Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna fråga synes mig således att Konungens rådgifvare med omsorg velat skilja Kongl. Maj:ls höga rättighet, enligt 89 § R. F., att stifta ekonomisk lag, ifrån den endast Konung och Ständer gemensamt, enligt 87 § tillkommande, att stifta eller ändra allmän civil-, kriminaleller kyrko-lag; — Och då utskottet vid så många andra tillfällen erkänt svårigheten att uppdraga gränsen emellan de i dessa båda §§ betecknade rättigheter, och af sådan anledning underkänt eller låtit förfalla mången, enligt mitt omdöme, långt mera grundad anmärknings-anledning, har jag icke eller i formelt hänseende kunnat biträda den nu framställda anmärkningen. 2) Som det uti 3:dje punkten upptagna ärende vid föredragningen var så omständligen utredt, att fullständig bekantskap dermed bör hos samtlige närvarande rådgifvare förutsättas, anser jag anmärkningen hafva bordt riktas mot samtlige närvarande rådgifvare.” I sednare delen af reservationen förenade sig Friherre Adlercreutz och Herr Biskopen Hallström. Af Hr Biskopen Holmström: "Då, enligt den vid t vänne föregående riksdagar medgifna praxis, Högled. Konstitulions-ulskottet tillåtil, att de olika meningar, som under öfverläggningarne om de i det s. k. deehargebetänkandet upptagne anmärknings-punkter inom Utskottet blifvit yttrade, få såsom reservationer åtfölja samma betänkande, så begagnar äfven jag vördsamt denna tillåtelse att angifva mina från en ofta knapp majoritets beslut skiljaktiga åsigter. Med Herr Domprosten reuterdahl instämmer jag först i den generella anmärkningen, alt tillämpning af 107 §. R. F. endast bör ega ruin i Iiunslilulwns-Ulslcoltets Memorial, N:o 4. 27 högst vigtiga, allmänna frågor och afse det hela af de Kongl, rådgifvarnes åtgärder och tillstyrkanden; och får dernäst tillkännagifva, att jag, hindrad af laga förfall, icke deltagit i behandlingen af de tvänne första af Utskottet fastställda anmärknings-anledningar.
Raab förmenat, genom de af mig då föreslagna åtgärder, den utelöpande sedelstocken blifvit minskad; man hade blott undvikit att öka densamma. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Frih. o. Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s utlåt, i denna punkt samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, tillkännagaf, att han trott sig linna att ja härvid varit öfvervägande. Frih. Cederström: I denna punkt bestrider jag Utsk:s tillstyrkande. Det är alldeles icke förenligt med en förståndig realisation, att tillstädja Banken att handla med våra gamla speciel’, piastrar eller andra mynt, utan bör Banken dem emottaga § 11- Utsk:s utlåt, bifölls. § 12. 428 Den 16 December. samt låta elem omslå i enlighet med nu gällande myntbestämningslag. Nu har Utsk. föreslagit: ”att de uti Bankens förråd redan varande och genom vexling dit inkommande specier af äldre pregel måtte, lill dem, sådant åstunda, få utlemnas efter stycketal, emot ett pris, icke understigande 129 sk. b:co för hvarje specie, dock ej mindre parti hvarje gång, än som innehålles uti en påse eller 500 stycken.” Men desse gamle specier äro värde mera än 129 sk.; de mest slitna af dem betalas gerna af guldsmederne med 129 sk., äfven då pregeln är nästan osynlig, och de oförslitna betalas med 130 sk. och deröfver några öre. De gamle specierne äro det äfven värde, i anseende till det guld de innehålla. Då de uppsmältas och skedas, är ensamt guldet mera värdt än skillnaden i pris med r:dr-stycken efter 1830 års myntlag, de innehålla ock mera fint silfver. Jag bestrider således denna punkt i Utsk:s utlåt., såsom skadlig för realisationen, och tillstyrker, att Banken icke måtte tillstädjas att utvexla annat än Svenskt mynt och Svenska sedlar. Hr Akerman:
Sålunda hafva i skrifter, som till Utskottet inlemnats, omkring 1,700 hemmansbrukare, bosatte inom Carlstads tingslag samt Jösse, Ölme, Wäse, Nordmarks, Gillbergs, Näs, Grums och Kihls härader för sin del förklarat att de ansågo stambanans dragande öfver Carlstad innefatta det alternativ, som icke mindre för Wermland i dess helhet än jemväl för dess jordbrukare skulle blifva det fördelaktigaste. Samma åsigt har jemväl af ett icke ringa antal bruksegare blifvit uttalad. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet, med skyldigt aktgifvande på de olika uppoffringar, som det ena eller andra af dessa tvänne jernvägsalternativ, utan någon afgjord skilnad i fördelar, skulle för Staten komma att medföra, alltså ansett sig böra tillstyrka, att för nordvestra banan vid dess vidare fortsättning genom Wermland måtte bestämmas den rigtning öfver Carlstad, som Kongl. Maj:t i Sin förevarande nådiga Proposition föreslagit. Beträffande åter den summa, som för ifrågavarande handels bearbetande må af Rikets Ständer beviljas, har Utskottet, för sin del, ansett att, med afseende å för handen varande Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 29 tillgångar, detta belopp torde böra inskränkas till 500,000 Riksdaler; och får, i öfverensstämmelse härmed Utskottet hemställa, 2:o att Rikets Ständer, för fortsättande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, måtte anvisa en summa af 500,000 Riksdaler.
Statsråds-ledamot må icke deltaga i val af utskotts-elektorer, och kan ej eller R. O. § 41. dertill eller till ledamot i utskott väljas. Justitiae-råd må icke väljas till ledamot i utskott. Den, af hvilken Riksförsamlingen kan omedelbart fordra redo och ansvar, må ej deltaga i val till utskotts-elektorer eller till elektor utses, men är dock valbar till ledamot i utskott, der redovisning för hans egna embetsåtgärder icke kan förekomma. § 87. Ledamöterne i utskotten utse genom val inom sig ordförande och vice ordR. O. § 59. förande. Intilldess att sådant val försiggått, skall förpligtelsen att sammankalla utskott, bildadt genom val från bägge kamrarne, äfvensom ordförandet i sådant utskott, tillkomma den ledamot, som första kamarens elektorer på sin vallista gifvit främsta rummet. I utskott, sammansatt af ledamöter blott från endera kamaren, skall detta åliggande tillhöra den ledamot, hvilken denna kamares elektorer på deras vallista först uppfört. § 88. I de tillfälliga utskotten skola ledamöterne inom sig, för hvarje serskildt mål, utse en föredragande, hvilken det derjemte åligger att skriftligen uppsätta utskottets yttrande i ämnet. § 89. I de ständiga utskotten tillsättas sekreterare af ordföranden, gemensamt r. o. § 24. med vice ordföranden och en tredje ledamot, som af utskottet dertill blifvit utsedd. På lika sätt, men efter samråd med sekreteraren, antages dessa utskotts öfriga betjening. § 90. Derest göromålen inom något utskott så ökas, att de anses ej kunna med r. o. § 2G. det vanliga antalet af ledamöter bestridas, må det stå utskottet fritt att anhålla mom. 28 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. om förstärkning; ankommande dock beviljandet deraf på kamrarnes sammanstämmande beslut, derest utskottet, som förstärkningen begär, består af ledamöter från dem begge, men i annat fall på den kamare, af hvilken utskottet blifvit tillsatt. § 91. R. O. § 79.
Jag önskade derföre, att Utskotten ville frånträda deras antagna princip i denna del, men om de anse sig böra qvarstå dervid, tror jag en Redactionsförändring vara af nöden, och får derföre fästa uppmärksamheten på, om det icke vore tjenligare att låta 12 Cap. 1 §. qvarstå oför, ändrad, men i stället förlänga ersättningstiden från 10 till 20 år, hvilken ändring då i i3 Cap. 7 §. borde införas. Vid 12 Cap. 2 §. skulle jag, i stället för det af Utskotten föreslagne tillägg, vilja föreslå alt efter orden: ”bättre mark”, tillsättes: ”så att han erhåller behörig an”del så väl af Äng som af Åker, eller dertill "odlingsbar mark.” Ty då med bättre mark 19 H. 23 354 Den 6 April e. m. förstås sådan, att den är tjenlig antingen lill åker eller äng, skulle det i annat fall kunna hända , att Landtmätaren tilläde en Delägare visserligen behörig andel bättre mark, men af t. ex. så lågländ beskaffenhet, att den blott till äng vore passande. i' * . ' . , ' " ‘ • . • <\ . • • v ; Från 12 Cap. 3 §. hafva Utskotten ansett sisla Momentet böra utgå. Men om 10 Cap. 3 §., och 12 Cap. 2 §., såsom jag föreslagit, komma att qvarstå, blir deraf en gifven följd, alt detta Moment äfven bör bibehållas. Jag kommer nu till 12 Cap. 8 §., dervid Utskotten föreslå, ”att denna §. måtte ”varda sålunda ändrad, att, enär Laga Skifte ”på en eller flere Delegares begäran verk”slälles, der Storskiftesaelning, som vunnit ”Laga kraft, föregått, sådant Skifte icke ”skall öfvergå flere Delegare, än den, sorn. ”det begärt, eller dem, som derom sig för”ena. De öfrige må vid det Lagakraft vunne 1 ”Storskiftet bibehållas, utan annan ändring ”deruti, än som för Skiftets verkställande ”för de sökande Delegarne oundvikligen erfordras.
Pröfvas någon, som brottslig gerning begått, dervid hafva af kropps eller sinnessjukdom, ålderdomssvaghet eller annan, utan egen skuld, iråkad förvirring saknat förståndets fulla bruk, ehuru han ej kan för strafflös anses efter 4 eller 5 §; då gälle om dödsstraff hvad i 3 § sägs; och må, i ty fall, efter om - Lag-Utskottets Betänkande M 35. 9 omständigheterna, annat straff jemväl nedsättas under hvad i allmänhet ä gerniogen följa bort. 7 g. Varder man af annan öfverfallen med väld eller hot, som innebär trängande fara; dä ege man rätt till nödvärn och vare saklös för den skada, som man till farans afvärjande gör. 8 §. Rätt till nödvärn ege ock rum, dä nägon begär inbrott eller eljest tränger sig olofligen in i annans rum, hus, gärd eller fartyg nattetid, eller sätter sig lill motvärn, ehvad del är natt eller dag, emot den, som sitt värja eller å bar gerning återtaga vill. |9 §■ Rymmer fänge eller häktad person, eller sätter han sig till motvärn emot fängvaklare eller annan, som honom frän rymning hindra vill, eller emot föresländare eller uppsyningsman vid straffinrättning eller häkte, dä denne honom lill ordning inom inrättningen eller häktet hålla skall, eller sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som eger häktningen verkställa eller dervid biträder; då må ock det våld brukas, som till rymningens förekommande, ord ningens bibehållande eller häktningens verkställande nödigt är. Lag samma vare, der annan, än fånge, häktad person eller den, som häktas skall, sätter sig med våld eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. 10 <§. Finnes nägon i fall, som i 7, 8 eller 9 § sagdt är, hafva gjort större våld, än nöden kräfde; pröfve domstolen, efter omsländigheterna, om han för uppsåtlig gerning eller blott såsom för vållande straffas bör. Var sä trängande nöd eller fara för handen, att han sig ej besinna kunde; då må han från straff frias. 11 §•
Den enda synpunkt, hvarut* man skulle ogilla förslaget, vore om icke hospitalet finge ersättning fullt motsvarande värdet af dess rätt till hemmanen. Det är likväl redan af Gr. Lagerbjelke anmärkt, att mati sökt så mycket sorn möjligt iakttaga hospitalens rätt och bästa, dels derföre att skätteköpeskillingen skulle motsvara räntan för 10 ér til! det minsta, och dels emedan det skulle bero på öfverstyrelse!! att bestämma den högre lösningssumma, som kati ifrågakomma. Enligt 6:t,e punkten har man tagit i betraktande, att såvida hemmanén hade skog, som var betydligare än för deras framtida bestånd fordrades, skulle ytterligare bero på hospitalsstyrelsen att med innehafvarne öfverenskomma, om högre lösningssumma eller årlig afgäld borde för sådant läll hospitalet tillkomma. Man har således på alla möjliga sätt sökt förskaffa hospitalet så stor inkomst sorn möjligt, och då detta är det enda skäl, hvarföre Hr Printzensköld ogillat denna sak, kan jag icke finna annat än att man bör bifalla förslaget. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å StatsUtsk:ts förevgle Utlåtrde, framstälde H, Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Printzensköld: Jag reserverar mig root nu fattade beslut. Föredrogs ånyo LagUtskds den 12 och 23 sistl. Maj bordlagda Utlåt, N:o 26; i anledning af återremiss utaf LagUtskds -Betänk. N:o 15, i fråga om giftomannarättens upphörande.
Maj:ts Befallningshafvande i landsorterne, det för utöfningen af deras embeten erforderliga stämplade papper, hvarvid likväl dylika reqvisitioner icke, hvarken i afseende å valörer eller qvantiteter, må utsträckas utöfver hvad som erfordras för sådana handlingar, hvilka till reqvirerande Embets-verken eller Embets-männen ingifvas eller af dem utfärdas; skolande vederbörande Embels-myndigheter, då reqvisitioner af deras tjenstemän afgifvas, bestyrka, huruvida hvad som reqvireras, efter nämnde grunder, kan anses erforderligt; och på det stärnpladt papper till erforderlig myckenhet ej må saknas i landsorterne, skola, uppå Lands-konlorens anmälan, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande så tidigt hos Stats-kontoret reqvirera ytterligare förråd deraf, att tjenligt tillfälle till papperets afsändande, helst sjöledes, må kunna begagnas, vid äfventyr, att den högre kostnad, som genom en uteblifven tidig reqvisition åsladkommes, Kronan ersätta; men, om icke desto mindre någon gång, af oförutsedda orsaker, en större ålgång af stämpladl papper af en eller annan valör skulle inträffa, och behof deraf så hastigt uppstå, alt sjölägenhet ej hinner afbidas, så må, när Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sådant begära, afsändning med kronoskjuts verkställas genom Stats-kontorets försorg, hvilket dervid författar två reversaler, hvaruti stämplade pappers-sorlerna specificeras. Af dessa reversaler förblifver det ena i Landt-ränteriet, lill verifikation af årsräkningen, men det andra, qvilteradt och i Lands-konloret annoteradt, insändes till Stats-kontoret, för att tillställas Karte-sigillate-kassören.
1 vexeloch sjörättssak vare tid. hälften kortare att fullfölja vad ifrån Härads-Rätt i hvarje ort till Hof-Rätt. 10, 11, 12, i3 och 14 §§• Dessa §§.. varda till all kraft och verkan upphäfne, *5, §. Ändra punkten i denna §. ändras sålunda: Huru vittnesbörd derom af Rätten gifvas bör; vare lag samma, sorn i 1 §. af detta Cap. för Härads-Rätt stadgadt är. 16. Denna §. kommer att lyda sålunda: Ej må någor vädja mot Rådstufva-Rätts dom, der lurf vadsaken ej går öfver femtio dalers värde, efter ty, som i 1 sagd t är. I den stad, der något serskildt derom stadgadt är, rätte sig Domaren och parten derefter. ty. $ De i slutet af denna §. förekommande orden: }vare vad deri tillåtet, ehvad det är emot Lagmans Kämnerseller Rådstufvu-Rätts dom”, ändras till följande lydelse: Vare vad deri tillätet, ehvad saken är af större eller mindre Denna §. erhåller följande lydelse: Besinnar Iian sig, sorn emot Rudstufvu-Rätts dom vädjat, och vill ej sitt vad sedan J ullf öl ja, kungöre det vederparten, såsom 1 2 §. om Härads-Rätt sagdt är, vid äfventyr, sorn den stadgadt fi nncs.. LagUtskottets Bet. Nio 82. XXVI. C AP. §. Första punkten i denna §. ändras sålunda: Hvar som ifrån Under-Rätt vädjar, ställe för sig tvänne löftesman. som borga begge för en, och en för begge , för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå, och lägge den vid sin inlaga i Hof-Rätten in, 2. §. Denna §. kommer att lyda sålunda: Hof ver den, som vädjat, i Under-Rätt tappat: gifve han omant ut hvad dömdt är, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande, eller i taka händer. XXVIII.
Bergslag, om upphörande af böter för una a H 40 derlåten leverering deraf 8 126 3 a. a. A 40 a. a. T\, 40 å. /w 40 Se Stats-U tskottets Räntor , Svar på återremiss > , , , , indelte, deras ingående till Statsverket f j > i t > , Svar på återremiss , , , , Voterings-proposition , , , , Rättegångs-Balken, om ändring i 1 Gap. 1 § k» om tillägg till 17 Gap. 32 §, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1799 , , , , Svar på återremiss , , ‘ , Kongl. Maj:ts Nådiga Svar , » om ändring och förklaring i vissa delar af 12 Cap. ,,, » om förklaring af 11 § 17 Cap; se Fångvård, sid. 8 , , , , , om ändring i 17 Cap. 2§ och de dervid gjorde tillägg , , , , Svar på återremiss , , , , » om ändring i 6 Cap. 5 § , , , Kongl. Majlis Nådiga Svar , » om ändring af 14 Cgp. 7 § , om upphäfvande af sista mom i 37 § af 17 Cap ,,, » om ändring i 25 Cap, 5 § , , , » om upphäfvande af 25 Cap. 7, 11 . octj 16g.§; se Summa Appellahilis.
Men enär deras sammankomster skulle vara lönliga, så vore den sena aftontimmen den lämpligaste; först då vore Eusebia överlämnad åt sig själv och kunde njuta av ensamheten. Den bakport, varigenom Klemens denna gång inkommit, skulle då stå öppen, och som inga fönster vette åt gården, så hade han icke att frukta oinvigda blickar. Eusebia meddelade honom detta i en ton, som klingade så systerlig, öppen och oskuldsfull. För Klemens låg i detta lönliga någonting tjusande, som han ej kunde förklara. Han fann intet skäl att svara nej, och om en aning sagt honom, att han borde göra det, så skulle han i detta ögonblick knappt varit mäktig en sådan uppoffring. Först sedan han lämnat Eusebia, medan han var på väg genom de folktomma gatorna till sin ämbetsbroder Eufemios, mindes han, att det nu var långt skridet in på natten och att han komme nog sent till det heliga arbete, som hos denne väntat honom. Kanske hade Eufemios redan gått till vila. Men att återvända till sitt hem på Skambonide ville han dock icke, ty Petros väntade honom icke i natt, och han kände för tillfället en viss ovilja mot att för sin fosterfader redogöra för det sätt, varpå han tillbragt dessa timmar. Men huru skulle han för Eufemios förklara sitt långa uteblivande? Och huru hädanefter finna tillfälle att uppfylla Eusebias önskan om upprepade besök? Skulle han ljuga för Petros? Nej, det vore en gruvlig synd och blotta tanken därpå en förbrytelse. Sedan han länge överlagt med sig själv, stannade han vid det beslut att öppet säga sin fosterfar, att han genom en tillfällighet kommit i beröring med en person, vars själstillstånd fordrade hans besök och umgänge. Vem denna person vore och övriga härmed sammanhängande omständigheter utgjorde en hemlighet, som han ville bedja sin fosterfader vörda, emedan den vore lämnad honom, Klemens, så gott som under biktens insegel. När Klemens anlände till Eufemios' bostad, låg den korthalsade presbytern i djupaste sömn. Klemens fann »S:t Johannes' uppenbarelse» uppslagen på bordet och där bredvid den ännu endast halvfärdiga, av Eufemios och Klemens gemensamt förfärdigade avskriften.
Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 15 November 1865. A. A. Anderson, från Östergötlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Ola Jänsson från Malmöhus län, att den, svenske sjöfarande åliggande s. k. plåt afgift icke vidare mätte till sjömanshusen, utan till vederbörande kommuner erläggas. Enligt Kofferdi-reglementet af den 30 Mars 1748 samt Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828, åligger det svenske sjöfarande, att till det sjömanshus, der han blifvit mönstrad, erlägga vissa procent af den hyra eller lön han sig betingat, under namn af plåtafgift. Detta stadgande, som alser beredandet af underhåll åt i följd af ålder eller sjukdom till arbete oförmögna sjömän, har således ett ädelt syfte, men att det icke motsvarat sitt ändamål har erfarenheten fullkomligt ådagalagt. Om likväl samma stadgande haft något skäl för sig under en tid, då den hjelpbehöfvande icke hade någon annan än den allmänna barmhertigheten att vända sig till, så har dock numera, sedan lagen tillkommit, som bestämdt förpligtar kommunerna, att lemna vård och underhåll åt de, som deraf äro i behof, detta skäl förlorat större delen af sin giltighet. Jag vågar tro det vara i de hjelpbehöfvande sjömännens intresse, att om förmälde afgift till sjömanshusen upphör, emedan de derifrån utgående bidragen till personer inom ett vidsträckt område sannolikt blifva ojemnt och icke i mån af behofvet fördelade, samt alltid otillräcklige för individens bergning; liksom det låter tänka sig att kommunen högst ogerna lemnar bidrag åt den, som från annat håll borde hafva understöd; hvadan jag anhåller, det Rikets Ständer täcktes hos Kongl. Majit göra framställning om den ändring i åberopade Kofferdi-reglemente och Kongl. Kungörelse, att svensk sjöman skall till den kommun, der han mantalsskrifven är, omförmälda afgift erlägga. Om remiss till vederbörligt Utskott an hålles. Stockholm den 15 November 1835. Ola Jönsson, från Malmöhus län. llih. till R. St.
Frun kom ut med cigarett i munnen och friserad lugg, pratande och skrattande med en ung flicka af sina bekanta. ”Nej se Per!” ”Känner hun me?” ”Ja, skulle jag inte känna Per, som tjent hos min far i så många år?” ”Inte e de väl fröken Hulda?” ”Jo, rätt gissadt. Det var roligt att få se Per. Kors, mins han den gången när jag skulle köra och välte med hela ekipaget, då när det var så mycket snö?” ”Mins väl det. Patronen ble så arger, han hade ente sett etter att det var fröken som körde, utan trodde det var jag.” ”Ja det var på den tiden! Per ser väl att jag är mig lik och icke har blifvit ett grand klokare?” ”Åh hå ja, det är inte alla som ska va lika,” sade Per filosofiskt. ”Men nu skall Per se att jag fått det bra i alla fall och så ska han ha en bit mat, kom här in i pigkammaren.” Hon visade honom in i ett snyggt rum och Per satte sig inom dörren, säfligt och med en suck. Så satt han och såg omkring på väggarne under det frun gick in i rummen. Då hon återkom förde hon med sig två små gossar och en flicka. ”Se här skall Per se mina barn.” Per såg ytterst förlägen ut oaktadt alla försök att hålla god min. ”Det var nästan för många,” sade han slutligen. Frun rodnade, men brast i skratt. Per såg bortkommen ut, men fullkomligt allvarsam. Det såg ut som om han satt och grubblade på något qvistigt problem. ”Ja det är nästan skam att fråga,” sade han slutligen tveksamt, och med så låg röst att han icke skulle höras af barnen, ”men hvem är far till dem.” ”Men Per vet väl att jag är gift!” utropade frun med någon förtrytelse. ”Jaså, ble hun gift,” sade Per med orubbligt lugn, och synbar lättnad. ”Ja visst jag är ju gift med löjtnant Jerkerson.” ”Jaså den, ja de va nock litta bra me dom konne en tyckas.” Frun svarade icke, hon ångrade sin vänlighet emot
KM .i underdånighet anmälde. 8:0 Till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptaget lån hafva Rikets Ständer, enär staden, genom Kongl. Brefvet den 14 April 1837, blifvit härom tillförsäkrad intill år 1856, för 3:ne år anvisat 3,240 R:dr B:co, med 1,080 Rrdr om året. 9;o Då Rikets sednast församlade Ständer till upprensning af den -|:dels mil närmast Söderhamns stad belägna del af skärgården beviljat ett län af 15.000 Rrdr, men staden, som ännu hade känbart lidande af den år 1835 der inträffade eldsvåda, icke vågat emottaga nämnde lån, enär dermed följde, bland annat, skyldigheten att inom kort lid fullborda arbetet, hvartill, enligt af Kongl. Majrt godkändt kostnadsförslag, erfordrades 23,493 R:dr 38 sk., har, med anmälan härom, hos Rikets Ständer blifvit hemställdt, att ofvan omformälde 15,000 R:dr måtte staden beviljas på det sätt, att 5,000 Rrdr lemnades såsom anslag oeh 10,000 Rrdr såsom lån, i hvilket fall staden åloge sig att på förut stadgadt sätt arbetet utföra; och hafva, med hänsigt till den lättnad för Söderhamns sjöfart och handel i allmänhet, som genom den ifrågaställa upprensningen af skärgården derinvid komme att beredas, Rikets Ständer, då summan redan blifvit vid sistlidne Riksdag beviljad och endast villkorens beskaffenhet hindrat staden att deraf sig begagna, funnit skäligt, på föreslaget sätt, anvisa för nämnde företag ett anslag af 5,000 Rrdr B:eo, samt derjemte bevilja Söderhamns stad ett lån af 10.000 Rrdr R:co, på de villkor, sorn förut varit i delta afseende stadgade. lOro För utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, till beredande af odlingsföretsg, har E.