattande swar pä samteliga RiksStändens Remiss ^af Riksdagsmannen ^näerg ^oacKiw8lon8 Memorial om en oinskränkt rösträttighet för BondeSländets Ledamöter i BancoUtskottet samt bland Banqvens Fullmägtige och Revisorer; Och BondeStändet, som genom berörde Remiss icke äsyftat erhällande af någon större fördel för sig, utan endast ät-njutande af en lika rätt som dess MedStänder, mot answaret för lika förbindelser, har funnit Utskottets tillstyrkande wara sädant, som Ständet af Utskottets rättwisa haft skäl att hoppas och således icke eller något hinder att Utskottets hemställan till alla delar bifalla; säsom en följd hwaraf och dä en Lag mäste widtagas till bestämmande af förhällandet, dä ett lika antal röster understödja särskildta meningar samt derest, enligt hwad Ständet förmodade, de öfriga Ständen jämwäl bifalla Utskottets förslag, att öfverlemna till ConstitutionsUtskottek, att med Utlåtande deröfver inkomma, samt inbjuda sine Resp. Med - Den 4 November. 357 MedStander, att i enahanda Remisi sig förenaUt supra. ktx krotocollo 8. Utdrag af Protokollet hällit hos BondeStän» det d. 4 Oct. 1829. S. D. I anledning af BondeStandets en» flildta BefivärsUstotts i nu föredragit
Kungen af Dahomey, som är i Paris för att afsluta en traktat med franska regeringen, hedrar balen med närvaron af sitt majestät, och det besynnerliga är, att ingen tycks fästa större uppmärksamhet vid honom än vid madame Dieulafoix ' pantalonger, fast han enligt europeiska begrepp nästan är klädd som ett fruntimmer — i en fotsid, hvit dräkt med ett slags rödt öfverstycke. Man förvånar sig icke ens öfver det egendomliga skådespelet af en heliofob — en ung flicka i en utsökt ljusblå toalett, med hår och ögonbryn hvitare än lin och en underlig, rödaktig färg på sina ögon — som sitter och konverserar med en mulatt, hvilken är officer i armén — en post, som en färgad man icke kan uppnå i något annat land än Frankrike. Den stora, lysande hopen kommer och går, skingrar sig och samlas, och så höras plötsligt de första takterna ar ryska folksången — den vackraste och sorgsnaste af alla nationalhymner — ljuda genom sorlet, och under dess toner tåga Paris ' gäster in i festsalen. Strax därpå spelas marseljäsen — denna krigaresång, som går öfver alla andra — idel aktivitet, idel eld, en attack i ord och toner, medan ryska nationalhymnen är en klagan, gripen ur det innersta af detta folk, som förstår att älska och lida så som kanske intet annat — undergifven, stilla, mättad af en hängifvenhet, som icke vet af gräns. Detta är inga toner för en parisisk fest. Denna musik är norden: bunden, resignerad, melankolisk intill öfvermått — tunga och djupa siunens och sorgsna hjärtans hymn. De ryska officerarne dröja icke länge i salen; 1893 de stiga en trappa ned för att höra på konserten, som gifves till deras ära. Emellertid är valsen i full gång midt i denna trängsel, som ständigt ökas. Det är dock icke många, som » få dansas, som det heter därhemma, men bland dessa lyckliga är heliofoben, hvaraf man nästan med visshet får sluta, att hon äger en mycket ansenlig » dot&gt;.
Den varma och parfymerade luften och halfdunklet härinne förvirrade hans hjerna, ju högre han kände sin åtrå stiga att ega Arabella, ju oroligare och tveksammare kände han sig, denna oro hotade att qväfva honom, och han var nära att lyda Lessleys råd att vända om och fly ur denna farliga fristad, då dörrförhänget upplyftes och Arabella stod framför honom. Den smak i klädsel och det mod, som herrskade 1810, voro nästan alldeles desamma som damerna nu 1868 bruka. Kanhända att modets nycker behöfva ett halft sekel för att uttömma sig i variationer och regelmessigt återkomma till detsamma efter denna tid, men den sköna mrs Fulton i sin hvita sidenklädning, som utan ett veck slöt sig omkring hennes fina lif och runda höfter och slutade i ett långt veckigt släp, garneradt med silkestyll och hvita stråperlor, som glittrade i den matta belysningen, sitt breda blekröda schärp, hvars båda ändar sammanhöllo kjolens veck ifrån sidorna och var fäst i en stor rosett långt ned på släpet, med sina hvita armar bara ända till axlarna, hvaröfver klädningslifvet hölls uppe med ett smycke af koraller liksom på de antika bilderna, det mörkbruna håret samladt i en knut och nedfallande i lockar öfver den vackra nacken, under det att dess korta och täta krusor öfver pannan fästes med ett diadem af blekröda koraller lika med dem på axlarne, skulle i denna toilett med fullkomligt bifall kunnat uppträda på en bal i våra dagar. Och sannt är, att väl aldrig en kostym varit vackrare, ty modets förvända och förvirrade gudinna hade händelsevis vid denna tid kommit att härma den grekiska smaken, hvilken i allt förenar det renaste af våra skönhetsbegrepp. Om Astley hade funnit Arabella skön der ute i den fulla belysningen, bland alla dessa unga damer, som likt en infattning af vackra brokiga blommor upphöjde den strålande rosendrottningens öfvervägande behag, så fann han henne nu gudomlig och hänförande, då hon hastigt och tyst som en uppenbarelse ifrån Olympen stod rodnande och stum af bestörtning inför sin tjusta och bönfallande älskare.
Den som i vårt iand behöfver förlag för sin industri, lånar uti en bank ett temligen obetydligt belopp. Hans produktion kan derefter icke öfverstiga detta låns belopp; ty han är icke i tillfälle att upptaga några vidare lån. Huru olika der vexelrörelsen bedrifves. A säljer till B varor för 1000 rdr. A mottager en vexel. Med samma köper A t. ex. ull till sin fabrik, tillverkar kläde för 2000, afyttrar samma och köper återigen ull för beloppet; säljer klädet, som nu uppgår till 4000, och förlägger sig på delta sätt till hvad belopp som helst han bin ner tillverka. Huru olika detta förfarande och denna produk" tion med det och den förstnämnde! En vidare utveckling af krediten förer oss till associationen. Associationen är industriens största häfstång. Utomlands, på kontinenten och äfven i England, bilda sig associationer för alla större enskilda företag. Om man deremot här i landet skulle utan statens medverkan söka gå uti författning om något industrielt företag, — t. ex. en jernväg mellan Norrköping och Linköping, — så skulle t. o. m. ett företag af nämnde ringa omfattning icke låta sig verkställas. — Uti ett annat land skulle ett bolag bilda sig, söka intressera allmänheten derför, utfärda obligationer för kostnadsbeloppet, sälja dem och utföra företaget. —• Häraf synes, att i länder med ordnadt kreditsystem man går allt mer och iner framåt i gigantiska företag, som tusendubbla de industriella krafterne, under det man i de länder, som sakna detta system, — till hvilka äfven vårt kära fädernesland hörer, — står och trampar evigt i samma trampverk, utan att komma ur stället. Men den största associationen är staten; den måste verka för det helas väl. Dess företagsamhetsanda måste omfatta de stora och gemensamma intressena. Kriget är ett sådant. Staten nödgas utrusta sin armé och sin Botta och föra krig. Omöjligt är, att i ett ögonblick utkräfva all denna kostnad af folket; men penningar måste anskaffas.
Då tilläts äfven, vid förmögenhetsafgiftens åtagande, och i samman - hang med 5o §. i 1772 års RegeringsForm, att Riksens Ständers Fullmägtige, i dessa bägge Verk, skulle, imellan Riksdagarne, hvarje år få se det föregående årets afslutade RiksStat. Efter Statshvälfningen 1809, uppdrogs åt Riksens Ständers Revisorer att äfven granska StatsVerkets tillstånd och förvaltning, på sätt de nyss anförda §. §. i Grundlagarne stadga, En instruction utfärdades äfven för Revisorerna den 10 Junii 1812, men som man ännu var ovan vid StatsVerkets revision och ingen method af bruket blifvit införd: så synes stadgarne om denna granskning hafva blifvit alltför obestämda, och Revisionen mera bibehållen vid livad som före 180g var vanligt, än rättad efter hvad sedermera blef lagligt och i sig sjelft är riktigt. Felet hvarifrån oredorna uppkommit, tyckes ligga deruti, att Revisorerne, som förut icke fått se något af Statsverket, i begynnelsen åtnöjde sig med att få granska hufvudsaken deraf, eller StatsContoirets Räkenskaper. Andra verk deremot, som hade direct uppbörd och förvaltning af allmänna medel undgingo denna granskning, och Den 3 Martil. och man har sedan begagnat häfden, för att ytterligare undandraga sig densamma. Den före år 1809 rådande grundsatsen synes hafva varit, att Riksens Ständers Revisorer blott skulle granska Styrelsen och medels förvaltningen i Ständernas särskilta verk, Banken och RiksgäldsContoiret, samt deras Fullmägtige, efter år icSoo, få ungefärligen veta huru det stod till med Statsverket. Då nu varande RegeringsForm gjorde Konungens rådgifvare ansvarige för sina tillstyrkanden i allmänhet, och således äfven i anseende till medels-förvaltningen, förändrades val, såsom sagdt är, bokstafven derefter; meri saken förblef ungefär densamma, som förut.
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, om icke hans nu yttrade farhåga, som skulle Fullmäktige i Riksg:s-kont. i oträngdt mål hafva begagnat det dem i Banken lemnade kreditiv, varit allt för tidigt framställd. Fullmäktige i Banken hade icke bort, och icke ens varit berättigade hysa en dylik farhåga förr, än de erhållit bestämd visshet derom, att Riksg:s-konl:s Fullmäktige grundat sine låneoperationer på medel från kreditivet i Banken. Så länge Fullmäktige i Banken icke vunnit erfarenhet härom, hvilken de lätt kunnat förvärfva derigenom, att de från vederbör, tjenstemän i Banken infordrat upgift, rör:de Riksg:s-kont:s Räkning n:o 1 i Banken, så hade icke heller Fullmäktige i Banken någon slags rättighet, att inblanda sig i den del af Riksg:s-konl:s förvaltning, som afsåg de kontanta medlens utlåning. Riksg:s-kont:s Fullmäktige hafva till dess prot. 366 Den 8 Februari. hvilka StatsUtsk. icke lärer underlåta alt granska, fullständigt förklarat icke allenast på livad sätt de ansett tillgångarne böra användas, utan äfven sättet för deras beräknande, och jag tror, att häraf skall visa sig, att Fullmäktige, så omsorgsfullt som möjigt, förvaltat under hand hafvande medel, likasom jag är öfvertygad, alt oftanämnde kreditiv ej skall behöfva anlitas icke ens till de löpande utgifter, sorn Riksg:s-kont. måste bestrida. Jag medgifver, att detta är måhända en lycka, men emedlertid är det ett factura, att Riksg:s-konl:s beräkningar nära nog i de minsta detaljer gått i fullbordan, så att kreditivet i Ranken under loppet af sisth år icke varit med undantag af några få dagar anliladt. När en styrelse upgör så beskaffade beräkningar, synes det mig, sorn en annan styrelse icke eger, att i förväg hysa farhågor och söka inverka på den andras transaclioner. Jag anser således
Då så väl vid Beredningssom Taxeringsoch Pröfnings-Comittéerne Kronans Ombud äro tillstädes för att bevaka Kronans rätt, och då de påräknade Statsbehofven ej understigas, ser jag ej hvarföre KammarRätten derutöfver skulle äga att flere år efter göra anmärkningar mot Comitteernes sätt att tillämpa författningarne, hvilket endast väcker oro i Länen. Herr Hjerta har sagt, att Kronans Ombud ej alltid kunna vara tillstädes för att bevaka Kronans rätt. Jag ber om förlåtelse, att detta icke är möjligt. Jag utbeder mig att i detta afseende få fästa uppmärksambeten derpå, att TaxeringsComitteens längder alltid inkomma till LandsContoiret 3 veckor före PröfningsComitleens sammankomst, och Landskamererare!! har således god tid att granska och hopsummera dem, så att, då PröfningsComitteen sedermera kommer tillsammans, det icke är möjligt, att man understigit minimi värdet, utan att ett sådant misstag skulle märkas. Det enda möjliga felet är misstag i siffran, och granskningen deraf har Utskottet oinskränkt öfverlemnat åt KammarRätten, som måste betraktas såsom ÖfverDomstol. Men då Kronan fått hvad den'har rätt att fordra, och de skattskyldige erlagt de afgifter, som blifvit dem påförde, utan att klaga öfver ojemn fördelning, har Utskottet funnit, — och jag bekänner, att jag varit af samma tan - Den 3o Mars e. m. 35i ka, — att man borde slippa alla anmärkningar efteråt, helst Comitteerne, som äro valde af alla 4 Stånden, handla på Ed och efter samvete. Skulle KammarRätten blifva berättigad att säga till Comitteerne: J håfven gjort orätt och mäste göra om Edert arbete; så skulle man få svårt att finna några, som ville komma i Comitteerne, och ändamålet skulle helt och hållet förfelas. Jag anhåller derföre om bifall till Betänkandet. Herr T/iarrij Wolrath: Flere anmärkningar emot Taxeringsoch PröfningsComitteernes arbeten hafva de sednare åren blifvit gjorde af KammarRätten.
Ridderskapet och Adeln meddelt öfver förenämnde anmerkningar wid Regeringsformen, utom hwad angår förslaget till förändring af 4 §, i afseende hvarpå BondeStåndet åberopande sitt derom redan fattade beslut samt anmerkningen vid 29 § rörande Biskopps Embetens indragning, hvilket BondeStåndet nu likasom förut yrkade, och ansåg BondeStåndet för öfrigt, lika med Högloft. Ridderskapet och Adeln, att, å de öfrige Puncterne af Constitutions Utskottets Betänkande, som ej redan blifvit pröfvade, något afseende icke kunde hafwas; äfvensom Ståndet, beträffande Borgarståndets förslag wid 5 :te mom: 23 § : i Riksdags Ordningen, att i stället för orden: Och de öfrige Stånden hwart för sig sine Talmän måtte sättas: och Borgare och BondeStånden m: m:, fann för godt, detta förslag antaga; hvarom vördsam och wänlig underrättelse skulle meddelas. Ut supra. Ex Protocollo. Utdrag ur Ridderskapets och Adelns protokoll den 2 juli 1815. Den 3 Julii N :o 21 Utdrag af Protocollet hållit hos Högl. Ridderskapet och Adeln den 2. S. D. Vid företagen justering af Constitutions Utskottets, jemte denna dag inkommit Memorial, aflemnade Redaction af de utaf Riksens Ständer vid innevarande Riksdag afgjorde Grundlagsförslag, blef samma Redaction i alla öfriga delar gillad och godkänd, men beträffande de förslag till tilläggning i 28 §.
Men Mannerstedt, som noga följt hennes rörelser, tyckte sig finna, att hon endast undvek att säga sin tanke, för att icke vanhelga gifvarens namn, om hon öppet lemnade det till pris åt olika meningar. ”Ja, det må nu vara hvem det vill,” sade fru Widen, ”så är klädet charmant. – Hon gned det, till yttermera visso, pröfvande mellan fingrarne. ”Just utsökt godt, minst värdt tolf riksdaler alnen.” ”Och en sådan bilaga dertill!” inföll kommerserådet. ”Han har skäl, min kära kandidat, att prisa sin lyckliga stjerna. Sedan sällskapet druckit thé, gick grosshandlaren in i sina egna rum, för att läsa tidningarne, hvilkas ankomst, i anseende till det svåra väglaget, pröfvat hans tålamod ända till aftonen. Alla barnen samlades omkring fragmenterna af julgranen, som nu blifvit förflyttad till jungfrukammaren; och sedan kommerserådinnan uttömt sin nästan outtömliga språklåda för den känslolöse, af bara vemod beherrskade Mannerstedt, stod hon upp och nedlät sig att göra ett litet besök i sin hushållerskas, fru Berns rum. Visserligen hade hon, för syns skull, några anordningar att gifva för morgondagen; men egentligen var ändamålet att åt denna sin förtrogna högra hand meddela hvad paketet till Mannerstedt innehöll, samt pröfva huruvida hennes skarpsinnighet kunde upptäcka, hvilken vännen af flit och redlighet var. Fru Berns kammare var enkel och snygg. Hon satt sjelf i den lilla, gammalmodiga, runda soffan, ett inventarium, som hon, för dess beqvämlighet, uppletat från gammalt skräp på vinden. Framför nämnda soffa stod ett litet fyrkantigt, blåmåladt bord, och på detta låg, i brokiga rader, utbredd egarinnans gamla, trogna kortlek. Vid sidorna voro planterade kaffekoppen, snusdosan, svampdosan, i form af ett hjerta, en öfverlefva sedan anno 68, postillan, psalmboken och näsduken.
Hofrätten medelst Utslag den 15 April 1856 ansett det merbemälde Borgmästare icke kunde ansvar elfer edgång i målet ådömas, Kongl. Majit,- i anledning af Justitie-Ombudsmannens öfver samma utslag anförda underdåniga besvär, genom nådigt Utslag den 2 Februari innevarande år förelagt Borgmästaren, derest ban gitte, att å dag, som Kongl. Hofrätten ägde bestämma, inför Kongl. Hofrätten med ed sig värja och betyga, att vid ofvannämnda tillfälle den 13 Juni 1853 alla protokoll och utslag i de till Rådstufvurättens dombok lör året 1852 hörande mål och ärenden voro fullständigt uppsatta, men Borgmästaren, efter det, med anledning häraf, Kongl. Hofrätten, genom beslut den 7 sistlidne April, för edgångens fullgörande utsatt Måndagen den 16 nästpåföljande Maj, uti en den 13 sistnämnda månad till Kongl. Hofrätten ingifven skrift, förklarat, det han utan edgång öfverlemnade målet till Kongl. Hofrättens afgörande; alltså och då Borgmästaren sålunda brustit i fullgörande af den honom i mulet förelagda edgång, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, det Borgmästaren för den försummelse i utöfningen af domare-embetet, hvarom han följaktligen vore i målet förvunnen, skulle, på sätt Advokat-Fiskalen yrkat, jemlikt 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, böta Sextio daler Silfvermynt med Trettio Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Advokat-Fiskalen samt Thorshälla stad, deraf, enligt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790, Borgmästarens andel i stadens lott af böterna borde Lazarettet i Nyköpings län tillfalla. Detta utslag är icke å någondera sidan öfverklagadt. Kongl.
Jag hemställer då, minen Hrr! hvad hela denna förhöjning af skatten skulle tjena till? Åtminstone ansåg jag och hoppades att en förhöjd skatt på denna tillverkning skulle åstadkomma en högre statsinkomst. Endast af det skälet har jag voterat på en högre beskattning och att man alldeles icke vill taga de 25 procms förhöjning i beräkning, förekommer mig förunderligt. Afven uti mitt förslag har jag icke antagit mer än hälften af de 25 proc:n såsom ledande till en verklig förhöjning i inkomsten, enär bränvinsbrännings-inkomsten, om man toge i beräkning hela beloppet af de 25 proc:u skulle uppgå till 793,750 r:dr och jag endast har yrkal alt den skall beräknas till 700,000 r:dr. Jag förmodar all R. o. Ad. vid närmare påseende skall fin na, alt denna förhöjning icke är vådlig alt antaga, synnerligen då man tager i betraktande hvad några ledamöter här fästat uppmärksamhet på, nemi. den vackra och rika gröda som i allmänhet i år visar sig på jorden och det temligen låga spannmålspriset, hvilket allt sammanlagt gör att, synnerligen om, såsom Gr. Ridderstolpe här yttrat, det inträffar att säden blir mindre god genom en sämre bergning, en större del än vanligt af denna gröda kommer att gå i bränvinspannan. När man har detta 152 Den 5 Augusti. klart för sig så finnér raan att den föreslagna beräkningen alldeles icke är för hög och om man dertill lägger att, en för låg beräkning af denna inkomsttitel, likasom för låga beräkningar af alla inkomslliilarne skall medföra förhöjning af bevillningen, så får jag hemställa lill Hrrme om det verkligen är mina värde motståndares mening alt, coute qu’il conte, komma till det resultat ali man skall fä bevillningen förhöjd. Hr von Troil: Det var endast för att icke föranleda till flera förslag till propos., som jag förenade mig med Frih. Tersmeden i hans beräkning af 700,000 r:dr för bränvinsbränningsskatten, ty efter mitt förmenande hade man kunnat höja denna skatt åtminstone til! 700,000 r:dr. Dä så väl Hr von Hartmansdorff som Gr.
26589x2) [578] dock hålla på länge med kuren. Så hvita, Astrid. Möjligen framdeles. M c » DIVERSE. Pannkakslaggen bör aldrig rengöras med vatten, utan blott gnidas väl med torrt, mjukt bröd eller läskpapper, medan den ännu är varm. Är den ny och derför torr och kärf, bör man efter begagnandet ingnida den med något fett. Då pannkakslaggen sedan skall användas, värmes den väl och gnides blank, hvarefter gräddningen sker som vanligt. Så behandlade stek-, plättoch pannkakslaggar släppa alltid lätt smeten. Att hafva litet smör i smeten gör äfven god verkan. Göm korkarna! Linnea. H f l f A L C D I Annonser mottagas genom 3. Uumaeiius annonsbyrå tocn not redaktionen till 26 öre pr 4-spaltlg petitrad ( Tidningen kottar endast en (I) krona för qvartalet, befordrlngsafglften Inberäknad. — Fullständig modeoch mönstertidning gratis. 4 på beqväma Lifförsäkring betalningsvilkor till verkliga kostnaden ( Sträng sparsamhet i alla riktningar. Beqväma betalningsvilkor för försäkringstagare, med bestämdt maximibelopp. Vistelseort utomlands och utrikes resor förorsaka inga extra kostnader. Bestämda årsafgifter till bestridande af förvaltningskostnaderna. Försäkring till nettokostnad enligt åldersskala och till ungefär hälften a f kostnaderna vid det gamla systemet. Inga aktieegare, som taga vinsten, eller andra intressenter, som dela öfverskottet. Absolut säkerhet. Iakttagande af försigtighetsåtgärder för att omöjliggöra spekulation eller bedrägeri. JProspekter och vidare upplysningar på begäran. G. Hammars Lampkök. Stor värmeförmåga. Brinna luktfritt. Briljant belysning. Pris: enkla med veke 4 — 6 kr., extra solida 7 — 8 kr., med 2 vekar 12 kr. Fullkomlig belåtenhet garanteras hvarje köpare. G. H A M M A K, 30 Malmskilnadsgaian Ett ungt fruntimmer, elev af herr Brink, meddelar grundlig undervisning i pianospelning. Svar märkt » F. », Iduns byrå. Idun
Enär motionären icke åt den väckta frågan gifvit den utredning, som för densarnmas bedömande erfordras, har Utskottet sökt förskaffa sig de upplysningar, som för sådant ändamål funnits mest oundgänglige; och har Utskottet, i sådant hänseende, inhemlal: att denna afgift grundar sig 12 Allmänna Besvärsoch Eftonomi-Et sköttets Betänkande, N:o 72. på de af Konungarne för stapelsläderne tid efter annan utfärdade privilegier och sålunda för Stockholms stad finnes omförmäld redan i 2 § af privilegierne för denna stad af den 6 Maj 1436, då ”klädeshuset” (packhuset) "med ingäld och ränta” till staden öfverlemnades; ätt denna stapelstädernes inkomst i allmänhet blifvit afsedd att användas till packoch tullhusens underhåll, men understundom äfven för andre angelägna utgifter i städerna. Sålunda förklarades för Stockholms stad den 23 Juni 1680, att staden fått denna ränta till packoch tullhusens vidmakthållande, för Götheborg i Kongl. Resolutionen den 5 November 1624, att staden egde uppbära ifrågavarande afgift, men att den derjemte skulle låta uppbygga packhus, för Marstrand, genom Kongl. Resolutionen den 12 Mars 1661, att af vägare-, mätare-, packare-, vräkare-, stämpel-, hamnoch bropenningar ”en tredjedel skulle användas till Borgmästarens, en tredjedel till Rådmännens och andre stadens betjentes aflöning samt den öfriga tredjedelen till publika byggnader och tarfvor,” och för Carlshamn den 15 September 1664, att s£«m/je/-penningarne jemte tolag, vågoch pål-penningar skulle användas lill Magistratens aflöning samt till broars och publika byggnaders underhåll.