Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtboarnes kärror rullade sakta genom gatorna, under det att deras egare med roster så klara och rena, att de kunnat väcka en tenorfattig teaterdirektions förtviflan, utropade sina varor, och längre in i staden var det vanliga lifvet redan i full gång. Att portgången än den fattigare italienarens och sicilianarens barnoch sängkammare, matsal, mottagningsoch arbetsrum är kändt, men det fullkomliga lugn, hvarmed han blottar sitt familjelif inför kommande och gående, har ännu icke upphört att väcka min förvåning och beundran. Här står en ung flicka och kammar sitt långa, präktiga hår i den lättaste möjliga drägt, medan modern, obekymrad om offrets protester, håller på att »slå i» sin äldste son de begrepp om lydnad, hvilka han icke tyckes hågad att erkänna; här lyssnar en prest med tankspridd min till de flödande förtviflade orden från en medelålders qvinna, som, knäböjande, krampaktigt omfattat en flik af hans vida drägt; här intager en äkta man sitt morgonkaffe, under det att hustrun med det yngsta barnet i knäet sitter hopkrupen i ett hörn och gnager på en hårdnad brödkant. Jag har ännu icke fått klart för mig, hvilka jag beklagar mest här i södern, qvinnorna eller — åsnorna; men på det hela är skilnaden dem emellan så obetydlig, att saken torde blifva svår att afgöra. Från ett mörkt, djupt rum med fönster ända ned till gatan hörde vi ett qvitter som från hundratals små foglar. Det var en barnkrubba, der åtminstone femtio halfnakna, svartbruna barnungar från tre till tio års ålder voro församlade. Bredvid stod en gammal apelsinförsäljare, tydligen misantrop och menniskoföraktare. Vi öfverraskade honom genom att förflytta hela hans lager — liten affär nog, när hvarje apelsin kostar tre fjerdedels öre — midt bland barnklungan. Der blef ett skri, ett jubel, ett skratt och kulbytterande, som icke låter beskrifva sig.
Anä. ^.son kck^elcert. 6. 8ilvsrllol^>s. Swea Rikes Ständers Föreningsoch Wal-Act, angäende den Högborne Furstes, Prins Johan Baptist Julir af Ponte Corvo utkörande till Swea Rikes Kron-Prins och titt Efterträdare pä den Kongl. Swensta Throneriz, Gjord och fastställd i Orebro den ar 1810. efterskrifne SwerigeS Rikes Ständer, Gref» war, Friherrar, Biskoppar, Ridderskap och Adel, Presterskap,. Borgerskap och Menige Allmoge, som nu, här i Orebro till Allmän Urtima Riksdag för» samlade äro, göre wekerligr: Att alldenstund Hans Kongl. Höghet, SwerigeS, GölheS och Wende» Utkorade Kron-Prins Carl Augusr af Schlesswig Hollstein, Sonderburg Augustenburg, utan manlige Bröstarfwingar aflidit, och Wi ansett Wäc pligt likmätigt, arr förekomma och afböja den rväva « sör 8f Den s§ Äng. för Rikets Sielfständighet och Lugn, samt dest innebyggares i Grundlagarne stadgade Frioch Rättigheter, hwilka, genom en Tronledighet, och drrpä följande Wal ull Konung, uppkomma kunde, likasom det ock öfwereass-ämii.er med den i Regeringsformen af den 6 Junii 1809, och betz 94 §.
Dernäst hör jag till Ridderskapets och Adelns visa bepröfvande hemställa, om en sådan anstalt, som den föreslagna, lönar mödan. Det är nu på tolfte året, som jag deltagit i vården om den största Skatt af Isländska Manuscripter, som i Sverige äro att tillgå, och jag kan således om dem gifva några tillförlitliga Noticer. De på Kongl. Bibliotheket befintliga Isländska Poemer, Sagor och andra Piecer, större och smärre tillsammans , utgöra 785 stycken, deruti äfven inberäknade Latinska, Svenska och Danska Versioner. Och hör äfven ihågkommas, att i detta antal upptagits Dupletter, Tripletter, ja! ända till Qvadruplelter af en och samma Saga, eller Rima, eller Legend, eller hvad annat Skrifslag som helst, hvilket inom Isländska Litteraturens område förekommer. Af dessa ^85 stycken, äro blott 161 gamla PergamentsCodices; de öfriga i se - 616 Den 10 Januarii. nare tider gjorda afskrifter på Papper, utan Abbreviaturer eller egna Skriftecken och genast låsbara för en livar, som kan läsa skrifvit. Af dessa 161 stycken på Pergament åter, äro minst fjerdedelen redan tryckta, antingen i Sverige, i Dannemark eller i Tyskland, och af återstoden finnes en stor del bland PappersHandskri (terne dechilTrerade och copierade. Det vore således egentligen för det lilla antal oafsluifna stycken, som en Utlänning särskilt skulle införskrifvas. Icke mig emot! Ju flere lärde och kunnige Män i Riket kunna fästas, ju bättre är det visserligen, endast för detta ändamål anser jag en sådan inkallelse mindre nödig. Vid Kongl. Bibliothehet äro ännu fyra Tjenstemän; fastän 1810 års Ständer ansågo för Rikets bestånd oumgängeligt att sätta Vice BibliothecarieTjensten, med anslagen Lön af 3oo R:dr, på IndragningsStat, dock ännu äro de fyra.
Kungörelsen den 2(1 November 1845, i Iråga om ersättning till vittnen; hvilket Utlåtande bifölls. Prof.-Utdrag dan i6 Februari 1858. 825 Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning hiföllos Stats-Utskottets Memorial N:o 265, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om eli anslag för Lifbevärings-regemeritet; och Utlåtande N:o 266, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om beviljande af anslag lör folkundervisningens befrämjande. S. D. Föredrogs punktvis Lag-Utkoltets Betänkande N:o 69, i anledning af väckta motioner, angående förändring af de befordrings-lagar, hvilka gälla för prester. Tillstyrkandet sid. 6 afslogs. Utskottets hemställan sid. 7 bifölls. Hvad Utskottet sid. 8 tillstyrkt i afseende å de utaf Herr Biskopen Björck och Herr Domprosten Knös väckta motioner bifölls; hvaremot, beträffande Utskottets afstyrkande al bifall till Herr Kontraktsprosten Emanuelssons motion, Ståndet, för dess del. med afslag å Utskottets berörde yttrande, i stället antog bemälde motionärs förslag lill författning, sådant detsamma sid. 5 i Betänkandet linnes framställdt; och skulle Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, att sist omförmälda beslut biträda. Utskottets nederst å sid. 8 och öfverst å sid. 9 slutligen gjorda tillstyrkande bifölls. S. D. Lag-Utskottets Betänkande N:o 70, i anledning af väckt motion, angående antagande af förändrade föreskrifter om utöfning af patronats-rätten, bifölls. S. D. Godkändes Expeditions-Utskottets nedannämnde förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse»':
IV. B. 234. A. 334. Concert i Riddarhussalen, angående. Se FrimurareBarnhusDirection. Concerter i Riddarhussalen, angående upphörande af. X. 687. A. 688. Concurslagstiftningen, angående. Conreclor vid Orebro skola, om löneförhöjning för. Se Löneförbättring. Consistoriernes domsrätt, angående upphörande af. Se Stiftsstyrelserna. Consistorii-notarier, afskedstagande, om beredande af emeritilöner för. IV. B. 492. V. A. 317. — angående pensioner på indragningsstat för dem, som uppnått 70 års ålder eller vid 65 års ålder af sjuklighet äro hindrade att med tjensteulöfning fortfara. V. R. 358. VII. B. 354. A. 393. — om ersättning till, för ökade göromål, i följd af de i sednare lider vidtagne anstalter i afseende pä folkundervisningen. VI. B. 33. A. 397. VII. U. 354. A. 393. ConstitutionsUlskotlets Ledamöter. Se Lista.
Genom detta företag uppstod bland våra orientalister mycken ovilja, och skarpa recensioner blefvo häraf följden. De lärda herrarne togo för-modligen anstöt af att en till deras falang icke hörande vågade falla dem i embetet, ty hela beteendet mot öfver-sättaren bär tydlig prägel af jalousie de métier. I tidskriften Frey infördes efter ett års öfvervägande af professor H. G. Lindgren, hvilken 1829 sjelf utgifvit en tolkning af ett stycke ur Koran, ett försök till att nedergöra Grusenstolpes öfversättning, hvilken recension innefattade icke mindre än 25 anklagelsepunkter, hvilka G. naturligtvis sökte bemöta genom ett genmäle. Utan att hvarken drista oss eller vilja i något hänseende beträda våra orientalisters heliga jord, anse vi dock den polemik, som nu uppstod, alltför anmärkningsvärd, att icke äfven så långt efteråt något uppmärksammas. Förf. af “ Sveriges sköna literatur “ yttrar (V, sid. 363) alldeles riktigt att Grusenstolpes Koran-öfversättning var “ ej prisad af de lärdare *. Då emellertid ett dylikt uttalande lätt öfvergår till ett slags “ videtur “ öfver sjelfva arbetet, hvilket visade sig. vara fallet vid Grusenstolpes frånfålle, i de nekrologer, som då egnades honom, skola vi tillse huru pass kompetenta vederbörande voro att i den ifrågavarande recensionen frånkänna hans arbete värde. Grusenstolpe, hvilken 1843 återvände till sin befattning i Tanger, skickade derifrån per posto sitt på 4 postpappersark tätt skrifna genmäle, deri han punkt för punkt bemöter anfallet med anhållan till redaktionen af tidskriften att, som Lindgrens recension deri fått plats, hans svar likaledes deri måtte införas. Uti detta genmäle yttrar Crusen-stolpe följande: “ Hvar och en, som i tryck framträder inför allmänheten, måste underkasta sig att blifva bedömd icke blott af den sakkunnige och den opartiske; den halflärde, den hätske, den afundsjuke vill äfven hafva ett ord med i laget. Det var naturligt att Korans öfversättare ej kunde blifva ett undantag från allmän regel.
Tisdagsmorgonen helt tidigt kallade han upp Olle i ett aflägset rum, stängde dörren, och, utan alla vidare preludier, tog han fram en dugtig rysk kantschouk, och lofvade Olle deraf, om denne icke bekände allt hvad han visste om stölden; «ty» – sade patronen – «jag är ledsen vid ditt glunkande på Gunnar i Viken, och börjar hafva mina stora anledningar tro, att du dermed bara velat slå mig dunst i ögonen. – Olle, feg och strykrädd, nekade väl i början, men vid första rappet började han bekänna något, och vid det andra – mera, och alltsammans hellre än att taga det tredje. Han och Rönn hade nemligen, dagen före marknaden, begått stölden, och Rönn hade der på färsk gerning försålt säden, men allt bränvinet hade de ännu qvar, der borta te Ringbergs, utom litet som Olle hade i en kruka, hvilken var gömd på ett ställe, som Olle uppgaf, på sjelfva herregården. Patronen sade nästan ingen ting till Olle, sedan denne bara bekänt, utan skyndade sig blott att stänga in honom väl i det samma rum, der de voro, till hvilket patronen tog nyckeln, och skyndade ut på färsk gerning, för att hos Ringbergs genast få reda på Rönn, innan denne kunde hinna att blifva underrättad af Olle om saken och taga sina mått och steg; ty patronen var nog så slug att han förstod, att Olle skulle neka till alltsammans, om ej vittnen och lagliga bevis kunde anskaffas. I största hast sade han således till rättar-Anders, att taga ett par andra karlar till med sig, och gå bort i trakten af Ringbergs, för att vid patronens första vink kunna inställa sig der. Sjelf ville patronen gå allra ginaste vägen genom skogen, och det var just på denna färd han råkade Gunnar, både till sin och Gunnars ofärd. Olle, allena och innesluten i det der aflägse rummet, började redan genast att ångra sin dumma feghet och strykräddhet, som tvingat honom att bekänna sanningen, hvilken annars af intet annat än hot eller mutor kunde lockats ur honom.
— Detskulle då vara en obillighet, om en i moraliskt hänseende oskyldig person finge umgälla en försummelse, för hvilken den verkligen försumlige undgått allt ansvar. Frih. Boye, Ludv.: Efter den underrättelse jag bar om förhållandet i detta mål, är det verkligen en moralisk skyldighet att bifalla afskrifningen. Jag hoppas, att Utsk. icke skall vägra att göra afseende på känslan för hvad som är rätt i detta mål. Jag förenar mig med Hr von Troil i anhållan om återremiss. BancoUtsk:s utlåt. N:o 17 återremitterades. Vid förnyad föredragning, bifölls BancoUtskts den 29 sisth April e. m. på bordet lagda ullåt. N:o 18, i anleda, af väckt fråga, ang:de löneförhöjning, så väl för ålskillige tjenstemän vid R. Si:s låne-contor i Götheborg, som för en vid samma contor anställd vaktbetjent. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 29 sisth April e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 19, i anledn. af gjord hemställan om nedsättandet utan den såsom Tumba bruks fastighetsvärde i räkenskaperna nu balancerade summa. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag vet icke hvartill det tjenar att i bankens räkenskaper utbyta den summa, hvartill Tumba bruk är upptaget mot en annan summa, beräknad på höfd. Om Tumba bör uppföras bland bankens tillgångar, så skulle jag anse det böra upplagas till det belopp, som svarade mot brukets värde, om det skulle försäljas. Men så vidt jag kan påminna mig, finnes Tumba icke upp - Den 16 BI a j f. m. 9 upptaget bland bankens tillgångar, ochjdå finner jag icke heller skäl att förändra summan. Snarare bör man låta'bankens räkenskaper om kostnaderna vitsorda hvad de kunna; ty det tjenar till ingenting, att rubba det nuvar. förhållandet, när man icke gör det med större noggrannhet, för att nalkas försäljningsvärdet. Hr Stuart, Garl Guslaf:
Maj:t i underdånighet anmäla och fram» härda, :c. Stormägtigste Allernadigsie Konung! I anledning af ett Ingiswit Memorial, hafwa Riksens Ständer till granskning företagit det uti 1798 ärs Concurs-Stadga föreskrisne Edöformulair, hwarcfter Borgenär swär: ''Alt des; anmälde fordra» "hwaraf han innehafware warit förr an Gäldenäcs "ansökan att' sa sin egendom assia, honom kunnig "bles, honom fannsärdciigen och ingen annan tillhörer, "och pa sätt de ingtine handlingarne ntwisa. rjgtig är: ''Att hon denna fordran hwarken i eg nfkap ofLuU''inägtig eller Lommisiion c bewakor, eller mot 'utgifwir recipisie eller annat dylikt guitro densamma 'åtkommit, uran derföre sulle; penningac cllcr de''ras wärd? redeligen utgiswik och uran alt swek be''räknar: Att denna fordran således hwarken.tiil tredje ''mans förfång diktad är, eller bllswlt honom under "hwad namn dek wara ma godlgjord eller bemid; Äf''wensom alt han icke mer än laglig ränta under nä, 'gol sken uphurit, beräknar eller under den fordrade ''summan inuebegripit?
Landtm., att i afseende på den nu f'örevar:de punkten blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss och dels afslag. Enär grundlagen föreskrefve, att Landtmarskalken, då han anser sig icke kunna framställa en begärd propos., är skyldig att dertill uppgifva sina skäl, funne Hr Landtm, sig pligtig all uppgifva skälen hvarföre han trodde, att propos. till bifall å denna punkt ej kunde framställas. Del hade visserligen blifvit anfördt, att presterskapet, äfven om den ifrågavande ja-propos:n vunne, komme att åtnjuta ett kontant belopp, motsvarande det kontanta belopp, hvilket det i och för Lunds academi för närvande uppbär; men privilegierne innehöllo: ”Hvad penningeränta en och annan vid akademier, gymnasier, skolor, paslorater eller andra kyrkoljenster kan vara lilldeldt, skall dem tillställas efter den ordning, som förr stadgad är”; lill följd hvaraf det genom privilegierne vore bestämdt icke blott all det belopp, som till akademien utgått, skall fortfarande utgå, ulan ock att detsamma skall utgöras i den ordning som förr stadgad är; vid hvilket förhållande Hr Landtm, ausåge den omständighet, att Lunds academi skulle genom statsanslag få ersättning för hvad den genom halmstädjans upphörande förlorade, icke vara tillräcklig för att man, sedan PresteSt. afslagit denna punkt, skulle kunna, antingen genom 3 Stånds beslut eller votering, i förstärkta StatsUlsk. afgöra frågan i strid med PresteSt:s uttryckliga beslut. Hvad åter anginge frågan om återremiss, så och utan afseende på hvad följden af denna återremiss kunde blifva, funné Hr Landtm, icke något hinder att derom framställa propos., dä sjelfva återremissen i och för sig, till följd af 49 § Kiksd.Ordn., icke innebure någon olaglighet.
Jemnlikt ankomne Protocolls-Utdrag, hafva Utskotten inhemtat, att Presteoch Borgare-Stånden, med vidblifvande af sina i ämnet fattade beslut, laggt Ridderskapet och Adelns berörde inbjudning lill handlingarne, äfvensom att samma inbjudning blifvit af Bonde-Ståndet afslagen; och som, vid sådant förhållande, Irenne Riks-Stånd, eller Ridderskapet och Adeln, samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat aflåtandet af en Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, i anledning af det hos Rikets Ständer anmäldta behöfvet af en fyr-inrättning å skäret Understen, samt hvad tvenne Riks-Stånd i sudan fråga afgjort, jemlikt ^5 §. Riksdags-Orduingen, ut - Bih. till R. St. Brot. 1845, 4 Sami. 2 AftL 23 Haft. 2 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-V/sköttens Memorial, N.-o 115. gör Rikets Ständers beslut; men Ridderskapet oell Adeln varit af skiljaktig tanka med Borgareoell Bonde-Stånden, i afseende på innehållet af den underdåniga skrifvelsen, få Utskotten härmedelst hemställa, huruvida ieke Ridderskapet och Adeln, med frånträdande af sitt i frågan om uppförandet af en fyrbåk å skäret Understen fattade serskilda beslut, må instämma i det, hvaruti Borgareoell Bonde-Stånden stannat. För den händelse Ridderskapet och Adeln icke skulle till denna hemställan lenina bifall, få Utskotten föreslå Rikets Ständer, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet må, på sätt ^3 §. Riksdags-Ordningen föreskrifva-, varda förstärkt, samt att votering i det sålunda förstärkta Utskottet anställes elter följande voterings-proposition:
597 ordning om hemmansklyfning och jordafsöndring till någon del afhuipna; men så länge författningarne genom föreskrift om viss rymd, hvarunder jord icke får afsöndras, inskränka egarens rätt, att få fritt förfoga öfver sin jord, likasom öfver hvarje annan sin tillhörighet, qvarstår alltid en icke ringa anledning till obelåtenhet, och då vilkoret om besutenhet å den lägenhet, som, enligt sistnämnde Kongl. Förordning, finge från hemman afsöndras, kunnat få försvinna, synes den inskränkning till viss jordrymd, som den nya författningen satt i stället för besutenhetsvilkoret vara så mycket mindre behöflig, som dermed icke afses jordens beskaffenhet eller möjligheten för blifvande egare att deraf föda sig, utan fast heldre att å densamma bereda sig bostad. På grund af detta föreslår jag vördsamt: att, på sätt vid 1857 och 1858 års riksdag yrkades af Friherre J. Alströmer, Herr Thomée, Anders Erikkson från Elfsborgs län och Anders Pehrsson från Orebro län (Lagsamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 27 pag 4), obegränsad frihet måtte megifvas att från hemman på viss tid eller för alltid afsöndra huru stor eller liten jordareal som helst; äfvensom att, enligt Anders Gudmunssons från Hallands län yrkande, hvaruti David Andersson och Anders Nilsson från samma län sig förenat (nämnde Utskotts Betänkande pag 43 sista perioden), alla innehafvare utaf för alltid afsöndrad lägenhet må kunna låta klyfva och afsöndra jord från densamma, utan hinder af hemmanets egare eller jordens beskaffenhet, så vida ej särskildt kontrakt dertill föranleder.
Domkyrka måtte komma i åtnjutande af de från stiftet utgående Domkyrko-tunnor; och N:o 12, i anledning af väckta frågor om förändradt löningssätt för presterskapet, samt om S. M. Adjunkters aflönande till en del af Statsverket. Bih. till R. St. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets nedannämnde utlåtanden och memorial: N:o 168, i anledning af väckta motioner om hemmantals-räntans afskafiande; återremitterades. N:o 169, i anledning af väckta motioner om rättighet att köpa skattejord till frälse, samt bildande af en fond utaf de för dylika frälseköp inflytande medel; återremitterades. N:o 171, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående Nya Trollhätte Kanalbolags Direktions underdåniga ansökning, att få till skatte lösa gamla slussen vid lilla Edet med tillhörande område; återremitterades. N:o 174, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 137, samt N:o 175, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 133; Ståndet lät bero vid Med-Ståndens beslut i fråga om utlåtanderne, och lade memorialen till handlingarne. N:o 176, i fråga om boställsrum åt Departements-cheferna; bifölls. N:o 177, angående begärdt statsanslag för upprensning af Ljusne eif mellan sjöarne Or och Warpen; bifölls. N:o 178, i anledning af väckt motion, angående anslag till reseunderstöd åtFabriksoch Handtverksarbetare; bifölls. N:o 179, i anledning af väckt motion, angående inrättande af en Landtbruksskola i Norrland; bifölls. N:o 180, i anledning af väckt motion, angående Agronomers anställande, dels i rikets samtlige provinser, dels ock serskildt i Norroch Westerbottens län; bifölls.
Om den jord, som köp! är, äger högre värde än köparen gifvit, så mäste det vara hans rättighet alt för det högre värdet afstå densamma åt hvem han vill. Att från-? dömma honom jorden, derföre att en sockennämnd eller en länsstyrelse, eller hvilken inom länet sorn helst, behagar säga, att ägaren derpå ej är besutten, det lärer ej slå tillsammans med livad olli mitt och ditt i all lagstiftning hittills gällande varit; utan, oin jag vill åtkomma hvad annan köpt och lagligen vunnit, så måste jag ock gifva honom derför allt hvad lian fordrar och hvarmed lian nöjd blifver. Ett annat förhållande innebär en rubbning af de författningar, som Konung och Ständer för Svensk rnedborgsniannarätl, i öfverensstämmelse med våra grundlagar, stiftat. i6§:n Reg.- F:n förbjuder Konungen att någon dess gods afhända elier afhända låta, det må ske genom sockennämnd eller genom landshöfding med sockennämnds biträde. Köparen mäste äga rättighet alt vora qvar på den jord, sorn han lagligen köpt, och får ej derifrån skiljas, derföre alt det fäller en sockennämnd eller en landshöfding in, att lian skall Hvila derifrån. Hr Coyet liar yttrat, att en samling af medborgare skulle hafva uppstått, sorn skulle blifva tiggare eller ock som skulle sakna uppfostran. Det vore just genom en sådan författning, sorn den nu åsyftade, som man skulle skaffa sig en dass ej blott af fattiga, sorn sakna uppfostran, utan af missdådare, sr,un störande lomme att verka på allmänna säkerheten, j.i ! delta blifver en ovillkorlig följd, om man hindrar folket att skaffa sig boplatser och att genom sitt arbete bereda sig välstånd. Hr Ribbing, Bengt: Jag får endast tillkännagifva, alt Den 5 S t p I o m ber c. m. uSg ju g ingalunda genom fl r Coyets framställning blifvit öfver* tygad om motsatsen lill hvad jag förut anfört. Jag bade ganska noga öfvervigt den saken, innan jag yttrade mig, oell är och blir fast i min öfvertygelse.
¯Ottilias svar¯: «Tack goda Leonna för ditt välkomna bref, der din vänskap för mig lyser fram öfverallt; men den sinnesstämning innehållet visar, oroar mig. Att du sörjer, hjertligt saknar din goda mormor, finner jag så naturligt; jag känner ju hvad det vill säga att förlora ett älskadt och dyrbart föremål, och beklagar din förlust, men tillåt mig äfven göra några anmärkningar. Det hör ju till våra öfverenskommelser och är, efter min öfvertygelse, vänskapens dyrbaraste rättighet. Om också aldrig din mormors ålder varit så olik din egen, skulle likväl den verld, hvari hon lefvat, det vill säga den grad af bildning hon erhållit genom uppfostran, vanor och omgifning, säkert gjort henne mera oförmögen att förstå ditt unga lifliga, efter högre bildning törstande, sinne och det som nu ligger dig om hjertat — ty något är det, kan du neka dertill? men derom en annan gång. Jag kände ej din mormor, men efter din egen skildring om hennes vanor och ert lefnadssätt, måste hon i många fall liknat fru Palman; välmenande och god till tänkeoch handlingssätt, men inskränkt till det alldagliga, utan uppfattning af något, som ligger utom denna synkrets. Har jag orätt? Fru Palman är af god härkomst, men tarfligt uppfödd på landet och tillhållen att arbeta och hushålla; hon är omtänksam och driftig i allt hvad kroppens nödtorft tillhörer. Utomdess bestod hela hennes undervisning i en äfven nödtorftig katekesläsning och något skrifva; utom Bibeln, katekesen, psalmboken och almanachen, kände hon ingen bok till namnet en gång. Hennes umgänge bestod af lika inskränkta som fördomsfulla menniskor. Som ung flicka plockade hon åkerblomman och väpplingen för att deraf binda kransar åt barnen; men som äldre endast millefolium, myntan, kamomillen och några andra örter, nyttiga i husmedicinen, med ett ord, det är endast ¯nyttan¯ hon håller sig vid, själens och naturens poesi förstår hon icke. Hon hör till exempel åskan, ser blixten, men finner ingenting skönt och majestätiskt deruti; ingen har lärt henne inse dess välgörande verkningar, långt mindre dess orsak.