Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discussionen har nu inkommit på en ganska allvarsam princip, som jag visserligen icke förutsett alt denna § skulle inleda oss till; men då den blifvit inledd till ilen vidlyftighet och den mängd af yttranden, som här ägt rum, så får afven jag utbedja mig Husets tålamod att afhöra mina åsigter. Jag kan för ingen del medgifva eller med min röst O O O komma att biträda någon syftning alt utvidga prestväldet till verldsligt! mål utöfver den gräns som ledan finnes; jag kommer i yttersta måtto att motsätta mig den åsigt såsom skadlig, hvilken troligen ligger lill grund hos de värda talare, sorn här vilja underordna sockennämnden under pastorsembetet. Frih. Cederström har sagt, a't det vore äfventyrlig! att medgifva en lättsinnig sockennämnd lii 11 i g heten att kunna besvära socknen med alltför täta sockenstämmor. Jag vill önska, jag hoppas och jag tror, att Husets erfarenhet i allmänhet mätte varn, att lättsinnighet icke förefinnes hos pastorer eller pastorsembeten , men omöjligt är det ingalunda, att en motsatt händelse också kan inträf - Den 6 Mais. i43 fa, eller att pastorer kunna gifvas, som, hvarken vela till hvad ändamål de sammankalla en sockenstämma, eller huru de derstädes skola bete sig och verkligen öfver-besvära socknarna med sådana. Jag säger icke att så sker, ulan blott att det är en möjlighet att sådant kan äga rum, och tager mig friheten till den värda ledamot, som talat om lättsinnighet, att hemställa om ej vådan för lättsinnighet och lättsinnig behandling af en sak är större, då den ankommer på en person, än på en af en socken utvald nämnd af flera personer. Jag har hört en värd talare uppgöra samhällets constructioner, och dervid construerat samhället såsom i första rummet utgående från pastors förhållande lill församlingen. En annan värd talare liar ordat om turbulenta myndigheter och vådan af alt öfverlemna åt oansvarige personer, hvarmed troligen menats den utvalda sockennämnden, rättigheten att utlysa sockenstämma.
Presté-Ståndet d. 29 * Borgare-Ståndet d. 29 Bonde-Ståndet d. 29 Rikets Siänders underdåniga Skrif velse, i anBihang till R. St. Förslag till tind. Skrif v. N:o 334. ledning af deras Justitia? - Ombudsmans Embetsberättelser. S. A. K. Rikets Ständer hafva, vid granskningen af deras Justitiae-Ombudsmans genom trycket allmångjorda Embetsberättelse för åren 1820, 1824, 1825, 1826 och 1827, samt deri allmänna redo görelse för förvaltningen af Embeiet, hvilken honom, i följd af i4 §. i dess Instructiori, åligger till R. St. afgifva, inhemtat, att E. K. M., under den från senaste Riksdäg förflutna tid och på nedannämnde dagar, i Nåder meddelat och utfärdat följande af R. St:s JustitiaeÖmbudsman uppgifna Lagförklaringar och Stadganden: 1. Den 24 Mars 1825, Circulaire till Hofoch ÖfverRätterne om förvandling af böter för andra resan snatteri. 2. Den 22 Julii 1826, Circulaire till HofRätterrie och Landshöfdingarne, orri lottning emellan dem, som, vid val till Nämndeman, erhålla lika röster. 3. Deri 9 Mars 1826, Circulaire till Hofoch ÖfverRätterne, huru förhållas bör, då 1 brottmål förekommer fråga f om ert person är vansinnig eller icke. 4. Den 26 Maji 182b", Circulaire till K. M:ta samtlige Befallningshafvande, att arrestantcr, hvilka till Kyrkoplikts undergående skola befordras, böra så tidigt inställas hos vederbörande Prestman, att han må vara i tillfälle att fullgöra sin pligt, i afseende på förmaningen. Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. Dep 6 October 1826, Circulaire till K.
Vid öfvervägande af hvad Öfverintendents-Embetet sålunda anfört och hemställt, har jag väl icke kunnat undgå att, lika med Embetet, finna behöfligheten af löneförökning för Öfverintendenteu och åtskilliga af verkets tjenstemän, men tror dock de, i sådant afseende föreslagna beloppen till en del kunna något nedsättas och att lönen för Öfverintendenten skäligen bör nu bestämmas till endast 6,500 R:dr samt för Sekreteraren till samma belopp, som är faststäldt för Sekreterarne i Rikets Kollegier, eller 3,500 Rulr. Jag får således underdånigst tillstyrka, att Eders Kongl. Majit af Rikets Ständer, för ifrågavarande Embetsverk, begär följande löneförhöjningar, nemligen: för Öfverintendenten Rulr 1,000: — » Intendenten vid ritningsoch byggnads-afdelningen 1,000: — Transport 2,000: — Bil, 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. i 9 Transport 2,000: — för Sekreteraren, med det af Embetet föreslagna vilkor R:dr 1,100: — » Kamerernren och Kassören 800: - • Dessutom hemställer jag att, jemte det nuvarande arvodet till en Kanslist och Kammarskrifvare å '1,000 R:dr bibehålies såsom arvode för en Kanslist, tillika af Rikets Ständer äskås ett särskildt arvode för en Kammarskrifvare, till belopp af 400: — Summa R:mt R:dr 4,300: — Beträffande dernäst det föreslagna arvodet för en i värmningsoch ventilationsinrättningars konstruerande och vård kunnig Ingeniör, hemställer jag, på grund af hvad Ofverintendents-Embetet, rörande lämpligheten och behöfligheten af en dylik tjenstebefattning, anfört, att till arvode för en sådan Ingeniör, till en början för nästa statsregleringsperiod, begäres ett anslag af 1,000 R:dr.
I fråga åter om den sednare fonden eller den för utdikningsarbeten inom rikets öfriga län, iuhemtas af meranämnda generalförslag, att till understöd för dylika, hos Styrelsen anmälda arbetsföretag skulle erfordras statsbidrag till följande belopp, nemligen: för vattenaftappningsarbeten i första klassen eller sådana som ansetts företrädesvis förtjena understöd R:dr 115,625: — för dito i andra klassen ! “ 145,375: — och för dito i tredje klassen “ 24,885: — eller tillhopa R:dr 285,885: — Styrelsen, som ansett sig icke kunna understödja Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Norrbottens län bär ofvan omförmälda ansökning om anvisande af en särskild summa för sagda läns utdikningsarbeten, men deremot tillstyrkt bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande^ i Wermlands län hemställan derom, att jemväl Nordmarks härad måtte af denna fond göras delaktigt, har, hvad beträffar dessa fonders belopp, yttrat att, ehuru med säkerhet kunde förutses, att jemväl inom de norra länen en mängd nya utdikningsarbeten skulle ifrågakomma, och anledning alltså icke saknades till den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i dessa län gjorda framställning om arslagets förhöjning, Styrelsen likväl, med afseende å dessa orters folkfattighet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. 35 och bristande arbetskrafter, som icke medgifva någon större samtidig utsträcknin g af dessa arbeten, trott sig icke böra föreslå någon förhöjning i det anslag, som vid sistlidna riksdag för detta ändamål anvisades. Hvad åter angiDge storleken af den tond, som vore afsedd för understödjande af vattenaftappningsarbeten inom rikets öfriga län, hemställde Styrelsen, att, i stället för det årliga belopp af 50,000 R: dr, som vid sistlidna riksdag härtill beviljades, nu måtte i nåder äskas en årlig summa af 100.000
Stats-kontoret jemväl blifvit i ämnet hördt, med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, uti en den 12 Februari detta år till Rikets Ständer aflåten nådig proposition (JV2 65), sorn blifvit till Utskottet remitterad, gjort framställning derom att bemälda enka må, vid afskedstagande! från sin befattning såsom Arbets-förestånderska å straffoch arbetsfängelset å Norrmalm, uppföras å rikets allmänna indragnings-stat till åtnjutande under sin återstående lifstid af en oafkortad årlig pension, motsvarande den kontanta lön hon såsom Arbets-förestånderska nu innehar eller Trehundra Riksdaler Banko.
Jag får nu fråga, när man Förutsätter ett allmänt förderf, om det icke är lattare att åt den, som icke har någon tjenst, gifva en sådan än det är att derifrån skilja den, som redan har en tjenst, eller bruka hotelsen att skilja honom ifrån densamma. Jag ber om förlåtelse; men vi böra tala upprigtig!; tillfällets vigt kräfver det; och om mina ord finnas stötande, är jag färdig att taga dem tillbaka, men jag tror mig blott ha biukat andras bevisnings-sätt, och anser mig skyldig tala sanningens språk. 7* Sen 17 0ctol>er t. m. I öfrigt har raan gjort Calculer, i la v i I it a jag icke nu kan ingå. Jag må gerna säga, att jag härtill icke är nog bevandrad i Historien eller Biksdagshäfderne, eller i förtekningen på de emolumenter, sorn följa med RiddarhusSecretexare-tjensten; men lät nu vara att han hade några Hundrade Riksdaler mera än den Embetsman , med hvilken, efter hvad jag för mig uppgjort} han bör sättas i paralel; är det då ett så stort fel , att det finnes Embeten med någorlunda riktig inkomst ? De Herrar som säga sig tro, att man så lätt underligger för frestelsen, må väl medgifva, att man ligger lättar8 under, ifall man tryckes af behof p Jag kan åtminstone icke se något ondt deruti, att Ridderskapets och Adelns Secreterare har några Riksdaler mera* Jag önskar honom lycka dertill, och, sorn jag icke sjelf duger till denna plats, så missunnar jag honom ej den lön, han uppbär. Sluteligen har man äfven sagt, aft RiddarhusSecreleraren vöre en så ovanlig person, att han icke kunde med någon annan Embetsman jemföras, och man vill i följe häraf gifva honom så ovanliga göromål, sorn det att samla hos sig ett Seminarium af unga personer, som skulle bildas till Representanter.
Då Utskottet i Betänkandet N:o 37 framställde nyssomförmälta antagande och tillika föreslog, att någon viss fond till kreditiv åt Filial-banker icke måtte anvisas, utan alla dylika kreditiv beviljas från Reserv-fonden, dit de 1,131,000 R:dr, hvilka för närvarande äro såsom kreditiv åt Filial-banker anslagne, i följd deraf borde öfverfiyttas, anförde Utskottet såsom skäl för vidtagande af denna förändring, dels den jemförelsevis obetydliga ränte-afkomst, Riks-banken hittills åtnjutit å de till Filial-bankerne beviljade kreditiv, dels och hufvudsakligast olämpligheten deraf, att Riks-banken af sina medel till så beskaffade kreditiv afsättcr större summa, än som för ändamålet i verkligheten erfordras, hvilket öfverskott, nu undandraget allmänna rörelsen, eljest kunde på annan väg komma densamma till godo. IG Banko-Vtskollels Utlåtande N:o iS. Ehuru Utskottet fortfarande anser dessa förhållanden vara af stor vigt med afseende å Riks-bankens förvaltning och penningerörelsens underlättande, har Utskottet likväl, i betraktande af de anmärkningar, som, efter hvad ofvan förmäles, inom tre Riks-Stånd förekommit vid Utskottets, rörande beräkningen af Filialbankernes kreditiv, gjorda antagande, hvarigenom det stadgade, maximum för Bankens sedelstock ansetts kunna komma att öfverskridas, trott sig böra frånträda förslaget om den föreskrift, som på samma antagande grundats; och då kreditiven till Filial-banker alltså skulle hädanefter, såsom hittills, till hela beloppet i sedelstocken inberäknas, följer deraf, att, på sätt jemväl inom Borgare-Ståndet blifvit yrkadt, någon viss summa bör afses för dessa kreditiv, sammanräknadt med den del af försträckningen, som utgår i form af lån.
öå, f / åröa bjärta, tiöens ffänf — betänk! " Se, öet fträder beöjanöe fram fyanöcn — (Ddj när ut öet fagts, är fyan förfcunnen — genom nattfoart timglas rinner fanöen: borta, som en bäd t fanö förrunnen — " gtf mig, barn, öet goöa fom öu gjort, men fyan fonrmer inom natt od) år, ffynöa, snart ftg fluter tiöens port. " når fom tolf t tornet flodan flår. (£&gt;if mig, barn. De fyåröa öragen Defna, (Dd; tjan beöer ötg på nytt att ffånfa ftämman ffålfuer. ej juceler, fronor ej, fom blänfa, när Dina läppar blefna, öu måfte fäga oröet ut: " gå få fattig, fom öu rar Såg öu blicfen? J * nkt förut! " gubben faöe, — men en fattig liten r / anöling blott — ett becis på att öu fyar gjort goöt. (Dd] om gåfnan gtfs, fyans blid öå blänfer, men t ftållet blicfen tungor tjaöe: för öitt fjufa bjärta friö b,an " De ötg, barn, om bort t natten få od] öär bort b,an öfoer marfen från öin öörr jag måfte tomt / änöt gå! roära rofor. rofor t Ijans fpår. ffänfer, går, (Dd) en natt meö örag, oänöligt bliöa, ftannar f / an meö öööen vib öin ftöa, fluter ftilla ötna ögonlod, {piffar: fof! — öu b,aöe bjärta säkra ankare, drifver redlös omkring på det villande haf, och när lifvets stormar komma, finner han ej den kompass, som för hans farkost i den trygga hamnen.
253 N:p 42, i fråga dels om undersökning, angående Biskoparnes lönp-inkomster oph dels om Biskops-prebendenas förseende med särskilda Kyrkoherdar m. m. S. D. Vid föredragning af Höglofl. Ridderskapet och Adelns, genom protokolls-utdrag N:o 172, Bonde-Ståndet delgifna inbjudning till öfrige Riks-Stånd att biträda Ridderskapet och Adelns beslut, i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 55, öfver väckt motion om förvärfvande för Statens räkning af förra allmänningen Trenningshult och Kronoskatte-hemmanet Tvenningen, länn Bonde-Ståndet, lör dess del, skäligt att vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut, och i röljd deraf endast lägga Ridderskapet och Adelns protokolls-utdrag till handUngarne. Den 21 Mars. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stals-U(skottets den 14 och 18 dennes p.å bordet lagda Utlåtande N:o 40, angående regleringen af $giftpri$ under Riks-statens första hufvudtitel. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Majit? deppa dag ankomna Nådiga Preposition till Rikets Ständer, angående pp ipd Danmark afelutad fraktat om upphörande af Öresundskg tullen pa* Sfe Frän Högp. Preste-Ståndet. S. p. Föredrogs Höglofl.
Detta Sädesförråd torde framdeles, 1 mån af tillgångarna på penningar i StatsCassan och öfverflödig Spannmål i landet, kunna förökas till den myckenhet, att Sverige, redan 3»8 ®en 31 Mars, i politiskt afseende oberoende af öfriga Europeiska Magters omhvälfningar, äfven kunde blifva det i oeconomiskt, sedan Regeringen kommit i tillfälle att, oaktadt inträffad missväxt, af inhemska förråd förse Landets barn med det första af alla lifvets behof, f å detta sätt vore nu emedlertid en riksgagnelig inrättning grundlagd, hvaraf jag vågar påstå nyttan visar sig närmare, än att dervid med skäl kan göras den fråga, huruvida den kan blifva svarande emot kostnaden. En annan omständighet,som föranledt mig att till Höglofl. Ridderskapet och Adeln afgifva detta vördsamma project, är min öfvertygelse om den -nödvändighet, att Riksens Höglofl. Ständer med möjligaste skyndsamhet söka afhjelpa eller åtmindstone till någon del mildra den verkliga nöd, sorn särdeles i Rikets sädesri kare orter visar sig genom penninge-brist. Detta tillstånd må härrörra af hvad orsak som helst, antingen af felaktigt beräknade specuJationer hos somliga, eller bristande credit hos andra, äro dock följderne af denna olyckliga ställning för mycket att befara, att de icke skulle förtjena Riksens Höglofl. Ständers ömma behjertande och hastiga åtgärd till rättelse. Ått credit-brist åtmindstone icke ensamt kunnat åstadkomma den så allmänt öfverklagade penninge-bristen, slutar jag deraf, att äfven förmögne och icke skuldsatte personer skola finna sig i förlägenhet för de obetydligaste summor. Snarare ville jag uppsöka orsa* Den 31 Mars. 329 ken, genom den kännedom jag äger, att mercantila speculationer lemnat tillfälle att med vinst betala 12 till 18 procents renta.
"Såsom orubblig grund ”så väi för invexlingen af bankens sedlar, som för inlösen af ”dess öfriga förbindelser, hvilka nu med' bancosedlar fnll■”göras, fastställes etc." Detta stadgande omfattar således alla från banken utgifna förbindelser; men skulle innehafvarne af de förbindelser, för hvilka Frih. Cederström nu lemnat sitt förord, anse sig äga större rätt än my ntbestamnings-lagen utstakar för öfriga obligationsinnehafvare, så är det dem na - j6S Den 10 Juni f. m. turligtvis obetaget att i rättsväg göra sina anspråk mot banken gällande; ty för Representationens pröfning och åtgörande lära sådana rättsfrågor icke lämpligen böra utgöra något föremål. Hr Sandelhjelm liar sagt, att om motionen bifölles, skulle det af Directeuren Sahlgren i lifstiden inom Elfsborgs län inrättade barnhus kunna vinna den utbildning, som erfordrades för att förvandla inrättningen till en landtbruksskola. För min del betviflar jag, att teslators afsigt med nämnda barnhusinrättning varit sådan. I fall nu en landtbruksskola skulle erfordras i denna landsort, så är det väl af Staten och icke af banken, som medel dertill skola erhållas. Jag är ingalunda bland dem, som vilja bestrida fromma stiftelser den skärf, de kunna behöfva och tillgångarne medgifva; men jag bestrider blott, att undantag för deras skull skall äga rum från den gällande myntbestämnings-iagen. Jag förnyar således min anhållan om bifall till betänkandet. Ilr von Hevne, Georg: Jag kan icke annat än mot sätta mig den åsigten, att någon, vare sig enskild eller Corporation, skulle äga rättighet att utbekomma sina fordringar i annat än gångbart mynt, helst motsatsen skulle innefatta ett högst vådligt praejudicat. Jag liar med uppmärksamhet följt discussionen och derunder funnit, alt åtskilliga talare påstått, att den ifrågavar. förmånens beviljande icke kunde anses innefatta något praejudicat, enär beviljandet hufvudsakligen grundade sig på fordringsägarens egenskap af from stiftelse.
Den oratkwisa i priueipex, som nu är anmärkt, »isar sig i sin fulla dag i swarigheterne wid tillämpningen, hälst dä sadane ersättningar, som af socknar och städer skulle upgifwas, icke kunde fordras inom en inskränktare nderymd, blef deraf en fölgd, att flere personer emedlertid dels aflidft, dels flyktat till andra orter, och 6-s Dm t 7 Iitsttt sch SNtkNgött fkullo de r stallet ditflyttade ikkär da sig deN sköld de dek förut boende icke gjört» eller detze sednare, stclfwe, eltek sterbhusdelägare, spridde i flere pröpinter» sökas» hwäktill omgång och beswär skulle Mycket öka de Mangfatbiga göromålhtvakmed Konungens Äesallniugshafwanöe och deras tjenstemän förut ärö öflverhopade. En icke dbetydelig anmärkning äe äftven ben» art ifrägawarande bewillninqS önskan icke influtit t det första Utskottets betänkandeoch jag anser fök Min det att yttkandeNsöm innefatta nya frägor» icke -öka t ett förändradt betänkande fa inflyta» utan att särskildt kunna til granskning återremittera», fhälst pröfningsrättigheten t annat falt blifwer för myt. ket inskränkt, som Misäk flg deki» att om icke atta fyra Niks.Ständen betänkandet bifalla, blifwer en slags obestämd och partiel bewillntng t och med det famina bifallen, utan att, i benna betydliga omständighet» rättigheten till omdöme till beredande of ny granskning as Utskottet-blifwik öpp n lemuad» Jag tror att det warit lämpeligare hemställa, att den, som ensam legt en annan eller till detydeli» gate del i tegan deltagit» Matte i mohn deraf gjuta någon inskränkning i sin tjenstetid.
16 si. till 4 R:d. fastställde förhöjning i priset pä den dit hörande Spannemälen till 509 018 R:d. 18 siz r:st. och hwarwid innewarande ärs början med iagttagande af enahanda beräkning för Spannemälen, ramstad till 316,241 R:d. Men som största delen af den deruti inbegripa Summan för nu mera i (Awenffa Armeen an, wandt Öfweroch Under-Befäl af f. d. Finsta Armeen kunnat förswinna; sa blifwer ej mer af berörde 316,241 R:d44 si. Z r:st. detta är qwarstående och till utbetalning gällande än 284,666: 12, 3 Deremot kommer af besparingarne pä denne Stat an widare att fortfara. Den af Riksens Stander wid Urtima Riksdagen är 1310 bewiljade Fond till Pensioner för blesierade Officerare 5, zos samt lill Arfwode m. m. för Lag, CommiltLen till nästa Riksdag 5200 , — ' ^ -2 10,Z20t Till Löner för tillafwentyrs blifwande Expectanter och Pommerste Regementerne m. ff bi behäl - sno Den 12 Augusti. behällas pa denneStat de 20020 R:v. som wid nvstnämnde Ultima Riksdag af besparinga rne anflogos som Ranta pa atstillige Bankörers i Hamburg fordringar hos Pommerske Kammaren ^20,OO0: — Hwarefter af förra pa denna Stat uppförde utgifter komma att fortfara « - 315,166: 12, z
Om hufvudgrundsatsen är beslutad, så lärer det bero af dem, som komma att utfärda författningen, att skrifva sjelfva §§:na, så att de inpassa på vårt lag-sysleme, och således anser jag mig hafva skäl att tillstyrka antagande af detta betänk, sådant del är. Hr Lagerhjelm, Pehr; Att qvinnans arfsrätt i Sverige länge varit mindre än mannens, är kändt, och man har Den a September e. m. 79 svårt att föreställa sig, att något bristande omdöme eller en bristande uppmärksamhet på den naturliga rätten skulle ensamt förklara ett sådant förhållande. Om så vore, skulle man nödgas tillerkänna de lagstiftare, sorn för en 100 år sedan författade den lag, hvilken nu galler, en mindre grad af upplysning, en mindre grad af humanitet, än man nu sjelf tror sig äga. Jag kan icke tro att så varit. Jag tror att Svenska folket, och isynnerhet de, som gått i spetsen för detsamma vid sådana bestämmelser, varit fullt ut i samma cultur-grad, som andra länders lagstiftare, och jag måste således söka skälet för deras opinion i något annat än ett misstag om den naturliga rätten. Ofta händer att vid sådana frågors afgörande eller i grunden för bedömmandet af större principer ingå flera skäl än ett. Gällde här ensamt den naturliga rätten, hvem skulle vara så blind, att lian ej insåg, alt det nu framlagda förslaget vore det enda rälta? Jag lemnar icke allenast åt den lagkunnige utan äfven åt hvar och en, som känner alla de svårigheter, som vid en lagstiftning förekomma, att uppgifva, pröfva och granska de skäl, sorn måste hafva legat till grund för lagstiftningen i denna del ; ty så absurd kan man väl icke tänka sig denna lagstiftning, att den skulle hafva varit blind för den naturliga rättens kraf. Jag tycker mig hafva hört några af dessa skäl här uppgifna i det, såsom mig synes, mycket sakrika anförande Frih. Boye afgifvit.
Ingen är god utan en, Gud“. Mark. 10, 17, 18. „Och en af de öfverste frågade honom sägande: Gode mästare, hvad skall jag göra, att jag må ärfva evinnerligt lif? Men Jesus sade till honom: Hvi kallar du mig god? Ingen är god utan en, Gud“. Luk. 18, 18, 19. Sonen förnekar, att han är det absoluta vetandet. Han förklarar, att hans vetande är begränsadt och icke ursprungligt, utan förlänadt af fadren: „Men om den dagen eller stunden vet ingen, icke en engel i himmelen, ej heller sonen, utan fadren allena“. „Hvad fadren hafver lärt mig, det talar jag“. „Ty jag hafver icke talat af mig sjelf, utan fadren, som mig sändt hafver, han hafver gifvit mig bud hvad jag skall säga och hvad jag skall tala. Och jag vet, att hans bud är evinnerligt lif; hvad jag då talar, såsom fadren hafver sagt mig så talar jag“. „Orden, som jag talar till eder, talar jag icke af mig sjelf“. „Jag kallar eder icke mer tjenare, efter tjenaren icke vet hvad hans herre gör; men eder hafver jag kallat vänner, ty allt hvad jag hört af min fader hafver jag kungjort eder“. III. a) Sonen förnekar, att han är allsmäktig: „Att sitta på min högra och på min venstra sida är icke mitt att gifva, utan dem som det beredt är af min fader“. „Jag gör intet af mig sjelf. – Den mig sändt hafver är med mig. Fadren hafver icke lemnat mig allena, emedan jag alltid gör hvad honom behagligt är“. „Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Sonen kan intet göra af sig sjelf utan det han ser fadren göra“. „Och ingen tager sig sjelf den äran [att frambära offer för synder], utan den som kallad varder af Gud, likasom ock Aron. Sålunda hafver ock icke Kristus sig sjelf förherrligat till att varda öfversteprest, utan den som talade till honom: Du är min son, i dag hafver jag födt dig“. b) Sonen skiljer mellan fadrens vilja och sin vilja.