Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför kom han? Väl icke blott att betyga sin vördnad för den unga drottningen? Man antog honom vara en nära frände, måhända en son, till den mäktige lithauiske fursten af samma namn. Detta ärelystna furstehus ville törhända vid nästa konungaval utsträcka sin hand efter polska kronan? Rikskanslern hade sina skäl att smickra lithauerne, men viktigare skäl att icke stöta den polske konungen. Fursten fick icke mottagas officielt: honom skulle bevisas all heder, men enskildt. Han skulle mottagas enskildt af drottningen, enskildt af rikskanslern. Riksrådet Gyllenhjelm skulle lika enskildt inbjuda honom till Karlberg. Då kom en knut på tråden. Radzivil medförde sin furstinna: där han mottogs eller inbjöds, måste äfven hon mottagas och inbjudas. Hvilken ceremoni skulle därvid iakttagas? Hvilken rang skulle tillmätas furstinnan i bredd med riksfruarna? Hvem skulle gå förut, hvem efter? Hvem skulle sitta högre eller lägre vid bordet? Hvem skulle serveras förr och hvem senare? Icke kunde riksrådinnorna afstå sitt företräde. Sutto de icke officielt öfver alla andra furstinnor än drottningens syskonebarn? Och de skulle förnedra sig att sitta lägre än en liten polsk dussinfurstinna! Omöjligt. Detta var solklart, men skulle den polska gästen vara belåten med andra rangen? Veckor förgingo under dessa bekymmersamma öfverläggningar. Aldrig hade sjuttonde seklet så god tid, som när det vände ut och in på en etikettsfråga. Det furstliga paret var tvunget att roa sig själf, än med ridter och utfärder, än med aftoncirklar hemma hos sig, där man snart såg det skum församlas, som ett hof och en hufvudstad öfverallt stänka omkring sig. De furstliga aktierna begynte småningom falla. Underliga rykten kommo i omlopp. Man hviskade om en spelbank, om höga summor och tärningar. Furstinnan var vacker och ville vara ung. Ja, hvad blef man icke med smink och löshår? Var hon icke äldre än sin man? Hade hon ej öfverskridit sina fyrtio?
lfiig blir så unberltgt fuaft i sinn ', mitt fjufuub bjupt jag sänfer. $å se &lt;£n tråbbe en bana boet s o m bin; bär, i} vab målet sfänfer! uarm, en offranbe bitter strib, en f) ärltg seger, en Ijuflig frib, en pust — ocf) sförben suebes som strå i fjöstetib. nya hus.) Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 12 — 1. Allm. Telef. Utgifningstld: hvarje helgfri fredag. (vid kompletteringar). Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Människans arfslott på jorden är att aldrig känna sig fullt tillfredsställd. E. ITTen mört. : tjelt plötsligt, f p a ö gycfelsfen! tEyst, nalfas stilla! fjon sof ner r e n på uarligt slätaöe fuööar. &lt;£n himmelens » tnöflåfi, starf ocf; ren, (£n öämpaö stråle från lampans sfen sig in t fämmarn tömmer. uiö fjennes anlet snuööar, D i ö r&gt;agors sorl oel) luftens gnyn ett fåraöt anlet, ett russnaöt ocf öärofuan tänöer sig stjärncsfyn, meö brustna ögon ocf; grånaö locf, ocf; rum ocf; gränser utfå en öööens sista lämning, s o m öimmor för min syn. en f / anöfull asfa — ocf; öocf. ^rån fjärran ^LYGARE-pARLÉN. * • nalfas i öjupa leö ocf; marfens grunöer gunga.
Härtill kom, att Capellans-boställen, som, efter Kongl. Majus och Rikets Ständers derom fattade gemensamma beslut, borde vara befriade från rotering, eller, der sådant icke kunde ske, åtnjuta full ersättning derför af andra roterings-skyldige hemman, sorn dock ännu ej blifvit till ordinarie rotering indeldta, af hvilka äfven ersättning borde utgå till öfver-roterade hemman för öfver-roteringen, samt, vid bestämmandet af en sådan ersättning, det var nödvändigt att beräkna roteringens verkliga kosLnad och icke följa de grunder, som gällt för utgörandet af den dittills erlagda rotefrihets-bevillningen, hvarmed de i roteringen qvarstående Capellans-boställena samt de öfverroterade hemmanen icke kunde vara belåtna; hvarförutan ej eller kunde förbigås den billiga klagan, som fördes af Rotehållare deröfver, att jord af enahanda beskaffenhet och natur, som deras roterade hemman och till dem närbelägen, och hvilkens undantag eller befrielse från rotering icke vore i någon lag stadgad, dock skulle få åtnjuta, framför dem, fördelen af en sådan befrielse mot blott erläggande af en högst ringa och emot fördelen ingalunda svarande afgift, då likväl deras obestridliga skyldighet vore att, lika med den öfriga oprivilegierade jorden, bidraga till landels försvar på det sätt och efter de grunder, som i sådant hänseende vore gällande. Rikets Ständer hafva ock, under den io November 1834» a%'fvit till Kongl. Maj:t sitt underdåniga svar med bifall till den gjorda Nådiga Propositionen, och synes det alldeles tydligt hafva varit Rikets Ständers mening, att detta beslut skulle ofördröjligen och utan afvaktan af de nya roteringsverkens fullbordande vinna tillämpning, så att vacance-afgift, motsvarande roteringsbesväret, lomme att erläggas för de hemman, hvarför dittills erlagts rotefrihets-bevillning, enär Rikets Ständer ur deras 1835 upprättade och antagna Bevillnings-stadga helt och hållet uteslöto den dittills i Bevillnings-förordningarne upptagna rotefrihets-bevillningen.
Jag vet inte hvad det är att vara ung jag har aldrig känt det en enda dag bara släpat mig fram som om jag inte orkade lefva. Jag ville hellre bli riktigt sjuk och dö.» »Prat! Tala om att dö för en smula blodbrists skull! Det går öfver.» William hade lutat sig fram för att kunna höra hvad de två sade hvarandra. Hans ögon glänste emot moderns af tacksamhet. »En smula blodbrist? När man i fem år inte en enda dag vetat hvad det vill säga att vara frisk.» »Det är ert själslif som är angripet. Låt oss få lynnet i ordning först, så få vi se.» Det hade kommit en liflighet och mjukhet i moderns sätt, som sonen aldrig förut hade märkt. »Hur är det? Ni har snörlif naturligtvis?» frågade hon. »Ja. Men det sitter inte hårdt.» »Det är detsamma; det måste ni taga af. Det är min ordination n:o 1.» »Men då fryser jag ihjäl», svarade den unga muntert. »Och så blir jag kutryggig.» »Det skola vi nog se till, att ni icke blir. Hur är det hur länge kan ni blifva i Stockholm?» »Åh, så länge jag vill.» »Min kur varar tre månader. Har ni tid att offra det för er helsa?» »Åh ja om det behöfdes sade hon dröjande. »Men far och tant bli förtviflade.» »Desto gladare bli de då ni vänder hem, stark och frisk, skinande af helsa och röda blodkulor», inföll William som med stort intresse lyssnat till den föregående debatten. »Dethär blir bra! Mor tar sig af kroppen, och jag lofvar godhetsfullt ta mig af själen. Två timmars själsmassage om dagen! Ni skall få se att resultatet blir lysande.» När fru Zimmermann om natten gick ensam hem kände hon att den unga flickan på en enda afton kommit henne så nära, som hon aldrig trott det möjligt. Hon hade redan börjat se henne med sonens ögon. Hon tänkte icke på det, reflekterade icke deröfver; hon trodde icke att det var något förhållande af djupare art dem emellan. Hon visste endast att den lilla bleka varelsen var en menniska som hennes gosse höll af; och det var nog för att också hon skulle hålla af henne.
Efter något tal om allahanda småsaker började Carl att se oroligt omkring sig – men i detsamma hördes ljudet af hastiga steg, och Augusta och barnen voro inom ett ögonblick framme hos den älskade ankomlingen. En glädjestråle ljungade ur Carls ögon, när han fick se barnen. Han lyfte sonen, han lyfte dottren upp i sina armar. Lilla Emilie var sin Moders fullkomliga afbild. – Den bleknande fadern betraktade henne länge. Näf den femåriga flickan åter nedsläpptes på golfvet, skyndade hon, nästan skrämd af den djupt rörde faderns stumma helsning, till Margareta, och ibland hennes ljusa lockar glänste tårar Carl återvann strax sin fattning. Augusta tryckte han med broderlig ömhet till sitt bröst, och ett förtroligt, hjertligt samtal börjades Fjorton dagar blef Carl denna gången på Winäs. Derunder beramades, att så länge Margareta var hos Augusta, skulle lilla Carl och Emilie stadna hos Farföräldrarne. „Det var klokt af dig“ sade Augusta till sin broder, när hon underrättades om detta beslut. „Ännu kan din „Herr Son gerna vara hos oss fruntimmer; och „jag trotsar någon vid hans år, om äfven upp„född i en Karlrepublik, att vara raskare och „modigare än han. – I alla fall få de, så väl „som jag, tidsnog umbära Bonne Amie.“ KAPITLET. Att Augusta, rik, skön och ung, gjorde uppseende vid sitt inträde i stora verlden, behöfver knappt nämnas. Några dagar talades om henne i alla kretsar, och hon blef mycket omtyckt. På en af de första baler hon bevistade, stodo, i ett hörn af dansrummet tvenne unga Herrar, den ene, Grefve med sjelfbelåtet, den andre, Baron med ett högst interessant utseende, som fordom studerat på samma gång i Upsala, men nu voro overksamme åskådare af en under deras ögon sig afnystande, nymodig och något trasslig Kadrilj. I denna deltog Augusta, hvilkens beau jour det verkligen var den aftonen, och så tycktes begge Ynglingarne finna. Rätt som det var, utropade Grefven: „Hon är alldeles förbannadt vacker!“
Med tillgjordt förakt talade numera grefven om den person, han förut smickrat och smekat, samt bemötte denne med högdragen köld, då de någongång händelsevis sammanträffade i konungaborgen. Ryske ambassadörens förändrade bemötande mot den inflytelserike föreläsaren undföll ej motpartiets hufvudmän, och den post, han öfvergaf, lemnades knappt ögonblickligen obesatt. Frankrikes ambassadörer, baron Breteuil, grefvarne Lascy och Modène, voro genast i farvattnet med sin inställande vänskap och sina lockande löften, hvilka omfattade både Beylon och hans höga hufvudmän. På det örat hörde både de och han. Hofvet repade nytt mod. Dess förslager växte, från en riksdag, för att få luft, till en statshvälfning, för att få makt. Men löftena uppfylldes icke, hvarken så vidsträckt eller så skyndsamt, som vederborde. Man nödgades således till en början inskränka sig till den ursprungliga planen, att få en riksdag. Hofvet hade vunnit tvänne nya verksamma bundsförvandter åt sina afsigter i de begge snillrike bröderna Scheffer, som begge varit svenske sändebud i Versailles. Carl Fredrik ville hämnas på de nu maktägande Mössorna, som drifvit honom ur senaten; medan Ulrik ville blifva riksråd, ville derföre tvinga de varande senatorerne till aftåg. Så långt kunde dessa bröder räkna på sitt eget partis, Hattarnas, samtycke, bifall och medverkan. Men de begge Scheffer kastade blicken ännu längre. En gång i besittning af rådsstolen, ville de afskudda dess beroende af riksdagsstriderna. De voro derföre benägna till en utvidgad, ehuru visserligen icke oinskränkt konungamakt. Hofvet emottog dem naturligtvis med öppna armar; men då den sednare delen af deras plan icke öfverensstämde med deras politiska vänners fördel och åsigter, vågade de icke ohöljdt underhandla med konungaparet, utan togo, äfven de, sin tillflykt till Beylons kabinett, medelpunkten för denna tidens statsränker. Fersen, den synlige hufvudmannen för det politiska parti, hvars fana bröderna Scheffer offentligen svurit, var likväl deras hemliga fruktans föremål.
Om jag således ej kan godkänna det förslag, som här blifvit framstäldt, härrör det visserligen ej af bristande intresse för denna näring. Såvida jag ej missminner mig, hafva de båda motionärerna i denna fråga, nemi. Hrr Mannerskantz och Frih. von Schwerin, med mig i sinom tid gjort gemensam sak att från banken skilja fastighetslånerörelsen, på den grund att den ej var bankmessig. Hvad innebär nu det föreliggande förslaget annat, än att göra banken till innehafvare af fordringar, grundade på inteckningar, hvilka skola hafva en förfallotid, väl ej så lång, som den tillförene för fastighets-lånefonden föreskrifna, men dock af 10 år. Enligt min tanke skulle det vara högst olämpligt att i banken återinföra en dylik rörelsegren, sedan man en gång skiljt den derifrån; och jag är fullt och fast öfvertygad, att det här föreslagna sättet att bereda understöd åt jordbruket ej kan leda till ett önskadt resultat. Under sednare tider har ofta blifvit framhållet, att man ej borde taga sin tillflykt till de utländska långifvarne, utan söka uppsamla de inhemska kapitalerna. Man har äfven några gånger försökt detta, men jag frågar, huru man dervid lyckats. Jo, man har fördyrat kostnaderna för lånet och likväl icke vunnit ändamålet. De Svenska öfvertagarne af statslån hafva nemi. ej kunnat erhålla penningar inom landet, utan hafva haft utländska långifvare bakom sig; och följden deraf har blifvit, att Staten måst betala, först och främst ränta till den utländske långifvaren och dessutom courtage till den inhemska komissionären. Månne man nu har anledning förmoda, att det denna gång skall gå lyckligare? Jag tror det åtminstone icke. St:r nu till banken anslogo U million till inlösen af de obligationer, hvilka äro föreslagna att af Hypoteksbanken utgifvas, så skulle allting arta sig väl, så länge något af nämnda summa ännu funnes qvar; nion hur det sedermera skulle gå, det vill jag lemna osagdt. Man har bland de tillgångar, som skulle till ifrågav:de ändamål användas, omnämnt inbetalningar från upphörande filialbanker.
M. titt R. St. Tarif för ut förs els tullen. Q vautitet för tullberäkningen. Utförselstull. Bauko. llidr sk. rist Bark, ek1 skeppa! 32 Ben, andra slag än elfenoch hvalfisk-: rå och oarbetade förmalda eller s. k. benmjöl 1 lisp. 1 lisp. 3 1 6 Blodiglar 1 skålp. 3 — Bly, oarbetadt, i tackor eller rullar 1 skepp:d 20 — Dref 1 skeppal 1 Drefmat, eller gammalt och i stycken af högst 2 famnart: längd sönderhugget tågvirke 1 skepp:d 1 _ Hudar och skinn, ej hänförliga till pelsverk, oberedda: torra andra slag 1 skålp. 1 skålp. 2 1 - Hummer 1 tjog 4 Jern: gjutet: tackoch barlastför för för i, kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade b. b. hällar öfver 1 i tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket. hällar af 1 i tums tjocklek och derunder lill och med 1 tum, lod och lödjor tili vig« 43 Qvantitet för tullberäkningen. Utförselstull.
Stad, ort, bolag eller enskilde, som af ett genom statsbidrag befordradt företag komma att draga omedelbart gagn, böra, i den mån Kongl. Majit pröfvar skäligt bestämma, jemväl till företagets fullbordande bidraga antingen genom kontant tillskott eller med materialier och arbete. I annat fall beror af Kongl. Majit att inställa utbetalningen af de beviljade medlen. 12:o. Vid alla med statsbidrag i större eller mindre mån understödda arbeten böra företrädesvis, der sig göra låter, tjenstoch sysslolösa personer användas. 13:o. De arbetsföretag, för hvilkas utförande allmänna medel under denna riksdag äro beviljade, böra sednast under loppet af år 1867 påbörjas; kommande hvad Rikets Ständer nu anvisat för de vid sagda års utgång icke påbörjade arbeten att reserveras till Rikets Ständers disposition. 14io. För utbekomna låneunderstöd till sjösänkningar och myrutdikningar eller andra vattenaftappningsföretag bör efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, årligen erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan godtgöres efter fem för hundra af obetalda kapitalbeloppet, och det öfriga utgör afbetalning derå. I afseende på sättet och ansvarigheten för dessa inbetalningars verkställande lända ofvan åberopade Kongl. För andra, till vissa företags befrämjande beviljade lån skola i alla de fall, der ej särskildt blifvit annorlunda föreskrifvet, årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erlägges sex procent af hela den lyftade lånesumman, hvarigenom räntan godtgöres efter fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet, och utgör det öfriga afbetalning å detsamma. Dock, som särskild årlig ränteliqvid ej behöfver verkställas, kommer någon föreskrift derom icke att i skuldförbindelsen intagas, utan bör låntagaren endast förbinda sig att under den tid, som åtgår för det erhållna lånets fulla återbetalning, före hvarje års slut erlägga sex procent å lånets ursprungliga belopp.
Hopar med folk strömmade ner från konstutställningarne, der man stirrat sig hungrig på still-lebens-målerier med ostron och Chablis, känt sig olustigare än förut gent emot all sommar och sol på dukarne ... En pojk traskar förbi med en glasshink. Några herrar med hvita halsdukar trippa försigtigt fram mellan pussarne. Skumt och vått, en sådan der grådaskig söndagsmiddag i december, då det käns dubbelt skönt att komma in i upplysta rum, se vin gnistra i slipade glaskaraffer och gasskenet smeka damernas brokiga sidenvåder. Men Kurt var totalt oberörd af vädret. Han gick och räknade minuterna. Åtta minuter, sju minuter, fem minuter. Och han såg redan, hur han skulle fara upp för trapporna, lemna betjenten sin ulster, och så tryckte Hedvig och han hvarandras händer, och i det handslaget låg en hel kärleksnatts eld. Och ändock var det ingen, som förstod något ... Ingen sned tanteblick, som störde. Omsider var han framme vid det gamla fädernehuset vid Kornhamn. Hans hjerta dunkade häftigt. Han kunde knappt draga andan. Så uppför trapporna som en pil ... Och allt hade gått alldeles som han tänkt. Han hade fått Hedvig till bords. Och hur mycket hade de icke med halfva ord hunnit säga hvarandra, medan stämmornas sorl och porslinets klirr tonade surrande genom salen. Nu var middagen öfver. Herrarne hade försvunnit i rökrummen. Damerna i fru Alms enskilda våning och Anna med dem. Men inne i kabinettet sutto Hedvig och Kurt ensamma så när som på en gammal fru med kanonlockar, guldlorgnett och sin aflidne man majorens miniaturporträtt som brosch. Hå, hå, ja ja, gumman hade känt Hedvigs mor, och hon ordade om deras bekantskap både länge och väl, både siratligt och prudentligt, medan de båda unga darrade af otålighet – ty just nu var enda tillfället att få vara allena. Kurt bläddrade nervöst i ett album.
Jag tillner det vara ett stort fel, att man icke allenast illa atlönar StatsSekreterarne, utan äfven att man icke sörjt för deras framtida bergning, i fall de begagna deras rätt och pligt att vägra contrasignation. Såsom förhållandet nu är, kan det ej annat vara än svårt för Konungen att afskeda en Statssekreterare, med hvilken han vore missnöjd, enär icke någon pension är för en sådan anslagen. Antingen måste han, om än oduglig, bibehållas, eller utnämnas till något annat lika inkomstgifvande Embete, om hail ej med hustru och barn skall li - Den 21 Maji e. ni. da nöd. Ännu svårare är det för en Statssekreterare, som ej liar förmögenhet, att välja mellan sine pligter såsom Statssekreterare och dem han har såsom Maka och Far. Derföre skulle jag tro det vara nyttigt, om alla StatsSekreterarne sattes i samma förhållande som JusliliceOmbudsmannen, så att de icke frånträdde sine förut innehafvande befattningar annorlunda, än så länge de voro Föredragande, men återgingo till dem, då de af en eller annan orsak frånträdde StatsSekreterare-Embetena. Men då denna ålgård icke nu kan vidtagas, emedan den innefattar en Grundlagsförändring, tror jag, att, i stället för hvad Utskottet föreslagit, Rikets Ständer tvärtom borde hos Kongl. Majit hemställa, alt, ehvad StatsSekreterarne må vara blott tillförordnade, eller med fullmagter försedda, må de åtnjuta StatsSekreterare-lön, under den tid de Embetet förrätta. En eller flere värde Ledamöter härstädes hafva redan gjort anmärkningar vid det af Utskottet framställda förslag, ”det Ri”kets Ständer må besluta, att ljuspenningar ”för ofvannämnde Embeten” (de, åt hvilka löneförbättring af Utskottet blifvit tillstyrkt, med undantag af HofRällernes Betjening) ”böra upphöra från och med det år den ”nya Statsregleringén lager sin början; att ”vid regleringen al de öfrige Embetsverkens ”löner på enahanda sätt bör förfaras, så att 33a Den 19 Maji e. m.
Riksdag för oförutftdde händelser afsättas och ansins, fa Riksens Stander i underdånighet tillkannagifwa, att med afseende ä de stal Eder Kongl. Majit i högbcmalte Nådiga Proposition täckts anföra, hwad det större Crcditivet beträffar, hwilket enligt 6z §. Regeringsformen bör i Banken för infallande krigsbehvf wara att tillgå, Riksens Stander ålderås Ledamöter af Banco, lltstottet hafwa uppdragit att widtaga den Författning, att en Summa af Twä Millioner Riksdaler i Banken ma stallas Eder Kongl. Maj:l tillhanda, att kunna enligt sörestrifken och Den io Augusti. 248Z förbehållen i berörde §. af Regeringsformen, anwandas. Rikstns Stander hafwa genom detta besiut sullgjordt, hwad Eder Kongl. Mast i affeendc pä det större Creditivet afkatBeträffande det mindre hafwa Riksens Stander funnit, att Banken dermed, i anseende till redan gjorde och bewiljade biträden ät Slaten, nu hwarken kunde eller borde belastas. Wid detta förhållande, och da efter fullbordad Stats-Reglering, den nödige befundne BewillningsSumman wida öfwerstiger hwad den någonsin tiksörene utgjordt, samt innebär hwad Landet inöjeligen sones kunna draga, hafwa Riksens Stander ej funnit annan utwag, än att genom RiksgaldSContviret dertill söka tillgång: men afwen akt derwid sadane swärigheter sig förete, att delta Creditiv ej till högre belopp kan fastställas, an till hälften af hwad Eder Kongl. Majit i Nader äskat, eller 522,002 Ridlr^ Riksens Stander hafwa i följe häraf aenotit deras Stats-lltffott föranstaltat, att berörde Summa, 520,220 Riksdaler, kommer att i de fall och Under de willkok Regeringsformen förestriswcr, i Riksgälds, Contoiket wara Eder Kongl. Maj.-t tillhanda.
Utskottet, sorn funnit, att Riksdagsmannen Abraham Jönssons omförmäld!a förslag; ehuru det är af en ganska vidsträckt syftning; likväl icke blifvit un d erstöd t af Hedervärda Bondeståndet gemensamt, eller af någon dess enskilda ledamot, får i anledning häraf förklara, att, då nämnda förslag synes hvarken häfva deri allmänna rösten för sig, ej hellof i verkställigheten medföra någon väsendtlig nytta, men väl föranleda till stoia och betydliga kostnader både för staten och ériskildå medborgare på Landsbygden, Utskottet trott sig icke böra tillstyrka bifall till förslaget, så mycket mindre, som förändring och flyttning rif ett eller flera hemman i afseende på deras sorterande under andra Län, Härader och Socknar; icke plägar afslås, enär ansökning derom i låga ordning göres och omständigheterna derföre icke lägga hinder i vägen. Såsom bevis härpå får Utskottet åberopa Kongl. Maj:ts under den 9 Augusti 1814 till Besv. och Ekon. Ulsk. Betänkanden - Kong!. KammarCollegium aflåtna nådiga skrifvelse, hvarigenom, efter föregångna undersökningar och gjordt underdånigt tillstyrkande af välbemalte Kongl. Collegium, åtskilliga Hemman, hvilka hörde till Mo socken och Tossbo Härad af Elfsborgs Län, men i Ecclessiastique ärender till Silleruds Socken och Carlstads Län, fått förläggas och räknas till sistnämnde län , utan att berörde Hemxnansrentor, Kronotionde , SoldatRotering, Väghållning eller Skjutsningsskyldighet derföre utgjort något hinder; Dock varder detta vördsamligen hematäldt till Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfvande. Stockholm den 10 Februari 1818. N:r 58 Riksens Högloft.