Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro att det icke vore orätt att bibehålla den nuvnr. redactionen, blott med utbyte af ordet ”och" emot ”eller”, då begge ulvägarne huru man kan berga sig vore uttryckta, antingen genom kroppsligt arbete, eller medelst de penningar, som man kan hafva sparat. Man har mycket ordat örn split och osämja, som af dessa föreningar skola uppkomma: jag ber med anledn. deraf att få fästa uppmärksamheten på ordalydelsen i §:n, der det heter ”der de så åsämjas.” Jag tror derföre, att man kunde vara lugn för alla farhågor i detta hänseende. Som en sammanfattning af hvad jag yttrat skulle jag vördsamt underställa, om man ej kunde förena sig i följande redaction: ”Hvarje socken på landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga eller medel att sjelfve sig dermed förse; dock måga flere socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig om en gemensam fattigvård.” Jag anhåller vördsamt, alt Husets medlemmar måtte laga delta för21 H. 47 D c n ta Mars. slag t öfvervägande, och att Hr Frih. o. Landtm, täcktes göta propos. derpå till Ståndet. Hr Lagergren: Det är egentligen för att möta Frih. Cederströms inkast, som jag begärt ordet. Han har sagt att en sådan frivillig (icke i lag stadgad) öfverenskommelse skulle åstadkomma split och misshälligheter; men jag hemställer till Frih:n, då han sjelf åsyftar alt göra fattigvården i städerna gemensam, och han deraf icke fruktar några vådor, hvarföre sådana äro att befara af samma åtgärd införd å landet. Ku är ju icke fråga om alt vilja införa något tvång, utan att frivilliga öfverenskommelse!' må kunna träffas, och deraf kan jag aldrig föreställa mig alt split och osämja skall kunna blifva en följd. Frih. Cederström:
När Constitutions-Utskottets Memorial, rörande den sedan sista Riksdag hvilande fråga, huru med afseende på 56, 81, 82 och 84 §§ Regerings-Formen förslag till förändringar i Grundlagarne hos Riksens Ständer vid afgörande böra behandlas, den 9 sistlidne Junii hos Riksens Ständer föredrogs, blef detsamma af Högvördige Preste-Ståndet och det Hedervärda Bonde-Ståndet alldeles ogilladt, men af Högloflige Ridderskapet och Adeln och det Yälloflige Borgare-Ståndet till Constitutions-Utskottet med anmärkningar återförvisadt. Ehuru Utskottets afgifna förslag således alldeles är förfallet och frågan för denna Riksdag afgjord, har dock Utskottet af de återremisserne åtföljande anmärkningar funnit anledning att med ett nytt förslag till Riksens Ständer inkomma, så mycket häldre som de i detta afseende saknade föreskrifter utgöra en brist af ganska vådlig egenskap för våra Grundlagars bestånd. Det förslag, sorn i följe häraf nu aflemnas, kommer sålunda att, såsom vid denna Riksdag utarbetadt, endast läggas på bor - Memorial N:o 9. 427 det för att vid nästkommande Riksdag till afgörande upptagas; och lära Riksens Ständer sjelfve tydeligen inse, att derest bland de gjorda, eller ännu under loppet tillgörande Project till förbättringar i Grundlagarne, något skulle befinnas af den vigt, att det förtjenar antagas, denna fråga gerna dessförinnan af Konung och Ständer borde vara afgjord, till ett rättesnöre för de öfrigas behandlingssätt, och att den således bör vara en af de första, som vid nästa Riksdag komma under Riksens Ständers pröfning. Då alla Ståndens enhälliga röst är nödig till Grundlags stadgande, har Utskottet varit sorgfälligt att så ställa formerna, att det yttersta beslutet genom proposition stäld på Ja eller Nej måtte kunna fattas.
Städernas Borgerskap, lika pligtiga at genom Bewillningar deltaga i et kärt Fosterlands förswar, som Landtman, erlägga nu icke som Landet nägo» Salpetersjuderi - hjelp; de stulle nu ytterligare befrias, och Landet tyngas med nya bestattningar til detta ändamäl. Detta anser jag icke billigt. Lika Medborgare, för lika rättighet, för enahanda försmår, böra dela lika tyngder. Om jag uti Hemliga Ut stöttet fattade tankan rätt, afstyrkte Bonde-S ändet lika med en stor del af Preste - Sränders Ledamöter detta Betänkande, och det stulle endast såsom et förslag ester en witz medlems tanka til Ständernas öfwerläggning komma. Hela Swensta Folket, Sockne-Harads-och Länswis hördt, har, nägra fä landsorter undantagna, afsiagit detta Salpeiterkokningssatt. Jag är säfom Riksdagsman endast en ibland deras Fullmägliga; det är icke mig tilstäudigt at gilla en fak, hwilken hela Swensta Samhälletpluralite förkastat: det är min pllgk at upsylla deras önskan, orh af fädan anledning, wägar jag icke tilstyrka det sörestagna Salpetterkokningsfättet, som. dessutom ffulle illa werkställas af osörfarna arbetare och fordrar dryga förlagcr tis redffapens inköp, utan tror, at samma ändamål, utan Jordbrukets försvagande, skulle winnås, om Kongl. Majrt i missa landsorter, som ägde et mindre N erbruk, til Salpetterkokning tjenlig jord, och mer ra tilgäng pä arbetare , som instulirien underhäller, säsom Httsingeland och Norrland, hwarcst öfwer stöpig lilgang pä wed, upmuntrade dessa tillverkningar^ friherre Molien Lllr illopker. Wid vägra i detta amne anförda omständigheter tror jag mig böra göra anmärkningar:, det för häll er sig icke alldeles fä, at, med den til grundränta förwandlade Salpctterskatten, Jordägares pä Landet skyldighet uphört , at af Salpetter - tillverkningar »vidkännas en tyngd..
Härpå skulle sedan omedelbarligen följa 6:o ”Herren vare med eder’’ jemte collecten och 7:o episteln samt, först efter dess läsning, 8:o gradualpsalmen, så att denna, enligt sin rälla ursprungliga bestämmelse, blefve inledning lill 9:o evangeliet, efter hvars afhörande först 10:o tron rätteligen bekännes: eller ock, derest denna ordning skulle' anses innebära en allt för stor rubbning af det, som för närvarande är stadgadt, den ändring, att collecten och episteln ställas före gradualpsalmen, hvilken sedan skulle efterföljas af evangeliet med tron; hvarvid då äfven den i Kommitterades tanke så lämpliga versen: ”Allena Gud i himmelrik” m. m. kunde, om man så nödvändigt önskade, efter ”Ära vare Gud” undvaras, helst om det sistnämnda icke läses, utan sjunges. Rikets Ständer, som af skäl, hvilka här nedan i fråga om antagandet af ny kyrkohandbok närmare utvecklas, funnit sig icke kunna gilla den större förändring i högmässo-ritualet, som Kommitterades förra alternativ innefattar, utan trott en dylik rubbning böra inskränkas till sådana nödvändiga anordningar, som blifva en följd allenast af återinförandet af evangeliets läsning från altaret, hafva i sådant afseende, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kommitterades sednare alternativ, ansett ändamålet kunna ernås derigenom, att den s. k. gradualpsalmen sjunges, pä sätt fordom skett, näst efter epistelns läsning; att derefter läses evangeliet och till sist tron, samt att, till följd af gradualpsalmens förflyttning från dess nuvarande plats, församlingen efter ”Ära vare Gud i höjden” etc., skulle såsom ett responsorium sjunga l:sta versen af psalmen N:o 24: ”Allena Gud i himmelrik” m. m. och derpå följa den vanliga allocutionen: ”Herren vare med eder” o. s. v. i enlighet med nu gällande ritual.
Ack de hvitmenade grifterna! Kommer nu en menniska och nyttjar just de ord, som svara emot, hvad hon tänker, och tror sig hafva sagt någonting helt godt och vänligt, så har hon varit nära ohöflig; ty hvem ville väl, till exempel, nöja sig med att heta vacker, god, när i dagligt tal det medelmåttiga benämnes vackert, godt, och det vackra nämnes skönt, det sköna hänryckande o. s. v. hela vägen. Men för det högsta, det skönaste finnes ock derför knappt ett ord, hvars uttryck ej förlorats genom missbruket. Detta kan ock vara mera likgiltigt; den goda tonen tillåter ingen hänryckning; nej man finner Bethowens musik nätt, det stormupprörda hafvets dån mot klippan charmante och Shakespeares tragedier rätt söta. Men den, som ej kunnat eller velat vänja sig att begagna något blomsterspråk, den är och förblir en tvärvigg, en hårdhjertad, ovänlig menniska, ehvad godt han än må uträtta. Se, så mycket gälla de vackra orden! Den oppoch nedvända verlden. Har du varit i Australien? Der allt är fatt tvärtom mot hvad det är hos oss. Der äro svanorna svarta och korparna hvita, och fiskarna flyga och foglarna simma, och folket har sina hufvun ditåt, som vi ha fötterna, och fötterna som vi ha hufvudena. De gå således opp och nedvända, och så är mycket annat hos dem med. En europeisk qvinna landade der på en ö. Ja den ön finns väl ej på nå'n karta, men den låg mellan Otaheiti, der en qvinna var kung, och Owaihi, der en qvinna var premierminister. Öboerne mottogo henne vänligt, men hon hade svårt att förstå dem. Deras språk begrep hon snart, men deras seder voro som svarta svanor och hvita korpar. En dag då den fremmande inträdde i ett sällskap, fann hon alla lifvade af ett samtal, som syntes föras med ifver. En af öns qvinnor tilltalade den främmande:
Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring och förklaring af gällande sladganden, angående skyldighet alt bygga och underhålla kyrko-, prestgårdsoch andra i 26 kapitlet Byggninga-Balken omförmälda allmänna byggnader. Lag-Utskottets utlåtande har blifvit infordradt öfver nedan omförmälda motioner, hvilka blifvit väckta: inom Ilögvördiga Preste-Ståndct: af Herr Doktor Runsten (motionen N:o 30) och Herr Prosten Sondén (motionen N:o 34); inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Berger (motionen N:o 150) samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johan Fredrik Fredriksson från Upsala län (motionen N:o 99), » Carl Anders Larsson från Ostergötlands län (motionen N:o 515), ■» Håkan Nilsson från Christianstads län (motionen N:o 34), » Anders Jonsson från Wermlands län (motionen N:o 16), » Olof Lagergren frän Gotlands län (motionen N:o 325) och » Olof Olsson från Wermlands län (motionen N:o 57); Bih. lili R. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Uiskollels Betänkande l\';o it. Man enär de i dessa motioner omhandlade ämnen af Lag-Utskottet ansetts vara af beskaffenhet att böra gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet beredas, har, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet desamma till pröfning förehaft och får nn öfver dem afgifva yttrande.
Då, å ena sidan, Friherre Anckarsvärd yrkat: att Stats-UtskotteC, vid Stats-Förslagets uppgörande, måtte denna gång ingå uti FörsvarsSystemets granskning till alla dess detailer; att en för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet säkerligen uppgjord och det hela omfattande defensions plan måtte af Stats-Utskottet granskas, så i anseende till uppfattningen af det hela, som till detailernc-S sammanhang dermed m. m ; samt, R andra sidan, flera Ledamöter, sa val inom Höglo fiige Ridderskapet och Adeln som Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilka sig öfver motionen utlåtit, bestridt Stats-Utskottets och Ständernes rätt att i en så beskaffad granskningsoch förslagsåtgärd sig inlåta; så hafva förenade Utskotten trott sig, i främsta rummet,kböra till utredande upptaga denna fråga. Utskotten hafva ej af Motionairens nyss anförda ord: ’’säkerligen uppgjord och det hela omfattande defensims plan kunnat fatta annan mening, än att dermed åsyftades en af Styrelsen uppgjord så beskaffad plan, helst en motsatt tydning af Motionairens ord, som vore meningen, att Stats-Utskottet borde en sådan plan med alla dess detailer uppgöra, skulle, enligt Utskottens tanka, innebära en i uppfattningen lika grundsattsstridig, som i verkställigheten omöjlig fordran. Ehuru Utskotten anse önskligt, att så väl StatsSamt Oec,-Utsh UtL N:o 84. t§ Folket, sorn dess Representanter i allmänhet, egde den kunskap, sorn fordras, för att någorlunda klart fatta och bedöma möjligheten och sättet för Rikets försvar, emedan en om Rikets väl vårdsam Styrelses omsorger och bemödanden derigenom ansenligen skulle lättas, många missförstånd uteblifva, och fördelar äfven för försvarets beredande härflyta; så anse Utskotten likväl, att folkets ombud, af omtanka för dess framtida säkerhet, böra vara lika angelägne om att icke offentligen uttrycka folkets tanka öfver detailerne af sättet att, i händelse af behof, försvara sig, som de böra vara mone om att i ord och gerning inför hela verlden i allmänhet
Skulle landshm emot hennes vägran tillåta någon, alt der nedsätta sig må det vara henne förbehållet, alt deröfver besvära sig, utan alt landshms beslut får gå i verkställighet förr än det vunnit laga kraft. 538 Den 5 Juli e. m. Frih. Cederström: Högeligen skulle jag önska, att R. o. Ad. icke måtte besluta en återremiss. En betydlig tidsutdrägt blefve deraf den första, säkra, påföljden. Troligen blefve Ståndet ensamt om att vidtaga ■ nämnde åtgärd. Man bör naturligtvis icke på förhand tilltro sig att med säkerhet förutsäga, hvad utgång frågan får i de öfriga Stånden, men, hvad PresteSt. angår, har jag redan haft äran att, enligt den mig lemnade uppgift, omförmäla huruledes nämnde Stånd funnit för godt i ärendet besluta. Hvad åter beträffar de öfrige RiksStm, så skulle det i sanning mycket förundra mig, om icke BondeSt., med de tänkesätt, åtskillige af dess ledamöter i Utsk. yttrat, och i anseende till sakens för landet vigliga innehåll, med uppräckta händer komme att antaga Utsk:s förslag; och det skulle jemväl i sin mån förundra mig, om BorgareSt. vid pröfning af ämnet, icke skulle finna handelsyrkets fördel iakttagen och skyddad genom ifrägavande betänk., då handeln derigenom skulle dragas till städerne, dit den naturligen hörer, i stället att den, om Handelsordningens 25 §. oförändradt bibehälles, helt visst kommer att till skada för stadshandelsrörelsen, blifva åt alla häll spridd på landet. Jag vågar således föreställa mig, att båda dessa Stånd, på grund af nyss anförda skäl, skola bifalla betänk. Om nu R. o. Ad., med anledn. af Hr v. Hartmansdorff jemte flere talares framställde förslag, skulle besluta en återremiss, tror jag alt dermed föga kunde vinnas, men mycket förspillas. Jag vet bäst hvilken möda det har kostat, att inom Utsk. bekämpa de motsatta åsigterne, som der visserligen icke saknat aktningsvärde målsmän.
Denna tillämpning, sådan utskottet går att här nedan föreslå densamma, tror utskottet innebära långt säkrare skydd för inhemska industrien, än hittills gällande, till följd af dess öfverdrift, af allmänna opinionen ogillade och derföre så mycket lättare af vinningslystnaden gäckade prohibitiva tullbestämmelser; och ett ytterligare uppskof med denna tillämpning, för beredande af den i Herr Almgrens motion afsedda reciprocitet af lindrigare tullafgifter å svenska produkter inom andra länder, hvilken reciprocitet dessutom, hvad England angår, redan vunnits i så måtto, som stångjern och tjära från Sverige der få tullfritt införas och införseltullen å våra bjelkar och plankor sedan år 1842 blifvit nedsatt till Välde! af hvad den då utgjort, skulle, huru önskvärd en sådan reciprocitet i öfrigt än är, efter utskottets tanka, endast ytterligare beröfva svenska industrien och landet de visserligen öfvervägande fördelar, som en rättvis och derigenom lefvande tull-lagstiftning måste medföra. På den kommersiella skakning, som nyligen öfvergått England, har man äfven velat grunda påståeudet, att nu icke vore rätta tidpunkten för öfvergången härstädes till ett friare tullsystem; och ehuru medgilvas måste, att vid sådana tillfällen, då rikare länders högt uppdrifna industri af en eller annan orsak ögonblickligen hämmas och de hopade industri-alstren, i saknad af påräknad afsättning, nedtryckas till alltför låga priser, öfvergången från förbudssystemet icke skulle utan stor fara för vår jemförelsevis underlägsna industri kunna härstädes genomföras; Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. 7 likväl och då denna fara i samma mån upphör, som de till vanpris nedtryckta fabriksalstren hinna förbrukas och detta, under minskad tillverkning men fortgående konsumtion, tvifvelsutan måste, innan vår nya tulltaxa kan komma till verkställighet, inträffa, samt den derefter inträdande period åter, då den främmande industrien, ännu icke hunnit återhemta sig efter den öfverståndna krisen, synes serdeles gynnande för ifrågavarande öfvergång; tror utskottet de i England och flera Europeiska länder nyligen timade händelser icke böra inverka på de tullbestämmelser, som för en kommande tid nu skola här antagas.
Sålunda danad till tummelplats för vindarne, är den Delfiska nejden ryktbar för de stormar, som icke sällan under höstoch vintertiden rasa der. En sådan storm, berätta häfderna, tillintetgjorde en gång en svärm af galliska barbarer, som blifvit ditlockade af orakeltemplets vidtberyktade skatter. Orakeltemplet hvilade på en terrass, som skyddades af höga klippor mot sunnanvinden. Utanför stridens värsta tummel, hörde man der hans fruktansvärda dån, när vindarne brottades mellan de stängande bergen och instormade i de trånga pass, som öppnade dem en utflygt mellan dessa. Sådan var qvällen, då Hermione, efter fulländade reningsceremonier, leddes af sin fader till Apollons tempel att der tillbringa natten. Hon var lagerkransad och iklädd en pythisk prestinnas drägt. Krysanteus kände hennes hand darra i sin. Han stannade och sade: – Låtom oss återvända! Han lyssnade till vindens toner och upprepade: – låtom oss återvända! Hermione såg upp mot templets, af qvällens mörker omlägrade kolonnad, öfver hvilken de jagande molnens jetteskuggor skymtade. Hon tvekade. Men då Krysanteus lade sin arm kring hennes lif och gjorde en rörelse, för att vända om till Herakleons bostad, reste sig den andaktsfulla känsla, som dagens botöfningar och böner lemnat i hennes barm, och segrade, i förening med tanken på deras ärende, öfver en ännu icke fullrustad fruktan. Hon svarade: – Den gudamakt vi nalkas är ljusets, som älskar menniskorna. Och du, min fader, vakar ju i natt, tänker på mig, och kommer vid första morgongryningen att hemta mig? Nej, må det ske hvad vi beslutat! När jag öfvervunnit intrycket af det ovanliga, blir jag lugn. De fortsatte sin väg. Vinden lekte med Hermiones lockar, medan hon vid sin faders hand steg upp för tempeltrappan och genomskred den med trenne doriska pelarrader smyckade försalen. Här skimrade dem till möte ett svagt ljus genom den halföppna dörren, som förde till helgedomens inre.
Vid bestämmandet deraf utgår jag från den synpunkt, att då Hamrarne komma attbafva befattning med alla inom Länet varande omyndiges Egendom böra Hamrarne kunna åtnöjas med en ringare procent af inkomsten af samma Egendom än den, hvarmed Förmyndar re i anseende till deras nu varande ansvarsskyldighet kunnat anseB belåtne j och synea Den 17 Februarii. äfven denna besparing för de omyndige talande för mitt försjag. Jag föreslår då att hvarje Läns FörmyndareKainmare ej får beräkna sig högre arfvode än 5 procent af räntan å de omyndiges Cap<- taler och af årliga afkastningen af annan deras Egendom, samt att denna £ procent som årligen afdrage» delas i 7 lika lotter, hvaraf hvarje Ledamot i Kammaren erhåller en $ och den 7 de frdelen tillkommer Kamreraren , äfven sorn att dä rågop Ledamot dör linder loppet af de trenne år, för hvilka han blifvit vald eller för någon tid af sjukdom hindras, af hans f af förenämnde ersättning så mycket tillkommer Suppleanten, som svarar mot den tid denne, delande Kammarens öfrige Ledamöters ansvarighet, i Kammaten tjenstgjort. Derigenom att denna ersättning till Kammaren ej bestämtnes till visst oföränderligtpen. pingebelopp utan endast till viss andel af afkgrnsten skall Kammaren af eget intresse manas att nitiskt arbeta för de omyndiges fördel, efter sorn denna fördel är så nära förenad med Kammarens, egen.
Enligt den döda bokstafven uti stadgandet, att Rikets Ständer väl må öfver ett af Constitutions-Utskottet tillstyrkt förslag öfverlägga, men icke vid samma Riksdag besluta, skulle någon till och med kunna vilja förbjuda Ståndens Talmän att efter slutad discussion framställa proposition, vare sig till förslagets återremiss, eller godkännande att hvila till nästa Riksdag, emedan svaret på en sådan proposition blefve ett beslut om ett Grundlags-förslag. Att ett af Constitulions-Utskottet tillstyrkt Grundlags-förslag kan vid samma Riksdag af Stånden förkastas, kan iuhemtas af deras obegränsade rätt alt dervid göra anmärkningar, och af föreskriften för Utskottet, att, derest de serskilda Ståndens anmärkningar äro oförenliga, öfverlemna frågans slutliga afgörande åt Förstärkt Constilulions-Ulskott, Då sålunda något Stånd förklarat såsom dess gemensamma tanka, alt hela förslaget bör förfalla', så måste denna anmärkning, såsom oförenlig med de öfrige Ståndens samtycke till Utskottets förslag, hänskjutas till det Förstärkta Utskottet, sorn sjelf är ett Constitulions-Utskolt, och i sista instantien afgör, huruvida något sådant Grundlags-förslag skall hvila till nästa Riksdag eller icke. Men, säger man, något förslag måste blifva ejvar efter voteringen i det förstärkta Utskottet: emedan det dymedelst fullständigt beredda Utlåtandet sedan skall hvila till Rikets Ständers af görande vid nästa Riksdag, I anledning deraf får jag blott erinra, att delta hvilande tydligen är vilkorligt, nemligen så framt icke förslaget vid voteringen alldeles förkastas» Med samma skäl, sorn man kan påstå, alt ett förslag icke kan i det Förstärkta Utskottet förfalla, emedan der bestämmes, alt det derigenom beredda Utlåtandet skall hvila till nästa Riksdag, skulle man äfven kunna påstå, . att landtullar nödvändigt måste finnas, emedan detta slags afgifter räknas i 6o §. Regerings-Formen till bevillningarne.
Han yttrade den största förundran at socknens aktningsvärda prästerskap med sin osparda möda för ungdomens undervisning i gudaläran, förtjenat så litet förtroende, at icke blifva rådfrågade innan detta steg vidtogs; Han hoppades, inspectoren genom sitt rättvisa behandlingssätt äfven ägt rättighet till ungdomens förtroende och han trodde slute-ligen, at den vördnad och lydnad de, i egenskap af barn och tjenstefolk äro sina föräldrar och husbönder ovillkorligen skyldige, icke på et så löjligt sätt bordt komma i förgätenhet. Han hoppades framdeles af socknens ungdom så mycket stadgad aktning för Guds och människors lag, som fordrades för at icke låta förleda sig till dylika afvikelser, genom hvilka de säkerligen blottstäldte sig för uppenbar vanära och lagarnes straff. Församlingens innevånare rörde till tårar af sanningen och rättvisan uti Herr Barons och öfverste Kammar Junkarens yttrande, betygade däröfver sin hjerteliga tacksamhet. Sluteligen updrogs det de valde deputerade, at vid sammanträdet i Stensjö tillkännagifva det beslut, i hvilket församlingen stadnat. Efter det ofvannämnde ärende förevarit skedde utdelning af pänningar från Ericsberg, till de fattige personer som till åtnjutande däraf blifvit utnämnde. In fidem Carl Hallgren Upläst och justeradt d. 23 Majii 1811, intyga på församlingens vägnar: Eric Carell Norberg b . Anders Andersson Lars Larsson Lars Jonsson i Foglö 1811 den 9 Junii hölls, efter i Laga ordning skedd pålysning, alman Vallborgsmässo Soknstämma med St. Malms Församling, då följande mål förekommo, och afgjordes, som följer: Undertecknad Kyrkoherde öpnade denna sammankomst med försäkran, att, då denna var den första, vid hvilken han, såsom ordförande var närvarande, han så väl vid denna, som de hädanefter blifvande, inga andra propositioner skulle framställa, ännu mindre söka genom-drifva än sådane, som äro med lagar och författningar enlige, samt bidragande till församlingens gemensamma gangn, och utbad sig, äfven-som hoppades, att församlingen skulle möta honom med ordning i öfverläggningarne och enighet i besluten.