Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således då både Högloft. Constitutions Utskottet och samtelige Riks Stånden redan en gång erkänt billigheten häraf får jag i ödmjukhet föreslå att 29de § :n af Regerings formen sålunda förändras: Till ErkeBiskopp och Biskoppar, med hvilkas Val förhålles efter förra vanligheten, dock så att Upsala Stifts röst vid ErkeBiskopps val beräknas lika nied Feni Consistoriers, utnämne Konungen en af de tre som föreslagne blifvit. Efter någon öfverläggning skred Utskottet til votering öfver följande proposition: Den som vill at 29. §. R:F: oförändrad skall bibehållas, skrifver Ja. Den det ej vill skrifver Nej, Vinner Nej, kommer Upsala Stifts röster at räknas lika med 3 Consistoriers.2 Sedan sedlarne blifvit öpnade befunnos rösterne så hafva utfallit R. och A. 4 Nej Pr :St: 5. — BorgSt 2 la 3 — BondSt 1 — i följe hvaraf et förslag enl. detta resultat skulle hos Riksens Ständer anmälas til behandling enl. 56. §. R. F. Förslogs at ånyo hos Riks. Ständer måtte anmälas, at i 4:de §. R. F. ordet och skulle införas i stället för eller mellan orden Frälse och Ofrälse. 1 Det av Rönquist undertecknade mern. är bilagt protokollet. 2 Obs. att det här gäller tre konsistorier. I Rönquists förslag är det fråga om fem. Den 18 Juli 1815 735 Då Utskottet härtil gaf sit bifall skulle et sådant förslag författas och til Riksens Ständer ingifvas til behandling efter 56 § R. F. Föredrogs et Memorial inlemnadt af Herr Stenhoff, så lydande:1 (bilägges)2 Til detta förslag ansåg 1 tskottet sig ej kunna gifva något tilstyrkande, då det vore mot grund lagens esprit, at ålägga någon dubbel ansvarighet för samma brott.3 Efter genom Herr HofCanzlern erhållen del af de acter rörande Stor Thingets i Norrige beslut i afseende på Riks acten, som til Riksens Ständer genom Nådig Proposition ifrån Kgl.
Jag fick en pressad » förgät skulle i blåa din aldrig mig ögon j.ag läste: bild skall sluter det inne då jag På snabba drog vinden vallhornslåten ljusan sprang vingar intill lycka, Jag såg det dock var från långt Men ej trofast se ' n TI Jag så täck var jag l och yster jag förde med klang och bjöd syrener Ett härligt stod att hon som — med hon i yra af mig så kunde trött sjö drömma, om stjärneblossen Då var hon en kung då — så varm, fröjden, emot min arm, och jag riken, föll öfver byggde hennes jag men stal äfven en kyss lärkan stölden •Och från den var hedens och var minsann eller för dagen så, skygg var log hon, ej som sol och vår var rosor ljus och år, öga — och tyst en såg varm, sade. i gångna i sitt log så bittert, kindens arm lade, som smög hon sakta och sänkte pannan hon sin glömt tår löga. bjöd jag till balens nöje — • hon på famn — glömt nu banden. henne in i nattens sig ur min i handen kärlek voro vi trådde från kung ljung, i viken ... skvallrade •om hela så min jag mig, jag kär — mitt namn, .. nytt min arm, salongen och yra frid Du stackars från lifvets säg, fann säg, på en gång, emedan vid ' brasans henne. och så i ditt lefde från tvänne, hon du ej i djupt ett minne sans fagon hjärta, solljusa du nån ' sin sörjde emedan Det hände men midja larm balkongen höjden. drottning, månen ut balkongen. vet ej hoarför, och brustna i drömmarnes och skymning och och i i det fria en blick, Se ' n lifvet! lutad slut salongen hon jag blå en smula ibland af leken och i och med med skrifvet, för somna sed, vid valsens luft på det. hur Då Hon stund det bonad, så baroch kvalm andas dans en bal var omkring henne nycker, på år sedan flärd glans, tiden. vi träffades ringar blott guldets siden häcken.
Den var motsatsen till det, hvilket just är det enda som äger lif och kan alstra lif, som kan utveckla sig i sig själf och ut öfver sig själf: organismen; och den verkade, att de land allt mera förlorades ur sikte, hvilka endast kunna nås genom individens, folkets, rasens fördjupande af sig själf och hvilka dock lämna den enda jordmån, hvari den ena skörden efter den andra kan växa. Förståndsanda, plebejanda, maskinanda. Samtidens filosofi och samtidens diktning äro naturligtvis äfven de inblåsta af samma anda. Förhållandet emellan dessa båda, d. v. s. den naturvetenskapliga materialismen och den objektiva naturalismen, deras gemensamma ursprung och intima frändskap, utgör ju ett stycke af ämnet för föreliggande lilla uppsats. De ha bäggedera hämtat sin grundprincip och sitt raison-d’être från en och samma världsåskådning; och enkannerligen har ju den moderna skönlitteraturen hos sin syster, den moderna vetenskapen, hämtat många af sina lifrätter. Det kan under ett dylikt innerligt samband ej ske annat, än att när en motströmning mot materialismen gör sig märkbar, densamma måste meddela sig öfver till granngebietet och där framträda såsom en motströmning mot naturalismen. Så är ock i själfva verket redan fallet. Ur den naturvetenskapliga materialismen har ju som bekant sprängt sig väg en psyko-fysiologisk mystik, hvilken i sina särskilda förgreningar såsom könspsykofysiologi, såsom raspsyko-fysiologi, såsom undersökning af individens latenta förmögenheter, omsluter det genom materialismen tillgängliggjorda området med så enormt utsträckta och enormt fruktbara fält, att de förra genom proportionerna reduceras till en icke anad litenhet. Och hand i hand med denna anti-materialism har, såsom sagdt, naturnödvändigt en anti naturalism gjort sig gällande. Häruti är det enhetliga elementet mellan de skenbart så spridda och olikartade sträfvanden efter en litteraturens pånyttfödelse, hvilka i våra dagar framträda, — det enhetliga, bärande element, hvilket icke beaktats af den författare, hvars uttalanden i ämnet jag tagit till utgångspunkt.
% Fredpika-Bremer-Förbundets byra, Stockholm, SrE Drottninggatan, finnas mrniilda kvinliga arbetssökande sasom: lektionugifrare i olika iimnen, svenska och utländska lararinnor för hem och skolor, kontorsoch skrifbitriiden, bonner, husföresthndnrinnor, sallakap och bitriiden i hem, förelaserskor, gymnaster, sjuksköterskor m. fl. 4 4 Desiri fektionsoch Muttren~öri~ysans~ta. / t i Tel. 87 99. h l. t Reng6r m; i; ttor efter föregkende desinfektion fih damm i Rengör möbler, sangoch. gkngkl8der fr&amp;n ' i. + adei medelst iiyDonstj: uerade - + och: siiiuts enligt p y. ; metod; 4 andra parasiter; tagel och renar rnnskiner. + Härnttiing och hemsändning inom Stoekholm kostnadsfritt. tr. upp. + + + + 4. t. Allm. lämnar i t kvinnor råd och upplysningar i juridiska och .ekonomiska angelägenheter. : Träffas å förbundets byrå 54 Drottnlm gaqan, 1 tri. Onsdagar och ' Lördagar kl. 10-11 f * m. Till ' (. redr rikarem erör bundet insända böcker, Akademiskn boklinndeln, Upsali~: H. Jansoa. Lektor Waldenströiii. d: r Wretlind och spriten. Aktiebolaget Hiertas bokförlrig: F. Daltn, Korsfsi.nrne. F. C. Askerberg: Rolaiid. Forrester och hans systers faror och afventyr bland Noimdarnerilias iiidianer. - S. TYorishöfler, Flykten ur Sibirien. - Qerioni Indien. F. 62 G. Reijers bokfiirlagsuktiebolag: E. Biller, ' Ulli. - O. Höcker, Fi tzpatrick, trappeisii. E. T. Rergogreris bokliaiidel: B. W., Svenska och finska porträtt. Willi.
Jag känner den fysiskt, när jag är ensam, och den yttrar sig som en värkande punkt, hvilken sitter i bröstet och städse förnimmes på samma ställe. Det är en känsla, hvilken borrar sig rätt in och samtidigt sprider sig omkring, så att jag tycker den fattar hela min kropp. Den har den besynnerliga egenskapen, att den delvis, ehuru aldrig helt och hållet, försvinner, när jag är i sällskap, men på samma gång längtar jag att blifva ensam för att ostördt kunna få känna den. Det förefaller mig, som om denna fysiska smärta endast vore bihanget eller det kroppsliga uttrycket för den oerhörda plåga, hvilken marterar min känslovärld och spelar en så oerhörd rol i min fantasi. Ibland tror jag, att allt detta endast är en inbillning, men då blir själfva känslan af olust och kval så intensiv, att jag ögonblickligen får förnimmelsen af dess realitet, på ett obeskrifligt sätt lefvande och förfärlig. Det hela är egentligen förlamning. Allt hvad jag förr kände lifligt och starkt, är mig numera endast ett svagt intryck, att jag borde känna, hvad som i grund och botten förefaller mig likgiltigt. Sorg eller glädje, vänskap eller hat – allt detta är liksom stympadt inom mig, eller rättare – det har karaktären af otillfredsställande skuggförnimmelser, hvilka icke förmå att göra mig hvarken kall eller varm. I synnerhet är detta märkbart i mitt förhållande till människor. Jag vet, att jag förr haft något af intensitet i min natur, och det är kanske därför, som kontrasten nu griper mig så mycket starkare. Om jag sitter en stund i samtal med en person, hvilken förr varit min vän – jag säger med flit »förr», emedan allt i mitt lif synes mig tillhöra det förflutna – då kan det hända mig, att jag plötsligt får den förnimmelsen, att det egentligen icke är jag själf, som sitter i samtal med honom, utan en skugga af mitt förflutna jag, en gengångare, hvars egentliga jag är utslitet, ungefär som en maskin kan komma att glappa i sina fogar och ej förmår att göra tjänst som förr.
Jag vill endast fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå att om det nu begärda understödet vägras, så kommer arbetet att afstanna och ortens invånare skola icke kunna återbetala det re dan erhållna lånet utan så stora ansträngningar, att hela orten derigenom skall tillbakaaättas. Det hopp om en förbättrad kommunikation, som hittills lifvat dem att nedlägga en större omsorg på sitt jordbruk, skulle försvinna, och deraf skulle upstå en minskad produktion. Dessa trakter kunna för närvide icke afyttra sin spanmål på annat sätt än att de föra den landvägen antingen till Linköping eller Westervik, och som det är ganska långt till dessa städer, så äro spanmålsprisen vanligen i dessa orter lägre än på ställen belägna närmare kusten. Fördelarne af en lättad kommunikation voro så i ögonen fallande att ortens invånare sammanträdde för att öfverlägga om sättet att utföra densamma, hvarvid man lade till grund ett kostnadsförslag upgjordt af en offentlig myndighet och beräknadt efter de priser, som då voro gällande. Den 5 December f. m. 101 Men sedan den tiden hafva priserna icke blott på arbetslöner, utan Sfven på den jord, som för arbetets utförande måste inköpas, så betydligt stigit att den först beräknade summan befunnits vara alldeles otillräcklig. De fördelar som detta arbete skulle medföra icke endast för landet utan för orten äro så öfvervägande, att man i sanning ej bör fästa sig vid den omständigheten att det är andra gången som anslag begäres till samma arbete, isynnerhet då betalningsvilkoren för detta lån äro af strängare beskaffenhet än på något annat ställe i detta Betänk. Jag vågar derföre vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Betänk. Gr. Sparre: Det är ingalunda bevisadt att arbetet skulle komma att afstanna om detta anslag icke beviljades, utan jag för min del vågar anse det högst osannolikt, att ett arbete, på hvilket man redan nedlagt 160,000 Rdr Bko och till hvars fullbordande ytterligare endast behöfs 100,000 Rdr skulle lemnäs ofullbordadt, då den jord som genom sjösänkningen skulle vinnas upgår ända till 4,636 t:l:d. Är det icke mera sannolikt att jordegarne sjelfva skola skaffa sig ett lån till företagets utförande?
* Virknålen * såsom medel till självförsörjningI en tid, då upplysningar samlas angående svenska kvinnans löneoch arbetsförhållanden, kan det kanske ej vara alldeles utan intresse att erfara hvad ett fruntimmer i hufvudstaden, som under närmare ett års tid genom omständigheternas tvång ej haft annan inkomstkälla än spetsvirkning, knnnat förtjäna, och hur hon burit sig åt att kunna existera på denna inkomst. Det är här icke fråga om några särdeles fina eller konstnärligt arbetade spetsar, utan vanliga enkla, lätt säljbara sådana till lakan, örngått m. m. Jag har alltid sålt till återförsäljare (klädstånd och andra mindre butiker), emedan detta varit enda sättet tillförsäkra mig någorlunda jämnt ar bete. Och då konkurrensen äfven på detta område af arbetsmarknaden är stor och återförsäljaren ju själf måste ha avance, har det högsta pris jag lyckats erhålla varit 35 öre för aln för cirka 10 à 12 ' centimeter breda spetsar (jag räknar här alnvis, emedan detta är mest brukligt i de små bodar, som varit mina afnämare). En och annan gång har det händt, att om mönstret å spetsen af någon anledning ej behagat bodägaren eller ägarinnan, priset blifvit ytterligare nedprutadt till 25, ja, 20 öre aln. En gång till och med, då det i min kassa var fullständig ebb, måste jag sälja en bred lakanspets på 3 och en half aln för 50 öre för att åtminstone återfå hvad jag gifvit ut för tråd. För mer än en och en half dags flitigt arbete kunde jag den gången glädja mig åt en förtjänst af ungefär 18 öre. Med stor flit under ungefär 10 timmars - arbetsdag kan jag medhinna 11 alnar i veckan, hvilket efter 30 öre alnen gör 3 kronor 85 öre. Till dessa 11 alnar åtgå cirka 6 nystan Clarks ankartråd à 16 öre eller tillsammans 96 öre, som dragna från ofvanstående 3 kronor 85 öre lämna en nettobe hållning af 2 kronor 89 öre, som då skall räcka till hyra, mat m. m. för 8 dagars tid. Eget rum kan naturligtvis ej ifrågakomma, så- som inneboende betalar jag 1 kr. 25 öre i veckan *. Till lyse och för att koka mina tarfliga * Här några upplysningar om bostaden.
Jag skulle icke tro alt anmärkn. bör föranleda till återremiss af punklen. Hr Aminoff: Då jag första gången begärde ordet för att göra den framställning, som jag sedan vid flere §§, och sist vid den nu föredragna 19 §:n förnyat, var sådant icke nämndt såsom någon anmärkn., utan endast såsom en påpekning för Utsk:s Hrr ledamöter, att, då detta betänk, kommer att på nytt renskrifvas, sådant måtte iaktagas. Jag erkänner att vid förlidne riksdag della Den 14 Maj f. sn. 437 Mef glömt, men att så icke tillförene varit, derom kan Herrarne förvissa sig, om de behaga undersöka huru härmed tillgick vid riksdagen före den sista. Gr. af Ugglas: Då uplyst blifvit alt elen 19 §:n är af 3 Stånd antagen, kan någon förändring af densamma inom Utsk, icke åstadkommas. R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. § 20, 21 och 22. Sedan undert. Ridd.-Sek re t. tillkännagifvit alt dessa §§ blifvit af de öfriga RiksSt:n bifaline, yttrade: Hr Aminoff: Oaktadt desse §§ äro bifallna af 3:ne Stånd får jag fortgå i mitt yrkande att 20:de och 22:a §§:ne måtte indelas i mom:r. R. o. Ad. biföll ifrågavai:de 20, 21 och 22 §§:ne. § 23. Undert. R i d d.-Se kret. uplyste, att Presteoch BorgareShn bifallit denna §, men BondeSt. återremitterat Utsk:s tillstyrkan pag. 21 och 22, i anleda, af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Peterssons frän Östergöthlands län motion om befrielse för posthemman från bevillnings erläggande och i sammanhang dermed, pag. 32, om införande vid 145 § af ett nytt mom, R. o. Ad. biföll den ifrågavar. 23 §. §§ 24, 25 och 26. Sedan underd.
Denna fråga har mer ån en gång varit å bane och förekom också vid sednaste Riksmöte. Vid slutet af sistledne år, behagade Kongl. Majit i anledning af de i ämnet gjorda flerfalldiga framställningar, utfärda en Nådig Författning, som i vissa delar inskränkt Elfsborgs innebyggares handels-råttighet och sökt förebygga alla af densamma be-i farade missbruk. Jag tror derföre det vara ali-! rieles otjenligt, att nu åter inkomma till Kongl» Majit med en förnyad anhållan i enahanda ämne och begära återkallande eller ändring af Kongl. Ridd, o, Adt Prot. IV. Band. 44. 69<> Deri 27 Maji e. m, Maj:ts nyss utgifna Nådiga Författning. På dessa med de flera skäl, sorn emot OeconomieUtskottets Betänkande af ofvannåmnde Herrar blifvit anförde, utber jag mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag af Betänkandet, helst det torde vara öfverflödigt, att ytterligare besvära Utskottet med handläggningen af förevarande ämne. Grefve von Schwerin, Fredric BogislausI upplåste följande: (Se Bilagan N:o 2.) Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve von Rosen, Axel; Då jag, tillika med Ridderskapets och Adelns samteliga Ledamöter inom OeconomieUtskottet reserverat mig emot Utskottets under pröfning varande Betänkande, hade jag verkeligen årnat utveckla hvad Grefve von Schwarin nu så skickligen utfört, om den vanlottade Landsort, hvarå Betänkandet har afseende. Jag åtnöjer mig nu att i allo instämma med Grefven, men får för min del begära, att Betänkandet varder återremitteradt, emedan jag tror, att de Ledamöter uti Utskottet, som afgifvit en annan tanka, ån den jag och Ridderskapets och Adelns öfrige Ledamöter yttrat, icke skola vara med återremissen missnöjde, helst de derigenom kunna få tillfälle att frälsa sig från en ganska märkbar contradiction. Sedan förevarande
M mo>iäl angäende den för sistlidit är bewfljade afffrifning för förlorade Tull - inkomster för Finland blef detsamma till alla delar bifallit, sä att till Kongl. Mant i underdänighet ffulle öfwerlemnas, att höra Fullmägtige, huruwida de antingen utan afffrifning wilja Arrendet utgöra, etter Contn etet upsäga, hwarefter Kongl. Maj:t ffulle äga, att widtaga den ätgärd, som med 9 §. i Contra tet, instämmer; Hwarom de öfrige Respective Ständen skulle rvördsamt och manligen underrättas. suprs. S. DI anledning af Högloft. Borgare - Ständets inbjudning genom Protocolls-Utdrag under denna dag, beflöt Bonde-StäNdct, att alla Söknedags förmiddagar af nästa mecka ffulle lämnas ledige till hällande af Plena i de Respective Ständen och att Utskotten, der sä nödigt blefwe, om eftermiddagarne fingo sine arbeten fortsatta; Hwarom dc öf ige Respective Ständen skulle mördsamt och wänligen underrättas. S. D. Högloft. StatS-Utffottets den 12 i denna mänad pä bordet lagda Betänkande, amracnde en förändrad 0'ganisation af Riksgälds-Werkets styrelse och förslag till Instruktion för Commistarierne därstädes, föredrogs ä nyo och b-ef till a!'a delar bifall; Hwarom de öfrige Respective Ständen ffulle wördsamt och wänligen underrättas. vl suprs. S. D.
Friherre liljencrants, joban Wilbelm, yttrade samma tankar, och instämde i samma tilstyrkan fom Herr Q/llenram. Herr 1128 Den 27 Mars. Herr K o tillie b. Hwad jag arnade hafwa äran anföra, ar til större delen redan uplyst af Herr 6^lleni-rrm, som, i anseende til sin tjenste» befattning wid Lift Brigaden, bäst kanner bestaffenheren af denna Lorps Lönewilkor. Jag wil allenast ytterligare yrka, ac Löneförhöjningen äfwen til Lif-Regementets Husarer, hwilka til en del ärv i samma belägenhet som Lift Regementets Lrenaäierer. mätte Utsträckas, emedan deras knappa inkom» ster sa mycker mindre aro rilracklige, som deras KiuncierinA är niera kostsam an de fleste Regemen» ters i Swensta Armeen. Grefwe örner, Aclolf 6 öran. Dä denna fraga om Löne-förhöjningen först i Stats» Utstottet förekom, war deci anledning af ankomne remisser endast (ckvile Statens Ämbetsmän, för hwilken någon Löneförbättring yrkades. I den man man sedermera erhöll hopp om ökade tilgangar, trodde man sig äfwen kunna sträcka den samma ril den warswade Armeen. Stats-Utstottet har i derca afseende gjort alr hwad som statt i dest förmäga, och utsökt alla de medel, hwilka til detta ändamål kunna anwandas. Det har äfwen trott at sjelfwa wcrkstalligheren af Löneförhöjningen, hwit» ken icke genast kan äga rum, borde ät Konungen öfwerlännäs, och jag wagar fräga, om under detta wilkor det är af wigt, at i ett fadant Förslag all personal och ali öctmlis införes. Är der icke nog, ac den paEnade Lammön at Kongl. Maj:r öfwer» lemnäs, som bast kan se til hwilka afLöneförbältrmgen först äro i behof.
Itp ningen för honom inträffar d. 14 Mars eller d. sista i samma må nåd, men det deremot måste vara ganska obehagligt för den, som vill flytta från landet intill Staden, att nödgas utrymma sin förra bostad d. 14 Mars, men icke få tillträda den nya förr, än den sista i samma månad, som jag vågar föreslå : att dagen för afflyttning från jord och hemman å landet bestämmes lill den sisla dagen i Mars månad, eller och till någon annan lämplig dag om våren samt att i sistnämnde händelse flyttnings da g arn e i Stad förändras till samma dag om våren, som för flyttningarne pä landet varder bestämd, samt till den dag om hösten, som 6 månader derefter infaller. Denna min motion torde jag få anhålla måtte lill II. LagUtsk. remitteras. Dessa motioner remitterades till LagUtsk. Hr Printzensköld, Axel, hade inlemnat följande motion: Enär erfarenheten mer än tillräckligt visat de skadeliga verkningar, som uphäfvandet af 50 § konkurslagen d. 12 Mars 1830 för allmänna krediten medför, får jag vördsamt föreslå, det nämnde lagrum måste återställas till gällande kraft och ang:de cessionant, sorn vid början af konkursen finnes bysatt, samma förhållande hädanefter inträda, sorn ägde rum innan K. M:ä nåd. förordn. d. 10 Juni 1841 utkom. Jag anhåller om remiss å denna min motion till vederbörligt Utsk. Remitterades till LagTJtsk. Den 28 December, e. m. 239 Upläsles en af Hr Ekenstam, Israel, inlemnad sålydande motion: Denna motion torde vara vigtigare än första påseendet gifver vid handen, och jag vägar derföre härvid påräkna II. Ståndets upmärksamhet. Förtroendet till vaccinationen är inom landet till större delen förloradt. I allmänhet tillhör det den forskande vetenskapsmannen, att framkalla och meddela naturens dolda sanningar: Folkombudet oell mennisko-vännen tillhör att lyssna till framträdande allmänna föreställningar och alt ur dem utleda åtgäider i menigheternes sanna intressen.
Jaså, du kan inte din lexa, du vet ingenting alls om Gustaf den förste. Nu öppnar han munnen och säger kort och bestämdt: Jo, det kan jag visst det! Jaså du kan, hvarför svarar du inte då? Han tyckte att magistern hade frågat så dumt och nu ville han inte svara. Han slog, bort alla tankar på Gustaf den förste och tänkte med våld bort på något annat, på kartorna på väggen, på lamporna i taket, och nu gjorde han sig döf. Sitt ner då, efter du inte kan din lexa, säger magistern. Han sätter sig ner och låter tankarna löpa ut, sedan han bestämt sig för att magistern ljugit. Det låg i detta något af afasi, oförmåga eller ovilja att tala, och det följde honom långt fram i lifvet, tills reaktionen kom i form af pratsjuka, oförmåga att hålla mun, drift att tala ut allt hvad tanken producerade. Naturvetenskaperna lockade honom, och de timmar då läraren visade skolbotanikens kolorerade figurer af örter och trädslag, då tyckte han att det mörka rummet ljusnade; och när magistern läste ur Nilssons Fauna om djurens lif, så lyssnade han och lade på minnet. Men fadern såg att det gick dåligt med de andra läroämnena. Latinet i synnerhet. Men Johan skulle läsa latin och grekiska. Hvarför? Han var väl utsedd att gå den lärda vägen. Fadern anstälde en undersökning. När han fick höra af latinläraren att denne ansåg sonen som idiot, måtte detta ha stuckit hans sjelfkänsla, och han beslöt flytta gossen till ett privatläroverk med mera rationella metoder. Ja, han var så retad att han tillät sig den förtroligheten att berömma Johans förstånd och för första gången säga ondt om hans lärare. Emellertid hade denna beröring med de fattigare klasserna hos gossen alstrat en tydlig ovilja för de högre. I Jakobs skola var det en demokratisk anda, så till vida att jemnåriga alltid kände sig i nivå med hvarandra. Ingen drog sig för den andres sällskap på andra grunder än personlig antipati. I Klara var det kastoch bördskilnad. I Jakob skulle förmögenhet kunnat göra en aristokrati, men det fans inga förmögna.