Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– »Tig och lyd i ögonblicket, vildbasare, eljest skickar jag dig till Ernst med riset.« – »Ernst, ha! ha! ha! han har gifvit risbastu redan för sista gången, han, ha! ha! ha! Få se, om han nu kan akta sitt eget skinn, ty det är just han, som är den vackra fogeln, den brokiga papgojan. Tvänne soldater höllo honom i kragen, när jag sprang förbi i trappan, och de ruskade honom så, att fjädrarna i löpare-mössan flögo sin kos.« Konungaparet hade ej hunnit sansa sig efter denna öfverraskande och bekymrande, ehuru visserligen ofullständiga och kanske ej helt och hållet trovärdiga tidning, då vakthafvande kammarherren inträdde och, efter en djup bugning för de höga makarna, öfverlemnade till konungen ett bref, försegladt med Sekreta Utskottets sigill. Adolf Fredrik bröt det hastigt, skiftade flera gånger färg under läsningen, drog en djup suck och gaf brefvet till drottningen. Skrifvelsen innehöll en anmälan från Sekreta Utskottet, att ett högförräderi emot statens säkerhet, regeringssättet och medborgares lif blifvit, genom Försynens nåd och goda menniskors vaksamhet och nit, lyckligen upptäckt, samt att, som bland de angifne brottslingarne befunnos hofmarskalken friherre Horn och löparen Ernst; så anhöll Utskottet om konungens tillåtelse, att inom hans borg gripa och i häkte inmana bemälte högmålsförbrytare. – »Nöden har ingen lag – utbrast drottningen, sedan hon läst skrifvelsen – Vi måste samtycka till arresteringen.« – »O, Gud! de arma offren,« suckade konungen. – »Derom få vi sedermera rådgöra,« återtog Lovisa Ulrika. – »Befälhafvande officeren utbeder sig underdånigst Eders Maj:ts nådiga förhållningsorder,« läspade kammarherren. Koungaparet vexlade blickar, uttrycksfullare, än ord.
Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson från Kalmar län har uti en hos BondcStåndet väckt och till Ståts-Utskottet remitterad motion anfört, hurusom det vore orättvist och stridande mot helgdcn af ingångna fördrag emellan de håda Statsmagterna, att ifrågavarande skatt, den der allra mest tryckte jordbruket och försvårade jordens ändamålsenliga odling, fortfarande utginge såsom en ständig grundskatt, oaktadt den ursprungligen såsom gärd beviljades för vissa år och särskildt ändamål, nemligen till utförande af kriget mot konung Sigismund i Pohlen. Enligt Kröningsoch Riksdags-beslutet i Upsala den 16 Oktober 1617, § 3, beviljades denna gärd att utgå samma höst, på det att, enligt ordalydelsen i nämnde beslut, gränseliusen eller fästningarnc skulle blifva i tid och väl provianterade, samt krigsfolket, hvilket brukades mot fienden, nödtorfteligen uppehållet. Detta åtagande, som förnyades genom Riksdags-besluten den 26 Juni 1621 och 7 Maj 1622, Biafskedet. den 7 April 1624 och Riksdags-beslutet den 24 December 1652, hade afsett visst ändamål och bestämd tid, med undantag af det sistnämnda, hvarigenom gärden på obestämd tid beviljades, men meningen hade dermed, enligt motionärens åsigt, icke varit att gärden skulle ständigt fortfara, ehuru Kronan sedermera tolkat heslutet i sådan syftning och derföre alltjemt afslagit allmogens ofta upprepade anhållan att varda från gärden befriad. Då nu emellertid ändamålet för gärdens utgående långt före detta upphört, syntes det motionären tjcnligt att gärden äfven upphörde, och har han derföre föreslagit, att densamma från och med nästa statsreglcrings-period icke vidare måtte utgå. Utskottet har, vid behandlingen af denna fråga, ansett sig höra erinra, hurusom vid flere föregående riksdagar motioner blifvit inom Riks-Stånden väckte dels 0111 hela hemmantalseller mantalsräntaus upphörande eller förminskande, dels angående en sådan åtgärd i afseende å vissa under denna gemensamma rubrik sainBih. Ull II. St.
603 sorn sä ogement gynnade peli deras yrken saspa! så ofanteligén lucrative; o,ch man har alldeles icke låtsat komma ihåg den iinnu mer treela förmån de Handlande stådse begagnat, att nemligen af Fabrikanterne få tillhandla sig varor på g månaders credit, hvilka varor (le sedermera icke hlatt för contant, utan opk rped beräknad vinst afyttra Jemväl har man förebrått oss våra Fa. briks-varors dyrhet, i jemnförelse med Ut* fändningarnes I detta afseende bör man erinra sig, att utomlands, särdeles i England, bidraga manga omständigheter till lättnad t Fabrikanternes yrken och till möjligheten för dem, att lemna sina Varor för bättre köp. Sådane omständigheter äro, till exempel bättra köp på Rudirnaterier, som dels finnas på stället, dels» på kortare afstånd hpmtas: betydliga af Regeringarne beviljade ExportFremier: ér\ ptangd af hos oss ännu okända sitnplifierings-. anstalter yid tillverkningarne och machinerier p. sy. Det oaktadt hafva Svenska Fabriks* yaror på ao år ändå fallit i priset 25 å 30 procent och Bomulls-tillverkningarne ända till 75 och deröfver, och skulle ännu ytterligare falla, om ett stadigt pch påräkneligt System vore etableradt, som kpnde försäkra Fabrikernas tillvarelse och ändamålsenlig? utbildande, Men om ännu våra Fabriksvaror för Consumenterne falla sig nög dyra, så bör man besinna, att Fabrikantens pris är vida ringare än Handlandes, som köpa af honom, samt att df»se återigen ofta sälja yarorne i parti C o4 BeviliningsUisköttets Betänkanden. Handtverkarne, 'hvilka derefter i afgifvande Räkningai], som icke alltid kanna påräknas tili prompt liqviderande, måste sig till godo be« räkna en ».merendels rätt betydlig vinst.
Hr v. Koch: De skäl, Hr v. Krmmer anfört emot TJtsk:ts beslut rörande den nu föredragne 2lista §:n, har uppkallat mig att begära ordet. Hr v. Kraemer har ansett att man har inkommit pa det progressiva beskattningssättets område. Trodde jag det, skulle ingen lifligare än jag motsätta sig sådant. Men de utmärktaste statsekonomer, hvilka icke vilja veta af progressiv beskattning, hafva dock antagit nu föreslagna beräkningsgrund efter hyran, hvarmed man ingalunda åsyftar, att beskatta högre inkomst med högre procent. Man åsyftar endast, att, genom beräkning efter hyresbeloppet, utröna lefnadskostnaden, hvarefter man åter uppskattar minsta inkomsten. Den stigande multiplikatorn af hyran antager man på grund af allmän erfarenhet att hyran alltid utgör en större andel af den fattigares än af den förmögnares lefnadskostnad. På grund häraf och utan att vilja beskatta inkomst olika, men för att utröna inkomst efter lefnadskostnad, har man, om jag rätt minnes, uti Paris och Sardinien antagit att hyran ibland utgiir | ibland blott af lefnadskostnaden. I sådan proportion eller från 2 t. o. m. 12 har man, hvad de rikares ställning i förhållande lill de fattiga beträffar, derstädes ett multipliceradt hyresbelopp. Huruvida koraitén träffat de rätta multiplikatorerna för Sverige, derom vill jag icke nu bestämdt afgifva något omdöme; men komitén har dock sökt samla uppgifter i afseende å de personer, hvars ställning man kände, rörande de hyror de utbetala m. m., samt, på grund deraf, anställt jemförelser; Den 18 Maj f. m. och det har icke varit mer än uti ett enda fall, som komitén funnit, att den i detta fall gått för högt. Det är egentligen derför man bör söka taga sig till vara. Särskildt hvad vår hufvudstad beträffar, skulle jag dock vilja medgifva att hyrorna på den aldra sednaste tiden stigit så mycket, att kanske multiplikatorn uti berörde hänseende är för hög. Dessa förhållanden har jag endast velal i korthet antyda till Utsk:ts närmare bepröfvande. Hr Stuart:
Kan du utaf en annans medgång njuta, Och utan afund se hans lyckas höjd, Kan honom gladt till kärligt hjerta sluta, Och vara sjelf med ringa håfvor nöjd, Då först blir varm och verklig vänskap öfvad Och bäst dess halt i lyckans solsken pi ' öfvad. Jag såg en begrafning på gatan, En likvagn i full parad, Och efter den följde med blommor Af vagnar en väldig rad. Bredvid der körde en droska Med liten kista uppå, Den följdes af inga vagnar, Der sutto blott gråtande två. Om stor du varit i verlden, Nog följa då vänner din färd, Men är du liten och ringa, Bli tårardin enda gärd. * Då Idun i dag prydt sin första sida med drottning Sofias bild, äro vi visse, att svenska qvinnor särskildt i detta sammanhang se det med glädje. För ingen lär det väl vara okändt, att det senaste kärleksverket från detta håll är så långt ifrån att vara det första, att det endast utgör en länk i serien af otaliga andra. Men långt sedan måhända minnet af de flesta bleknat — verlden är så benägen att glömma det goda — skall » Sofiahemmet » qvarstå som vittnesbördet om, hvad en ädelt viljande qvinna, låt vara understödd af yttre omständigheters gynnsamhet, verkade i kärlekens tjenst, enhvar till ett föredöme i det stora som i det lilla. Gerd. S k r o ek. Ur verkligheten. Af J e d w a r d. f i menniskor äro bra besynnerliga. De gamla fordra af de unga respekt för sin grånade visdom och erfarenhet, och likväl begå de ofta handlingar, för hvilka de med stränghet skulle bestraffat den » oförståndiga » ungdomen. Och huru många menJ. N-g. niskor finnas ej, som anses och sjelfva vilja anses för upplysta, och som säga sig tro på en allvis och allsmäktig Gud, men likväl » i praktiken » förvåna med en vidskeplighet, som ställer dem i nivå med de okunnigaste af naturfolken. Jag föranledes till dessa allmänna reflekflyttas den 1 oktober från Klarabergsgatan tioner af en liten tilldragelse, som jag er54 till Drottninggatan 48, 1 tr. upp inrar mig, och som jag här vill omtala. Det var ett ungt par.
Riks-Standens anmärkningar, aterstar endast för närwarande Constitutions - Utskott, att till undwikande af ett onödigt upprepande, desamma sig härmedelst åberopa och att tillägga act, dä Utskottet funnit det de stadganden, hwilka äro ernade att bestämma skilnaden imellan Tryckfrihetens rätta bruk och dest mistbruk, samt beskaffenheten af inseendet och bewaknings,anstalterna derwid, kunna beqwämligen stiljas ifrån sjelfwa Rätteaangs-sättet, har Utskottet, t hos hwilket de mäst skiljaktiga meningar i afseende pa detta sednare uppstått, trott sig böra förslaget dertill uti ett serskildt Betänkande afgifwa, och sär derföre, da i det närwarande upptagas alla de uti de fyra första §. 8. af Tryckfrihets - Förordningen * * in - 770 Den 22 Jirnii. innefattade ecb af Utskottet godkände stadaanden uti ett fe.stildt tzarhos säl.unde Betänkande öfwerltN.na Lein, hwilka höra lili den ; K. af TrycksnhtrS-Fört tninge»., vä-hwilka endast, uppå sjelfrvaRätkcoärws-sälttl och Formen af uadesjökningen deras hafwa affeence. Orebro ten 20 Junii 18-2. Pa Constikukionsckltstottets wagner, 6. Norner. ch Ii nZstssti u s. LLnäder^. i^ncleis ^nä:LON ^derZ, efterstrefne Swea Rikes Stander, Greswar, Friherrar, Bistoppar, Rwderstap och Adel, Klerkeri, Borgerstap och Menige Aumoge, svin nu har i Orebro lil! astman Urtima Riksdag förfamlade arv, gore wetlcrstgt:
Gripenstedt, som kontrasignera! den af R. St:r vid 1863 års riksdag beslutade tulltaxa, uti densamma nedsatt tullen på åtskilliga varor. Denna fråga sammanhänger med en annan af ännu större vigt, nemi. huruvida Konungen eger rätt att nedsätta tullen å andra varor än spanmål. Denna fråga har vid flere föregående tillfällen, och synnerligen vid behandlingen af Franska handelstraktaten, varit lifligt diskuterad. Af denna diskussion framgår, enligt min tanke, att Konungen icke eger en sådan rätt. Man vill emellertid söka tillägga Konungen denna rättighet, sålunda, att man säger, att den icke är i Grundlagen förbjuden. Men i detta hänseende begår man ett stort misstag; den behöfver nemi. icke förbjudas på annat sätt, än som skett i 61 § R. F., som stad - T 14 Den 4 April f. m. gar, att alla afgifter, som R. St:r under de i föregående § nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R. St:r fastställd blifver. Till denna bevillning hör äfven tullen å inoch utgående varor, hvaraf följer, att om Konungen egde rätt att nedsätta tullsatserna, så skulle icke de afgifter, R. St:r under namn af tulJ bevillning åtagit sig, kunna utgå intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen blifvit fastställd. Del är klart, att om Konungen egde rätt att nedsätta tullen i ett fall, så egde han en dylik rätt i alla läll; och hvar skulle då de beräknade tullinkomsterna taga vägen; inkomster, hvilka dock belöpa sig till 13 ä 14 millioner. Enligt min tanke löreskrifver grundlagen äfven oförtydbart, att Regeringen, med ett undantag, icke eger rätt att höja tullsatserna. Icke destomindre har sådant nu skett.
Flera talare halva yrkat, att man skulle göra handteringen fullkomligt fri, men en sådan reform anser jag alldeles omöjlig att genomdrifva inom Utsk:t, och till bevis härför behöfver jag blott åberopa motionerna af åtskilliga Bonde-St:s ledamöter, som frukta konkurrensen med de stora fabrikerna. Jag skulle derföre önska, att de Hrr, som yrkat återremiss i denna syftning, ville derifrån afstå, och mig synes att R. o. Ad., om St:t icke vill åtnöjas med Utsk:ts förslag, ganska väl kan nu genast bifalla det af Hr Nordenfalk framställda. Frih. Gederström, Rudolf: När man ihogkommer de långvariga strider, som föregingo antagandet af 1853 års lörfattn., och tillika minnes det sorgliga tillstånd, hvari landet före densammas utfärdande hotade att i förevarande hänsigt nedsjunka, måste man med största tacksamhet erkänna sin förbindelse hos de män, som åstadkommit denna lag, och vara angelägen, att icke deri göra väsendtliga, ej af verkligt behof påkallade andrin - Den 6 Maj f. ro. 75 pär. Gr. Mörner har också framställt de olägenheter, sorn vidlåda Utsk:ts förslag; och i likhet med honom hemställer jag, att R. o. Ad. må hvarken bifalla eller återremittera, utan afslå detsamma, och bibehålla det hittillsvarande stadgandet i § 2. Hr De Maré: Med tillfredsställelse har jag af flere ledamöter af Utsk:t hört förklaras, att förslaget örn denna närings fullkomliga frigifvande icke kan lå någon framgång. En utsträckning af tillverkningstiden ligger icke heller i bränvinsbrännarnes sanna intresse, och jag för min del skulle snarare vara böjd för en inskränkning. Bäst anser jag dock att förblifva vid de 3 månader, som nu äro stadgade. Den otydlighet, som möjligen kan förefinnas i Utskds förslag, är fullkomligt häfven genom den af Hr Nordenfalk framställda redaktionsförändring, och efter min tanke kan man mycket väl, utan någon återremiss, antaga detta förslag, hvilket jag anhåller måtte ännu en gång uppläsas.
Maj:t, som förutsätter, att Rikets Ständer härmed icke åsyftat den del af undervisningen för den qvinliga ungdomen, som egentligen ligger inom folkskolans område, utan meddelandet af en bildning i viss mån motsvarande, 0m också både i afseende på läroämnen och kursernas vidd i åtskilliga delar 8 Kongl. Majis Nåd. Skrifvelse N:o 4. \ skiljaktig från den, som af ynglingar inhemtas vid Elementar-läroverken, liar funnit det hvarken vara lämpligt eller, med afseende å deraf följande betydliga kostnad, för närvarande möjligt att ordna undervisningen för den qviniiga ungdomen på ett. sådant sätt, att denna, liksom den manliga, för erhållande af en mot hvars och ens samhällsställning svarande bildning hänvisas till otTentliira läroanstalter. Då qvinnans hufvudsakliga och naturliga verksamhet, för samhället ej mindre betydelsefull och vigtig än mannens, likväl i allmänhet är förlagd till ett annat område, det enskilda lifvets och familjens, synes redan deraf följa, att det är på detta område, som lion naturenligt bör söka och erhålla sin bildning. A andra sidan måste erkännas, att tillfälle dertill ofta nog för henne saknas, att hon ej alltid kan inom familjen erhålla hvarken den undervisning eller uppfostran, som för hennes framtida verksamhet äro behöfliga, och för dessa fall äro undervisnings-anstalter äfven för den qviniiga ungdomen ©tvifvelaktigt af behofvet påkallade. Kongl. Majit har emedlertid, vid ärendets pröfning, ansett åstadkommandet af sådana anstalter böra fortfarande öfverlemnas åt enskildes eller kommunernas omsorg, och Statens verksamhet inskränka sig till den del af frågan, som dels genom sin större omfattning och allmännare vigt, dels till följe af dermed förenade kostnader, måste öfverskrida de enskildes förmåga, nemligen bildandet af lärarinnor. Kongl. Majit skulle ock önskat, att omständigheterna medgifvit Rikets Ständer att redan vid innevarande Riksdag för detta ändamål anslå nödiga medel; men då Statens tillgångar, enligt hvad Kongl.
Jag hemställer derföre, om numera någon annan åtgärd kan af R. o. Ad. vidtagas, än att låta dervid bero. R. o. Ad. beslöt att låta bero vid hvad Utsk:n i denna del föreslagit. Dessutom lät R. o. Ad. äfven bero vid hvad Utsk:n yttrat i afseende på frågan örn förbud emot grundfondens Ökning, utan K. M:s tillstånd, utöfver den i privilegium utsatta tecknrssumma. Alla öfriga delar af memor., hvilka erfordrade någon åtgärd af R. o. Ad., blefvo af Ståndet bifallna. Ånyo föredrogos såväl Lagoch Oecon.Utsktns d. 27 sisth April på bordet lagda memor. N:o 07, med anmälan af RiksStrns beslut rör:de Utskms memor. N:o 5i, somPresteSt:s d. 3o i samma månad på bordet lagda inbjudning i ämnet. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag förmodar, att såväl borgaresorn BondeStm förklarat, det någon votering i förstärkta Lagoch Oecou.Utsk:n icke bör äga rum; och under denna förutsättning anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa den propos., huruvida icke R. o. Ad. finner för godt att låta bero vid hvad de öfriga Stånden uti ifrågavar. hänseende beslutit. Hr Hjärne, Harald: Då frågan är af osconomisk beskaffenhet, skall jag icke hafva emot, att ingen skrifvelse till K. M. i detta ämne kommer att afgå; men då det beslut, som R. o. Ad. går att fatta i anleda, af detta betänk., kan leda till ett ganska betänkligt prejudicat, så anser jag mig, för min del, böra uttala min öfvertygelse om hvad beslut R. x 63 Den 4 Maj e. ro. o. Ad. lämpligast bör taga. Frågan är den, att sammansatta Utsk:n bade afgifvit ett jemnkn:sbetänk. i anledn. af 3:ne Stånds olika meningar.
Men om under tyngden af allmänna bördor, det ar en i Nationens rätt grundad tillfredsställelse, at allid och oförändradt äga at påräkna en omständlig berättelse om SlatöWerkels förhållande, genom pä bestämde tider sjelfkallade l^evi8ionsi-, ntan at behöfwa ätnöjas med en öfwer Stats-Werket mera eller mindre obestämt uplyfande lablc-au allena; bör en sadan cl^tiiilleracl berättelses afgifmande icke mindre wara för styrelse-Magrettilfredsställande. Der anföres wäl, at möjeligen kunde i en sadan berättelse inflyta anmärkningar emot Embetsmän, som först nagra ar derefter, wid infallande Riksdag, kunde pröswas och bedömmas, men i den säkra förmodan, at åtminstone undör en längre tidc-rymd sadane stola ureblifwa, får jag deremot anföra, ar da anmärkningar icke kunde framställas, uran i förening med stälen som dertil föranledt; dä allmänheten således wore i tilfälle at derom owäldigt dömma, och den, emot hwilken anmärkning wore gjord, ägde desmtom at inför kevi.-rorer och genom tryck för Allmänheten beswara och ^vederlägga hwad emot honom kunde wara anfört, sa kunde genom niis bruk af sädane anmärkningar intet äfwentyras, men rättigheten ac göra dem allmänna, stall deremot ofelbart bereda en warsamhec hos dem som blifwa dem underkastade, för Negenten en pälitelig kännedom om dest Embetsmäns förwaltning , och hos Allmänheten stadgas et förtroende för Styrelsen, som störes stundom genom de mihtankar och misstroende, som twedrägts-andan wäcker genom föregifwanden, hwilke, hemlighet underkastade, icke kunna pröfwas och wederläggas, men som deremot bibehälles, dä den grundsats följes, at et öppet och förtroligt för - roza Den 24 Mars. hällande emellan Styrelse-Magten och Folket bereder deras ömsesidiga sällhet. »Herr 8i!ver8tolp6, 6u8tsk ^brabsm.
Något vilkor för medlens utlemnande genast är icke föreskrifvit, och mera än CanalDirectionens qvittence derföre fordras icke. Directionen är ansvarig för medlens användande till artetet, och anskaffandet af Bolagets förbindelse för återbetalningen, om så erfordras, men denna ål erbetalningsskyldighet är ännu icke beslutad, och således måste all fråga om förbindelses anskaffande vara för tidig. Uti den föreslagna Contrapropositionen kan jag ingalunda instämma. Derigenom skulle RiksgäldsContorets Fullmägtige möjligen åter försättas i tillfälle att ingå med förfrågan till StatsUtskottet, och detta till Ständerne. Sådant är likväl hvarken formligt eller lagligt. Då pluraliteten beslutat, alt medlen, genast böra utlemnas, måste det ock verkställas. Jag har derföre ingenting emot StalsUtskoltets förslag, men protesterar emot .Grefve Frölichs project till Contraproposition. Grefve Posse: Det är med nöje jag erfarit, att Grefve Frölich funnit riktigheten af min anmärkning emot hans första förslag till Contraproposition. Vi äro nu öfverens derom, att förklaring af första beslutet erfordras. Till Herr Grefven och LandtMarskalken får jag hemställa om uteslutande af de sista orden i den af Grefve Frölich föreslagne Gontvapropositionen. Bifalles icke 1 ■ ' ' 42 Den 4 Maji f. m. detta, nödgas jag begära deras införande äfven i Ja-propositionen. Då en af Rikets Högste Domare gifvit oss vänskapliga råd, huru vi skola tolka förra beslutet, vöre det förmätet af mig, att vilja deremot något invända, men jag vågar dock hemställa, om det icke finnes en enklare och rigtigare utväg att tolka beslutets mening, den nemligen att vädja till oss sjelfve, om icke vid beslutets fattande åsyftades medlens utbetalande genast, för att derigenom bereda nytta, och icke genom arne månaders uppskof dermed förspilla tiden, till dess det blir försent, att vänta någon fördel af arbetets påbörjande. Denna sjelfpröfning bör vägleda oss, och någon annan förklaring af beslutet erfordras icke.
Ad. att bifalla tilläggandet af det morn., Hr von Kraemer vid denna § föreslagit. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifclls §:n med tillägg af ett nytt mom. utaf följande innehåll : »Konungens Befhde åligge tillse, att landstings beslut må, genom kronobetjeningen eller koramunalnämnderne, der så lämpligen ske kan, eller ock genom de särskilda styrelser och befallningsmän, som landstinget kan för sådant ändamål utse, varda till verkställighet befordrade». § 61. Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med den förändring, att orden »huru många öre riksmynt sig belöpa på hvarje riksdaler bevillning» utbyttes emot orden »huru mycket sig belöper på hvarje kommun.» §:n bifölls ofärändrad. § 02. Tillkännagafs vara antagen af MedStrn. Hr von Koch: I öfverensstämmelse med de beslut i afs:de å oinskränkt besvärsrätt, B. o. Ad. i föregrde författn.-förslag fattat, anhåller jag att denna besvärsrätt äfven bär måtte blifva oinskränkt, så mycket heldre som den redaktion, som här är upställd, kan anses vara tvetydig. §:n lyder: »Besvär mot landstingets beslut må icke ega rum, såvida den klagande ej tilltror sig kunna visa att hans enskildta rätt blifvit genom beslutet kränkt; etc. etc.» Nu skulle väl mången kunna tveka om enskildt rätt blifvit kränkt derigenom att man ålägges större skatt än förut. För att förekomma osäkerhet vid tolkningen och då jag tror, att vid införandet af nya lagar man ej bör inskränka den besvärsrätt, man är van att åtnjuta här i Sverige, tager jag mig friheten föreslå följande redaktionsförändring af ifrågav:de §. »Den, som vill klaga öfver landstingets beslut, må inom 30 dagar från den dag, då beslutet blifvit, på sätt i § 61 sägs, kungjordt, till Konungens Befh:de ingifva sina, till K. M. ställda, underd. besvär».