Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prisuppgifter: inom Tveta, Wista och Mo härader för I famn ved 6 k '12 R:dr, samt i de öfriga häraderna i å i R:dr, kol 3 å 4 R:dr per läst, timmer 12 ä 20 R:dr, plankor 8 k 16 R:dr, bräder 2 ä 6 R:dr per tolft af 6 k 7 alnars längd. Halmstads Län. inom södra delen af länet afyttra Torups, Kinnareds, Enslöfs, Breareds och Knäreds socknar timmer, bräder, stäfver och bokved i Halmstad, hvarifrån dessa effekter utföras till Skåne, Danmark och Norge. Af de särskildt uppgifna priserna, beräknade i Halmstad, afgår en tredjedel, stundom hälften för transporten från produktionsorten. Af Halmstads, Årstads och Faurås härader producera Slättåkra, Qvibille, en del af Getinge samt Asige, Abilds och Wessige socknar bokved till afsalu åt öfriga skoglösa socknar samt i Halmstad och Falkenberg. Värdet derå reduceras genom transporten till 4 ä 6 R:dr per famn i skogen. Timmer och bräder afyttras af små dimensioner och i mindre qvantiteter endast från Gunnarps, Drängsereds, Krogsereds och Slättåkra socknar. Största delen af timmeroch brädbehofvet fylles från Håkviks och Kalfs socknar i Kinds härad af Elfsborgs län samt Sandviks socken i Jönköpings län, från hvilka virket flottas på sjön Fegen till hemmanen Mabo och Tallsjö i Gunnarps socken, hvarest detsamma likasom utefter landsvägen omkring Krogsered tillhandahålles Årstads, Halmstads och Faurås häradsboer. Äfven vid Torup är nederlag af virke från Westbo härad i Småland. Uti Slättåkra, Asige, Abilds och Drängsereds socknar förfärdigas stäfver och timmer af ek och bok till afsalu på Norge öfver Halmstad.
Af Iiafra har under de sednare åren några bättre sorter, såsom Engelsk Skottsk och så kallad potateshafra, blifvit i Länet införde och med fördel begagnade; men den vanliga hafresorten är svarthafra i södra delen af Länet, hvaremot hvithälla, på sätt ofvan omförmäldt är, linnes tjenligare i Bergslagen, der svarthafran, i anseende till det hårdare klimatet, icke hinner till mognad. Råg, blandsäd och bafra lemnar vanligtvis tillgångar utöfver Länets behof till försäljning åt andra orter, i synnerhet Dalarne, hvaremot hvelesoch korn-produktionen icke gifver något öfverskott till försäljning, åtminstone icke i någon betydlig mån, utan är i stället vanligt, att mycket korn importeras till Länet ifrån Upland, dock icke allt för detta Läns eget behof, ty kornet förädlas här till malt och utgör en hufvudsaklig artikel uti den betydliga spanmålshandeln som här drifves. Odlingen af Potates är i tilltagande och denna jordfrukt utgör ett ibland de hufvudsakligaste födoämnen. Lin, hampa och humla odlas här i Länet icke betydligt. Länets Kongl. Landthushållnings-Sällskap har, år 1836, till uppmuntran för Linodlingen anskaffat en Linberednings-machin af Herr Öfver-Direktö ren - 17 ren Sch\varts’s uppfinning, hvilken hållils Länets invånare tillhanda såsom Modell. Trädgårdsväxter kultiveras egentligen på Städernes område och vid Herrgårdar, men ibland allmogen är trädgårdsskötseln sällsynt. I allmänhet kan om jordbruket med full tillförlitlighet sägas, att detsamma årligen förkofrats. Förbättrade åkerbruksredskap hafva vid flere Herrgårdar under de sednare åren blifvit införde och antagne. Herr General-Adjutanten och Kommendören af "Wetterstedt har, med sitt åkerbruk, an vänd t halfvar efter förbättrad modell, och en ny sort vält. Herr Kammarherren af Forselles har vid Potatesjordens rensning med fördel begagnat den så kallade hästhackan.
Efter hvad jag hörde och fattade af hans anförande, ber jag dock få fästa uppmärksamheten på en sak , som måhända torde fordra någon rättelse. Han sade, att i alla de fall, som rörde fastigheter, skulle fastighetsägarne rösta efter hittills varande grunder. Af ordställningen förstod jag icke rätt huruvida meningen var att alla fastighetsägare alltid skola rösta, ty efter nuvar. författning skola endast de vara röstberättigade, hvilkas rätt det gäller. Det heter nemi. : ’’AngAr frågan endast vissa hemmans eller lägenheters rätt och skyldigheter, må blott de, som för desamma efter här ofvauföre stadgade grunder äga rösträtt, enl. enahanda beräkningsgrund i omröstningen deltaga.’’ Detta stadgande i nuvar. författning anser jag vara ytterst vigtigt, ty eljest kunde det hatt* da, att en majoritet af fastighetsägare, som icke hade någon del i bördan, ålade de andra fastighetsägarne, dem saken ensamt angick, hvad helst de funno för godt. Jag förmodar, att talarens mening icke matte hafva varit att tillåta ett sådant ofog; men ordställningen i hans yttrande förekommer, som sagdt är, icke nog tydlig, för att jag skulle kunna undgå att fästa uppmäi ksamhet dervid. Hvad angår den andra §:n, eller den sorn rörer taxeringen, så torde man först höra göra sig reda för den frågan: hör sockenstämma äga rättighet alt besluta afgifters uttaxerande? Hittills har denna rättighet icke varit oinskränkt medgifven, men för mindel ansii' jag det nu höra ske; ty om man vill lemna deo communala inrättningen någon större makt än hittills, så måste man också besinna nödvändigheten utaf, att medel lemnäs i8o Den 8 Mars f. m. den i händel' alt kunna utöfva densamma. Nu för tiden ar det verkligen förhållandet, att nästan all makt ytterst grundar sig på penningen, och den som betages möjligheten att bereda sig medel, blir derföre också betagen möjligheten att uträtta något, man må för öfrigt lagstifta huru som helst. Dock måste härvid, till undvikande af missbruk, vissa restiietioner iakttagas. Den vigtigaste af dessa anser jag vara den, att beskattningar, som sockenstämma beslutar, icke blifva gällande för alla tider.
Proposition N:o 79. 19 Kongl. Maj:t aflåtit, har Embetet förordat framställningen om anslag till ny byggnad för den pathologiska institutionen, om inrättandet af en adjunktur i pathologisk anatomi och om anställande vid förenämnda institution af en vaktmästare; hvaremot med erinran, att Kanslers-embetet afstyrkt en ifrån Upsala universitet framställd begäran om inrättandet derstädes af en profession i rättsoch statsmedicin, enär undervisningen deruti tvifvelsutan skulle med tillbörligt allvar fortfarande kunna upprätthållas af den medicinska fakulteten med sina nio, eller om den föreslagna professionen i fysiologi tdlkomme, tio lärare, endast någon jemkning dem emellan af läro-ämnenas fördelning skedde, Kanslers-embetet, då institutet för det närvarande räknade 18 lärare, af hvilka en extra-ordinarie professor särskildt för rättsoch statsmedicin, förklarat sig än mindre finna skäl att till institutets begäran i denna del tillstyrka bifall. Beträffande framställningen i hvad den afser förhöjning i öfrigt af de på institutets stat uppförda anslag, så är af Kanslers-embetet anmäldt, att den nuvarande staten upptager 8 professorer, hvilka i lön åtnjuta, de fyra äldre 4,000 och de fyra jngre 3,300 R:dr, tre extra-ordinarie professorer hvardera med lön af 1,500 R:dr, sju adjunkter, af hvilka fyra med 1,500
Sedan läkarevården inom Oster-Dalarne numera blifvit ordnad på sådant sätt, att det från länet sedan många år anvisade extra provincialläkare-arfvodet skall användas till aflöning åt en för Nedan Siljans fögderi och Gagnefs socken af Säters läns fögderi bestämd läkare med station vid Leksands kyrka, emot vilkor, enligt Kongl. Brefvet af den 18 Oktober 1861, att distriktets innevånare tillhandahålla honom kostnadsfri bostad, hafva Leksands socknemän, utan afseende derpå att fögderiets öfriga och Gagnefs socknar undandragit sig att uppfylla detta vilkor, välvilligt åtagit sig att ensamme bekosta läkarebostaden och jemväl sådan upplåtit, och till följd af denna omtänksamma åtgärd har ock nämnda, sedan flera år i brist på sökande obesatta läkarebefattning numera blifvit till ortens belåtenhet återbesatt. Då likväl hela det aflöningsbelopp, som läkaren i Leksands distrikt åtnjuter, uppgår till endast 1,000 Riksdaler, under det att öfrige provincialläkare i detta län aflönas Motioner i. N:o 247. 351 med 1,500 R:dr, och härtill kommer att inkomsten genom praktik hos ortens innevånare, hvilka mestadels utgöra obemedlad dalallmoge, icke kan blifva af någon betydenhet, så är största anledning att befara, det nuvarande provincialläkaren, såsom det ock förljudes, snart lemnar orten för att söka en bättre aflönad plats. Förutom att följden deraf måste blifva en för orten vådlig brist på läkarevård, skulle ock under sådant förhållande de kostnader, Leksands socknemän för befrämjande af det åsyftade ändamålet redan användt och äro betänkte på att ytterligare använda på läkarebostadens vidmagthållande, vara fåfängt förspillda. Den del af provinsen, som utgör Nedan Siljans distrikt, innefattar fem socknar, nemligen Leksand, Rättvik, Ohre, Ahl och Gagnef med en folkmängd, öfverstigande 34,000 personer, utbredd på en yta af 31 qvadratmil.
Lagtima Riksdag skall för ärendenas beredning tillsätta dessa Utskott: ett Konstitutions-Utskott, yttranden deröfver till Riksdagen afgifva — utreda och för Riksdagen uppgifva Banko-förvaltningen gifva; samt ett Lag-Utskott, att utarbeta de från Kamrarue remitterade förbättring. Å Urtima Riksdag skola ej flera Utskott tillsättas, än som erfordras för beredning af dervid förekommande ärenden. § 54. Äskar Konungen af Riksdagen särskilde Deputerade att med ärenden, dem Han pröfvar böra hemliga hållas, utväljas desse Deputerade af Hamrarne; dock äge desse Deputerade icke magt Konungen dem meddelar. De Deputerade aflägge tysthetsed, der Konungen så fordrar. § 55. Ej må Riksdagen, Hamrarne eller något Riksdagens Utskott i Konungens närvaro öfver något ämne rådpläga eller besluta. § 56. I hvilken ordning Konungens Propositioner, så ock af Riksdagsmän inom Hamrarne väckta frågor, må till afgörande företagas, derom stadgas i Riksdagsordningen. 30 Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 61. § 57. Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksdagen allena. Huruledes säi-skilda menigbeter må för egna behof sig beskatta, bestämmes genom Kommunal-lagarne, hvilka af Konungen och Riksdagen gemensamt stiftas. § 58. För hvarje Lagtima Riksdag läte Konungen fordringar och skul der. Skulle genom - redovisas. § 59. I sammanhang med uppvisandet af Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen för Riksdagen framställa förslag rörande sättet att genom Bevillningar fylla hvad Staten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra. § 60. Till Bevillningar räknas Tulloch Åccis-medlen, Husbehofs-Brän neri-medlen samt hvad hvarje Riksdag dessutom särskildt såsom Bevillning sig åtager. Ej må utan Riksdagens samtycke — monopolier fastställa. § 61. Alla afgifter, som Riksdagen under de — Bevillningen af Riksdagen fastställd blifver. § 62.
Men om Rikets Ständer numera icke vilja inskränka sig dertill: så finnes måhända, oagtadt besluten fattas på 4 serskildta rum, ett sätt att likväl bibehålla enhet i lagstiftningen, bestående deri, att hvarje Stånd blott egde gilla eller förkasta, men ej med förändringar antaga, hvad Lag-Utskottet föreslagit. Det blefve då dess sak att tillse, det sammanhang i de spridda lagbuden vederbörligen iakttoges. Om ej heller denna utväg anses antaglig, låtom oss eftersinna, huruvida det lagstiftande Utskottet skulle med säkeihet leda till en med våra grundlagars anda öfverensstämmande lagförbättring. Äro Tre Stånd ense om ett förslag: så blifver det, i hvad på Rikets Ständer beror, Jag, utan det fortfarande Utskottet. Äro de eniga i sak, men tvista om ord: så röstas i Förstärkt Lag-Utskott, likasom hittills. Anses ordalagen alltlör vigtiga, för alt underkastas omröstningens äfventyr: så är den nyssnämnde Grundlagsförändringen, hvilken skulle förbjuda jemkningar i de ordalydelser, Utskottet föreslagit, lika snart vidtagen, som beslutet om ett lagstiftande Utskott, och varder utan tvifvel lättare bifallen. En så utomordentlig åtgärd, som Utskottets inrättande för en så ringa verksamhet, som jemnkning af ordalag, borde väl icke ifrågakomma. Afser åter det lagstiftande Utskottets begagnande sådana händelser, då Två Stånd stadnat emot Två; så åsyftar det att framtvinga lagförändringar i de fall, då grundlagen vill att de, för brist på en öfvervägande mening om deras nytta eller nödvändighet, skola förfalla. Vöre det skäl att då framskynda dem? Om Tvänne Stånd godkänna och Tvänne ogilla ett lagförslag, som till det lagstiftande Utskottet öfverlemnas: så är det väl troligt, alt de, i öfverensstämmelse med sina tänkesätt om saken, välja sina blifvande ledamöter i Utskottet. Sakens utgång berodde då, om ingen * CoHititutions-Utikottels Memorial, N:o 35.
Domstolarna olika uttydning och tillämpning stundom blifwit gjord af Lagens ord uti V. 0»^. i. §. Jorda-Balken: Framläggs pä insatte penningar sädane bewjs, som allmänt i Riket gälla, har Utskottet trott sig böra til Riksens Högloflige Ständer hemställa, om icke nö« Vigt är ar närmare bestämmes, hwad som med dylika Benois egentligen förstas.
Fröt. 11136 & 1637. 7 Sami. 1 Afd. 16 Hafi. <2 10 Lag-Ulskollets Betänkande JK 36. vande vilfne, att man i vissa lagstiftningar funnit henne ej kunna fullt tillräkna» de gerningar, hon i detta tillstånd begår. Om derföre flere barnamord det oansedt nu föröfvas, än före författningens tillkomst, så mäste orsaken sökas i andra, utom densamma liggande förhållanden, bland hvilka en ökad folkmängd i första rummet torde böra tagas i betraktande. Visserligen kan, det medgifves dock, ett och annat häfdande, under skydd af denna lag, döljas, men, på sätt deri förklaras, är denna «olägenhet mindre, än att, genom sträng efterfrågan i dylikt tillfälle, betaga ett blödigt sinne all utväg alt kunna dölja sin förbrytelse.» Bemödandet alt, i sådant fall som detta, få vara obemärkt, uppenbarar dessutom en blygsamhet, hvilken åter vittnar om en sedlighetskänsla, den der ingalunda underhålles genom den stränghet i behandling, sorn författningen velat förekomma; och dea offentliga sedligheten vinner ej på sedeslöshetens allmängörande.« 1 enlighet med detta yttrande afstyrktes äfven förslaget och afslag derå blef äfven följden af Rikets Ständers öfverläggningar i ämnet. Ständerna vidhöllo dermed en åsigt, som vid särskilda tillfällen förut blifvit af dem uttalad, då fråga uppstått om upphäfvande af ifrågaställa författning; och då Utskottet ej kan anse de af sista Riksdagens Lag-Utskott anförda skäl jäfvade af nu gjorda framställningar, föranlåtes Utskottet vördsamt hemställa, om icke Rikets Ständer läcktes förklara, alt ifrågavarande motioner ej kunna bifallas. ■ ' Slockholm den 22 Maj 1857.
Hvad det aflemnade sedelprofvet beträffar, som Hr Åkerberg förfärdigat, så var det visserligen så väl gjordt, som det fordrades för att om äktheten af en sedel förvilla den mindre uppmärksamma allmänheten, men vid närmare efterseende kunde man dock icke misstaga sig om oäktheten. Uti Hr Åkerbergs anbud uttrycktes, att han besutte en konst att inom kort tid verkställa sedeleftergörning; men då man skulle skrida till verkställigheten, så fann han sig generad af föreskriften, alt han under sitt arbete i Banken skulle hafva någon inne hos sig. Hans första anbud var om ett visst underhåll för alt vistas i England och derefter framlägga prof af nära oefterapligt sedelmynt; man kunde ej ingå uppå att bekosta en sådan resa, synnerligast, som allt hvad man kände om den här Herms konst, var ett prof på en half 2 r:drs sedel. Jag tyckte att Bancofullm. för hastigt embarquerade sig med mannen, men han höll fint i och lyckades att få sig beviljadt ett månadtligt underhäll af 120 r:dr. Hvad angår utfästande af ett premium, så får jag nämna, att då i England för några år sedan fråga var att införa förbättring i sedelmyntet, så aktade man sig för att utfärda någon kungörelse, att ett premium i denna väg stöde att förtjena, utan man vände sig till några de tillförlitligaste och skickligaste graveurerne, som i tysthet arbetade i Banken, och på det sättet erhöll man de sedlar, som anses till papper och tryck va - C30 Den 19 April e. m. ra (le bästa, nemi. de Engelske och de Amerikanske. Dessa beslå af livin papper oell i gravyrens konst ligger säkerheten mot förfalskning, men för att skilja den riktiga sedeln ifrån den falska, så skall man vara mycket uppmärksam.
Om härvid händer, att den sakfällde, för att trotsa Konungens myndighet Lag-Utskottets Utlåtande N.-O rj6. 3 elfer såra Hans milda sinnelag, nekar att emottaga nåden och yrkar straffets verkställande, så ansåg Lars Larsson domen måga gå i fullbordan, och vere viss, att nationen, eller åtminstone den upplysta och sansade delen deraf, icke skulle, i nyssnämnde fall, visa något obehörigt deltagande för den brottslige, eller någon obefogad missbelåtenhet med den straffande myndighetens åtgärd. — Med afseende härå trodde Lars Larsson den ifrågavarande Lagförändringen icke böra komma i fråga förr, än man blefve i tillfälle att öfverse och omarbeta Criminal-Lagen i dess helhet. Uti dessa yttranden hafva för öfrigt åtskilliga Ledamöter inom Bonde-Ståndet instämt. Dermot hafva andra af samma Stånds Ledamöter yttrat sig för bifall till Betänkandet, såsom Johan Bengtsson från Westernorrlands Län, vice Talman Jon Jonsson, Nils Larsson från Upsala Län, Olof Månsson från Blekinge, Lars Olsson, Eric Hansson, Daniel Danielsson och Eric Olsson från Örebro Län, Olof Olsson från Wermland, Anders Mårtensson och Sven Jonsson från Jemtland, Nils Ersson från Gefleborgs Län, Eric Svanberga från Westernorrland, Nils Insulin och Jan Peter Jansson från Stockholms Län, Nils Strindlund från Westernorrland, Botvid Jonsson och Olof Olsson från Östergöthland och Ola Jeppsson från Blekinge, med flere. Att Utskottets befattning med detta ärende icke bör anses hafva varit så inskränkt, att Utskottet endast skulle egt yttra sig för bifall eller afslag å den Kongl. Propositionen, förmodar Utskottet finnas nog uppenbart, då man erinrar sig, att de lill Utskottet ankomna remisser i ämnet omfattat icke blott samma Proposition, utan jemväl åtskilliga dels hos Ridderskapet och Adeln, dels hos Bonde-Ståndet väckta motioner, de der lenanat ali möjlig latitud för Utskottets pröfning, och bland hvilka Herr Friherre Poijes framställning ganska nära öfverensstämmer med Utskottets egen yttrade åsigt, samt dess härpå grundade förslag..
Det faller af sig sjelf, att de bekymmer, som brist på arbetsförtjenst medför inom de arbetande elasserna, småningom skola alstra håglöshet för arbete och i längden oförmåga dertill, och att blott ett enda 64 Den ii Februari c. m. steg fordras för öfvergången från detta tillstånd till lasternas och sedan brottens bana. Moralitetens förbättring beror icke af lagstiftning, utan på verksamma medel för de arbetande classerna att genom eget arbete förvärfvahvad som erfordras för utkomst och bergning, och är således grunden, hvarifrån man bör utgå i fråga om fattigdomens afhjelpande, särdeles som Sverige icke kan uthärda en sådan fattigtaxa, som t. ex. Englands, eller, såsom detta land,äger hjelpkällor, genom herrskandet öfver 80 millioner menniskor i Ostindien. Vi måste derföre vara betänkte på att, genom en klok och ändamålsenlig lagstiftning, söka förebygga samma onda i vårt samhällsskick, som England förgäfves söker afhjelpa genom användandet af sina förenämnda omätliga resurser. Jag afstyrker derföre i allo Frih. Sprengtportens motion, men tillstyrker och anhåller, att då Hr Frihtn begärt, att hans motion måtte remitteras till Stats-Utsk., detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen, och att Stats-Utsk. måtte taga i öfvervägande, huruvida tillgångar kunna finnas till en fond för upptagande af ett amortissementslån till näringarnas understöd; hvarigenom Sverige inom ett sekel lika visst skulle vara på den punkt, att det, med styrkan af en, på egen förmåga grundad, kraft och sjelfständighet, kunde bjuda spetsen åt hvilken nation som helst, som det är säkert, att, derest Frih. Sprengtportens förslag, om mantalspenningarnas öfverlemnande till disposition inom länen, antages, första spadtaget vore taget till den grift, hvaruti Sveriges sjelfständighet skulle störtas. Hr von Hartmansdorff, August: Jag befarar, att de ledamöter, hvilka sednast yttrat sig, gått något långt från ämnet. Jag skall hålla mig vid sjelfva saken, och blott en kort, stund taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk.
Åtminstone har sådant för mig varit aldeles outgrundeligt, ehuru detta ämne ganska ofta utgjort, och bort utgöra, föremål för min eftertanka. Först under denna öfverläggning har jag från den sidan bort framställas allmänna åsigter öfver orsakerne till vårt Fäderneslands, efter oppositionens förmenande, dels stationaira — dels återgångstillstånd, men man har begått de felen att icke vara oväldig, och att genom öfverdrift vanställa sina uppgifter. Jag bestrider Friherre Anckarswärds föregifvande, att Landet är i vanmagt, och jag begriper icke, hvarföre man anstränger alla sina krafter, för att inbilla Nationen, att den är olycklig, då den icke är det. — Deremot medger jag, att mycket i afseende å Landets väl ännu återstår att önska, men ostridigt är att, långt ifrån att något tillstånd af återgång till ofördelaktiga för - Den 21 Ju lii f. m. 90 hållanden är för handen, hafva vi gått framåt till en bättre belägenhet, och orsakerne, att vi icke hunnit längre, bunna icke utan orättvisa ti 1 Iskrifvas Styrelsen, ty de igenfinnas egentligen i en oformlig representation, i ett vacklande myntväsende, i ojemn fördelning af skatterna, och lill ganska betydlig del uti Svenska Folkets lynne alt (må begagnandet af delta ordspråk förlåtas mig) icke vilja rätta munnen efter matsäcken. Hvilket af dessa missförhållanden kan man väl tillskrifva Styrelsen? Utan de aldrastörsta skäl, bör icke Styrelsen begagna initiativet i fråga om representationsförändring, ty dess afsigter skola i sådant fall misskännas, och framgången af Styrelsens försök är mer än oviss. Det är inom representationen sjelf, som behofvet af förändring först bör erkännas, och om Styrelsen derefter, och sedan möjligheten att på nyttigt sätt verkställa denna förändring blifvit ådagalagd, icke befordrar den, utan lagger hinder i vägen derför, då först bör Styrelsen blifva föremål för klander; men i närvarande stund handlar inan rättare, om man faster egen och MedRepresentanters uppmärksamhet på hvad oss tillkommer att göra, än om man, såsom Friherre Anckarswärd, söker hvälfva skulden från sig på Styrelsen.
"8öker nsAon IsAksrt, i Arunä sk söredeää lisnälinA, sorn Isans ksnA vi8sr, inen ksn ej Aensst ss storks kärre eAsrens åtkomst, sdd IsAksrden k>eviljss ins, vsräe isans ansökning ej äe88 ininäre upptsAen oell äen köreteääs lisnälinAen i DsAkarts-Drotoeollet inkörä. DullAör lssn 8eäsn, i 8dsä inorn dre mänaäer, oelr s lsnäed sist viä äed DaAtima ä?inA, sorn inksller näst ekter tre mänaäer, livsä till lsAkartens vinnsnäe nöäiAd sr, eller stämmer lian 8in talan inom äen tiä dill klätten in, ää mä IsAksrt eller inteckning, sorn snnsn säker, antingen seäsn äen körres ansökning i Drotoeollet teeknaä lrlek, eller ä samma ägg i 8tsäen, eller viä 8ainins ^ing ä lsnäed, ieke länäs lionoin till körkäng. Dörsummsr lian lsvaä nu sagät sr, eller ästaäkommes ej unäer omkörwäläe rättegång äen lsevisning, 8oin kär lagfartens kreviljanäe erkorärs8, eller lilikver icke inoin lika tiä, som Isär okvsn i äenns staägas, räknaä kran äed laga krakteganäe lieslut meääelaäes, lagkartssnsökningen kullköljä, vare äen körksllen." §. 6. "Dessa staäganäen gälla krän oelr meä nästkommanäe — mänaäs Ao»A/. 7V.0 2^. 21 dörjan (sex niänader ester DörkattninAens datum) kör de rättskördällanden, som derektör u^^domme.