Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant hänseende få Revisorerne omförmäla, hurusom Granbergs utgärd under år 1861, i stället för vinst, lemnat en förlust af 792 R:dr 9 öre, samt att, efter hvad vid Delegerades besök på stället af 1862 års räkenskaper inhemtades, äfven sagde år en förlust, — 159 om ock mindre, uppstått, och detta så mycket heldre, som det torde vara ett för Ultuna eget förhållande, att ett jordbruk under två på hvarandra följande år och utan att missväxt inträffat icke allenast lemnat ingen behållning, utan jemväl förorsakat icke obetydliga förluster. Om nu äfven detta menliga förhållande kan af ett oegentligt bokföringssätt hemta någon förklaring, så qvarstår likväl, enligt Revisorernes tanka, äfven här samma anmärkning, som ofvan blifvit framställd, eller att förvaltningsoch arbetskostnaderna varit allt för dryga. Under det nemligen hela afkastningen utgjort: 7 tunnor 16 kappor råg 48 » korn 45 » 8 kappar blandsäd 5 »16 » slösäd *71. UV7. 576: — 316: 75. 22: — 1,012: 25. samt rotfrukter: 211 tunnor potatis 633: — 16 » kålrötter 32: — 231 » rofvor 346: 50. 1,011: 50. samt 700 lispund hö, till ett värde af 116: 67. eller tillsammans R:dr 2,140: 42. uppgår deremot kostnaderna för dagsverken ensamt till 1,864: 83. utom aflöningar 625: — tillsammans R:dr 2,489: 83, så att redan dessa tvenne omkostnader medtagit mer än hvad gården under året in bringat, hvartill kommer den temligen betydliga utsädeskostnaden, uppgående till 421 R:dr 78 öre. Med skäl torde vid ett sådant förhållande kunna ifrågasättas, huruvida icke ett fördelaktigare resultat skulle vinnas, om ofvannämnda utgård skiljdes från sjelfva egendomens förvaltning och på lämpliga vilkor utarrenderades.
P. Westerstrand, D, Krutmejer. Stockholm den 2 Mars 1842* — 313 — Kongl. Kammar-Rättens underd. Utlåtande, i anledning af Revisorrrnesanmärkningar vid Länens Särskilta Ut giftsräkningar» Sedan Eders Kongl. Maj:!, genom Remiss af den 2 sistlidne Mars, behagat anbefalla Dess och Rikets Kammar-Rätt alt afgifva underdånigt Utlåtande, rörande åtskilliga utaf Rikets Ständers Revisorer, uti deras om den år 18/|r förrättade Stats-Revision affemnade Berättelse, vid Länens Särskilta Utgiftsräkningar för åren 1833 och i83c) anmärkta omständigheter; så har Kammar-Rätten, som, i afseende å de till ÖfverKevisions-Deparlementet ingående Räkenskaper, icke äger annan befattning, än att pröfva de anmärkningar, som vid dessa Räkenskapers granskning kunna varda framställda, ansett sig, så vidt frågan angår anledningen dertill, att hvad af Rikets Ständers Revisorer blifvit erinradt, vid berörde granskning lemnats oanmärkt, böra i ämnet infordra yttranden, så väl af den tjensteman, hvilken granskningen verkställt, som af vederbörande Revisions-Kommissarie. Yid berörde förhållande och då dertill kommer, att en af de omständigheter, hvilka af Rikets Ständers Revisorer omformälas, utgjort föremål för Revisions-Konforets anmärkning, i anledning af i&4° års Räkenskapers granskning, och hvilken anmärkning, sorn för närvarande är på förklaring beroende, skall af Kammar-Rätten afdömmas, finner Kammar-Rätten sig endast böra berörde yttranden härhos i underdånighet öfverlemna. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar Kammar-Rätten, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts nnderdånigste, tropligtig.1;te tjenare och undersåter, Aug. von HARTMANSDORFF. And. Lewin. A. P. Sandström. Math. Rosén. O. A. Tauvon. C. E. Ålander. I. Brander.
!D?en på bet att måra ftjfare, font fjafma egna ffutor nteb rebffap, ttfffammanö om* fring 25 fl., fjmaraf märbet rnittfl bör uppffattaö till 80 a 90,000 f)t:br 9t:g$, icfe måtte fomma att liba genom förbubet emot bet fjtttiflö öfTiga ftjlet ocf) ffufornaö begagnanbe till fåbattt, enär befja jfutor ej äro arn mänbbara mib banfftifet ocfj berföre ffältgen borbe mtb ben npa anjfaf* tenö mibtaganbe, af ^tatömerfet inföfaö; få futtbe ett inbrägtigt torffft* ffe inrättaö, fjelfl full tillgång å betta ftjleflag ftnneö mib 3?orrigeö fuffer, i fpnnerfjet 10 a 12 mtl från fanbet. fDten betta ftjfe borbe ffe nteb fnö* re ocf) en bel af ffutorne uteflutanbe inrebaö för ben fångabe ftjfenö emot. tagning, anfanbe ocf) infattning, eller, nteb anbra orb, till jlptanbe, ftfffaf* terier, förfebba nteb falt, tunnor, far, tunnbanb m. m., fjmaremot be öf* — i5 — tiga (fulle wara inrättare för fjelfma (i'(fanbet. Sitt (fpbb för (formar ftnrtaé på Sfforrffa fuffen öfverallt goba famnar att anlöpa.
Om den allmänna nyttan och billigheten af det ifrågavarande förbudets upphäfvande, på sätt Utskottet föreslagit, lärer icke ringaste tvekan äga rum, för det opartiska omdömet och då Ridderskapet och Adeln redan vid förledne Riksdag bifallit en lika beskaffad Motion, sorn den nämnde; så vågar jag vördsamt tillstyrka och hemställa, att Ridderskapet och Adeln utan afseende på de mot Utskottets Betänkande gjorde Anmärkningar och utan återremiss, behagade Betänkandet bifalla. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric.- Jemtö det jag förenar mig uti de yttranden, Herrar Rosenschöld och Mannerstam afgifvit, återstår Den 4 April. blott för mig att förklara, det jag icke kan antaga de skäl, hvilka jag hört här anföras emot bifall af Utskottets Betänkande. Det tvång som hitintills hvilat öfver ifrågavarande Provincers rättighet att få utföra sina Skogs-Producter, grundar sig egenteligen på gammalt bruk, utan annat giltigt skäl, och jag finnér således ingen anledning att detta tvång derföre bör bibehållas; och det så mycket mindre, som vid första ögonkastet visar sig genast orimligheten af förbudet, att ej få ftan samma Strand föra sina effecter til! hvad Ort af Riket man behagar, utan endast till ett visst »nvist ställe, såsom Carlskrona. Hvad åter angår den befarade följden af förhöjda Ved-priser, kan jag ej finna något skäl, som berättigar Carlskrona Stads Innevånare, att äga ett Monopolium, att få köpa ved för bättre pris än hvad andra derföre måste gifva, äfvensom jag tror att Örlogs-Flottan icke eller kan komma att genom en sådan friare Ved-utförsel beröfva* erforderligt Virke för des9 Skepps-Varf, då det är lika så litet i Blekinge som å andra Orter tillåtit att fälla Ekar utan föregången tillåtelse och utsyning. Man har äfven påstått, att Lurendrägerier skulle genom en ökad Seglations-friber underlättas, men sådant kan jag icke eller finna, emedan, om man antoge att Vedbåtarne kunde utifrån infora främmande Varor, man äfven Dtn 4.
En af Iduns läsarinnor. Sådana medel finnas nog, men de hjelpa blott för en tid af några veckor, äro ej alldeles ofarliga samt fordra i alla händelser läkares recept. Blott om det gäller en liten yta, ges det varaktig bot. E — a. Orsaken till att tandköltet lossnar från tänderna, är i de flesta fall den, att s. k. vinsten afsätter sig på tänderna. Ni bör derför vända er till tandläkare för att fa edra tänder skötta. Hvad som är bästa medlet mot tandvärk, horor naturligtvis pa orsaken i hvarje särskildt fall. Äro tänderna skadade, är plonibering bästa medlet. Bella. Se svar till » En af Iduns läsarinnor » i detta nummer! O. M. Ni måste låta er nöja med det råd, ni sjelf befarar att erhålla, ty utan undersökning är det helt enkelt omöjligt att yttra sig om eder sjukdom. O. J. bör vända sig till läkare, ty utan undersökning är det omöjligt att gifva råd. Er husläkare har tydligen redan gifvit er de bästa råd, ni kan få. Ni har ej annat att ' göra än att fortsätta med en stärkande behandling och iakttaga försigtighet. När man är så svag som ni, måste man foga sig i att » tänka på allt » — På er fråga om blodet kan komma annorstädes från än från lungorna, svara vi ja. Från luftrörsgrenarna bland annat kunna blödningar komma, och dessa äro ock ai mindre farlig " natur än verkliga lungblödningar. Att döma af er läkares ord, torde källan Ull blödningen vara just denna. En mor med unga söner. Att i en läkarcrådsafdelriing för fruntimmer » regleringsfrå- gor » skola förekomma, är ju tydligt, och att de ej afhandlats för detaljeradt, det torde hvarje opartisk kunna intyga. Något anstötligt kan det. ju ej vara att tala om dessa naturliga saker, och finge edra söner ej se värre saker i tryck, kunde ni verkligen lyckönska eder. är ju hela denna afdelning i tidningen afsedd blott för de rådfrågande. A. B. och Prenumerant i landsorten hänvisas till ofvanståendc. F r å g o r. (I de frågandes intresse vänder sig Red.
Men sentimental blir man alltid på julkvällen. när man sitter ensam. på ett järnvägståg. Måtte det aldrig hända er, min läsarinna! Därför: akta er vid jultiden för ängbåtar, isynnerhet om de gå till Korsar, o c h akta er framför allt för danska ganymeder med säfliga stämmor! Alvar Arfwidsson. Charlotte Seuerling. ämnet Seuerling är bekant i Sveriges teaterhistoria. Det bars af ledaren för det första mera betydliga landsortssällskapet i vårt land. Karl Gottfrid Seuerling — f. i Sachsen 1728, d. i Örebro 1794 — var ej blott en energisk teaterledare, han säges ock varit en bildad och redbar man, och i Örebro församlings dödsbok har vederb. pastor till den gamle tysksvenske » comedie-directeurens » hågkomst inskrifvit: » Han höll god disciplin vid sin troupp, var själf ordentlig och styrd af religionen ». Ännu ett bevis på hans respektabilitet är, att samtliga hans barn — han var gift med Margaretha Lindahl, en dotter till en af frihetstidens förnämste teaterförfattare, Peter Lindahl — blefvo aktade samhällsmedlemmar: äldsta do] ttern, hvilken varit primadonna vid faderns sällskap, blef vid 20 års ålder gift med d. v. rektorn i Örebro, Höijer, och dog 1821 som prostinna i Eker, Södermanland. Yngsta dottern kom som guvernant öfver till Finland, blef där väl gift och lefde ända till 1803. De båda äldste sönerna blefvo landtmätare i Nerike och den yngste lärare vid Karlstads lärdomsskola samt domkyrkosyssloman i samma stad. Den mellersta dottern Charlotte Antoinette har emellertid blifvit mest bekant och detta i förening med en af de märkligaste och mest välsignelserika rörelserna i vårt land: Per Aron Borgs ädla lifsverksamhet. Direktör Seuerling hade vid sin död efterlemnat en rätt vacker förmögenhet, men huru enkan hushållade med sin andel, fick hon efter några år göra cession. Hon bildade då en teatertrupp och begaf sig därmed till Finland, där hon i flere år for omkring och gaf representationer.
Rikets Ständers Revisorer, hvilkas granskning omfattat åren 1854 och 1855, hemställa: l:o huruvida, då de kontanta behållningarne å de så kallade Magnat-stipendierna uppgått vid slutet af år 1853 till 15,664 R:dr 43 sk. 2 rst, vid slutet af år 1854 till 15,018 R:dr 2 sk. 3 rst., samt vid slutet af år 1855 till 14,371 R:dr 1 sk. 8 rst, allt banko, och för serskilda stipendier uppgått till större summor, icke dessa medel borde göras fruktbärande; och 2:o huruvida, då någon allmän plan vid utarrenderandet och förvaltningen af de Akademien tillhörande hemman och lägenheter för närvarande saknas, icke en sådan borde fastställas, hvarigenom, medelst ett lämpligare och tidsenligare ordnande af berörde förvaltning, enligt Revisorernes tanke, större fördelar skulle kunna beredas så väl Akademien som jordinnehafvarne. I afseende på den förra anmärkningen, utbeder sig Konsistorium i djupaste underdånighet att få anföra, att af den anmärkta bokförings åtgärden icke skäligen får dragas den slutsats, att de ifrågavarande beloppen i sjelfva verket inneligga oförräntade i Akademiens kassa; men då det skulle vara nära nog orimligt, att för hvarje år till stipendiets räntebärande fond tillägga äfven den minsta, tillfälligtvis uppkomna besparing, har det af ålder varit brukligt och städse oanmärkt lemnadt, att, så vida icke sjelfva stipendii-författningarne uttryckligen annorlunda förordnade, utföra besparingarne oförräntade intill dess de uppgått till något betydligare belopp, det Konsistorium Majus redan år 1844 bestämde till 500 — 308 — R:dr b:ko. leke heller få de synliga besparingarne alltid göras fruktbärande, då stipendii-författningarne uttryckligen föreskrifvit, att de för bestämda ändamål skola reserveras. Så stadga författningarne rörande Sederholmska, Piperska, Robsahmska m. fl. stipendier, att af årliga räntan en viss del skall afsättas för att efter vissa år vara att tillgå till resestipendier.
korthet lemna en öfversigt, egnar förf. en bok åt tillämpningen af de funna lagarna, en bok, i hvilken han visar, hur befolkningens tillväxt sänker odlingsgränsen och ökar arbetets produktivitet, hvarigenom jordräntan stiger, huru uppfinningar och förbättringar sänka odlingsgränsen, hvarigenom jordräntan åter igen stiger, och slutligen huru denna jordräntas stigande ännu ytterligare befrämjas genom den nu så moderna jordspekulationen. Sina slutsatser af dessa undersökningar framlägger han i femte boken, som bär titeln: » Problemet löst » och har till motto: » Hvemjorden tillhör, honom tillhöra dess frukter. Hvita solskärmar och af stolthet rasande elefanter utgöra blomman af en jordförläning ». (Ur en indisk urkund). Jordegaren blir det, som får draga hela fördelen af framåtskridandet, af den tillväxt i arbetets produktivitet, som stigande folkmängd genom ökad sam verkan, uppfinningar och förbättringar i produktionsmetoden kunna medföra. Sant är, att stundom, i lyckliga fall, en tillväxt i arbetslön kan uppkomma, men ännu säkrare är, att jordräntan alltid höjes af dessa ofvan nämda omständigheter. Det är derför eganderätten till de naturliga faktorerna, som skapar å ena sidan de stora rikedomarna, å andra sidan fattigdomen. Den, som eger jorden, har ett monopol, som sätter honom i stånd att af det på jorden nedlagda arbetets och kapitalets afkastning taga så stor anpart, att arbete och kapital äro villiga att fortfarande bedrifva produktionen. » Eganderätten till jorden är det stora fundamentala faktum, som ytterst bestämmer folkets so-eiala, politiska och följaktligen äfven intellektuella och moraliska vilkor. Och det kan ej vara annorlunda. Ty jorden är men-niskans boningsplats, det förrådshus, ur hvilket hon måste hemtaalla sina behof, det material, pâ kvilket hennes arbete måste användas i och för tiU fred stal lan de af alla hennes önskningar; ty till och med hafvets alster kunna icke tagas, solens ljus icke njutas eller någon af naturkrafterna tillgodogöras, utan att man dervid använder jorden eller dess produkter.
— Ni ..., ni är qvar, inte sant? — Jo; men skynda er, jag ber, hvad ville.ni säga? — Nåväl! jag ... NåväH ingenting särskildt. Om ni visste hvad jag finner mig ensam här! Det skulle vara att begära för mycket, det är sant; men skulle ni ha något emot att prata med mig igen, snart, om det inte tråkar ut er för mycket? — Jag vet inte; jag skall tänka derpå; jag skall försöka. — Tack, miss Ethelton ... » Ah! hon har gått och jag är ånyo utsatt för plågan af snön, mörkret och stormen. Hon har gått; hon har sägt adjö och inte god dag. När allt kommer omkring, gick pendylen rätt ändå och dessa två timmar ha gått som en blixt. Egendomliga och förtjusande händelse! För två korta timmar se ' n var jag en fri man i Eastport, staten Maine, och nu är mitt hjerta i San-Francisco! » Ungefar samtidigt sände Rosannah Ethelton en förströdd blick ut öfver San-Franciscos hamn och sade för sig sjelf, der hon satt nära fönstret i sitt rum: » Hvad han är olik den stackars Burley, hvilkens hufvud är så tomt på idéer och som har en så ynklig talang att härma folk! » m. Fyra veckor senare hade M. Sidney-Algernon-Buriey inbjudit en glad samling vänner att frukostera i en praktfull salong på hotell Telegraph-Hill (San-Francisco). Ändamålet med samqvämet var att höra M. Sidney-Algernon-Burley visa sin talang och särskildt att applådera M. Sidnev-Algernon i hans härmningar af vissa populära aktörer och vissa liter&amp;törer i San-Francisco och andra närgränsande platser. M. Sidney-Algernon-Burley hade ett vackert och ståtligt utseende, en ytterst elegant habit och en inte mindre elegant » enkeltjusare » i ögat Han visade sig mycket upprymd, men höll icke förty ögonen fastade på dörren med en illa dold otålighet En lakej inträdde och gjorde med låg röst hotellets herskarinna ett meddelande.
I C(g. 2 4* Utskottet har i de föreslagna 21 och 22 §§., som handla om bevillning af jord, vidtagit åtskilliga förändringar, som endast åsyfta mera bestämdhet och får hänvisa till deras innehåll* rekt*. 2 ). j)ä Adliga Privilegierna innehålla, att Sätesoch Ladugårdar äro frilagtta från lius t-tjen s t-be v i 11 n ing, har Utskottet, med anledning afven af ett Kongl, Kammar-Rattens härmed öfverensstämmande Utslag, ansett sådant, på sätt i förslaget skett, höra uttryckligen utsättas, Het bär intagna stadgande om bevillning af Arrendatorer har, utan afseende på Herr v. Qvantens anmärkning, att Sådant, då jorden vore till bevillning taxerad, skulle innebära en dubbel beskattning, Utskottet ansett böra qvarstå, enär onek? ligt synes, alt äfven en Arrendator, i 3o Bevillnings-Vtskottetf Betänkande N.-o 5“/. roon af den serskilda inkomst, han förvärfvar, bör till Stats-bördorna bidraga. .Pcig. 2 8. Likaledes tror Utskottet, att den för Inspectorer m. fl. bestämda bevillning icke bör uteslutas eller förändras , samt att Herr Grefve J. H. Gyllenborgs häremot gjorda anmärkning således bör förfalla. En genom Utslag af Kongl. Kammar-Rätten afgjord tvistefråga har deremot föra niedt det af Utskottet, i sammanhang härmed, i förslaget införda billiga tillägg derom, att, om Embets-eller Tjensteman har inkomst för befattning med enskild mans egendom, en sådan inkomst, vid bevilInings beräknande, icke med hans ordinarie eller extra ordinarie lön bör sammanslås.
Hvad föredragande Departements-Chefen i ofvanberörde afseenden underdånigst yttrat och hemställt täcktes, uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfriga ledamöter, Kongl. Majit i nåder gilla och . bifalla. 36io. Äng. uppfö- Slutligen och sedan Stats-Rådet Thyselius afträdt, hemställde Stats-Rådet rande å orHerr Friherre Gripenstedt, enligt nådigt förordnande, att, då åt Chefen för Ecclea‘frffi% Chesiastik-Departementet hittills icke kunnat beredas tillfälle att i något Kronans hus fen för Eccleerhålla bostad i stället för den, som förut varit honom i Kanslihuset anvisad, och partemenlet enär någon disponibel lägenhet icke heller nu vore att för detta ändamål tillgå, såsom h gres - Kongl. Majit täcktes i nåder föreslå, att det belopp af 2,000 Ridr årligen, som ■ ‘anvisade11 Rikets Ständer under nu löpande statsreglerings-period såsom ersättning för det anslag, mistade bostället åt bemälde Departements-Chef å Riksgälds-Kontoret anvisat, måtte, Bil. M 7 d) till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop Jtä 1, om Statsverket 1862. 89 måtte, i likhet med den Chefen för Finans-Departementet beviljade enahanda ersättning, varda på ordinarie stat uppfördt. Uti denna Stats-Rådet Herr Friherre Gripenstedts hemställan tillkännagåfvo i underdånighet Stats-Rådets öfrige ledamöter sig instämma. Kongl.
Tiilgångarne på skogsefFekter uti förra fögderiet och brist deraf i det sednare torde belysa orsaken till den anmärkte skillnaden. Så vida pola tessjukdomen' ej får tilläggas den hufvndsakliga anledningen till förminskningen i bränvinsbränneriernas antal, så måste den hafva en moralisk orsak, helst det, aila försök oansedt, icke lyckats bevisas att bran vinsbränningen är utan nytta för åkerbruket. Det torde fast heldre, ty värr, vara fullt ådagalagdt, att en egendom icke kan utan betydliga uppoffringar erhålla ett efter rationella grunder fullt ordnadt åkerbruk med mindre brån vinsbränning derjemte utöfvas, intill dess egehdomarne kommit till hög kultur. Mlmäniits ansi ullri •. Detta Län lemnar större statsbidrag än något annat Län i riket, och få Län torde förete restantier till det ringa belopp som delta. De utgöras hufvudsakligast af böter och bristande, på konkurser beroende, arrenden. Folket erlägger i allmänhet i rättan tid och ordentligt sina skatter. Skjutsningsbestyret utgöres vid 36 stycken gästgifvaregårdar inom Länet genom entreprenad. Således hafva skjutsentreprenörernes antal sedan 1847 ökats med 3 stycken. Ehuru de skjutsskyldige lemna icke obetydliga bidrag till entreprenörerne, tillskyndas dem dock derigenom en större lättnad i skjutstungan. I allmänhet hafva dock de resande icke någon fördel af skjulsentreprenaderna, ty entreprenörerne åtaga sig vanligen skjutsen i afsigt att derpå erhålla den största möjliga vinst och skaffa sig dåliga hästar. Då resande, af fruktan alt blifva invecklade i rättegång, sällan anföra klagomål öfver det sätt, på hvilket de fortskaffas, och Kongl. Maj:ls Befallningshafvande icke äger genom kronobetjeningen besigtiga och kassera entreprenörernes hästar och fordon, kan någon rättelse i berörde hänseende svårligen åstadkommas.
Rifall till följande från Utskotten inkomna Be» länkanden, nemligen : Frän Stats Utskottet : i.'o I anledning af Kongl. Mapfs Nådiga Proposition, om Medels anslående till kostnaderne vid en förbättrad Fångforsling och bevakning. 2:0 Angående nödiga Medel till Drottningholms Broars iståndsättande. Om Anslag på IndragningsStaten af i»oo R:dr B;o årligen till BergsRådet Friherre Hermelin. Fran Statsoch Banco Utskotten : Angående väckt fråga om förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af StatsBanco - och Rik-gäldsVerken anslagne Arfvoden. Frän BancoUtskottet: no Uti frågan huruvida de FideiCommisser, hvilka, enligt serskild Nådig tillåtelse, få med Den 17 Martil, e. m. 265 Inteckning graveras, ir.å kunna af Riksetts Ständers Banque såsom Fant antagas. 2:0 Angående Låne rättigheten i Banquen för de uti Philipstad belägne Fastigheter. Från Lag * samt Allmänna Besvärs - och Oeconomioe Utskotten : Angående föreslagen ändring i 24. Cap. 5. §. ByggningaBaiken, rörande Brandstod. Från Lagutskottet: 1:0 Angående väckt fråga om förändring uti straffet tor Hållkarl, 60m fordrar Drickspennin» gar eller Resande med otidighet bemöter. 2:0 I anledning af yrkadt upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 26 November 18 tö, angående sättet för en Menighets hörande i enskiha ärenden. 3:0 Om förtydliga n le af Lagens stadgande uti 17. Cap. GiftermålsBalken, angående fördel. 4:0 Om förnyadt stadgande, att en sjettedel af Ström alltid bor hållas öppen. 5:0 Angående Böters erläggande i Brottmål ef; ter förmögenhet. Frän Hedervärda BondeStåndet:
M:s sanction i vanlig lagstiftningsväg blott anmäla de juridiska delarna af banklagen, men i öfrigt öfverlemna åt K. M. att, på sätt K. M. för godt funne, besluta rÖr:de de regiementariska delarna af denna lag. Jag kan icke dela de värde motionärernas åsigt, emedan jag anser åtskilliga af de regiementariska föreskrifterna i denna lag vara af den vigt, att, om de icke godkännas, det vore vida bättre, att icke någon sådan lag utkommer, än att på grund deraf enskilda banker skulle kunna inrättas, hvilka icke voro bundna af de till allmänhetens betryggande oundgängligen nödvändiga regiementariska föreskrifterna för idkandet af denna rörelse. Jag anser mig i sådant afseeude endast behöfva åberopa rättigheten för bankerna att utgifva sedlar, hvarom bestämmelserna, ehuru måhända de vigtigaste i hela banklagen, torde icke utan skäl kunna anses tillhöra de regiementariska föreskrifterna. I fall denna rättighet icke inskräpkes inom vissa gränsor, skall efter all sannolikhet sådana bankers uppkomst komma att medföra mera skada än gagn för vårt fädernesland. Jag anhåller derföre om propos. för afslag å ifrågavar. arne motioner. Frih. Boye, Ludv.: Uppkommen i detta ögonblick har jag icke hört mer än den siste värde talarens yttrande; men i aniedn. deraf får jag fästa Pir Gr. o. Landtmrs samt H. Ståndets uppmärksamhet derpå, att Hr Stuarts anmärkt). angår hufvudsaken; ty jag har icke begärt ett afskiljande nii af det juridiska från det regiementariska, utan jag har blott begärt, att ett sådant afskiljande mätte beslutas, och denna begäran mätte vara så grundlagsenlig som möjligt. Huru detta afskiljande bör ske är en annan fråga. Frågan är blott, om ett afskiljande af det rent civila från det oeeonomiska må äga runi eller icke; och detta är en annan fråga än den, hvarom Hr Stuart talat. Jag tror således icke, att remiss kan förvägras. I öfrigt begagnar jag tillfället för att anhålla, att Hr Stråles anförande i sista plenum må åtfölja remissen.