Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan PresteStåndet redan afslagit Redactionen, kan densamma, om ock af Ridderskapet och Adeln besluten, likväl icke blifva gällande, hvadan, och då ett väsendtligt Redactions-fel deruti blifvit anmärkt, jag icke tror, att Redactionen bör af Piidderskapet och Adeln bifallas. Såsom ett bevis på nödvändigheten af Votering per Capita, torde jag få nämna, det jag genom rykte erfarit, att vid början af denna Riksdag, några Utskott begagnat detta Voteringssätt vid antagandet af deras Cancellier, emedan de funnit att genom Votering Ståndsvis, det kunnat hända att de bekommit antingen ingen eller ock tvänne Secreterare. Herr F/achj Carl Fredric: Om flera skäl 446 Ben i/f Martil. ytterligare skulle behöfyas, för antagandet af Redactionen, så skulle jag hämta dem från våra förflutna Riksdagstiders Historia, och derigenom ådagalägga , hvilka Catastropher och hvilken Schisme emellan RiksStånden, genom Voteringen Ståndsvis, ofta fordom inträffat. Men då nyttan af Redactionen redan synes vara fullkomligen utvecklad, tillstyrker äfven jag bifall derå. Herr von HauswolffCarl Gustaf Reinhold: Jag finner icke några nya skäl hafva tillkommit, på grund hvaraf Ridderskapet och Adeln nu skulle ändra dess, vid sista Riksdag, angående Voteringssättet per Capita, fattade beslut. Ridderskapet och Adelil torde således nu icke böra vara af annan tanka, eller tillåta någon verkan af PresteStåndets beslut på dess eget. För min enskildta del måste jag bekänna, att om jag, såsom Ledamot i en Comité, bade pluralitetens tanka emot mig, skulle jag likväl alltid blott följa min öfvertygelse. På dessa, med de af flere värda Ledamöter redan anförda skäl, får jag yrka att förevarande Redaction må gillas. I afseende å det uti Redactionen befinteliga skriffel, förmodar jag att detsamma icke bör väcka särdeles uppmärksamhet, liebst äfven uti den nya Svenskan enahanda skrif-fel understundom förekommer, såsom till exempel HofFruntimret, i stället för HofFruntimren.
Jag anhåller således om återremiss af detta betänkande. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Redan vid förra riksdagen reserverade jag mig mot ett betänk, af Bevilln.- och Oecon.-Utsk:n, deri jagtbevilln. afstyrktes. Jag erkänner likväl, alt frågan i afseende på verkställigheten nu vunnit mycket genom de modificationer, Hr v. Hohenhausen De o 10 Maj e. r». föreslagit, och skulle tro, att de åtgärder, han tillstyrkt, skulle i betydlig mån bidraga till rofdjurens utödande. Efter officiell afgifna approximativa beräkningar uppgår den skada, som årligen af rofdjur åstadkommes, till 200,000 r:dr b:co, och deras utödande torde således i statsoeconomiskt hänseende vara af större nytta, än man vanligen föreställer sig. Jag har visserligen vid förra riksdagen hört såsom skäl emot ifrågavar. bevilln. anföras, att den skulle undertrycka den martialiska andan; men i andra länder, der en dylik bevilln. blifvit antagen, har den ej haft ett sådant inflytande. Detta skäl synes således icke vara välgrundadt, och jag får derföre, i öfverensstämmelse med Hr v. Hohenhausen, begära återremiss af förevar, betänk. Frih. Pal m stjerna, Carl Otto: Jag får erkänna, att jag är af en motsatt åsigt med de värde talare, som redan yttrat sig i ämnet. Jag sätter värde på villebråd och anser jagten såsom ett nöje och ett helsosamt tidsfördrif, som bibehåller krafterna intill den sednare åldern, hvarföre man gerna kunde erlägga bevilln.; men jag tror, att en så beskaffad bevilln. skulle vara långt mera skadlig, än nyttig. Jag tror, att man ganska väl kan få medel till premier för rofdjurs utödande, utan att samla dem på detta sätt. I många provinser, t, ex. Westmanland, finnas redan sådana premier, hvilka uppgå till 20 å 3o r:dr för hvarje varg, och de samlas derigenom, att hvar och en på sin debetssedel påföres skottpenningar efter det antal rofdjur, som fällas.
Hofrättens utslag med derå tecknade belopp; och har detta utslag icke blifvit öfverklagadt. Berättelsen för år 1851 upptager, redovisning för de af mig förordnade åtal emot K. Bfhde i Gottlands län och Karantänsbefälhafvaren vid Slitö för olagliga, år 1850 företagna spärrningsåtgärder, i anledning af yppad Kolerafarsot hos en å lägenheten Lenna bosatt engelsk undersåte; och uti berättelsen för sistlidna år omförmälas de besvär, jag i underdånighet anfört öfver Kongl. Svea Hofrätts den 16 Juli 1852 gifna utslag uppå det mot K. Bfhde anställda åtal.
Befallningshafvande i Christianstads län, lika med Rektorerne i Christianstads och Cimbritshamn^ skolor, ansett dessa skolors rätt till helgonskyld vara tryggad dels genom förut omförmälde författningar, dels ock genom Christianstads sä kallade skolbok, börjad år 1650, Kongl. Brefven den den 4 Februari och 28 Juli 1618, Kongl. Resolutionen den 1 September 1664, 1668 års Riksdagsbeslut, Kongl. Resolutionen den 3 Augusti 1681, Kongl. Förordningen den 27 April 1742 och Kongl. Brefvet den 9 Januari 1798; samt att Kongl. Majits Befallningshafvande i Malmöhus län på enahanda sätt sökt ådagalägga skolornas rätt till helgonskyld. Vidkommande åter beloppet af helgonskylden hade, efter föregången noggrann undersökning, följande förhållande blifvit utrönt: Till Lunds Kathedralskola, hvars på Kongl. Brefvet den 24 Mars 1824 Slals-Llshollcls Utlåtande, JY:o (2tl. 3 grundade helgonskylds-intrad af 1.047 tunnor korn, i följd af Rikets Ständers Beslut den 1 Juli 1840 och Kongl. Brefvet den 27 i samma manad, förvandlats till ett årligt Statsanslag, erlägges fortfarande helgonskyld från dels 99 särskilda byar eller enstaka hemman uti 38 socknar och 6 härader, och dels klockarelägenheter i 5 socknar inom ett härad, med tillsammans 6 tunnor 24 kappar räg och 273 tunnor 231 kappar korn, hvartill kommer 2 ll:dr 2 sk. under benämning ”Pensioner af klockare” i ett härad.
Frih. Rehbinder, Helge Edvard Reinhold: Jag anhåller vördsamt, att i R. o. Ad:ns prot. få nedlägga min reservation mot det vigtiga beslut, som i förrgårs fattades. Jag nedlägger min af fädren ärfda representationsrätt utan saknad, utan någon bitter känsla. Intet ofler är för stort, om man dermed kan gagna fäderneslandet; men bittert skulle det blifva, om framtiden komme att utvisa, att det beslut, som R. o. Ad. nu fattat, varit för fäderneslandet olycksbringande. Jag erkänner, Mina Hrr! att för mig synes denna framtid mörk. Jag hoppas till Gud, att jag måtte hafva orätt, och jag lofvar heligt, att, så långt i min förmåga står, sträfva för att »få orätt», att förhindra de vådor, som enl. mitt förmenande kunna drabba fäderneslandet genom det nu antagna Kongl, representationsförslaget. Får jag, med Guds hjelp, orätt, så tillkommer ej mig att dela den heder, som då tillhör ensamt dem, som antagit förslaget; får jag deremot, det Gud för bjude! rätt, så må ansvaret äfven drabba dem det tillkommer. Det är för att hvarken dela en heder, som mig ej tillhör, ej heller bära ett ansvar, som mig ej tillkommer, som jag beder att få nedlägga min reservation. Gud bevare mitt älskade fosterland! Hr Blomstedt, Johan Otto: Jag förenar mig uti den af Gr. Henning Hamilton afgifna reservation. Frih. Banér, Johan Gustaf Svante Eduard: Härmed får jag tillkännagifva, att jag vid voteringen röstat nej; och instämmer jag uti den af Gr. Henning Hamilton afgifna reservation. Den 9 December. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Ehuruväl min snart fyratioåriga politiska bana, som alltid gått i samma rigtning, gör det uppenbart för hvar och en, som egnat denna min verksamhet någon uppmärksamhet, på hvilken sida jag stått under den nu utkämpade stora striden, har jag likväl ansett mig böra tillkännagifva, att jag vid detta tillfälle mindre än någonsin öfvergifvit mina politiska vänner, och att jag alltså icke med min röst bidragit till den lösning, den samhällsvigtiga frågan erhållit. Gr. Frölich, Oscar:
Att då man oupphörligen bör söka bereda en öfvergång från landtmannens skjutsningsskyldighet till ett frivilligare fort - Den 4 Maji f. m. 9 skafFningssätt, och detta möjligtvis ]<an vinnas genom Postverkets oafbrutna bemödan, den, att anskalFa och uppmuntra entrepreneurer, dels till skjutsningen af Postverkets vagnar, dels till fortskalFandet, under PostVerkets beskydd och controll, af resande samt varor, som Postverket icke medhinner åtaga sig, uppdrages Utskottet, att äfven inkomma med förslag, i afseende på sättet, huru entrepriser i dessa delar må kunna befordras, samt till en början, i anledning af detta uppdrag, till sig kalla den person, som inrättat forvagnen emellan Upsala och Stockholm; fråga honom, om han vill, emot det att af Postverkets medel honom betalas för ett visst belopp i vigt till PostVerket inlemnadt paketgods hvarje vecka, eller emot något räntefritt mindre lån, åtaga sig, att icke allenast fortfara med forvagnens oafbrutna framoch återgång tvenne gångor i veckan emellan Upsala och Stockholm, utan äfven inrätta tvenne ytterligare sådane vagnar, å hvilka personer och paketer kunna transporteras fram och åter emellan Stockholm och Westerås samt Stockholm och Nyköping. Personen är både berättigad till en sådan uppmuntran, såsom den der först gått i befattning med en af Ständerne ofta önskad förbättring, hvartill man ej eller varit obenägen förut lemna anslag; och såsom den der genom sin drift och vundna erfarenhet är väl qvalificerad till företagets fortsättande.
483 ilutna åren torde komma att upgå till något öfver 18,000 R:dr ärligen. R. o. Ad.' ansåg de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda lill densammas återremitterande. 6:o Silf var tionde, Mynlarelön och Slagskatt; 7:o Kopparräntan; 8:o Tiondeoch Hammar skalts-jern; 9:o Alun t londén ; samt 10:o Svafvelsbruks-lionden. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 11 :o Mantalspenningar ne. Hr von Troil: Sedan frågan om mantalspenningarneblifvit af R. o. Ad. återremitterad, så tager jag mig friheten vördsamt hemställa att denna punkt äfven mätte blifva återremitterad. R. o. Ad. fann denna punkt, i följd af Ståndets förut i ämnet fattade beslut, böra till StatsUtsk. återremitteras. 12:o Bötesmedel; 13:0 Kavalleri-Regemcnlcrncs Häst-vakans-spanmäl; 14:o Ständige Rotevakans-af gifter ; 15:o Tillfälliga rotevakansoch mö les-afgifter; 16:o Rolefrihets-afgifter af oroterad men ordinarie rotering underkastad jord; 17:o Rotevakans-af gift af Utsockne frälse-hemmanen i Halland; l8:o Fourage-afgift af indeldta Kavalleriet; 19:o Trosspassevolans-ajgiften; 20:o Bålsmans-vakans-afgiften; 21:o Krulach Salpeter-försä/jnings-medel; 22:o Konlrollstampel-medel; 23:o Bakoch Lots-medel; 24:0 Danska fyrings-medel; 25:o Ersättning uf Konvoy-kommisariatel för aflöning af Beskickningen i Turkiet; 26:o Observations-medel; 27;o Extra medel och upbörder; samt 28:o Intresse-medel. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne.
K:dr oeli K:dr. 3:o tltt X:drn indelas i loo delar lallade 0re oelr att Kopparmynt böra präglas ä 6, 2, i oeb ^ Ore, Irvilla lilväl iele bebäsva vara i proportion sä tunga Lstänlanden, K:o 16. 243 som nuvarande Kopparmynt, emedan Kopparmyntet är oeli bär vara ni^ntlcele». Det ät^nts^stem jag lia,med dristar till K. 8t:rs antagande vördsammast föreslå är följande: <r) Knliete» för 8ve»sla N)'olet bäfver värdet sk 1 K:dr K:g:s8edlar, med iagttagande af okvannämnde ^ p> oe:ts minslningen, sä att den lommer att inneIiälla jemt (o,o>5) af 1 M v. v. bergfint 8ilkver. Denna äl^ntLnlret lallas Laro/ör. L) Knligt nyssnämnde grund älgar således till 200 Laroliner jemt 3 Ä v. v. tint silfver, lill dessa lägges l L v. v. loppar, dä blandningen lommer att inneliälla ^ silfver oeb ^ loppar, oell således blifva I2-Iädig. c) Larolinen delar i 10 delar, bvarje lokiiedel lallas /t,o, ra; Kronan delas i 10 delar, bvarje dess rotdedel lallas 0re. Dela Larolinen lommer salunda att innelrälla 100 öre, bvarje öre värdt belt nära ^ slilling K:g:ssecilar. c/) Köljande m^nt präglas: Larolin (Z krona) 5 öre vörä nara 2! sl. 25 växa l U v. V. Kron») i" j-, >25 (?s Krona) Z j „ a5o e) Kopparmyntet utmyntas till 600 Laioliner (K:dr K:g:s) värde pä l 8lW v. v. loppar.
De i 108 och 109 §§ af nyssnämnde reglemente förekommande stadganden, angående tillhandahållandet af det för samma reglementes utfärdande återbetalda belopp utaf 1830 års undsättningskreditiv samt utbetalningen af den för undsättningar i missvextår vid sistförflutna Riksdag anvisade särskilda kreditivsumma, hafva dels blifvit fullgjorda och dels genom detta särskilda kreditivs upphörande numera förfallit. För öfrigt anser sig Utskottet böra erinra, att enahanda föreskrift, som hittills gällande reglementes 108 § 5 Stats-Vtskollets Memorial, N:o 310. innehåller, rörande de medel, hvilka i afräkning å det äldre undsättningskredltivet blefvo till Riksgäldskontoret återbetalda, finnes meddelad uti 11 § af det, Utskottets Memorial N:o 303 bifogade, förslag till reglementariska stadganden angående Riksgäldskontorets inkomster. Stockholm den 18 Aug. 1848. FéllSIAC} tili Reglemente för Rikets Ständers Riksgäldskontor, (Fortsättning.) Angående de å Riksgäldskontoret anvisade kreditiver. §§. 1-4. (Dessa §§, hvilka komma att innefatta erforderliga stadganden om de i Regeringsformens 63 § föreskrifna kreditivsummor och motsvara 104, 105, 106 och 107 §§ i 1845 års reglemente, äro intagne uti memorialet Nio 215 och, jemte samma memorial, redan af Rikets Ständer godkända.]) § 5. Med bifall till Kongl.
Inom den församling eller det distrikt, hvarest fastighetsegare, näringsidkare eller tjenste-innehafvare är bosatt och bör vara mantalsskrifven, skall jemväl all hans ä snnan ort belägna egendom samt hans der idkade rörelse eller inne» hafvande befattning uppgifvas; hvaremot uppgiften till mantalsskrifningen, der den skattskyldige väl har egendom eller drifver rörelse, men icke skall för sin person skattskrifvas, endast behöfver omfatta hans dervarande egendom, yrke eller rörelse samt den dertill hörande personalen. 3:o Hvar och en, som eger eller förvaltar fast egendom, skall dessutom meddela uppgift å alla derstädes boende personer, af hvilka, enligt denna paragrafs l:sta morn., särskilda mantalsförteckningar skola afgifvas; börande i stad mantalsförteckningarne för de inom samma hus boende personer samlas och aflemnas af husets egare eller den, som dennes ställe företräder. 4:o Den, hos hvilken personer, tillhörande annat mantalsskrifnings-distrikt, äro boende då mantalsskrifningen förrättas, skall å sin mantalsförteckning uppgifva desse personers namn och mantalsskrifningsort. 8:0 Egare af eller huvudredare för fartyg skall, jemte uppgifvandet af fartygets lästetal samt driftkraften af derå anbringad ångmaskin, vid mantalsskrifningen inom den ort. dit fartyget hörer, jemväl uppgifva skeppare eller befälhafvare samt styrmän och maskinister å samma fartyg, äfvensom desses mantalsskrifningsort. 6:0 Hvad här blifvit stadgadt, rörande fastighetsegare, näringsidkare och tjenste-innehafvare, gäller äfven för bolags-direklioner samt styresmän eller förvaltare af verk och inrättningar, förmyndare, utredningsmän i sterbhus samt syssloman i gäldbundet bo med flere, som vårda och förvalta annan person eller inrättning tillhörig egendom. 7:o
Då Utsk:t icke tillkännagifva någon annan åsigt, än att man borde på dessa marker utse sådana trakter, som kunde blifva tjenliga till kronoparker, på det att sedermera, när Konungens Befh:de skola bestämma platser för nybyggen, de må kunna derefter rätta sig, och på det de må kunna göra framställning om de trakter, hvarå afvittringen må fortgå, har det naturligtvis ej kunnat vara Utsk:ts mening att tillstyrka, det dessa marker i sin helhet skulle anslås till kronoparker. Jag kan på förhand försäkra, att trakter, som kunna vara lämpliga till kronoparker, icke äro många, och Chefen för skogsstyrelsen kommer sannolikt att meddela R. o. Ad. en tillförlitlig uppgift å dem. Gr. Mörner har yttrat, att det vore orätt att hämma odlingen och betaga nybyggarne den rätt, som är dem tillerkänd, att få en viss skogsrymd åt sig anslagen. Jag svarar härtill att, redan förra gången jag hade ordet, tillkännagaf jag att detta icke var meningen, och ehuru jag ansåg att det icke behöfde uttalas, emedan det icke kan lalla någon in att U. St:r skulle i en dylik ren administrationsfråga vidtaga nödig åtgärd, har jag likväl icke motsatt mig det af Hr von Koch föreslagna tilllägg: »dock att hinder icke lägges för afvittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen.» Den värde Gr.n kan således icke på allvar påstå, att, då man här säger sig icke hafva någon mening att inskränka nybyggarnes rätt, man likväl har detta för afsigt. Han har ytterligare sagt, att det vore bättre sälja skogen, såsom i Amerika, men på samma gång han sagt detta, har han likväl förklarat, att hvad som för dessa trakter behöfves, det är armar. Nu är det klart att, om man säljer dessa trakter, blir det sågverksegarne, som inköpa dem och totalt nedhugga skogen, och sedan inträffar det förhållande att trakten blir fullkomligt obeboelig. Man behöfver endast tänka på nordanvinden här i Stockholm, för att kunna föreställa sig, hurudan den skall vara i Norrland, samt inse behöfligheten och nödvändigheten af att motverka det hårda klimatet, genom att någorstädes bibehålla skogarne.
Artillerit hfiitut et på Mariaeberg lärer utom hvad byggnaden kostat erfordra omkring 6500 till 7000 R:dr årligen. Något öfver 20 Officerare studera der, och hälften kan beräknas blifva utexaminerade om året. Ingenieur Undervisningen skall blott kosta Staten omkring 1,100 R:dr, emedan de äldre Officerarns i Corpsen lära sjelfmant, och utan vedergällning, undervisa sina yngre kamrater. Endast 2 tili 3 IngenieurOfficerare skola i årligt 9 Huruvida det är rigtigt, art för ett så ringa antal bibehålla en särskildt undervisningsanstallt, torde böra sättas i fråga, Dess besvarande är visserligen Öfver mitt bedömande; men jag erkänner mig vara böjd lör antagandet af Grefve CronhjelmS mening, att bägge de sistnämnda undervisningsanstalterna borde förenas. Herr Grefven haf anfört exempel från Frankrike till styrka för sitt påstående. Mig torde det tillåtas erhindra, att^vår egen Konung gifvit en dylik organisation åt den högre Militaite-Undervisoängen i brödrariket, der Officerare, som söka anställning vid Generalstaben) afven begagna den. Rlgtlghetefi aF Herr Montgotneries Förslag, att en milit aire lärare mätte anställas vid hvarje Gymnasium'] Riket, måste jag betvifla, af det redan anförda skälet, att applicatiorisstudier icke bora äga rum, förr än man tindangjordt de allmänna och förberedande, bvartill de, sorn idkas vid Gymnasierna, äfvetl höra. G'llades de delar af Grefve Cronhjelm® Och Herr MontgOmeries förslag, hvilka synas mig vara rigtiga, och utfördes verstäilighsten ]>å sätt här blifvit uppgifvit, så skulle förändringen af de militaira undervisningsverken leda till följande slutföljder: ; Grundligare, medborgerligare och rigtigare uppfostran töi Officerare vid de allmänna t)en Miriii. 92? Läroverken i begyoelsen, och vid tpplicationsskolor, till slutet. Erhållandet af 35 militaire-stipendier vid Universiteterne
Dellen under samma riksdag beviljade samt dels under sistlidne oell dels under innevarande år utbetalda Ian å 570,000 R:dr; 6:0 det för anläggningen af tvänne flottbroar öfver Daloch Lill-elfvarne i närheten af Thorsångs kyrka, under samma riksdag beviljade och under detta år utbekomna lån å 10,000 R:dr; 7:o det för hamnbyggnad vid Färjestaden på Öland under samma riksdag beviljade och under sistförlidet år utbetalda lån å 12,850 R:dr; 8;o det för hamnbyggnad vid staden Falkenberg under samma riksdag beviljade och under innevarande år utbetalda lån å 47,000 R:dr; 9:o det för fullbordande af hamn-anläggnings-arbetena vid Strömstad under samma riksdag beviljade och under sistlidna år utbetalda lån å 15,000 R:dr; 10:o det för anläggningen af en hamnbassin vid Carlstad och en kanal derifrån till Kanikenäset under samma riksdag beviljade och under innevarande år utbetalda lån å 100,000 R:dr; ll:o det för sänkningen af Stora och Lilla Rengen, Jernlunden och Asunden m. fl. sjöar samt en båtled mellan dem vid samma riksdag ytterligare beviljade och under sistlidna år utbetalda län å 150,000 R:dr; 12:o det för fortsättningen och fullbordande af Storåns upprensning inom Tjellmo socken i Östergötland under samma riksdag beviljade och under sistlidna år utbetalda lån å 100,000 R:dr; 15:o det för reglering af gatorna och tomterna inom den vid 1856 års eldsvåda afbrända del af staden Eksjö under samma riksdag beviljade och under år 1857 utbetalda lån å 30,000 R:dr; 14:o det för återuppbyggande af nämnde stadsdel under samma riksdag beviljade och under samma år utbetalda lån å 200,000 R:dr; 15:o det för reparationsoch andra förbättrings-arbeten å Skara domkyrka under samma riksdag beviljade och under år 1858 utbetalda lån å 25,000 R:dr; 16:o det för reparationer och förändringar i Westerås domkyrka under samma riksdag beviljade och under samma år utbetalda lån å 22,500 R:dr, och 17:o det för uppbyggande af ny kyrka åt Wallentuna församling under samma riksdag beviljade och under innevarande år utbetalda lån å 20,000 R:dr.
Då man nu för tiden gör så mycket för att hålla den stora skaran af importörer och penningebehöfvande under armarua, så synes väl billigheten kräfva att man gör något för dem som innehafva Bankens sedlar. Det synes således, säger jag, vara billigt, att då man känner så mycken ömhet för lånebehöfvande, man äfven egnar någon uppmärksamhet åt dem som ega fordringar. Jag tror således, att man, utan att förbise Statsverkets behof eller det ändamål, man söker, gerna kan och bör medgifva hvad jag nu föreslagit. Det vore ju lustigt för hvar och en att låna, om man kunde undvika betala ränta, och då skulle jag också vilja vara med om den saken; mén det är just räntans betalande som under vanliga förhållanden är, som man säger, knuten. Jag fordrar således, att Banken i ersättning för den aflemnade bankovinsten bör få sin andel i jernvägslånet, och att icke någon ränta eller amortering utbetalas förr än man behofver använda de erhållna obligationerna för att betrygga bankosedlarnes värde. Om återremiss på grund af detta förslag behöfves, skulle jag hemställa, om icke en sådan i denna syftning kunde blifva af R. o. Ad. beslutad. Hr von Koch, Nils Samuel: Om det verkligen, såsom här blifvit sagdt, är nödvändigt för banken att den får en förstärkning af 5 millioner för att kunna upprätthålla sitt förnämsta åliggande, så skulle jag vara den siste att motsätta mig en åtgärd, hvars underlåtande skulle göra sedlarne osäkra; men jag tror icke att någon bevisning ännu är framlagd härför. Det är ganska naturligt, att ju större bankens öfverskott är, desto bättre är det. Om man, på sätt Banko-Utsk:t föreslagit, kan låta banken deltaga i jernvägslånet för 5 millioner, och om Statsverket, utan att bevillningen ökas, kan betala ränta och dessutom få sig en sparpenning, så vore detta ju rätt artigt, för - Den 22 Maj e. m. 457 utsatt att det är fullt rigtigt att ständigt samla öfverskott. Men det kan verkligen sättas i fråga, om det är fullt rätt att göra det.