Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att så vidt man vill vinna det förtroende man för allmänt nyttiga bidrag bör påräkna, så bör man, vid beräkningen af sådana anslag, gå summan så nära som möjligt, och icke förutsätta att okunnighet om verkliga förhållandet skulle lättare medföra medgifvande än en sann kunskap om saken; ty hvar och en som kan läsa bör kunna se att här ett sådant förhållande upstått, och icke derföre möjligen af misstag om sjelfva saken kunna vara benägen till större upoffringar, än kanske eljest om denna summa i hela sin storlek vore utförd. Jag yrkar således äfven på återremiss. Frih. Cederström: Hvilka individuella åsigter man än må hysa, och hvilket förtroende man än rättvisligen må äga till Krigsadministrationens sätt att handhafva de under densamma hörande medel, föreställer jag mig dock, att man icke bör alldeles lemna ur sigte den hos allmänheten inrotade föreställningen, att ju högre 142 Den 19 April f. m. man bestämmer förslagsanslagen, desto mera går det ål. Då det heter förslagsanslag, så innefattas ju deruti, alt beloppet kan öfverskridas; och mången lärer af denna anledn. tänka sig förhållandet sålunda, att då man bestämmer eli förslagsanslag till 120,000 eller 150,000 R:dr, så torde t. ex. 160,000 R:dr åtgå. Dennå föreställning må vara oriktig, men jag tror likväl, att när man icke ' tillfogar det allmänna någon verklig olägenhet, så må det vara lofgifvet att göra något afseende på allmänhetens föreställningssätt. , Säkert är äfven alt, såsom en annan talare redan ytirat, om man på denna Stat upförer betydligare summor än hit tils, så komma de överskjutande beloppen att åberopas såsom skäl för afslag å motsvarande summors beviljande för andra behof, hvilka anslag likväl kunna vara ganska nödiga och under andra omständigheter törhända beviljas. På dessa grunder anhåller jag om bifall till denna punkt oförändrad af Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Frih. Åkerhjelm har sagt att om man vill hafva fullständig reda på förslagsanslagens brister och öfverskott, så borde man hafva en utredning deröfver. Aldeles rigligt.
Då man med uppmärksamhet genomgår nyssnämnde §§:r, finnér man väl att åtskillige de ta 1 j föreskrifter der förekomma, som kunde vara, och jag äfven önskar vore, mera sammanstämman - Deri ii Mars f> m. 257 hiande; men ingen anledning finnes likväl lill contradiction mellan det peremtoriska stadgande, som i dessa §:r igenfinnes, alt sådane af ConslitutionsUtskottet tillstyrkte förslag» väl kunna undergå jemkningar, men att Rikets Ständer icke vid samma Riksdag deröfver kunna besluta, utan förslagen skola ovilkorligen, utan att undertryckas lill sin princip, öfvergå till nästkommande Ständer, som äga att blott med Ja eller Nej afgöra hvarje fråga. Jag tror, att afsigten med denna försigtighet varit, att man velat, det ett förslag till Grundlagsförändring, som prasparatoriskt uppgjordes vid den ena Riksdagen och då undergick alla nödiga jemkningar, samt underkastades uttrycken af då varande Ständers omdöme, skulle förblifva hvilande intill påföljande Riksdagen, för att vinna den mognad, som erfordras, särdeles i fråga om FundamentalLags stiftande. Jag bar ock trott, att den offentlighet, som med detta hvilande är förenad, öppnar den hästa utsigt för hvarje om fäderneslandet nitälskande man, alt kunna med grundlighet granska förslagens större eller mindre förtjenstfullhet, och sätta honom i tillfälle att, med tillhjelp af publiciteten, utveckla förslagens skada eller nytta inför nationen, innan dess Repesenlanter slutligen gå att derom afgifva sitt votum. Men då jag nu beskådar de af Utskottets pluralitet föréslagne voterings65 H. 17 a5S Den ii Mars f. m. propositioner, och dermed jemför dem reservanterne uppgjort, finner jag likväl i dessa senare en möjlighet till en sådan utgång af voteringen, att Utskottets förslag till förändrad Tryckfrihetslag uti de trenlie ifrågavarande hufvudpunkterne skulle helt och hållet omintetgöras.
Emot Pehr Erik Anderssons alternativt framställda' förslag, att då äng möler betesmark, som, elter hvad landtmätare och gode män utröna, i allmänhet är af lika god beskaffenhet, som ängen, ängens och betesmarkens egare böra stänga hälften hvardera i skiljolinien, förekommer åter dels att det ofta skulle bli svårt, om ej omöjligt, att afgöra huruvida angränsande egor äro fullkomligt lika goda, dels ock att Utskotten, på ofvananlörde skäl, funnit hälflen-principen ej vara såsom delningsgrund antaglig; och anse Utskotten sig således älven böra afstyrka bifall till Pehr Erik Anderssons sistberörde förslag.' Hvad slutligen angår Magnus Månssons från Kalmar län framställning, att, då stängsel af sten uppföres i gränsen emellan hemman och hemmansdelar, mark dertill då må tillsläppas efter det hemmantal, hemmanet eller hemmansdelen hvar på sin sida besitter; finna Utskotten det vara med rättvisa och billighet fullt öfverensstämmande att den jordrymd, som till hägnad åtgår, lillsläppes af delegarne på båda sidor om skillnaden, hvilket äfven lärer finnas tydligt deraf, att hägnaden bör i sjelfva egogränsen sältas; men enär bestämdt stadgande härom saknas, anse Utskotten denna otydlighet böra undanrödjas; och ehuruväl motionärens förslag, att mark till hägnaden bör tillsläppas efter hemmantalet, öfverensstämmer med grunderna för sjelfva bägnadsskyldighelen, lärer det dock finnas olämpligt att här tillämpa samma grundsats.
Stats-Contoiret som Kongl. Kammar-Rätten, uti deras i ämnet afgifne underdåniga Utlåtanden, underdånigst hemställt, att, då dessa medel, för hvilka Landström egt uppbördsmanna-ansvar, blifvit af honom på god tro lemnade till hans förman för att till ett för Stuteriets behof afsedt ändamål användas, men sådant af denne blifvit åsidosatt, Landströms underdåniga ansökning desto hellre måtte i Nåder bifallas, som han med hela sin enskilda förmögenhet fått umgälla sitt för sin förman visade allt för stora förtroende; hvarjemte, till följd af Kongl. Majrts Nådiga Beslut den 12 Maji 1032, innehållningarne för de följande åren innestå i Strömsholms Stuteri-Cassa, till dess Rikets Ständer öfver LandstrÖms ifrågavarande ansökning sig yttrat. Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt samt i öfrigt förekommit, anser Stats-Utskottet sig ega grundad anledning att å Assessoren Landströms ifrågavarande underdåniga ansökning tillstyrka bifall, samt att bemälde Landström således må njuta eftergift af återstoden å dess ifrågavarande skuld till Strömsholms Stuteri-Inrätt Bihang till R, St. 4 Sami, 1 Afd, t Band. a Haft. 2 IO Stats-Utskotteti Utlåtande N:o 6. ning, sådan densamma var den 12 Maji 1832, då Kongl. Maj:t, på sätt ofvanförmäldt är, beslutit att frågan till Rikets Ständers åtgärd öfverlemna. Stockholm den 15 Februarii 1834 Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Kamereraren H. H.
Åboer å sådane hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 300 r:dr i taxerings-värde, men i öfrigt hafva de egenskaper, som, enligt 2 §, erfordras för rättigheten att utöfva bränvins-bränning, åtnjuta äfven samma förmån, med vilkor, att det sammanslagna jordvärdet uppgår till minst 300 r:dr. 4 Bränvins-brämiings—rättighet må ej a annor man öfverlåta* ulan i sammanhang med jorden. § 7. Af de flesta röstegande innevånarna i hvarje stad, der jorden tillhör staden, må det bero att, i den ordning, som uti hvarje stad för beslut, om stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma huruvida den bränvins-hränning, hvartill staden efter värdet af de serskilda jordlotterna är berättigad, 'skall åt dessas innehafvare upplåtas, eller för stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvins-bränningen skall sko med serskilda pannor efter hvarje jordlotts värde, eller ock i ett eller flera sammansatta verk efter alla eller flera jordlotters sammanslagna värde; men i de städer, der jorden är med egande-rätt fördelad på stadens invånare, må det ankomma på det beslut, som ibland dem af pluralitolen, beräknad i mån af jord värdet, fattas; och i den händelse förhållandet är hlandadt, skola enahanda grunder följas, likväl under förbehåll, att bränvins-bränoing i stad ej må utöfvas med panna af mindre rymd än trettio kannor, samt att, derest Kongl. Maj:t ej, i betraktande af serskilda omständigheter, annorlunda redan föfordnat eller framdeles förordne, 4 § af denna författning skall tjena till efterrättelse i afseende på den högsta pannerymd, som af sådana föreningar må begagnas; börande för öfrigt, vid utöfningen af städernes bränvins-brännings-rättighet, iakttagas, att de hrännerier, som hädanefter anläggas, varda utom stadens staket, på lämpligt afstånd fiån andra byggnader, uppförda i enlighet med stadens Byggnadseller Brandordning. §• 8.
Ehuru det icke torde vara skäl att förmoda, att StatsUtsk. kommer, med anledn. af de uppgifter, som i f. m. blefvo lemnade af Frih. Fock, rör:de den skilnad, som äger rum i kostnaden för underhållet af en artillerist och en lifgardist till häst, att frångå sin åsigt ang:de angelägenheten att icke förminska Stockholms garnison; skulle jag dock tro, att, då R. o. Ad. har sig bekant, att flere personer finnas inom detta Hus, tjenstgörande vid Lif-gardet till häst, man kan vänta, att, ifall Frih. Focks uppgift är felaktig, densamma bör rättas. Jag får då förklara, att Friherren, vid afgifvandet af den allmänna upplysningen, förmodligen beräknat gardisten med häst, men artilleristen utan häst, hvilket skall visa sig klart af följande utredning. Beklädnaden för en häst-gardist utgör för år 85 r:dr. Aflöningen för i år, som är skottår, 52 r:dr 24 sk. En skilling för hvar matportion uppgår till 7 r:dr 3o sk. Vidare 2 skålp. bröd om dagen under 36o dagar (för 5 å 6 dagar bestås honom intet) gör 3o lisp.; värfningspenningar 5 r:dr; med ett ord, summan gör 174 r:dr 6 sk. Frih. Fock har deremot uppgifvit denna kostnad till 270 r:dr; och det är derföre jag trott mig böra ådagalägga, att verkliga kostnaden icke utgör mer än 174 r:dr 6 sk. Friherren har äfven sagt, att gardes-regtets beklädnad är ställd på 2, men artilleriets på 3 år.
Statsoch ÉancdUtskottens Betänkande N:o 2 2, Litt. B. Frågan har äfven uppstått om rättighet för dem, hvilka på förenämnde sätt uti Banque a Banco-Uti-lottets Betänkan den. 449 quen inlemnat silfver, att detsamma, enligt deröfver särskildt förde räkningar, äter utlaga, emot återställande af de Bancosecllar de bekommit; och förenade Utskotten hafva val funnit, tlét en sådan tillåtelse skulle i betydlig mån föröka anledningavne för enskilde, att af den medgifna insättningen i Bartquen sig begagna, och försätta utsigten atjt anstalten icke korn me att förblifva utan ali påföljd, nära en fullkomlig visshet; men å andra sidan har dervid förekommit: att det, under dylika vilkor, insatte guldet eller siifret, hvars återutlemnande när som heldst kunde påfordras, icke vöre att anse annorlunda, än såsom allenast till förvar emottaget under Banquens gamla egenskap af DspositionsBanque, och att således deraf ingalunda kunde påräknas någon verklig förstärkning för Banquens egen fond af reel valuta, genom hvars förbättrade förhållande till massan af dess skuldförbindelser, ett annalkande till möjligheten af dessas fullkomliga uppfyllande genom utvexling af reelt mynt, varit afsedt, att ett sålunda åstadkommet återställande af Banquens ursprungliga functioner såsom DepositionsBanque, utan åtskillnad i gångbarhet eller andra egenskaper, emellan de nya Depositions-Attesterne och de förut gängse Bancosedlarne, hvilka icke anvisa på någon verklig valuta till bestämdt belopp, icke skulle annorlunda bidraga till ett stadigt bibehållande af myntvärdet, och en deraf följand® säkerhet uti enskilde transactioner man och. Bihang till RiksSt. Fröt. 1823, 6:te Sami. JV:o 29. 4*>o Bancb^lJtslsttets UttlUikanäen. nian emellan, aji blott till särskild förmån
Enär Utskotten vid sådana förhållanden ej kunna tillstyrka den gamla inrättningens bibehållande, och en ny alltså måste i stället tillvägabringas, hafva Utskotten, i fråga pm densatnmas öfvertagande för Statens räk-j 8 Stats• samt Alhn.Iiesv.e,Oec,Utsk.Utl.N:0 53, ning, vördsamt skolat yttra de betänkligheter, sorn deremot sig framställa. Det är en i Statsförvaltningen erkand grundsatts, att hvarje gagnelig inrättning, som, Utan Styrelsens inblandning, kan ordnas och vidmagthållas, helst bör åt enskilde Medborgare öfverlemnas, enär Statens Styrelse, i sådant fall, blott utöfvar den med Statens värdighet närmast förenliga bevakande myndigheten , och , utan allt deltagande i detailbestyrét, håller hand deröfver, att rätt och ordning öfvas , samt att det åsyftade ändamålet , till allmän och enskild båtnad , på sådant sätt säkrast ernås; och då härjemte i betraktande tages, att Kodgl. Maj:t och Kro-i nan, genom omedelbart öfvertagande af Dykeri* och Bergningsanstalterne, icke kan und-; vika ett betydligt utlägg för nya inventariers uppsättande, samt att förvaltningskostnaderne, vid en för det allmännas räkning bedrifven inrättning, sällan eller aldrig kunna så inskränkas, som genom enskilda föreningar är möjligt , behagade Rikets Högloflige Ständer upplyst hnna, det Utskotten icke sakna skäl, då de vördsamt afstyrka Stats-Veikets deltagande i den oeconomiska försorgen af Dy* herioch Bergnings-anstalterne i Riket, Statssamt Allm.Besv. o.Oec.Utsi.Uti. N.o 53. 9 I fråga om Lotsames biträdande vid bergning af skepp och gods, då strandning inträffar, hafva Utskotten ansett betänkligt att sådant tillstyrka, utom i det enda fall, då all annan hjelp saknas och mensklighetens högsta pligt bjuder, att rädda hvad som räddas kan.
Magn. Wessing, från Sienda och Tuhundra Härader i Westmanland. Till Borgmästaren C. Arsenius. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers ConstitutionsUtskott den 13 October 1810. Constitutions-Utskottet, som funnit hufvudföremålet af Borgmästare Arsenii Memorial angå pröfningen af ett Riksens Ständers vid förra Riksdagen vidtagne Beslut, har ej funnit en sådan profning på något sätt höra till ConstitutionsUtskottets befattning och kan således icke deröfver något yttrande afgifva. I förbigående vill Utskottet endast anmärka, att en skillnad är emellan att göra nåd åt brottslingar och att efterskänka Statens medel, samt att det Jus majestaticum, som i det förra afseendet tillkommer Konungen, icke kan sträcka sig ända till tredje mans rätt. Då Utskottet häruppå vill fästa Herr Borgmästarens uppmärksamhet, har Utskottet för öfrigt intet annat svar än det ofvan anförde att enligt 84 § Regerings-Formen Herr Borgmästaren meddela. Bilaga till Exped. N:o 13 233 Bilaga lill Exped. I anledning af Höglofl. Lag-Utskottets yttrande, att det icke kunde befatta sig med pröfningen af mitt härhos följande Memorial, får jag nu dermed ödmjukast vända mig till Höglofl. Constitutions-Utskottet, med lika anhållan om en. sådan dess åtgärd dervid, som kan bidraga till det påsyftade ändamålet, den oskyldigt lidandes räddning från nöd och förtryck; hvarvid jag äfven trodt mig af omständigheterna föranledd att göra följande tilläggning: Att om det uti mitt Memorial införde Riksens Höglofl.
Preste-Ståndet, som häraf hemtal den öfvertygelse, alt, enligt rätta meningen af j68i års Förordning, §:dels tunna spanmål vore det minsta Capellans-målet , ville likväl, med afseende på en häfdvunnen sed, icke föreslå ett sådant återförande till den gamla ordningen, men trodde sig, utan någons förnärmande, kunna och böra i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af meranämnde Kongl. Förordning, med alla de i anledning deraf utkomne senare Författningar, att, då stadgandet om Capellaners rättighet af hela, halfva, fjerdedels och mindre skattlagde hemman i det hela förblefve oförändradt, det fikväl måtte i Nåder förordnas, att, af ingen hemmansegare eller åbo med matlag, Comminister, under något vilkor, må aflönas med mindre belopp, än det, som uti 1681 års Kongl. Förordning för Klockares aflöning finnes stadgadt; hvarigenom, efter Preste-Ståndets förmodan, det obilliga motståndet, vid uppgörandet af conventioner om Capellans-rättigheterne , skulle, till ömsesidig belåtenhet, undanröjas. Uti häröfver infordradt och afgifvet underdånigt Utlåtande af den 12 sislftdne September, har Kongl. Kammar-Collegium yttrat: att Collegium väl, lika med Preste-Ståndet, delade den mening, att Capellanernes aflöning i flere orter vöre ganska knapp, och ofta otillräcklig för deras bekymmerfria bergning, äfvensom Collegium hyste den öfvertygelse, alt de löneförmoner, hvartill Capellanerne enligt Förfallningarne vore berättigade, i allmänhet icke stöde i billigt förhållande lill deras mödosamma tjensteåligganden, eller till de inkomster, som Kyrkoherdarne Atnjöto; men Kongl» Collegium kunde dock icke medgifva , att delta missförhållande vore en följd af någon på senare tiders Författningar grundad origtig tillämpning sf 1681 års Förordning, angående Presterskapets uppbörd af sine åhörare, på hvilken Capellanernes rättigheter jemväl hvilade.
Alt lagen är författad på Norrska språ ket har jag icke ansett vara något hinder, då detta språk rätt väl förstås af alla Svenskar eller åtminstone, efter hvad man anser böra kunna antagas, af R. St. Att det skulle kunna komma i fråga att Exped.Utsk. skulle kunna medföra denna lag i den underd. skrifvelsen anser jag omöjligt och förenar mig i allo med hvad Frih. Palmstjerna och Utsk:s Ordfcde Frih. Cederström i detta fall yttrat. I afseende på Frih. Palmstjernas anmärkn. rör:de motionen, vågar jag visst icke bestrida, att ju några misstag kunna vara af motionären begångna, men jag har mig serskildt bekant, att motionären har rådfört sig med en Läkare, som har med sådane saker att skaffa, och det är otvifvelaktig! att han har sina upgifter ifrån den Läkaren. Således bar Ulsk. icke saknat anledn. att hysa förtroende lill motionärens upgifter. Jag anhåller serskildt om propos. på bifall till Utsk:s Betänk. Uppå härefter framstäld propos. hlef förevande Betänk, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Allm. Besv. och Ekon.Utskis den 2 och 6 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 125, i ani. af väckt motion om uphäfvande af den tvungna tackjernsblåsningen inom Rikets Bergslager, eller frihet att från jorden skilja hytledelarne. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Att de band, hvilka f. n. före finnas vid tackjernsblåsningen, i många fall verkat hämmande för dess utveckling, har icke en gång Utsk. nekat, men Utsk. har lika väl kommit lill den åsigt, alt icke någon åtgärd borde vidtagas på den grund, att det numera icke går så strängt till vid författmns tillämpning. För min del tager jag det för gifvet, alf fabrikationen af tackjern, likasom all annan fabrikation, för att kunna med största fördel och på bästa sätt verkställas, bör så vidt möjligt är lemnäs till den fria omtankan.
Under alldeles lika förhållanden kan Assignationsrätten utöfvas i Sverige, der den är tillåten på Riksens Ständers Bank till ett minimibelopp af 20 R:d. Den, som ej äger nog penningar eller credit till att kunna göra de insättningar i Banken, som erfordras för att alltid äga en behållning tillräcklig för inlösen af de Assignationer, som blifva presenterade, den kan ej, enligt min tanka åtminstone, begagna Assignations-rätt utan våda för allmän och enskild credit. I afseende på hvad här blifvit framställdt, att vi borde instämma uti Bonde-Ståndets beslut, torde jag få erinra, att detta beslut rörer en allmän fråga, af det Hedervärda Ståndet betraktad såsom Economisk. Enligt 89 §. i Regeringsformen, få väl i Riksens Ständers Plena sådane frågor väckas, men icke afgöras, förr än de varit till behörigt Utskott remitterade. •— Dessutom får jag hemställa, om det kan vara förenligt med 87 §. i berörde Regeringsform, i afseende på stadgandet om Lagförklaringar, att öfverlemna till verkställande magtens godtyckliga afgörande denna fråga, som obestridligen i sig innefattar en förklaring eller förändring af Allmän CivilLag, innan behörigt Utskott handlagt ärendet, samt Riksens Ständer derefter lättat sitt beslut. Den 21 December f. m. 211 Friherre Cederström, Jacob: Lika med Grefve von Schwerin tror jag att en högre ränta bör finnas stadgad, i händelse en Assignation icke inlöses på dagen, emedan ett högre ansvar bör drabba den, sorn försummar uppfylla åtagne förbindelser. I afseende på sjelfva Lagförslaget, torde jag få anmärka, att, då Kongl. Maj:t emellan Riksdagarne äger att utfärda Lagförklaringar, som äro gällande till näst derpåföijande Riksdag, tror jag att Kongl. Maj:t fullkomligen äger den rätt, som Bonde-Ståndet begärt att Han måtte utöfva.
Apr. 577. — med' utlätande öfwer den af Grefwe ollonborg, lolnin Ilonning, wäckte fräga, angäende framtida stadgande för utwäljandet af Ridderstapets och Adelns Fullmägtige uti Riksens Ständers Banque och Riksgälds - Contoir, Nsv. 1826. 185. — med utlätande öfwer Herr 2»coo8 förflag-, att inträde till Adeliga Jungfru - Stiftet äfwen till de nyare Ätter mätte utsträckas, Nev. 1827. Dec. 24;. 185. — med förflag till Stadga till ordnings »vinnande »vid Ridderstapets och Adelns allmänna sammankomster, Dec. 98;. Apr. 581. — rörande gratifikationer för Riddarhus Kammereraren, Riddarhus Fiscalen och de bägge ordinarie RiddarhusCancellisterne, Ian. d. 2;. Febr. 175. Z?o. »ned hemställan om ciselering och uppsättande ä RiddarbusSalen af framledne Landt-Marstalkcn Friherre kebr Ribbing» Busie rc. Febr. 385. 436, 576. — »ned ut 20 - 154 Register. låtande öfwer de Wadstena Sldeliga Iungfru-Stjft rörande ärenden, Mars 1224. Apr. ^48. 36;. — med utlakande rörande anstäende af ett ärligt Stipendilim as Riddarhus-Castan för en af Hvf-Jägmästaren vou Or vilks söner re. Marg rgog. Äpv. 4. — med utlåtande rörande Rrddarhus-SalenS förseende med Kakelugnar, Mars 1410. Apr. 2Z4. 257; A41. 584. 892. — innefattande Utstott^S Allmänna Berättelse och yttrande öfwer de Riddarhus-Castan rörande-arenden, Mavs 7411.
St:rs gjorda framställning, föreslagna nedsättning i expropriations-kostnad borde beslutas, innan anslag lemnäs åt nya statsbandelar, samt då, ehuru vigtigt det torde vara i politiskt afseende att snart få hela nordvestra banan färdig, det väsendtligaste äfven i detta hänseende torde anses vunnet, så snart jernvägen uppnått Arvika, derifrån ångbåtskommunikation största delen af året, då stora transporter egentligen ifrågakomma, är öppen till alla hamnar vid Wenern och dermed förbundna vattendrag, deribland Christinehamns och Töreboda jernvägsstationer, ifrån hvilken sistnämnda sjövägen till Arvika icke torde vara längre än jernvägslinien; så har jag vågat anse äfven bestämmande af rigtningen och fortsättningen af banan emellan Arvika och Christinehamn denna riksdag böra uppskjutas. Hvad åter angår enskilta eller bibanor, så är redan antydt, att jag icke anser staten böra, åtminstone under nuv:de förhållanden, upplåna medel för att utlåna till byggande af dylika. Förra riksdagen yttrade jag, vid flera tillfällen, att jag väl vore beredd bevilja frikostiga bidrag för enskilta banor, men att dock någon gräns för dessa bidrag borde sättas. Jag ansåg en sådan naturlig gräns finnas i de hvarje riksdag befintliga öfverskott eller besparingar af statens egna tillgångar. I öfverensstämmelse dermed yrkade jag den 12 Maj 1863, att till bibanorna icke måtte användas mera än de 5 millioner, hvilka då af bankovinsten ansågos disponibla. Jag vet icke om eller hvad denna riks - 500 Den 20 December. dag kan blifva öfrigt, sedan alla anspråk blifvit pröfvade. Men jag skall nu likasom förr, jag hoppas med bättre framgång, bestrida alt, under fredstid, något statslån upptages annat än för statens egna jernbanor, men, då jag anser, att h ädanefter så få af dessa, men så många enskilta som möjligt, med iakttagande af nödig försigtighet och beräkning af räntabilitet, böra byggas, gerna och heldre än till improduktiva föremål för min del bevilja af statens besparingar, så långt dessa förslå, låneunderstöd åt dem, som vilja förse landet med enskilta jernbanor.