Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Contoiret förordna, att sedan Riksgälds - Conroiret meddelt Stakswerket förskott till lika belopp med den Contoiret bewiljade ökade dis - Dm T Augusti, diseynttWghet af 500,000 Riksdaler, bör i afse, ynve pä dr fbrstott, hwilka derefter komma i frä? ga, förfaras pä. sätt 2 Mom. 5 §. 7 Art. af r8rQ ars Reglemente för Riksgälds - Eontoiret,. apgäende förstott till Statswerket, innehäsler. Bifall till Stats - Utstyttets betänkande, om RikSgälds-Eonkoirets enffsldte sami dest och Stats, werkels sqmfäldke penningebchof, till grund för be» Willningens beftämmande, samt till Banco-Urstottets, i fammanhang härmed, afgisne betänkande. Bifall til! Stats-Utstoktets bekänkanden, angäende: löneförbättringar pä stat för qtstillige tjenstemän och Bo-Me i General Atzistance-Evn? toiret! och am^arfwoden för Stqtä - CommistariM krösteliu^ och jöfwer-Commistarien Lk. U den 27 Julli. Bifall till Staks-Utffotiets. betänkanden, rörande: 1:0, inlösen ai 4,8 stycken Obligationer, hörande till länen r Drabant och Holland; 2:0 arfwoden för Riksständens och Ulstotrens Secrete, rqre och öfrige tjenstemän, Gillande af Allmänna Beswarsoch Oecono» ryiä.Vtstoktets yttrande, rörande gärdfarihandeln, Instämmande i Borggrestandeis beflut^ an« gäende hyras betalande qf Riksdagskostnaderna föy Eländens klribbrum. Af den 2g Julis, Bifall till Eonstitutions-Utskottets memorial, angående upstjulande tils nasta Riksdag af hwi« Eande grnndlagsfrägor.
J, sjöar, strömmar, skog! du, tingens hela skara! J, stela berg, som, likt till vördnad, böjde stå! Trots, att jag dock för er, ell’ något, vika må! Min andakt, skynda dig, men tröttna ej på vägen; Min tro, misströsta ej, men var i Gudi trägen; Mitt tålamod, se till, i döden att bestå; Mitt hopp, förhoppas mer, så skall du mera få. O, huru kär hos Gud, den han har under aga! De, hvilkom allt går väl, de måga sig beklaga; Men i ett tacksamt lof min klagan byter sig: Ack, huru ljuft det är, att Herren späker mig! Tänk! lärkans fjerde sång mig nu i örat gäller: Och åter sker, att Gud mot mig sig vredgad ställer. När genom luften hon med sina vingar ror, Då är det re’n så dags, att plågan hos mig bor. J löfbeklädda träd, som i er fägring grönska! J hugnens af det väl, som andra sig tillönska: Dens glädje öks, som ej sin glädje lärt förstå; Den glädjen älska vet, den viker glädjen frå. Så förr jag tänkt: till sorg jag måtte boren vara, När vilda fåglars hop all gamman få erfara! Nu tänker jag: o, hvad en flyktig fröjd det är! Den fröjd, mitt hjerta rör, den väntar jag ej här. Ej! så är tid ju, att min själ sig hasta låter: Min Gud! jag kommer nu med vårens ankomst åter; Och, bäst all jorden dig sin offerskyllnad bär, Med lof och tacksamt ljud jag midt i hopen är. Du löser köldens band och strömmars lopp förenar; Du tämer stormens våld och hvassa väder lenar; Du bjuder mörkret bort i trånga gömslor gå, Och månan i sin väkt om ljusa natten stå. Så länge något år den glada Majus nämnes, Så länge någon dag af Majo öfrig lemnes: Så skall den tid till Gud mitt offer helgadt bli, Tills jag i himlen får den rätta glädjen si. ANDELIGA BETRAKTELSER. Arla, då solen i höjd en morgon skinande blyste, Och öfver högar och berg dess strålande anlete lyste;
Allt kommer till sin rätt. Kroppens mjuka former, rörelsernas plastiska frihet, frånvaron af all förkonstling, allt bildar gemensamt ett harmoniskt helt. Tänk blott, värdaste läsarinnor, så mycket oharmoniskt vi ha eröfrat oss sedan den tiden. Men vi se oss vidare omkring i den lysande samlingen. Der se vi madame Roland, modig som en man, hängifven som en qvinna endast förmår vara. Hennes drägt är till snitt lika med madame Talliens — det äro för öfrigt alla, men färgerna vexla. Madame Roland bär blått, och den sköna damen med den bleka hyn, det blåsvarta håret och de drömmande ögonen, som står i hennes närhet, har enbart hvit drägt. Hvem är hon med det sorgsna ansigtet här i festsalen? Det är en ung enka — det är Josephine Beauharnais. Hon ser tankfullt ut öfver den lysande samlingen, utan att fästa sig vid någon. H o n märker inte ens Barras, som inträder — Barras, som skall kyssa bort hennes enketårar, till dess han öfverlemnar henne åt den lille obetydlige mannen der borta i fönsterfördjupningen. Hvem är då han, som ingen märker och ingen bryr sig om? Det är bara en liten artillerikapten, och han ser butter och förargad ut — ett obetydligt namn ännu. Om några år gick det med dån öfver verlden. Det var Napoleon Bonaparte. Men dansen börjar och paren hvirfla om. Valsen har nyss kommit på modet, den är också ett revolutionens barn, jemförd med roccocons sirliga ^menuett. Der dansar Saint Just med sin sköna, hängifna väninna Marianne. Ännu har han sitt vackra hufvud på axlarna, och ögonen stråla mot henne, som frivilligt följde honom till schavotten. Den unge kapten Bonaparte har också vågat sig in i dansen och svänger om med den vackra fru Récamier — hon, som sedan gick så illa åt den store caesaren i sina memoarer. Men bort från dansen i en fönsternich sitter fru Stael, omgifven af en mängd unga författare, hvilka leende lyssna till hennes sarkasmer och ofta bittra skämt.
SinDra Dito 5;reDje Dito fattare od) llaöufogbar rolD SanDtegenDomar — 1: 24. fe anmärfningen för irälfe*infpectorer. ealtpcterfjuDare, ^ronanö, frie från Afgift efter Denna Slrtifef. ^rioate, lifa tneD täflare votD iabriferne od> anDra inrättningar. ©EepporeDare od) Sartygo*egare, å l>roaD ort eller ftälle forn feiff, tapetaS lifa meD Dem i ©täDerne, famt minfl för alla DäcfaDe eller oDäcfaDe iar* tpg af ietn fwåra Cäfferö Drägt, o$ Deröfver, a 4 ff. per Säff. 32. 24. 3a 9f:Dr 30 ♦ — 25 — 20 » — 15 ♦ — 10 . - — 5 ©frit* odj 23åtffeppave, lifa meö Dem t @täDeme. ©fål*VPcftg;6tl?ar od> fåDane kontingent* äfroenfom anDre borgare ifrån @täDerne $5oråS od) Ulrichamn, font iöfa ©årDfartfjanDel, få framt Den* na IjanDel femmer att fortfara, i @ep klamer: §ör(ta klaren . SlnDra Dito §reDjc Dito gjerDe
Han » N i v e t då, att ni gör m i g skakade på hufvndet. » Ruth det fingrade nervöst på kaveletten. sorgsna Hon borde höll sin föresats, i n n a n hur kär sade rösten, han Gerhard som få trösta var henne. väntat » Det var sin hemlighet. » eller intet! nuftet, vänta » J a, j a g är f e g, d ä r f ö r b e h ö f v e r att alltid förklara för h o n o m det otåliga, längtande längre sina betänkoch förmana honom, men underordna sig hjärtat förnuftet, hjärnekade det DRÖMMAR. att lydde F ÖRNUMSTIGA f ö r s t å n d e t en läkare, Det talar kanske hugsvalar. det sjukt o c h sargadt det kan och döden blott hviska: D u är mig när ', kär. JEREMIAS I TRÖSTLÖSA. IDUN — 6 — 1899. för dig, att h o n är m y c k e t svår att tillfredsställa; hon fordrar absolut rena skönhetslinier i porträttet af sitt manliga ideal. » » Doktorn, » ljöd Ainas förebrående röst, m e d a n fru Nelly log m e d hela sitt lilla fraicha ansikte, beundrande vändt m o t mannen. » Ja, inte sant, » fortsatte han obevekligt, » i fjol hade jag en g o d vän härute en tid, en riktigt vacker karl, det försäkrar jag, o c h han var också högeligen intresserad på ett visst håll, m e n, nej bevars — det behagade inte den unga damen. M e n se ' n den dagen har jag allt ett litet horn i sidan till h e n n e också, » o c h doktorn blinkade skälmaktigt åt Aina, s o m ej mer låtsades höra hvad han sade, utan m e d h ö j d färg och nedslagna ö g o n sysslade m e d att knäppa lille Gunnars kavaj. Dagmar Kriksén. DROTTNINGENS RIDHÄST NILS STANGE. IDUN AF •&gt; RATTAN ». BERÄTTELSE FÖR HELMY RINDERS. FORTS. FRÅN NIR.
Det af kommittéen föreslagna stadgande i berörde ämne innebär påbud om skyldighet för jordegare, som fäller skog, att, då marken ej användes till odling, besörja dess återbringande i skogbärande skick. Denna föreskrift, som icke bör kunna annat än lända jordens egare sjelf till fördel och hvars riktighet såsom allmän regel för en klok hushållning ej torde kunna jäfvas, skulle säkerligen icke möta något motstånd, om blott kontrollen å dess efterlefnad icke nödvändigt föranledde ett alltid förhatligt tvång eller åtminstone en tillsyn i afseende å den enskildes hushållning. Ändamålet är dock af den vigt, att nämnde betänklighet synes böra vika. Kommittéens ifrågavarande förslag, hvilket, utan alt inlåta sig på reglementariska stadganden eller ega anspråk på att kunna förekomma hvarje ringare öfverträdelse af den allmänna regeln om återplanterings—skyldighet, hufvudsakligen endast afser att hejda fortsättning af en redan inträdd och för alla uppenbar skogs-förödelse i större skala, lärer sålunda, efter sin rätta mening uppfattadt och tillämpadt, icke komma att leda till obehörigt intrång i den hushållning, som kan erkännas vara loflig och nyttig, utan blott visa sig såsom ett behöfligt band på den, som af egennytta eller Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse J/l 107. vanvård förbiser sin pligt mot det allmänna och mot framtiden.
Genom tillägget till 4:de punkten i Betänkandet är likväl, efter mitt förmenande, en sådan händelse att befara. Detta tillägg anvisar Fullmäktige ett sätt att kunna ansvarsfritt gifva lån äfven åt sådana föreningar, »hvilka äro specielt sammansatta för att realisera utländska skulder», endast de förete godkänd säkerhet. Någon särskild anvisning till län åt de inom landet bildade penninge-associationer, anser jag icke heller här vara på sin plats. Utom det att Staten bör undvika all inblandning i desses affärer, såsom ett farligt prejudikat, stå både privat-banker och hvpotheks-föreningar i sådana förbindelser till utländska penningehus, som måhända rekommendera de lånta medlen samma väg som den, försträckningar åt de nybildade garanti-föreningarne befaras taga. Banko-Utskottets Utlåtande M 71. 19 M 71. Ank. till Exp.-Utsk. d. IS. Jan. 48S8, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om återinförande i Banken af den Fahlu Bergslag förut medgifna belåningsrdlt å råkoppar. Under förmälan, hurusom Fahlu Bergslag vid innevarande Riksdag förlorat sin nära hundraåriga rätt, att i Rikets Ständers Bank belåna 3,000 Skeppund råkoppar, samt att denna förlust under närvarande svåra penningeställning komme att icke allenast menligt inverka på Bergsbrukets drift, utan äfven att ganska känbart drabba ortens allmoge genom väsendt.ig minskning i påräknade inkomster, synnerligast för försäljning af kol, hvaraf i och för koppartillverkningen årligen levererades 60 å 70,000 stigar, hvilka, under närvarande omständigheter, svårligen kunde med penningar lösas, har uti en, med stöd af Riksdags-Ordningens 56 §, inom Vällofl. Borgare-Ståndet den 15 December näst), år väckt och till Utskottet remitterad motion Herr E.
I det föregående har Utskottet redan förbehållit sig att framdeles få föreslå huru de 500,000 R:dr, som blifvit indragna från publika pappers-fonden och af Utskottet i förra betänkandet afsedda såsom kreditiv åt Hvpotheksföreningar bora användas; och enär tillgängliga medel till förhöjning af fonden för kassa-kreditiv i öfrigt saknas, måste Utskottet för närvarande inskränka yttrandet, angående fondens fördelning, till det befintliga beloppet. Detta utgör, enligt gällande Banko-reglemente, 1,850,000 R:dr, ökadt genom indragning af Stockholms stads Drätselkommissions kreditiv, till 1,900,000 R:dr. B anka-Utskottets Utlåtande. M 39. 19 I händelse Låne-kontor icke blifvit inrättadt på Gottland, sä hade beloppet af nämnde kreditiv, jemnt motsvarande den på berörda låne-kontor belöpande andel, bordt tillkomma Stockholms distrikt; men ehuru vid Handelsoch Närings diskonten i Stockholm under näslförflutna året anspråken på kreditiv ngalunda voro mindre än vid låne-kontoren, och ehuru således omförmälda Diskont hade behof af tillökning, ansåg Utskottet dock, med afseende på summans obetydlighet för Stockholms distrikt, sig böra föreslå, att, i läll Gottland icke erhållit särskildt låne-kontor, dessa SO,000 R:dr måtte tilläggas Malmö låne-kontor, hvarigenom de 3:ne Diskont-kontoren undfått jemna 100,000 R:drs-tal, eller Stockholm 1,000,000: — Götheborg S00,000: — Malmö 400,000: — S:gr 1,900,000: _ och torde Utskottet härmed hafva ådagalagt, att Wisby låne-kontors anslag till kassakreditiv i sjelfva verket förminskat det belopp, som tillhört Stockholms distrikt, men ingalunda det hvarpå Malmö distrikt kunnat hafva skäliga anspråk.
Nåd! som om han refve sina kläder: DEN ANDRE Du skall bedja till! Stig upp, eller... Nå, nu tron I, fastän jag inte har röd kappa och svärd och Stig upp, menniska! Ve mig! En är den Ende penningpung och kan säga lustigheter; men akta Er Ni för att ta mig skämtsamt. Jag är allvarlig som synden och sträng som vedergällningen! Icke har för att tukta Er med ris och skorpioner... jag kommit för att locka Er med guld och ära, utan Klockan slår som förr, det mörknar. ty Du skall dö! Er tid hastar åt slutet, derför ställ om ditt hus, Det hörs ett dån som af oväder. skrämm den med harskramlan när han blåser fram han bär förödelsen under sina vingar och straffet i Hvems röst är det nu som talar? Säg det, och öfver din vingård! Storm och hagel, heter han, och ANDRA AKTEN i sina klor. Tag på Dig segerhufvan nu och kläd Dig i det goda samvetet... Hagelskuren höres smattra. LAGMANNEN. Nåd! DEN ANDRE. Ja, om Du lofvar bättring! LAGMANNEN. Jag lofvar och svär... DEN ANDRE. bort dig! Men lofva att först af allt befria barnen... och sedan allt det andra! Du kan icke svära, ty Du har redan svurit LAGMANNEN. vara här! Jag lofvar! att innan solen gått ner skola barnen DEN ANDRE. om, så skall Du se att jag gör skäl för mitt namn, ty jag heter: Legio! Första steget framåt alltså, men vänder Du dig Lyfter rottingen, hvarvid Lagmannen löses ur sin stelkramp. AKT III. venster. Jerndörr i fonden. En vinkällare med fat i en rad till höger, en rad till Faten hafva olika beteckningar; på de första närmast sa longen äro små brickor anbragta öfver kranarne och på dessa stå glas. Till höger i förgrunden en vinpress och ett par halmstolar. Buteljer, trattar, sifoner, korgar etc. här och der. ERIK OCH THYRA sitta vid vinpressen. ERIK.
KrigsArtiklarne, att Öfversten Dcewel för sin underlåtenhet att lemna den äskade handräckningen, borde ej mindre på tvänne månaders tid suspenderas från sin innehafvande Commendantsbefattning med der åtföljande arfvode, än ock , i händelse Friherrarne von Roxendorff icke genast kunde inställas, så att Fabrikören Antonsson genom deras bysättande kunde vinna säkerhet för sina fordringar, sjelf godtgöra Antonsson desamma, både till capital och ränta, intill dess betalning följde, rned öppen lemnad rättighet likväl för Öfversten, alt af Friherrarne von Roxendorff, eller de - j.j R. St. Just. Oml. Emb. Ber. d. \ JJov. 1828» ras löftesmän söka ersättning. Då målet, genom Antonssons underdåniga besvär, blifvit draget under Kongl. Maj ts
4p8. V. B. 1341 • P. U. 208. Disconts 3 procentssedlar, angående. III. P. U. 799. V. U. 842. A. q63. P. U. 997. VI. B. 117. A. 175. P. U. 188. E. 241. Mannerheim, Lars August, Friherre, utsedd till ledamot af Talmansberedningen. I. Mannerhjertas, Ulric Emanuel, yttranden. II. 184. III. 333. 680. VI. Mannerstams, Johan, yttranden. II. 236, 526. III. Se Qvarntullen. Mantalsskrifvare-provision angående, i Norrbottens Län. V. B. 710. A. 810. P. U. 84o. E. 991. angående, i Örebro Län. IV. B. 658. V. A. 58. P. U. i45. E. 53. angående, i Wermlands Län V. B. 533. A. 642. P. U. 661. E. 743. Manufactur-Discont-Fonden, Revisorernes Berättelse om Revision af, år 1813. I. 25. R. 99. V. B. 133i. VI. A. 4. P. U. 5i. E. 261. — om det ökade creditivet för. III. IV. A. 98. P. U. ii6. Manufactur-Fonden, Revisorernes Berättelse om Revision af, år 1813. I. 27. R. ng. V. B. 1331. VI. A. 4. Markegångssättningen angående tiden för. I. 76. R. 91. III. P. U. 516. E. 854. Markegångstaxorne, om afskaffande af Justitias-Ombudsmannens befattning med. I. 211. III. B. 653. A. 722. P.U. 735.
Men sannerligen, det var ej så allmänt för en fyrtio år sedan att bo på sommarnöje som nu. Man skulle visserligen kunna våga påstå, att människorna då likväl voro friskare än nu, och att bestämdt ungdomen hade mindre pretentioner. Men, lika godt, nog är det en välsignelse, att litet hvar, både gammal och ung, under några veckor kan få njuta af den glädje sommaren skänker i skog och på våg. Det är blott andra tider, andra seder. Ni, mina unga, älskvärda damer, som nu måhända hvila i den sakta gungande hängmattan under en skuggig gran och bläddra i den nyss anlända Idun, vilja ni höra, huru burgna stockholmsfamiljer roade sig sommartid i medlet af femtiotalet. Man hade helt enkelt icke tid att bo på landet, veckans sex dagar voro ägnade åt arbetet, men på söndagen ville man riktigt slå sig lös, som man säger, och därför längtade både gammal och ung efter den välsignade hvilodagen. Men sannerligen, icke blef det någon hvilodag i vanlig bemärkelse, ty programet gällde alltid én utfärd i det gröna för hela familjen med barn och tjänstfolk, ja, ib ' and slogo sig flere bekanta familjer tillsammans i ett lag. Husmodern hade ofta ett styft arbete under ett par dagar med uppköp och storkok, ty det var minsann inte småsaker, som fordrades för en sådan utfärd för hela dagen. En nästan stående rätt vid en dylik utfärd var den stora gödkalfsteken med färsk potatis, hvilken senare kokades på platsen. Husfadern sörjde för vin och ölkorgar, och framför allt bestyrde han om att förhyra en af dessa stora roddbåtar, som före ångsluparnes tid besörjde trafiken mellan staden och Djurgården och voro bevarade med dessa duktiga madamer, hvilkas språk ibland kunde jaga den grofvaste karl på flykten, men hvilkas armar också kunde hålla ut i rodden. Så kom ändtligen den efterlängtade morgonen; man granskade himlen, och var det mulet, så sökte man upptäcka åtminstone så stor fläck, att — » det kunde räcka till ett par sjömansbyxor ». D å fanns det godt hopp om vackert väder. Ungdomen, i nystrukna bolstervarskläder och nettelduksklädningar, jublade och tog hurtiga tag i korgar och kopparflaskor. Man var ej rädd om besväret den tiden.
Reservationer: af Professoren H. G. Lindgren: ”Genom ofvanstående beslut, tillkommet genom en enda rösts majoritet vid slutet af ett plenum, sedan en betydlig mängd af Utskottets ledamöter från sessionen bortgått, anser jag Utskottet hafva frånträdt den af samtlige Riksstånden gillade princip, som, vid behandlingen af frågor med denna likartade, under loppet af denna riksdag varit i allmänhet af Utskottet följd, att nemligen, älven med äfventyr att inlöpa beskyllningen för stränghet och hårdhet, söka upprätthålla helgden af ingångna förbindelsers punktliga uppfyllande i låne-transaktioner mellan staten och enskilde, och kan jag, för min del, icke medgifva, att de skäl, som föranledt den nu tillstyrkta eftergiften för Cimbritshamns stads innevånare, äro företrädesvis ömmande eller behjertansvärda, i synnerhet om de sammanställas med dem, som sanningsenligt åberopats af de många motionärer inom Riks-stånden, hvilka, för utverkande, vare sig af eftergifter, eller förlängda 4 Stats-Utskottet > Utlåtande, N:0 27^. betalnings-lerminer, till förmån för utblottade och utarmade undsätlningstagare från missväxtåren, vädjat till nuvarande Ständers barmhertighet, roen hvilka likväl icke för något enda fall förmått framkalla Stats-utskottets tillstyrkande. Enär jag till fullo gillar den rigorism, som af närvarande Statsutskott blifvit i thy lall iakttagen, nödgas jag, for räddandet af skyldig konseqvens, reservera mig mot detta beslut, som vittnar om ett, i min tanka, klajidervärdt afsteg från en förut strängt vidhållen riktig princip och hoppas, att detta betänkande blifver af Rikets Ständer underkändt.” Uti Henna reservation instämde herr Lind af Hageby, Carl Augustt, herr af Georgii, Carl Evert, samt j iksdagslullmägtigen Petter Persson trän Jönköpings län. Dessutom anmäldes reservationer af herr Brakel, Maurits Gustaf, samt riksdagsfullmägtige Anders Andersson från Skaraborgs lan, Nils Strindlund Lars Rasmusson och Tobias Lind.
Ett bevis för n5rttan af don 2-åriga exercisen har Gr:n sjelf anfört, då han påstår, att ynglingen vid 20 år är för svag och hans krafter för litet utbildade att uthärda exercisens mödor. Eör min del anhåller jag om bifall till K. M:ts Propos. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss af den förevarande §:n, framställde H. Exc. propos. å bifall dertill och, då svaren utföllo med många ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande. § 15. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Det torde visserligen vara utan ändamål att söka åstadkomma någon ändring i hvad denna punkt innehåller; men då jag anser det ämne, som denna punkt afser, vara af den vigt att den icke bör med tystnad förbigås, anhåller jag att få yttra några ord, för att tillkännagifva mina åsigter om ifrågav:de §. För min del anser jag att alla böra erhålla militärisk utveckling i krigareyrket. För att detta ändamål må vinnas, bör man icke medgifva att någon befrias från att förvärfva sig denna färdighet. Jag tror således att det vore orätt att medgifva friköpandet från beväringspligt, på sätt här är föreslaget, och aldra minst i den stora skala, att endast halfva antalet af de beväringsskyldige behöfver exercera. Skulle nu denna rätt utsträckas så långt, som Utsk:t föreslagit, kunde den medföra stor fara för hela landet och i synnerhet för de norra länen, hvilka äro glest befolkade, med svåra kommunikationer, och dessutom mest utsatte för ett fiendtligt anfall. Ehuru det visserligen icke hörer till denna §, tager jag mig dock friheten påpeka att den följande §:n, som bestämmer hvartill denna afgift, som erlägges, bör användas, innefattar något högst vanskligt, i det att befäl för beväringen skulle bildas genom dessa afgifter för friköpning; ty på samma gång som man vill att så få som möjligt friköpa sig, måste man äfven vilja att tillräckligt befäl finnes, men dessa håda ändamål motverka hvarandra i så fall.
Sl:r vidtagna förändring. Hvad åter beträffar kyrkor och fromma stiftelser, hvilkas rätt af Konung och Ständer icke i alla förekommande fall kan regleras, så få de underkasta sig den förändring, sorn är med ränlegifvames rätt och fördel öfverensstämmande. Hvad slutligen angår Gr. Liljencrants upgift, att kronan skulle ega rätt att upsäga räntorna till lefverering in natura inom Stockholms län, så bestrider jag detta förhållande. Lika litet der som annorstädes är K. M., enl. 1830 års kungörelse, berättigad att upsäga Kronans räntor till lefverering in natura; ehuruväl med några arrendatorer det serskilda förhållande eger rum, att Kronan genom äldre kontrakter förbehållit sig upsägningsrätl af persedlarne in natura. Så länge dessa kontrakter gälla, kan således Kronan begagna denna rätt, men alldeles icke i något annat fall, hvarföre jag anser delta Gr. Liljencrantz’s argument icke ega någon vigt. Frih. Stjernstedt: Med anledn. af den siste värde talarens påstående, att R. St. tillförene städse ansett de irenne delarne af detina fråga kanna oberoende af hvarandra lämpligen behandlas och bringas till verkställighet, ber jag endast all fä uplåsa en strof ur Ständernas skrifvelse vid 1845 års Riksdag, som torde bevisa att åtminstone då förhållandet icke var sådant. R. St. säger nemi.: ”Enär en så vigtig och uti invecklade, med hvarandra sammanhang egande förhållanden, ingripande förändring, som den ifrågavande, mäste vid verkställigheten föranleda vidlyftiga utredningar och medföra pröfningen af så många locala och personella frågor, alt man ej kan förutse, huru lång tid hättill möjligen åtgår, hafva R. St. 48 Den 7 Juni f. m. ansett, att beslutet om tidpunkten för förändringens sättande i verket lämpligast bör öfverlemna» åt K. M. och ensamt bero af K. M:s höga pröfning och bedömande.” Dessa ord återfinnas i Exped.- Elsk:s förslag till R.