Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, lät nu uppläsa det af Gr. Taube afgifna förslag till tillägg eller särskild § i författningen, så lydande: ”Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och sockennämnd i allmänhet föreskrifvet, kommer dock icke att medföra någon ändring uti de för vissa landsförsamlingar i anseende till deras styrelse utfärdade privilegier." Hr von Hartmansdorff: Då Ståndet ej uteslutit någon annan stad än Stockholm ifrån denna författnings område, så lära äfvenledes stadsprivilegier böra insättas i det stadgande, som Gr. Taube liar framställt. Detta blir så mycket nödvändigare, som i de mindre städernes privilegier sättet huru deras medel skola förvaltas plägar vara föreskrifvet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr. Jag vet ej, huru det 21 II. 42 Den r i Mars. af Gr. Taube föreslagna tillägget egentligen bor betraktas. Ordet ”privilegier” vill synas mig icke vara tillräckligt tillfredsställande, då bär finnas landsförsamlingar, sorn förut varit sammanslagna med stadsförsamlingen, och jag ej vet huruvida den nu beslutade författningen om sockenstämmor och sockennämnder kail åstadkomma någon ändring i de förhållanden som förut varit stadgade. Man kan ej säga, alt dessa förhållanden hvila på privilegier, utan på gammal häfd. Jag hemställer derföre, huruvida det icke borde i sjelfva ovdstäflningen iakttagas, att sådan gammal häfd i afseende på röstberäkningen i sockenstämmor, äfven i stadsförsamftngar, ej må genom denna författning komma att rubbas. Jag hemställer åtminstone till de värde herrarne, sorn närmare känna förhållandet, och isynnerhet till Hr von Hartmansdorff, om det ej vore lämpligt att något sådant stadgande här infördes. Gr. Taube: Den anmärkn., som Gr. Anckarsvärd gjort, finnér jag för min del högst grundad och förenar mig helt och hållet derutinnan, att en sådan förändring må göras, såvida Ståndet i öfrigt bifaller tillägget. Hr von Hartmansdorff: Städernes privilegier röra, såsom man vet, blott städerna.
För min del anser jag förslaget om Smålands Husarers alsittande var ganska riktigt, då hvarken Småland är en ort, der hästkulturen långt framskidit, ej heller befolkningen är just passande till kavallerister. En annan fråga är, huruvida det är skäl att öka kavalleriet genom alt låta Westgöta reg:te sitta upp. Enligt min tanke är det indelta kavalleriet icke tidsenligt. Först och främst har karlen ingen öfning och sedermera blir hästen, genom att större delen af året ridas af personer, som ej förstå sig derpå, alldeles förderfvad. Då indelningsverket stiftades, tror jag att denna institution var af mycken vigt. Kriget fördes då på helt annat sätt än nu. Då man deri tiden kunde använda stora massor af kavalleri, hvarvid såväl obetydlig öfning lör karlen som ofullständig dressyr för hästen behöfdes, så äro förhållandena nu för tiden helt annorlunda. Gå vi till de sednaste krigen, så se vi hvilken obetydlig röle kavalleriet der spelat, och orsaken är lätt (unnen. Skjutvapnen hafva nemi. på sednare tider utvecklat sig till en otrolig grad, hvarigenom större svårigheter nu än fordom möta kavalleriet. Om vi t. ex. antaga att en kavalleri-trupp skall anfalla ett infanteri, så, i stället för att det fordom blott riskerade en salfva, riskerar det nu 2:ne. En annan orsak, hvarföre kavalleriet numera icke kan användas så lätt, är, att det fordom lanns så många oodlade fält, hvarest kavalleriet kunde manövrera, då deremot nu knappt en sqvadron kan komma fram, der fordom 1000 man med lätthet kunde röra sig. Om vi se huru förhållandena, i detta fall, äro i Skåne, hvilket, såsom slättland, skulle vara en provins särdeles passande lör kavalleri, så finna vi, att, med undantag af de vanliga exercisplatserna, det icke finnes något enda ställe, der man med fördel skulle kunna använda kavalleri. Huru vore förhållandena under Danska kriget 1848? Jag tror knappast det förekom någon enda större kavallerifäktning under hela kriget, ehuruväl kavalleriet utgjorde kanske den bäst exercerande delen af Danska trupperna.
“Ständigt samma hårdnackade vägran att mottaga och besvara äfven det ringaste kärleksprof!“ Några veckor efter doktorns död erhöll hans hustru ett bref från Meas mormor, som önskade att få sin enda nu lefvande slägting till sig. Hon egde en liten landtegendom, der hon inrättat ett barnhem för att årligen gifva fri uppfostran och undervisning åt tio värnlösa flickor. Hennes enda, ogifta dotter hade varit henne behjelplig vid dessa barns uppfostran, samt dessutom ett väl behöfligt sällskap för den gamla i hennes ensamhet, men hon var nu nyligen död, och mormor längtade mycket efter sin lilla dotter-dotter, på det hon, så mycket hennes unga krafter medgåfvo, skulle ersätta den bortgångnas plats. Dessa voro de skäl mormor uppgaf i sitt bref till doktorinnan; men egentliga orsaken, hvarför hon önskade att få Mea till sig, var väl den, att hon hade en aning om, att lilla Mea nu efter sin faders död skulle stå ganska ensam i styfmodrens hem, och hon längtade efter att få dela med sig åt henne något af den kärlek, hvaraf hennes eget hjerta öfverflödade. Doktorinnan lemnade brefvet åt Mea och frågade hur hon önskade, men det skedde på ett sätt, som visade att styfmodren redan, oberoende af hur Meas svar skulle utfalla, hade fattat sitt beslut. Hon var ingalunda böjd för att låta sin styfdotter lemna sitt hus straxt efter hennes fars död; grannar och bekanta skulle öfver ett sådant handlingssätt kunna göra för styfmodren ogynsamma uttydningar. Mea gjorde derför ganska klokt, då hon bad sin styfmoder att bestämma öfver henne, ty det skulle föga gagnat henne, om hon yttrat en önskan som varit stridande mot doktorinnans vilja. Mea hade sällan hört sin mormor nämnas, och ingen hade någonsin lärt henne att hålla detta namn kärt och dyrbart. Mormodren var för henne en fremling, och som Mea hyste en panisk fruktan för att se nya ansigten och komma i nya förhållanden, var hon genast villig att rätta sig efter sin styfmodern önskan och afstå från denna resa.
Jemte tillkännagifvande, att, i följd af tjensteindragningarne vid flottans officerskorps, ett lönebesparingsbelopp af omkring 21,000 R:dr vid 1865 års ntgång komme att å Femte Hufvudtiteln finnas särskildt afsatt, hvilken tillgång dock, såsom blott tillfällig, icke kunde för nämnda korps’ nya organisation påräknas, har Kongl. Maj:t begärt Rikets Ständers medgifvande, att omförmälda belopp jemte ytterligare af enahanda anledning, intilldess nyssberörda organisation sättes i verkställighet, å korpsens aflöningsanslag uppkommande besparingar må under tiden för nästa statsreglering få användas till såväl aflönande af extra maskinister, hvilka kunna pröfvas böra tillfälligtvis till förstärkande af flottans ordinarie maskinistpersonal antagas, som andra under nu förestående personalregleringar inom de sjöförsvaret tillhörande stater och korpser tilläfventyrs sig yppande tillfälliga aflöningsbehof; och får, med hänseende till hvad i nyss åberopade Statsråds-protokoll är anfördt, angående behofvet af maskinistpersonalens vid flottan förstärkning, Utskottet hemställa, att förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 5:o. Likaledes har Kongl. Maj:t begärt, att, till befrämjande af nu pågående personalregleringar inom de sjöförsvaret tillhörande korpser och stater, å Hufvudtiteln må få qvarstå icke blott de öfverskott till sammanräknadt belopp Stats-Utskottets Utlåtande JS 52. 5 af 2,362 II:dr 52 öre, som, enligt livad anmäldt blifvit, på aflöningsanslagen för flottans officerskorps och civilstat uppstått genom dels fortsatt reglering af amiralslönerna och dels åtskilliga på indragning ställda civile tjenstemäns afgång, utan äfven vidare, genom tjensteindragning, uppkommande besparingar, intilldess medlen för omförmälda regleringar icke vidare behöfvas.
Den värde herr Smilander hade af ryktet förnummit att den öfverfallne, men räddade utländingen var en mäkta förnäm man, hvilken kommit hit för att från Ojala afhemta de der boende utländska damerna samt återföra dem till deras i hemlighet öfvergifna hemland. Genast vaknade underliga tankar i hans hjerna. Kanske var det sjelfve polismästaren i Stockholm, den berömde Wallenberg, som tillika med egna ögon här vid Imatra ville studera de naturliga vattnens kraft. Inom sig hade derföre den förtänksamme länsman Smilander beslutit att på allt möjligt sätt gå den förnäme främlingens önskningar till mötes, och till och med Ros steg i hans aktning i följd deraf att han varit försynens redskap att verkställa räddningen. Då han erfarit att den resande under titel och namn af "häradshöfding Stråle" hedrade hans aflägsna födelsebygd med sitt besök, stadfästades inom honom den en gång fattade föreställningen att denne var en mycket förnäm man, som allrahelst, för att väcka mindre uppseende, "inkognito" gjorde sin resa. Den främmande hade tvifvelsutan antagit namnet Stråle blott för att låtsa vara en slägting till den gamla damen på Ojala. Smilander ville derföre på ett försigtigt sätt låta honom förstå, att han, Smilander, var en alltför routinerad administrativ tjenstemän för att icke genast ha genomskådat den resandes högre samhällsställning. I enlighet härmed ville han ock från första början inrätta hela sitt uppträdande. Wallenberg-Stråle skulle då med sitt vana öga genast se hvars andas barn han hade framför sig, och man kunde icke veta hvilken utländsk utmärkelse möjligtvis blefve en följd af det nit Smilander skulle ådagalägga vid röfrarnes förföljande och gripande. Han ansåg det derföre vara klokare att icke besöka Ros till frukosten, utan medelst ett skickligt och i högre juridisk stil uppsatt bref inbjuda främlingen till den polisundersökning han ernade hålla på sjelfva stället der öfverfallet egt rum. Detta bref, som saknade adress, sände han med ett bud till Muistola. Det skulle öfverlemnas till den "främmande öfverfallne herrn". Stråle tog brefvet och läste icke utan förvåning följande löjliga aktstycke: "Min herre!
Denna växling inom ett Stånd skall ovilkorligen medföra hinder för Utsk:ns jemna verksamhet och omöjlighet för R. o. Ad. att inom desamma blifva rätt representeradt. Ofta inträffar att R. o. Ad:s ledamöter inom flertalet af Utsk:n, innan Riksdagen tilländalupit, blifvit 2 å 3 gånger totalt ombytte, och behöfver man endast basta en jemförande blick vid slutet af Riksdagen in i Utsk:n för att se följderna häraf. Dessa kunna ej blifva öfverensstämmande med hvarken Ståndets eller det allmännas billiga fordringar. Djupt inseende vigten af hvad ofvanföre är anfördt, har jag inför R. o. Ad. vågat framlägga ett förslag till förändring af 23:dje §:n Riddarh.-Ordn:n, hvarigenom enl. min tanke anmärkta olägenhet skulle till en stor del kunna afhjelpas, och är jag viss på att den patriotism och upoffrande oegennytta, som alltid uppenbarat sig inom Rikets första Stånd, äfven här skall på ett ädelt vis uppenbara sig och ej anse det offer, som här begäres, för stort. Jag skulle alltför mycket misstaga mig, om ej ett tillräckligt antal af Ståndets dugliga och aktade ledamöter vid Riksdagens början skulle finnas att tillgå, hvilka, på förhand derom underrättade, och således i stånd att rätta sina enskildta angelägenheter derefter, skulle vara villiga att åtaga sig denna förbindelse. Då jag så ställt att Utskotts-ledamölerna ega att tillgodonjuta en sammanlagd ledighet af tvenne månader, tyckes en tillräcklig tid äfven för den, som har vidlyftigare affärer, vara lemnad, och när jag ytterligare dertill lägger den längre tidrymd, som emellan hvarje Riksdag passerar och möjligheten att under denna tid bereda tillfälle till bortovaro: så torde genom detta mitt förslag intet hinder kunna upstå för någon representant att ikläda sig den pligt, som till följe häraf kan af honom komma att fordras. Jag anhåller om remiss af denna min motion till Riddarh.- Utskottet. Rimitterades till Riddarh.Utsk. Vid förnyad föredragning af StatsUlsk:s d. 2 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt.
damer inbjudas vördsamt till ett besök i » Iduns salong » — belägen i Nordiska museets byggnad å utställningsplatsen — där hviloplatser och toalettrum gratis stå till våra ärade gästers förfogande. Red. af Idun. Drottningen afresté i går afton till Norge för att någon tid vistas å Skinnarböl. H. m:t åtföljes af hoffröken Tamm och kammarherre CelFjärde internationella journalistkongressen, som samlades härstädes midsommardagen, har nu afslutats. Dessa dagar komma säkerligen för alla deltagarna att fästas i varaktigt minne. De hafva så att säga utgjort en internationell förbrödringsfest pressens män emellan. Allt har ock från såväl det allmännas som från enskildes sida gjorts för att värdigt emottaga de utländska journalisterna. Att dessa ock varit i hög grad belåtna, ja öfverförtjusta, har man dagligen och stundligen haft tillfälle höra Och särskildt har b. m:t konungen, hvilken här som vanligt med aldrig svikande älskvärdhet gått i spetsen, varit föremål för främlingarnas beundran och hyllning. Att vår vackra hufvudstad och dess omgifningar likaledes af alla erkänts som hart när oförlikneliga, är ock ett faktum. Säkerligen skall detta främlingsbesök lända hela vårt land till det största gagn, särskildt i turisthänseende. Festerna hafva nog varit många och lysande, såsom framgått af dagspressen, men mellan dem hafva ock allvarliga förhandlingar ägt rnm, vid hvilka viktiga frågor dryftats. — Nästa internationella journalistkongress kommer att hållas år 1898 i Lissabon. De amerikanska damernas jubileumsgåfva till drottningen kommer att bestå af ett album med pärmar af dyrbart, fint arbetadt trä. Albumets första blad skall upptaga drottning Sofias porträtt, omgifvet af amerikanska frihetsgudinnan och Svea. För öfrigt skall albumet innehålla damernas lyckönskningsadress samt deras porträtt. Den enkla, men om stor hyllning vittnande presenten skall öfverföras till drottningen af föreningens president fru Emmy Evald samt doktorrinnan Anna Windrow. ' * En större hundutställning öppnas i dag härstädes vid K. Skogsinstitutet, anordnad af Svenska Kennelklubben. Ej mindre än 464 hundar af alla möjliga slag äro anmälda. Utställningen pågår t. o. m. måndagen den 5 dennes.
Emellertid och med särskildt fästadt afseende på önskvärdheten af en närmare förbindelse emellan de begge städerna Carlskrona och Calmar å ena samt emellan dessa och Wexiö å andra sidan, beslöts vid ett möte i Calmar den 7 Oktober 1863 emellan kommunalombud och enskilde för saken interesserade personer från Kronobergs, Blekinge och Calmar län, att, på gemensam bekostnad, låta anställa undersökning och upprätta kostnadsförslag jemte ritningar för en jernväg, åsyftande att vid Wexiö, hvarifrån en bredspårig bibana till södra stambanan vid Alfvidsjö redan då var under utförande, sammanbinda de begge förstnämnda städerna; och skulle rigtningen af denna jernväg blifva sådan, att densamma ifrån Wexiö sträckte sig i öster till trakten af Emmeboda gästgifvaregård inom Calmar län och derifrån utgrenade sig åt Carlskrona och Calmar. I öfverensstämmelse med detta beslut, blef under loppet af sistlidet år nämnda jervägsundersökning verkställd af den utaf Kongl. Jern vägs-styrelsen till detta uppdrag förordade Ingeniören Th. Weman, och inhemtas af undersökningshandlingarne, att jernvägens längd ifrån omförmälda utgreningspunkt straxt norr om Emmeboda till hvardera af städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar; utgjorde 5 å 5 V6 mil eller tillsammans omkring 15'/2 mil, och att kostnaden i ett för allt beräknats till något öfver 10 millioner Riksdaler Riksmynt. Vid ett nytt allmänt möte i Wexiö i sistlidne Juni månad gillades den ifrågasatta jernvägens sålunda erhållna rigtning; hvarjemte och då för befrämjande af åsyftade ändamålet, det ansågs både nödigt och billigt, att fastän Statens mellankomst måste tagas i anspråk de interesserade orterna, som i första hand tillskyndades nytta af jernvägen, åtogo sig att till kostnaden för densamma på ett re - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Maj:t uti särskild Proposition till Rikets Ständer samma dag föreslagna förstärkning af Kongl. Majtts Högsta Domstol, erfordrades medel, ej mindre till löner åt fyra nya Justitie-råd å 8.000 R:dr, än ock till arfvoden för fyra tillförordnade Revisions-sekreterare med 4,500 R:dr för hvardera, och för två tillförordnade Protokolls-sekreterare med 3,500 R:dr för hvardera, äfvensom till bestridande af de tillökade kanslistoch kopist-göromålen med 11,200 R:dr, och till arfvoden å 500 R:dr för en vaktmästare vid Högsta Domstolen och en vid Justitie-revisionsexpeditionen; och har derföre Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat ett årligt anslag af 69,200 R:dr, att utgå enligt ofvanberörda fördelning, under innevarande år från och med månaden näst efter den, under hvilken stadga angående Ilo gsta Domstolens tjenstgöring på två afdelningar kominer att utfärdas, och vidare intill slutet af nästa statsreglerings-period. Denna nådiga Proposition är af samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterad; — och enär Rikets Ständer, efter antagande af det grundlagsstadgande, som gjort förstärkning af Kongl. Majits Högsta Domstol möjlig, godkänt Itili. lill It. St. S Uuft. Stats-btskotlels Utlåtande N:o 168. Lag-Utskottets elen 19 sistlidne April afgifna Betänkande (N:o 22), deruti nämnde Utskott tillstyrkt. Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts ofvan ornfönnälda nådiga Proposition med förslag till stadga angående samina Domstols tjenstgöring på två afdelningar, enligt hvilken ledamöternes antal skulle ökas till 1 C, torde af detta beslut blifva en nödvändig följd — sorn ock varit uttryckligen förutsatt — att Rikets Ständer jemväl anvisa medel till de i anledning af den nya organisationen behöfliga .löner och arfvoden. —•
De olägenheter och lidanden, hvilka, på sätt nämndt är, synnerligast brukade drabba de trakter, der båtsmansroteringen vore starkast, hade, efter hvad de i Blekinge bosatte motionärer intygade, der varit särdeles kännbara, enär i berörde provins 875|*|:dels, mest små och magra hemman, nödgades underhålla 1,500 båtsmän; och den å Gotland bosatte motionären har deremot erinrat, hurusom berörde ö. oafsedt båtsmanshållet, redan för sitt försvar gjorde större uppoffringar. än någon annan del af riket. Sammansatta Utskottet betviflar ej att båtsmanshållet är för vissa delar af riket tryckande, och att den ojemnhet, hvarmed denna börda är fördelad, bidrager att göra densamma än mera kännbar. Den långa tid. hvarunder båtsmannen ofta hålles uppfordrad, och hvarunder han icke sällan sysselsättes med för yrket främmande göromål, måste menligt inverka på hans ekonomiska ställning, utan att derföre utbilda honom till verklig sjöman. Rotehållarne få ock, under den tid båtsmannen sålunda hålles aflägsnad från hemmet, erfara en särskild tunga uti vården af torpet. En jemnare fördelning af roteringsbördan, genom indragningar af ett antal båtsmansnummer i de trakter, som kunna befinnas hardt belastade, och ett medgifvande för rusteller rotehållarne der att fullgöra sin berörda skyldighet med penningar i stället för genom uppsättande af karl, skulle således otvifvelaktig! i väsendtlig mån bidraga att göra båtsmanshållet mindre betungande än hvad fallet för närvarande är. Återstår således att tillse om en dylik lindring för jordbruket kan, utan skada för sjöförsvaret, uppnås.
Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen. » \ .W 54. Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, rörande åtgärder i afseende på tillämpningen af vissa stadganden angående landväga varuförseln emellan Sverige och Norge. » 55. Dito —, angående åtskilliga ändringar i domstolsinrättningen å landet. » 56. Dito —, angående förändrade föreskrifter i afseende på sättet för kommuni kation af besvär, som blifvit till Hofrätt ingifna. » 57. Dito —, angående ändring i Kyrkolagens föreskrift rörande tiden för barna qvinnas kyrkogång. 58. Dito —, angående ändring af 70 § i Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse å landet. 59. Dito —, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjunde Huf vudtitel. 60. Dito —, i anledning af väckt fråga om tackjernstiondes upphörande inom bergslag. 61. Dito —, angående upphörande af tionde för tillverkning af metaller. 62. Dito —, angående eftergift af Kronans rätt till danaarf efter åtskilliga personer. 63. Dito —, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. 64. Dito —, angående ändring i planen för sänkning af Solgen m. fl. sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt understöd. 65. Dito —, angående förhöjning af räntan å Manufaktur-diskontens kreditiv i Riksbanken. 66. Dito - , angående ändring af 28 Kapitlet 1 § Byggninga-balken, i fråga om afståndet emellan gästgifvaregården. 67. Dito —, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Huf vudtitel. 68. Dito —, angående d:o af d:o under Riks-statens Femte Hufvudtitel. 69. Dito —, i fråga om kärande parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut. 70. Dito —, angående förändrade stadganden i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. 71.
Utsk. säger nemi.: ”Härå svaras: att då det icke rimligen kan antagas, att en förmyndares ekonomiska ställning försämras, derföre att han emottagit ett sednare förmynderskap, eller att, derest detta förmynderskap ej tillkom - Den 5 Februari e. m. 121 kommit, den förra myndlingen utfatt sin fulla fordran, ntan fasthcllrc synes ostridigt, att förmyndarens tillgångar ökats genom sednare befattningen, lärer ifrågavarande anmärkn. ej förringa gilllighcten af omförmälda stadgande, för hvars rättvisa och billighet de af Utsk.. anförda skäl synas tillräckligt talande.” I praktiskt hänseende anhåller jag att få tillägga, det nuvarande lag icke innehåller något stadgande om skillnad eller företrädesrätt mellan de olika förmynderskap, som en och samma person kan innehafva. Vid lagskipningen har äfven, så vidt jag har mig bekant, den regel alltid varit följd, att åt alla förmynderskap, som en och samma person kan om händer hafva, gifva lika rätt, intill dess för ett par, eller kanske tre år sedan ett sådant mål inkom lill Högsta Domstolen och der afgjordes på ett annat sätt, hvarvid Högsta Domstolen uttryckligen som skäl anförde, att ehuru man fann, att lagen i detta fall icke hade stadgat någon olikhet, måste dock en sådan uppkomma, till följd af den olika rätt, som inteckningar äga, såvida som lagen förmår, att inteckning gäller framför ett sednare tillkommet förmynderskap, men bakefter ett äldre, och att till följd deraf de 2:ne förmynderskapen, hvarom fråga var, omöjligen kunde få lika rätt. Högsta Domstolen fann, att lagen i nämnde fall omöjligen kunde efter ordalydelsen tolkas på ett sätt, att verkställighet derå kunde följa, och beslöt derföre, att den skulle tydas på ett annat sätt; men detta är det enda exempel derpå, som jag känner. Gr. Sparre har vidare anmärkt som en brist, att i förslaget icke skulle finnas stadgadt, att förmyndare ovillkorligen skall meddela inteckning för hvad han af den omyndiges medel innehafver. För mig synes det utgöra en fördel att sådant icke är utsatt.