Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre aldrig utan med en fri, sjelfständig flicka, lossad från det låga vanliga, glad, och som söker endast charme och sällhet. Visa mig en flicka af natur och glädje ... visa mig en Heloise, en Älskarinna! En sådan vill jag blifva prins med, och tiggare med; taga alla öden, le i dem alla, evigt älska. Det vill säga: jag älskar ej rätt en flicka, som ej skulle vilja fara med mig till verldens ända; tigga med mig igenom alla länder, äfven så lätt, som dela med mig all gudomlig ära och lycka”. Att han fann denna bild motsvarad af sin landsflykts frivilliga deltagarinna, derpå blef – såsom sig vederbör, i ”nöd och lust” – deras äktenskap det profhaltiga beviset. Henne beskärdes den lott, att efterlefva för barn och barnabarn. Vördad af alla, som känna henne, lefver hon, på fyrtionde året efter hans bortgång, i Greifswald ännu. Hennes fägring har utbytt ungdomens liljor mot ålderdomens; hennes trohet har bibehållit sin brudliga gestalt; hennes stolthet är, att i tiden ha varit Thorilds maka; hennes sällhet, att veta sig i evigheten vara det. Såsom – i sin närmaste anledning – en hyllning till henne, eller förstlingsoffret af hans tacksamhet, kunna vi ock anse den lilla skriften ”om Qvinnokönets naturliga Höghet”. Denna ridderliga upphöjelse af Qvinnans värde och företräde, till två tredjedelar allvarsam och en tredjedel skämtsam 75, var nämligen det första, som han författade efter deras ingångna förening. Än fullständigare återstrålar i den det följande året utgifna boken ”Harmonien, eller allmän plan för en upplyst och äkta KärleksFörening”, hans sälla erfarenhets-känsla af en verklighet, hvarmed idealet sammansmält. Det var den biltog dömde beviljadt, att genom det södra Sverige resa långsamt, och i vägen besöka åtskilliga kring landet spridda vänner. Så tillbragtes ungefär tre veckor. Ändlligen öfverfors Öresund. Den 1 April befann han sig redan i Köpenhamn. Thorild i Danmark och Tyskland.
Väl hafva, såsom nedanföre anföres, en mängd Nyhemman blifvit anlagda, samt än flere lägenheter för begagnande tills vidare upplåtne, men på det bela har dock jordbruket gjort föga framsteg, emedan det på många äldre lägenheter blifvit eftersatt. — Potatesodlinlingen begagnas öfver allt, men äringen deraf har äfvenledes varit knapp. Lin odlas föga eller intet, men Hampa, på en del ställen, något mera. Boskapsskötsel. Denna näring är, såsom af det föregående kan slutas, ett sine cjua non för jordbruket härstädes och följaktligen lika vigtig 6 för orten, som det sednare, oberäknadt den särskilda inkomst, som boskapsskötseln i och för sig sjelf bereder. I denna näring hafva Finska Församlingarne ett märkbart företräde framför de Svenska, väl icke för den större qvantitet ladugårdsalster, som af de förre afsättas, hvilken öfvervigt måste tillskrifvas den tarflighet, hvartill Finska allmogen inskränker sig, men deras öfverlägsenhet uti ifrågavarande hänseende beslår egentligen uti en sådan kokreaturens ändamålsenligare behandling och utfodring, att mjölkafkaslningen, efter lika antal kreatur, alltid blifver betydligt större hos dem, än hos Svenskarne. Angelägenheten af utvidgadt höbord uppfattas väl öfver allt och eflersträfvas, men delta oaktadt och fastän kreaturen varit i allmänhet fredade från sjukdomar och i kustlandet för rofdjur, häfver, under den ifrågavarande perioden, någon tillökning i ladugårdarne icke kunnat åstadkommas, i anseende till den knappa höafkastning, som nästan alla åren inträffat. Fårafveln nyttjas öfverallt af allmogen till husbehof, men kreatursracen är småväxt och grofullig. Renskötsel, som är Lappallmogens och jemväl, i förening med boskapsskötseln, ålskillige Lappmarks-nybyggares hufvudnäring, kan ej eller sägas hafva vunnit någon tillväxt, en följd dels af sig här och der visade sjukdomar och dels af den myckenhet rofdjur, synnerligast vargar, som, i anseende till de snömagra vintrarne, vågat sträcka sina tåg till Lappmarkernes för dem eljest temligen fredade områden. Skogar.
Men inga enko, eller bortdrefna, eller förkränkta, eller sköko; utan ena jungfru, af sitt folk, skall han taga till hustru; På det han icke skall ohelga sina säd ibland sitt folk; ty jag är Herren, som honom helgar. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala med Aaron, och säg: Om någor vank är på någrom af dine säd uti edart slägte, den skall icke gå fram, att han offrar sins Guds bröd; Förty hvar och en, den någon vank hafver, skall icke gå fram, vare sig blind, halt, med ene stygga näso, med oskickeliga lemmar. Eller den som hafver en sönderbruten fot eller hand, Eller kroppog är, eller hinno på ögonen hafver, eller vindögd, eller maslog, eller skabbog, eller förbråken är. Den som nu af Prestens Aarons säd hafver en vank uppå sig, han skall icke gå fram till att offra Herrans offer; ty han hafver en vank, derföre skall han intet nalkas intill sins Guds bröd, att han dem offrar. Dock skall han äta af sins Guds bröde, både af de helgo, så ock af de aldrahelgasto. Men dock skall han icke komma in till förlåten, ej heller nalkas altarena, så länge sådana vank på honom är, att han icke ohelgar min helgedom; ty jag är Herren, som helgar dem. Och Mose sade detta till Aaron, och till hans söner, och till all Israels barn. Och Herren talade med Mose, och sade: Säg Aaron och hans söner, att de hålla sig ifrån Israels barnas helgo, hvilket de mig helga, och icke ohelga mitt helga Namn; ty jag är Herren. Säg dem nu till, och deras efterkommandom: Hvilken af edor säd går till det helga, som Israels barn helga Herranom, och orenar sig så på det, hans själ skall utrotad varda för mitt anlete; ty jag är Herren. Hvilken af Aarons säd är spitelsk, eller hafver ena flöd, den skall icke äta af de helgo, tilldess han varder ren.
Att alla debetsedlar efter 1841 ställas på daler silf ■'t' }■ Den 17 Maj c. m. 315 vermynt, samt att Bevilln.Utsk. anmodas framdeles nyttja samma myntsort uLi sina betänkande!!. 5:o Att R. St. Iios K. M. anhålla om sanction på sitt myntförslag, så att det öfverensslämmer med sedelmyntet. B’örslag till författning angrde Rikets mynt. Svenska silfvermyntets halt är bestämd genom i §:n uti K. förordningen af den 25 Juni i83o, angtde Rikets myntfot; i följd deraf är allt silfvermynt ifrån nämnda tid, äfvensom det, hvilket hädanefter utmyntas, ia-lödigt, så att lika vigt renderar lika värde uti hvilken som helst af dessa myntsorter. Myntbestämningslagen af den i Mars i83o bestämmer den valvationsgrund, hvarefter bankens sedlar skola med silfvermynt inlösas. Banklagen af den i Mars i83o bestämmer om bankens skyldighet att sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa. Som, jemte dessa redan vidtagna författningar, det äfven är angeläget att reglera och införa ett enda hufvudmynt för hela Riket, sedan speciel iksdalern, som skolat utgöra Rikets hufvudmynt, icke mer öfverensstämmer med sitt representativ, sedelmyntet; alltså, och emedan banken kommer att jemlikt N. N. kungörelse af oo datum, dels med klingande mynt, dels med banco-noter, liktydiga med det klingande myntet, efterhand realisera den utelöpande sedelstocken , så föreslås, i afseende på utmyntningen, följande ändringar i i83o års myntfot. i Artikeln. Om silfvermyntet. § Speciedalrar af 12-lödig halt, d. v. s. 0,75 rent silfver och 0,25 koppar, samt utgörande med skrot och korn jemnt sjettedelen af en specieriksdaler efter i83o års myntfot, skola hädanefter utgöra Rikets hufvudmynt. § 2.
Banco, och vara underkastadt den påföljd att, å den för målets fortsättning utsatta dag, på egen kostnad, vard« till Rätten hemtadt ; e) att en tid af två månader för civila och så beskaffade criminela mål, der den anklagade icke är häktad, samt tre månader för concursmål, måtte bestämmas såsom den längsta, hvarunder dylika mål må vid stads Domstol hvila oafgjorde, så framt icke Hof-Rätten, uppå skeende ansökning och af förekommande serskilda skäl, beviljade längre anstånd; och Q att ett halft år borde vara din längsta tid, som ett utageradt Lag-Ulskollelt Betänkande N:0 io5. 3 tvistemål eller sådant brottmål, för hvilket den tilltalade icke är häktad, finge i Hof-Rätt hvila oaf gjordt, så vida icke Kongl. Maj:t af ser skilde skäl skulle i Nåder bifalla en rymligare tid för öf verläggning. Såsom skäl härföre är hufvudsakligen an förd t: att allmänna Lagen 1 13 Cap. 2 och 3 §§•'. 16 Cap. 3 §., och 17 Cap. 3 §. Rältegångs-Balken lenin,ole både parter och domstol alltför mycken frihet att förlänga rättegångar utöfver behofvet; att påföljden för vittnens uteblifvande, hvarigenom uppehåll ofta förorsakades, äfven voie för lindrig och derigenom för litet verksam; samt att erfarenheten visat, det mål, så väl vid Under-Rätter, som vid Öfver-Rätter, förblifvit allt för länge hvilanda på Domstolens åtgärd, hvadan en viss lid syntes böra föreskrifvas, inom hvilken det ålåge
Tack vare den lofvärda, om äfven rent tillfälliga, utvidgning med en dramatisk afdelning, som vår opera i dessa dagar vunnit genom association med August Lindberg och hans sällskap, tillskyndades oss i tisdags kväll åter njutningen af ett diktverk, hvars rykte gått långt före dess uppförande på stockholmsk scen. Den publik, som här intresserar sig för modern dramatisk alstring, bör sannerligen känna sig erkänsam, när en dylik » lycklig omständighet » på vår annars skäligen stereotypa sceniska matsedel kastar in en primeur från den stora europeiska diktningens bord. Och så länge den institution, som närmast borde vårda sig om att i dessa stycken hålla Sveriges hufvudstadspublik au courant, framhärdar i sin maktfullkomlighet, lönar därvid föga att förtryta, det landsorten ofta nog före oss bjudes till gästabud. E x t r a f i n Gerhard Hauptmann är ett af det unga Tysklands fullödigaste literära namn, och hans dramatiska drömdikt » Hannele » förvärfvade, då den i fjol först uppfördes på Schauspielhaus i Berlin, en sällsynt framgång genom det ideella uppslag till en modern lyrisk scendiktning, det innebär. Inom ramen af det döende, förskrämda fattigmansbarnets feberdrömmar har författaren med än bjärt realistiska, än skärt sagoskimrande färger förmått inmåla minnena från hennes hårda yttre öde jämsides med bilderna från hennes naiva ocli dock så rika fantasilif och därvid sammangjutit det hela till en harmoni af egendomlig, mystiskt gripande kraft. I hög, i nästan uteslutande grad uppbäres det ovanliga styckets stämning af Hanneles, den stackars döende flickans, framställarinna, och fru Gabrielle Taoaststjerna — maka till den kände skriftställaren — hvilken som gäst gaf denna roll, visade sig synnerligen lämpad att förläna illusion åt den rörande barnagestalten. Hon har ock redan i Helsingfors rönt det varmaste erkännande för denna sin framställning, och äfven här gaf sig publiken hän i oförbehållsam hyllning. Samtliga öfriga figurer stå i andra planet och fordra snarare ett hälft sliliseradt, dämpadt utfö- rande än någon kraftigare individualisering för att rätt sammansmälta i drömmens förtonande färger — hvilket ock i det hela lyckligt iakttogs.
Om allt detta vore emellertid icke så mycket alt säga om Staten vore i nöd, då man vore tvungen att begagna alla möjliga utvägar att få penningar, då billigheten någon gång får vika för nödvändigheten, men så är icke förhållandet. I många år har Statsverkets inkomster lemuat stora öfverskott utöfver utgifterna, och jag hade rätt då jag vid förra riksdagen sade, här på detta rum, att statsregleringen borde så uppgöras, att ingen bevillning behöfdes. På grund af hvad jag nu anfört, föreslår jag: l:o. att direkt bevillning för inkomst af kapital skall upphöra; 2:o. att bevillning för arf, gåfva, testamente och fideikommiss skall upphöra; samt 3:o. att 20 § uti instruktionen för taxerings-förrättningarne skall utgå. Stockholm den 26 November 1862. M. W. Hamilton. 216 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N.ris 71 och 72. i\:o fl. Af Grefve Hamilton, Malcolm Walter, angående fullmagters, konstitutorialers m. fl. handlingars befrielse från stämpel. Då det numera icke är nödvändigt för Statsverket, att af de personers, som anställas i det allmännas tjenst, liksom taga betalning för det de blifvit anställde; så tager jag mig friheten föreslå, att fullmagter, Iconstitutorialer oell förordnanden m. m. hvarigenom embeten, tjenster eller beställningar vid civila, militära, ecklesiastika eller andra stater tillsättas, befrias från alla afgifter för stämpladt papper m. m. Då jag icke kan inse något skäl till dessa afgifter, så torde icke vara nödigt att anföra vidare skäl för deras afskaffande. Tjensten tilisättes icke för personens skull utan för det allmännas, och då torde icke behöfvas mera än att antyda det olämpliga uti att tjenstemannen för sin anställning skall betala Kronan, stundom många hundra riksdaler, långt innan han ens får någon aflöning, hvilken stundom icke utfaller förr än året är förbi; han borde derföre snarare få, än betala 5 procent på lönen. Stockholm den 26 November 1862. M. W. Hamilton. X:o T£.
47) utan att egentligen några derföre talande nya omständigheter inträffat; så anser Baiico-Utskottet sig icke kunna eller böra tillstyrka någon förändring i de vilkor för återbetalningen af Götheborgs Stads Lån, som, vid senaste Riksdagen, utaf Rikets Ständer blifvit bestämde; utan föreslår: att, i enlighet dermed, vederbörande än vidare lemnäs öppet, att antingen såsom hittils, till Banken erlägga, utom Räntan, 20,000 R:dr årligen, eller ock, med oförändradt antagande af Revers-Form ulairet, kunna återgälda Skulden långsammare, genom betalning i ett för allt af 14)Ooo R:dr hvarje år uti Ränta och Capital-procent, Hvad åter angår den i sammanhang härmed serskildt väckte frågan om Intecknings dödande uti en eller flere af de Fastigheter, som till "Bankens ytterligare säkerhet för Lånet blifvit pantförskrifne; så enär någre sådane Handlingar och Bevis ej Banco-Vtskottets Betänkande. N:o 44- äro i detta hänseende företedde, som, enligt 18 §. uti Kongl. Förordningen om Inteckning i fast Egendom af den i3 Jula 1818, vid djdik åtgärd erfordras för Bankens betryggande; har Utskottet häröfver nu ej kunnat ingå i någon slutlig pröfning, utan finnér det böra ankomma på Banco-Styrelsen att, med iakttagande af enahanda grunder, sorn för Intecknade Lån i allmänhet gälla, uppå skeende behörig anmälan, i denna delen besluta. Hvilket till Rikets Ständers närmare bepröfvande vördsamt hemställes. Stockholm den 22 Maji 1829. Banco-Xät skottets Betäckande N'.o 46, N:o 45. Ankom till Exped. Utsk. d. s5 Maji 1829. Betänkande, i anledning af niotianer inom Hedervärda BondeStåndet, om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna Tackjern.
Riksgäldskontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, förvaltning och R. F. §66. inseende; och emedan Svenska folket genom sina representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som kontoret ombesörjer, åligger Riksförsamlingen, sedan vederbörande utskott öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom bevillning tillskjuta de medel, hvilka för betalande af denna gäld till ränta och hufvudstol, oumbärliga finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad. De till riksgäldsverket hörande och dit anslagna medel må icke under någon R. F. § 68. förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas, eller användas till andra behof, än Riksförsamlingen bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. Ej må något Konungens ombud i riksgäldskontoret bevista fullmäktiges samR. F. § 67. mankomster oftare, än dä fullmäktige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 68. Sveriges rikes Bank förblifver under Svenska folkets egen garanti och dess reR. F. § 78. presentanters vård, så att den ostörd må kunna förvaltas af de fullmäktige, som Riksförsamlingen dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gälla eller af Riksförsamlingen fastställas; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom banken utgifva sedlar, som för ‘mynt i riket må erkännas. § 69. Inga nya pålagor eller utskrifningar af manskap, penningar eller varor, må, R. F. § 73. utan Riksförsamlingens fria vilja och i stadgad ordning gifna samtycke, påbjudas, uppbäras eller fordras. § 70. Konungen eger ej makt alt fordra någon annan gärd till utförande af ett R. F. § 74. uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under tåg, nar de serskilda orter, der 62 Kongl. Maj:ts Nåd.
”Lag samma vare för utskänkningsställe, beläget på landet inom -J mil ifrån stad. Annorstädes på landet, vare all annan utskänkning förbjuden, än vid måltider åt spisande gäster”. Jag bekänner, att denna redaktion är tillkommen mycket med (anka på ställen, som ligga häromkring Stockholm, och jemväl på dylika ställen, sorn ligga närmast omkring andra städer; men denna redaktion har det stora företrädet framför R. o. Ad:s beslut, att man icke behöfde införa hvad som alltid förekommer, om jag sä må säga, förhatligt, nemi. rättighet för myndigheterne, att göra undantag för den ene eller andre näringsidkaren. Jag skulle äfven tro, att Hr Frilen o. Ordkden icke kan linna sig föranledd, dä den ordställning jag upläst ej innebär någon annan afvikelse ifrån R. o. Ad:s förra beslut, än att der står: ”utskänknings-ställe, beläget pä landet, inom en qvart mil ifrån stad” i st. f. ”med undantag af K. Djurgården” —, att vägra propos. derpå, synnerligen då Hr Frih:n o. Ordf:den icke heller nekat Hr Hjärne propos. på det af honom begärda tillägg till 4:de mom. af 24:de §:n. I sista mom. har Flsk. ansett sig, för mera eftertrycks skull, böra tillägga ordet ”alltid”, men jag anser icke att derpå ligger någon vigt. Hr Hjärne: Hvad ls:ta och 3:dje morarna beträffar, så lärer R. o. Ad. icke kunna förändra sitt fattade beslut, emedan Utsk. har uptagit R. o. Ad:s beslut, och föreslagit de andra Stånden att instämma i detsamma, likväl med undantag af ordet ”alltid” i 3:dje morn., men för formrigtiglietens skull och dä jag anser, lika med en föreg:de talare, detta ord hvarken göra till eller ifrån, så tillstyrker jag, att R. o. Ad. i allo vidblifver sitt förra beslut.
— N:o 70, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande till Götheborgs Museum af Kronans andel uti för detta Ostindiska kompaniets hus i Götheborg: B. III. 133, 178, 250. A. 250, E. 510. — N:o 71, i anledning af väckta motioner, angående rättighet till skatte-köp af Wisingsö skolegods-herntr.an: B. III. 231, 269, A. 269, E. 510. — N:o 72, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af en del utaf Slotts-trädgården i Halmstad till tomt för nv elementar-läroverks-byggnad derstädes: B. III. 231, 269, A. 269, E. 510. / — N:o 73, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Dess och Rikets Kammar-Collegii berättelse om Sala Silfververks ränte-ersättnings-fond för redogörelsetiden ifrån den 1 November 1859 till samma dag år 1861: B. III. 231, 269. A. 269. — N:o 74, i anledning af väckt motion om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter enkan Anna Maria Lundgren, född Bergström: B. III. 231, 270, A. 270, E. 510. — N:o 75, i anledning af väckt motion angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidna hustru Johanna Catharina Granqvist, född Isberg: B. lil. 231, 270, A. 270, E. 510. — N:o 76, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående föreslagen utvidgning af Uplands Regementes mötesplats Polacksbacken: B. lil. 231, 270, A. 270, E. 510.
Den skall tillintetgöra alla försök att åstadkomma skilnadsmärken bland folket, vare sig efter stånd eller efter religiösa åsigter. Den skall, trots alla hinder, föra segern med sig och leda traditionerna från 1848 framåt i ett vackert och lyckobringande spår. Ur dagens krönika. 5Bref från Finland. Helsingfors i januari 1884. Herr redaktör! En till julen utkommen broschyr — “ Om våra partiförhållanden “ af A. Meurman — gifver mig anledning att begynna mina meddelanden till “ Dagens krönika “ med den fråga, som för närvarande är den mest brännande hos oss, som trycker sin stämpel på allt vårt görande och låtande samt gifver partipolemiken en aldrig sinande fond af tvisteämnen. En korrespondent, som vill lemna någon inblick i våra förhållanden, kan ej undgå att vidröra denna fråga, och då kan han lika gerna göra det först som sist. Den broschyr, för hvilken jag går att redogöra, har dessutom väckt ett icke ringa uppseende härstädes, och ännu i den dag som är kommenteras den lifligt i pressen. Orsaken dertill är väl närmast författarskapet, som härrör af en bland fennomaniens ifrigaste koryfeer. Motståndarne kastade sig naturligtvis genast öfver skriften, som blifvit granskad och skärskådad ur alla möjliga synpunkter. Striden flammade upp på nytt, och dock ville .broschyren icke vara en stridshandske, utan snarare ett fredens olivblad. Att den likväl blef det förra i stället för det senare, beror hufvud-sakligen på dess egen beskaffenhet, såsom längre fram skall visa sig. Först några ord om författaren. Kommunalrådet A. Meurman är hufvudsakligen känd som bondeståndets ledare vid våra senaste landtdagar, hvar* jemte han uppträdt som en synnerligen hetsig artikelförfattare i den fennomanska tidningen Morgonbladet. På senaste landtdag väckte han uppseende genom sin petition om judarnes utdrifvande från landet samt genom sin häftiga opposition mot förslaget om gift qvinnas eganderätt, som tack vare honom qväfdes i sin linda.
Ständers pröfning framställt följande alternativer i Det första: att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af den i i8o5 års Skogsordning intagne Artikel om svedjande i allt hvad densamma - I.og Utskottets EetHnktindett. samma kan lämpas å Frälseoch Skatte-*, hemmansegare, de må varda bibehållne vid den genom Ridderskapets och Adelns privilegier samt Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 dem förunnade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans inoch utegor samt skog och mark; och det andra: att, med afslagå den för Frälseoch Skattehemmansegare yrkade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans inoch utegor samt skog och mark, måtte förblifva vid hvad -i8o5 års Skogsordning föreskrifver; så hafva, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, Hederv. BondeStåndet bifallit det första, samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln och Vällofl. BorgareSlåndet antagit det andra af berörde alternativer; men hos Högv. PresteStåndet hafva anmärkningar blifvit gjorde, på grund hvaraf Betänkandet i denna del blifvit af nämnde RiksStånd till Utskottet återremitteradt.
Om man hade tagit en noggrann kännedom af förslaget, och ds billiga villkor, på hvilka Riksens Ständer erbjuda Spanmåien till DisfrictMagazinen, så tror jag att farhågan skulle vara håfven. Då man lem nar säd, för att deraf formera Magaziner, utan ränta och blott med en tiondedels afbetalning om året, så matte hvar och en inse lättheten att deruppå ingå. Exempelvis får jag anföra att, om en Socken består at 50 mantal , så utgör det en fjerde» dels Tunna, som i 10 år skall betalas af hvarje mantal. Det är ej svårt att på 10 år betala 8 kappar säd. Således sätter jag ej i fråga nyttan deraf att, sedan man bestämt en prsescriptionstid , sorn är tillräckligt lang för Beslutets fattande , man ej bestämmer den så lång , att tnan kan uppskjuta till ett missväxt-år, att göra deta Det är just nu, då vi håfve ett godt år, som det är vigtigt att påskynda saken, sä att ej uppskof må aga ruin. Vilkoret! äro så beräknade, att inga farhågor kunna uppkomma Man har anfört den omständighet, att enskilta interessen skulle motverka inrättningen, emedan det skulle finnas personer i de Norra Provincerne , som speculera på andras brist. Betänkandet innehåller ej, att hvar Hemmansägare skall ingå uti iniättningen , men det kan ej hindra de 3ndre , att deruti ingå, och befria sig' från det inflytande, hvarunder de förut statt. Jag underställer Ridderskapet och Adeln dessa reflexioner, sora jag anser vara vigtiga , ty om mai/ Itamar för lång pissscriptionstid , så uppskjutsa öfyerläggningarce öar saken, Den 24 Oclober J, m. 297 och resultaten blifva för sena, ifall en missväxt snart skulle inträffa. Herr af Uhr , Gujtaf: Herr Grefve Mörner bar yttrat den öfvertygelse, att en sidan Ma4 gazins inrättning , som Utskotten föreslaget, skulle vara nyttig, men fruktar att den skall mötas med ovilja.