Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Just.- Ombudsm., efter mitt omdöme, alldeles icke är på sin plats, så vida nemi. detta embete egentligen blifvit inrätladt endast för skenet, samt meningen varit oell är, att dess innehafvare skall inskränka sin verksamhet till att anställa åtal mot en eller an nan underdomare, men deremot låta den högre lagskipningeu ostördt hafva sin gång. Om åter meningen med detta embetes inrättande, såsom den af mig blifvit upfattad, varit och är, all dess innehafvare skall, med allvarlig och oafbruten upmärksamhel, följa lagskipningen i sin helhet, samt utreda dess verkliga tillstånd och anmärka bristerna deruti, utan afseende derpå, om sanningens uttalande derom kan vara mer eller mindre behagligt för dem, som på eli eller annat sätt kunnat hafva varit orsaken till samma brister, så skulle Svenska folket, enl. min innerligaste öfvertygelse, vara högeligen att lyckönska, om det kunde påräkna, alt äfven hädanefter se Just.0mhudsm:s' platsen besatt med sådane män, som, med embetets nuvar. innehafvares outtröttliga nit och oförminskade sjelfständighet, rastlöst framgingo på den af lagarne derföre utstakade bana, helst roan då hade förhoppning, att inom en ej allt för aflägsen framlid få se enhet och sammanhang i lagskipningen, så att ali dom komme att grundas pä klar lag, och en allmän säkerhet beredas för medborgares rättigheter.'1'1 Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Om, såsom Hr Cederschiöld yttrat, R. o. Ad:s tystnad vid behandlingen af delta vigtiga betänk., härleder sig från någon träffad öfverenskommelse inom vissa riksdagskolterier, och det således varit deras afsigt, att i tysthet begrafva detta betänk., så förenar jag mig med Hr Cederschiöld i dess reservation emot ett sådant förfarande. Hr Granfelt, Adolf Fredr.: Jag anhåller att få förena mig med Gr. Wrangel och att, beträffande sjelfva saken, få instämma med Hr Weidenhjelm i dess afgifne reservation. Föredrogs
För. ar förena meni garna, sä at Kronans behof af Salpetter bleswe uvsyildr och ?lfgiften ej bleslve en stående ränta, förest-^ han, om Kongl. Maj:! skulle täckas läka förblifwa wld den gamla Inrättningen, och Nadiast up. muntra Salpttter-tilwttkninqe" i wipa Prowmser, som ensamma torde äga tilgäng pä Salpetter för hsla Riket. 1ZS !2Z4 Herr 8 k sär. Det är en afgjord sak, athwart Hamman är skyldigt emottaga besök af Salprtter.sju. d.,re. Den af HonS Maj:t nu framställda staga gar uk pä, at hwart Hemman mä kunna afbörda sig denna skyldighet genom lewerexing af et wiste gvqnrum Salpetter, hwaremot Hemmanet befrias ifrån det onus, at mottaga Salpettcrstudarne. För min del har fag ansett sä giswct, ac Salpetter-lewercringen in natura möre sa wal e» skyldighet, som en förmo», at fag 1798, ba ?l"^ollrio!> <:n härom gjordes Socknewis, derut! ingcck, i de socknar, der jag hade Egendom. För öfrigt ar del 40,000 Lisp. Salpeter, som för Kronans behof äffas, icke penningar, utan Salpetrern lewercrad in narurs. Hwav angar den stridighet, som synts mig upkomma emellan H rr Landshöfdingen lioisr-stoin och Grefwe milion, om Bonde-StandelS Ledamöters inom Hemliga Ur» skottet yttrade rankar i detta/mae, får jag den äran namna, det en Bonde stan Osterbottn utlät sig, ac i denna Prowinö kan rilwerkaS mera Salpetter, än som för hela Riket behöswes. — Men ds öfrige wille undanbedja sig den föreslagna Salpetter. lewercringen in »»turs.
smeker henne. Lilla bleknäbb! LOUISE. Lilla kraftmenniska. ERNA reser sig och går fram till Henrik. Du vill väl också ha en kopp? HENRIK. Nej. ERNA. Seså, gör dig inte till! HENRIK. Jag vill inte ha. ERNA böjer sig ned och talar som till ett elakt barn. Usch hvad han är otäck i dag! Rifver rundt i hans hår. Vill han ha kaffe i stället, så skall jag koka. HENRIK. Jag vill ingenting ha. Låt mig vara i fred! ERNA. Igelkott! Går fram till Louise. Om jag kunde begripa, hvart Viggo och Lilly tagit vägen! LOUISE. Vet du inte, hvart de gått? ERNA. Jo, naturligtvis! Till Mairie du Louvre för att se på Besnards målningar, men det kunde de väl ha gjort för längesen. LOUISE. De ta nog vara på hvarandra. ERNA. Ja, med Viggo kan min lilla tuttenutta få gå så mycket hon vill. Med de andra är det en annan sak: man kan inte veta, hvilka dumheter de kunna hitta på att prata för henne. LOUISE. Det är alldeles som om du vore hennes mor och inte hennes syster. ERNA. Jag är tolf år äldre än hon och det är på mitt ansvar, hon får vistas i Paris. LOUISE småleende. När det rör henne, tycker jag nästan, att du är sipp. ERNA. Bättre det, än låta henne vara för fri. LOUISE slår ned ögonen. ERNA. Jag ser hvad du tänker, men – lågt och lidelsefullt – Tror du, jag skulle vilja, att hon blef som jag? Högt. Nej, nu skall du ha en kopp té till. LOUISE. Ha vi råd? Du har inte sjelf druckit. ERNA. Jag behöfver ju bara späda vatten på – detder murmeldjuret vill ju inte ha något. Knuffar Henrik i hufvudet. Du somnar ju öfver pipan! Kan du inte så väl låna mig henne, snåljobb? HENRIK. Nej. ERNA. Älskvärdaste träbeläte! Jag afgudar dig – men lån’ mig din pipa. HENRIK. Nej. ERNA.
Det 81 Det åtal, sorn sålunda anställdes inför Rådhusrätten i Alingsås, föranledde Utslag, meddeladt den 15 December '1850, af hufvudsakligt innehåll: att ehuru, vid betraktande deraf, att Kongl Brefvet den 2 Augusti '1845, som utstakade gränsorna för Tillsyningsrnannens verksamhet i Konungens Befallningshafvandes ställe, desto mindre finge antagas åsyfta bemyndigande för Tillsyningsmannen att den Konungens BefalL ningshafvande, enligt gällande Författningar, tillkommande pröfning af frågor om häktade personers lösgifvande utöfva, som det Kongl. Brefvet icke innehölle bestämdt stadgande härom, och berättigad förutsättning af förmåga hos Tillsyningsmannen att frågor af sådan beskaffenhet bedöma, icke förefunnes, Tillsyningsmannen i förevarande lall och genom nu ifrågakomna utgärd öfverskrida den åt honom uppdragna befattning; funne likväl, enär någon skada icke inträffat genom hans förfarande, hvilket härflutit af missförstånd, Rådstufvurätten åtalet icke böra till någon ansvarspåföljd för Tillsyningsmannen föranleda. Öfver detta beslut anfördes väl besvär hos Kongl. Götha Hofrätt; men genom Utslag den 9 Februari '1857 förklarade bemälde Kongl Hofrätt sig icke hafva funnit skäl anförda, ledande till ändring i Rådstufvurättens Utslag. Som Kongl. Ilofrättens Utslag icke inkom till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen förr, än under sistlidne år, och således långt efter besvärstidens slut, så 'kunde någon underdånig klagan deröfver icke hos Kongl. Maj.t anföras; och sådant hade sannolikt, icke heller ändock ägt rum, då saken, sådan den i detta fall förekom, icke kunde anses såsom vigtig; och den allmänna rättsgrundsats, Justitie-Ombudsmannen velat upprätthålla, blifvit erkänd. Krigsrätten vid Norra Skånska Infanteri-Regementet hade i Utslag den 30 Maj 1854, — enär Soldaten vid Luggude kompani J\is. 32 Per Sandal blifvit genom Luggude Häradsrätts
Antingen skola då LagcommiltcA-ns förslag läggas ad acta, hvarje tanka på förbättring idet tillvarande aflägsnas, hvarje lucka, som finnes i de äldre lagarna lemnäs ouppfylld, för alt än vidare och oupphörligt sysselsätta lagstiftande magterna med framalstring af en massa rya partialstadgar, eller ock skall man, till fullkomnande al denna 3^4 D en 11 Juli e. m. codex, äfven vilja hemta någon nytta af förslagen. Emot vännerna af en civilisation, sorn yttrar sig icke i fram-ulan i lillbakaskridande, eller för hvilka sträfvandet till förbättringar i statsinstitutionerna utgör ett af tidens onda tecken, torde dock äfven vid en kommande riksdag röster höja sig, som yrka rättelser och förändringar i hvad de anse stridande emot tidens fordringar samt oförenligt med nationens nuvar. cultur och utvidgade förhållanden, eller som åtminstone ej vilja se alla de anvisningar förlorade, hvilka de nya lagförslagen till utveckling af flera vigtiga läror i lagstiftningen erbjuda. — Lyckas man ej att med sina rop om tidehvarfvets omogenhet för lagstiftningsvärf öfverrösta dessa, och blir således fråga om att i den af i834 års LagUtsk. framkallade codex införlifva det nya och nyttiga, som förslagen må innehålla, så har man åter för sig bilden af ännu ett nytt lagverk, och flyttas, efter en tidlängd af onyttigt förspilda år, tillbaka till den punkt, hvarvid man redan befinner sig, men med ännu ringare förhoppningar om ett helt och sammanhängande arbete. Om nu de medel, LagUtsk. föreslagit för att realisera It. Sils afsigter med den föranstaltade utarbetningen af lagverket, icke äga anspråk att godkännas, så återstår dock att bestämma genom hvilka andra åtgärder ändamålet må kunna vinnas.
Du skall få en riktig kyss på munnen. Tora svepte sin schal om barnet och gick ut. Följande morgon var Tora som vanligt inne hos fadren för att göra honom i ordning för dagen. Hon höll på att mata honom, som hon nyss matat sin lille gosse, då hon hörde barnets jollrande röst inifrån hvardagsrummet, till hvilket hon stängt dörren. Hon ville ej att Einar skulle vistas inne i sjukrummet. Nu hörde hon Hugos steg och röst därinne, han visade gossen folket på gatorna, de fina soldaterna, den stygga polisen, som inte tycker om olydiga gossar, och spårvagnen, som just gick förbi. Tora hade svårt att ej ställa ned tékoppen, hon höll i handen, och gå ut till man och barn, men det fick ej komma i fråga. Först skulle pappa ha sitt och dessutom, hon visste ju att hon hade dem på andra sidan dörren och att hon kunde komma till dem, så snart hon slutat härinne. Men hon kunde ej hålla sina tankar samlade, hon distraherades af ljuden från hvardagsrummet. Nu bar Hugo den lille fram till porträtten och visade honom dem. Hon hörde barnet säga: »det är pappa och mamma och lille Einar.» Nu var det tyst ett ögonblick, under hvilket man tydligen hörde lagmannens otåliga bababa ja, ja, hon fick tänka på hvad hon hade för händer, hon hade glömt att föra koppen till fadrens läppar. Så ljöd det därinifrån: — Det är bara morfar, stackars morfar! Nu hissade Hugo gossen, det förstod hon af hans jublande utrop. Han måtte väl vara försiktig, hon tyckte aldrig om det där hissandet. En sådan ung far tänker bara på att härda, inte på hur bräcklig en sådan liten varelse är. Om han bara ville låta bli det! Hon kunde knappt sitta stilla vid sängen, under det hon tröstade sig med att Hugo många, många gånger under det hon varit hemifrån hissat gossen och att allt gått väl, det var ju bara för att hon visste om det nu, som hon var så orolig. Så där ja! Gudskelof. Nu lekte de häst därinne, och hon hörde hur Hugo sade till gossen att de skulle vara mycket tysta, ifall morfar ville sofva. Hon smålog.
I § 177 stadgas att, när sjöolycka timar och anmälan derom sker hos “Kronofogde eller Länsmandenne bör infinna sig på stället och medelst anskaffande af erforderligt biträde vid bergningen tillhandagå; men då föreskrift sålunda saknas om deu embetsoller tjensteman, hos hvilken sådan anmälan borde ske, om sjöolycka inträffade på stads område, hafva Rikets Ständer, till afhjelpande af denna brist, i stället för de ofvan anförda orden i §:n infört “Borgmästare eller Kronobetjent". 14 Expeditions-U/skuttets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. Side Afdelningen. Om Försäkring. § 187. Ordet “utbetalda“ i § 187, i iråga om försäkring af bodmeripenmngar m. fl. medel, har funnits böra förändras till upplånta, enär detta sednare uttryck öfverensstämmer med den åsigt, som ligger till grund för en likartad bestämmelse j § 7- c § 209. I § 209 mom. 1, som innehåller förbindelse för försäkringstagare att vid aftalets ingående i vissa omständigheter meddela upplysning, vid påföljd af försäkringens ogiltighet och premiens förverkande, hafva Rikets Ständer, för vinnande af likstämmighet i detta afseende uti föreskrifterna för både försäkringsgifvare och försäkringstagare, så mycket heldre ansett sig böra införa bestämmelsen : så vida det ej kan antagas att försäkringsgifvaren vid aftalets ingående om dessa omständigheter egt kännedom, som detta tillägg igenfinnes i 812 artikeln af Tyska Handelslagen, hvarifrån § hufvudsakligen är hemtad. § 217. Jemte det § 217 mom. 2, angående försäkring af bodmeri, erhållit en förenklad redaktion, hafva Rikets Ständer ansett sista meningen: “dock eger endast lörsäkringsgifvaren att göra sig denna bestämmelse till godo“ kunna ur lagen uteslutas. §§ 218, 219 och 220.
Ständers sammankomst då en reglering af det felagtiga varit att förvänta, i nåder täckts anvisa nödiga extraordinarie medel till fyllande af den nämnde bristen, äfvensom till gäldande af Academiens äldre skulder, hvarigenom verket återvunnit sin förlorade Credit och derigenom nu kan erhålla sina förnödenheter mot skälige priser, hvilket ej varit möjligt så länge lefverantörer nödgats i prisernes stegring söka en billig ersättning för hvad de genom tids utdrägt och osäkerhet vid betalningarne förlorat. Höglofl. Ridderskapet och Adeln lärer oj misstycka att jag, såsom för det närvarande närmaste vårdare af Academifns hushållning, Den 7 Julii f. m. 8 7 begagnar detta tillfälle att tillkännagifva min oro för de stundande åren, då jag ser verket på förslag att å nyo blifva lemnat med en erkändt otillräcklig ordinarie anslagssumma, och mig, eller min efterträdare, derigenom uturståndsatt att kunna uppgöra och följa en bestämd ordning vid förvaltningen, samt förekomma följderne af ett å nyo förloradt förtroende till verkets förmåga att på dagen uppfylla ingångna förbindelser. Jag yrkar ej på ökadt anslag till fyllande af nya behof, utan till fyllande af sådanesom länge ägt rum, och om jag här skulle våga tillkännagifva huru allvarlig den grundsats är hos mig, att sparsamt tillvägagå med de Statsmedel mig till förvaltning öfverlämnäs, så ön^ skade jag få styrka detta genom det enkla bevis: att jag, af de extra anslagsmedel Konungen till fyllande af Academiens behof, nådigst anvist, vid hvarje års slut såsom behållning återlemnat betydliga summor, hvilka jag ägt rättighet att klanderfritt använda och hvilka sannerligen ej kunnat blifva besparade om jag ej ägt att disponera öfver en så stor summa att jag vågat utstaka och följa en bestämd plan för det hela af förvaltningen , ty det blir alltid kostsamt att nödgas göra sina beräkningar för dagen. Jag får ej begära att Riksens Ständer skola grunda någon åtgärd på enskild mans försäkringar om sin goda vilja, men jsg vågar i egenskap af Riksdagsman, i stället för hvad 88 Deri 7 Julii f m, StatsUtskottet i detta fall föreslagit, vördsamt föreslå:
Såsom närmare bekant med flere Officerare af Andra Gardet, af hvilka jag hoppas vara känd såsom Soldatens vän, och således mån om dess vård, så böra de finna motivet för mitt omdöme vara principen, och icke saken. Fastän jag varit af stridig mening, bör jag icke misskännas för ovilja mot ett Regemente, som gjort sig värdigt Medborgares aktning, så för discipline i fredstid, som tapperhet i fält; men jag anser det å en annan sida äfven vara min pligt, att bevaka hemmavai’ande Medborgares bästa, som icke medgifver Skatternes ökande. Några ifrån Landsorterne bit ankomna Personer vilja väl gifva en annan färg åt Landets ställning, än den verkligen är, men en oberoende Person bör väl snarare tros, än de, som genom lycksökeri vilja vinna sitt mål på Folkets bekostnad. Friherre Boye^ Ludvig: Jag ville utbedja mig, af någon här varande Ledamot af StatsUtskottet, en upplysning, som skulle kan hända lätta bifallet åt Betänkandet. Man har sagt mig, att här icke skall vara fråga om något nytt anslag, utan blott om öfverflyttning af samma anslag, som förut varit lemnadt Gardet 372 Den i6 Maji. till Häst, men hvaraf samma Regemente nu mera ej skall vara i behof, sedan dess Cassernbyggnad är fullbordad. Är förhållandet sådant, så tviflar jag icke, att ju Högloflige Ridderskapet och Adeln med nöje gifver samma fördel åt Andra Gardes Regementet, som de andra Regementerne redan fått. Det vore obilligt att göra en skillnad i fördelar emellan Troupper af visserligen lika rätt till Nationens aktning och omvårdnad. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMcirskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla StatsUtskottets Utlåtande i afseende på de deruti, till uppbyggande af Cassern åt Andra GardesRegementet, anslagne Medel. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att det öfriga af StatsUtskottets Utlåtande måtte, i anledning af Grefve Gyllenborgs dervid gjorde anförande, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Grefve Gyllenborg begärde Votering.
Samma dag kommo äfven fyra andra fiendtliga kolonner, hvilka tillsammans ansågos utgöra omkring 3000 man, samt framryckte mot Degernäs och Obbola byar, hvarest major G. Ehrenroth, med en bataljon Savolaks infanteri, var stationerad. Han ryckte genast ut med sin lilla styrka, och höll stranden besatt ifrån kl. 4 till kl. 9 e. m., då en bataljon Savolaks infanteri, under öfverste-löjtnant von Törne, Karelska jägarena, under major Fredensköld och Kajana bataljon under löjtnant Clementioff, anlände till förstärkning, hvarefter hela styrkan utgjorde omkring 750 man. Sent om aftonen verkställde fiendens kavalleri flere försök att intränga uti de vid stranden belägna gårdar; men hindrades derifrån af major Ehrenroth, som på alla ställen förekom det. Ryssarne blefvo härigenom nödsakade att draga sig tillbaka, bakom några i skären belägna holmar, der de bivuakerade öfver natten, och, för att värma sig, uppbrände de ett härstädes infruset handels-fartyg. Den 22 om morgonen började Ryssarne kringgå Ehrenroths ställning, hvarföre återtåg anbefalldes och verkställdes under beständigt handgemäng med fienden, hvilken med mångdubbel styrka följde oss tätt uti spåren. Detta återtåg fortsattes till Tegby, 1/8 mil nära staden. Äfven detta ställe kringgicks af fienden med starka kolonner; men grefve Cronstedt afsände nu sin adjutant, major Brusin, såsom parlamentär, och lät föreslå en underhandling. Ryska generalen Barclay de Tolly önskade genast muntligt samtal med grefve Cronstedt, och en konvention afslöts, enligt hvilken de uti Umeå, och söder om staden stående Svenska trupper skulle, innan kl. 4 e. m., lemna staden och fritt aftåga med allt hvad de kunde föra med sig af artilleri, tross och förråder, samt utrymma Westerbottens länegräns, och taga sin ställning efter behag, på andra sidan om nämde gräns, i Ångermanland.
Memorial, med förslag till sammanjemnkning eller voteringsproposition, , i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande Slals-utskotlels utlåtande N:o 263, angående anslag till inköp af en Kansli-rådet Krutmeyer tillhörig gravyr samling. (U.A.) Förenämnde Utlåtande, deruti Stats-ulskottet dels föreslagit, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl Majit täcktes låta närmare undersöka beskaffenheten af Kansli-rådet Krutmeyers ifrågavarande gravyrsamling, samt, derest den befunnes ega sällsyntare konst-historiskt värde, låta densamma inköpa och till Kongl, bihliotheket öfverlemna, dels ock tillstyrkt, alt Rikets Ständer ville för detta ändamål ställa till Kongl. Majits nådiga disposition en summa af högst 12,000 Ridr att från Riksgälds-kontoret utgå, har blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, men afslaget af Borgareoch Bondestånden.
Båda Skånska länens hushållssällskap hafva äfven insett behofvet, och sedan af dem vissa deputerade af alla stånd blifvit valde, bildades, under namn af Skånska Oushålls-föreningen, en comité', hvars första'åtgärd blef, att genom actie-teckning tillvägabringa tillgångar för ett Skånskt jordbruks-institut; detta har äfven till en del lyckats, då ett capital af något öfver 20,000 r:dr b:co sammanbragtes, för hvilket en mindre egendom i trakten af Lund, Orup, med någon skuldsättning inköptes, och der institutet, nu grundadt, redan denna vår skall börja sin verksamhet; men med de små tillgångar vi äga, hann den ej genast blifva fullt ändamålsenlig, och då den förspillda tiden är ett ofruktbart liggande capital som förtäres, har man nödgats begära ett biträde för att vinna ett mål, hvars framtida verkningar jag hoppas ej kunna blifva tvetydiga. — Den 25 Februari c. ra. 325 Möjligen väntar jag mig mötas af den invändning, alt en rik provins som Skåne sjelf kan bekosta utgifterna för ett ändamål, som afser dess eget upphjelpande; men jag vågar derpå svara: Skåne är, mig veterligen, den enda provins, som i denna väg med egen uppoffring tagit initiativ; och bör ej äfven detta förtjena någon uppmuntran, samt månne ej en ökad produetion derstädes skulle bafva en förmånlig inverkan på det bela? Jag vågar dessutom hoppas, att Skånska institutet i en framtid skall, utan biträde af Staten, kunna uppehållas, då en visad nytta deraf hunnit gifva Skånska allmänheten visshet om dess behof, håg att ditsända elever, samt lust att vara delägare uti en inrättning, som, fast ej gifvande direet inkomst, dock genom sin tillvaro befordrar landels förkofran. — Det är nu under grundJäggningstiden, som ett bistånd behöfves; och det är derföre jag anhåller om bifall till den af Ilr von Rosen väckta motion, att under 5 år 3,ooo r:dr b:co må blifva anslagna att, efter disposition af Skånska hushållsföreningen, till jordbruksinsti tu tet användas.
Utlåtande slutar med förslag till åtskillige lagförändringar, åsyftande att, utan Förmyndare-Kamrars inrättande, tillvägabringa säker eontroll deröfver, att den nu stadgade periodiska granskningen af förmyndares förvaltning tillbörligen verkslälles. Utskottet har tagit detta ämne i noggrannt öfvervägande och är, lika med Comiteen, af den tanka, icke allenast, att sådane hinder möta inrättandet af Förmyndare-Kamrar, att det i närvarande tidpunkt skulle på de fleste orter blifva omöjligt att några sådane tillvägabringa, nian äfven att omyndiges rätt, genom de föreskrifter, som om förmyndare-bestyret redan finnas utfärdade, är i allmänhet så betryggad, att, om dessa rättligen bandhafvas, någon synnerlig våda för omyndige ej bör kunna uppstå. Således kan Utskottet ej biträda hvarken Herr Hjertås motion eller de i öfrigt gjorda hemställanden, att stiftandet af Förmyndare-Kamrar bör genom lag föreskrifvas; men då erfarenheten visat, att förmyndare ofta försumma skyldigheten att till omyndigs fränder aflemna redogörelse öfver sin förvaltning; att desse underlåta att sådan redogörelse förmyndare affordra, och att , enar förhållandet ej kommer lill domarens kunskap, äfven bans tillsyn uteblifver; så anser Utskottet nödigt, att fullgörandet af förmyndares redovisningsskyldighet genom nya stadganden betryggas, helst om, på sätt yrkadt blifvit, den säkerhet minskas, som omyndig genom företrädesrätt till betalning ur förmyndares fastighet, nu eger för utbekommande af sine i förmyndarens vård anförtrodde medel.
Vtdt, d. f titi. litt 5:o Fale Burmans från Norrbottens Län Me» moria!, om arfvoden efter Taxa, i stället för lön på Star, för Afvittrings-Landtmätare i Norra Provincerne. 6:0 Oloj Nilssons från Wermlands Län Memorial, om kostnaden, för fångars forslande derstädes, 7:® Anders Nilssons från samina Län Memo; rial, om anslag till väghållning inom Nordmarks Härad, Till Statsoch BancoUtskotten: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om myntvärdets upprätthållande. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten. : 1:0 Kongl. ^Majtts Nådiga Proposition, om anslag af medel till Navigations - Skolors inrättande, j:o Fale Burmans från Norrbottens Län Me»' moria), om upprensning cf Torneå Elf, trot. Vt är. ä. f Det, litt». 9g 3;o 'Anders Nilssons från Wermlands Läa Memorial, om dispositionen af de fattigas andel af Bouppteckningar; och 4:0 Dars Nilssons frän Norrbottens Län, om anläggning af en Corrections-Inrättning i samma Län. Jill Statsoch Bevillnings-Utskotten: Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition, om Carins a fg ii tens fortfarande, Till Bevillnings-U iskottet: aro Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, anglett» de de, enligt Rikets Ständers vid 182$ års Riksdag gjorda underdåniga anhållan, upprättade förslag tili förnyade PostTaxor för inrikes gående bref, 2:0 Nils Vehrssons från Södermanland#' Län Memorial, om högre tull för inkomman^ de Humle. Till Bevillningssami Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten : Olof Olofssons från Östergöthlands Läa Memorial, om förbud mot införsel af, eller högre tull på utländsk ull. Tref. Vtdr, 4. 4 Otc. litt. Till Lag.