Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag torde få fästa uppmärksamheten på en omständighet, den om Tidningar. Utskottet har uttryckt den önskan, i anledning af hvad det funnit uti Protocollerné, att Konungens Rådgifvare sparsammare måtte tillstyrka deras indragning. Då ConstitutionsUtskottet funnit anledning att yttra denna önskan; hemställer jag hvarföre Riksens Ständer ej skulle kunna deruti instämma, och hvarföre Konungen ej skulle upplysas om förhållandet. För min del önskar jag, att den frågan snåtte blifva defmitift afgjord, om Riksens Ständer, i afseende på Konungens Rådgifvare kunna ingå med önskningar till Thronen, och derföre förenar jag mig med Herr Cederschjöld uti den anhållan, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville utröna Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida proposition i detta afseende af Herr Grefven och LandtMarskalken åskas. Grefve von Platen: Utan att inlåta mig uti något yttrande öfver ämnet, får jag blott få. sta uppmärksamheten på formen. Herr Grefven och LandtMarskalken har förklarat sig på ett sätt, som jag anser vara alldeles grundadt på GrundLagen, och det måste således vara rätt, att derefter procedera. Herr Cederfchjöld: Herr Grefve von Schwerin har förekommit mig uti den erinran, att Constitutions-Utskottet i frågan om Tidningars indragning endast önjkat, att rådgifvarne hade varit mera toleranta. Jag får således hemställa, om det ej år skäl att begagna den ledning Ut - Ben ro Julii e. m. 463 skottet sålunda gifver Riksens Stander, för att frambära sina underdåniga önskningar till Timonen, och derigenom hålla den vågen för framtiden öppen, hvilken redan vid 2 Riksdagar blifvit begagnad. För öfrigt får jag förklara: att jag ej anser detta för fmå fak. Det år folkets petitions-rätt det gäller Och likaså motbjudande oell påkostande det skulle vara för mig, att nödgas göra Perfoner till föremål för en sådan petition5 lika så angenämt och tillfredsställande år det, att kunna få hålla sig endast till Sak.
DiscontSedlarne, utan afseende på om de gå med eller utan Ränta, genast inlösas antingen af Banquen eller hellst af RiksgäldsContoiret. Det förra torde nu synas bevist vara hårdt och stridande mot rättsbegrepp och billighetens fordringar; det sednare är kanske både klokt och värdigt en öfver alla småsinnets, egennyttans och afundens ingifvelser upphöjd Representation. Då vi handla i Nationens namn, låtom oss handla Nationen värdigt 3 elen följer oss med sina blicj Den 17 Martil, /. m. 53 kar och spänd är dess uppmärksamhet Varom rättvise, ty stark är dess känsla för det rätta. Önska vi att Nationen skall hysa aktning och förtroende till våra åtgärder, så byggom ej våra beslut på ensidiga åsigter, osäkra snppositioner, egennytta och mannamohn. I vårt handlingssätt tror den enskilte Medborgaren sig finna ett stort exempel, och ve oss den 6tund detta exempel skulle jäfva Förnuftets lag, hederns känsla och billighetens fordringar. Jag äger hvarken Assignationer eller Obligationer och ifrar ej för enskild vinning, men jag äger känsla af heder och billighet, och jag nitälskar för den tankan: att utom allmänt väl, finnes intet enskilt. Det är möjligt, att man skall ogilla och misstyda mina åsigter, men det skall icke ett ögonblick rubba mitt lugn3 jag har följt min öfvertygelse, jag har talat för Nationens ära och Medborgares inbördes förtroende. Herr von Schantz, Jfvar Fredric Gabriel, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Då jag med Höglofl.
Istt tuprs Lx protocollo. stk7. ^Im^uik. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ståndet, tvid Urtima Riksdagen i Orebro, d. 10 Augusti i8ro. SD. ^Oestöt Bonde-Ständer, att till möjligaste förkortande af denna Urtima Riksdag, hivarS hufwudsakliga föremal more Thronföljben och hwad dertill hörde, genom en Deputation wördsamligen och »vänligen inbjuda de öfrige rcspective Med-Ständen, att förena sig i ett Beslut, som med milkar af alla Med-ScändenS bifall, och sin i allt öfrigt förbehäll«e Motions-rätt, Bönde. Ständer fattar, nemligen: att alla wid nysi hällne Riksdagen upptagne, behandlade - Den iv Aug. »9 lade, utredde och till nästa Riksdag uppskjutne fcägor, » hwad ämne som hälst, icke a denna Riksdag wtdröras, uran än ytterliqare, pä sätt redan dä skett och med i allt förbehållen öppen talan, uppskjutas till nästkommande Riksdag, att dä först pröfwas; och arr, med anledning af ^6 h. i Riksdags-Ordningen, ett särskildt Uiskolt, af trenne Ledamöter frän hwarje Ständ, säues, sill hwilket denna allmänna sräga, efter hwad 56 §. R -aerings Formen föreskrifwcr, mä kunna remitteras. Ot supra Lx protocollo^ Utdrag af Protocollet, hället hos Hederwärda Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Örebro, d. io Augusti i8io. S. D^§fter nu förnyadt föredragande af det gårdagen pä bordet lagde Memorial, hwarigenom Consiirutions Utskottet, i anledning af Riksens Ständers Justitiä Ombudsmans, Commendcurens afKongl. Wasa-Orden med Stora Korset, Friherre L. A.
Bland de till deltagande uti 1858 och 1859 årens revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens styrelse och förvaltning af Ridd. o. Adeln valde ledamöter hafva flera ledigheter uppstått och blifvit åter besatte på det sätt, att, efter Kaptenen vid K. Maj:ts Flotta Axel Adlersparre, samt Öfversten och Riddaren Erik Gustaf Lilliehöök, som afsagt sig förtroendet att deltaga i 1858 års revision, Kapten-Löjtnanten Carl Johan Alfred Skogman, samt Majoren och Riddaren Erik Fredrik Wrangel blifvit af Riddarhus-Direktionen till Revisorer utsedde, samt, sedan Hof-Stallmästaren Grefve Claés Gustaf Fritz Piper, Öfverste-Kammarherren Friherre Carl Jedvard Bonde, Ryttmästaren och Kommendören Rudolf Tornerhjelm, Kaptenen Carl Axel Mannerskantz samt Premier-Löjtnanten Henrik Wilhelm Vult von Steijern anmält sig vara hindrade att deltaga uti 1859 års revision, Direktionen till Revisorer i deras ställe utaett Possessionaterne Friherre Fredrik Alexander Funck, v. 8 Blddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. Häradshöfdingen Carl Adolf Bogeman och Majoren Mauritz Constantin Wolffelt samt f. d. Öfversten och Kommendören Georg Gustaf Henrik Stjerngranat och f. d. Kaptenen Gustaf Alexander Nordenanckar. I samma § meddelar Direktionen vidare uppgift på de särskilda val, som jemlikt 7 § af Direktionens instruktion egt rum till Revisorer och Suppleanter å Ridd. o. Adelns vägnar vid revisionerna, ej mindre öfver Banko-Diskontens förvaltning åren 1858 och 1859, än vid Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby för 1857, 1858 och 1859 § 6. Direktionen anmäler här, att inom
Dels finnes ej då den tillgång af en sådan personal, sorn är behöflig; dels är icke ensamt läkarens närvaro, vore han än den skickligaste, tillfyllestgörande att häfva det onda i sin rot. Den hästa och nyttigaste läkarevård är den, sorn gifves uti en riktig behandling af de friska, genom ett efter ett lands och folks olika förhållanden väl uttänkt, på mångårig erfarenhet grundadt, af långvarig praktisk tillämpning fullt utbildadt system för besättningarnas alla dietetiska förhållanden ombord, hvarmed sammanslår en mängd af iakttagelser vid fartygens inredning och utrustning. Det är i dessa afseenden som en skicklig läkares åsigter, utbildade Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 45 under en långvarig praktisk handläggning af yrket ombord, äro alldeles oundgängliga, om icke allt ordnande af den vigtiga angelägenheten skall blifva ett hugskott. Men ej nog härmed. Nyttan af systemet blir alldeles ofullständig, om den ej uppbäres af ett behöfligt antal deruti danade män af samma yrke, som under en lortsalt öfning både förmå att sprida fördelarna af detta system till alla de i tjenstgöring varande krigsfartygen, men äfven genom ytterligare inhemtad erfarenhet kunna alltmer utveckla och förbättra hvad som häruti kan brista. Endast genom anställandet af en så tillräckligt talrik fast Läkare-korps vid Flottan, alt sjukvården ombord å de till sjöexercis årligen rastade krigsfartygen kan af dess medlemmar hufvudsakligen bestridas, skall så väl det nyssnämnda ändamålet vinnas, som äfven det lika vigtiga att alstra och underhålla ett lifligt och verksamt intresse för denna angelägenhet, samt att den erfarenhet, som succesivt vinnes, kommer vapnet tillgodo, hvilket icke låter tänka sig, då oaflåtliga ombyten af personalen på dessa platser förekomma, såsom nu är fallet, till följd af den fasta Läkarekorpsens inskränkta personal. I länder, der större delen af krigsfartygens besättningar utgöres af manskap som tillhöra yrket och således mindre är utsatt för det skadliga inflytandet af ett förändradt lefnadssätt, har man dock insett sanningen af hvad jag nu yttrat och dervid lagt den yttersta vigt.
M. velat inhemta Svenska folkets representanters lanke, huruvida krig bör förklaras eller icke. Sä böra dessa ord dock ingalunda förslås. Rättigheten att förklara krig tillkommer, enl. grundlagen, Konungen allena, och utan någon R. St:s inblandning skall Han också en gång, på det sätt som lagen bjuder, derom ensam besluta. På Konungens rådgifvare, och på dem allena, hvilar ansvaret, för hvad de i detta, så väl som alla öfriga fall, tillstyrka, göra eller underlåta — de veta det väl -— och när tiden kommer, skola de äfven derföre redovisa. Den till R. St. gjorda framställning, innefattar deremot blott den enkla frågan om de, på Svenska folkets vägnar, äro villiga att underkasta sig de uppoffringar, som af de närvar. Eu - Den 11 Maj. 531 ropeiska förhållandena oell deraf nödigblifna åtgärder å Sveriges sida, kunna föranledas. Och huru stora de uppoffringar äro, som Styrelsen, enl. bästa förutseende nu trott sig behöfva föreslå Svenska folket att åtaga sig, det är äfven uppgifvet, nemi. 2 millioner r:dr h:co. Det är således härom, som R. St. äro kallade alt afgifva deras yttrande; och att denna fråga blifvit till dem hänskjuten, innan K. Sitt oåterkalleliga beslut, torde väl icke böra räknas Styrelsen till last, utan fast mera anses såsom ett bevis på uppmärksamhet och förtroende för R. St., på samma gång som det innebär en nödvändighet. Jag är också öfvertygad, att hvar och en som känner Sveriges grundlagar, åtminstone måste erkänna detta handlingssätts fullkomliga öfverensstämmelse dermed och, såsom jag hoppas, äfven gilla detsamma. Ty antingen om K. AI. beslutar alt handla aktivt eller passivt, så måste dock medel finnas disponibla för att gifva eftertryck åt Dess beslut. Alen hvarifrån skulle väl dessa medel tagas om de ej förut blifvit beviljade? Hr von Hartmansdorff har anvisat på det s. k. stora kreditivet.
Jag förbiser ingalunda den möjliga svårigheten att finna tillräckligt antal personer, som med alla för ändamålet erforderliga egenskaper vilja åtaga sig det mödosamma inspektörsuppdraget, likasom att en högre aflöning fordras lör den med sysslan ständigt upptagne mannen, än söm är behöflig, då denna syssla skötes blott som ett bihang; men om, såsom jag tror, med temlig säkerhet kan antagas, att ett mindre antal inspektörer, valde med behörigt fästadt afseende på deras lämpliga egenskaper och hvilka odeladt kunna använda sin verksamhet åt inspektörskallet, skulle vida bättre gagna folkskolan än ett större antal sådana med inskränkt tid och utan praktisk erfarenhet kunna göra det, så torde den sålunda befarade olägenhet få anses ega mindre betydelse, hvaremot de påpekade fördelarne ligga för öppen dag. Med anledning af nu anförda skäl får jag vördsammast föreslå, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla derom, att inspektionen öfver lolkskolorna måtte så anordnas, att endast sådana personer till inspektörer utses, hvilka kunna, oförhindrade 390 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 267. al andra tjenstebefattningar, uteslutande egna sin tid åt ifrågavarande magtpåliggande uppdrag. Stockholm den 15 November 1865. J. Andersson, från Östergötlands län. Häruti förenar sig: C. J. Svensén, från Calmar län. \ o se*. Af Jonas Andersson från Östergötlands län, att elementarläroverkets tvänne lägsta, klasser ma frän nämnda läroverk skiljas och förläggas till folkskolan, m. m.
Hr Lilljehööks motion remitterades till StatsUtskottet. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk :ns utlät. N:o 28, i anledn. af gjorda anmnrkn:r vid Utskms betänk. N.-o 3. atig:de grunderna och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. 7: de § : n. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Uti 1 mom. af denna §, der det heter : ”den lägenhet utan hemmansinnehafvarens tillstånd på annor man öfverlåta,” anser jag emellan orden tillstånd och på annor man öfverlåta böia insättas orden ”utarrendera eller.” Skälen härför äro (vänne. Det ena består deruti, att om detta ord icke tillsättes, så skulle den familj, till hvilken jordlotten blif - Den 6 Februari f. m. blifvit upplåten, kunna utarrendera den till andra, hvilket redan vore en obehörighet; men dessutom skulle kunna hända, hvilket utgör andra skälet för mitt tillstyrkande i detta fall, att ingen gräns funnes för jordlotters delning genom utarrendering. Vid 2 morn., hvarest stadgas, att om innehafvare af sadan lägenhet dör förr än besinningstid ute är, äga enka och arfvingar rätt att lägenheten behålla under de villkor, sorn vid tillåtelsen tingade blifvit, anser jag böra tilläggas: ”dock bör arfskifte ske inom år och dag, så att lägenheten en enda person tillfaller. Sker icke så, äge ägaren lösningsrätt.” Frih. Cederström, Jacob: Med anledn. af Hr von Hohen,hausens anmärkn. emot r morn., får jag hemställa, huruvida icke denna § borde, i stället för den redaction den värde talaren föreslagit, innehålla den mening och de ord, som här stå: "Ej må innehafvare af lägenhet, som på vissa bestämda år upplåten är, den lägenhet utan hemmansinnehafvarens tillstånd på annor man öfverlåta.”
Visserligen lära icke heller Landshöfdingarne, med det nit, sorn-utmärker dem, underlåta att inställa sig vid Riksdagarne för att bevaka så väl det allmännas, som jemväl sina läns interessen; men om, när de uträttat allt hvad i detta hänseende tilläfventyrs står att ernå, de skulle finna det med de öfriga fordringarne af sin ställning förenligt, att härifrån afresa, så är det ingenting, som hindrar dem derifrån, ej heller äger man laglig befogenhet att någonting dervid anmärka. Biskoparne kunna deremot icke uteblifva eller aftåga utan K. M:s tillstånd, och sådant lärer väl icke beviljas dem utan synnerligen talande skäl. Gr. Liljencrantz, denna af mig så högt aktade ledamot, tyckes Deri 4 Mars e. m. denna afton hafva sett åtskilliga förhållanden ur något vilseledande förstoringsglas. Till en början har han trott Ekon.Utsk. bestå af 84 ledamöter, i st. f. att man måste omvända dessa siffror, så att antalet blir 48; och Hr Grin har på detta sitt antagande byggt den förmodan, att ett synnerligen öfvervägande flertal af Utskis ledamöter skulle hafva gillat i fråga var: (le hemställan, enär jemförelsevis så få personer anmält reservationer deremot. Men proportionen måste blifva betydligt förändrad, då man insätter den rätta siffran i st. f. den af Gr. Liljencrantz antagna. Samma förstoringsglas tyckes Hr Gr:n äfven användt vid frågan om Biskoparnes inkomster. I afseende på praebende-pastoraterna öfverensstämmma hans åsigter med många andras; jag nekar ej önskligheten deraf, om dessa pastorater kunde förses med egna Kyrkoherdar. Men derest de skulle helt och hållet afhändas biskops-stolarne, månne det icke då kunde hända, att lönerna blefvo så förminskade, att, långt ifrån att de blefve tillräckliga, man tvertom blefvo tvungen att anslå statsmedel till deras förbättrande, så vida Biskoparnes existens må blifva betryggad? — Jag tviflar på att man gjort sig reda för dessa förhållanden.
Snarare frestas man tro, att deras förlig:de varit föranledt af vederböra farhåga det anmärkmne frän dessa embetsverk skulle blifva alltför mänga och svåra. Hyser man verkligen den tanken, att förslaget vore öfver allt beröm, så inser jag icke, hvartill en remiss till StatsUtsk. skulle tjena, om icke till iakttagande af en tom formalitet. Dylika vitsord om ett förslag, som den berömmande knappast torde hafva ännu hunnit genomläsa, påminna mig berättelsen om en öfverrättsdornare, som hade en medhjelpare till sin rådgifvare i kinkiga mål. DA medhjelparen vid något tillfälle sade, att en sak vore så invecklad och svår ali utreda, det han icke visste hvad råd han skulle gifva domaren, svarade denne: bekymra eder icke derom, i det målet gillar och fastställer jag underrättens dom, såsom välgrundad. Grefven har medgifvit, att K. M. icke funnit skäligt bifalla comitéens förslag, det skatteköpeskillingar skulle efterskänkas. Manne icke, om vederbör, cmbetsverken blifvit hörda, flere delar af samma förslag rönt lika öde? Grefven har sagt, det böra vara en tillfredsställelse för 11. St. om de någon gång kunde gifva den skattdragande skänker, då de så ofta nödgas taga ulskylder. Men jag beder eder, mine Hrr! besinna, hvad skänker till den skattskyldige betyda. De kunna icke göras med mindre Staten äger öfverflödiga tillgångar. I annan händelse och sådant förhållandet är hos oss, der man behöfver alla möjliga tillgångar, blir följden den, att hvad man sålunda skänker den ene, måste man taga från den andre. Dä skatteköpeskillingen för kronohemman bestämmes efter den låga beräkningsgrunden af hemmanets räntor för 10 år, hemställer jag om det är skäligt, att 4* 52 Den 8 Januari. efterskänka åt den i alla fall så mycket gynnade skatteköparen denna ringa afgift, för att påbörda henne andra. Gr. Anckarsvärd har uppräknat en mängd curiosa, hörande till vårt skatteväsende och benämnt dem abderiliske.
Jo den, att det af K. M. och R. St. fattade beslutet komroe att rent af tillintetgöras genom eli af R. o. Ad. samt PresteSt. dervid serskildt fästadt vilkor. Jag föreställer mig, att ett mer uppenbart brott mot Grundlagen icke kan inträffa, och jag förmodar äfven, att hvarken de öfriga Stånden eller K. M. dä skulle komma att gå R. o. Adis önskningar till mötes, utan alt det af detta Stånd vid sitt beslut fästade vilkor sannolikt kommer att hädanefter, liksom hittills, endast Stå i Ståndets protir utan någon påföljd. En talare har sagt, att han hvarken talat för räolegifvarnes eller räntetagarues intresse, utan för det stora allmännas, Jag skulle emellertid föreställa mig, alt då man talar om det ”stora allmänna, ” mab väl dermed mätte mena den ”stora mängden;” och då lärer väl räntegifv arnes intresse vara det, som mest bör tagas i betraktande. Hvad mig enskildt beträffar, är jag hvarken räntegifvare eller räntetagare, och har således ieke något personligt intresse i frågan. Men jag har alltifrån den lid jag började deltaga i Riksdagsförhandlingarne, som år temligen längesedan, ständigt ifral för, att räntegifvarne måtte få sin skall en gång för alla fastställd, eller åtminstone så ställd, ali de icke kunna tvingas alt betala mrr än de äro skyldiga, så alt det icke må bero af räntetagarne att preja dem efter behag. Jag afslår från min anhållan om afslag å Hr Tersmedens motion, och förenar mig med Gr. Wrangel i hans yrkande om densammas läggande till handlingarne Hr Hjärne, Harald: Då motionären sjelf anser sin fram ställning vara af så liten vigt, att han icke ens trott sig behöfva 54 Den 7 Juni f. m. vara närvarrde vid detta lillfälie, för att försvara densamma, tror jag mig deraf kunna draga den slutsats, att motionen icke skall förmå väcka det stora intresse hos R. o. Ad:s majoritet, ati Ståndet anser den böra bifallas.
Härefter före Konungen sjelf, eller, der Konungen är fränwarande, eller han sä för godt finner, Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne ordet till Riksens Ständer och läte dem afhöra Berättelsen om hwad sedan sista Riksdag uti Rikets Styrelse sig tilldragit. Ständernes Talemän träde sedermera inför Konungen och framföre i Ständens namn deras underdäniga wördnad. Sluteligen och när Konungen lemnat Rikssalen, förfogc Ständcn sig äter till deras samlingsrum och läte samma eller nästföljande Plcnidag för sig uppläsas Negerings-Formen, Konunga-Försäkran och denna 114 Expeditioner till Riks-StLnden. Riksdags-Ordning, pä det ingen niä till sin undskyllan okunnighet derom förebära. 8 27. Propositionen angående Stats-Werkets tillstånd och behof, hlvaraf Standen htoartdera ett exemplar tillställes, ma Konungen öfwerlemna antingen tvid det tillfälle, dä Riksdag enligt sörcgäende § öppnas, eller ä Rikssalen annan dag, der honom sä godt synes, eller ock omedelbart till Riksens Ständers Stats-Utskott. Riksdagens början räknas alltid frän den dag, dä berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnde Utskott emottagen blifwit. Och som Riksens Ständer, jemnlikt Regcrings-Formcns 55 8/ ^ äga att i Konungens öftverwaro nägot besluta, mä ingen rädplägning härom ä Rikssalen hällas. Propositioner, rörande Grundlagars eller öfrige Lagars och Oeconomiska Författningars stiftande eller förändring, jemte andra mål, dem Konungen under Riksdagens lopp will Ständcrne meddela, tillställcs genom Hof-Cantzleren hwarje Ständ i detz Plenum. Jemte alla Propositioner ifrän Konungen till Riksens Ständer eller deras Utskott böra Stats-Rädets deröfwer kemnade yttranden tillika meddelas; kunnandes likwäl, dä desa yttranden angä hemliga mäl. Riksens
Man påstår äfven att den stigande civilisationen och upplysningen nödvändigt lia med sig en viss luxe, sorn icke bör hämmas, och som dessutom underhåller och fullkomnar våra fabriker, manufäcturer och näringar nr. m. Då jag uti vissa fall måste medgifva detta, så påstår jag tillika, att den stigande luxen har flere och troligen ännu större olägenheter, och bereder inånga af desse concurser och bedrägerier, hvilka voro ganska sällsynta i fordna dagar, då man leffle måttligt och tarfligt. Men luxen i lefnadssätt och luxen i titlar lia mycket syskontycke och räcka vanligen hvarandra vänligt handen, hvarföre jag också vill påyrka att för vissa titlar utan verklig tjenst bör en viss årlig Bevillning erläggas, genom viss procent af den Charta Sigillata, hvarmed fullmagten är belagd, men icke påstår jag att denna årliga Bevillning bör hafva retroactiv verkan på redan erhållne caracters-fullmagter. Att fikandet efter titlar i senare tider stigit med yppigdieten uti lefnadssättet, lärer lika litet kunna bestridas, som det icke heller kan nekas att luxe i titlar ger anledning till luxe i lefnadssättet. Det tyckes derföre ganska billigt, att genom någon Bevillning årligen påminna den titulerade om hans värdighet, och derigenom gifva honora 00 BerillningsUtskottets Betänkande N:o 5. tillfälle, att årligen offra åt ett samhälle, hvarest han för sina förtjenster och för sin titel hedras, hvilket han såsom Patriot älskar och hvars väl* gång är hans förnämsta ögonmärke. På ofvananförde skäl får jag reservera mig emot Höglofl. Bevillningsutskottets beslut, så vidt det rörer befrielse från consumtionsoch öfver* fiöds-afgift, samt befrielse för Bevillning på titlar utan verklig tjenst, och anhåller vordsamligen, att detta mitt utlåtande må i sin helhet få åtfölja det Betänkande, som till de Höglofl. Stånden remitteras.”