Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då lån på invisningar gifvas på 3:ne namn, nemligen Invisningsgifvarens, Acceptantens och Låntagarens, skulle då lån på invisningar endast gifvas på 2 namn, nemi. förskrifnings-utgifvarens och låntagarens. Jag föreslår derföre den föreskrift, att de reverser, som hypotiseras, höra vara försedde med propriae borgen, då desse lån äfven komma att hafva säkerhet af 3:ne namn, nemligen reversens utgifvares, borgesmannens och låntagarens. Herr Hjerta: Jag tror alt det beslut Ridd. m Den 7 December e. m. Ridderskapet och Adela fattat, att 20,000 R:dr skulle få utlånas på Låntagarens Namn, och 20,000 R:dr på alla de öfriges, på sätt här står, då under hvardera af dessa förhållanden ä:ne andra personer alltid med honom dela ansvarigheten, är af den beskaffenhet att Directionen ej kan meddela Lån utan 3:ne namn. Då emedlertid stadgandet icke är tydligt, har jag visserligen icke någonting emot att Herr von Troils förslag om tillägg gillas. Herr von Troil: Jag tror en oform lighet vara begången uti redactionen, om man ej kan fatta meningen af en punkt förrän man kommer till en långt efterföljande punkt. Då emedlertid Herr Hjerta väsendtligt har instämt med mig, anhåller jag om proposition på det af mig föreslagne tillägg. Herr Rosenblad: Jag tillstyrker bi fall på det af Herr von Troil föreslagna tillägg. Herr Hjerta: Jag instämmer i Herr von Troils mening, men tror att till Redactionen blott behöfver tilläggas orden: med proprie borgen försedde förskrifningar. Herr von Troil: Jag önskade följande tillägg: Äfven sorn gemensamt afseen 5a H. »9 I Den 7 December c. m. de bör fästas vid Förskrifnings-utgifvarens j Löjtesmannens och Länesökandens vederhäftighet. Grefve von Schwerin:
Men i samina nådiga kungörelse tillägges det uttryckliga förbehåll, att hvad som i Missgerningsbalkens 1 kap. 3 § stadgas om den, som affaller från vår rätta evangeliska lära och träder till en villfarande, skall på det nogaste hand - — 77 — hafvas; och förordnas i öfverensstämmelse härmed, att den af främmande religionsförvandter, som intalar någon sina religionssatser eller utsprider sina legender, pliktar första gången 100 daler smt och andra gången dubbelt; att desse religionsförvandter icke i rikets embeten och tjenster eller såsom riksdagsmän kunna nyttjas; att de ingalunda få inrätta publika skolehus eller undervisningsställen; att processioner och ceremonier utom deras egna slutna kyrko-och kyrkogårdsportar äro dem förbudna; att vår egen kyrkas medlemmar ej få besöka deras gudstjenster, samt att förbudet mot missionärers antagande och alsändande inom eller utom riket bör, angående sådana anstalter, som syfta på deras religions utspridande eller tillfällen att göra proselyter, med yttersta stränghet handhafvas. Det kan ej nekas, att den härmed beviljade religionsfrihet äfvenså väl sträcker sig till livar och en, som den i Reg.formens 16 § gifna försäkran om skydd för hvars och ens religion. Men då en sådan, i afseende på personerna oinskränkt, allmänlighet af skydd och frihet i ena fallet icke uteslöt en bestämd och skarp begränsning af friheten, i afseende på dess innehåll; bör i andra fallet en hvarken större eller mindre allmänlighet, hvad personerna angår, lika litet kunna anses såsom ett hinder för enahanda begränsning af frihetens innehåll. Om nu större religionsfrihet skulle införas, och regeln sålunda blifva, att alle (icke särskildt undantagne) religionsbekännare finge offentligen hålla sin gudstjenst; så uppkomme dock deraf ingen tillfredsställelse för de s. k. konventiklarnes försvarare, d. v. s. våra läsare. Desse vilja nemligen religionsfrihet äfven inom församling. De önska dock denna frihet troligen endast för sig sjelfva.
Men då man så ofta citerar den liberalaste af dem Adam Schmidt till försvar för en oinskränkt frihet i Handel och Näringar, må det tillåtas mig uppläsa hvad han yttrar om lagarne rörande spanmål, som hafva gemenskap med dem om Bränvins-bränning. ”Lagarne rörande spännemål,” säger han, ”kunna i alla Länder jemföras med lagarne rörande Religionen. Folket känner sig sjelf så mycket interesseradt i hvad som angår antingen dess uppehälle i detta lifvet, eller dess lycksalighet i ett tillkommande, att Regeringen måste jemka sig efter dess fördomar, och för 4* 52 Den 22 J un i i f. ui. att bibehålla allmänna lugnet, etablera det systern, som folket bifaller,’* I närvarande fall tror jag, att Regeringens beslut af folket i allmänhet bifalles. Herr Hjerta anser fri handel tillräcklig, att bereda förråd vid inträffande missväxt, men hos oss saknas både speculation och isynnerhet tillräckliga ensia! ta capitäler dertill. Friherre Anckarsvärd: Då jäg i min motion sökt utveckla grunderna för den, så mycket i min förmåga stålt, anser jag olämpligt att ytterligare upptaga tiden med besvarande yf de invändningar, sorn blifvit gjorde, särdeles som jag har att emotse en framdeles discnssion i ämnet. Det är blott några jag vill upptaga, och först den, huru olycklig jag är att, äfven då jag stride rättar mig efter de föreskrifter, som af Friherre Cederström hyllas, det omöjligen kan lyckas mig att grundlagsenlig! handla. Han har åberopat 89 §. RegeringsFormen, som lyder sålunda: Uti Rikets Ständers plena må frågor väckas om förändring j förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar som Rikets Allmänna Hushållning röra. Således måtte äfven min rätt vara obestridlig, att väcka fråga om upphäfvande af den nuvarande Författningen, hvilket jag likväl ej gjort; om sådana nja Lagars stiftande samt om grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allmänna Besvärsoch Ekonomie - Den 22 Jun ii f'. m. 53 Utskottet förvisas.
Efter öfvervägande af hvad uti E. K. M:s Högstberörde Nådiga Proposition och de vid densamma bifogade handlingar blifvit i förevarande ämnen anfördt och upplyst, hafva Rikets Ständer funnit godt att till nedannämnde ändamål anvisa följande belopp: l:o Till complettering af Redskaps-, Rid-, Anspannsoch stallpersedlar för 5 batterier af Nya Fält-artilleriet 24,000: 2:o Till completterande af reserv-förrådet för Beväringens beklädnad och utredning, i stället för de persedlar, som åren 1835 till och med 1838 blifvit derifrån uttagne och ännu icke ersatte, 30,000 R;dr, samt till anskaffande af materiel för en tillökt numerär af5000 man, 30,814 R:dij 22 sk. 4 rst., tillsammans 60,844:22 4. Expeditions-Utskoltels Förslag till und. Skrij veise j N.o 072. 3:o Till Gevärs-fabricationen 62,500 R:dr årligen, att under fyra år utgå med tillsammans 250,000: —• — Utan att för närvarande besluta, i afseende på återgåendet af det till ombyggnad och förbättrad inredning af Carl Gnstafs stads factori af anslaget till gevärs-fabricationen för åren 1835—1839 förskottsvis använde belopp af 32,156 R:dr 43 sk. 1 rst., hafva Rikets Ständer endast velat i underdånighet förklara, att denna summa må intill nästa Riksdag i räkenskaperna balanceras inom linien, och att Rikets Ständer anse försäljning af de till factoriet hörande, i E. K. M:s Nådiga Proposition omförmälde, lägenheter icke vara af behofvet påkallad. Under förutsättning, att den lill Postverkets behof afsedde andel af postmedlen, öfver hvilkas öfverskott E. K.
AMALIA. mina barn! Och jag ville tåla allt bara hon vore snäll mot GRANNEN. Orättfärdighetens mått var rågadt och rann öfver. AMALIA. Var trygg för det, ty hennes magt är slut. Adolf ifrån oss, och som Ni ser, har hon förnedrat mig och klädt mig till tjenstepiga för att jag skall göra sysslorna i köket! GRANNEN. Tror Ni det! Men just i dag röck hon min Tålamod! AMALIA. men utan skuld... Ja, säg det! Att lida rättvist det förstår jag, GRANNEN. fångarne, och det är ingen ära, men att få lida orätt, det är en nåd och en pröfning som den ståndaktige hemtar gyllene frukter af. Mitt goda barn: att lida rättvist, det göra straff ADVENT AMALIA. Ni säger! Tyst, der kommer barnen; men jag vill icke visa mig så här klädd! De ställa sig så att de skymmas af en buske. ERIK OCH THYRA in; solkatten faller på barnen, omvexlande. ERIK. Ni talar så vackert att jag tycker sant allt hvad Se solkatten! THYRA. och lagt sig nyss! Åh, den vackra solen! Men hon hade ju gått ERIK. hon har varit snäll i dag. Hon kanske fått vara oppe längre i qväll efter THYRA. Inte kan solen vara snäll; så dum Erik är. ERIK. gör vinet och persikorna. Visst kan solen vara snäll; det är ju hon som THYRA. om hon är snäll. Men då kan hon ju ge oss en persika också, FÖRSTA AKTEN ERIK. Ligger det ingen nerfallen der? Det gör hon också om vi bara kunna vänta. THYRA letar på marken. Nej, men man kan komma åt trä't. ERIK. Nej, det få vi inte för mormor. THYRA. trä't, men jag mente att vi skulle leka omkring trä't så att det föll ändå, utaf sig sjelft. ERIK. Mormor har sagt att man inte får skaka på Så dum Thyra är, det blir ju detsamma! Tittar upp åt trädet. Ack om det ville falla en persika! THYRA. Det faller ingen utan att man skakar! ERIK. Thyra får inte säga så, för det är synd. THYRA.
Men då jag hyser deq grundsatsen, att rättvisan gäller lika för alla, vare sig håg eller tåg, Jattig eller rik, härvarande eller frånvarande, och då i de föredragandes händer den plikt är lagd, att i alla mål, till denna rättvisas befrämjande, upplysa sin Konung och Dess Rådgifvare, anser jag mig handla i enlighet med denna grundsats, då jag anmärker afvi-: keiser derifrån, åtnöjande mig vid detta tilli fälle med den förhoppning, att den nu skedde offentliga pröfningen skall i framtiden vara af samma välgörande inflytelse för alla medborgare, som om dessa anmärkningar rönt deri strängaste påföljd. iltskillige yttrade härtill deras bifall, * Friherre Ankarsvärd, Carl Henric, hade ii|«i Jemnat ett så lydande skriftligt Anförande: Sedan Nationen i mera än 6 månader Vantar resultatet af Riksens Ständers sammanvaro, skulle det lätteligen kunna anses som en otillbörlig tidspillan, att åt ConstitutionsUtskot, tets Betänkande, rörande decharge för StatsRådet, vilja gifva den noga behandling, som ämnets vigt och national - representationens värdighet kunde kräfva. Erfarenheten har dessutom visat, huru litet afseende af Constia Ven 21 Maji, 457 tutions Utskottet vid detta Riksmöte blifvit lemnadt åt allmänna opinionens fordringar, eller åtmindstone åt detta Ståndets, då hari-, från yrkad tryckning af Utskottets protocoller, i kända mål, blifvit afslagen, under det tryckfrihet likväl är ett af vår Statsförfattnings huf. yudvilkor. Om Utskottets illiberalitet i denna del leder till misstroende, så mätte det förlåtas, som vanlig följd af mörker, och det får ej finnas underligt, om ifrån samma källa skulle uppkomma den tanka, att nu föreslagne decharge för StatsRådet vore inom Utskottet mera fotad på enskild aktning för personer, än å afseen-» de till Grundlagens fordringar och saker.
Lagerbjelke framställt, oell jag instämmer derföre lill alla delar uti hvad han yttrat, och ber all med ett exempel ur dagens historia få vitsorda sanningen af haus anförande. Del är bekant att Österrikes finanser befunno sig i en ganska nedtryckt belägenhet lill följd af 1S48 års oroligheter. Staten faun sig derföre nödsakad att uptåga elt lån, hvilket af Regeringen bestämdes till eli belop af 250 milhr Gulden, eller ungefär samma summa i R:dr B:ko, hvarvid stadgades, alt hvad som icke genom frivilliga lån kunde samlas, skulle uptagas genom tvångslån. Inom loppet af 6 veckor steg teckningen lill ett belopp af icke mindre än 506 belt emot den summa, Regeringen hade bestämt såsom minimum. Af de redogörelser, sorn i tidningarne blifvit lemnade öfver detta förhållande, inhemtas att största delen af dessa penningar upkommit derigenom, att låugifvarne fått köpa obligationer för 20 Gulden, ett belopp vida lägre än här blifvit föreslaget. Med dessa förhållanden för ögonen, hade derföre varit bättre om SlatsUtsk. föreslagit en ännu lägre valör, än Gr. Lagerbjelke gjort; men som den fördomen är lemligen allmän, att dylika papper skulle skada riksmyntet och uttränga detsamma, samt sålunda menligt inverka på Bankens vinst, har jag i min reservation icke vågat föreslå något lägre belopp, än det minimum, Gr. Lagerbjelke upgifvil, eller 200 R:dr Riksmynt, hvilket motsvarar 150 mark Hamb.-banko. Ehuru det bör vara påtagligt att kurserande papper xej kunna uttränga myntet, så bör den skuggräddaste likväl ej hysa någon tvekan för den föreslagna valören, som är större än den största af vära nu allmänt gående sedlar, nemi. 100 R:dr B:ko (visserligen ega vi äfven en sedel å 500 R:dr s. m., men den kail icke anses gå i allmänna rörelsen), och då i en fråga, sådan som denna, man bör komma öfverens så mycket som möjligt är, har jag ausell försigtigheten fordra, att man vid denna Riksdag inskränker sig lill ifrågavarande minimum. Jag instämmer föideuskull med Gr.
Men de kraftiga sommardofterna dogo småningom bort; andra, mindre uttrycksfulla, kanske ej häller aldeles så välluktande, trädde i de förras ställe. Det var något visset och svårmodigt som åstadkom dystra hösttankar, men snart kände man en stark vindoft och lukten af åtskilliga frukter hvilket motvägde den förra lukten, dock för att endast öfvergå till en stark lukt af alkohol hvilken följdes af alt underligare dofter och slöt med fullständig graflukt som framkallade rysning och bäfvan. Fruntimmerna satte sina näsdukar för munnen, och herrarne ryckte på näsorna under vidrigt ansigtsspel. »Det är afskyvärdt,» förklarade fröken Rosendoft. »Åh, det är snillrikt,» sade öfverintendenten. »Jag tänker på en storartad beställning af begrafningskläder eller åt minstone på några tusen vinterrockar.» Men det mästerliga odoratet slöt med några tröstande doftackorder, i hvilka man återfann några af de första vårsatserne, mycket svaga, det är sant, och ganska obestämda, men som dock framlockade ett nöjdare uttryck på de närvarandes ansigten. Konserten var dermed afslutad. Inga andra nummer förekommo den aftonen. Luktarne gåfvo sitt bifall till känna genom att till konstnärinnan öfverlemna ännu några hundra aktier i de bästa handels-, slöjdoch bankföretag. »Hvilket fjäsk!» sade fröken Rosendoft. »Se, där ha vi den tokige poeten igen!» ropade fru Skarpman-Stormfågel. »Ytterligare skandal,» förklarade fröken. »Ja, i sedlighetens intresse böra vi utföra vår öfverenskommelse,» sade frun. »Och det genast,» tillade fröken. Ett aftonsällskap. Dagen efter konserten var ett sällskap samladt hos tant Vera. Det var på den timme som motsvarade forntidens mellan klockan elfva och tolf på aftonen, den vanliga samlingstiden. Man roade sig med lekar, omväxlande med läsning och korta föredrag. De senare hade en omtänksam värd eller värdinna färdiga på förhand, samlade på olika håll och förvarade i bleckdosor, ur hvilka orden vefvades med en mycket enkel mekanism, en förbättring af forntidens fonografer. »Mina vänner, vilja ni höra dagens öfverläggning i folkförsamlingen?» frågade värdinnan.
Med afslag å inbjudningen lät Ståndet bero vid den af Utskottet framställda voterings-propositionen. N:o 314, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 269; lades till handlingarne. N:o 315, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 274, angående bildandet af en fond till understöd för afskedade Folkskolelärare; lades till handlingarne. N:o 316, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 276; i fråga om nedsättning uti eller befrielse från arrendet å indragna bostället Astorp; lades till handlingarne. N:o 317, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 283, angående begärd afskrifning och restitution af anmärkningsmedel, ådömde Fältkamereraren P. A. Arell; lades till handlingarne. N:o 318, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 290, angående väckt fråga om afskrifning af en uppbördsbrist hos numera aflidne Kronofogden J. M. Huss; lades till handlingarne. N:o 319, i anledning af väckt motion, rörande sättet för komplettering af vakante Nummer vid Hästjägare-korpsen och Fältjägare-regementet i Jemtland; bifölls. N:o 320, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 194, angående ytterligare understöd för Enkeoch Pupill-kassan vid Riksgälds-kontoret, bifölls; samt N:o 321, angående föreslagen lindring i betalningsvillkoren för det lill uppbyggande af stiftskyrkan i Hernösand bevilljade lån, bifölls; samt S. D.
Då 5g §. uttryckligen talar om hvad staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, kan jag ej finna annat, än att derigenom blifvit bestämdt, att R. St. icke kunna ensamt afskaffa de ordinarie skatterna. Jag instämmer äfven fullkomligt i hvad Gr. af Ugglas, Hr Lagerhjelm och Frih. Cederström sagt om vådan af en motsatt tydning, och jag ber att såsom tillagg få upplysa, att jag under mitt vistande i Paris ofta var i samtal med utmärkta 4» Den 28 April f. m. män af dåvar. oppositionen, dervid jag hörde dem alltid beklaga, att i Frankrike ej fauns någon del af skatterna, som var orubblig, ty de sago de farhågor, som en total skattevägran skulle uppväcka hos militären och alla embetsman; och detta var personer, som sago djupt in i sakerna. Hvad särskildt angar frågan om mantalspenningarnas erläggande vid i5 år, anser jag, med den erfarenhet jag inhemtat under det jag varit med vid mantalsskrifningarna inom nästan hvarje socken på Gottland, en förändring i stadgandet högst nödvändig; ty jag har ofta hört allmogen, då fråga varit att emottaga i5-åriga personer, förklara: skall jag erlägga skatt för honom, så vill jag icke hafva honom. Det behöfves således, antingen att auctoriteterna se genom fingrarna med efterlefnaden, eller ock att sjelfva stadgandet förändras. Jag tillstyrker på dessa skäl bifall till StatsUtsktfr nu ifrågavar. betänkande. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag anhåller att i få ord få framställa min mening i detta ämne. I afseende på frågan om mantalspenningarnas erläggande först vid fyllda 17 år instämmer jag med Utsk. och tycker mig finna grundsatsen så riktig, att den ej bör bestridas. Hvad åter angår principfrågan, eller huruvida ena Statsmagten kan ensam på sådant sätt bortrycka en statens ordinarie inkomst, är min opinion grundad på det begrepp om grundlagens stadganden härom, hvartill jag utan någon tvingad tolkning kommit.
Bergman sedan längre lid lidit och hvilket orsakade minskning uti krafter och arbetsförmåga, kunde häfvas, men att antagligt vore, alt detsamma af embctsomsorgerna underhölles och att af dem hvarje möjlig förbättring motverkades, hvadan det ansåges för Biskopen nödvändigt att för undvikande af ett betänkligt försämrande söka erhålla frihet från sitt embetes utöfning; och inhemtades i öfrigt af handlingarne alt Biskop Bergman vore född den 16 Mars 179 5 och, efter promotion till Filosofie Magister år 1818, samma år blifvit kallad till Docent i Astronomi vid Upsala universitet, hvarefter han år 1824 befordrats först till extra ordinarie Observator vid nämnda universitet och derefter till Adjunkt vid Hernösands gymnasium, der han, år 1833 såsom Lektor i Grekiska och Hebreiska språken anställd, sedermera i sådan egenskap tjenstgjort tills lian den 11 Februari 1848 blifvit af Kongl. Majit i nåder utnämnd till Biskop. Den rättighet, som numera tillkomme de fleste civile äfvensom militäre tjenstemän att, sedan de uppnått en hög ålder och varit någon bestämd längre tid i Statens tjenst anställde, vid afskedstagande undfå pension af allmänna medel, denna förmån hade uppå skäl, hvilkas giltighet ej kunde ifrågasättas, icke blifvit till medlemmarne af Preste-Ståndet utsträckt, men förhållanden kunde dock understundom ifrågakomma, de der, ehvad de betraktades ur synpunkten af det allmännas egen fördel eller den enskildes billiga förväntan, påkallade ett undantag ifrån den allmänna regeln, och så beskaffade undantagsförhållanden syntes Kongl. Majit i afseende på Biskop Bergmans omförmälda ansökning vara förhanden. Enligt hvad det ingifna läkarebetyget Bih. till B. St.
Den gamla barnleken »låna eld och gå till grannas» leks ännu i dag af vårt sekelsluts många frysande människor, och som grannen vanligen ej har mycket eld att afstå, går man tillbaka till gamla värmehärdar, för länge sedan täckta af aska, men i själfva verket gömmande bland kolen tändande gnistor och röda glöd. Mussets sjuka, otåligt bultande hjärta har multnat på Père-Lachaise i skuggan af de pilar, hvilkas förgråtna sus han älskade, och George Sands starka lifsdugliga hjärta multnat, också det, under idegranarna vid Nohant, men deras gemensamma kärleksdröm den lefver än, strålande och tragisk, och nyfikna och afundsamma, som vi äro mot all fröjd och allt lidande öfver vanliga mått, stå vi undrande och spörjande som inför en lifssymbol framför de tvenne dödas alltjämt flammande kärlekslåga. Allbekant är ju, att både den store poeten och den stora romanförfattarinnan låtit sitt samlifs korta, men betydelsefulla historia blifva en inspirationskälla, ur hvilken de öst med födda konstnärers behof att bikta sina upplefvanden, att inför diktens högdomstol skipa rättvisa öfver sig själfva och andra. Vid de mest vältaliga ställena i de flesta af Mussets skrifter efter 1835, när hans vers hviskar med erinringarnas skymningseko eller förbannar med upprördhetens hat, när hans prosa sväller ut i brusande lyrik eller gnistrar i en ironi, brygd af agg och förbittrad hågkomst, alltid är det, som man i texten skymtade George Sands smala ansikte med den passionerade blekheten, upplyst af de källsvarta ögonen – ett ansikte, skapadt för att gifva modellen till en mask af romantikens sångmö. Det är henne, som han minnes, när han 1836 i Confession d’un Enfant de Siècle skildrar den bleka unga kvinna med de stora, svarta ögonen, som han kallar Brigitte, och som är den, hvilken beseglar hjälten, den sönderslitna och fördärfvade Octaves öde af lifsomöjlig Byronian.
Banko i legohjelp till hvarje rote, som insätter ny rekryt, dels 700 R:dr Banko årligen i gratifikation till afskedade soldater, och deras enkor och barn, hvilken sednare stiftelse erhållit benämning af Hertigens af Upland Gratifikationsfond. Upsala Läns Rusthållares Beklädnads-Direktion, likaledes försedd med ett af Kongl. Majit stadfästadt reglemente af den 2 November 1833, har sig uppdraget att anskaffa Dragon-beklädnad och hästmunderingspersedlar åt Lifregementets Dragoner samt att i allt bevaka de rastandes rätt och bästa. Upsala Läns Rusthållares Remonteringsfond, äfven försedd med nådigt reglemente af den 24 Augusti 1833, är bildad genom en årlig afgift af 3 R:dr Banko af hvarje rusthåll, och har till ändamål, då fonden stigit till erforderligt belopp, att till stor del bekosta den årliga anskaffningen af remonter till Lifregementets Dragoncorps. Dess räntebärande fond utgör nu 21,503 R:dr 18 sk. 7 rst. Banko. Sparbanken i Upsala, stiftad år 1831, har fortgått i sin verksamhet, utsträckt äfven lill Länets landsförsamlingar, och emottager derjemte de besparingar, som af Uplands regementes soldater årligen, genom rotehållarnes försorg, medelst afdrag af 5 R:dr Banko å hemkallet insättas. Denna välgörande stiftelse utlånar redan den betydliga summan af 151,350 R:dr, med en hjelpfond af 9,022 Rldr Banko, ehuru hvarje delägare ej får för år insätta mer än 52 R:dr. Äfven i Enköpings stad och Tierps socken finnas sparbanker bildade. Landtmäterigöromålen i Länet, under de 3:ne år berättelsen omfattar, hafva bestått i 70 afslutade laga skiften på 156 förmedlade hemman. Den skiftade ägovidden utgör 29,670 tunnland.