Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förb. Förb. Förb. Förb. 1855 Förb. 1856\ 0) I Taxan ej specificerade. ”) Äfven för ”Tricot”. 12) Utom "Madras”, sorn fick införas mot 15 %. 3) Samma tullsats, som för samma slag hvita. H) Om de voro ”färgade”, voro de tillåtna till införsel mot 37! öre per 2 fot. Om de voro i finhet öfver 100 trådar på tummen i ränningen och minst 3 fot breda, fingo de införas mot 37/ öre per 2 fot. Bil. till Tull-Komitéens Betänkande. 0* XLII Pr. o. m. 1825 Fr. o. m. V, 1826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 t. den Ve 1826. t. o. m. 1631. t. o. m. 1835. t. o. m. 1841. Bomulls-, alngods: Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. tryckta eller pressade: nettelduk Pörb. ') Förb. 2) Förb. 3)2 fot 25 öre dimity och batist Förb. 4)2 fot 37} öre 4)2 fot 25 öre 5)2 fot 25 öre tyll Förb.
Sundhets-kollegium gjort särskilda underdåniga framställningar "med anledning af det ökade behofvet af veterinärläkare i förening med stegrade fordringar på deras insigter”, och att redan tillförene en kommitté haft uppdrag att utarbeta förslag i hithörande ämnen, utan att likväl någon reorganisation af större omfattning deraf blifvit frukten, dels ock deri, att, sedan numera en stor del af landets jordbrukare vid allmänt möte uttalat sina önskningar, samt veterinär-institutionernas vårdare jemväl instämt i begäran om en reorganisation af veterinärväsendet, vidare dröjsmål härmed synes böra undvikas. På grund häraf få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. Maj-.t täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga ett förslag hvarigenom, i öfverensstäm - Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skid frelse, N:o 47. 5 melse med tidens fordringar och landets behof, ej mindre undervisningen i veterinärkunskapen måtte höjas och utvidgas, än äfven djurläkarnes antal förökas, och deras vilkor förbättras. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Februari 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Febr. 1865. Preste-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt extra domare för syn å militie-boställe. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 53.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit hemsläldt, att som, jemligt Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843, särskildt tillförordnad domare i och för syneförrättning å militie-boställe för närvarande icke fillgodonjöte högre traklamentsersällning än dervid biträdande nämndeman, eller 1 R:dr 50 öre, ehuru sådana förrättningar oftast vore vida besvärligare än andra domaregöromål, 1 § af nämnda Kongl. Kungörelse mätte erhålla följande lydelse:
Han fick sålunda veta, att fröken Johnson var 16 år och skulle bli student, hvilket kusinen fröken Hagberg redan var; att de båda damerna vistades häruppe under moraliskt skydd af Almas tant, som var döf – och att Alma rest mycket och var bekant med många konstnärer. På egen hand räknade William ut att »Alma» var föremål för den lilla fröken Johnssons stora beundran. – Han föresatte sig att dansa med lärdomsljuset för att se hur pass beundransvärd hon kunde vara. Han gjorde sig inga illusioner. När han med fröken Johnsson under armen kom ut på verandan, hade den döfva tanten redan varit framme och vippat Alma in i sin röda schal. Pelle satt och underhöll henne; och William med dam sällade sig till sällskapet. »Ni ska’ inte tro att jag är kandidat», vände fröken Hagberg sig strax till William. – Hennes dialekt var icke fullt så skånsk som kusinens. »Hvarför vill ni ta’ illusionerna från mig», skrattade han. »Man ska’ aldrig ta’ illusionerna från en dussinmenniska, vet ni väl. Det är att ta’ lyckan ifrån henne.» »Det var naturligtvis ett skämt af herr Wahlberg. Så ert spydiga smil träffar mig inte.» »Ni ska’ inte bry er om att han grinar», sade Pelle tröstande. »Han grinar alltid. Det är rent nervöst.» När nästa dans spelades upp drog Pelle sig tillbaka; fröken Johnson engagerades af en anemisk vice-häradshöfding och William blef ensam med fröken Hagberg. »Vill ni dansa?» frågade han och gjorde en liten rörelse som för att resa sig upp. Deras ögon möttes, en enda sekund. De hade förstått hvarandra. »Ni vill helst slippa?» sade William och flyttade sin stol några tum närmare. »Uppriktigt sagdt – det vill jag också.» »Nå, det passar ju bra.» Hon svepte schalen tätare omkring sig, lutade sig tillbaka i sitt hörn och fäste ögonen på honom med ett uttryck som om hon ville säga: nå! var så god! Underhåll mig nu. »Hvad var det för en bok, ni läste i?» Hon svarade icke, räckte honom blott boken, som han tog emot utan att vända sin blick ifrån henne. »Ja, jag såg det för resten godt.» »Hvarför frågar ni då?» »För ro skull.»
Besv. och Ekon.-Utsk.-ts Betänkande M 34. genhet; en förändring, som Riksdagsfullmägtigen Lars Olsson föreslår i sin ofvanomförmälda motion, hvilken således anses i denna del vara härmed besvarad. Häraf torde följa, att 23 § Kap. Byggnmga-balken, som, så vidt det för närvarande gäller, innehåller allenast föreskrifter om berörda kommunal-åligganden, bör i sin helhet upphäfvas, samt att vidare föreskrift om skallgångar icke erfordras, än en förklaring, att det är menighet tillåtet att ingå förening för en större rofdjursfångst, antingen genom skallgång eller andra anstalter, så vida öfverenskommelse derom i behörig ordning uppgöres; äfvensom att hittills ingångna föreningar om sammanskott till rofdjursjagt, hvilka vunnit Kongl, sanktion, icke vidare må vara bindande, menigheterna dock obetaget alt derom ingå nya aftal. Då det lagbestämda åliggandet att bidraga till rofdjurens utrotande sålunda försvinner, och Staten dertill anlitar endast den enskildes frivilliga verksamhet, måste belöningarne för dödande af rofdjur i betydlig mån höjas, i hvilket afseende Lars Olsson i sin motion föreslagit, att för björn må betalas 150 R:dr; för varg och lo 50 R:dr och för räf 10 R:dr; men Utskottet har icke funnit skäl att antaga högre belopp, än de som innehållas i 19 § af det Kongl, förslaget; likasom ock, enär de utfästade skottpenningarnes verksamhet till det med dem afsedda ändamål i väsendtlig mån är beroende af lättheten att utbekomma desamma, Utskottet funnit de i nämnda § i sådant afseende föreslagna stadganden vara lämpligare, än de nuvarande, och på samma gång, så vidt möjligt är, betryggande mot missbruk och underslef.
Jag tror således, att de yttrade farhågorna i detta afseende icke nu böra tagas i betraktande, och jag vågar fördenskull vördsamt fortfara i min anhållan om bifall till det af Gr. Lagerbjelke föreslagna amendementet. Frih. Raab: Jag har begärt ordet för att uttrycka mitt gillande af de anmärkn:r, Gr. Mörner framställt, och skulle inskränkt Den 7 November. 333 mig lill all med honom instämma, så framt han ej hade blifvit gensagd af Hr Bildt. Gr. Mörner har sagt, alt för första arel, således för 1855, en summa af 250,000 R:dr skulle anvisas för att utgöra fond för ränleoch kapital-liqviderna på de 5 milkr, som skulle uplånas; derigenom inflyter redan på förhand elt större belopp för räntor och amortering, än som för dessa ändamål behöfves, hvilket större belopp underlättar möjligheten att göra stora eftergifter i de kapitaler, som mottagas, utan att Fullm:ge derföre skulle behöfva öfverskrida den föreskrift, som Gr. Lagerbjelke vill hafva införd. Jag ber alt med ett exempel få tydliggöra detta påstående. Tre års anslag till räntor och amortering å 5 milkr gör 250,000 R:dr. Posito att år 1855 icke behöfde uplånas mer än en mill., 1856 två och 1857 två milkr, så åtgå lill räntor och amortering af dessa 5 milkr 230,000 R:dr, och således upstår elt öfverskott på lie år af 20,000 R:c!r, hvilket skulle kunna användas, icke för alt lemnäs i stället för kapital-rabatt, utan för att göra lånet så fördelaktigt som möjligt i långifvarens intresse. Man skulle nemi. kunna lemna honom en ganska betydlig kapital-rabatt, och derigenom blefve ju den föreskrift paralyserad, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, och hvilken man ansett tillfyllestgörande, för ali icke Pullunge skola kunna öfverskrida en viss kapital-rabatt. Anser Gr.
Man skall således, genom antagandet af en sådan bestämmelse, inveckla sig uti en mängd svårigheter. Hedan häruti ligger ett hinder mot antagandet af Hr Bildts reservation ; men jag vill nämna ytterligare thue svårigheter, som förete sig mot densammas antagande. Först och främst att det icke finnes någon auktoritet med rättighet att taxera den föreslagna afgiften. Om det ändå funnes en Länsnämnd, eller någon annan auktoritet, som kunde fördela dessa 105,000 rdr emellan vissa län, vissa orter, då kunde detta förslag möjligen antagas; men att under omständigheter, då sådana bidrag äro frivilliga, fastställa en summa, af hvilken hela företaget, skulle blifva beroende, det kan jag omöjligt finna vara riktigt. Den andra svårigheten är, alt, om det antages såsom en regel, att Staten vid hvarje riksdag skall anslå medel lör stambanor, med vilkor att, orten skall bidraga på ett eller annat sätt till kostnaden, så skall sannolikt en täflan mellan orterna upsla att på förhand komma fram med sina förlag. Det är verkligen för Stalén af mindre vigt, om Staten för en banas anläggning får betala en 1 00,000 rdr lör mycket, tili om denna bana blir oriktigt anlagd. llesultatet af denna täflan skulle utan tvifvel blifva ett förryckande al banornas rätta sträckning; och man skulle få svårt att undgå att förlägga banorna på sådana ställen, der de framkallades af de särskilda orternas intressen. Följden häraf blefve, att man sannolikt finge banor, som icke uti det allmännas intresse voro riktiga oell således genom sitt mindre fördelaktiga läge komme att gifva mindre inkomst än om denna kostnad utgått af Staten. Med ett ord, jag tror att detta för framtiden skall förrycka anläggningen af statsbanorna. Ett annat hinder ligger deruti, att, ehuru detta förfaringssätt möjligen, ehuru svårligen, låter sig tillämpas, då man anlägger en bana genom en rik ort, så komma otvifvelaktig! ännu större svårigheter att förete sig, då man skall företaga sådana anläggningar uti de trakter, som äro mindre lyckligt lottade. Har mati en gång fastställt detta vilkor, måste detsamma allt framgent iakttagas; och huru skall det viii komma att gå, när man en gång börjar att bygga banor norr ut t. ex. från Dalarne.
Hr Möllerhjelms vid delta utlåt, fogade reservation upplästes, på begäran af 8 H. 5 t 402 Den 17 Mars f. m. Hr Munck, Bror Gust. Ileinh., som derefter yttrade: I den nu upplästa reservationen har Hr Lagerborg instämt, och jag tillåter mig att för några ögonblick upptaga tiden föranmärkningars framställande emot förevarande betänk. Först utber jag mig likväl alt få fästa uppmärksamheten derpå, alt Konungens nåd. skrifvelse lill Ständerne ang:de anslag till en casernbyggnad för Svea Arlilleri-reg:te och underhåll af Lifgardes-regementernes caserner samt Lifgardets till häst stallar, åtföljd af fullständiga ritningar och kostnadsförslag, är icke allenast föranledd, utan directe begärd af Ständerne i den und. skrifvelse, sorn Ständerne vid sisth riksdag till Konungen i ämnet atlälo. Det oaktadt har SlatsUtsk. nu föreslagit Ständerne att hos Konungen anmäla, att medel till ifrågavarande ändamål för närvarande icke finnas att anvisa. Jag tillåter mig icke alt bedomina riktigheten af denna uppgift rör:de bristande tillgångar, men säkert är det, och af ett StalsUtskis föregående betänk, hevisadt, att meningarne, med afseende pä beräkningen af befintliga tillgångar, äro högst skiljaktige, äfven ibland SlatsUtsk:s egna ledamöter. Under sådane förhållanden vågar jag likväl icke begära bifall till alla de anslag, som Konungen för dessa ändamål ifrågasatt, ulan inskränker mig lill den mening, som reservanterne yttrat. Härvid förekommer, att Konungen särskildt fästat Sländernes uppmärksamhet på, ali de saluanbud, som blifvit gjorde af ägarne till de tomter, hvilka blifvit afsedda för Svea Artilleriregilets .casern, icke vidhållas längre än till den t nästkommande April, och att således anslaget före denna lid bör vara beviljadt, så framt köpet skall kunna för sig gå. Som motiv för afslaget äfven af de 30,000 r:dr, som härtill fordras, anför Utsk., att priset vore för högt, och att detsamma framdeles torde snarare blifva billigare, än dyrare.
Derigenom händer att börserna, som bade Näringsdiskonlen ali lita sig till, och andra spekulanter, som hade lånetillgångar i allmänhet i kikaren, mockerade sig öfver Bankostyrelsen, brydde sig icke om att rätta importen efter behofvet, utan förforo dermed efter tycke, efter hugskott; väl vetande, att Bankostyrelsen icke hade rättighet att minska lånetillgången, såsom en helsosam åtgärd mot öfverdåd och öfverdrifter i spekulationsvåg. Detta påkallade försöket att få redaktionen af denna § förändrad och detta genomfördes äfven lyckligen vid 1844 års riksdag. Sedan dess har del låtit helt annorlunda; man erkände då den grundsats att Banken icke vore till för de låuesökandes räkning, icke till som en ekonomisk anstalt för näringarne, utan i första rummel vore till såsom en depositionsbank för det silfver, som allmänheten insatt i Banken redan på 1600-talet, mot rättighet att utfå sina insatta medel när den sig dertill anmälde. Banken har gjort åtskilliga bankrutter sedan dess; förnekat denna sin skyldighet att återlemna det depositum, som blifvit honom anförtrodt — men ändteligen år 1830 togs beslutet att hädanefter bjuda till att vara ärligare än man hittills varit. Det var således på god tro att gamla synder skulle vara aflagda, att man skulle betrakta Banken såsom den der vöre skyldjg att icke öfverdrifva sin lånerörelse som lånebank än - Den il Maj. 09 da derhän, att dess åligganden såsom deposilionsbank åsidosattes eller lilefve i fara att icke kunna 111 föras som detta beslut fattades. På denna grund hvila hufvudsakligen dessa frågor. Man må göra sig reda för om det är i första hand Bankens intresse atl uprätihälla myntvärdet eller att vara mäklare i näringarne såsom lånebank. Om man ej hade skyldighet att taga Bankens sedlar såsom mynt; om man hade rältighet att taga specieriksdalern ur Banken; i fall man saknade förtroende till Banken och ej åtnöjde sig med dess sedlar, så skulle
Rikets nu församlade Ständer egt att förordna, har genom särskilda beslut redan blifvit till vissa gifria föremål anslagen. Af denna vinst skall nemligen en del, i och för Statens allmänna behof, öfverlemnas till .Riksgälds-kontoret, och beträffande den öfriga från och med 1857 års början influtna och vidare intill nästa Riksdag inflytande vinst, så är af Rikets Ständer föreskrifvet, att densamma bör ingå till Bankens reserv-fond, hvilken fond åter skall af Fullmäktige till bestämdt uppgifna ändamål användas. Utan uppbäfvande eller ändring af Rikets Ständers sålunda meddelade förordnanden, lärer någon disposition af Banko-vinsten i den af motionären angifna syftning icke vid innevarande Riksdag - Banko-UtshoUels Memorial JYs 77. o dag kunna ega rum. Utskottet hyser likväl den säkra föreställning, att Rikets näst sammanträdande Ständer icke skola underlåta alt åt den nu väckta frågan egna en välförtjent omsorgsfull pröfning; och då, enligt den Instruktion, som för hvarje Riksdags Banko-Utskott utfärdas, det åligger Utskottet att lill Rikets Ständer meddela yttrande om och huruvida någon del af den upplupna Banko-vinsten erfordras för Bankens konsoliderande, torde nuvarande Utskott, vid uppgörande af förslag till omförmälda Instruktion för Banko-Utskottet vid nästa Riksdag, äfven blifva i tillfälle alt deruti inlägga någon särskild bestämmelse med afseende å fullgörandet af berörde åliggande. Emellertid har Utskottet skolat vördsamt tillkännagifva, att Utskottet af de beslut, som vid denna Riksdag redan blifvit i fråga om Bankovinstens användande meddelade, finner sig föihindradt att, i anledning af motionen, nu föreslå någon åtgärd. Stockholm den 1 Februari 1858. JW 77. Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 1 Febr. 1858, kl. 5 e. ni. Memorial, angående Instruktionen Jör Rikets Ständers Revisorer öfver Ranko-diskont-verket i Slockholm och Låne-lcontoren i orterna.
M täcktes låta till .^bir.Ä.L ".'iK rättelse utgå nans manskap, hvilka vant till tjenstgöring commenderade ifrån hemor ten, eller på permission vant borta, böra, när de återvända, rara försedde med bevis om deras frejd, samt huruvida de ingått äktenskapsförbindelse och commumcerat, och hvilka bevis böra antingen af Prest eller, vid commendenng, af Befälhafvaren, derest Prest icke är dervid anställd, meddelas och mom ,4 dagar efter hemkomsten till Pastor i församlingen aflemnas. aww Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 Maji 1834- Bih. till R. St. Prot. 1834■ ro Sami. 1 A/d. 6 4* Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2r Maji 1834* Pieste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 2 1 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande af Kongl. Maj:t i Nåder jöreslagne och af Rikets Ständer antagne förändringar i Rikets Grundlagar. S. A. K. De af E. K. M. vid nästfoiflutne Riksdag till Rikets Ständer i Nåder framställda förslag till förändrade redactioner dels af 63 §. RegeringsFormen och dels af 24 § 1 mom. 4;de punkten Riksdags-Ordningen hafva Rikets Ständer i grundlagsenlig ordning till pröfning förehaft och enhälligt antagit; i följd hvaraf nämnde Grundlags hafva erhållit följande förändrade ordalydelse: Re gerings-Formen. §. 63.
Om under nuv:de förhållanden skulle väckas förslag lill förändring i Riksakten, för erhållande af en förbättrad InterimsRegering, så måste talmannen derå vägra propos., derföre att det vore stridande mot Grundlagen. Om deremot väcktes ett förslag till grundlagsförändring, som vore stridande mot Riksakten, så måste äfven det falla, emedan monicke ensidigt kan förändra stad - 204 Den 8 April f. m. ganden i Grundlagen, hvilka hafva inflytande jemväl på Norge och de med Norge träffade öfverenskommelser. Deremot kan man göra såsom här är föreslaget, nemi. att på alla ställen i Grundlagen, der frågan förekommer, intaga att den skall behandlas på sätt i Riksakten är föreskrifvet om InterinisRegeringen. Då bl ifver allt formelt och riktigt, ty om man sedermera i Riksakten på ett konstitutionelt sätt och enl. lagliga formen vidtager de förändringar, som man anser nödvändiga och rätta, så strider dessa förändringar icke mot Grundlagen, hvilken säger att det skall tillgå på sätt Riksakten föreskrifver. Det är således just för att komma till en laglig lösning af denna fråga som Const.Utsk:s förslag blifvit framställdt. Då nu icke någon talare hade ytterligare anmält sig. yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i ani. af Hr Cederschiölds begäran de särskilda §§:ne i Utskis förslag torde få genomgås, i ändamål att dervid ytterligare anmärkn:r må kunna framställas; hvarjemte IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om någon ville vidare yttra sig om 39 §:n Reg:sF:n. Härvid anmälde sig och anförde Frih. Cederström, Anders: Ehuru visserligen den In terimsStyrelse, som blifvit här så mycket omordad, icke kan, enl. Riksakten, komma i fråga vid något annat tillfälle än då Konung dör, ty något annat fall står icke i Riksakten omtaladt, kan jag icke för min del neka till att jag skulle önska, att i det fall då Styrelsen, enl. nu gällande stadgande, skall föras af Statsrådet, den i stället måtte öfverlåtas åt Kronprinsen. Jag skulle tro, att det vore i många hänseenden både lämpligare och bättre.
November afgifna underdåniga utlåtande, angående ej mindre ofvan omförmälda förslag till tulltaxa, än ock följande, i anledning af samma förslag underdånigst gjorda framställningar, nemligen af a) Stockholms fabriksförenings fullmäktige, som anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes tillsvidare, eller intilldess erfarenheten bekräftat angelägenheten och nyttan af ytterligare nedsättning i nu gällande införselstull, låta densamma förblifva oförändrad; b) Bomullsspinnerioch bomullsfabriksidkare i Götheborg och dess grannskap med anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes nädigst afböja införandet af en nedsättning uti gällande införselslullafgifter för bomullsväfnader; c) Norrköpings fabriksförening, som begärt, att Kongl. Majit måtte föreslå Rikets Ständer en sådan tullsats å ylleväfnader, att yllefabriksnäringens bestånd och utveckling inom fäderneslandet derigenom betryggades; d) Åtskillige fabriksoch husslöjdsidkare i Elfsborgs län, hvilka anhållit, det Kongl. Majit, i sammanhang med pröfningen af ofvanberörde tulltaxeförslag, täcktes låta anställa en noggrann undersökning af väfverinäringens förhållanden och värna slöjdidkaren från täta och hastiga omvexlingar i tullagstiftningen; e) Sockerbruksidkare i Stockholm och Götheborg, med anhållan, att vissa af dem föreslagna bestämmelser, i afseende å tullagstiftningen för artikeln socker, måtte i Nåder varda fastställde; i anledning hvaraf jemväl Technologiska Institutet, efter erhållen remiss, den 14 innevarande månad afgifvit ett nu anmäldt underdånigt utlåtande; f) Sidenfabriksidkarne i Stockholm, med anhållan att få orubbadt åtnjuta det skydd, som nuvarande tullbestämmelser å sidentillverkningar kunde lemna; samt g) Klädesfabriksidkarne i Nyköping med anmälan, att de förenade sig med Norrköpings fabriksförening uti dess ofvanberörde framställning. S:o. Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens den 18 sistlidne November afgifna Kongl. Maj.ls Nåd.
Efter framställning af de väsendtliga förbättringar i åkerbruksredskaps-tillverkningen, hvilka här i landet åstadkommits och ytterligare kunde emotses derigenom att Akademien vore i tillfälle att, med begagnande af dertill anvisadt statsanslag, årligen inköpa utländska modeller till sådana redskap, bade Akademien ansett sig böra i sammanhang härmed erinra, hurusom Akademien, uti den 15 sistlidne Mars afgifvet utlåtande i anledning af väckt fråga om utbyte af dess hus och tomt här i staden emot Teknologiska Institutets, fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet ä Akademiens behof att i hufvudstaden ega en tillräckligt rymlig och ändamålsenlig expositionslokal för åkerbruksredskap och macbiner, hvarest icke blott Statens dyrbara samlingar i denna väg kunde, behörigen ordnade, uppställas och hållas för allmänheten tillgänglige, utan äfven prof på utmärklare tillverkningar från de inhemska redskapsfabrikerne mottagas och förevisas, så att på detta sätt en ständigt fortgående utställning af landtbruksredskap kunde komma till stånd och dermed alla de fördelar vinnas, som genom kännedom om och spridning af nyare och förbättrade redskap stöde att erhålla; hvarjemte, för den händelse att förslaget alt i sammanhang med ofvanomförmälda egendoms-utbyte bereda Akademien en sådan utställningslokal å den Akademien nu tillhöriga tomt skulle komma att förfalla, Akademien i underdånighet anhållit, alt Kongl. Maj:t måtte täckas för ifrågavarande oafvisliga behof hos Rikets Ständer äska ett särskildt anslag å 50,000 R:dr. 13:o. angående rese-anslag för jordbrukets vetenskapliga eller praktiska studium. Härvid hade Akademien uttalat den önskan, att det till reseunderstöd i ofvanberörde ändamål redan beviljade, å ordinarie stat uppförda årliga anslag af 6,000 R:dr mätte fortfarande få utgå. Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.