Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid dessa Revisorernes anmärkningar och yrkanden anser jag mig böra i allmänhet erinra, att det icke gifves någon annan möjlighet, att i landsorterne åstadkomma undersökning af guldsmeds-arbeten före stämplingen och dermed förena samma tillfälle för Guldsmederne att få sina prof genast godkända innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnas, såsom i Stockholm eger rum, än att ett kontroll-kontor upprättas i hvarenda ort, der någon Guldsmed kan få rättighet att sitt yrke bedrifva. Men utom det att inrättandet af kontroll-kontor i hvarje stad och köping skulle orsaka högst betydliga kostnader såväl för första uppsättningen sorn för inrättningens årliga underhåll och aflöningen af behöflig betjening — kostnader, som många gånger skulle öfverstiga afgifterne för kontrolleringen, så framt ej dessa i lika mån skulle förökas och sålunda fördyra sjelfva guldsmeds-yrkets produkter — skulle det blifva nästan omöjligt att erhålla en nog stor mängd af skickliga och tillförlitliga personer att bestrida kontroll-tjensterna; hvarföre all tanka på en slik anordning måste såsom overkställbar förkastas. För vinnande af den yrkade undersökningen före stämplingen torde lämpligaste utvägen vara, att i landsorterne guldsmeds-arbetena uti ofärdigt tillstånd uppvisas för Magistraten eller dennas ombud, den s. k. Stämpel-rådmannen, i tillverknings-orten; att profspånor tagas af och stads-märket påslås å arbetsstyckena, hvilka derefter återlemnas till Guldsmeden för att fårdiggöra dem om han så för godt finner; att profspånorna afsändas med posten af Stämpel-rådmannen till Kontroll-kontoret i Stockholm eller till — 206 — vissa i landsorterna nyupprättade kontroll-kontor för att till halten undersökas; att bevis öfver halten med första återgående post till Stämpel-rådmannen öfversändes, hvarefter kontroll-stämpeln åsättes, om profspånorna befunnits hafva vederbörlig halt. Att dylikt förfärande skall orsaka en tidsutdrägt af en, två eller tre veckor, alltefter tillverknings-ortens aflägsenhet från kontroll-kontoret, är klart, men synes mig icke vara möjligt att undvika.
Proposition, utan äfven motionstiden, efter hvars utgång det egentliga riksdags-arbetet först kan sägas vidtaga. Redan då förslaget till nu gällande Riksdags-Ördning vid 1809 och 1810 årens riksdag förelädes Ständerne, gjordes den anmärkning, att »någon viss tid från Riksdagens början räknad mätte utsättas för öfverlemnandet af merberörde proposition;» men Koöstitutions-Utskottet förklarade, att det ej ansåg sig tillständigt att föreslå något stadgande härom. Sedermera hafva förslag blifvit gjorda att på annan väg ernå en mera bestämd tid för riksdags-arbetets begynnelse. Vid 1828 och 1829 årens riksdag antogs såsom hvilande (Mern. M 57) och vid derpåföljande riksdag godkändes (Mern. Niis 1 och 4) den förändring i lista perioden af 26 § Riksdags-Ordningen, att Konungen, eller, i vissa fall, Stats-rådet skulle utlysa dagen, då Ständerna må sammankomma på rikssalen »sednast inom åtta dagar frän den, dä riksdagen blifvit enligt 25 § kungjord. )) Till svar härpå förklarade Kongl. Majit, att då Kongl. Majit ansäge tjenligast att berörde proposition till Rikets Ständer vid deras första sammanträde å rikssalen öfverlemnades, men sådant likväl möjligen kunde, genom oförutsedda under mellantiden efter riksdagens kungörande uppkomna omständigheter, fördröjas en eller annan dag utöfver det föreslagna bestämda antalet af åtta, så funne Kongl. Majit icke skäl att antaga förslaget (Kongl. Majits nådiga svar den 21 Mars 1835). Innan detta Kongl. Majits Nådiga svar var afgifvet, föreslog då församlade Ständers Konstitutionsutskott (den 27 September 1834, Mein ifts 41) den ändring uti 27 och 80 §§ Riksdags-Ordningen, att riksdagens början skulle räknas y>från dagen då den å rikssalen öppnad blifvit,» hvarigenom öfverlemnandet af propositionen om Stats-vcrket skulle upphöra att utgöra någon tidsbestämning i afseende på riksdags början. Detta förslag, som blef hvilande till nästa riksdag, blef då ogilladt.
Vid föredragning af Constitutions-Utskottels den 19 dennes på bordet lagda memorial N:o 48, med förslag till voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende på memorialet N:o 43, godkände Ridderskapet och Adeln de i förstnämnde memorial föreslag»e voteringspropositioner. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 19 dennes på bordet lagda rftlåtande N:o 320, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 240, angående Yäckte frågor om grundskatternas förvandling till bevillning, en allmän skattejemkning öfver hela Riket m. m., vidblef 952 Prat-Utdraga den zo Ridderskapet och Adela sitt förut i ämnet fattade beslut, och lades förevarande utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogos och bi föllos Statsoch Banco-Utskottens nedannämnde, den 19 dennes på bordet lagda utlåtande och memorial: N:o 133, i anledning af väckt motion i fråga om disposition af Bankens behållna vinst lör åren 1845, 1846 och 1847; N:o 134, med förslag till den taxa å Expeditions-lösen i såväl Rikets Ständers Bank, med dertill hörande Discontverk och Lånecontor, som ock Rikets Ständers Riksgälds-Conlor; samt N-‘o 136, angående omskrifning af Riksgäldscontorets obligationer lill Banken. S. D. Vid föredragning af Statsoch Banco-Utskottens den 19 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 135, i anledning af Herr Friherre Palmstjernas, C. O., motion, att Rikets Ständer, när de begära Konungens garanti för de lån, Banco-Fullmägtige kunna blifva nödsakade att upptaga, jemväl måtte tillförsäkra Konungen om ovillkorlig tillgång till det, som för återbetalningen erfordras, beslöt Ridderskapet och ikdeln att, med afslag å Utskottets hemställan, bifalla ifrågavarande motion. S. D.
Det är en vana nu, och hvarken han eller jag skulle skrifva så bra, om icke den andres alla arnå elaklieter stode i rödt bliick och grinade mellan raderna. J a, hans far dn se i konqeptet. J a g har haft god nytta af dem. Men för all del Iiit inte manuskriptet ligga framine, ty koni ih %g att lian ocli jag äro lielt och hållet kamrater nu, ocli det faller icke den ene in att göra något afzieende på att den andre lir a f olika kön. » Författareveteiiskapenz,; ix allt, ocli det fiiiiis inga ämnen kring Iivilka vi beliöfva röra oss som katt kring Iiet gröt. J a g liar i smyg läst både aiiatoini och en del digra franska arbeten i niedicin, så att livad mig beträffar. finns det iiatnrligtvis intet af kvinlig sipphet, inte mer au det skulle finnas lios en läkark. Det är siledes helt naturligt att jag i bref blir betraktad snarare soni en iiianlig kainrat än - en kviiilig; ocksi .kallas jag lielt enkelt Ernst. N i i blir du väl lielt förskräckt, du lilla niainina, ineii jag ger dig lof att lielt lugnt granska saken i alla söininar, och du skall .se att det alldeles inte # r farligt. Den där sipplieten ar ' bara förkoiistliiig och onatur, och den uträttar alldeles ingenting godt, snarare tvärtom. Det liar varit den erfarenhet jag fått af inin egen iiiigdoiii, ocli den liar varit dyrköpt nog .. Det jag iiii säger liar szledes i iiihiga år varit iniii öfvertygelse, nie11 jag liar aldoig vågat mig frain nied den så länge jag var alldeles eiisain oin den, ty jag fruktade att bli missförstådd. J a g ar. ingen osedliglieteiis apostel, lingt därifrån!
SAMUM. 140 konster, som du lärt af den store Marabout Siddi-cheik, och som du öfvar på marknader, sedan du var barn? BISKRA. Det behöfver du icke! Jag kan alla hemligheter, som behöfvas för att skrämma lifvet ur en feg frank; den fege, som kryper på sin fiende och skickar blykulan före! Jag kan allt ända intill buktalarkonsten. Och hvad min konst ej förmår, det skall solen göra, ty solen är med Youssef och Biskra. YOUSSEF. Solen är Muslims vän, men är ej att lita Du kan bränna dig, flicka! Tag först en dryck vatten, ty jag ser, att dina händer skrumpna och (har lyftat en matta, och på. går ner efter en skål vatten, som han räcker Biskra.) BISKRA (lyfter skålen till munnen). Och mitt öga börjar redan se rödt mina lungor torka jag hör jag hör ser du sanden rinner redan genom taket och det sjunger i guitarrens strängar Samum är här!! Men franken icke! YOUSSEF. Kom hit ner, Biskra, och låt franken dö för sig själf! BISKRA. Först helvetet och sedan döden! Tror du jag sviker! (Slår ut vattnet på en sandhög.) SAMUM 141 Jag skall vattna på sanden, så växer hämden! och jag skall torka mitt hjärta. Väx hat! Bränn sol! Kväf vind! YOUSSEF. Hell dig, Ibn Youssefs moder, ty du skall föda Youssefs son, hämnaren! Du! sken lyser upp rummet, men öfvergår under det följande till gult.) (Vinden tilltager; förhänget för dörren fläktar; ett rödt BISKRA. Franken kommer, och Samum är här! Gå! YOUSSEF. Om en half timme ser du mig åter! Där har du sanduret. (Pekar på en sandhög.) Himlen mäter själf ut tiden åt de otrognes helvete! Andra scenen. BISKRA. GUIMARD (in blek och vacklande, förvirrad, talar med half röst). GUIMARD. Samum är här! Hvart tror du mitt folk tagit vägen? BISKRA. Ditt folk ledde jag vester till öst! GUIMARD.
; att, med kännedom om anledningen tili Björkenstams obestånd och om hans bemödande att minska borgenärernes förlust samt i betraktande af omöjligheten för honom alt kunna förvärfva tillgångar till någon större afbetalning på hans så betydliga skulder, de enskilde borgenärerne, äfvensom ganska många kassor och inrättningar, emot en på nämnde sätt beredd tillgång af 3 procent utöfver hvad konkursmassan lemnade, medgifvit Björkenstam frihet från vidare kraf; samt att sedermera från särskilda håll sammanskjutits och till Assessoren Almqvist, hvilken om händer haft utredningen af Björkenstams och hans numera aflidna hustrus bo, öfverlemnats ytterligare medel, för att erbjudas såsom ackord å Diskont-verkets fordran, och hvilka för sådant ändamål sammanbragta medel, med inberäkning af förrberörde 3 procent, motsvarade ‘23 procent af Diskont-verkets primitiva kapitalfordran ; i anledning af hvilket allt Assessoren Almqvist, enligt det uppdrag, som han förmält sig hafva emottagit, hemställt, att Banko-Utskottet mätte hos Rikets Ständer göra framställning derom, att, emot det att Diskont-verket erhölle omförmälda tillgång, utgörande 3,880 R:dr Riksmynt, f. d. Ryttmästaren Björkenstam må befrias från vidare betalnings-ansvar för Diskont-verkets uti hans år 1830 inträffade konkurs bevakade fordringar; varande härvid fogadt ett af Hammarsköld den 6 Augusti 1857 afgifvet skriftligt förklarande, att, om ackords-anbudet för Björkenstam antoges, den förre erkände sig för de skulder, från hvilka Björkenstam vunne befrielse, fortfarande häfta i lika betalnings-ansvar, som honom förut ålåge. Banko-diskont-verkets Direktion, hvars utlåtande öfver denna ansökning blifvit infordradt, har upplyst, att Verkets fordringar hos Björkenstam härleda sig från följande förbindelser, nemligen: 2:ne af Björkenstam emot borgen af C. W.
Om jag på en aflägsen ort icke äger någon bekantskap, eller någon pålitlig eller tjenlig person, till hvilken jag kan vända mig, i fall en förklaring af mig fordras, så måste jag resa sjelf eller sända ombud. Om också inga oförutsedda hinder inträffa under resan, så är den dock förenad med dryga omkostnader, stundom kanhända öfverstigande sjelfva sakens värde. Jag gjorde i sådant fall bättre, att försumma mig. Men jag vågar hemställa, om ej Lagarne skulle derigenom småningom liksom förlora något af sin värdighet, och i samma mon desse förlora, >så förlorar också Samhället, för hvars väl de äro stiftade. I ett annat fall, om jag på behörig ort känner en tjenlig person, så kan jag icke ålägga honom att vara min cominissionnaire. Men min förklaringstid är kort; jag hinner ej inhämta hans samtycke; han kan ej lagligen förbindas till ansvar, om han ej uppfyller den commission jag honom uppdragit — och fatalier försummas. Men det kan äfven hända, att ett ombud, som vore villig att iakttaga min rätt, ej befunne sig hemma då mina handlingar, till orten ankommo; och följden för mig, såsom sak-ägare, blefve i alla fall densamma. Efter dessa anmärkningar kan man icke undgå att göra sig denna fråga: Den 11 Maj e. m'. är det förbudet att nyttja en genare, säkrare och med mindre kostnader förenad väg? Jag menar den allmänna Posten, inräliad för hela Samhällets väl, och tjenlig att lika ver, ka till upplysningens spridande och att gagi na den medborgerliga säkerheten. Länge har den visat sin nytta i handels och oeconomiskt hänseende; skall den icke äfven få vara nyttig i juridiska ämnen? Om de betydligaste Penning-remisser, de mest vigtiga handlingar igenom Posten länge kunnat befordras till både säker och skyndsam framkomst, så inser jag icke någon våda, att för vissa Rättegångs-papper bruka samma väg. Jag säger vissa, ty min tanka är den, att denna utväg endast borde vara tilläten i sädana fall, dä ej personlig närvaro eller fullmägtigs biträde oundvikligen af sjelfva saken fordras.
Men hvad Extra Roteringen beträffar, så enär Rikets Ständer derom redan en gång fattat sitt beslut, inser jag icke, hvartill det skulle tjena, att draga denna sak till ny öfverläggning inom RiksStånden. Jag anhåller derföre om återremiss, samt hoppas, alt Utskotten rätta det begångna misstagjet och benägit finna, att denna anmärkning icke utan skäl är framställd. Grefve Frölich, Daviel: Sedan Friherre af Nordin i sitt yttrande rättat ett af Utskotten begånget misstag derutinnan, att den redan beslutade jemkning i Extra Roteringen icke vidare bör upprifvas, och tillika förklarat, i likhet med hvad Friherren förut gjort skrifteligen, att den verkställde åtgärden är föranledd af Kongl. December 1826, hvilket icke haft för afsigt något annat, än en undersökning, såsom grundläggning för en blifvande framställning lill Kongl. Majit, har jag för min del vunnit ändamålet med min motion, så framt en Skrifvelse derom lill Kongl. Majit afgår; men jag får allenast anmärka, alt som vid det Kongl. Brefvet tillika blifvit gjordt ett förklarande, att instructionen för RoteringsCommissionerne i alla andra tillämpliga fall skulle tjena till efterrättelse, hafva, i följd af en sådan strof, Committerade ansett sig höra förelägga alla dem, hvilka fått sig ständig rotering ålagd, att, i händelse af missnöje, inom 4 månader i KammarCollegium söka ändring i den ständiga roteringen. Då nu blifvit förklaradt, att commissionsförrättningarne endast afselt en preliminair undersökning, måtte icke någon fatalie-tid existera emot ett project, och jag får således hemställa, i likhet med hvad Friherre af Nordin yttrat, att Skrifvelsen härom till Konungen äfven må innehålla den hemställan, att någon fatalietid icke bör komma i fråga för klander af den verkställde inroteringen, utan alt, då Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse till LänsStyrelserne af den 22
Jag yrkar bifall till Konungens propos., icke för del att jag hoppas mycket för resultatet, men jag tycker, att R. o. Ad. borde vidtaga ett beslut, som är öfverensstämmande med administrativa grundel-. Frih. Cederström, Dror: Jag anhåller att få veta om något prot.utdr. ankommit från Högv. PresteSt., samt, i sådant fall, att delta prot utdr. må blifva uppläst. PresteSl:s beslut upplästes af hufvudsakligt innehåll, att Ståndet beviljat det fortfarande utgåendet till försvarsverket i allmänhet af det hittills varande anslaget med 696,000: r:dr; lemnat bifall till Utsk s, i utlåt. J\:o 202, pag. 24, gillia tillstyrkande att vid denna punkt må, under benämning af rotefrihets-afgifter till armeVns materiella behof, uppföras ett belopp af 22,5oo r:dr, mm afslagit det af Utsk. dervid föreslagna villkor af nedsättning t anslaget till Krigs-coliegii departementer; bifallit Ulsk:s tillstyrkan ang;de 12,000 r:dr, sorn för Topographiska corpsens arbeten varit afsedda; men afslagit Utsk:s tillstyrkan i utlåt. N:o 202, pag. 25, angtde und. anhållan 0111 nåd. propos. vid nästa riksdag om fördelning under behöriga utgiftstitlar af det, under benämning försvarsverket i allmänhet, å 3:dje hufvudtiteln erforderliga anslag. Frih. Cederström. Dror: Sedan nu upplyst är, på hvad sätt denna fråga blifvit i PresteSt. afgjord, torde lämpligast vara, att R. o. Ad. sig i samina beslut förenar, hvarföre jag frånträder mitt första yttrande. Hr Lefre'n:
Såsom ett axiom i statsrätten lärer nemligen böra erkännas, att båda dessa elementer utgöra vilkor för möjligheten af det sunda framåtskridandet; och en representationsform, som icke lemnar tillräckliga garantier för de konservativa intressenas bevakande, kan således icke anses befordra samhällets väl eller betrygga dess lugna utveckling. I det Kongl. Förslaget »utgå begge Kamrarne från hela folket», och den nödiga karaktersskilnaden dem emellan är sökt »genom stadgande af olika förfaringssätt för hvardera Konstitutions-Utskottets Memorial JW 7. 25 hvardera Kammarens bildande.» Den Första Kammaren utses »för längre tid»; till densamma förekommer »aldrig val i massa»; valbarhetsvilkor äro »en mognare ålder» och »ekonomiskt oberoende». Här kan således påräknas »en ständig kontinuitet». Men den väsendtligaste skilnaden består dock deruti, att den utses, »med valfrihet inom hela riket», förmedelst dels »Landstingen», dels »Stadsfullmägtige», hvilka åter tillsättas »af kommunernas medlemmar genom omröstning efter skattegrund». Derförutan är ock afsedt, att åt denna Kammare bereda ett »i sann mening aristokratiskt element» genom stadgandet, att dess ledamöter »icke erhålla arfvode». Genom ajlt detta, yttrar Herr Justitie-Statsministern, är den nödiga karaklersskilnaden sökt. Återstår således blott frågan, om den tillika är funnen. Hvad då beträffar den »längre tid», för hvilken Första Kammarens ledamöter väljas, så är föreskriften derom helt och hållet paralyserad genom den dem beviljade rättigheten till »afsägelse». Den längre tiden är således helt och hållet beroende af ledamöterna sjelfva. Af samma godtycke hos de valde beror ock, huruvida under vanliga förhållanden till sagde Kammare »aldrig val i massa» kan förekomma. På dessa tvänne omständigheter kan således ingen karaktersskilnad emellan Kamrarne grundas, enär vilkoren för dess realiserande ligga icke inom, utan utom förslaget.
Med omförmälande af dessa förhållanden och utan att ingå i bedömande, hvarken huruvida mötenas inställande kunnat meddelas vederbörande så tidigt, att lefveranskontrakterna om provianten kunnat annulleras, eller i hvad mån dessa kontrakter eller sättet, hvarpå de blifvit uppfyllda, utgjort laglig grund för Kronans vidkännande af dylika förluster, finna Revisorerne det likväl anmärkningsvärdt. att proviant, upphandlad i Mars och April månader, för att lefvereras i Maj och Juni, icke kunnat under Juni, Juli och Augusti månader, då födoämnen i allmänhet äro dyrast, försäljas, utan att tillskynda Kronan en så betydlig förlust, hvilket synes ådagalägga, a*t prisell vid upphandlingarne varit stegrade alltför högt, samt att i denna del af administrationen icke iakttages den hushållning och omtanke, som vederbör. / — 99 - Trosspassevolans-fonden. Räkenskaperna äro för båda revisionsåren granskade utan anmärkningar och utvisa följande förhållande: Uebel. år 1S4S. år 1S49. Balans frän föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Credit. Balans frän föregående året: Balans lill påföljande äret: Utlånta medel, med räntor, 175,685: 175,355: Förkotter 350: — —. TT Dessa räkenskaper hafva icke heller till någon anmärkning från Revisorernes sida löranledt. Fondens säkerhetshandlingar befunnos, vid anställd inventering, i god ordning. Norrbottens Hästjägare^qvadrons fond. Af de uti Kongl. Kammarrätten utan anmärkning granskade räkenskaperna inhemtas Debet. år 1&4$. år 1 *-!«>. Balans frän föregående året: Uppbörd: Balans från föregående året: Skulder . 252: 8. 8. 275: — Utgifter: Ersättning till Norrbottens Fältjägarecorps^ lönefond, för vakans-afgiftér af 10 rotenummer, 533: 16. — 533: 16. Balans till pa följande aret: Till någon erinran frän Bevisorernes sida hafva dessa räkenskaper icke föranleda och befunnös fondens säkerhetshandlingar, vid anställd inventering, i god ordning.
Domhafvanden, för sin del, ansåge det vara mot lag stridande att låta Anders Andersson, såsom dåmera öfvertygad att hafva föröfvat urbota brott, längre vistas på fri fot, underrättat Nämnden, att den vore ansvarig för beslut, hvilka ej biträddes af Domhafvanden, öfvergaf Nämnden sin först yttrade me ning och förenade sig enhälligt om den åsigt Domhafvanden uttryckt, dels ock vidare, hvad beträffade de tre Nämndemännens ofvanberörda invändning — att de, såsom vittnen i målet, varit jäfvige, att i besluten deltaga, och förthy icke borde för samma beslut ansvara — att desse tre män, oaktadt de, enligt hvad numera sig visat, vetat med sig dylikt jäf, likväl derom icke gjort anmälan, hvilket varit deras skyldighet, så mycket mera som Domhafvanden, hvilken med folket der i orten var obekant, omöjligen kunde hafva i minnet, hvilka personer i ena eller andra målet vittnat och af sådan orsak varit jäfviga att i besluten deltaga, samt att af den sålunda underlåtna anmälan följden nu verkligen varit den, att berörda jäfsförhållande undgått 49 undgått Domhafvandens uppmärksamhet och merbemälde tre Nämndemän fått i Rätten qvarsitta och i omröstningen rörande nu i fråga komna beslut deltaga. Vid granskningen af de skäl, Nämnden till sitt urskuldande i ofvanberörda utlåtande andragit, fann jag att anmärka, bland annat, att första skälet, eller att »saken ej vore lifssak» föga betydde, då det lagrum, jag vid utlåtandets infordrande åberopat, eller 1 Kap 2 § Straff-balken, stadgade samma påföljd af häktning för andra »grofva missgerningsman» som för dråpare ock förbjöde borgens tagande, der saken ginge å lif eller kropp, då man med penningar ej böta finge, det vill säga, då brottet vore urbota.
Därmed började han att prata om litet af hvarje, och det så hyggligt och vänligt, att jag just började undra, om jag inte möjligen skulle kunna komma att tycka om honom ändå, efter allt. Men så fick jag mig litet borgmästarinna igen. »Vill ni vara god och hälsa min kusin», sa han, »att hon i mig har samma varma beundrare som förr. Jag bodde hos dem några år under min skoltid, och fast hon är 15 år äldre än jag, flammade jag redan då, fast på helt andra grunder än nu.» Jag öppnade läpparna för att säga något ampert, men så häjdade jag mig. Hvarför skulle jag berätta för honom, att småstadsluften och åren af hans idol gjort en långsinnt och grälsjuk kvinna? Men du min Gud, hvad var i sådant fall jag. Den tanken tog mig så förfärligt, att jag riktigt sjönk ihop på stolen, och jag blef gladare än ord kan säga, när Villy och Gustaf i detsamma kom tillbaka med hvar sin smörgås i handen, eller heter det händerna? Men då låter det ju som om de höll en smörgås med två händer, eljest låter det som om de höll hvar sin smörgås med en gemensam hand! Åh, den gramatiken, den gör mig gråhårig! »Nå, tant Lova», sa Villy med munnen full,» var skiljsmessan rolig?» »Förfärligt», sa jag ännu litet dufven. »Tack ska du ha, min gosse.» »Herr Petterkvist var väl också road?» frågade Krycke. »Alldeles min konfekt, tackar, hä hä», svarade Gustaf till min häpnad på rak arm. Om det är umgänget med stoffilen, eller hvad det är, men visst är, att Gustaf reder sig bättre med frågorna dag efter dag, och det unnar jag honom, om jag också ibland tycker, att det är som om han skulle behöfva mig litet mindre väl än förut. »Du min je, så trött hon ska vara», sa jag, ryckande upp mig. »Hvilken?» frågade Villy. »Svärmodern, vet jag. Hade jag skuttat på det viset, så hade det inte funnits ett helt ben kvar i min kropp, det är då säkert.» »Tant Lova, ja!» skrattade Villy. »Men så har tant Lova häller inte gnistan.»