Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Caroliner, enkla och dubbla, angående präglande af guldruynt till 10 och 20 Riksdaler Riksmynt valör, under benämning af —; motion af Friherre David von Schulzenheim: se Motioner. Carolinska Institutet, angående anslag till löner åt en Adjunkt i Barnsjukdomarnes Klinik och en lärare i Psykiatri vid nämnde Institut; motion af Friherre Gustaf von Duben: se Motioner. —, angående anslag för en gång till ordnande af Laboratoriet vid samma Institut; motion af Friherre Gustaf von Duben: se Motioner. Cederbaum, Pehr Fredrik, dess yttranden : VI. 148; VII. Celsing, Lars Gustaf von, dess yttranden: II. 121; VI. 307. Censur, ä theaterpjeser, om upphäfvande af föreskrifter angående: B. VIII. 16, 164, 211, A. 214; U. IX. (48, 178, A. 178. —, å theater-stycken, som uppföras på enskilda theatrar, angående upphörande deraf; motion af Herr Wdhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Christianstad, angående låneunderstöd för jern vägsan läggning emellan nämnde stad och närmaste punkten å södra stambanan norr om Finja-sjön; motion af Herr Rudolf Stjernsvärd: se Motioner. Christinehamn, angående gjord underdånig framställning om ytterligare låneunderssöd för kyrkobyggnaden i nämnde stad: 1.233, 327; B. VI. 381; VII. 133, 143, A. 147; B. IX. 112, 151, A. 151; B. XI. 4, 118, A. 118. E. 218. — en inbjudning i ämnet från Vällofliga Borgare-Ståndet: se Inbjudningar. —, angående förökning af lärarepersonalen vid dess läroverk; motion af Grefve Carl August Adlersparre: se Motioner.
Inrättningen har sålunda betydligt utvidgat sin verksamhet, hvilket den så mycket säkrare kunnat göra, som Fondens tillgångar i alla fall synas hafva på de 2.’ne: revisionsåren ökats med 59,43o: 23. 7., Oagtadt Inrättningens allmänt erkända förträfflighet har dödlighetan inom Barnhuset visserligen varit betydlig. Af 761 karn, som till exempel under loppet af år i83o blifvit i Barnhuset längre eller kortare tid vårdade, hafva nemligen 164 aflidit eller 21 f procent af hela personalen. Och detta förhållande synes ännu ofördelagtigare, då afseende hafves endast på de späda barnen, af hvilka, till antalet 402, icke mindre än 106 aflidit, eller 2Ö| procent. Och dessutom hafva många af de harn, sorn blifvit utlemnade i Staden och åt Landsorterne, troligen der aflidit. Denna dödlighet kan likväl icke läggas sjelfva Inrättningen till last, dä i betraktande tages, att barnen icke intagas för än föräldrarne af nöd och elände blifvit bragta på Sjukhuseller andra Barmhertiglietsr ( *44 ) Inrättningar eller i fängelse, och att äfven af dem, som inlöstes, likaledes många torde redan hafva blifvit af vanskötsel skadade innan mödrarne hunnit anskaffa den summa, af 66 R:dr 3a sk., som på en gäng mäste erläggas. Att så verkligen förhållit sig kan man finna af Läkarens uppgift, att till ex. år i83o 227 barn hafva vid intagningen i Barnhuset befunnit sig uti oftast ganska sjukligt tillstånd. Slutligen må nämnas att i den delen af i8a5 Ars Instruction för Barnhus-Directionen, som angår vilkoren för Barns intagning i Barnhuset, nemligen att
För min del tycker jag, att vi sköta våra mäns intressen, när vi uppbjuda all vår förmåga att göra deras lif i hemmet så gladt o c h angenämt s o m möjligt, att vara sparsamma med friskt och godt mod, när vi veta, huru stora inkomster våra män disponera öfver, samt att alltid vara prydliga i vår klädsel. Och vår egen själsodling? Icke kunna vi väl tänka oss, att, sedan! vi blifvit gifta, vi skola få egna många timmar o m dagen åt läsning, spelning m. m., som vi fingo det i vårt föräldrahem. Nej, lyckligtvis kunna vi använda vår tid bättre! Nu vill j a g ej, att fru Betty skall tro, att jag anser det för höjden af lycka att sjunka ned till första tjenarinna i sin mans hem. Tvärt o m! Ty jag * vet, att alltid får man någon stund af dagen öfrig för att ostördt kunna få läsa en timme i en god b o k eller öfva in något nytt stycke pä pianot. Och äro vi medvetna o m, att våra män älska oss, då nedsätter det oss ej i deras ögon, om vi sjelfva hjelpa till med hvad vi kunna i hushållet, ty just derigenom gifves det oss tid att få läsa och utbilda o s s. Ej vet jag, o m mitt sätt att sköta mitt hushåll är tillfredsställande för andra, men att min man är belåten, det vet jag, o c h det är j u hufvudsaken för oss fruar. Något bestämdt schema att följa för dagen kan väl fru Betty knappast få. Den ena dagen är j u så olik den andra. Och hvad gör det för resten, om det skulle sitta ett litet damkorn här och der. Det är väl bättre det, än att vi skulle trötta ut oss med damtorkning o c h så icke orka se glada och lyckliga ut, när våra män komma trötta hem om qvällarna. Så tycker åtminstone fru Ellen. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas Handarbetets vänner. ) en förening, som under detta namn eger sitt högsäte här i hufvudstaden, torde ingalunda vara Iduns läsarinnor obekant.
Jag tror att det varit vida riktigare, att vid denna fond, likasom vid den förra, såsom blifvande sedelökning anse endast den summa, hvarmed fastighets-lånefonden under innevar. riksdag blifvit förstärkt. Derigenom hade ytterligare i h 3oo,ooo r:dr blifvit att disponera. Uti betänk. N:o ioo har BancoUtsk. lagt till grund för sina calculer det förhållande med sedelmassan, som intill 1844 å|-s slnt skulle hinna inträffa. I det nu förevar, betänk. har Utsk. utsträckt sina calculer ända till slutet af år i845. Jag skulle tro att 1841 års slut hade varit den rätta gränsen för Utsk:s beräkningar. Man kan visserligen säga att det är likgiltigt, antingen calculen sträcker sig till 1844 eller 1845 års slut, emedan R. St. i alla fall icke derutaf voro på något sätt bundne uti sina åtgärder, och att det icke kunde skada alt meddela R. St. en öfversigt öfver det supponerade tillståndet vid 1045 års slut; men jag tror att ett sådant meddelande snarare leder till förvillande än till upplysning för R. St. Dä R. St. ånyo skola sammanträda i början af år i845, så hafva de under årets lopp tillfälle att göra hvilka dispositioner de finna för godt om de medel som då finnas oanvända, och att nu gå dessa Ständer i förväg genom alt till särskildta föremål anordna medel, som försl efter riksdagsårets slut kunna blifva kända, skulle vara i hög grad obehörigt. I afseende på den allmänna disconten har jag varit af samma mening som Hr Nordenanckar, eller att de under denna riksdag till denna lånerörelsegren anslagna 460,000 r:dr borde åter efter hand indragas; men då härtill svårligen lärer kunna vinnas R. St:s bifall, så vill jag dermed icke vara envis. För Handelsoch Näringsdisconten har Utsk. föreslagit, att denna diseonts permanenta creditiv eller fond måtte bibehållas vid 3,ooo,ooo r:dr; men nu är förhållandet att denna fond aldrig uppgått till 3,000.000 r:dr.
a:ne serskilda arfvoden, tillhopa 5oo'' personelt för nu varande innehafvare!! - jg0 ett biträde för Låne-Contorens registratur, arfvode -, - 360 . a:ne biträden: hvartderaför avislistornas utskrifning, arfvode 240 * TV äkthet] eninge 6 Vaktmästare, hvardera, lön 270 sko penningar - - 30 Harvid iakttagesrj 3>:o att Notarietjjensten indrages vid nu varande inneliafvares afgänga 22 Prot. TJldr cl. 9 April 1635. 2:0 att det ena af de 3.ne här förut för böckernas afslutande upptagne serskilda arfvoden, af i5o Rdr hvartdera, med är 1835 upphörer; 3:o att en Bokhållar otjenst med 55o Rdrs lön och 110 Rdrs gralification ovilkorligen indrages vid en af de närvarande bägge äldste Bokhållarnes afgång; samt 4:o att för öfrigt det öfverlemnas åt Fullmägtige, att, sedan erfarenheten närmare visat behofvet af göromålens fördelning under nu varande arbetsordning, kunna, efter Directionens hörande, reglera tjenstejna. nna-personalen lill sammansättning, antal och aflöning, på sätt för Verket lämpligast finnes, dock med vilkor, alt den nu fastställde Stat, efter afdrag af indragningar, som, enligt hvad här ofvanföre stadgas, ovilkorligen böia ega rum, icke öfvers.k i göromålens ordentliga och noggranna^ gång, later sig verkställa, ytterligare besparing beredes. 3ite punkten gillades. 6\te punkten: Aflöniogs-Staten för Götheborgs Låne-Contqr ä.r fastställd på sätt, som följer:
Herren hjälper ingen, som ej vill hjälpas. Vill du följa mig, med villkor att aldrig mer draga ett svärd i hedningarnes krig? Ja, sade den olycklige blinde, efter en hård strid med sig själf. Hans hemliga tanke var: kommer dag, kommer råd. Är du ock stark nog att i denna årstid företaga en resa till Göteborg och därifrån öfver hafvet till Holland? Ja, fader. Men först måste jag uträtta generalmajor Slanges order i Finland. Det kan du icke. Berätta mig allt, och jag skall besörja en annan budbärare. Urban redogjorde för uppdraget. Godt. Du reser med mig. Läkaren ser en obotlig patient med nöje resa. Vet du väl, att det i kväll är de kristnes julafton? I fältlägret vet man så litet om jul. Jag kommer från Hagar. Känner du denna nål? Den blinde öfverfor med fingrarna silfverliljan, som juden räckte honom. Det var hans nål, och likväl bar han sin nål instucken under liftröjan. Juden jämförde noggrant de båda liljorna och syntes tillfredsställd. Urban Niemand, gör dig beredd att följa mig i morgon bittida klockan fyra! Andra dag jul efter gudstjenstens slut lät drottningen kalla till sig presidenten Kurck och meddelade honom Knut Lilliehööks rapport. Presidenten fann saken påkalla ett urtima ting i Karis, där alla vittnen skulle förhöras på ed och till protokoll inför häradsrätten. Stränga efterspaningar borde anställas efter de två förrädiske tjenarne, såframt desse ännu lefde och befunne sig inom riket. Drottningens förmodan vore sannolik, att den sjuka kvinnan blifvit utkastad ur släden på landsvägen, hvarefter tjenarne med det röfvade godset flytt till Ryssland. Det återstod att förklara hvarför kvinnan, som troddes vara rik och förnäm, hade kommit till torpet i fattiga kläder. Detta, äfvensom tjenarnes signalement och ett senare hågkommet märke på den dödas arm, borde utredas af vittnesmålen. Och är till att märka fortfor Kurck att jag i denna saken förnummit ett beaktansvärdt item af bankiren Ruben Zevi, som folket tror vara den vandrande juden.
Då, i grund af hvad jag anfört, jag icke kan i Utskottens Betänkande finna föreslagne nya åtgärder till beredande af stadga i Myntvärdet, och derigenom uppkommande lättade Låneutvägar för dem som i FilialDisconterna för skulder häfta, anser jag nödvändigheten påkalla att i vanlig Discontväg, utvägar för dem beredas för det närvarande, och intill nästa Riksdag. Ehuru öfvertygad jag är, att vårt vidsträckta DiscontlåningsSysteme, gruudadt på upptagande af Lån till 3 proCent, hufvudsakligen beredt våra financiella oredor, samt att i en förbättrad Penningeställning, man bör genom 478 Den i5 April. Inskränkning deri söka alt efterhand kunna derifrån återkomma, och då jag med Utskotten delar den öfvertygelse, att Discontrörelse icke vidare bör bestridas, genom af Enskildte för 3 proCent upptagne Lån, är det förmodeligen endast lios Banquen som Låneutvägar skola sökas, så vidt de kunna stå tillsammans med de hufvudgrunder för Pennirigerörelsen, Utskotten framställer och jag äfven godkänner, alt nemligen RörelseCapitalet obestämdt må ökas och fordrar således ordningen att undersöka, om, och i hvad mohn, så vidt nu pröfvas kan, Banquen i denna väg m^ kunna biträda. I detta afseende och utan att känna Utskottens beräkningsgrunder, får jag, med fästad uppmärksamhet å Utskottens yttrande pag. 24 och 25, att RörelseCapitalet ej borde förminskas, samt afseende göras på det rum Discontpapperen i Penningerörelsen ägt, hemställa om icke i mohn af utgifvande DisconlObligationers successiva indragning, ökade Låneutvägar i BancoDisconten kunde öppnas, under förmodan, utan att öka RörelseCapitalets bestämda belopp till nästa Riksdag, flere millioner skulle efter en rigtig beräkning kunna successive förstärka BancoDiscontens nu för Utlåningen bestämde MaximiSumma.
Jag anhåller om bifall till hvad som är föreslagit i Utskottets Utlåtande. Herr Cederschjöld: I anledning af en värd Ledamots förslag* att valeurerne skulle nedsättas till 100 R:dr, får jag förklara min fägnad deröfver, att täckelset omsider fallit, så att man kan få se meningen med denna ifver för lånerörelsen, nemligen att erhålla nya myntrepresentativer i omlopp. Det förundrar mig nästan, att man stadnat vid 100 R:dr, och icke gått ned ända till 20 eller derunder. De penningar, som i Banken insattes, utlånades derifrån och förblefvo således jemnt i rörelsen; och de af Banken utgifne räntebärande skuldförbin - Deri 4 December e. m. (leisenia blefvo lika begärliga mynlrepresentativer; så att för ett och samma qvantum silfver komino dubbla Representativer alt circulera. Samme värde Ledamot bar, såsom skäl, anfört den ömmande händelse, att en kyrka kunde hafva 100 eller 200 R:dr liggande i kassan; och att det då vöre beqvämligt att insätta dem på Afskrifnings-räkningen eller få Bankens Obligation derföre. Jag hemställer, om det ej vore bättre alt kyrkocassan, i saknad af att få insätta sina penningar i Banken, vore tvungen att bispringa sina grannar och sockneboar? Landsorterna voro bättre belåtne då, än om sådame medel insattes i allmänna Låne-inrättningar. Jag förenar mig derföre med den siste värde talaren, till bifall af Utskottets Utlåtande oförändradt. Friherre Boye'. Den uppriktiga aktning jag hyser för Herr Rosenblads person betager mig all tro, det bans mening varit att borttrassla begreppen; men som detta likväl kunde blifva efFecten, anhåller jag, att få reda dem. Det är sant, att då öfvei läggningen angick, huruvida Silfverfondeu förminskades, eller Bankens säkerhet försämrades, jag erinrade om den vigtiga sanning, att det icke var fråga om fabrikation af en enda ny tolfskilling.
Bröllopet mellan den fyrtiofemårige kejsaren och den tjugosjuåriga grefvinnan firades med öfverdådig prakt i början af 1 8 5 3. Och nu började d«n nya kejsarinnan ett lif af glänsande fester, hvartill man måste gå upp ända till det gamla Roms kejsartid för att finna ett motstycke. Det lättrogna franska folket hade låtit bestjäla sig på sin frihet; nu skulle det till ersättning mättas med bröd och fägnas med skådespel. Medan kejsaren inför Europa framstod såsom den outgrundliga sfinxen, hvars gåtor ingen mäktade tyda, föll det på hans gemåls lott att bilda medelpunkten i det lysande hof, hvarmed fransmännen älska att se sina härskare omgifva sig, och erkännas må, att hon var därtill väl skickad. Genom drottning Viktorias besök och väldsutställningen i Paris 1 8 5 5 vann det nya hofvet så att säga offieielt erkännande, och dynastien syntes befäst genom en tronarfvinges födelse våren 1 8 5 6. Aldiig har Paris med sådan glans som då uppburit sin rang af den moderna världens hufvudstad; aldrig har en sådan oafbruten rad af bländande fester slagit folken med häpnad. Den sköna kejsarinnan var allsvåldig härskarinna i modets skimrande trollvärld. På sin klädsel offrade hon mer under en vecka än Englands drottning under ett helt år, och hennes me^t fantastiska toalettnycker efterapades med den mest slafviska trohet så långt, som modern kultur och modern dårskap sträcka sitt välde. Men om hon på ett lysande sätt fyllde sin uppgift att sprida glans öfver Napoleon III:s hof, ansåg hon sig därmed ingalunda ha gjort till fylles och var för ingen del hugad att afstå från allt inflytande på statens styrelse. Roms allena saliggörande kyrka hade kanske sin dryga del i hennes upphöjelse, och den kräfde nu äfven därför sin förtjänta lön.
4 Enskilda anföranden So Hevi Urlin g^-Utskottets Betänkande N.-o 27. ster och olägenheter samt befrämja de industriela krafternas fria Utveckling* utan för hastig rubbning i nuvarande förhållanden; och har Kongl. Maj:t, i betraktande af de förändringar, som emellan Riksdagarne kunna inträffa, både i Handelns allmänna gång och uti reciprocitetsförhållanden med främmande nationer, fästat Ständernas uppmärksamhet på nyttan deraf, att Rikets Ständer till Kongl. Majit skulle öfverlemna* att inom bestämdt maximum förhöja tullen å inkommande varor. Då Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse i Vällofl. Borgare-Ståndet till remiss föredrogs, hafva serskilde yttranden af Ståndets Medlemmar dervid blifvit af» gifne, nemi.: Af Herr Winberg: alt alla sådane Svenska producter, som ej allenast äro fullt tillräckliga för landets behof, u, tan äfven öfvergå till export-artiklar, samt sådane inhemska Manufactilroch Handtverkefi-varor, som kunna, tillräck/ligen och någorlunda motsvarande uti andningens bättre Fabricater, fylla landets behof och Allmänhetens billiga väntan, hvad prisen beträffar, böra hellre rent af förbjudas, än beläggas med Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 27. 5o procents tull, helst en så hög tull endast föranleder till tull-försnillning; att rå-ämnen och nöd vändighets-varor höra beläggas med måttlig tull, dels jeinnkas under, dels ej öfverstiga den närvarande; alt Topp-socker , Kläde och hvitt Bomulls-garn, slipade Glasoch Bronzearbeten må få, emot ändamåls-ehlig tull, införas; och har Herr Winbergj hvad Kläde och Bomulls-garn beträffar, ansett en sådan tillåtelse Så mycket nödvändigare, som prodtictionen al dessa artiklar inom Landet icke Svarar emot Consumtionen. I afseende på tillämpningen af Hr Winbergs förslag, äro fler re artiklar äfven af honom uppgifne.
Utgår man ifrån den åsigten, att detta Stånd skall efterskänka rättigheter derföre, att de icke gillas af tidsstormarne och de begrepp opinionens vindkast framkalla, så får man sannerligen sluta dermed, att icke ega någon enda rättighet såsom Adelsman, och i sådant fall är det bäst, att vi här ju förr destoheldre upoffra den rättighet, som Hr Gr:n med så mycken ifver försvarat, nemi. respresentationsrätten och följaktligen deltagandet i Svenska nationens lagstiltningsbestyr. Likaledes har Gr:n yrkat, att R. o. Ad. måtte dela lika rättigheter med det öfriga folket. Jag hemställer till hvar och en af Eder, Mine Hrr, om R. o. Ad., hvad privaträtten angår, eger någon annan rättighet, än den hvarje annan samhällsmedlem tillkommer. Endast den rättigheten att i vissa uti 8 kap. R. B. omförmälda fall blifva dömde af Hofrätt qvarstår, och denna rättighet är af så ringa betydenhet, att det förefaller mig besynnerligt, att Gr.n velat förorda afsägelsen utaf densamma. Hr Gr:ns varning till R. o. Ad. att icke åt sig bevara ett bättre forum, sorn det öfriga folket icke eger, tyckes visa, alt Gr:n upskaltar Hofrätterna, såsom domstolar högre, än de öfrige domstolarne i riket. Om nu detta Gr:ns omdöme är sannt, så utgör det ett ytterligare skäl lör R. o. Ad. att bibehålla rättigheten, att få dömas af Hofrätt, ty det måste ju alltid vara en fördel att dömas der, hvarest man vet, att det blir bättre dömdt, än der, hvarest man misstänker ett motsatt förhållande. Grin har omtalat, huruledes inom åtskilliga divisioner af Hofrätterne, ingen enda ledamot tillhör R. o. Ad., hvilket, enl. Hr Grins åsigt, skulle bevisa, att R. o. Ad. icke dömes af sina likar. Svårligen hade jag trott, att ett sådant skäl skulle af Gr. 200 Den 5 Mars e. m. Sparre begagnas.
Han hade visserligen vetat, att Signe var mycket barnslig, men han hade trott henne vara så god, så sann, honom så hängifven och så upprigtigt önskande att göra det rätta. Han tillbragte en sömnlös natt, och tidigt följande morgon begaf han sig med tungt hjerta till sin fästmös hem. Han träffade Signe i salen, der hon mer täck än någonsin med den varma rodnad, som sömnen lemnat qvar på hennes kind, presiderade såsom värdinna vid kaffebordet. Hon var just sysselsatt med att servera sina tre yngre bröder kaffe; de skulle i skolan och måste derför frukostera tidigare än Signe och föräldrarna. Leende bjöd hon sin fästman att taga plats vid kaffebordet och frågade, om hon fick servera honom en kopp af den rykande nektarn, som hennes egna händer tillagat i den stora kaffekokaren, som prydde bordets midt; men kapten Stjerne afslog kort och kallt hennes anbud och gick att ställa sig vid fönstret, der han otåligt trummade en melodi på rutan. Signe såg på honom med en skygg och orolig blick, och rodnaden på hennes kind blef djupare; hennes obetänksamma, lilla hjerta började att klappa i allt raskare takt. Hur sträng han såg ut! Hvem kunde tro, att han skulle taga saken så allvarsamt! De tre gossarna hade slutat sin frukost och stoppat på sig sina smörgåsar, som Signe gjort i ordning åt dem. Nu togo de hvar sin skolväska på ryggen, och med ett muntert och högljudt “adjö Signe, adjö svåger Arthur!“ stormade de mot dörren. Signe sysslade vid kaffebordet, med en nervös darrning i de fina händerna; hennes ögon voro sänkta, och färgen kom och gick på hennes kind. Hon hade förorsakat honom smärta med sitt lättsinniga skämt, hur skulle hon väl våga bekänna sanningen för honom! Modet svek henne alldeles. “Ack den Bertha, den Bertha“! suckade hon, “hvarför skulle jag låta henne förleda mig till denna dårskap?“ Kapten Stjerne vände sig långsamt till sin fästmö. “Jag skulle önska att tala några ord med dig i enrum, Signe. Jag lofvar att ej uppehålla dig länge. Låt oss gå in i röda förmaket, här kunna vi ej vara ostörda.“
När allt detta gått förloradt, först då inträder den solidariska ansvarigheten, men den nyssnämnde 20 S innehåller ju en ganska stark garanti derför, att denna ansvarighet ej skall behöfvas tagas i anspråk. Ehuru min öfvertygelse således är, alt den solidariska ansvarigheten aldrig skall ifrågakomma, vill jag likväl icke, att den ej skall finnas, ty det är lugnande för allmänheten att den finnes, om en så stor olycka skulle inträffa, att alla Bankens medel gå förlorade. Den siste värde talaren har sagt, att reservantens förslag utvisar ett sätt för en rik delegare att befria sig från ansvarsskyldigheten och öfverflytta densamma på en mindre förmögen, men det kan ju äfven hända, att en mycket rik person ingår i bolaget och deremot en mycket fattig utgår? Det är ju icke omöjligt, att den som går in erbjuder mera säkerhet än den som går ut. Jag förenar mig med Frih. Stjernstedt och yrkar afslag å Utsk:s samt bifall till reservantens förslag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Min åsigt i detta ämne stödjer sig hufvudsakligast på Hr Nordströms reservation, och jag har icke på något sätt blifvit öfvertygad af de skäl som man här anfört emot densamma. Det förekommer mig så naturligt att en bolagsman icke får utträda ur bolaget utan de öfriga bolagsmännens samtycke. Hvad angår Gr. Sparres påstående att förtroendet till ett Bankbolag skulle kunna hvila på en enskild delegare, så kan jag ej instämma deruti; ty för bolagsmännen är det ett oeftergifligt villkor att känna sina medinlressenlers soliditet, men för den stora allmänheten är det omöjligt att kunna hafva någon reda derpå. Dessutom är det klart, på sätt reservanten äfven anför, att en bolagsman, som inträder i st. f. en ur bolaget afgången, ikläder sig äfven den afgångnes äldre förbindelser. Lagen innehåller icke ett enda ord derom, att något) delning af ansvarigheten skulle kunna ega rum mellan den afgående och den inträdande bolagsmannen.