Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kongl. Maj:t har, i öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af SjöÄrendena och Kammar-Kollegium härvid i underdånighet yttrat, i Nåder funnit billigt, att båtsmans-rotehållarne i Bohus Län frikallas från skyldigheten att gifva en månads utredningskost till de båtsmän, som hädanefter antagas vid länets begge roterings-kompanier, samt deremot endast förpligtas att vid uppfordring gifva dem samma rätt, som åtnjutes af roterings-båtsmän i allmänhet, nemligen nöjaktigt underhåll i matsäcken eller i kontant, till samlingsplatsen, äfvensom att lemna skjuts för deras tross dit; dock med iakttagande härvid, att de båtsmän, hvilka äro i tjenst, när förändringen vidtager, bibehållas vid den rättighet till en månads vägkost vid uppfordringar, sorn båtsmanskontraktet dem tillerkänner; äfvensom, vidkommande frågan om utsättande af bestämdt pris på den matsäckskost, som efter förändringen bör båtsmannen tilldelas, Kongl. Majit ansett ett sådant pris icke kunna bestämmas annorlunda än efter dag, och således vara beroende af den våglängd, sorn från roten till samlingsplatsen måste tillrvggaläggas; hvarvid, för tillvägabringande af full rättvisa i denna del, priset på ifrågavarande kost bör bestämmas efter det i hvarje års markegångstaxa utsatta portionspris för lågande trupper; och Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 10. 5 har Kongl. Majit, jemte tillkännagifvande häraf, velat i Nåder inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande i ämnet. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. Ggllengranat. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 8 Oktober 1847. Närvarande:
Den 17 Julii, Herr Maijer siam, Johm: jag anser för min d ’l den af Eders Excellence gjorde proposition att Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse må läggas till hsndlingarne, vara den enda rätta, men jag tror ock, att, såsom en följd deraf, någon vidare öfverläggning örn sjeliva frågan icke bör äga rum. Så vidt jag kan erinra mig Grurdiagarnts innehåll, kanner jag icke något sätt, hvarpå detta ämne ytterligare kan komma unlrfcr pröfning vid denna Riksdagen. Q., det en gang genom Förstärkta StatsUtskottefs beslut blifvit afgjordt, finner jag icke, att Riksens Ständer, ehvad Kongl. Majt gillar b dutet eller icke, kunna detsamma vid samma Riksdag ändra. Om Ridderskapet och Adeln, detta oagtadt, likafullt viii ingå i en förnyad pro'ning af ämnet, den jag icke anser med Grmdlagarne enlig, tror jag likväl, att frågan åtminstone såsom en ny motion måste betragtas, och först bör till behörigt Utskott remitteras. Herr Pahlman: Jag får vördsamt förklara, att ifall man anser Grefve Spens’s motion böra till behörigt Utskott genast förvisas, jag icke har något att deremot erinra, men jag hemställer tilbka, om icke Herr Cederschölds yt* frände äfvenväl dä må till samma Utskott re» mitteras. Hans Excellence Herr Grefven och Landt-? Marskalken yttrade, det ett ProtocollsUtdrag just nu från Borgareståndet ankommit, som torde Den i 7 Julii. 347 få uppläsas, och hvarigenom remiss syntes blifva öfverflödig. Härefter upplästes BorgareStåndets
Hitintills har varit vanligt, att öfverläggningen anses slutad, då Hr Landtm, framställer propos., men derefter och sedan propos.-n blifvit af Ståndet besvarad, tror jag, att någon vidare diskussion i ämnet icke grundlagsenligt får äga rum. Jag föreställer mig derföre ock, att Hr von Hartmansdorffs afsigt icke varit ali gifva något yttrande i sak, utan endast att få sin mening i prot. intagen, och blott såsom en reservation kan den der lemnäs plats. Samma förhållande är äfven med Hr Ribbings yttrande. Sedan, såsom jag nyss nämnt, propos. på bifall eller afslag blifvit framstäld och af Ståndet besvarad, kan vidare diskussion i sak icke äga rum, hvilket till alla delar strider emot grundlagens anda, och jag tror, att, om vi skulle förfara annorlunda, vi icke kunna komma till slut i något ämne. Således om Hr Ribbing icke åtnöjes med Hr Frih. och Landtnv.s lillkännagifna upfattning af Ståndets svar å den framställda proposm, lärer någon annan utväg för honom icke återslå än att begära votering. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, innan propos. till bifall å hvad Utsk. i 36 § tillstyrkt blef framstäld, haft äran hemställa om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen i ämnet fulländad ben 1 Februari e. m. 309 sami R. o. Ali. behagat besvara denna hemställan med ja, och H. Ex. vid sådant förhållande ansåge det icke vara med grundlagen öfverensstämmande, att en diskussion i ämnet ånyo bragtes å bane. H. Ex. hade först gjort propos. till bifall och trott denna propos. besvarad med nej, samt omedelbart derefter framstält propos. till afslag, och förklarat sig anse denna sednare propos. besvarad med ja, hvadan ooh då någon votering icke blifvit begärd, H.
Han har nemligen åberopat 60 §:s Reg.Form. stadgande, att Konungen ej må förpakta Statens inkomster eller till fördel för sig och Kronan några monopolier fastställa , och Grefven har trott, att sådant skulle bevisa, det Bevillnings - 176 Den 29 December e. m. medlen nödvändigt måste ingå till StalsContoiret. För min del bekänner jag, det jag omöjligen från detta Grundlags bud kan hemta någon analogi för Grefvens påstående, enär jag ieke inser, hvarföre man, i händelse den ena Grundlags-olaglighelen beginges, icke äfven kunde begå den andra, att nemligen undandraga Statsverket jemväl förpantningssumman. Och om detta sednare ej skedde, ser jag icke något hinder, att ju icke denna summa kunde inflyta till Riksgäldsså väl som till StatsContoiret. För öfrigt kan jag ej finna, att då StatsYerket har sina bestämda anslag, öfverskott böra komma i fråga, utan önskar jag, att Bevillningen hädanefter så fastställdes, att några öfverskott icke inträffade. Och det måtte, såsom förut blifvit sagdt, icke vara svårare, att medlen insättas i Banken för RiksgäldsContoirets, än för StatsContoirets räkning. Herr von Hartmansdorff, August: Då jag lärer vara den enda af RiksgäldsContorets Fullmäktige, hvilken för närvarande är tillstädes, anser jag mig böra yttra några ord i ett ämne, hvilket så nära rörer detta Verk. Man plägar vanligen söka göra det Verk, man tillhör, så vigtigt som möjligt; men jag vill blott lemna sanningen sin gärd. Jag anser nemligen RiksgäldsContorct vigtigt i dess befattningar såsom be - Den 29 December e. m. 177 betalare af Rikets skuld, mea icke såsom UppbördsVerk. Min mening är således den, att inga andra medel än de, som äro anvista till Riksgäldens liqviderande, borde till RiksgäldsContoret inflyta. Skulle denna upphöra, så anser jag RiksgäldsContoret böra göra likaledes.
Sprengtporten förslag, men att, såsom jag uppfattade det, kan jag icke understödja detsamma, emedan det Jcmnar rum för ett godtycke, som icke bör tillåtas. Den i3 Mars f. m. Frill. Cederström: Hr von Hohenhausen har förklarat, att England skulle iiafva varit ett Irland , om det icke för 60 år sedan infört en lagstiftning sadan som den Utsk:n föreslagit. Jag anhåller att få lemna några korta upplysningar i detta fall, som här kunna vara på sitt ställe. Den lagstiftning, som England införde 1780, medförde den olycka för England, i följd hvaraf England , om det i proportion icke ägt större krafter än Irland, skulle varit långt under Irland. Jag hänvisar den värda ledamoten lill Underhusets förhandlingar vid 18'i3 års parlament, sid. hvaraf man kan finna huru dermed sig förhåller. För att återkomma till förhållandet inom Sverige, får jag förklara, att jag har utgått från den grundsats, som öfverensstämmer med hvad jag 1111 och fordom yttrat i detta ämne, att hvarje Svensk man bör lemnäs rättighet att med sin arbetsförmåga och med de medel han äger besörja om sitt och de sinas underhåll, emedan man i annat fall rubbar den uti grundlagen nedlagda grundvalen för samhällets bestånd. Med erkännande deraf, måste man medgifva, att det icke kan vara hvarken enskild eller allmän ratt eller nyttigt att hindra sådant; ty rättigheten har grundlagen lemnat oss, och nyttan bör förståndet visa oss. När man icke vill utgå från den enkla grundsatsen, att den, som förslösar sin arbetskraft, ingenting kan samla, och att den , som ingenting vill samla , står på samma punkt, derest han ej blir fattigare, så skall man alltid stifta felaktiga lagar för fattigvården. Frih. Sprengtporten har framkommit med ett biförslag, som vid första åhörandet kunde synas grundadt på en slags billighetsidee, men som, vid en närmare analysering deraf, torde finnas lika obilligt som skadligt till sina följder. Det är klart, att om eri person lemnar arbetstillfälle åt dem, som sakna det i andra socknar, så har han dermed gagnat det fattigvårdsdistrict, hvarifrån de komma, emedan det slipper att genast försörja dem.
Tag stafven, och församla menighetena, du och din broder Aaron, och taler till hälleberget för deras ögon; det skall gifva sitt vatten. Alltså skall du skaffa dem vatten utu hälleberget, och gifva menighetene dricka, och deras boskap. Då tog Mose stafven för Herranom, såsom han honom budit hade. Och Mose och Aaron församlade menighetena inför hälleberget, och sade till dem: Hörer, I olydige; månne vi ock skole skaffa eder vatten utu detta hälleberget? Och Mose hof upp sina hand, och slog på hälleberget med sin staf två gånger; då gick der ut mycket vatten, så att menigheten fick dricka, och deras boskap. Och Herren sade till Mose och Aaron: Derföre, att I icke trodden uppå mig, att I måtten helgat mig för Israels barnom, skolen I icke föra denna menighetena in i det land, som jag dem gifva skall. Detta är det trätovattnet, öfver hvilket Israels barn trätte med Herranom, och han vardt helgad i dem. Och Mose sände bådskap ut ifrå Kades till de Edomeers Konung: Så låter din broder Israel säga dig: Du vetst all den mödo, som oss påkommen är; Att våre fäder voro nederfarne in uti Egypten, och vi i långan tid bodde uti Egypten, och de Egyptier handlade illa med oss och våra fäder. Och vi ropade till Herran, och han hörde våra röst, och utsände en Ängel, och förde oss utur Egypten: och si, vi äre i Kades, i den staden, som vid dina gränsor är. Låt oss draga igenom ditt land; vi vilje icke fara öfver åker eller vingårdar, och icke dricka vattnet utu brunnarna; vi vilje draga rätta landsstråtena, hvarken vikande på den högra sidona eller på den venstra, tilldess vi komme igenom dina landsändar. De Edomeer sade till dem: Du skall icke draga härigenom, eller jag skall möta dig med svärd.
Hur skall han taga sig ut? Lät honom försöka att med den vädurshufvade murbräckan bulta sönder fästningsmuren. Denna method att fördjupa sig i forntiden, innan man gjort sig hemmastadd med nutidens förhållanden, har frambragt ett fenomen, som var aldeles okändt för de gamle Greker och Romare, och som är helt och hållet den moderna tidens tillhörighet. En ypperlig typ för satiren och skämtet har länge varit en förläst Magister eller en s. b. skolfux. Hvad är det som hos denne typ så häftigt verkar på skrattmusklerna? Icke kan lärdomen vara löjlig? Den omständigheten, att man känner allting bättre än alla andra, kan omöjligen förorsaka löje. Orsaken måste vara någon annan; och, om man närmare betraktar saken, skall man finna att det icke är lärdomen, ulan okunnigheten, som utgör det komiska elementet. Kontrasten emellan det bögvisa utseendet, som bär tydliga spår om nattvak och stora ansträngningar, för inbemtande af kunskaper, — kontrasten emellan detta utseende och okunnigheten om allt, som för en menniska är nödvändigt att känna, — är otvifvelaktig! det som väcker löjet. Skalden säger derföre om Magister Mahl: »De gamle Grekers skor han känner, »Men sina jemt han bakfram spänner.» Sedan jag, såsom jag förmodar, visat att de stora fördelar, man skulle hemta från de klassiska studierna, icke i verkligheten förefinnas, torde det återstå att framställa, om icke det tidiga studiet - Den 3 December e. to. US diet af de gamla språken medför bestämda olägenheter och i många afseenden menligt inverkar på det unga sinnet. En närmare granskning af vår latinläsande ungdom skall visa, att den har alldeles förvändt begrepp om Staten. Här finnes väl knappast någon skolpojke, som icke vurmar för de gamles republik. Tidigt insuper han äfven de gamles förakt för allt borgerligt. Han vänjer sig att anse kroppsligt arbete endast passande för slafven. De Latinska glosorna inger honom också stor benägenhet för lärdomshögmod, så att han gerna möter hvar och en i Latinet okunnig med ett: »odi profanum vulgus».
Om ni verkligen har någon känsla af godhet – eller blott af medlidande med en djupt olycklig och mycket brottslig medmänniska – så sök upp henne – bringa mig ett budskap från henne – tag er af henne och hennes barn – trösta henne, om hon är bedröfvad, hjälp henne, om hon är i nöd – Hon heter Esther Gabel och bor i S:t Pedersstræde. – Jag skall se till, hvad jag i detta fall kan göra för er! säger prosten förnumstigt. Bekännelsen är honom ett nytt bevis på uppriktigheten af syndarens sinnesförändring. Helt och hållet oberörd af den våldsamma smärtan i detta utbrott är han icke heller, men han får icke hängifva sig åt sin mänskliga vekhet, ty Guds ärende går framför alla andra. Därför fortsätter han omedelbart i enlighet med sitt utkast: – Utan tvifvel har ni också sönderslitit äktenskapliga band, som dock i enlighet med alla sedliga och osedliga folks öfverensstämmande omdöme borde hållas i helgd? Hvilken oersättlig skada har icke därigenom vederfarits båda parterna! Och hur måste icke förnimmelsen af denna orätt ha bedröfvat den äktenskapsbrytande parten! Hvilka samvetskval ha icke följaktligen drabbat eller kunna ännu drabba de olyckliga personer, som blifvit förförda af er. – Hvarmed vill ni ursäkta er, om sorgen eller förtviflan kanske varit till obotligt men för den skyldiga eller oskyldiga partens hälsa eller lif? Och har icke genom ert förvållande det äktenskapliga lugnet, hemmets bästa lycka, mångfaldiga gånger blifvit stördt? Allt detta gör tydligtvis långt mindre intryck på syndaren. – Ofta – svarar han – har den lidande parten icke erfarit den orätt, han lidit. I några fall har jag till och med, genom goda råd, som jag gifvit henne, snarare befordrat husfriden. Med sådana ursäkter tröstade jag mig då – nu anför jag dem icke för att ursäkta mig. – Kanske måste, genom ert förvållande, rättskaffens fäder försörja barn, som de icke med säkerhet kunna veta vara sina egna. Hvilka förvirringar, fiendskaper, processer kunna icke därigenom ännu länge efter er död uppstå i familjer som kunnat lefva i ro och lycka, om ni lämnat dem ostörda?
Att hufvudboken, efter den method enligt hvilken den är uppställd, förefallit invecklad och svårfattlig, kan väl hända, men detta ansedda fel skulle vid en sakriktig pröfning ingalunda tillskrifvas räkenskapsmethoden, utan de mångartade och mycket vidlyftiga detaljerna, som deri redovisas. — Undertecknad har noga följt de alltsedan början af 1830-talet gjorda erinringar emot formen af statens räkenskaper, studerat grundligen alla fastställda formulär till räkenskaper, granskat och pröfvat alla statsförvaltningens redogörelser, som oftast varit af sakkunnige tillkallad såsom skiljedomare vid pröfning af räkenskapsfrågor i deras högsta mening - och jag skulle ej ändock hafva lyckats uppställa den mest lämpliga methoden för Kassans räkenskap? — Det orättvisa klandret trälfar nu den, som kan lätt bära det, då alla sakkunnige säkert fällt och komma att fälla ett annat omdöme. Af anmärkningarne, jemförda med förklaringarne, af hvilka utgår, att intet fel i sak vid räkenskapen förefunnits, synes Revisorernes omdöme, att de ej kunnat bilda sig någon säker föreställning om Kassans tillstånd och förvaltning, innebära sin egen vederläggning, ty ett felaktigt register och några icke införda transporter höra till de mest underordnade detaljerna af redovisningen och böra vid hufvudsaklig pröfning af en förvaltning ej tagas i ringaste betraktande. § 2. Såsom förut är antydt, utgöra hänvisningarne inom räkenskapen tillräckligt register för revisionen, och vid denna räkenskap så mycket mera, som den omfattar endast några få konti. Det såsom felaktigt anmärkta föringssättet af 186 J års behållning å kreditivet, 16,692 R:dr 41 öre, är, i enlighet med Revisorernes mening, rättadt uti 1862 års, vid detta års början redan afslutade hufvudbok. Stockholm och Arméens PensionskassasRevisionsoch Bokhållare-kontor den 30 December 1863. L. Lidbäck. — 331 - Rong!. Fångvårdsstyrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskning af 1861 års räkenskaper angående fångvården. Stormaktigste, Allernådigste Konung!
Betänkande N:o 87' "det icke undfallit Revisorernes uppmärksamhet, att treskillings-afgiften högst betydligt öfverstigit det afsedda behofvet) men Länets Invånare skola dock så mycket mer blifvit bedragne i sin billiga väntan om nedsättning, sorn de sedermera, eller från och med 1824, hvarken blifvit kallade att yttra sig öfver årliga beloppet af oftanämnde afgift eller deltaga i revisionen af dess förvaltning , hvilken senare befattning blifvit öfverlemnad till Länets Pröfnings-Comité, hvars Ledamöter Landshöfdingen ensam utsage. Med öfvertygelsen, att Venerisk smitta i de flesta orter af Riket, liksom i Upsala Län, sällan visade sig på Landsbygden, åtminstone i den höga grad, att så betydliga bidrag , som de genom denna afgift inflytande, borde samlas till smittans förekommande, anser Motionairen, enär allmänna välmågan så märkbart aftagit, att i synnerhet jordbrukaren med svårighet förmår utgöra sina skatter, det hvarje skattskyldig med skäl kan fordra upphörandet af den till Veneriska smittans hämmande hittills utgående afgift; dertill kunde läggas de ytterligare skäl, att afgiften icke sällan användes till annat ändamål än det, som utgjorde vilkoret för dess första åtagande, att den, en gång tillfälligtvis bestämd, oförmodadt kunde förvandla sig i en ständig beskattning, hvilken dessutom vore högst obil-; ligt fördelad, dä den utginge efter persona - Siatso. Bevilln. Vtsk.
JSfter de steg, som blifvit tagna Den ij Martn, e. m. 211 Vid första upptäckten af Disconternas obestånd, och i anseende till det högst betydliga inflytande deras Concourser skulle hafva pä PenningeVerket, tror >ag att den stiängaste rättvisa nu mera ej kan hafva något att påminna vid den af Staten sjelftagne befattning med desse Disconters administration och slutehga utredning, så mycket mindre sorn dermed förenas både Gäldenärers och Borgenärers fordel emot en i vanlig Concöurs-ordhing gjord utJ redning. Vid indrifvandet af Disconteines Fordringar medgifver jag att Gäldenärernes skonsamma behandling blifver det säkraste medel att nå ändamålet, hvarvid är nödigt så ställa till, att denna skonsamhet ej må urarta till vårdslöshet och ej heller blifva ett ämne för några Embetsman att ockra på förlägna Gäla denärers svåra belägenhet. Höglofbge Ut-i skotten nämna , att all upplupen och vidare upplöpande Ränta försvinner-, denna Liqvida-f tioflsgrund synes mig leda till en nog betydi lig ojämnhet i den blifvande utdelningen , hvarigenom händer a tt den som äger en DiscontSedel, hvilken flere år med tre procents Ränta varit löpande man emellan, eller hos en Person lörvarad , skulle ej derföre få mer än man fick för en annan af samma valeur, som varit uttagen några dagar förr än obeståndet blef bekant ; ett sådant förfarande synes mig så mycket orättvisare , sorn den till Disconterne lemoade valutan för dessa Sedlar varit Contante medel insatte, endast emot hälften af den lagliga Räntan och utan annat Hypotheque, Jin tron på Disconternesförvaltning Din 17 Martti) t. ta. gars redlighet och solidité.
Den förändring, som Kongl. Majit med Rikets Ständer, vid sista Riksmötet, beslöt i afseende på Hof-Rät ternes jurisdiktion, har blifvit verkställd, och Wermelands Lan, vid 1816 års början, lagdt under Svea Hof-Rätt. En god verkan deraf har redan visat sig, då, enligt de Berättelses Kongl. Majit af dess Justitie - Kansler erhållit, Svea Hof-Rätt, oaktadt den ej ringa tillökning i göromål, som för densamma härigenom tillkommit, med lika skyndsamhet och drift som förut, kunnat de dit inkommande mål och ärender till slut befordra, och Götha Hof-Rätt fått en minskning i dit inkommande mål, Som satt den i tillfälle, att med desto större verksamhet kunna handlägga mängden af de öfriga; men som Kongl. Majit erfarit, att Götha Hof Rätt , oaktadt all använd flit, likväl icke på de trenne Di visioner, hvaraf den varit sammansatt , möjeligen kunnat medhinna deras afgörande, så fort parters rätt fordrade, har Kongl. Majit funnit sig nödsakad anbefalla, att ärendetne derstädes boide föredragas på fyra Divisioner, och att således, för att utgöra en ny Division, oka Ledamöternes och Betjeningens antal, hvarvid likväl, på sätt Rikets Ständer derom erhålla närmare underrättelse, personalen blifvit inskränkt inom hvad behofvet för det närvarande oundyikligen påkallade. Kongl. Majit har jemväl af de underdåniga '^krhets-berattelser, så väl Rikets Collegier, soia Kongl. Konungens Nätt. lierättelse', itj" Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgtfvit, och Justitie-Kansleren, efter föregången granskning, i. underdånighet anmält, med tillfredsställelse erfarit, att de, i allmänhet, nitfullt sökt behandla de ärender en hvar af dem tillhört, efter livad desse göroinåls beskaffenhet och mängd til-, låtit. Det har varit bekymmersamt för Kongl. Majit, att härvid erfara, det i synnerhet skuldfordringsmålen i åtskilliga
Län med flere af Ståndets medlemmar förenat sig med Molionairen, har Johan Eric Jan son från "Wermland anmärkt, alt de föreslagne mindre jord-afsöndringarne voro skadlige i Bergslagen, der skogen derigenom allt för mycket skulle medtagas; hvaremot Strindlund åter invändt, att vida skadligare följder skulle" uppstå, om backstugusittare utan ikonsmål måste vräkas, i händelse vilkoren för hans besittningsrätt icke i alio öfverensstämde med 1827 års Kongl. Förordning o. s. v. 4:o Af Samuel Jönsson från öland, som, efter framställning om de menliga följder, hvartill rättigheten till hemmans klyfvande i dess nu varande skick skall leda, med serskildt afseende på berörde Ö, föreslagit: att, efter föregången clas sification af hemmanen pd Öland, hemmans - klyf ningen icke md utträckas längre än till 1/4 mantal d de sämsta, til 1J8 ä de medelmåttige, sami till högst 1f 1G pd några af serdeles godhet, Dessa motioner hafva Utskotten i öfvervägande tagit, men som Kongl. Maj: t, med uppmärksamhet å de betänkligheter vid Författningens tillämpning, sorn i underdånighet blifvit anmälde, le ra nät Rikets jordbrukande invånare tillfälle att yttra hvad de kunna finna lämpligt i den Comité, som, enligt Kongl. Maj:ls Nådiga Circulaire till Dess Befallningshafvande den 26 October sistlidet år, skall inom hvarje Län sammanträda, samt det med säkerhet kan antagas^ att de uti förevarande motioner upptagne yrkanden af Comiléerne blifva framställde uti de Utlåtanden, sorn komma att afgifvas, samt således vid pröfning af detta vigtiga ämne blifva föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, så anse Utskotten någon närmare granskning af målet vid så beskaffade förhållanden icke böra af Rikets Ständer företagas.