Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om beloppet af räntan å dessa obligationer, ansåge Kongl. Maj:t, att å förra slaget eller de obligationer, som hade pari-kurs, räntan borde bestämmas till 5 procent, och ä det sednare slaget eiler obligationerna med nedsatt kurs, utgöra 3,65 procent, eller 3 R:dr 65 öre för 100 R:dr. Lägre ränta, än 5 procent al pari förmodades, med afseende pä alla förevarande omständigheter, vid detta tillfälle icke kunna erbjudas, utan äfventyr, att obligationerna komme att sakna efterfrågan. Och äfven om det skulle visa sig, att denna ränta framdeles kunde i mer eller mindre mån nedsättas, syntes för närvarande någon egentlig skada af bestämmelsen om en högre ränta likväl icke vara att befara, hvarken för Staten, genom en fortsatt ränteförlust, eller för den allmänna penninge-ställningen, genom kapitalernas öfverdrifna tillopp åt detta håll. Ty hvad Statsverket beträffade, hade detta, när sådant af förhållandet påkallades, alltid en öppen utväg att bereda sig nedsättning i räntefoten, derigenom att nya obligationer efter föregången uppsägning utgåfvos i de gamlas ställe, d. ?. s. att StaisUtskottets Ullätande N:o 165. 5 lånet konverterades till den lägre ränta, som då kunde betingas; och, med hänsigt till penningeställningen, läge i summans inskränkning tili ett relativt obetydligt belopp en så tillräcklig garanti mot all större rubbning i kapitalernas placering, att någon farhåga i detta hänseende icke borde kunna uppstå. Årliga räntans föreslående till 3,65 procent, eller 3 frdr 65 öre för 100 frdr utaf den andra serien af obligationer, hvilka skulle komma att utgifvas med nedsatt kurs, grundade sig derpå, att denna räntefot medförda en påfallande och särdeles önskvärd enkelhet vid ränteliqvidernas beräkning. Räntan komme nemligen dä att utgöra 1 öre per dag för 100 R:dr, och det blefve derigenom för hvar och en lätt att, vid öfverlåtelsen af en obligation, beräkna den derå upplupna räntan.
Simeon hafver förtäljt, huruledes Gud först sökt hafver, och anammat ett folk till sitt Namn utaf Hedningarna. Och med honom draga öfverens Propheternas ord; såsom skrifvet är: Derefter vill jag komma igen, och åter uppbygga Davids tabernakel, som förfallet är; och vill bota de refvor, som derpå äro, och upprätta det; Att det som qvart är af menniskorna skola spörja efter Herran, och desslikes alle Hedningar, öfver hvilka mitt Namn nämndt är, säger Herren, som allt detta gör. Gudi äro all hans verk kunnig, ifrå verldenes begynnelse. Derföre besluter jag, att man icke skall bekymra dem som af Hedningarna omvändas till Gud; Utan att man skrifver dem till, att de hafva återhåll af afgudars besmittelse, och boleri och af det som förqvafdt är, och af blod. Ty Moses hafver af ålder i alla städer dem som honom predika uti Synagogorna, der han på alla Sabbather läsen varder. Då belefvade Apostlarna och Presterna med hela församlingene, att man utvalde några män af dem, och sände till Antiochien med Paulo och Barnaba; nämliga Judas, som kallades Barsabas, och Silas, som voro yppersta männerna ibland bröderna. Och de fingo dem bref i händerna, vid detta sinnet: Vi Apostlar, och äldste, och bröder, önskom dem brödrom, som äro af Hedningomen uti Antiochien, och Syrien, och Cilicien, helso. Efter vi hört hafve, att någre äro utgångne af oss, och hafva förvillt eder med läro, och förvändt edra själar, bjudandes att I skolen låta eder omskära, och hålla Lagen, dem vi det icke befallt hafve; Derföre syntes oss endrägteliga i våra församling att taga några män ut, och sända till eder, med oss älskeligom Barnaba och Paulo; Som äro de män, som sina själar utsatt hafva, för vårs Herras Jesu Christi Namn. Så sände vi nu Judas och Silas, de som ock med munnen skola säga eder det samma.
Och om man verkligen skulle befara några vådliga följder af det nu föreliggande förslaget och fördenskull är tveksam att antaga detsamma, månne icke ansvaret för dessa följder i sådant fall drabbar Konung, regering och folk i omätligt större grad än den enskilde representanten, som fogar sig efter det allmänna tänkesättet? Slutligen, hvad vinnes genom ett afslag, såvida Konungen och dess regering äro fast beslutne att, derest ifrågav:de förslag faller, omedelbart derefter framlägga ett, likalydande, hvilket för allt fall genom två Stånds beslut kommer att hvila lill nästa riksdag, hvilken kan af Konungen sammankallas omedelbart efter den snara upplösningen af innev:de riksmöte? Eller tror man det vara önskvärdt och rådligt att samma strid som nu, eller måhända en ännu häftigare, kommer att vid en sådan urtima riksdag förnyas? Jag undviker med afsigt att tala om den nuv:de situationen. För fruktan, af hvilket slag, som helst, är hvar och en Riddersman främmande. Att rösta efter sin öfvertygelse — som i detta fall rätteligen bör heta sin mer eller mindre fullständiga och klarsynta uppfattning af en vidtomfattande politisk fråga — och detta är den betydliga skilnaden mellan den moraliska och politiska öfvertygelsen — är utan tvifvel hvars och ens rättighet. Men är det derföre hans pligt? Ar det icke fast hellre vid ett tillfälle som detta folkrepresentantens pligt att underordna sin individuella åsigt det allmänna, högt uttalade tänkesättet hos det folk han representerar. Ty, Mina Hrr, det är icke Adeln vi här representera; det är endast, enligt grundlagen, såsom Svenska folkets representanter vi föra talan. Vi hafva nu att rösta öfver ett förslag, framlagdt af Konungen och en af hans och folkets förtroende omfattad regering — ett förslag, emottaget med entusiasm af tvenne Riks-Stånd, representerande den talrikaste delen af skattdragande medborgare och understödt af en från alla landsändar genljudande mening, som fordrar den deri föreslagna förändring. Det är slutligen en ganska betydande, och, som jag med visshet tror, en öfvervägande majoritet af R. o. Ad:s ledamöter vid och utanför Riksdagen, som inskrifvit den på sin fana.
3x,cj, kom da åter, äkta glädje Adelaid (forntyska Adalheit), den » adliga », ädel borna, var grundarinnan af Capetingernas härCMcd grop i kind och ros i hatt, skardynasti och känd som sin tids konslrikaste Hvad som således fordras, är en förenkling " Och unna mulna män skobarnen brodös: Adéle och Ada äro likbetydande namn. i lefnadsvanor samt en förenkling i kosthället. Tag %tt riktigt friskt och hjärtligt skratt. Agatha (grekiskt), den » goda », saktmodiga ». Agnes (spanskt: Inez), den » världsoerfarna », alltbort den dyrbara smörgåsmaten för barnen och gif Snorre. så en oskuld från landet. dem gröt och mjölk i stället. Inskränk vidare Anna, den » angenäma », » hulda ». bruket af kött, äfven för de fullvuxna, och ät Amalia, den » idoga », ett namn, som först unbröd till maten, det blir både billigare och der medeltiden kommit till oss från Italien. Angelika (latinskt), den » änglalika. hälsosammare än det myckna onödiga köttätanAugusta (latinskt), den » upphöjda ». Auguslus det. X \ behöfva faktiskt ingen stor kvantitet var under det romerska kejsardömets kristna pekött dagligen för att ändå erhålla den nödiga riod alla imperatorernas tillnamn. mängden ägghviteämnen, isynnerhet som dessa Aurelia (latinskt), » gulddottern », sålunda egentjfta hör man från kvinnoläppar den vårdsligen » ndast användbart för inillionärsfamiljer. äfven finnas i många andra billigare närings-, löst framkastade anmärkningen: Mitt Aurora (latinskt), » morgonrodnaden ». medel. namn är så fult, » eller » det är så vanligt » — Barbara, den » råa », » vildas, på franska BaDet är nästan otroligt, hur mycket som in» om jag i stället hette så eller så » o. s. v. bette.
Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 14 dennes aflåtne, samt den 23 i samma månad på hordet lagde, Memorial innefattande tvenne särskilte meningar, såsom alternativer, i frågan om bestämmande af en tid af 5 414 Den 27 Maji. år, inom hvilken Grundlags-ändringsförslag ej skulle kunna afgöras. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag vill Mott erinra, att förhållandet med detta mål är fullkomligt enahanda, som med det föregående. Herr Munck af Rosenschöld: Jag her att få i Protocollet anmärkt, det detta mål varit i ConstitutionsUtskottet heslutit för fyra månader sedan, men derefter legat oexpedieradt tills nu. Jag var emot heslutet, då det togs, och tillkännagaf min reservation deremot. Men sedermera heslöto Utskottets fleste Ledamöter, att, i de mål der inom Utskottet två Stånd stadna t emot två, de tväfine olika meningarna skulle ingå till RiksStånden, såsom alternativer. Jag instämde väl icke i ett sådant heslut, men då det af Utskottets pluralitet blifvit gilladt och följdt, har jag sedermera måst rätta mig derefter. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om icke, då uti detta mål två Stånd inom ConstitutionsUtskottet äfven stannat emot två, frågan borde förfalla, samt Utskottets Memorial endast läggas till Hancllingarne; hvilket bifölls. Herr Munck af Rosenschöld: Som jag icke tror, att sedan ConstitutionsUtskottet framställt ett förslag till ändring i Grundlagarne, Riksens Ständer vid samma Riksdag kunna låta Den 27 Maji. 415 elt sådant förslag förfalla, får jag emot Ridderskapets och Adelns beslut mig reservera. Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den i5 dennes aflåtne, samt den 23 isamma månad på bordet lagde, Memorial, rörande StatsRådsProtocollens fulländade granskning. Herr Munck af Rosenschöld uppläste följande:
At en Forfatter, og det en * poetisk, hvem det er mest at gjöre om glat at indliste sine Arbeider i Publicums Smag, tilsidesaetter disse egenkjaerlige Hensyn og offrer en Deel af sin temporaere Popularitet, for i dem, om man saa vil noget despotisk og tidligt, i raske Greb at gjenerobre de malmfulde Faedreneröster, som det danske Uvaesen har — men kun for en Tid og ikke uigjenkaldeligen — fordrevet fra Byerne og ind i Dalene — det tyder visseligen paaen Plan og det en indgroet. Yisse Folk holde sligt ogsaa for et fiygteligt Attentat. Imedlertid skulde dog en saadan Plan og dens Ivaerksaettelse alene kunne vidne om et godt, om end phanta-8 tiskt, Faedrelåndssind, mens de förnuftige Hensyn maatte omtviv-les, der som dens Sej er ikke var grandet i en Nödvendighed, som udvikler sig til en almenbydende ligemeget af ' Folkets egen Aand (som af dets politiske Forfatning. Under saadane Omstaendigheder, der ere lette at opdage, ja at forudsige, om de ikke allerede vare indtraadte, er Individets Fare ikke saa stor, om det fremfor Andre fremmer dem: det veed sig i höijere Haender, dets Foretagender antage Praeget af et Instinct, og Seiren er vis, om end saameget tidligere vunden som Maend tage djervt og uforbeholdeiit i med. Dette er indtraadt i Norge. Det er blevet klart for enhvec oplyst og velsindet Normand, at Danskevaeldet ikke medförte nogen större Ulykke for Faedrelandet, end at dettes vakkre og malmfulde Sprogs Selvstaendighed som Skrivtsprog gik tabt, i det et sel v forqvaklet dansk fortraengte det.
Bella hade emellertid fått nog af dansen och undrade hvart Hanna tagit vägen. Då hon icke såg till henne, gick hon och satte sig bredvid en blek ung flicka från tredje klassen, som icke fått dansa ett steg. Du har säkert icke haft roligt i qväll, Elin? frågade hon vänligt. Inte mycket, men nog har det gått ändå. Jag är icke bortskämd med att ha roligt på danser. Vill du, så skall jag presentera min bror Bengt för dig, så får du dansa nästa fransäs med honom? Nej, nej, för all del! Elin såg blyg och förskräckt ut. Om han velat, hade han nog kommit sjelf. Det är alls ej farligt med mig, qvällen är ju snart slut. Hennes röst skälfde litet och hon vågade icke se upp på Bella för att ej förråda de tårar, som glänste i ögonvrån. Bella låtsade ej se något, utan tog vänligt hennes arm, sägande: kom, så söka vi upp Hanna Rappe! Hon dansar heller icke, och vi tre kunna få det riktigt muntert tillsammans. De funno Hanna i ett angränsande rum, bläddrande i gravyrer. Och medan dansen och sorlet fortforo derinne, sutto de tre för sig sjelfva i Lillis rum, pratade och hade roligt. Tiden hade gått så fort, när Lilli kom och bad dem in till supén. Hanna öfverraskade ännu engång de närvarande genom att icke sitta stilla och vänta att bli uppassad, utan servera sig sjelf. Hon hjelpte också Lilli att servera dem, som ej hade mod att sjelfva taga för sig. Bertha och några andra följde hennes exempel, medan de öfriga flickorna sutto här och der vid små bord, väntande att deras kavaljerer skulle betjena dem. När Bella skulle gå, kom Jenny efter henne i tamburen med ett paket i handen. Förlåt, kära, söta Bella, att jag ej kommit mig att skicka dig den der boken. Kanske kan du taga den nu? Ack, jag har ej frågat mamma om den ännu, sade Bella. Hon hade glömt hela saken. Det behöfs ej heller, sade Jenny öfvertygande, jag har lånat den åt flera flickor, yngre än du, och de ha alla tyckt om den. Bella tog motvilligt boken och gick, följd af Bengt och Hanna. När hon kommit hem och begynte kläda af sig, kom hon ihåg boken.
Det är utan all tvifvel att Utskottet, då det blifvit underrättadt om Ridderskapets och Adelns önskan i afseende på tonen och uttrycken, skulle fullkomligt svara emot Ridderskapets och Adelns väntan; men tiden synes hasta, och Ridderskapet och Adeln torde önska att förkorrta tiden, emellan Kongl. Majits meddelande af den underrättelset som blifvit adressernes föremål och sjelfva lyck, Önskningen. Endast i dessa afseende och för att spara tid, har jag uppsatt några idéer till Adresserne, och i händelse Ridderskapet och Adeln tillåter deras uppläsning, anhåller jag, att de må få åtfölja remissen till Utskottet, som då blir i tillfälle att pröfva hvad mer eller mindre afseende de förtjena. Härefter uppläste Friherre Lagerbjelke följande : Ridd. o. Ad, Prot, I, B, ai. Den io Februarii.' Stormägtigste, Allernådigste Konung! Riksens Ständer hafva med underdånig vördnad af Eders Kongl. Majit emottagit underrättelsen om Hans Kongl. Höghet Kronprinsens snart förestående förmälning med Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephina Maximiliana Engenia Napoleona af Leuchtenberg och Eichstedt, Bland de mångfaldiga för Riket vigtiga händelser, hvilka under sistförflutne tiotal af år, dels under Eders Kongl. Majrts närmare ledning, dels under Dess högsta Styrelse sig tilldragit, intager denna sista, efter Riksens Ständers öfvertygelse, ett stort och utmärkt ruin. Styrdt af en mild och rättvis Konung, förvissad! att finna arfvet af samma dygder hos arfvingen af samma Thron, njuter Svea folk detta tillstånd af både verklighet och förhoppning. Men i sinnena forspordes likväl ännu för korrt tid sedan ett slags moraliskt behof att med lankan intränga, ej blott i den stundande, utan äfven i den aflagsnare framtidens ovissa öden. Eders Kongl, Maj;ts visa föreseende, kände och delade denna sinnesstämning. Värdighet och oberoende i Rikets yttre förhållanden, ordning och lugn i dess inre väsende, tilläto snart Eders Kongl.
Maja gör Sig förvissad, att de skola erkännas såsom öfverensstämmande med folkrätten, samt att deras noggranna och opartiska tillämpning skall göra det för Kongl. Maja möjligt att fortfarande med de vänskapligt siunade och förbundne magterne underhålla de förbindelser, som Kongl. Maj:t, för Dess folks väl, så högeligen önskar värna från hvarje afbrott. Undertecknad anhåller, att N. N. måtte delgifva N. N:s Regering innehållet häraf, och har äran försäkra etc.“ k detta meddelande hafva tillfredsställande svar, innefattande godkännande af det utaf Kongl. Maja lillkännaglfua beslut, från de särskilda Regeringar blifvit uti följande ordning afgifne, nemligen: från Senaten i Ilansestaden Hamburg, af den 5 sistlidne Januari; från Kongl. Relgiska Regeringen, af den 7 Januari; från Kejserliga Österrikiska Regeringen, af den 10 Januari; 7 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 61. från Senalen i Hansestaden Lubeck, af den 10 Januari; från Kejserliga Franska Regeringen, af den 12 Januari; från Kongl. Nederländska Regeringen, af den 14 Januari; från Kongl. Slor-Britanniska Regeringen, af den 20 Januari; från Stor-Hertigliga Mecklenburg-Strelitzska Regeringen, af den 22 Januari; från Kongl. Preussiska Regeringen, af den 23 Januari; från Kongl. Sardinska Regeringen, af den 24 Januari; från Senalen i Hansestaden Bremen, af den 24 Januari; från Kongl. Hannoveranska Regeringen, af den 25 Januari; från Kongl. Neapolitanska Regeringen, af den 26 Januari; från Stor-Herligliga Mecklenburg-Schwerinska Regeringen, af den 30 Januari; från Kongl. Portugisiska Regeringen, af den 31 Januari; från Kongl. Spanska Regeringen, af den 9 Februari; från Stor-Hertigliga Oldenburgska Regeringen, af den 10 Februari; från Förenta Staterna i Norra Amerika, af den 14 Februari; från Ottomanniska Porten, af den 17 Februari; samt från Kejserliga Ryska Regeringen, af den 7 dennes.
Men jag föres deraf endast till den ändring i mitt yttrande, att jag, under anhållan om återremiss, förklarar min väntan, att ConstitutionsUtskottet inkommer med förslag till en sådan ändring, der en gråns framställes emellan hvad som bör i Beredningen föredragas, och hvad som ej bör der föredragas. Särskilt får jag erinra derom, Den 9 November f. tn. utt då jag såsom exempel nämnt SkiftesFörfattningen, jag ej yttrat något omdöme, örn den i Beredningen var föredragen eller ej, ty jag kände ej förhållandet dermed. Då jag omtalade Beredningen, såsom en Inrättning till Folkets säkerhet, betraktade jag den, sådan den borde vara; och utan att yttra mig, om den verkligen är sådan, eller icke är det, vägrar jag icke allt afseende åt den consideralion, som tilläfventyrs derifrån föranledt förhållandet hittils, och nöjer mig ined att begära ändring för Årendernas behandling hädanefter. Herr von Schulzenheim: Jag måste icke haft den lyckan att nog tydligt uttryck! mig, då en värd ledamot så kunnat fatta min mening, som skulle jag hafva yttrat, att Domstolar ej få domina efter ekonomiska lagar. Jag har blott sagt: att sådana lagar, som af Konung och Ständer gemensamt stiftas, mera egentligen tillhöra Domaremagten; inen jag har deremot ej bestridt, alt ekonomiska lagar ofta af Konungen kunna öfverlemnas till behandling af Domstolarne. Jag vill för öfrigt icke längre uppehålla discnssionen, och det skall vara mig alldeles likgiltigt, om återremiss beslutas, elier ej; i förra fallet förnyar jag blott min anhållan, att mitt afgifne yttrande må få densamma åtfölja. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderska - Den g November f. in. pet och Adeln ansåg ConstitutionsUtskottels ifrågavarande Memorial böra, på grund af de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUlskoltets insände Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 230.
Då emellertid frågan att an tingen i allmänhet upphäfva nu gällande förbud att taga högre ränta, än 6 för hundrade om året, eller ock så till vida förändra detta lagbud, att det icke framgent skulle ega tillämpning å vissa slag af fordringar, redan utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning och derstädes förfallit, lärer samma fråga icke, i den utsträckning eller den form, hvarunder den sålunda hos Rikets Ständer förekommit, ånyo kunna, emot stadgandet i 75 §. Riksdagsordningen, upptagas eller väckas; men mig vill det likväl synas, att hvad sålunda hos Rikets Ständer förelupit icke skulle lägga hinder i vägen att framställa det, af frågan om en allmän lagförändring oberoende förslag, att det skulle vara låntagare och långifvare obetaget att, utan hinder af hvad genom 6 § i 9 kap. Handels-balken är vordet i allmänhet stadgadt, under en viss kortare tidrymd, vid belåning af förbindelser å betydligare belopp, ställda på bestämd kort förfallotid och icke betryggade genom inteckningssäkerhet. sig emellan om räntan öfverenskomma. Ett förslag i den syftning, som jag nu tagit mig friheten antyda, är icke af beskaffenhet att böra förleda dem, som hafva sina penningar utlånte mot inteckning eller på längre tids uppsägning, att dem från gäldenärerne infordra, men skulle deremot sannolikt i sin mån bidraga att locka fram åtskilliga kapitaler, som nu ligga räntelösa. Genom detsamma skulle, således, enligt min åsigt, en ej obetydlig lättnad beredas dem, hvilka, för afhjelpande af en iråkad tillfällig förlägenhet, just nu behöfva anlita försträckningar af andras pennmgetillgångar, på samma gång man i betydlig mån undginge de vådor, som obestridligen skulle kunna uppstå, derest någon sådan åtgärd vidtoges, som föranledde till en brådstörtad eller mera allmän omflyttning af de på fasta händer nu utlånta kapitaler. Skulle hvad jag nu haft nåden anföra finnas förtjent äf någon uppmärksamhet, lärer detsamma likväl för närvarande endast kunna föranleda dertill, att mom Justitie-departementet ett förslag i ämnet blefve utarbetadt, hvilket sedan kunde underställas Eders Kongl.
Jo, jag skall till själfva prinsen! 79 Anna ? Kors bevare oss! Hvad säger du om det, TURE. HUSTRUN (vrider sig, plågad, på stolen, utan att kunna svara). AXEL. han får höra att Kunglig Majestät vill umgås med mig. Gubben far blir väl republikan efter detta, när ämne, som är ganska obehagligt, men som vi måste tala om. Hör du, Axel! Förlåt att jag tar opp ett TURE. Det är väl det där välsignade lånet! TURE. AXEL. vi ha för din skull haft exekutiv auktion och stå nu på bar backe! Ja, men det är inte bara det. Kort och godt omsatte du inte lånet? Det var då ett spektakel också! Men hvarför AXEL. tagare ifrån, då du var borta? Ja, säg det! Hvar skulle jag få en ny lån TURE. 80 Du kunde väl ha gått till mina vänner. TURE. AXEL. det blef! Kan du nu hjälpa oss? Jag var hos dem! Nå, resultatet blef hvad alla fordringsägare jaga mig? Hur skall jag nu Hur skall jag kunna hjälpa er nu? Nu, då AXEL. börja med att låna, då man just är i begrepp att göra en plats åt mig. Det finns ju ingen sämre rekommendation än att låna. Vänta bara litet, och allt skall reda sig. gås? Det är just nu en trädgård skall tas emot; kunna få något ur jorden i rättan tid. Kan du inte skaffa oss en plats? Tror du att vi kan vänta utan att totalt för TURE. nu skulle det gräfvas och sås för att man skulle Hvar skall jag ta en trädgård ifrån? TURE. AXEL. Från dina vänner! icke, när jag söker rädda mig! När jag är räddad, skall jag rädda er. Mina vänner ha inga trädgårdar! Hindra mig AXEL. 81 Han vill icke hjälpa oss, Anna! AXEL. TURE (till Hustrun). som själf söker plats, skall söka åt en annan. Hvad skall man säga? Jo så här: se så, nu får vi inte så släpper man mig. bara honom utan också hans släkt öfver oss. Och Jag kan icke nu! Är det rimligt att jag,
Vår Handel och våra Näringar stå ej i ett så olyckligt förhållande, vöre det annorlunda skulle ingen Silfverbit finnas i Sverige. Här åtgår en mängd med Guld och Silfver till Unitormer årligen, enskildta personer öka årligen sitt antal af Silfverpiecer, och likväl finnes det en mängd Guld och Silfver till salu hos alla öfver hela Riket utspridde Guldoch Silfverarbetare. Om nu i första yran några 100,000 R:dr utvexlas, är jag öfvertygad att med vårt nuvarande handelsförhållande, skall mera på framtiden insättas än utvexlas. Jag hänviser derföre till hvad jag hade äran yttra i Plenum den 26 Februarii: att när handel och varumängd ensamt förmå sätta ett värde på Bancosedelen, skall detta värde blifva beståndande om vexling blifver tillåtenOm derföre Banken utlemnar 2, 4 och 8 skillings stycken, högst 16 skilling® stycken efter 126 skillings Cours, skulle £ vara 21 sk., och plåtstycket 42 sk., i BancoSedlar. 1000 R:dr dageligeo vöre det mesta som kunde hinna vexlas, som i anseende till sin valeur ej vore begärlig till utförsel. Erfarenheten tyckes äfven visa, att bibe - Dm 19 Julii e. ml 493 hållandet af RiksgäldsSedlar ar förmånligare^ till tryggandet af Baokens Credit än om allt föres på Banken 3 den inhemska rörelsen kan väl med dem hestridas, blott de få tagas i uppbörd , CassaRäntor och Kronoutskylder, detta bevisas år 1800, efter hvilken tid de aldrig ändrade agio, då deras antal var 12,00*,000, och BancoSedelen knappa 2 Millioner i början. Månne ej äfven Discontrörelsen borde förås på RiksgäldsContoiret och Statsverket med ett Creditiv på Banken, då icke min plan vunnit framgång att förena denJ na rörelse med enskildtes Capitaler.