Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till anmälanden af detta slag anser jag Utskottet sakna all rätt, så vida det nemligen icke finnér Statsrådets tillgörande i målen påkalla en anmärkning. I den § af Grundlagarne, sorn uppräknar Konstitutions-Utskottets åligganden, nemligen 29 §:n Riksdags-ordningen, förekommer intet om en sådan rätt. Icke heller finnes något sådant i någon annan § af Grundlagarne. Till stöd för sitt förfarande har Utskottet åberopat 2 Mom. af Riksdagsordningens 37 §. Detta Moment förbjuder i allmänhet ULskolten att ”väcka frågor till afgörande i Riksens Ständers Plena eller att upptaga andra ämnen, än de från Plena remitterade”; men undantager från detta förbud Konstitutionsjemte Banko-Utskottet. Undantaget åsyftar tydligen rättigheter och skyldigheter, som på andra ställen i Grundlagen äro dessa Utskott tillerkände, men kan omöjligen, så allmänt som det är uttryckt, gifva Utskottet förbindelser och rättigheter, om hvilka på intet annat ställe är handladt. Jag tror således detta ställe af Grundlagen icke rätteligen vara åberopadt, och reserverar mig mot hvad, som i omnämnda hänseende af Utskottet blifvit beslutadt. Konstitutions-Utskottets Memorial, N'.o 18. 31 5) I de flesta af de mål, i hvilka, under åberopande af 107 §:n Regeringsformen, anmärkning blifvit gjord mot Konungens Rådgifvare, nemligen i det första, det fjerde, det femte och det sjette, hafva samtlige Konungens Rådgifvare besluten tillstyrkt, utan att dock anmärkningarne blifvit rigtade mot någon annan än de Föredragande. Då detta icke blifvit utvisadt hafva sin grund i målens eiler rådgifvare-åtgärdernes beskaffenhet, förekommer det mig icke eller vara fullkomligen grundlagsenligt, hvarföre jag äfven deremot mig reserverar.”
Banken kunna sköta sig som lånebank huru han behagade, alldeles som Privatbankerne; men nu har Banken det privilegium att, om den misshushållar, om Ständerna tillåta alt misshushållning eger rum med Bankens pligler i delia fall, och befordrar nya bankrutter, sä har individen intet att säga; han kan icke fordra specie-rtdrn, han får hälla till godo med den sedel, som i grundlagens § är förklarad att vara rikets mynt, och om man går ett steg längre fram, och icke blott betraktar det depositum af silfver, som i Banken finnes, för hvilket sedlar utsläppas, utan betänker de många tusende gånger större transaktioner man och man emellan, som äro gjorda i riksmynt, atl dessa alla transaktioner blifva beroende af Ständernes större eller mindre vårdslöshet i fråga om myntvärdets uprällhållande, sä finnes klart atl här icke är fråga om en småsak, icke om förlusten af några skillingar, t. ex. från 48 till 18 sk. hvartill r:drn blifvit nedsatt vid 1830 års realisation. Här är icke fråga om den småsaken, atl blott betrakta Bankens fond och Bankens sedlar, emedan, under det att 30 mill. Bankosedlar finnas, så rouillera 300 å 400 mill. sedlar i transaktioner man och man emi lian, som också fä känning af denna nedsättning från 48 till 18 sk. per specie, som nu Banken betalar för sina sedlar. Detta förhållande påkallar stor upmärksamhet ä Ständernas sida, alt i första rummet uprätthålla Bankens förmåga att honorera sina förbindelser i fråga om utvecklingen, och att först i andra rummet Banken må betraktas som ett biträde för näriogarne och deras upkomst samt till vext. Att vilja, som här föreslås af reservanterne, göra Banken till en barmhertighets-inrättning och regulator för inrikes näringar och utrikes handel, det anser jag vara ett farligt steg, som skulle leda till framtida förluster. Jag anser att
St:r hafva trott sig finna, att under den tid af nära ett halft århundrade, som förflutit från Unionens grundläggande, den 380 Den 26 Mars f. ut. krafternas och intressenas förening till inbördes styrka genom vidgade ömsesidiga handelsförmåner, lättade och ordnade förbindelser, samt såmedelst ökad inbördes välmåga, tillit och förtroende, som med föreningen afsågs, långt ifrån vunnit den utveckling, som man haft anledning att önska och vänta. Det misstroende eller de missförstånd å Noriges sida. som vid föreningens grundande angåfvos såsom hinder för de begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från Sveriges sida gillia bevis på redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar, likväl ännu efter berörde tids förlopp, om än i någon mån minskade, visat sig nog starka att, dels motverka antagandet af de på allmängiltiga internationela rättsgrundsatser bygdå förslag till reglerande af handelsoch rättsförhållandena emellan de förenade folken, dem E. K. M;t, i begges intresse, för deras representationer framställt, dels förekomma det ordnande af det gemensamma försvaret, som, särdeles under ofvan antydda förhållanden, med mera skäl än någonsin bordt blifva föremål för ömsesidiga omsorger och gemensamma öfverenskommelser. Det i 25 § af Konungariket Noriges grundlag nedlagda hinder föranvändandet till detta ändamål af detta lands stridskrafter, är ännu icke undanröjdt; men deremot, på samma lands enträgna begäran, den af Unionens stiftare gifna sinnebilden för föreningen af de bägge ländernas försvarskrafter till sjös utbytt, om icke utplånad. Under sådana förhållanden, hvilka gifva anledning förmoda, att åt de vid Unionens grundläggande bestämda vilkor icke gifvits den form, som kunde underlätta möjligheten af dess framtida utveckling, hafva R, S:r icke kunnat lemna obemärkta de från Norges sida, tid efter annan, framställda anspråk på förändringar i dessa vilkor, bland hvilka R.
Det var således i form af bevillning denna pålaga utskrefs. Men dervid företer sig den oformlighet, att densamma, uteslutande ålagd en särskild samhällsclass, icke af Bevilln.Utsk. föreslogs, än mindre att, på sätt 71 §. Reg.F. föreskrifver, det4;de Ståndets, från de öfrigas skiljaktiga, beslut derom gjordes gällande. Den beviljades på de förenade Statsoch Oecon.-Utskottens tillstyrkande — alltså utan laglig pröfning —, och beviljades för i5 års tid. Man skulle förgäfves efterforska någon rättsgrund för detta beslut, hvartill Ständerna förmodligen föranleddes af de förenade Utskottens felaktiga utredning af ämnet och oriktiga uppgift om förhållandet med den år 1812 beviljade mötespassevolancen, hvars villkorlighet nogsamt bestyrkes genom rustoch rotehållares hörande öfver frågan samt af det factum, att åtskilliga bland dem undandrogo sig afgiftens erläggande. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit och med åberopande af mitt uti ett föregående plenum gjorda yrkande på det billiga afseende, sorn måste fästas vid jordbrukets alltjemt stigande bördor af Indelningsverket — en sanning, vitsordad af Konungens samtliga Rådgifvare uti deras, vid K. M:s sednast afgifna Nåd. Propos. om ett förnyadt mötespassevo - aoo D»n 37 Februari i. lance-contract bifogade, alternativa förslag —, föreslår jag, att It. St., med upphäfvande af Ständernas vid sista Riksdag fattade beslut om mötespassevolance-afgiften, bevilja ett årligt anslag af 200,000 R:dr till indelta Armeens vapenöfningar, att från och med år 1835 företrädesvis utgå genom en blifvande högre bevillning för brännvinsbrännings-rättigheten; emedan rättvisan bjuder, att, om än passevolance-afgiften kunde anses svarande mot ett häfdvunnet besvär, utom lag åliggande rotehållarna i Riket, en högre beskattning på brännvinsbränningen, såsom jordbruksnäring, bör i första rummet till behofvets fyllande anvisas.
Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras: vare ock skyldig att hvart tredje år tillställa de i 2 nämnde Gode Män sluten räkning. Ben räkning skall af Godemännen öfverlännäs till den omyndiges nästa fränder. Äro ej jränder till, eller vägra de att räkningen granska, och vilja ej eller Gode männen derom besörja; förordna Rätten någon alt räkningen genomse. Finnes det, alt förmyndaren den omyndiges egendom ej rättligen förvaltat; varde det hos Rätten anmäldt; och pröfve Rätten af omständigheter ne, om annan förmyndare förordnas mål. Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det f örmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; stumle ock honom fritt att det hos Rätten anmäla. § 2. Invånare i hvarje stad, härad, pastorat eller socken, sä ock de, som i farmy rider skaps mål under serskild domstol höra, skola inför Pxätten utse Gode män, en eller flere. De Gode män skola, hvart tredje år, affordra dem, som hädanefter förmynderskap tillträda, ofvanomförmälde räkning, samt, der fränden ej äro till, eller ej åtaga sig att den granska, och Gode männen ej eller vilja derom besörja, sådant hos Rätten anmäla. Ej må någon, som efter lag är behörig att förmynderskap förestå, undandraget sig att vara God man och elen befattning i tre år förvalta, der han ej laga förfall visar; dock må ej nytt förmynderskap under 16 Lag-Utskottets Betankande, N;o 81. den tid honom åläggas. Gode män varén för nödige kostnader, som de i och för berörde uppdrag måste vidkännas, berättigade till skälig ersält/iing, hvars belopp, i händelse tvist derom uppstår, af Rätten bestämmes. Till Gode män skall domaren, vid ansvar såsomför tjensteförsummelse, inom tre månader efter hvarje års slut, af emna förteckning å dem, som under det förflutna året förmynderskap tillträdt, med utsättande af deras och de omyndiges namn och hemvist.
Köparen anser sig ej hafva köpt och säljaren ej hafva sålt, ty det är en tyst öfverenskommelse mellan båda, att, så snart den senare betalar sin skuld, återgår köpet. Då nu allmänna uppfattningen af lösöreköpen är sådan, tvingar ju lagen kontrahenterna vid ett sådant aftal att upprätta en handling, som ej är sann, att begå lögn och, hvad ännu värre är, ställer dem genom stadgandet om edgång i ett för mången svårt val mellan samvetets bud och materiel förlust. Detta skulle försvinna, om underpant infördes. En annan omständighet hos lösöreköpen, som framför allt gjort dessa aftal förhatliga, eller att det försålda godset är skyddadt mot utmätning, förefinnes ej heller vid underpant, ty inteckningen hindrar ej utmätningen, utan medför endast förmånsrätt i köpeskillingen. Nu kan man invända, att IItsk:t ej föreslagit upphäfvandet af lösöreköpsförordningen. Det är visserl. en sanning, men, införes underpant, komma dock skenbara lösöreköp endast sällan att inträffa. Sedan lagen ej längre tvingar den ärlige medborgaren att vidtaga denna nödfallsutväg, blir det endast bedragaren, som försöker sig derpå. Så snart industrien tagit någon större utveckling i ett land, gör sig behofvet af en panträtt i lös egendom omisskänneligen gällande. Den är införd i Amerika, den föreslogs af lagberedningen för mera än 20 år sedan, och den kommer förr eller sednare att antagas här. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: För min del skulle jag vara mera benägen att förena mig med Gr. Sparre såsom reservant, än såsom försvarare af Utsk:ts förslag. Enligt detta sednare skulle de nu s. k. förlaglånen komma att utsträckas till alla förhållanden och kunna bereda en gäldbunden person utväg, icke blott att med tillhjelp af andras penningar drifva en viss bestämd rörelse, utan äfven att, med bibehållet sken af att ega åtskilligt, göra sig af dermed och, fortsättande ett öfverflödigt lefnadssätt, bedraga sina fordringsegare. Detta är ett förhållande, som noga torde böra betänkas. Det är i sanning ledsamt, att frågan så sent kommit till R.
Jag anser således, att denna föreskrift hör ulelemnas. Slutligen tror jag det böra stadgas, att om en ledamot af R. o. Ad. önskar från riksdags-orten afresa, hör anmälan derom göras hos Landtm., på det ny suppleanl må kunna väljas om behofvel sådant fordrar. Här talades nyss derom, alt genom dylika suppleanters tillsättande skulle Eleclorerne möjligen vara förhindrade att bland sednare ankomne ledamöter välja till medlemmar i Utsk. dem, sorn ägde större skicklighet än suppleanterna att deruti inträda. Detta borde icke inträffa, ty hvarken Hr Aminoff eller jag hafva framställt någon tanka, alt suppleanter skulle få träda i stället för ordinarie ledamöter, att ingen ordinarie ledamot borde väljas till Utsk., der suppleant funnes. Detta är alldeles icke min tanka, utan blott, alt dessa suppleanter må inträda för de ordinarie ledamöter, som der förut finnas, men som äro frånvarande af en eller annan orsak, den Riksd.Ordn. icke förutsett. Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen till Ridd.Utsk. Frih. Hamilton: Den siste värde talaren har yttrat, alt den som vill, att ett verkligt missförhållande, som ägt rum vid föreg:de riksdagar, skall fortfara, han bestrider förslaget, men den som det icke vill, han bifaller detsamma. Det kan hända, alt min erfarenhet är oriktig, men i det Utsk. jag förra riksdagen satt, ägde detta missförhållande ej rum, af följande skäl.
PrestStåndets gemensamma beslut, någon slags åtgärd med Odlingslån borde blifva åt Kongl. LandtbruksAcademien uppdragen, eller om, pa sätt 50* Banti'TJt$%otuti Beiäniånlem (Vällofl. Borgareoch Hederv. BondeStånderi samfält yrkat, frågan derom borde alldeles förfalla, så har Förstärkta BancoUtskottet, till åtlydnad af RiksdagsOrdningens 73 §. vid haft sammanträde denne dag förrättat behörig omröstning öfver följande af RiksStånden enhälligt godkände Voterings-proposition. Den som bifaller, i öfverensstämmelse roed hvad BancoUtskottet uti dess Betänkande N:o 77, tillstyrkt: att Rikets Ständer, till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna förslaget, med anmälan, att Redactions-förändringar såsom allernativer, finnas bifogade vid de punkter, som i någon måtto röra Kongl. LandtbruksAcademien, för den möjliga händelse, ate Kongl. Maj:t i nåder funne Kongl. Academien ej böra med en dylik extra befattning besväras, votesar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; yinner Nej, förfaller all fråga om Kongl. XiandtbruksAcademiens befattning med Odlingslån, och den såsom alternativ föreslagne redaction af §. §. 7, 8, g, Art. i, samt §. §. 31 och 2, Art. a uti Utskottets förslag antages* Sedan en voterings-sedel blifvit under försegling aflagd, befunnos vid öppnande af de öfrige, hvarunder en felaktig sedel casserades, rösterne hafva utfallit med 40 Ja och 78 Neji och soia Nej vunnit, alitsa förfaller Bancö'Vtslottet» JdetUnkandem 503! all fråga om Kongl. LandtbrukgAcademiens befattning med Odlingslån, och den såsom alternativ föreslagne redaction af §. §. 7, 8» 9, Art. 1, samt §. §. i och 2, Art. 2 uti Ban» coUtskottets förslag antages.
Missbrukar man betesrätt å samfäld mark, vare bot från och med Fem till och med Etthundra Riksdaler. Den, som genom försummelse å den vård om egna eller andras kreatur honom åligger, eller på annat sätt vållar att kreatur olofligen på annans egor inkommer, bote från och med Fem till och med Femtio Riksdaler. Bryter eller nedkastar någon olofligen annans hägnad eller grind, bote från och med Fem till och med Etthundra Riksdaler och ansvare derjemte, efter thy ofvan är sagdt, om kreatur derigenom olofligen på annans egor inkommer. I alla dessa fall vare ock skyldighet att skadan ersätta. § 22. Försummar den, som hägnadsskyldig är, att å tid, som i 17 § sägs, hafva sin hägnad i gildt stånd och bättrar han ej skyndsamt derå befunnen brist, då han derom tillsagd varder; stånde sjelf den skada, som å hans egor genom försummelsen vållas och ersätte all den skada och förlust, som deraf tillskyndas annan, emot hvilkens egor han pligtig var att hägnaden bålla. Bättrar han ej utan dröjsmål efter skedd tillsägelse; och vill granne, som af försummelsen lida kan, bristen sjelf bota eller bota låta; kalle då två ojäfvige män att syn hålla; och njute, sedan bristen af dem vitsordad är, utmätning för kostnaden, då han liter Kronofogde eller Magistrat derom till. Nöjes den, som hägnaden hålla skall, ej deråt, instämme sin talan till Rätten inom tre månader efter utmätningen. Komma, genom den hägnadsskyldiges underlåtenhet att hägnad göra eller bättra, hans egna kreatur på annans egor in, vare, ändå att han ej om bristen å hägnaden tillsagd var, lag som i 21 § 3 och 5 mom. skiljs. § 23. A tid, då grannar ej pligtige äro att hägnad i fredgildt skick hafva; vare den, som kreatur utsläpper, sjelf ansvarig för den ofred de å annans egor göra.
De Lagstadda tjenstehjonen äro dyrlegda, så alt deruti och äfven flerestädes, uti deras lättsinnighet, sjelfsvåld och arbetslröghet, ligger ett betydligt hinder emot jordbrukets förkofran. Förtidiga äktenskap och egna bosättningar, utan andra tillgångar för lifsbergning, än de som kunna hemtas från tillfällig arbetsförtjenst, verka denna dyrhet; äfvensom Hufvudstadens nära granskap ansenligt bidrager att, ge-' nom utflyttningar, minska tillgången på dugliga arbetare. 3:o Näringar. Jordbruket är i denna ort öfverallt, med få undantag, på det sätt inrättadt, alt åkern består af tvänne lika stora afdelningar, eller såkallade år-vägar, hvaraf den ena hälften årligen hvilar, eller, såsom det heter, ligger i träde, och hufvudsakligen genom körning tvänne gånger (någon gång flere, i mån af omtanka och verksamhet) med såkallad trädstock, eller Årder, mera sällan med Plog, beredes till nästa års ckörd, under det alt den 1 — 6 — andra hälften är besådd med Höst-Råg, Korn och något Hvete. De mäst brukliga sädes-sligen äro Råg och Korn. Hvete, som ock fordrar ett mycket omsorgsfullt bruk, jemte rik jord, begagnas till utsäde vida mindre af Allmogen än af Ståndspersoner, men af dessa nu mera än fordom. Blandsäd, Hafra och något litet Vicker sås egentligen och mäst på nyplöjen. Ärter, Rofvor, litet Bönor, och stundom äfven Potäter, intaga en liten afskiljd del af trädes-åkern. Sädesslagens proportion lill hvardera är olika, allt efter jordmånens olika beskaffenhet. På slättbygden har åkern vanligtvis lera, och mångenstädes märgel, till bolten. Det torde kunna antagas, att der nu utsås 24/62 Råg, 25/52 Korn och Blandkorn samt 3/5a Hvete. På den svagare jorden sås deremot mera Råg och mindre Korn; för Hvete är denna otjenlig.
Riddertkapel ost) Adcln samt Wallvfl Borgare - Sländet och det Hederwärda Bonde - Ständer detta Urstvttecs Betänkande bifallit, dock med förbehäll af Borgare och Bonde-Ständen, i afseende pä >ä wät den Sjö- Tult i Slockholm, Götheborg och Gefle, som icke l.p<aär till etthundrade Rlksd^ler, tom ock all uigäende Sjö'Tull af större eller mindre belopp i alla öfriga StupelStäder, hwflken lär erläggas ull Swenstt Banco med den uppgäld kom gängbara Coursen pä Hamburger Bunco fixerar, att pä fält löre ar r8oo stall want antagit, Tull» Dirccrivncn , .lil ordnings och säkerhets wlnuarde för bade Kronan och den Handlande, inom flutet alhwarje mäna'0, esker medium af den under loppet deraf gängse »varande Cours, bestämmer den Cours hwarefrer »qwiden wid Tu-'! - Clareringar den paföifande manaden stall werkftällas; men hwaremok äter Högwördige Preste, Skändek Betänkandet äterlörwist, med de drrwid inom Etändet gjorde anmarknlngar. Efter öswerwögande af de förbehäl! och anmärkningar harwid blifwik gjorde, fä t ll Riksens Högloft. Siänder, Stats, och Bew.lliungs - Utstotten deras utlätanbe deröfwer nu wbrdsammeilgen afgifwa. Ut - ro8tz Den 27 Januari. Utffotten kunna icke frängä, det deras Förslag , att di>„
Som göromål möjligen kunna hindra mig att vara tillstädes, då BancoUtsk:s betänk. N:o 8 förekommer till öfverläggning hos R. o. Ad., anhåller jag att skriftligen få anföra följande: Utsk. säger sig ej vara i tillfälle att meddela upplysning om den beräkning, som legat till grund för den uti K. M:s nåd. skrifvelse af d. 8 sisth Febr. uppgifna summa af omkring 160,000 r:dr specie, såsom bristande i den vid sista riksdag antagna proportionen af 5 till 8 emellan metalliska fonden och den utelöpande sedelstockens silfvervärde efter myntbestämnings-grunden. Jag får i anledning häraf upplysa , att ofvannämnde beräkning är grundad på den af Bancofullmägtige allmängjorda uppgift öfver vexelbankens 4oo Den 7 Maj. ställning vid slutet af Juni månad i833. I denna uppgift upptages bristen i den stadgade proportionen till 38o,i34r:dr 43 sk. 8 rst. specie, och 608,000 r:dr i brcosedlar omförmälas såsom disponibla för silfveranskaffning, utan någon inverkan på det af R. St. fastställda beräkningssätt. Dessa 608,000 r:dr b:co svara, efter 128 sk., emot 227,000 r:dr specie, och om denna summa drages ifrån förberörde brist af 38o,i34 r:dr 43 sk. 8 rst., blir densamma förminskad till i53,i34 r:dr 43 sk. 8 rst., och nära 7,000 r:dr specie återstå uti den i K. M:s nådiga skrifvelse upptagna summa af omkring 160,000 r:dr specie, svarande emot en skälig anskaffningskostnad för 227,000 r:dr specie. Efter en senare uppgift öfver vexelbankens ställning d. 3i Dec. iS33 uppkommer en större brist uti proportionen af 5 till 8.
SA ofta det sker sannerligen ickeffir ofta - e t t fruntimmer tager till ordet för att geudrifva gamla oförratter och nya förolampningar mot sitt kon, borde det vars, anledning till till~fredsst&amp;llelse för alla rattskaffens människor, vare sig kvinnor eller man. En sadan anledning har nu intraft ' st. I " Oppet bre£ till August Strindbergn bryr författarinnan sig icke a m att slrskildt piipeka de Ufverdrifter och missgrepp till hvilka hr - S. gjort sig skyldig, d&amp; han sökt med s. k. fysiologiskt bevisande fakta, uppenbarade naturlagar eller sasom allvarliga förklarade r8n # bevisa sina sofismer. Det hade dock sannolikt icke skadat, om förf. egnat niigon liten kritik &amp; t alla dessa lösa p %st&amp;enden, liksom det otvifvel.aktigt icke förringat det vardigs i hennes frnmsttbllning, om Bon all.deles uteslutit de artigheter med hvilka hon tager afsked af hr $., - d&amp; hon i det öppna brefvets slutord uttrycker sin ndjupa beundran för hvad stortn han tänkt och sin " varma erkiinsla för hoad viirdigt " han kampat. Dessa artighetsfraser tagas sig något underligt ut, sedan författarinnan pA ett rätt sliende sätt bevisat, att hr S. ingalunda tan.ker stort om kvinnan, hvilket han sjalf ej Pialler väl vill vidkannas, - samt att han alldeles icke kiirnpat värdigt. Htminstone hade det val varit nödvandigt, att förf. uttryckt p&amp; hvilket omrdde hennes mot.stsudare tänkt stort och i hvilket afseende hans strid varit sardig. Men fUrf. till det " i3ppnca brefvet " &amp; r s i saker p&amp; sin sak, och dartill har hon nog skal, att hon icke fruktsr att gifva motspelaren Atskilliga fördelar p&amp; hand. Hon drifver honom i alla fall fr&amp;n den .ena, om ock i somligas ogon aldrig s i v&amp;l befiiste, stallningen efter .den andra.
Men vid jemförelse af <>S och 72 §§ förefaller det mig temligen tydligt, som bevilln.Utsk. skulle hafva för afsigt att nedbringa allt fastighetsvärde i Sverige till minimitariffen’; ty utan ett sådant antagande af Utsk:s mening kan jag sannerligen icke förklara mig den rälta tydningen af 72 §, dä der står: ”vid den uppskattning af fastigheter, som, efter nu stadgade grunder fasställes, åligger det taxeringscomitéerne att, med hänsigt till det förhållande för hvarje län, som särskildt bifogade tabell utmärker, lika noggrant som allvarligt, utreda de orsaker, hvilka åstadkommit nedsättning i fastighetsvärdet.” Det förutsattes således ett allmänt nedsättande af fastighetsvärdet, för att komma till minimitariffen. Jag skall icke klandra denna åtgärd, om nemi. den står tillsammans med den beräkning af bevilln.summan, som jag förmodar att Utsk. har uppgjort. Men för att rättvist tillämpa denna grund och komma till det relativa värde på egendomarna, som en värd ledamot af bevilln.Utsk. har förklarat vara Utsk:s önskan, så måste naturligtvis ett normalvärde finnas. Detta normalvärde, grundadt på minimitariffen för hvarje län, kan i 28 Den .2 December. min tanke ej blifva annat än det sopa uppkommer när man dividerar minimitariffens summa för länet med hemmansnummern. I sådant fall skulle t. ex. i Stockholms län, der minimilariffen utgör ungefärligen 16,000,000 r:dr och hemmanens antal är närmast 4000, medelvärdet för hvarje hemman blifva omkring 4000 r:dr. Hvilket hemman inom länet är det då, som har detta värde ? Jag ser icke ens möjligheten af att finna ett hemman, som rättast har detta jemförliga normalvärde och efter hvilket sedermera de öfriga relativa värden skola beräknas. Deraf uppstå de största svårigheter och nära nog omöjligheter att komma lill någon verkligt rättvis taxering. Jag anser det derföre icke rådligt att godkänna hela den häntydning för laxeringscomitéens bedömmande af hemmanens värde, hvarå den 72 § numera kommer att häntyda. Hr Oxehufvud: Jag instämmer fullkomligt i den af Gr.