Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» jag eger intet att lefva för, intet att hoppas, allt är för mig öde och tomt, ack, det har tyvärr varit så länge – ganska länge; men jag har ansett mig på sätt och vis skyldig att släpa på den börda lifvet är för mig. — Hedern har varit min religion, mitt allt; mitt sjelftagna namn är brännmärkt – och jag går min väg. Jag är trött, trött af mitt ödsliga, andefattiga lif; jag gitter ej att strida der jag ej eger något att vinna » Så småningom tillfrisknar hon emellertid; och nu är hedern räddad. Än mer, en gammal rik man, som älskat hennes mor en gång, adopterar henne och ber att få ge henne sina rikedomar. Sex veckor derefter är han död och Isabella eger en million. Denne gamle rike onkel är ingeniör Mark Holsts verklige onkel; följaktligen bli Mark och Isabella ett slags kusiner och börja dua hvarandra. Före gubbens död har också Isabella blifvit inackorderad i Marks hem; och Mark anländer snart också dit. Saken är emellertid långtifrån klar. Isabella får, strax då den ädle ingeniören anländer, en mycket stark känsla af, att det är millionen han vill åt. Hon bemöter honom derför med öppet hån – hvarpå han tager henne i moralisk upptuktelse och till sist svär en helig ed att aldrig begära hvarken henne sjelf eller hennes million. Då lugnar sig den sköna Isabella så småningom; och så småningom blir det också klart för Sirénen att hon älskar. Men hvad är att göra. Mark har svurit att aldrig begära henne till hustru och i morgon skall han anträda en längre utrikes resa. Knuten stramas än ytterligare. Isabella har i skogen träffat på löjtnant Adler. Denne demoniske herre har nu blifvit förädlad genom sin hopplösa kärlek. Sedan Isabella hållit ett långt förmaningstal till honom, deri hon låter honom förstå, att han bör gifta sig med systern, som han en gång förfört – hon har sedan dess varit gift med en man vid namn Sandholm, hvilken nu är död – faller han ödmjukt på knä och lofvar bot och bättring i det han kysser hennes händer. Denna scen har Mark varit vittne till – och missförstått. Isabella har en älskare och Mark är olycklig.
I afseende på Hedda sannades ordspråket «en korp sticker ej ögat ur den andra.» Från barnaåren kände Hedda många af Britas konstgrepp, men då hon ofta sjelf slog små dunster för fadrens ögon, ingingo dessa båda en tyst öfverenskommelse att ej förråda hvarandra. Hvad Hedda som växande barn ville dölja för honom, var visst bara småsaker; likväl hade hon ej stått sig mer än jemnt, om fadren kommit underfund dermed. Brita insåg lätt att flickan, af fruktan för upptäckt, aldrig skulle förråda, om hon äfven blef vittne till huru hon (Brita) tog tull af allt, som lät dela sig. Vidskeplig och lättrogen, hade Brita en märkvärdig bekantskap med alla spåkäringar, som i kort och kaffegrummel skulle se hennes tillkommande öde; men äfven forntidens orakel gåfvo ej sina svar för intet, ännu mindre dessa mer och mindre snuskiga Sibyllor. Tidigt förstod äfven Brita ingifva Hedda en böjelse att afhöra deras mystiska prat, som med åren hos Hedda vexte till passion; derföre måste hon då också betala dessa qvinnor; och när sådant icke kunde ske med penningar, — ty om dem var fadren mycket mån, — så plundrades visthus och kryddskåp i kompani, och om husbonden någon gång brummade, att det gick mycket åt i huset, fingo råttor eller kattor uppbära skulden. Så lärde Hedda sig att säga osanning; detta blef en vana, och hon kunde sedermera med den frimodigaste uppsyn försäkra som sanning det, hon visste vara alldeles ogrundadt. Visserligen gafs det i senare åren ögonblick, då en sådan falskhet, i sin afskyvärda gestalt, stod hotande inför hennes bättre vetande, men — vanan, och ögonblickets frestelse förförde henne ånyo, isynnerhet när, efter hennes begrepp, egen fördel kom i fråga. Maria uppfostrades ej i fadrens hus. En fru i granskapet öfvertalade lätt herr Smitt att lemna sig flickan, emedan jungfru Brita sade sig alldeles icke kunna med så små barn.
Allt sådant är ConstitutlonsUtslcottet bäst i tillfälle att uppgöra; och jag tror således, ätt, om ämnet remitteras dit, detta Utskott, hvad sjelfva lagens uppgörande angår, kan begagna sin rätt, att sammanträda med Lagutskottet. När frågan om offentlighet enskilt för Ridder* skåpets och Adelns öfverläggningar här förra gången förevar, yttrades af flera den mening, att äfven denna vårt Stånds enskilta angelägenhet bordt af Constitutions - Utskottet behandlas. i _ ' r. j Herr von Hartmansdorff, August: Då detta Sinne förra gången här förevar, anmärkte jag iredan olämpligheten deraf, att afhandla sättet huru med offentligheten vid RiksStåndens öfVerläggningar skulle förhållas, innan förut blifvit afgjordt, om den komme att' äga rum. Då saken likväl nu åter kommit å bane, instämmer jag i deras mening, som yrkat arn» jaets öfverlemnande till ConstitutionsUtskottet, emedan det har nära sammanhang medde mål, som af detta Utskott handläggas, och närmare än med dem, Lagutskottet behandlar. I dessa sednare gälla tre Stånds beslut, såsom Riksens Ständers tanka. Men här synes det vaxa otillräckligt, emedan det fjerde ej lärer kunna, i afseende på ordningen inom sitt eget samlingsrum, underkastas de öfrigas vilja. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Ef{er sorn jag ser förevarande fråga, har Rid* Den 30 September é. m< 48s derskapet och Adeln tvenne omständigheter att härvid taga i betraktande. 1:0 Sitt beslut i sjelfva saken; och 2:0 huru Kongl. Majit Nådiga Skrifvelse skall besvaras. Ehuru -Lagoch OeconomieUtskotten, efter min tanka, behandlat frågan riktigt, hafya de likväl ej framställt någon sats, som kunde blifva föremål för en proposition till bifall eller afslag.
Stat s-U(shott ete Utlåtande, N:o SJ, Litt. A. 33 8:0. Skogsplanterings-kassans medel. De till denna kassa nu anvisade inkomster af indragne indelningar och boställen, har Kongl. Maj:t funnit böra, på sätt hemstäldt blifvit, till Stats-verkets disposition återgå, och deremot svarande kontant anslag för Skogsplanterings-kassans utgifter anvisas, likväl under dervid fästadt vilkor, att Kongl. Maj:t, derest så nödigt finnes, eger för Jägeri-staten åter disponera indragna boställen, emot det att beloppet af derför bestämda arrenden, beräknadt, sä vidt persedlar deruti ingå, efter dessas medelvärde för nästförutgångne tio år, från samma anslag afräknas, och således kommer Stats-verket till godo. De öfriga inkomsterne, såsom härflytande från skogarnes förvaltning och således mycket föränderliga, kunde deremot, i Kongl. Maj:ts tanka, icke lämpligen blifva föremål för ett dylikt utbyte; och hvad angår frågan derom, huruvida de ändock, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers år 1845 framställda begäran, böra upptagas på Riks-staten, emot det att derå uppföres allt hvad, som erfordras för ej mindre Jägeri-statens aflöning, än till öfriga utgifter, som af denna kassa böra bestridas, så, enär den reglering af Skogsoch Jägeristaten, som blifver en följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdagen lemnade bifall till Kongl. Majtts framställning om allmänningarnes ställande under publik vård, ännu icke hunnit fullbordas, och den väckta frågan om uppförande å stat af Jägeri-statens hela aflöning således ännu icke kunde till afgörande förekomma, har Kongl. Maj:t funnit äfven förstnämnde fråga böra till behandling i sammanhang dermed uppskjutas.
Enligt hvad densamma innehåller och Syne* Rätten sig yttrat, har Bruks-Patron v. Wahrendorff, så i anseende till får-afveln som hemmanets byggnad och häfd samt Krono-utlagor, fullgjort sina skyldigheter. Vid sådant förevetande och ehuru Bruks-Patronen icke fanns hafva erhållit ordentlig och behörig införsel i åbo-rätten till Lindö hemman genom den som derom ägt förordna ; likväl och då han sedan lian af hemmanet genom framlidne Herr General - Lieutenanten Baron Duvalls öfverlåtelse blifvit innehafvare, stras derefter om stadfästelse å åbo-rätten hos Landshöfdingen sig anmält, samt allt sedermera såsom nyssberördt är, sina skyldigheter uppfyllt5 ty ansåg Kongl# Collegium honom framföre andra - Den 7 Juli, 863 dra böra vid hemmanet bibehållas så länge och intilldess derom af Kongl, Maj:t och Riksens Siänder annorlunda kunde blifva stadgadt, irnellertid kunde Kongl. Collegium ej något vidare om dispositionen deraf förordna, utan beslöt Kongl. Collegium, till fhlje af Kongl. Majits meranämnde Nådiga Befallning uti Brefvet den 10 April 1810, till Riksens Ständers Stats-Utskott, genom Utdrag af Protocollet, afgifva häraf ofvan intagna berättelse om hvad med detta hemman tid efter annan till närvarande tid sig tilldragit, och att derjemte till välbemälte Statsutskott öfverlemna den sednast förrättade undersökningen, med tillkännagifvande , att detta hemman ej blifvit upptaget på den år 180g till Riksens Ständers Stats-Utskott aflemnade förteckning å Kronans Domainer , i anseende dertill att det då ännu ej var skildt från Grubbensköldska Bytet; men att Kongl. Collegium, så snart samma byte kunde blifva afgjordt och i händelse
Motionärerne hafva ej utredt och visat, att de rustningsskyldige, hvilka deras motioner afsett, annorlunda än på här omförinälda kontraktmessiga sätt fått sig berörde besvär ålagdt, eller äro genom rustningsskyldigheten svårare betungade än med hemmanens bestånd öfverensstämmer; och, hvad särskildt beträffar det afsutna kavalleriet, har Kongl. Maj:t, i sin till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition om upphörande af fourage-passevolansen, uttryckt den åsigt, att de afsutna kavalleri-regementena eller korpserne icke borde af den för de beridna rusthållsregementena föreslagna lindring blifva delaktige, enär de förra genom förmånen af afsittningen redan åtnjöto all den lättnad, som skäligen kunde dem beviljas; hvilken åsigt berörde riksdags Stats-Utskott, uti sitt af Rikets Ständer godkända Utlåtande N:o 73, jemväl biträdt. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt tillstyrker Utskottet, att motionerne ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 31 Maj 1860. 4 Sammansatta Statssamt Allm. besv.- och Ekon.-Vlsk:ls betänkande A:o t3. 2V:o IS. Änk. till Exp.-Ulsk. den 1 Juni 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet J\’:o G, om befrielse för rotehå/larne vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl alt bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll, som att underhålla ryttarehäslarne under marscherna emellan mötesoch mönstringsställena samt sqvadronernas samlingsplatser.
Herr Rod vill här skildra en själsutveckling, genom hvilken en man ledes öfver från en nntida ungkarls lifsnppfattning genom stadierna af äktenBkap, faderskap och allmän menniskokärlek till kristendom; och till den ändan indelar han boken i fyra delar med öfverskrifterna: Mariage, Père, Altruisme, Religion, under hvilka han serverar intuitiviska meditationer öfver t. ex. altruismen, så ytliga, så fraseologiska, att en tysk socialdemokratisk dussinskribent skulle skämmas för att bringa dem till torgs. Detta är matematik inom literaturen och en kammarlärds vanmäktiga försök att med diktarens intuition ransaka menniskornas hjertan och njurar. Hur har det varit möjligt, att denna alltigenom så ofranska författare kunnat helsas såsom en vitterhetens Messias? Hvarför har den galliska anden, som eljest kinesiskt afspärrar sig från främmande kulturpåverkningar, sympatiskt och respektfullt emot-tagit denna Génève-professor, så torr, så trång, så doktrinär och steril, naiv utan friskhet, sentimental utan innerlighet, tung i sin stil som i sin tanke, med later som en svensk läsareprest? Är det ett raffineradt fin-de-siécle-samhälles yttersta raffinemang att midt i sin upplösning åhöra en hedersman, hvilken i öfvermåttet af pessimism och lifsimpotens lyser detsamma i bann och predikar reaktion utefter hela linien? För hundra år sedan skänkte Génève den döende T ancien-régime * verlden i Paris en gisslare af dess synder och en förkunnare af naturen, hvilken det kräsma-gade och apatiska samhället gouterade såsom en landtlig måltid till omvexling för en alltför kunglig taffel; men Rousseau var ett geni, medan herr Rod är — en professor. Den ena var framtiden, den andra är purt återfall. Betecknar måhända Rods succés i Frankrike, att den galliska anden vittert uttömt sina resurser samt accepterar sin egen ofruktsamhet såsom ett faktum? Dock — nog om Rod. Sannolikt har han framtid för sig äfven hemma i Sverge.
Med afseende härå och då inkomsten är alltför ringa att motsvara dessa olägenheter, vill Kongl. Majit härmed föreslå, att upptagandet af ifrågavarande kollekt-medel må upphöra, och deremot det å Riksstatens åttonde Hufvudtitel uppförda förslags-anslag för Lappmarks Ecclesiastik-verket med ett deremot ungefärligen svarande belopp af 1,400 r:dr tillökas. 13:o. Allmänna Hospitalsoch Barnhus-medlen. i4:o. Danviks Hospitals-medel. l:ö:o. Stockholms Allmänna Barnhus-medel, 16:o. Upsala Akademies-medel. 17:o. Lunds Akademies-medel. 18:o. Dom-Kapitlens och Stockholms Consislorii medel. Då, hvad angår Allmänna Hospitalsoch Barnhus-medlen, särskilde Komitteirade, som blifvit af Kongl. Majit förordnade att afgifva underdånigt 22 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 27. yttrande, angående ordnande af Ilospitalerne i Riket, i sammanhang med frågan om dessa Inrättningars förvaltning, äfven väckt fråga om förändring med uppbörden af det anslagne inkomster, och delta ärende utgör förmål för särskild behandling, samt, hvad beträffar frågan i allmänhet oin indragning till Statsverket af de bland ofvanuppräknade medel ingående indelta räntor oell tionde, densamma, med afseende ä dessa anslags beskaffenhet, hör blifva beroende af det beslut, som kan varda fattad t angående beskattningsväscndets förenklande, hvarom Kongl. Majit är betänkt att göra särskild framställning, finner Kongl. Majit hvad angående uppbörden af ifrågavarande medel blifvit framstäldt för närvarande icke påkalla åtgärd.
Huru kan man alls sätta sådant lugn i fråga nu, i dessa tider man vet sig på en obetydlig Planet sväfva omkring i den omätliga rymden, som då man trodde jorden stillastående, med skuldror starka nog att uppbära himlahvalfvets tyngd. Nej, nej, hvarken benämnande eller kännedom af de der krafterna, som jag aldrig mins hvad de heta, men som hindra jorden från att göra alltför stora snedsprång, kan åter ge oss de Gamles barndomsro. För att numera få lugn, måste det nog hämtas derifrån Gunla har sitt, och förlåt mig, men jag ville bara säga att det der lugnet ändå är öfverhomeriskt. Nå nå – kan man icke vara lugn sjelf, så kan man åtminstone tala om lugn – och för att nu undslippa fullkomlig stiltje vill jag berätta dig att jag d. 26 och 28, medelst hoppande, valsande, stampande än på hälen och än på tån, mest på den sednare påstås likväl, hvilket jag ock nästan ville tro, ty egentligen vet jag icke hvad som skulle göra mina fötter blytunga, bevist mina undersåtliga känslor i . ping, dit Pappa under de dagarna nödvändigt måste resa i angelägna ärenden, och jag likaså. Det angelägnaste för mig var att utröna hvad effekt ett par balkostymer skulle göra, dem jag noga efterföljande eller blott helt litet öfverdrifvande sista Parisiska modejurnal, tänkt ut och åt mig förfärdigat. Innelyckt medföljer en ritning deraf – ty ehuru nedgräfd på Sjöröd, får du ändock något följa med din tid. Hvad säger du om den hår och kroppsklädseln? För min del, fastän jag smickrar mig med att ha väckt både uppseende och beundran på . pingsbalerna, så ämnar jag aldrig mer rynka på näsan åt Kinesiskor eller andra Vildinnor. Föga mer onaturliga än våra moder kunna deras nog icke vara. Se upp, jag ber dig. Detta bref kommer att slutas ovanligt. Farväl. Håll af din Eva. Jo visst är det värdt för vanligt folk att hafva ovanliga projekter.
Har man en gäng afgjort, att eli betänk, skall punktvis föredragas; sä är pluralileien juridiskt förbunden ali för hvarje puukt, afhöra minoritetens skäl, utan begagnande af sin makt till att befria sig derifrån genom inskränkning i det redan bestämda föredragningssället. Enligt den riktning öfverläggningen erhöll, oell som tycktes vara med omtanka förberedd, märktes klarligen, att allt motstånd till förhindrande af ändring i det försl fattade beslutet om betänk:s föredragning skulle blifva fåfängt, och jag får öppet förklara, att jag fiir min person, oell kanske äfven andra med mig, ansåge oss af skyldig försigtighet föranlåtne uppgifva alla försök ali hindra detta betänkliga förfarande, sedan vi bort en af våra ledamöter, som mer än en gäng gifvil Ståndet prof af sin ståndaktighet och beslutsamhet att försvara hvad i Slaten är uppböjdast, få af Hr Gr. o. Landtm, en tillrättavisning, hvars beskaffenhet, mäste till lystnad förmå en Inar, som ville undvika att se sina undersålliga tänkesätt misskände. Frih. Gyllenhaal, Carl Johan: Ehuru det egentligen tillhör min emhelsbelällniiig all handhafva verkställigheten ai de beslut, K. M. i förening med R. St. i nåder fattat rörde tulllagstiftningen, och jag måhända i följd häraf icke borde deltaga i förevarande öfverläggning, anser jag mig dock pligtig all upplysningsvis yttra några ord, egentligen i afseende pä conlrollerne och oundvikligheten af en betydligt ökad bevakningskoslnad, så vida det mera proh i bi t i va system Ulsk:s majoritet velat göra gällande — och hvarom nu, fastän blott till vissa bestämda delar deraf, kommer att beslutas — möjligen skulle kunna främjas och lill Statens samt näringarnes fördel bringas i behörig verkställighet. Denna majoritet bar i miu tanka ej alltid träffat det ändamålsenliga och verkställbara, dii deremot åtskilliga motionärer och reservanter yttrat åsigler, hvilka erfarenheten under den praktiska tillämpningen fullkomligt rättvisar; och det är härpå jag önskar fä fästa Utsk:s uppmärksamhet, då nu ifrågavar. ämnen, till sammanjemkning af Ståndens olika meningar, troligen återkomma till Gtsk:s ytterligare handläggning.
Som flere Herrar Ledamöter instämde uti Grefve MÖrners anhållan att Betänkandet måtte få hvila till nästa Plenum, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att dertill lämna bi* fall. .* • Vid föredragning af de öfrige 5me Respective RiksStåndens aflåtne protocollsutdrag utaf den 2, 4 och 8 sistlidne Maji 3 innefattande Den 5 Junii. 135 bemålte Stånds beslut, så vål att de i behåll varande trykte exemplar af BondeStåndets Protocoll för 18 15 års Riksdag måtte utan betalning till BondeStåndets Ledamöter, så vidt deras antal årfordrade, utdelas, som ork att en lika beskaffad utdelning af BorgareStåndets Protocoll för närande Riksdag bland Borgare* Ståndets Ledamöter kunde åga rum, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att uppå af Hans Excelience Herr Grej ven och LandtMarskalken gjord proposition , äfven för sin del, uti berörde beslut instämma. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 Junii 1818. S. D. Remitterades till Riddarhusutskott tet: Herr Påhlmans, Otto Fredric, Motion, innefattande hemställan, att en Lista på de mål, hvilka i hvarje plenum skola hos Ridderskapet och Adeln föredragas, måtte uppspikas vid stora gången i Riddarhus Salen. Ut supra. S. D. Remitterades till Bevillningsutskott tet: Ett anförande af Friherre Boije, Ludvig, innefattande anmärkningar vid Bevillningsutskottets den 29 sistlidne Maji återrenriterad* i36 Den 5 Junii. Betänkande, angående förslag till en blifvande Bevillningsförordning. Ut supra. S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den a dennes på bordet lagde, Betånkanden: Från StatsUtskottet:
Riksmöte icke har någon möda ospard, att så skyndsam! sorn o öjiigt, låta de ån otryckta Protoeollerne från Pressen utkomma, hvaröfver Riddar husDirectionen jemväl torde anmodas att hat va tillsyn j och finner RiddarhusUtskottet i öfrigt icke någon betänklighet dervid att tillstyrka bifall å Ridd mhusDireclionens särskildt gjorde hemställan, huru med tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoller för framtiden må förhällas; hålst Utskottet i förslaget till den nya insfructionen för RiddarhusDirectionen uppställt föreskrifter, sorn härmed åro fullkomligen instämmande. §. .5. Sedan RiddarhusUtskottet sålunda granskat och meddelat utlåtande öfver RiddarhusDii eetionens vidtagne åtgärder och gjorda hemstållanden, uppfyller RiddarhusUtskottet en lika angenäm, som af Directionen rättvist foidrad pligt, då Utskottet till Ridderskapet och Adeln hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, förklara RiddarhusDirectionen Ridderskapets och Adelns tillfredsställelse och välbehag ofver det sätt, hvarpå Riddarhusårenderne blifvit, sed m sista Riksdag af Directionen förvaltade; hvilket dock allt till Högloflig© Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande Den 11 Augusti e* m. >53 vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 18 Juli 1820. På RiddarhusUtskottets vägnar-. C. G. Spens. N. Snoilsky. Berättelse angående Riddarhusets Rättegångar emot Matoren Printzenjköhls Cvncursmassa och Majoren J. A. von Matern. Majoren och Riddaren J.
Ridderskapet och Adeln: Hans Exellence, Herr Grefve De lu Gardie och Herr Grefve Sparre, Eric, Herrar Friherrarne Boije, Ludv., Sprengtporten, Jacob Wilhelm, Wrangel, Henning och Hjerta, Lars, samt Herrarne Nordenankar, G S., Tham, Wollr, Ribbing, Arv-, Hjerta, G , Cederschöld, P. G., af Grubbens, N. W-, Crusenstolpe, M. , samt Rosenqvist af Akershult. Högvärdige Preste-Ständetl Herrar Biskopparne af Wingård och Faxe, Doctor Haggblad, Contracts Prostarne ^ Hallström, Nordin och Svedelius, Prostarne Astrand, Broomé, Anjou, Dillner, Elfström, Morén, Grevillius och Nibelius samt Kyrkoherden Ahlqvist> Viillofl. Borgare-Ståndet: Herrar Rydström, Helsingius, Langenberg, Monthan, Cron, Lindqvist, Modin, Petersson, 8 Bmlln.m.Lag. s.Allm.Besv.o.Oec..Vtsk Bet.Nia 16. Winberg, Leffler, Zethelius, Norceus, Stahle, Lundman och Santesson.
Hvad åter beträffar sättet alt kunna ifrån denna fråga, så tror jag, då majoriteten synes hafva bestämt sig för förhöjningsrätten, men delar sig mellan de tvenne meningarne, huruvida denna rätt skall äga rum vid alla tillfällen, eller blott i reciproeitetsfall, alt om minoriteten ville i den allmänna frågan, om förhöjningsrätt bör medgifvas, eller icke, erkänna sig såsom minoritet, och afstå från en votering, som den icke kan vinna, skulle vi komma från saken med en votering, nemligen om förhöjningsrätten skall vara generel, eller partiel för reciprocitetsfall. Herr von Hartmansdorff: Som det är troligt alt de, hvilka yrka fullkomligt afslag å förhöjningsrätten, skulle, om de tappade i första voteringen, förena sig i den andra med dem, som vilja medgifva förhöjningsrälten blott i vissa fall, och att dessa bägge meningar sammanlaggde komma att i andra voteringen utgöra pluralitet emot dem, som yrka allmän förhöjningsrätt, kan jag icke afstå ifrån yrkandet, att min mening i sin rätta ordning framställes till Ridderskapets och Adelns omröstning. Friherre Åkerhielm: Jag fäster visserligen icke så mycken vigt vid frågan om förhöjningsrätten, enär Konungen i allt fall äger rättighet att utfärda förbud, att jag ju 35o Den 28 October e. m. icke, för att bespara oss tvenne voteringar, för min del skulle vara färdig att ingå på Utskottets förslag eller den tredje här framställda meningen, om icke den innehöll, att Konungen endast för befrämjande af reciprociteten, skulle äga att göra några förändringar uti Tulltaxam Jag förstår icke hvad detta vill saga, eller huru det skall kunna med nytta och ändamål verkställas.