Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som man i denna tid mindre älskade resonemanget än tron, så trodde man de ”klokes” ord: att sillen utan fråga blifvit bortskrämd genom en stor kopparhäst, hvilken för långt tillbaka genom trolleri nedsänkts i hafvet och sålunda hindrat sillen att löpa in i vikarne. Hvem som åstadkommit trolleriet kände traditionen icke, men det blef snart andra trollerier. Peder Clausen, den gamle norske historieskrifvaren, förmäler om fisket, strandsittarne och vantron följande: ”Menniskorna hafva icke rätteligen känt och brukat denna Guds stora gåfva och välgerning, utan tullnärerna hafva med obilliga pålagor besvärat både fiskare och köpmän mer än dem var befaldt, och innevånarne i den provinsen hafva varit så elaka mot alla andra, som kommit dit att fiska, och med hugg och slag, skällsord och förbannelser öfverfallit dem, så att det icke var säkert för någon, hvarken inhemsk eller främmande, att fiska ibland dem, såvida de icke voro så starka och många tillsammans att de kunde försvara sig. Ifrån många blefvo garnen bortstulna. De underläto ej heller att vitja både sina egna och andras garn om helgdagarna, när de kunde stjäla sig dertill – och detta förutom det ogudaktiga lefverne, som isynnerhet de strandsittare, hvilka der bodde, förde med dryckenskap, skörlefnad, mord och mandråp och andra slagsmål och grofva laster. Då hafver Gud allsmäktig åtvarnat dem med en underlig sill, som anno 1587 fångades der, att han ville för deras ogudaktighets skull taga dessa välsignelser och goda gåfvor ifrån dem, hvilket ock skedde året efter. I en annan norsk skrift talas om en vanskaplig, outransakligt märkvärdig gris, som under någotdera af de åren blifvit född, allt till samma varningstecken mot de gamla vikboernas synder.
3: o Varor inhemska eller utländska som förs i mindre båtar är frikallade från förpassning. 4: o Inhemska varor, som avlastas från ort utan tullbevaknig till annan sådan eller till tullplats är befriade från förpassning så vida de inte besöker tullplats, där anmälan görs. 5: o Utländska varor får inte transporteras från ort utan tullbevakning utan att anmälan görs hos närmaste tullkammare. § 3 Vid inrikes frakt, endast på insjöar, floder och kanaler eller landsväg gäller följande: 1: o Inhemska varor av alla slag och även fartygen är befriade från förpassningstagande. 2: o Utländska varor som inte överstiger maximikvantiteten är jämte fartygen befriade från förpassning. 3: o Är kvantiteten större görs anmälan hos närmaste tullkammare och särskilda tillstånd avvaktas. Undantag är om varorna strandat på orten eller återförs till staden efter en marknad och redan tidigare haft förpassning § 4 Rörande förpassning, av varutransporter från eller till Norge över gränsen eller sådana tillverkningar som gårdfarihandlarna medför, inrikes transporter av trävaror från Blekinge, svenskt brännvin från Saltsjön och inom Norroch Västerbottens län, finns särskilda föreskrifter. § 5 Förpassning skall för att vara gällande åtfölja godset. Saknas förpassningssedel betalas dubbel sjötull och böter. Även kronans transporter skall förpassas så snart varorna överstiger skeppsbehovet. § 6 Med fartyg i denna stadga menas alla däckade eller odäckade fartyg av 5 lästers dräkt och däröver, samt även smärre farkoster och båtar som nyttjas till varutransport. Med skeppare menas alla personer som för sådana båtar. Artikel II Villkoren och sättet för meddelandet av förpassning. § 7 För att erhålla förpassning, skall godsägaren hos tullkammaren i avsändningsorten inlämna daterad och undertecknad inlaga, där godsets beskaffenhet beskrivs. Där skall stå mottagarens namn, och med vilken skeppare godset avgår. Gäller det landsvägstransporter skall antalet lass meddelas samt vägen och de städer foran skall passera, om varorna är inhemska eller utländska. Tullbevakningsbetjänten intygar att transporten innehåller vad som står i inlagan. § 8 Efter ilastningen skall skepparen lämna inlaga efter Formulär litt B, angående fartygets status, besättningens antal, fraktens sammanlagda värde och om lots används.
I anledn. af Frih. Ehrenborghs yttrande får jag upplysa, att diligence-bolaget icke vågat för någon längre tid ingå contract med .statfen om paketpostfartens bestridande, hvilket bolaget åtagit sig endast så länge det kan ske utan förlust, och hvarför bolaget quartaliter uppbär 1000 r:dr b:co. Detta åtagande upphör likväl med årets slut; hvilket allt StatsUtsk. hade kunnat upplysa. Frih. Ehrenborgh: Den af Gr. Horn meddelade upplysning gifver mig ännu mera anledning att fortsatt yrka den förändrade redaction, som jag föreslagit. Jag kände icke det upplysta förhållandet; men det öfvertygar mig, att den möjlighet lätt kan inträffa, att ingen paketfart finnes emellan Stockholm och Götheborg, och om då ingenting är uttryckt af närvar. Ständer, att K. M. måtte inrätta en sådan eller öfverlåta dess inrättande åt enskildt bolag mot tillgodonjutande af utfästa förmåner, befarar jag, att Rikets sist församlade Ständers afsigt, att en sådan paketfart måtte inrättas emellan Stockholm och Götheborg, än ytterligare skulle blifva ouppfylld; och det är det, som jag velat förekomma med mitt redactionsförslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å StatsUtsk:s särskilda tillstyrkande uti 4tde punkten af utlåt. N:o 2i4- Ropades starka nej, blandade med ja. II. Ex. framställde derefter propos. å Frih. Ehrenborghs förslag, så lydande: att R. St. må hos K. M. i underd. anhålla, det de af Rikets sednaste Ständer beslutade paketpostfarter må erbjudas enskilda bolag, för att, emot tiligodonjutande af årliga tillskott af postmedlen, på stadgade vilkor åtaga sig och ansvara för uppfyllandet af de förmåner, som R. St. åsyftat. Bifölls. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. 5: te punkten. Frih. Cederström:
Då uti Bmker med solidarisk ansvarighet ett större antal delegare, de der, en för alla och alla för en, svara för Bankens förbindelser, för allmänheten måste vara mera betryggande, än om Bolaget bestode endast af några få personer, och en Bank med större rörelse-capital och betydligare tillgångar alltid måste hafva lättare, än en med mindre fonder, icke allenast att fullgöra sine förbindelser och motstå möjligen inträffande brytningar, utan äfven att bedrifva en jemnare och för allmänheten följaktligen förmonligare låneoch creditiv-rörelse; hafva Utskotten ansett sig böra oförändrade bibehålla föreskrifterne i 2 §. rörande minsta antalet delegare och minimum för tecknings-summan. Att i Lag intaga en föreskrift för enskilde Banker, att med någon viss bestämd andel af deras rörelse-capital bedrifva creditiv-rörelse hafva Utskotten icke funnit lämpligt, utan torde föreskrifterne derom, såsom varande af reglementarisk beskaffenhet, böra hänföras till Bolags-reglorne, hvilka, enligt mom. f, i 5 §., derom skola innehålla bestämmelser. Med godkännande af den emot 7 §. rigtade anmärkning, att morn. />.), såsom innefattande hufvudvilkoren för Banks öppnande och trädande i verksamhet, bör framflyttas till mom. a.), hafva Utskotten deremot icke kunnat gilla de emot samma § i öfrigt gjorde anmärkningar, att inträffande förändringar med delegarne i Bank-Bolag icke skulle behöfva i Tidningarne kungöras, och att uppgiften å delegarne icke borde uti RådstufvuRättens lnteckning-Protocoll ulan i dess Dombok införas. Om det neniligen är af vigt, alt uppgift å Bank-Bolags delegare vid Bankens stiftande genom Tidniugarne kungöras, lärer deraf helt otvunget följa, att inträffande förändringar böra på enahanda sätt kungöras, emedan det eljest skulle Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N;o a. 7 kunna inträffa, att större delen af de delegare, som stiflal en Bank, och på hvilkas förmögenhet och redbarhet
Då nu båda de angifna synpunkterna för betraktande af negationens negation med nödvändighet höra tillsammans, måste begreppet betraktas på samma gång (ur objektiv synpunkt) såsom en förnuftig verklighet och såsom en mekaniskt bestämd verld. I den absoluta idéen äro dessa båda sammanhängande karakterer hos begreppet satta för detsamma, så att det på samma gång vet sig såsom förnuftig verklighet (i den ofvannämda betydelsen) och vet sig i en ioch för-sigvarande objektiv verld. Ur den nu gjorda kritiken följer med full evidens, att ur en synpunkt hos Hegel det rena varat är det principiella i processen, och att han sålunda kunnat genomföra förnuftets avtonomi. Detta ådagalägger processen själf i och med öfvergåendet i begreppet, i det den därmed leder i bevis tillvaron af en förnuftig verklighet, i hvilken den sinliga har sin konkretion och reflexion i sig. Ur denna synpunkt är gifvetvis icke negationen, ej heller själfva öfvergåendet, det väsendtliga i processen, utan det positiva i negationens negation och processens ändamål, nämligen den förnuftiga verkligheten, i förhållande till hvilka negationen och öfvergåendet såsom sådana äro intiga. Men det har också ur den gjorda kritiken med lika evidens framgått, att ur en annan med denna sammanhängande synpunkt varat icke i sig själf är processens princip, utan förutsätter för sitt öfvergående tillvarande själfständiga objekter, hvilkas enda sammanhang ligger i deras abstrakta vara. Detta ådagalägger processen själf i och med öfvergåendet till begreppet, hvari varat fattas såsom egande konkretion och reflexion i sig i en efter mekaniska lagar bestämd verld. Ur denna synpunkt är negationen och öfvergåendet såsom sådant det principiella i processen, då det positiva i negationens negation och processens ändamål har endast betydelse af att vara processens formalgrund, hvarigenom den utgör ett formelt helt. Detta behöfver emellertid icke vara någon motsägelse, emedan varat vid utgångspunkten tages i två bemärkelser; en gång fattas det såsom konkret vara, i förhållande till hvilket negativiteten och öfvergåendet äro intiga, vid det samma förflytande bestämningar, som ej inverka på dess väsendtliga karakter; andra gången fattas det såsom abstrakt vara, utgörande den gifna sinliga tillvarons form.
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att Ulsk. har föreslagit en drawback på ylleoch halfylleväfnader, som förut icke funnits, och alt man måhända beträder en farlig bana, om man beviljar drawback å en vara, hvartill råämnet till en del produceras inom landet; ty med samma rätt skulle en mängd andra förädlade inhemska råvaror kunna göra anspråk derpå. I delta fall kommer härtill, att man på samma gång omhuldar en näring med införselsförbud och nu ytterligare vill gynna den med drawback, hvilket torde vara alt nästan gå för långt, hvarföre jag anhåller om afslag å betänk. Gr. Posse: Instämmande med den siste talaren, ber jag alt dessutom få fästa uppmärksamheten derpå, att inom vårt land icke tillverkas tillräckligt antal ylleväfnader för behofvet. Om nu export deraf skall befrämjas, oaktadt införselsförbudet qvarstår, så mäste en ännu större brist på dessa -varor uppkomma inom landet, hvilken icke kan fyllas annat än genom lurendrejeri. Jag afstyrker således Utsk:s förslag. Hr Rosenblad: Ehuru jag visserligen icke äger någon förhoppning att ifrågavar. drawback skall kunna framkalla någon utförsel af kläden, anser jag dock, att en sådan för principens skull bör fastställas, och om äfven någon aln Svensk ull dervid skulle komma all dela denna förmån, så torde elt sådant export-premium icke kunna vara af någon skada. Frih. Cederström: När man till fördel för inhemska fabricalioner i allmänhet medgifver drawback, så är det helt förundransvärd! att på en gång kasta om, då man kommer till ylleväfnader. Jag finner deruti en sådan incouseqvens, att jag icke kan annat än yrka bifall till Utsk:s förslag. Frih. Åkerhjelm: Jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, alt R. o. Ad. utan någon inconseqvens kan afstå denna punkt, enär den drawback, som förut är beviljad, endast är tillagd sådana artiklar, för hvars råämnen tull förut erlagts.
Län, hvarest - Bevillnings-Utskottets Betänkande , N.-o 12. est dien väfvande allmogen icke kunnat vända sin skicklighet åt tillverkningen af halfyllei stället för de mindre begärlige bomulls väfnaderne, dels emedan tallafgiflerne å rudimaterierne ulloch tvinnadt bomullsgarn, nemligen 8 sk. å den förra och 16 sk. å det sednare per 11, voro för höga, men deremot å den färdiggjorda hal fylle väfnaden, nemligen a4 sk. U, för låg, för att med ullandningen kunna uthålla täflan; samt af sådan anledning föreslagit, alt införsels-tullen å slät halfylleväfnad måtte förhöjas till 36 sk., och å fasonerad till t R:dr i6 sk. skålpundet, samt att, såsom en lämplig ersättning åt bomullsväfveiierna för den höga tullen å rudimaterierna, deri motionären ansett sig icke böra påyrka någon nedsättning, införselsförbudet å bomullslärft och kalliko måtte åter blifva liöjdt ifrån 76 trådar på tummen i ränningen lill 88 trådar, som tillförene varit förhållandet, äfvensom att, vid utförsel af inrikes tillverkade bomulls-, halfylleoch ylleväfnader, hvilka bevisligen beslå af utländska råämnen, de för dessa vid införseln erlagde tull-afgifter borde återställas.
Kaps produceras i icke ringa mängd, såväl å ståndspersoners som allmogens hemman. Af foderväxter begagnas företrädesvis klöfver och timotej. Rofvor, morötter och hvitbetor odlas å flera större egendomar till utfodring, men sistnämnde växt, förnämligast å Säbyholms ägor, till beredning af socker. Odling af hampa är obetydlig och af lin något större. Humlegårdar finnas icke. Wexelbruk är allmänt antaget, men årsskiftenas antal och växtföljden förete olikheter. Sex till sju skiften förekomma vanligast. I Rönnebergs samt södra de len af Onsjö härader har mergling börjat företagas nästan öfverallt der tillgång på mergel finnes. Äfven i öfriga delar af Länet söker man å de större egendomarne nästan allmänt, hos allmogen ännu blott på ett och annat ställe, att på sådant sätt förbättra sin jord, At jordens dikning egnas flerestädes icke tillbörlig uppmärksamhet. Grunddikning är införd och införes fortfarande på liera större egendomar. Äfven en och annan ibland allmogen har dermed gjort en början. Det är egentligen bristen pä rör (oaktadt flere tegelbruk deraf tillverka så mycket som kan medhinnas), hvilket vållat, att grunddikningen icke hunnit allmännare införas. Förhållandet med årsväxten har varit följande: 13 Ar 1851 „ 1852 „ 1853 „ 1854 „ 1855 God och öfver Medelmåttan. Hvete, korn, arter och annan trindsäd, hafre, potäter. Hela skörden, potäterne undantagne. Alla sädesslagen samt hö. Hö. Medelmåttig. Ilo. Korn. Råg, korn och hafre. Under Medelmåttan. Råg. Potäter. Hela skörden, utom kornet. Potäter. Hvete, ärter. Missväxt. Potäter. Under samma tid hafva markegångsprisen utgjort: E 11 r u n ii a. 1 Lisp. Smör. 1 Drängdagsverke. 1 Lisp. Hö. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Ärter. Fiir år 1851
Ridderskapet och Adelns bifall, de öfrige medständen inbjudes, med Ridderffapet och Adeln häruti instämma. Herr Baron och Landt-Marskalken Ptoponerade bifall ä Friherre dtÄnnol-Nsims motion, samt att de öfrige Respective Ständen mätts inbjudas att titt deltagande uti en sädan underdänig Deputation med Ridderstap-t och Adeln sig förena. BifLlls. Hidd. och Ad. prsk. er.o L, 6. Högloft Z4 ^ Den 4 Augusti. Högloflige Ridderssapet och Adeln älffilres klockan z till s. in 66e»n krnroeolli O. Lilkvetsrolpe. Lördagen den 4 Augusti. kienuin klockan is om middagen. Uppbrötos Herrar Electorernes Astor till Wal af Utffotts-Ledamöter ^ hwaraf befunnos »vara utsedde: N:ö Lill Hemliga Utststtet: 44 Friherre xVrecle^ÄbiLn. General, Riddare af Kongl. Maj:ts Orden. 19I0 Herr diviii, fullm. Heer Lilfverstolpb^ Riddarhus-Sccret. Riddare afN.O. 1988 Herr ^cllLt sparre, Oeoi-A, f. d. StaisRäd/ Landshöfding, Lomm. af Kongl. S. O. N:ö Till LsnsiittitisnL - kltjDottct: 64 Grefwe Spens, fullmägt. Grefwe dlörner, Oöi-än. Kammarherre, Riddare af Nordstjerne-Orden. 116 Grefwe Xe^erkjellle, follmägtig Friherre OkUerströin^seob, Major. Ridd. afS. O. 1304 Herr Xn) leri Stjerna, goNan Oarl^ Major / Riddare af Swärds-Orden. 1702 Herr lornedwu, earl, Häradshöfdinge.
För lif-gardet till häst begäres en förhöjning i anslaget af 3077 r:dr såsom följd af den förändrade organisationen; och man finnér här en ny anledn. lill förundran, att reorganisalionerne gemenligen alltid sluta sig med fordringar å högre anslag. Den 27 November. hvarföre StalsUtsk. säkerligen icke lärer underlåta att vid den här ifrågavar. organisationen undersöka huruvida det förra anslagets förhöjande till den begärda summan varit af någon ändamålsenlig nödvändighet påkallad. För fourageringen af kavalleriets och artilleriets hästar, utöfver de 126,077 r:dr som detta förslagsanslag för närvar, utgör, begäres en tillökning af 5,923 r:dr under det foderprisen, särdeles på hö, för närvar, synas hafva betydligt fallit, hvarföre jag föreställer mig att det gerna borde kunna undvikas att å stat uppföra någon förhöjning, då anslaget utgör ett förslagsanslag; och enahanda förhållande torde måhända äga rum i afseende å det, för fouragering af artilleriets legda hästar, begärda förhöjda anslag af 3000 r:dr. Ett nytt anslag' begäres för en särskild sappörlrupp, med nödigt befäl, underbefäl och 60 man värfvade sappörer, hvilken corps, om jag ej misstagit mig, skulle komma att kosta l:o: 3640 r:dr, troligen corpsens löningsstat; samt derjemte 2:0: 5981 r:dr 42 sk., hvilka beräknas såsom corpsens årliga underhållskostnad, och ytterligare för corpsens uppsättning en summa af 3:o: 8995 ndr, eller i en summa 18,616 r:dr 42 sk., som synes mig vara mycket för ett behof, hvars nödvändighet jag icke inser. Svenska soldaten är säkerligen mera än de fleste nationers välbekant med yxans och spadens begagnande; och dessa instrumenter lära väl utgöra sappörens förnämligaste verktyg.
Anckarsvärds yttrande gifva annan tydning, än den nyssnämnda, och gerna erkänner jag den opartiskhet hvarmed Hr Gr. gått till väga då han, som funnit sig äga anledn. att i många fall motarbeta bifall till hvad K. M. föreslagit, likväl — jag medger på ett indirekt sätt — uttalat sitt gillande af den grundsats, hvarpå proposm hvilan ”Hvarenda riksdag” säger Hr Gr. vidare, ”har direkt eller indirekt medfört ökade fordringar af Statsanslag, och blott man kunnat undvika att höja den s. k. bevillningen, har man ansett sig hushållat väl och trott sig derigenom bevisa ett för staten blomstrande tillstånd”. Okade fordringar af statsanslag äro en ovillkorlig följd af samhällets framskridande och förkofran i särskildta riktningar, som medföra behof af större utgifter för statsförvaltningen i allmänhet; men då dessa behof kunna fyllas utan åtagande af nya skatter, bevisar det obestridligen en god financiel ställning och om icke eli blomstrande, likväl hvad bättre är, ett lyckligt tillstånd. Med tillfredsställelse tillåter jag mig ock derföre att oförtäckt uttala den åsigt, att förhållandena inom Sverige, synnerligast om de jemföras med dem som äro för handen i de liesta andra länder, äro sådane, att i vår lycka icke fattas något, om vi icke sjelfve söka alt öfvertyga oss om motsatsen. Den 30 November f. m. sen, ty om åtskilliga af våra samhällsinrättningar påkalla förhattringar, år sådant ieke någon olycka. Det är en följd af förändrade tidsförhållanden, och behofvet af dylika förbättringar skall säkerligen i all framtid förekomma, äfven i de mest lyckliga stater på jorden. Hvad Hr Grefven yttrar om de oerhördt tryckande gmndskatterne, innebär en fråga, som man långt ifrån att — enligt hvad Hr Grefven säger — hafva omsorgsfullt undvikit att vidröra, vid hvarje riksdag upptagit till öfverläggniog, och som K. M. ock sökt att få utredd, då den blifvit öfverlemnad till behandling af den Comité, som K. M. förordnat för uppgörande af förslag till förändringar uti stadganderne ang:de grundskalternes utgörande m. m.
600: löner 2Öoo: — Suna b:co r:dr 6433: 16. samt dessutom en gång för alla 1333 r:dr 16 sk. till fyllan - de af äldre luckor i academiens bibliothek, hvartill de årligen föreslagna 5oo r:dr icke anses tillräckliga. De af academien till löner i und. föreslagna 25oo r:dr b:co skulle sålunda fördelas: Den 7 Mars f. m. för Secreteraren, hvilken tillika ar Riks-antiqva rie och Garde des me'dailles 1800: Amanuensen 600: Vaktmästaren 100: — S:ma b:co r:dr 2Öoo: — Genom R. St:s SecretaUtsk:s und. skrifvelse af den i4 Oct. 1766 och K. RI:s den 2 Dec. samma år derå gifna nåd. stadfästelse, erhöll riksantiqvarien eller secret:n i då var. K. Antiqvitets-archivum, hvilket alltid utgjort en af deln. af K. M:s cancelli, lika lönebelopp med riksarchivisecret. och K. bibliothekarien; hvarjemte, till ytterligare bevis att han med dem ansågs fullkomligt lika, genom samma skrifvelser förordnades, att den äldste af dessa tre embetsman skulle hugnas med cancelli-råds fullmakt. Dessutom har Kon. Gustaf III, vid utfärdandet af fullmakt för Prot.- secret. Gudmund Adlerbeth på riksantiqvarie-tjensten, förordnat: ”att denna tjenst bör vara uti lika anseende och värdighet med förste exped.-secret.-em”betet vid S tats-expediti o ner na.”
R:dr 2,466: 32. — hvilket belopp utbetalts för väganläggning vid sjön Gesunden i Jemtlands län, «) Under riksdagen åren 1850—1851 beviljade anslagsoch lånesummor: I ytterligare afräkning å 1852—1854 års anslag till aflönande af lärare och underhåll af elever vid skeppsbygger i-institutet i Carlskrona R:dr 1,347: 40. — Återstoden af anslaget för anläggande af en kanal med slussar mellan Philipstad och Sjöändan i Wermlands län » 10,833: 16. — I ytterligare afräkning å anslagen för vägförbättringar » 10,450: • dito å dito för vattenaftappning ar » 540: — •— dito å dito för slöjd-expositioners befrämjande » 1,000: — Återstoden af anslaget för utvidgning och förbättring af Wexiö hospital • » 2,000u ~R:dr 26,171:' ~87~ Utaf den vid 1853—1854 års riksdag för anläggning af nya och förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar till Kongl. Maj:ts disposition å Riksgälds-kontoret anvisade summa 500,000 R:dr, deraf för strömrensningar samt smärre hamnoch brobyggnader fått användas högst 40,000 R:dr, voro, enligt sednaste revisions-berättelse (sid. 57), af Kongl. Maj:t disponerade för 24 arbetsföretag R;dr 190,036: och jemlikt Rikets Ständers Stats-utskotts vid innevarande riksdag af gifne utlåtande N:o 39 (sid. 7—10), för ytterligare 23 dylika företag » 201,525: 32. — \ Köpeskillingen för f. d. Hofbageri-egendomen. Utbetalningar i anledning af extra stetsregleringarne vid 1844—1845, 1847—1848 samt 1850—1851 års riksdagar.
Eller, är den Den 12 December. den sä k.'l!adc Minister Staren, den enda af alka Rikets angcläg.»heter, seni antingen redan är sa jullkomligt inrättad, art den ingen förbättring kärfwe»-, esler sa lätt sördältrad, att den cj behvfk, cj förtjent Riksens Ständers äta»ka? Pä alba fall fruktår jag att lättheten för Hans MaskS immedilta höga ätgärd wid en sadan förbättring, cj ökats genan» sörminskninzen as Yen dertill förut anslagne ärliga summan. Ur» ett wördsamr Memorial, som jag hos Hög» löst. Ridderjkaper och Adel», för flere mängder sedan, hade den äran att inlämna, och som Högloflige Rrv» derssapet och Adeln dä behagade remittera till StatSUljkoltct, förmVdcligen i asfigt alt deröswer erhålla UiskoltctS ntlätande, har jag ibland annat framställt onödighetcn, och wid Rikets nu warande medellösa tillstånd, ma jag wäl säga vlämplighcken, att, hwad den delen af Minister-Staten betroffar, som omfattar Rikets i activits warande Diplomater, tillsätta hwarken flere eller med högre rang, än som oundwikeligr befinnas kan. Akt nyttja Slät när »nan är fattig, lärer ej wara wäl betänkt, och lyckas dehutom icke, emedan alla nog wela hur del stär till, och man, i ställer att sä medelst dölja sin fattigdom, som kan wara bäve tillfällig och osta hederlig, endast blottar andra skröpligheter, såsom säsängan, oklokheten, hwilka mycket m-ra skada en Regerings anseende hos främmande magler än sjelfwa Rikets penningcbrist, som aldrig är obotelig. Aro beha mina ätminstone säkert wälmenta tankar tillika wälgrundade, sä. vin Högloft.