Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diis fiinnos bkde lättare vgfnader och tyngre broderier, men det egendomliga i anordningen var, att bonadern~ aldrig Iiiitigde vertikalt ned, utan att mönstret alltid var beraknadt p5 2tt följa rummets utstrackning i horisontal riktniug. I salongen liarnigde siluuda ett alldeles präktigt, gammalt persiskt silkesbroderi, h a r s nidtelpartf upptog hufviidvaggen och hvars ändpunkter nlidde öfver sidovaggarnes midt. Ungefar tre alnar bredt, var det fast direkt sid taklisten. E n sinalare väfnad med mindre mönster satt som fris öfver det mörka tyapanelet. Det gjorde en ypperlig verkail och sig mycket hemtrefligt ut. Väggarnas enformighet var pk ett 1pMigt satt briiteri, utan att de tyngdes af dessa framskjutande och framifliitaride, förgylldcz rainar, hrilka, utom i de f&amp; fall dk de verkligen innesluta ett konstve~k, förstöra totalintrycket af v i r a rum. Fönstren tacktes helt af flera lager rakt nedhängande latta gardiner, och framför clicaacn p2 hufviidväggen stodo Iaustolar ordnade i tvb lioga, rader, stol mot stol, som bruket iir i Italien. För resten ingen ötverfyhad af möbler eller s m h k e r, inga snedt liiinslaiigda jord eller soffor! &gt;Den vilda jakten, hade tydligen icke rasat där inne, iitaii allt andades fridoch lugn, som det i ett valordnadt hem ägnar och anstår. I salongen kom husets herre, en af Tunis större köpmän, och htilsade p&amp; damerna, och så gingo vi till bords. Hvilken treflig middag vi hade! J a g glömde alldeles, att jag satt i en annan världsdel, bland människor, för livilka jag var en fullständig främling. Hjärtliga och rättframma samt fint bildade voro de, och samtalet flöt så lätt och ledigt som mellan gamla bekanta.
Dä emedlertid flere talare begärt återremiss å denna punkt, och jag förmodar, att sådan blir beviljad, sä ber jag att få fästa Utsk:s upmärksamhet på nödvändigheten af en föreskrift, huruvida ifrågavar. ersättning lill kassan skall årligen utgå, eller endast från riksdag till riksdag, sålunda att kassans förlust vid hvarje påföljande riksdag upgifves och godlgöres. Derigenom undvikas desse specialberäkningar öfver stigande och fallande, och R. St. blifva i tillfälle att låta en efterföring ega rum öfver den förlust, kassan gjort sedan föreg:de Riksstals-reglering. Frih. Raab: Uti flere hvarandra efterföljande föredrag har Hr Printzensköld klandrat Regeringen för dess bemödanden att åstadkomma förenkling i räkenskapen. I motsats med denne talare anser jag, att man bör hälla Regeringen räkning för dessa bemödanden serdeles i ett laud, hvilket man till vilat alt upoffra 11 r:dr, för att hålla räkning öfver den 12:le. Genomläser man den 2:a punkten i K. M:s förslag, hvilken den värde talaren serdeles klandrat, så finner man, att ifrågavar. 42,000 r:dr föreslås såsom ersättning för rusthälls-afgiften med vilkor alt detta ersättningbelopp bör blifva föremål för jemkningen i den mån det visar sig att värdet af såld fast egendom förändras, hvarom uplysning kan beredas genom de till vederbör. Hofrätter ingående lagfarts-prot. Härigenom har man ingalunda sagt, att ju icke underrättelser på annan väg också kunna erhållas såsom t. ex. genom K. Ref:h:de om och i hvad mån afgiflerne stiga, så att den ifrågasatta jemkningen riksdag från riksdag må ega rum, på det att kassan må få sin ersättning. I afseende på rusthållsoch en-per-mille-afgifterne anhåller jag att ur 7 punkten få upläsa följande ”att vid de tillfällen, då, enl. nu gällande författningar, rusthållsoch en-per-mille-afgifter skola till kassan betalas, stämpladt papper till ett mot dessa afgifter svarande värde bilägges de handlingar, hvarå egande eller åborätt till fast egendom Den 8 Mars e. m. 271 sig grundar”.
Att motsatsen ägt rum bevises af den K. resolution af år iS23, der Kronan tillerkändes äganderätten till hemmanet Lyngåkra, — och på hvilkens käromål? Jo, på käromål af en åbo. Den K. resolutionen lyder i sin början så här: ”K. M:s nåd. resolution uppå de besvär v. Pastorn i Harplinge pastorat af Halmstads län, M. Rohde, å Harplinge kyrkas vägnar i underd. anfört deröfver, att sedan lins Konungens Bef:h:de i berörde län, dels drängen Bengt Pehrsson väckt anspråk på besittningsrätten till ett halft mantal uti kronohemmanet Lyngåkra etc.” På samma sätt förhåller del sig med den andra frågan, nemi. då ett hemman förklarades alt vara kyrkans. Det var då äfven på grund af åboernes påstående att kyrkan icke ägde städselrätt till hemmanet. Enahanda är förhållandet med hemmanet Bärteqvarn, hvarom Den 7 November e. m, •99 jag förut nämnt: Landshöfdingens resolution af den i3Mars 1822 visar äfven, alt enkan Anna Bengtsdotter och hennes borns förmyndare sökt att lill skatte lå lösa nämnda hemman. Det anförda skälet förfaller således fullkomligt, såsom B. o. Ad. behagade finna. Man säger att elei är menigheters rätt, sorn skall bevakas. Detta påstående tyckes utvisa att flere af de R. o. Ad:s ledamöter, som yttrat sig, begått misstag om rätta föihållandet, hvilket är, alt åboerne, som äro få, vilja hafva en föidel på bekostnad af församlingarna, som äro många, och af församlingsboerne, som dio än flere. Meningen är att göra de fattige Halländningarne än fattigare, på det att tle oftast välmående hemmansåLoeine måtte blifva det än mera. Man har yttrat, att det vore hardt eller svårt eller något dylikt, om R. o. Ad. skulle bidraga till en sådan åtgärd som den, alt förmena de få alt taga penningar från de många.
R;dr 1,846,475: — Hela våglängden från Sundsvall till Levanger skulle, sedan detta arbete blifvit ulfördt, komma att uppgå till 40,87 mil, nemligen 2,41 mil jernväg, 21,50 mil båtled och 16 96 mil landsväg, af hvilken väglängd 17 mils båtled och 12,16 mils landsväg redan äro fullbordade, samt således skulle återslå att utföra 2,41 mil jernväg, 4,50 mil båtled och 4,80 mil landsväg. Sedan ett bolag, under benämning Medelpads kommunikations-aktiebolag, bildats, har bolaget genom utsedde komiterade hos E. K. Majit gjort underdånig ansökan derom, att nådig Proposition måtte lill Rikets Ständer ailåtas om beviljande dels af anslag ulan återbetalningsskvldighet, motsvarande hela den för väganläggningen och kanalbyggnaden erforderliga kostnad, 148,500 R:dr för den förra och 157,975 Ridr för den sednare, dels af lån till belopp af 1,026,666| Ridr för jernvägens åstadkommande; varande af komiterade anmäldt, alt aktieteckningen för arbetets utförande uppginge till 75,000 Ridr. Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, till hvars handläggning denna ansökan blifvit öfverlemnad, har uti det afgilna generalförslaget anfört: att ifrågavarande transportled syntes vara särdeles förtjent af E. K. Majits och Rikets Ständers uppmärksamhet; alt den del af företaget som skulle utföras genom ny vägbyggnad, syntes böra åtnjuta ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 115.
Och ständiga Tantor Samt bränvinsbevillning, utom till kyrkans betjening af alla slag, utom för rustningsbesväret, utom hållskjuts, kungsoch bonoskjuts, utom väghållning och fattigförsörjning, en summa af 5,43a R:dr Banco, så synas sådana Socknar, ej obetydligt, men hitintills med tålamod hafva contcibuerat. Den io Februari^ Att taxationerna å hemmans beskattningsvärde, numera, såsom för höga, betunga bevillningsafgiften utöfver sin rätta gräns, bevises tydligen af det nu mera nedsätta varuvärdet ä prorfuctionerna, då den behålltie inkom-i sten bör vara rätta måttstocken tor egendomsvä. det samt då hemmani allmänhet fallit i pris till minst 30 å 40 procent. Det torde ej vara allmän rikedom, utan snarare allmän nöd och förlägenhet, sorn orsakat dessa resultater. Att inom Stockholms Stad, cenMalpunkten för hela Sveriges rörelsecapital, der rikedom och öfverflöd lysa inom alla hus, och der man, med dessa jcmförelser betvifDr möjligheten af den brist landsorterna, med flera års erfarenhet känna, våga framställa behofverna, kan visserligen anmärkas af vissa personer; men skall ganska säkert af en rättvis och så allmänt älskad Konung med nådigt välbehag anses och af Sitt folks representanter, såsom mäst upplysande och äfven såsom rådgifvande, emottagas. Jag vågar äfven försäkra att hvarje Svensk inan, som hyser kärlek för Konung och Fosterland, aldrig vill undandraga sig, att till denna vår Konung och Dess verkeliga och nödvändiga Statsbehofver gerna contribuera uti ett rclatift förhållande af tillgångarna. N;o ij. Herr von Stahl, Samuel: Åtskillige agtningsvärde män, och bland Den lo Februarii» 229 dem Friherre Rudbeck, hafva vid detta Riksmöte yttrat sig öfver den allmänna nöd och förlägenhet, sorn de förmena nu vara rådande inom vårt fädernesland, samt derföre projecterat nedsättning af Bevillningen och öfrige hem» mansutlagor.
Då frågas med skäl, om den styrelse, kan anses handla klokt, sorn af de således upplånte penningar, hvaraf en stor del, vid uppvisandet, eller efter en månads upp. sägning, skulle återbetalas, använder 1 Million till Canalbyggnaden, som hvarken kunde återgäl - 872 Sen 15 Öetobej' /. m. da Capitalet, eller derpå gifva någon ränta. Grefve von Platen yttrade, att om desse penningar icke blifvit i Canalen r.edgräfne, hade de i alla fall icke utgjort en contant tillgång. Detta är på Batt och vis sant; men då hade Bolaget åtminstone haft en Million R.'drs skulder mindre» eller en Million säker tillgång mera, i fall penningsmo blifvit till säkre personer utlånade. Hvad protesten angår, är förhållandet sådant, att Kongl. Majit sanctionerat Riksens Ständers klandrade beslut och att Bolaget sedermera deremot protesterat. I händelse det hade tillkom., mit blott genom Ständernes åtgärd, skulle jag ej tala derom; ty äfven jag är öfvertygad, att Riksens Ständer icke äro betattigade, att beröfva någon, eho som hälst, sin lagliga rätt. Deremot måste det vara den Lagstiftande Magten förbehållit, att förfara på det sätt, som synes den mäst ländande till det allmännas bästa; och då ett beslut blifvit af Konung och Ständer fattadt, samt genom en allmän författning kungjordt, måste det, så framt samhällsordningen skall förblifva orubbad, anses såsom en lag, hvilken alla böra lyda, och emot hvilken ingen äger att proteslera. Förhållandet med X,öfås Silfververk var helt annat. Något beslut var ej fattadt, som betog Arrendatorn rättighet, ätt vid Domstol utfö* ra sin sak; och Kongl. Maj:t hade ej till något beslut i detta ämne lemnat sin sanction; utan frågan blef öfverlemnad att lagligen utföras vid Domstolen. Således kan något skäl för protesten icke hemtas af detta förhållande. Det är icke min mening, att åter väcka fråga om hvad som redan förflutit; jag vill endast söka förekomma.
Om jag till Bankofullmäktige hyste det misstroende, att de skulle tillåta några få näringsidkare att (som Hr v. Hohenhausen uttryckte sig) anamma hela kreditivfonden, så skulle jag visserligen äfven tillstyrka ett så lågt maximum som 10,000 r:dr;men jag föreställde mig att Bankofullmäktige, vid bestämmande af de personer åt hvilka kreditiv skola lemnäs, skulle vidtaga samma åtgärd som privatbaukerne funnit sig föranlåtna alt göra, nemi. att annoncera på förhand i tidningarne, att inom en viss tid de personer skola anmäla sig, som vilja erhålla kreditivrätt. Anmäla sig dä mångfaldigt flera än hvad samman räcker lill, så kan jag ej tänka mig Bankofullmäktige nog partiska, för att de skulle kunna tillåta någre få att uteslutande fä begagna hela summan; men deremot kan det inträffa, att pä en sådan annonce ej på långt när anmäla sig så många, som skulle behöfvas för att kunna använda hela beloppet. Dä sä förhåller sig, och då bland dem, som säkert komma att anmäla sig till kreditivs erhållande mångfaldige personer troligen blifva sådane, som skulle kunna begagna större summor, så ser jag icke hvarföre det ej skulle kunna öfverlåtas åt Bankofullmäktiges bepröfvande, att åt sådane peroner lemna större summor, för den händelse nemi. att eljest hela summan blifver använd genom, om jag sä får kalla det, en utsträckning på bredden. Vi hafva visserligen nu ingått i en period, då penningar hafva stark efterfrågan, men vi böra hoppas och förmoda, att denna kris snart upphör och att penningarne ej blifva så begärliga som de uu äro; och dä skulle ovilkorligen en föreskrift, sådan som den föreslagna, lägga ett band på Bankofullmäktige vid bedömande af huru stort kreditiv kan och bör meddelas den sökande. Det är af sådant skäl som jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte besluta en tillökning af maximum, ifrån 10,000, till 20,000 r:dr 6 H. 10 146 Den 17 Juni. b:co; förutsatt att Bankofullmäktige icke äro så partiske att de bevilja kreditiv åt endast några få.
Jag förbigår de tre depot-kaptens-platserne med 600 r:dr b:co hvardera, till hvilka befordras endast de som icke vidare komma att befordras. Förhållandet att komma i åtnjutande af den högre lönen är alltså vid Svea Lif-garde som 9 lill 26 under det att det vid Svea Art. är som 12 till 54; följaktligen vid det förstnämnda reg:tel mera än l och vid det sednare mindre än j. Om man täger i betraktande, att vid Svea Lif-garde alla Kaptener utom reg:ts-qvartermästaren hafva högre löne-inkomster till följd af passevolancen och att vid Svea Art. blott finnas 6 Batteri-chefer, så blir förhållandet med den högre lönen vid Svea Gardet ungefär -i mer vid Art. Häraf torde kunna slutas till den tillbakasätta ställning i hvilken Arl:s Subaltern-officerare sig befinna, såväl i afseende pä avancement, sorn löne-förhöjning. Om man tillika betraktar, att Art.-officern, lill följd af den 3-åriga kurs vid Art.- läroverket som han genomgår, måste i allmänhet anses ega en högre både vetenskaplig och militärisk bildning än Gardes-officern, så lärer väl icke kunna nekas, det billighet och rättvisa fordra, att den förra blifver i åtnjutande af åtminstone lika stora förmåner som den sednare. Dessutom ber jag att få nämna ett annat förhållande, som eger rum vid Art.-reg:tne i allmänhet, nemi. att en person, som icke eger egen förmögenhet, måste taga i beräkning orten, der reg:tet är förlagdt, föräldrars eller anhörigas boningsort, för den hjelp Den 23 December. 17!) sorn af dem må kunna påräknas om tillfälle kan gifvas till någon biförtjenst o. s. v. Vid Gardes-reg:tena kommenderas aldrig någon officer utom stationen med mindre han erhåller traktamente; men vid Svea Art. t. ex. kommenderas man än lill Hernösand, än till Gottland utan någon serskild aflöning.
Vid sådant förhållande måste Stats-Ulskoltet vara betänkt på, hvar medlen skulle tagas, och då Jivi Un i ligen redan var bestämd, och Siats-Regleringen uppgjord, har Stals-Ulskoltet ej funnit några lämpeliga tillgångar. Det Lief väl föreslaget alt man skulle taga till denna summa det, sorn kunde disponeras af Lotteriets medel, men det utgör ej mera än 58,ooo R:dr och det kan äfven behöfvas om Lotteriet gör olyckligt spel, hvadan Stats Utskottet icke eller ansåg det lämpligt. Jag har här hört j^ttras, alt man skulle taga Saltpetterfonden, och att medel till räntan ej skulle brista , men om vi fästa 200,000 R:dr af denna fond i ett Cori ectionshus, hvarmed skall man då bestrida fondens årliga utgifter, som gå till 70 å 80,000 R:dr. Således finnes där ej heller ingen tillgång. I sådan ställning hafva Utskotten blott tillstyrkt att Kronans hus vid Tanto måtte bibehållas. Upplysningsvis får jag äran nämna att Konungen cj har i Dess Proposition jiämnt, mea i Stals-Euds-Protocollel finnes 1 Den 19 No vem lier f. m omtaladt ett philantropiskt sällskap. Om ilet inrättas, och käller sig i beröring med inrättningen i Wadstena, så vinnes emedlertid erfarenhet till nasta Riksdag. För öfrigt sa länge fästningsbjggnaden vid Wanäs fortlär kunna fångarné där sysselsattes med stenhuggning, och böra icke sakna nödigt arbete. Herr M ti n ck a f Ro s en sk j öl d, Eb er b: Pel hade varit önskligt, ätt Stats-Utskottet hada Klassificerat utgifterne, och gjort skilnad emellan oumbärlige, nödvändige och nyttige Detta har jag först velat yttra, och äröfverlygad, att Nationens tanka är enahanda. Dagligen visar sig behofvet af ett väl Orgnniseradt Correctionshus, och ett sädant hafva vi ännu ej.
Jag hade hoppats den tid vara inne, då Rikets församlade Ständer skulle inse huru bördorne bårås nästan ensamt af Jordbruket, och att ettSkatteförhållande som vi • sar 4 å 5 procent utaf Egendomsvärdet, hvarken kan uppehållas genom Lånebiträden, ellet hvid annan financeoperation som helst, än skatternes nedsättande, Under fullkomlig kännedom tf äfventyret utaf de förebråelser och af det ogillande, som bittintills följdt, och troligen ännu länge komma att ifrån den Minisiériella granskaren följa mina yttrade meningar, kan jag under en orubbad Öfvertygelse icke innehålla den tankan, att Sverige oförståndigt utarmat sig på sina försvarsanstalter och att för Bil, till Ridd o. Ad. Prot. Vil Band. 11 .102 Den lo September/. m. Sveriges framtida försättande uti ett lyckligare och bättre tillstånd den enda säkra utvägen är, att begagna förmonerna af dess enstaka läge, genom krafternas hela användande ä den econdmiska förkofran, som ensamt är i stånd att lemna utvägar till verksamma försvarsanstalter, hvilka äfven då först blifver af nöden när Samhället verkligen känner sig äga något att försvara. Ali upptänkelig indragning utaf MHUairbehofven, ali upptänkelig förbättring uti Svenska Jordbrukarens belägenhet så väl i anseende till skatternas belopp, sorn till sättet att utgöra dem hade varit de åtgärder hvilka jag ifrån Riksens Ständers verksamhet hade önskat, och jag tror att den enskildta finäncen endast genom sådane medel kunnat förbättras. Då StatsUtskottets Betänkande första gången förevar tog jag mig friheten yttra, huru jag änsig två Millioner för Landtförsvaret och en Million för sjöförsvaret vara den summa sorm icke borde öfverskrida»; men som det kan hända såsom en följd deraf skulle synas mången, att Svenska Folkets hela uppoffring till Tredje BufvudTitteln endast uppginge till
Om du kunde vänja mor din af med att tjufmjölka andras kor ... Lena. Ja, om du kunde lära gamla hundar att sitta ... Karl Johan (lyssnar). Hör du Lena du, det låter, som om nå’n kom bort ifrån erat. Lena (upp). Ett sån’t elände! Tänk om de fick se mig. Karl Johan (pekar på kolarkojan). Gå in där, så ser dig ingen. Lena. Dit in – jo, det vore snyggt. Karl Johan. Jag ska nog prata med gamlingarna, så vi blir sams. Lena. Ja, när sten flyter, och paddor klifver i tra’n. (Man hör Lars Anders’ röst: Lena! Lena!) Karl Johan. Stanna hos mig då! Nå’ngång ska de alltid få se oss. Lena. Du är tokig, Karl Johan. (In i kojan.) Tredje scenen. DE FÖRRA. LARS ANDERS. BRITA STINA komma i lifligt samtal. Låtsa ej se KARL JOHAN. Karl Johan. God kväll vackert. Lars Anders (bistert). God kväll. (Brita Stina svarar inte.) Karl Johan. Det var farligt, hvad I har hastverk. Brita Stina. Ja, en får allt ligga i, om en ska hinna göra något innan kvällen. Karl Johan. Har I sett far min? Brita Stina. Jag har inte titta’t efter honom. Lars Anders. Kom nu, Brita Stina. Brita Stina. Nej, men jag tål inte, att den där pojken står och säger mig elakheter. För han fråga efter gubben, bara för att reta mig, det vet jag. Karl Johan. Jag frågte inte er. Jag frågte Lars Anders. Brita Stina. Tål du, att han står och säger mig den ena otidigheten efter den andra. Vi vet allt, hvad vi vet för resten. Karl Johan. Nu ska I vara beskedliga och inte börja med det gamla igen. Brita Stina. Vi behöfver inte börja med något gammalt. För vi har allt nog utaf det, som är nytt. Och du behöfver inte skälla mig för gammal. Karl Johan. Hör nu, mor! Det har jag ju aldrig sagt – Lars Anders. Nej, det sa’ han inte. Brita Stina. Sa’ han inte? Jag måtte väl själf höra, hvad han sa’. (Till Karl Johan.)
Man behöfver blott kasta sin blick närmast utom sig, för att i åker fältens befientlige skick, finna vissheten att en väsentlig våda förestår, som verkar på hela Finance-byggnaden ; men jag frågar, om denna bekymmersamma vådas afvärjande blir en följd af motsatta beslut. Denna spådomsanda om följderne lemnar jag sålunda i sitt värde: jag skall för min del motse den kommande tiden med samma känslor för Fädermeslandet som den förflutne, och deråt egna mina ringa krafter. Jag kan likväl ej underlåta att vid detta tillfälle yttra, huruledes jag äfvenledes under denna Riksdag funnit mer än en anledning att erfara stora motsägelser uti tidens rådande lynnen. Jag har hört en Ledamot högeligen kimdra Utskotten för det de icke fästat nog afseende på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om FinanceRegleringen: det har likväl just icke alltid varit hans tanka att för emanationen skull antaga. Man hör, i fråga om pappersmynt, yrkas mycket pengar, men goda pengar: rangerade affairer, men mycket lån: all gammal ordning oduglig; men det nya som föreslås i stället gifvas vigt genom sin öfverensstämmelse med det äldre och så vidare å flere vägar. Den 9 Juni i f. m. 5°5 Den förebråelsen år ej förtjent att Utskotten skulle icke hafva nog afsett hvad Konungen i Nåder föreslagit. Hvad nu varit för handen har angått sjelfva grunderne för Financeregleringen och Utskotten hafva pag. 41 öppet 6agt, att det öfriga förekommer vid det Reglementariska: att man nu icke med en onödig vidlyftighet borde försvåra ämnets behandling till afgörande. Utskotten hafva ty värr en allt för låog erfarenhet i den delen: de hafva sett discussionerne 1 de angelägnaste och mäst maktpåliggande ämnen utdragas af en bisak som sig derunder insmygt, och från ämnet afledtJag vill visserligen icke nu antecipera på Utskottens förklaring öfver de många dem nu gjorde tillvitelser; men jag skall deremot lika litet vid detta tillfälle som vid något annat, underhålla min enskilta mening.
Jag vågar tro, att 0111 en sådan tidning komme inom ett Stånd alt redigeras, sorn skulle innefatta livad som inom Ståndet är sagdt i ämnen, hvilka kunna vara af nog intresse att upptagas, så skulle det icke vara svårt att äfven inom Ståndet erhålla redacteurer af fullkomlig oväld. Om man ville, så borde man väl äfven kunna finna andra med den oväld, som erfordras för att med stenographi uppteckna discussionerna. Dertill fordras icke iner än den oväld, som jag tror kunna inom ett RiksSt. erhållas, så att i delta hänseende tror jag icke, att några svårigheter möta, som icke lätteligen kunna undanrödjas. Jag anser, att, då det ej kan vara meningen att här improvisera ett sådant beslut, betänk, bör återremitteras till XJtsk., som då kommer i tillfälle att taga i öfvervägande, om det vore ändamålsenligare att utgifva en enskild tidning blott för R. o. Ad., eller en tidning för alla de 4 Stånden, hvilket i min tanke vore det bästa; men i detta fall blefve det måhända kinkigt att få samdrägt uti besluten hos de 4 Stånden. Finner man icke detta, så är det bättre att hafva en enskild tidning eller alldeles ingen. Jag begär återremiss på detta betänkande. Hr Ribbing, Bengt: Äfven jag instämmer uti önsk ningarna, att om möjligt en oväldigare relation af riksdagsförhandlingarna kunde åstadkommas; men jag bekänner, att af alla de förslag, som under denna långa discussion i detta afseende blifvit framställda, synes mig intet kunna leda till målet. Jag fruktar, med vår fyrdelade representation och den deraf uppkommande otaliga mängden af motioner och discussioner, stundom nog haltlösa att icke kunna fullt underhålla uppmärksamheten hos representationens egna ledamöter, att den ifrågaställa tidningen icke skulle blifva läst i landsorterna; och hvad ändamål vore det då med alltsammans ? En talares förslag tyckes inskränka sig derhän, att endast det vigtigaste af discussionerna skulle refereras. En annan talare önskar, att allt skall refereras.