Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presidenten är Ordförande i RiksRätten , och sjelfva HofRätten vid flera tillfällen ett förvaringsrum för Riksvårdande Acter och Handlingar, som ej annorstädes lämpligen kunna deponeras: att detta ger åt denna HofRätt ett särskildt anseende, som väl icke bör föranleda till något öfvervälde, såsom Domstol, framför de ölriga IlofRätterna, men som förorsakar nyssnämnde Större anseende Och mera göromål, så att antalet både af Ledamöter och Betjening der foga torde kunna inskränkas, åtmindstor.e till en början, ehuru jag tror att framdeles rättligen en sådan Öfverdomstol borde finnas i hvarje Län; Ledamöternes local-kännedom, en större lätthet att mundtligen höraparterna, en i Lagen föreskrifven kortare och enklare method skulle förlama Advocaturens konstgrep, gifva skyndsamhet utan förhastande åt ärendernas gång, saint derigenom återhålla trätgirigheten och afskräcka från brott, Hvad Städerna beträffar, lärer väl icke kunna sättas i fråga, att ju KämnärsRätterne utan olägenhet kunna indragas, så vida Summa appellabilis, för ofvannämnde orsaker, nedsättes, och RådstpfvuRättens Ledamöter ökas, der det behöfves. En förebråelse skulle kanske 1 detta ämne vilja göras mig• den att hafva fireslagit 524 Den 19 April. upphäfvandet af ett Embete, sorn i Rikets fordra häfder utmärkes såsom innehafvande första rummet; men då fråga är om Embeten, är det nyttan, icke häfden, som bör gälla5 den förra är förbi med ett förändradt Lagskipningssätt, och af den sednares företräden litet cller intet öfrigt.
1 denna öfvertygelse hafva Ut-kotten äu ytterligare blifvit styrkte, då Utskotten vid närmare forskning, jemväl inhemtat, att ej mindre SkråOrdningen, än HandelsOrdningen, blifvit, i den ordning, som genom 4 §. af då gällande 1720 års Regeringsform för behandlingen af Lagfrågor funnits stadgad, . af Riksens Ständer granskade, samt genom io:de puncten i 1720 års och I4:de punCten af -I759 års RiksdagsBaslut bekräftade, att gälla med kraft och verkan af allmän Lag; och torde, vid detta förhållande, samt enår närmare uppmärksamhet fästes vid det olika sätt för Privilegiers meddelande, som genom 49 §. i nyssnämnde Regeringsform, jemnförd med J2:t6 puncten i 1720 års Konungaförsäkran blifvit föreskrifvet, allt tvifvelsmål vara undanröjdt derom, att SkraFörfattningarne icke kunna ega privilegii natur. Att detta oaktadt, BorgareStåndets concesfiion vid 1809 års Riksdag, kunnat, så«om en Ledamot inora Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt tvänne Ledamöter inom Hedervärda BondeSiåndet förment, omfatta en eftergift af de villkor, som för do trä df Handel och Handtverk blifvit 1-3 Lngth skot tets Betin kändt*, fastställde, samt tillvägabringa en fullkotti* lig och obegränsad Näringsfrihet, äro Utskotten nu, lika litet som förut i tillfälle att inse.
Men deremot instämmer jag alldeles i den mening, att Fin-< ska inscriptionen på våra sedlar, nu mera bör afskaffas. Herr von Hausswolff, Carl Gujtaf Reinhold: Den sista värde Talaren har förekom mit mig. Jag finner äfven för min del ganska vådligt för Bankens credit, att vidtaga den, £ afseende på äldre BancoSedlara utbyte mot nya, föreslagne åtgärden. Då Bankens credit redan synes vara satt i fråga, skulle misstroendet mot densamma derigenom ännu mera ökas, och följa derne af ett sådant beslut, kunna icke en gång med visshet beräknis. Jag tror således det vara bäst, att låta vara vid hvad som nu är, samt afstyrker för min del förslaget, såsom ganska skadeligt. Hans Excellence Herr Grefven och Landtz Marjkalken föreslog, att de af Herr Strussenfelt och Friherre Wrangel nu väckte motioner, dels om utvexling af de BancoSedlar, hvilka äro io år gamla, och dels om uteslutande af den å Bankens Sedlar hittills brukelige Finska påskrift, måtte till Statsoch BancoUtskotten återremitteras; hvilket bifölls. Den g Junii f. m. Grefve Spens, Carl Gujiaf uppläste följande; Sedan Statsoch BancoUtskottens Betänkande nu blifvit genomgånget, och således endast återstår att öfverlägga, om Ridderskapet och Adeln önskar göra några tillägg, anhåller jag, att till Ridderskapets och Adelns Protocoll få besvara Utskottens anmärkningar emot ett af Herr Grefve voo Schwerin och mig inlemnadt förslag, angående Provincial CreditVerk. Man har deruti trott sig förena en method att bringa ända till 70 millioner nytt pappersmynt i rörelse, utan fixeradt förhållande till BancoSedlarne, och derigenom öppna ett vidsträckt fält för agiotage* Må det tillåtas mig att fråga; räknar man enskildas obligationer, till viss man eller ordres, till RörelseCapitalet? Har någonsin erfarenheten, i någon Stat, visat någon förminskad valeur på Riksrayntet, för det att enskilda emellan förtroendet bildat sig till liflig transactions-rörelse af aila slag?
Bilaga till PleniProtocolIet för den g October, * förmiddagen. N:o x. Herr von Hartmansdorff, Augujlt I anledning af de olika meningar, sorn uppstått om rätta förståndet af de stadgar , som bestämma sättet huru förhållas skall med tillsättandet af JustitiaeOinbudsmannens efterträdare, då den förre under påstående Riksdag aflider, har jag anhållit alt få framställa min åsigt af saken, enär ingen annan åsyftning 62 Den g October f, m. dermed, än reda och rättelse för framtiden kunde sättas i fråga. Detta ögonblick tror jag nu vara inne; och jag vill hegagna det för att i följe af de slutledningar, hvartill jag kommer, föreslå ändringar i 25 och 26 §. §. af JustitiaeOmbudsmannens Iustruction. Ordalydelsen 1 dessa lagrum är för närvarande så obestämd att den, efter mitt begrepp icke kan tillämpas utan jemnförelse med andre lagbestämmelser, eller utan uppfattning af meningen med de stadganden i Grundlagen, hvaraf denna §. i JustitiaeOmbudsraannens Instruction är en följd. Svårligen lärer någon Lags ordalydelse kunna göras så tydlig eller fullständig, att man icke vid tillämpningen måste göra afseende på de allmänna Jårnuftsgrunderna för ali Lag, och på Lagstiftarens nppfåt i hänseende till de färfkildia förhållanden som aga rum hos det Folk, för hvilket Lagen är gjord. Dess tillämpare skulle elje6t icke behöfva äga hvad man hittils af honom fordrat, nemligen kännedom af den allmänna rattsläran, och af sitt Land>; allmänna Författning, utan vara belåten med att bloitförstå, uppläsa och afkunna den bokstafligalydelsen afsärskildts § §. lemnande derhän huruvida påföljden deraf vore förenlig med rättsläraos allmänna fordringar, och med andan af det Samhälles serskildta Lagstiftning, der tillämpningen skedde Ett sådant läsande af lagens bokstaf utan eftersinnande afLagens mening skulle leda till sjelfmotsagelser som äro alltför ögonskenliga, för att behöfva med Den 9 Octo ber J. mt 65 exempel upplysas.
Sjelf har jag i 20 år varit delegare i ett hemman, på hvilket fanns ett qvarnställe, behörigen skattlagdt, och för hvilket jag årligen betalade ränta, ehuru der icke fanns tecken till någon qvarn-inrättning, och ej heller hade funnits på många år. Men icke kunde det falla mig in, att anklaga Den 24) Juni. 449 anklaga författn:ne eller embetsmyndigheterna för en sak, hvilken det helt och hållet berodde på mig sjelf att undanrödja. Jag tillstyrker fördenskull, hvad den sednare punkten beträffar, alt R. o. Ad. måtte afslå densamma, emedan den innefattar en fråga, som jag tror kan af Ståndet utan återremiss afgöras. Frih. Palmstjerna: Då jag sade, alt jag icke bade något att erinra vid första punkten af Utsk:s tillstyrkande, var det icke derföre, att jag, på sätt Hr von Troil uplyst vara sin mening, icke insåg, alt den föreslagna vore nyttig, utan derföre, att frågan redan vid föregide Riksdagar varit väckt, ehuru den då blifvit afslagen. Men då en fråga, såsom denna, ständigt återkommer, anser jag den icke kunna på annat sätt afgöras, än genom en fullständig utredning af ämnet; och af sådant skäl är jag öfvertygad, att R. St. icke skola bifalla förändringen, sådan den nu är begärd och framställd, emedan dels förlust för Statsverket deraf skulle upkomma, dels orättvisa föranledas. Om, på salt Hr von Troil omnämnt, den ene qvarn-egaren skulle åläggas en bevilln., som öfverstege den skatt han nu får vidkännas, så vore det att taga från den ene, för att lägga till den andre, hvilket icke torde vara skäl att befordra, och som skulle innebära en orättvisa mot dem, som f. n. genom köp, alf eller testamente ega den qvarn, som skulle få sig en bevilln. åsatt, hvilken vore högre än den skatt de nu bära.
7* Uti 7:de §:n har Directionen vidare, på anförde skäl, föreslagit, att det dagtractamente, hvilket Riddar husKa mer eraren under sistförflutna Riksdagar utaf RiddarhusCassan uppburit, hädanefter måtte indragas; hvaremot Directionen till Ridderskapets och Adelns bifall anmält en af nu varande Riddar husKa mer erare hos Directionen gjord anhållan, att, till vinnande af någon lättnad vid bestridandet af de betydligen ökade RiddarhusKamererare-göromålen, undfå såsom Skrifvare-hjelp vid RiddarhusContoret årligen 100 R:dr B:co, att utgå med Sextiosex Riksdaler 3s sk. B:co från Wadstena Adeliga JungfruStiftsCassan, samt 33 Riksdaler 16 sk. från Adliga GadettScholaeFonden. Utskottet anser väl, lika med Directionen något särskildt Arfvode af Riddarhusets Medel, icke vidare böra åt RiddarhusKamereraren anslås, i och för dess under Riksdag i obetydlig mån ökade göromål; men då den RiddarhusKamereraren i allmänhet åliggande ansvarsfulla befattning, genom särdeles Stiftsoch CadettScholaeFondernes fortgående tillvext, med hvarje år formeras, och, sedan den tid, då de vid nämnde Fonder för närvarande utgående Arfvoden bestämdes, för Adliga JungfruSliftet till 133 R:dr 35o Den g Junii e. ra. 16 sk. och för CadettScholceFonden till 66 R:dr 32 sk. årligen, berörde Fonder blifvit, den förra tre, och den sednare fyra gångor förstorade, samt göromålen dervid följakteligen i enahanda mån ökade; alltså, och på i öfrigt af RiddarhusDirectionen anförde skäl, anser Utskottet sig böra bos Ridderskapet och Adeln vördsamt föreslå:
Borgmästarens ofvanberörda utlåtande innehöll först erinran derom, att det varit Stadsfiskalen, som i häkte inmanat Hagberg, samt att Rådstufvurättens ordförande och ledamöter ansett sig af jäf förhindrade att vid undersökningen lägga hand; hvarefter vidare anfördes, att, den 4 Januari 1863 och således dagen efter Hagbergs häktande, visserligen ett förhör med Hagberg varit hållet af Borgmästaren, i åklagarens närvaro, men att dervid icke någon annan upplysning vunnits, än den skiljaktighet, i afseende på medhafda penningar, hvartill Hagbergs uppgift inför domstolen dagen derefter gifvit anledning (?); tilläggande Borgmästaren, på Rådstufvurättens vägnar, rörande förutnämnde sedel å femtio riksdaler en 48 upplysning, sorn skalle grunda sig på en i afskrift bilagd skrifvelse från en kronofjerdingsman; men sorn denna skrifvelse, daterad den 6 Februari 1863, måste hafva ankommit, efter det ransakningen med Hagberg redan var afslutad, så kunde densamma på Rådstufvurättens åtgärder och beslut under ransakningen icke hafva inverkat, hvarföre nämnda upplysning ej hörde till nu förevarande sak. När jag öfvervägde hvad i detta mål sålunda förekommit, fann jag mig böra förhjelpa klaganden att få sin talan emot Borgmästaren och Rådstufvurättens ledamöter lagligen pröfvad.
Ständer aflemna det Den 20 Juni 7 fii det 1 betnäldte Utskotts Betänkande om publiciteten af Banco - Sedelstockens belopp åberopade yttrande öfver detina fråga af Banco-Fullmägtiga, jemte de 2:ne dithörande särskildta vola. Ut Supra. Ex Prolocollo A. G. Silverstolpe. | S. I). svedan, genom meddeldta Prolocolls-Utdrag från de öfriga respective Stånden, Ridderskäpet och Adeln inhämtat att den -vid 180g och 1810 arens Riksdag föreslagna omarbetning af 38 §• Riksdags-Ordningen icke enhälligt blifvit antagen, och det sedan 1812 års Riksdag rörande alternativa meningar inom Constitutions-Utskottet hvilande förslag till;tillägg i den nu bestånd ägande 38 §• endast i detta fall kunde komma i ftåga; beslöt Bidderskapet och Adeln att berörde förslag nu tillj afgörande upptaga, men ansåg icke nödigt att genom detta tillägg låta nämnde §. un-! dergå någon förändring. Ut Supra* Ex Protoc®llo A. G. Silverstolpe. Utdrag af Prof o collet, hållet hos Högvördiga Prest - Ståndet, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 20 Juni 18*5. - S. X). Återremitterades Stats-Utskottets Betänkande - 78* Den 20 Juni. leande rörande Stats-Verkets Inkomster och deras beräkning i RiksStaten För nästkommande och följande år, intill nasta Riksdag. Ut Supra.
Då kolonierne blifvit anlagde genom statsanslag, dertill samtlige Sveriges medborgare bidragit, hvilka icke sjelfve äro i behof af andras hjelp, synes det vara tydligt, att Sveriges Ständer, inseende nyttan af kolonisationen och förändringen af fångvårdsväsendet med strafflags-systemet, böra såsom villkor derför bestämma, att icke de produkter, som utgöra hufvudsakliga föremålet för bergshandleringen i landet må utföras, på det de idkare, hvilka samtlige bidragit till förläggandet af kolonien, icke må blifva helt och hållet förstörde derigenom att kolonierne skulle riktas på tillverkningen af Sveriges närvar, hufvudsakligaste exportartikel, stångjern, icke eller genom export af tackjern eller malm, helst dylik af den ädlare beskaffenhet, som utmärker Lappmarkernes malmfält, skulle omintetgöra möjlig täflan för bergslagerne och nedtvinga priserne i verldsmarknaden, så att handteringcn mäste upphöra, då likväl just den ädla beskaffenheten af malmerna i Lappmarkerne lemnar tillfälle lill frambringande af ädlare produkter, såsom stål, plåtar m. m., och som nämndt är, smiden för skeppskonslruktion; hvaraf allt lärer finnas, del delade tänkesätt icke böra uppkomma i och för bestämmandet af de produkter, som vid kolonien böra till export frambringas. Det har blifvit framkastad!, ehuru, såsom det synes, mindre välbetänkt, att ifrån kolonien tackjern borde få föras till jernbruken i det öfriga Sverige, men om sådant skulle medgifvas, så blefve ju en omedelbar följd, att ägarne af Sveriges jerngrufvor skulle komma alt sakna afsättning för sin malm, äfvensom hytteägare af sitt tackjern, samt obestånd således beredas för alla dessa medborgare, hvilka dock nödgats bidraga till inrättningen af kolonisationen. Till allas nytta måste den ordnas, om förslaget skall blifva antaget. Slutligen anser jag mig böra anföra några reflexioner ronde Konungens och folkets gemensamma intressen deri, att grundlagen, rätt förstådd och tillämpad, bestämmes såsom utgångspunkt för all lagstiftning i landet.
Dock anser jag mig tillika böra förklara, att jag alldeles ej, lika med Hr Frih. Cederström, tror, att dessa förändrade stadganden skola verksamt bidraga att minska förbrytarnes antal. Oeftergifliga villkor för detta önskansvärda ändamåls vinnande äro, efter min öfvertygelse, dels att samtliga Rikets fängelser erhålla en ändamålsenlig, och af behofvet i högsta måtto påkallad, omskapning, hvarom jag ämnar till R. St. göra särskild framställning, samt dels att lagstiftningen, i afseende på s. k. försvarslöse personers behandling, blifver i väsendtlig mån förändrad. Ty, om än R. St. skulle bevilja och anslå fullt tillräckliga medel, för att sätta K. Fångstyrelsen i tillfälle att organisera de nuvar. correct.- fängelserna på det sätt, som de borde vara inrättade för att uppfylla sin bestämmelse; så skulle likväl det med dem afsedda välgörande ändamål aldrig kunna uppnås, så langeén författning finnes, genom hvars tillämpning persöner, icke till följd af begångna lagbrott, utan endast i brist af s. k. laga försvar, kunna blifva för hela lifstiden uti dessa fängelser inspärrade. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkningar må komma att åtfölja Hr Frih. Cederströms motion till vederbörligt Utsk. Frih. Cederström, Anders; Jag har före uppläsandet af Hr Cederschjölds anförande begärt ordet, för att till Hr Landtm, och R. o. Ad. inlemna en motion, sorn med det nu förevar, ämnet har sammanhang, och som jag önskade tillika med detsamma behandladt af Utsk. Jag torde först, innan jag inlåter mig i svaromål på Hr Cederschjölds framställning, få uppläsa den. Då Frih. Cederström härefter började uppläsa en ny motion ang:de förändringar i Tjenstehjons-stadgan, afbröts han af Hr Frih. o. Landtm., som yttrade, att då han fann det, som Frih. Cederström börjat uppläsa, vara en ny motion, sora icke med det redan föredragna hade ett ovillkor - Den i5 Februari f. m. Jigt sammanhang, ansåg han sig böra anmoda Frih.
Alla dessa serskilda tjenstgöringstillfällen bidraga i mer eller mindre män att öka och underhålla indelta soldatens tjenstbarhet, — hufvudsakligast i disciplinärt afseende, — och alla lägga de sådana hinder i vägen för hans fria användande af sin arbetskraft, att man icke skäligen kan betrakta och behandla honom såsom en vanlig arbetare, hvarföre också hans lönevilkor måste derefter vara rättade. Antager man nu, hvad antagas mäste, såsom bevittnadt af framfarna tiders exempel, att indelta soldaten, oaktadt den längre tids årliga overksamhet, om hvilken Hr Stiernsvärd talar, likväl alltid är skicklig att vid upbrott till krig genast föras emot fienden, så blifver frågan: kan man för bättre köp erhålla en sä qvalificerad soldat? — och då torde svaret utfalla sålunda, alt indelta soldaten kostar mindre än hans like i de flesta andra arméer och kan nu, likasom tillförene, med hopp om framgång föras emot hvilken annan nations som helst. Hvad beträffar den mycket öfverstigande kostnad, som skulle nu mot förr drabba rustoch rotehållare, sä är jag fullt öfvertygad, att, förmedelst evalvation af myntets nuvarande silfvervärde, emot hvad det var vid slutet af 1600-talet skall resultatet befinnas utfalla till nutidens rotehållares fördel, helst om i betraktande tages den minskning i utgifter, som upkommit genom möteskostnadens, skjutsoch drickspenningars afskaffande, beklädnadsafgiftens nedsättning samt framför allt, för händelse af krig, genom befrielsen att ersätta derunder upkommande vakanser. Hr Stiernsvärd anmärker vidare: 2:o. ”Dess numeriska otillräcklighet i förening med ”otillräckligheten af dess öfning.” Nummerstyrkans otillräcklighet för ett allmänt krig erkändes och afhjelptes 1812 genom Beväringslagen, och om man än skulle anse lagens fulländning fordra en längre öfningstid, så kan jag icke finna, att denna brist botas derigenom, att man, såsom i förslaget N:o 2, tillstyrker hela vapenöfningens inställande.
—- Hvad tjenar nu darina val utstyrda Assignalions-Stadga tili, med alla sina Cöntroller och Lag-paragraoher, om icke att förleda Allmänheten, att tro på en fond af Stadganden oell Credit-Lagar, liksom vore det en fond af Penningar, en säkerhet som Staten låtsar gifva, men som i verkligheten icke finnes. Ivan det dessutom'vara en handling af oss, såsom upplysta Lagstiftare, att gifva ett förslag om skuldsedlars utgifvandé, sorn skola vara löpande i hela io år, eller, sorn är detsamma, att Staten garanterar Sedeihafvareri, att samma stund han icke får betalning skall Sedeln tgl fvären vimla i häkte inmanad; På detta sätt ikläder sig Staten en förbindelse, att häkta den *som för .Q 8 tö är sedan kan vara både död och Stals-Uts kottets Betänka liden. Förordningen af den 31 Julii i8(5 förordnar, ali sedlar icke få vara löpande öfver i ur, högst 18 månader; oo!) slaget till llandels-Baiken inskränkt litlen för Assignationer, att vara löpande till 3 rnånader. Och du man mot förfalskning af allt annat slags mynt vidtagit det strängaste försigtighels-mått, att efterapare» skali varda hängd m. m., så har man i della afseende gjort intet för Assignationerlie. — Ändamålet med dessa Astsignationer skall vara en utvidgad rörelse; men jag frågar om det är nödvändigt, att utvidga Assignations-rätligheten, då hvar och en lärer hafva' sig -bekant, att en nu mera afliden man, Tit. Litlström, och flere med honom, kunnat drifva den mest vidsträckta Assignations-rörelse, endast under skygd af nu gällande AssignationsLagar, och den fria Assignations-rätten på Banken?
Hesslings konkursmassa blifvit lemnad, erhölls underrättelse, att han, efter började och fortsatta studier, år 1847 vid Universitetet i Upsala aflagt juridisk examen samt året derefter blifvit förordnad att förestå en Domsaga i Hallands län. — Hessling blef nu ånyo lagsökt, men på hans ansökning fann Banko-diskont-direktionen, den 21 September 1851, skäligt medgifva honom frihet från exsecutiva åtgärder, mot vilkor att han genast inbetalade 100 R:dr samt sedermera, från och med 1852 och så länge han innehade Domare-förordnandet, för hvartdera af de sex lagtima ting, sorn. årligen höllos inom Domsagan, 50 R:dr eller tillsammans 300 R:dr Banko för år. — Detta vilkor uppfylldes också, så länge Hesslings förordnande fortfor, hvarigenom under år 1853 tillhopa 500 R:dr Banko blefvo inbetalte och Hesslings skuld minskad till sitt här ofvan upptagna återstående belopp; men efter det domare-förordnandet för Hessling samma år upphörde, har han varit urståndsatt att några vidare afbetalningar verkställa.
Är detta tillstånd ett förnyadt lyckligare lif, eller är det motsatsen af allt lif, ett fullkomligt intet? Bekännom fritt: det hopp hvarmed Naturen tröstar oss, då vi omgifvas af dödens töcken, är icke att jemföras med Religionens. Det är icke denna öppna synkrets som lifligt rodnar af den instundande dagens sol; det är en med skyar betäckt, men som förråda den klarhet de bortskymma. Hon gaf ej åt förnuftet att med oomstötliga bevis stödja satsen om ett sällt tillkommande; men hon nedlade i sedekänslan ett frö till denna stora sanning, och befallte oss, vid samma dyrbara känslas förlust, och således vid vårt lifs lycksalighet, att vårda detssamma. Hon har ej låtit bero vid denna väsendtliga omsorg: den redlige som följt hennes föreskrifter, finner i deras uppfyllande ännu andra tröstgrunder. Dagen är förbi, dess möda öfverstånden, man går att hvila i den moderliga jordens famn. Det stoft man omförde, ger man henne tillbaka, men bilden förvaras i goda menniskors minne. Och sjelfva det lif, som i detta stoft andades, är det ej likasom fortsatt hos efterlefvande barn? Jag fruktar ej misstaga mig om naturens mening, då jag kan åberopa hennes orakel genom en af hennes värdigaste tolkar: 10 Det är ej dö, att lifvet sluta Med hopp att lefva i sin ätt. Så lefver ännu den förste af Svenska patrioter, den evigt vördade Konung Gustaf Erikson Vasa. Om mitt ämne tillåtit gena historiska bevis, i stället för de omvägsamma och kanske mindre talande, som Naturoch Sedelära mig lemnat, förgäfves skulle ett större och förträffligare i häfderna kunnat sökas. Att denna sitt fosterlands hjelte och befriare intill hög ålder med rådighet och styrka besörjde dess allmänna värf, är bekant; men var han derunder lycklig, var hans ålderdom det? Ack, om så mycken dygd, om millioner likars befordrade väl ej skulle medföra en deremot svarande sällhet; beklagom vårt slägtes öde, sina största och sannaste välgörare skulle det saknat.
BorgareStåndet för sin del tillagt, att Memorialet rörande Hospitals och Eazarets Räkenskaperna äfven borde till trycket befordras, och att så väl deraf som af alla ofvannämnde Berättelser Ett Exemplar borde till hvarje Stånds Eedamot utdelas. Då Hedervärda BondeStåndet redan under den 5 i denna månad instämt i Högvördige PresteStåndets förenämnde beslut, som, enligt det till BondeStåndet ankomne ProtocolIsUtdrag, äfven rörer tryckningen af Memorialet om HospitalsochLazarettsRäketiskaperrie, så fann ock BondeStåndet något ytterligare instämmande uti Välloll. BorgareStåndets ofvanberörde tillägg nu ej vara af nöden ; Hvarom de öfrige respective Stånden skulle vördsamt och vänligen underrättas, S. D. Remitterades Till Constitutions och SlatsUtskotten: 4 3° ProtoiollsUtdrag d. 8 -Dre, 1817. 1:0 Biksens Ständers tillförordnade Beviso» rers aflemnade Berättelse, efter granskningen af Allmänna Magazins-Xmättningens Styrelse och förvaltning åren 1813» 1814, 1815 och 1816, Till StatsUtskottet. 2:o Biksens Ständers tillförordnade Sevi* sorers Berättelse, rörande RiksgäldsContoiret och det Serrander lydande General-AssistanceContoiret. 3:0 Biksens Ständers tillförordnade Bevisorers Berättelse, angående de under Kongl. ]Maj:ts och Bikets CommeaceCollegii förvaltning, stående fonder och medel. 4:0, Biksens Ständers till Stats-Bancooch BiksgäldsVerkens öfverseende valde Bevisorers Berättelse, angående den af Stats Verkets för-* vältning och Bäkenskaper, verkställde gransk” ning år 1817 med dertill hörande Bilagor.