Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtminstone fick drottning Nathalie ett temligen suäft mottagande, då hon, närmare årets slut, ånyo besökte Belgrad. Af mindre betydelse synes tillbudet till uppror på Kreta hafva varit. På verldspolitiken inverka förr eller senare de båda stora företag, för hvilka Lesseps och Stanley, hvardera på sitt håll, scält sig i spetsen, nämligen Panamakanalen och det inre Afrikas öppnande för europeisk civilisation. Det första företaget mötte vid årets början en nedslående motgång. I januari upprättades väl ett nytt bolag under presidium af Lesseps, hvilken med Banque de Paris ingick en öfverenskommelse (12 jan. ) om utsläppande af nya Panama-aktier till ett belopp af 60 millioner francs. Seinetribunalet förklarade nu det gamla Panamabolaget upplöst (4 febr. ) och utnämnde förre ministern Brunet till » liquidateur * med vidsträckt fullmakt. Det nya bolaget synes emellertid haft alltför stora finansiela svårigheter att bekämpa, och företaget kan derföre ännu ej ga fram med en raskhet, som i någon man motsvarar de en gång uttalade stolta förhoppningar. Fullbordandet af Stanleys äfventyrliga Afrikafärd hör till årets vigtigaste tilldragelser. Länge har den bildade verlden varit i oro öfver den namnkunnige resandens öde. Det var först vid böljan af detta år, som man fullt förvissades om, att han verkligen lefde, och under de senaste månaderna har man med lifligt intresse förnummit de knapphändiga underrättelserna om hans segertåg från sjön Albert Nyanzas stränder till Zansibar. Sålunda förverkligade han sitt uppsåt att undsätta Emin samt har haft flere strider och äfventyr gemensamt med denne. Den 18 maj bröto de båda upp från södra stranden af Albert Nyanza och tågade österut. Den 10 nov. anlände expeditionen till Mowapwa (20 eng. mil ö. om Zansibar); den 6 dec. anlände Stanley till Zansibar. Framgångens glädje har emellertid störts genom det olycksfall, som drabbat den halfblinde Emin. Den brasilianska statshvälfningen kom vid slutet af aret liksom för att åt det samma gifva en revolutionär hlutkläm.
Men dervid får jag erinra, att Ridderskapet och Adeln på öfverskotten anvisat ett betydligt anslag af 70,000 R:dr årligen för KrigsCollegii departementer, till Försvarsverkets materiel; och att StatsUtskottet hittills mycket hetvillat, huruvida öfverskötten skulle räcka dertill. Bäst synes derföre vara, att först tillse, det redan beslutade anslag utgå, innan man beviljar nya, med anvisning på öfverskötten. Slutligen får jag bekänna, att jag hittills, ehuru alltid med motbjudenhet, medgifvit anslag åt Canalerne, i hopp att slippa Statslån för deras skuld, i fall andra skäl icke räckte till; men nu mera, då riket i alla fall ej slipper dessa lån, har jag intet skäl att ytterligare bevilja Canalerne det ringaste. Herr Crusenstolpes Magnus Jacob: Det är lika aktningsvärd!, att en ledamot af Directionen för Södertelge CanalBolag talar för Bolagets intresse, som att en annan person, hvilken står i slägtskapsförbindelse till Directionens Ordförande talar i samma anda; men då Herr von Hartmansdorff visat, alt, genom ifrågavarande anslags beviljande, brist skulle uppkomma i andra redan beslutade anslag, synes mig, att afseende derå bör fästas. Det skulle för öfrigt vara mig kärt, Den rg Februarii f. m. 287 om de, hvilka nu, under förutsättning af tillgångarnes tillräcklighet, yrka på detta anslag, vilja instämma med mig, då fråga om några dagar kommer att uppstå om betryggandet af ett annat långt för detta beslutadt anslag. Herr Rosenblad: Jag är icke i tillfälle att siffra för siffra följa Herr von Hartmansdorffs uppgifter; jag erinrar mig endast, att då BancoUtskottet senast var tillsammans med StatsUtskottet, funnos, oberäknade de nu ifrågavarande 3o,ooo R:dr, tillgång till 105.000
Hvad angår sjelfva förlusten å 1848 års proviantupphandlingar, torde densamma svårligen hafva kunnat undvikas, om i betraktande tages, att sedan provianten blifvit upphandlad och mötena tillen del började, trupperna fingo uppbrottsordres i Maj månad, hvarföre det då ej redan åtgångna proviantupplaget, till undvikande af dess förskämning eller ökade kostnader för köttvarornas insaltning, måste utan uppehåll och på sätt i 34 §. af auktionsreglementet medgifves, utan något minimiförsälj] ungspris, till den mestbjudande föryttra.s, samt att provianten till de qvantiteter, som bär ifrågakomma, ej kunde under dessa förhållanden realiseras till sitt verkliga värde, emedan sådant skulle förutsätta antingen ett mera allmänt behof af varorna inom de orter, hvarest försäljningen försiggick, eller ock utväg för enskilda inropare att a annan ort kunna med fördel afsätta desamma, hvilka omständigheter dock ingendera blifvit uppgifna eller kunna anses sannnolika; börande Kollegium, i afseende å Revisorernes förmenande, att prisen vid upphandlingsauktionerna varit alltför högt stegrade, i underdånighet anmäla, att 15 §. af 1832 ars underhällsreglemente samt 8—14 §§. af instruktionen för Provianterings-direktionerna af den 14 december 1841 innehålla de föreskrifter, hvarefter vederbörande hafva att rätta sig vid prisbestämmelser och upphandlingar af indelta regementenas mötesfornödenheter. Räkenskaperna för trosspassevolansfonden och Norrbottens hästjägare-sgvadrons fond hafva, enligt Revisorernes anmälan, icke till någon erinran föranledt. — 279 — 2:o. Utrcdnings-afdelningen.
Om således ett fartyg intages tullfritt från England och machinen särskildt förtullas å 5 procent, blifver, då machinen och fartyget hafva hvardera ungefär ett lika värde af t. ex. 50,000 R:dr, tullen å det hela endast 2£ procent eller 2,500 R.dr, i stället för 10,000 R:dr, som Utskottet åsyftat. Då maehinens insättning i fartyget kan i Sverige ske för billigare pris än i England, betäcker den inbesparda tullafgilten, 7,500 R:dr, flerdubbelt den särskilda transportkostnaden för machinen. Till undvikande af författningens kringgående i delta hänseende, anser jag, att tullen å seglande fartyg samt ångfartyg af jern eller träd, äfvensom å machiner, bör bestämmas till lika belopp med 5 procent af varans värde. 2:o För jer ny!atar af under -Jtums tjocklek är tullen föreslagen till 4 R:dr pr skeppund. Enär jernplåt af det ytterst tunna slag, som till en del finare bleckslagarearbeten begagnas, icke inom landet tillverkas, torde de nyligen anlagda verkstäder i större skala lör dylika arbetens förfärdigande ej böra med lör hög tull ä materialierna omintetgöras; hvarföre jag finner skäl derför, att jernplåtnr af nämnde dimensioner ej böra draga högre tull än 3 R:dr pr skeppund stapelstadsvigt, för hvilken åsigt det lägre tullvärdet på den tunnare sorten äfven talar. 3:o Tullen å raff ina d-socker är föreslagen att oförändrad qvarstå lill 5 sk., och sirap till 3 sk. per skålpund. Dessa höga tullsatser äro liktydiga med f'öi'bud till några få socker-raffinadörers förmån.
Vakten er, mina herrar“ – fortfor han och höjde rösten högtidligt – “att under detta tillstånd göra några försök att få lif i mig, eller att ens vidröra mig; följden deraf skulle för mig vara en säker död. Inom en timmas förlopp skall min kropp af sig sjelf få lif igen och bringa er underrättelser från hemmet.“ “Efter en hemsk paus, under hvilken ingen af oss kunde finna ett ord till svar, påtände trollmannen de torra örterna och höll sitt hufvud öfver den illaluktande narkotiska ångan. Efter några få minuter blef hans ansigte likblekt, kroppen föll efter några korta ryckningar ned i den ländstol, framför hvilken ceremonien egt rum, och låg der orörlig, i allt liknande en död man. “För Guds skull“, utropade läkaren förskräckt, “menniskan tycks ha förgiftat sig sjelf, han dör verkligen, så framt man icke bringar honom snar hjelp.“ “Jag måste hålla honom tillbaka med våld, att han icke skulle utföra sin föresats och störta fram till den medvetslöse. “Har ni då glömt, att den olycklige besvor oss, att i det fall som nu verkligen inträdt, icke vidröra hans kropp, så framt vi icke ville döda honom? Ha vi nu en gång, väl i strid med vårt samvete, gifvit vårt tillstånd till det ohyggliga experimentet, så måste vi ock afvakta utgången.“ “Efter en ändlös timma, tillbragt i stark själsspänning, återkom lifsfärgen långsamt, men synbart på den själberöfvades kinder, bröstet häfde sig under häftig hjertklappning, som efter hand öfvergick till en regelmessig andedrägt. Kort derpå vände han sig till mig med följande ord: “Er fru befinner sig i detta ögonblick i sitt kök.“ “Nå väl“, återtog läkaren leende, “vid denna tid på dagen pläga, som ni väl vet, alla fruar hos oss vara i köket.“ “Utan att bevärdiga denna otrogna invändning med ett svar, beskref Lärdal för mig min boning och köket, der han mig veterligen aldrig hade varit, i de minsta detaljer och med den punktligaste noggrannhet.
St. vid föregående riksdagar brukat, då det varit fråga om att tillkännagifva deras beslut, och jag har dervid funnit den aldia största brokighet, ty den ena gången säga Ständerne: vi anhålla om E. K. M:s nåd. bifall; den gången säga de; sedan E. K. M. täckts härtill gifva sin nåd. sanction; tredje gången: vi få i und. anmäla detta för E. K. M.; och fjerde gången, såsom i ett mål hvilket i dag förevarit: vi anhålla i lind., att E. K. M. täcktes låta detta vederbör, tillkännagifva. Med allt detta har jag blott velat bevisa, alt vi icke hafva någon så bestämd föreskrift i afseende på ordalagen, att deraf kan dragas den slutsats, att StatsUtsk. eller R. St. äro skyldige att välja ett visst ordalag. R. St. ina, ifall en förklaring blir gjord om iakttagande af ett bestämdt ordalag, ej försöka att antaga något annat, som äger den aldra minsta skymt af afsigt att vilja förnärma Konungens prerogativ, och jag skulle både som ståndsoch utskts-ledamot vara den siste, som ville ingå derpå, jag skulle, i allt hvad på mig berodde, söka förekomma att sådaut ägde runi; men Ständernes tillgörande i den fråga, som redan förut här i dag förevarit, visar tydligen, att alla fyra RiksStln intill denna stund måhända varit i okunnighet derom, att någon viss föreskrift i afseende på ordalagen finnes, ty annars är det väl icke tänkbart, att alla 4 RiksSCn skulle slumrat vid en sådan oformlighet, som nu påstås vara begången af StatsUtsk. och vara i fråga att af R. St. begås medelst bifall till Utsk:s utlåtande.
Jag tager mig således friheten hänskjuta till LagUtsk:s uplysle Ordf:de, huruvida han icke skulle anse lämpligt att, med anledn. af de gjorda anmärkmne, medgifva en återremiss af Betänk., då LagUtsk. möjligen, vid närmare skärskådande, kan finna anledn. att vidtaga någon förändring i den förkastelsedom, som i Betänk, blifvit afkunnad öfver motionärens förslag. Gr. Sparre: Jag är den siste talaren tacksam för det del tagande han behagat visa denna fråga. Det är verkligen i lagfrågor föga upbyggligt att 2:ne jurister ensamme stå och gräla med hvarandra, och om de hade den minsta öfvertygelse om, att R. o. Ad., med något litet intresse, följde dessa synnerligen vigtiga ämnen, skulle så väl sjelfva saken erhålla mera intresse, som också onekligen vinna derpå; ty det är, såsom Gr. Anckarsvärd ganska riktigt anmärkt, juristerna som tillämpa lagen, men hvar och en, som står under densamma, deltager i dess stiftande och förstår, likaväl som juristen, att bedöma hvad som kan vara lag eller olag. Jag skall således söka att för llrrme redogöra för de skäl, som förmått LagUtsk. till den s. k. förkastelsedomen. Förhållandet är, att f. n. anses en cessionant, genom cessionen, hafva råkat i anklagelsetilistånd, han är således sub reatu, den allmänna åklagaren kan vara tillstädes vid de allmänna förhören och när som helst mot honom göra påståenden. Äfven kreditorerna kunna göra detta. Hans ställning, då han befinner sig i den belägenhet, att icke kunna göra hvar och en rätt, är sådan, att han är till hälften misstänkt för att icke hafva handlat så rättfärdigt, alt icke ansvarspåstående kan mot honom väckas. Detta har varit grunden, hvarför man ansett att han bör hålla sig inom sitt hus, att han icke må fullkomligt fritt handla och vandla, eller begifva sig hvart han vill, emedan man då kunde befara, att denna frihet kunde begagnas så, att om han märkte, det vid granskningen af höcker och räkenskaper några anmärkningar upstå, han då begaf sig på flykten.
Med anledning af Rikets Ständers vid sednaste riksdag vidtagna och genom nu gällande stämplade pappers-förordning kungjorda beslut, angående tidningsstämpel-afgiftens förhöjning, och till förekommande deraf, att sådånt tidningspapper, som fått, stämplas emöt erläggande af den dessförinnan stadgade afgift, skulle, utan föregången omstämpling, kunna användas till de, efter nämnde författnings tillämpande, utgifna tidningar, hafva, från och med 1852 års början, vid all så väl här i hufvudstaden som i rikets öfriga städer verkställd stämpling af det för tidningar afsedda papper, anskaffats och begagnats nya stämplar, sorn, genom textens förändrade uppställning och valörens större tydlighet, äro märkbart olika de vid stämplingen af enahanda papper förut använda stämplar. För jemförelse mellan tidnings stämpel-af'giftens belopp före och efter den vid sednaste riksdag deruti beslutade förhöjning och tili upplysning om den förökning af meranämnde statsinkomst, som detta beslut medfört, hafva Revisorerne velat meddela nedanstående uppgift å de, sedan 1849 års slut, till Riksgälds-kontoret influtna afgifter för tidningsstämplingen i Stockholm och rikets öfriga städer: Med hänsigt till de förändringar, som i rikets penningerörelse inträffat sedan det stadgande, vid början af innevarande århundrade, meddelades: att den för liiksgälds-kontorets räkning i Landtränterierna influtna och af småsedlar samt speciemynt bestående uppbörd borda med kronoskjuts, under militärisk bevakning, till Riksgälds-kontoret insändas, har, till beredande af enhet vid remitteringar af detta verks medel samt förenkling i kontrollerna å samma medels vederbörliga leverering samt insättning i Rikets Ständers Bank, genom Fullmäktiges cirkulärbref till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande af den 29 Oktober sisth är, blifvit föreskrifvet, att remisser af sagde medel, tills vidare, endast få expedieras i rekommenderade paketer med allmänna posten. — 51 — .
A. 64. — i anledning af väckte motioner om bestämmande af en Bevillningsafgift för rättighet att idka jagt och djurfång. XXVI. B. 4o6. XXVII. A. 68. — angående väckt motion om fördelning af Stämmoböter. XXXV. B. i54- XXXVI. A. 35. XXXIX. E. 226. — angående väckte motioner om förbud emot nyttjande af utländska Fabriksvaror m. ra. XXXV. B. 155. XXXVII. A. 327. io4 Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående dels inrättande af PortoFranco på Gottland, och dels väckt fråga om Nederlagsrättighet för Staden Wisby. XXXV. B. 155. XXXVII. Å. 23o. XLVI. U. 367. XLVIII. A. 25o. *— angående yrkadt förbud emot införsel af utländska Fabriksvaror, m. m. XXXV. B. 155. XXXVIII. 141.A. 256. XXXIX. 3. XLVI. U. 367. XLVIII. A. 25o. — angående dels begärd Nederlagsfrihet för Städerne Gefle, Malmö, Hernösand, Ystad, Helsingborg, Calmar och Christianstad, och dels framställning, att antingen Författningarne rörande creditupplag måtte förändras, eller Staden Norrköping äfven erhålla Nederlagsrättighet. XXXV. B. i55. XXXVII. A. 263. — angående yrkad högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor. XL. B. 260. XLI. A. 271. XLVI. U. 367. XLVIII. A. 25o. — i anledning af väckt motion om åläggande af Bevillning till ersättning för inqvarteringskostnader. XLII. B. s3o. XLVIII. A. 32. — rörande Paketpost och Forvngnsinrättning. XLV. B. i35. XLVIII. 34. XLIX. A. 148.
Utaf hnsbchofs bränwinsbränningens blifwande beskaffenhet, matte hwitå intill dest att Riksens Trander af jork proposilion angående landttu arna, och det sä mycket mera, som ingen tid derigenom borttogs, aldenstund Bewilinings-Utfforrel likwal är systlosatt samt full anledning är att förmoda, det berörde UiffottS betänkande om landrrullarne, inom slutet af nästa mecka kan till Riks-Sländen inkomma. Jag hemställer derföre wördsammeligen, om icke Walborne Herr Landt-Marfkalken och Höqloflige Ridderst'apet och Adeln ffulle, med anledning af 49 Z. af Riksdaqs-Ordningen, tillära, att saken rörande hnöbehofs bräuwinsbränningen, mät, te fä hwila pa bordel, till dest att wederbörande Riksens Ständers Ulffott till Standen inkomma med deras betänkande» om landttullarna, och den saken först ar afgjord. Härötwer urbeder jag mig Walborne Herr Landt-Marffalkens proposition. Zerr klack, Larl, upläste följande diktamen: Wördsamr Memorial! Dä Ridderjkapet och Adeln nu företager till pröfning, Oeconomiä-Utskottets afgifne betänkande om hräntvinsbränningen i Riket, och de grunder skola bestämmas, hwarpä denna tillwerkning bör hwi - 568 Den 13 Juni!. hwila, för att i möjeligaste matto bibehålla nyttan och aswärja skadan, kan jag lil! den stranga inskränkning som nu Utskottet projecterak, ej finna andra skäl än den willrädjghet som upkommec i tankan, da nian skall bcstuta, emot egen uptySning och egen ölwertygelse.
Detta är dock en partiskhet, som man efter min tanka icke borde låta. komma sig till last. Såsom jag först nämnde, hade jag ämnat understödja de åsigter Hr von Troil här uttalat, men dä han afstätt från något vidare yrkande i saken, och de fleste talare synas önska bifall til! betänk. vill jag icke för min del lägga något hinder i vägen föi* detsamma. Hr von Hartmansdorff: Jag tror visserligen det vara sannt, som Hr Gripenstedt säger, eller att R. St. äro njuggare emot statens tjenstemän än mot sina egna verks. Men det lärer vara StatsUtsk:s fel, och då Hr Gripenstedt är ledamot deraf, så kan man hoppas att den saken blifver i möjligaste måtto afhulpen. Men derför att man är för njugg mot statens tjenstemän, bör man väl icke vara likaså emot bankens. Jag tillstyrker alltså vördsamt bifall lill betänk. Gr. Spens, Jakob Melcher: Jag tror det vara någon skillnad emellan att vara för njugg, eller att icke vara frikostig. Hvad den nu förevar, frågan beträffar, skulle det möjligtvis kunna hända, att den beskyllning för njugghet, som Hr von Hartmansdorff rigtat emot StatsUtsk., med mera skäl kunde i omvänd ordning påbördas BankoUtsk. Hr Gripenstedt: Då flere talare här (och ibland andra Hr Den 19 Februari em. 605 von Hartmansdorff) lyckes hafva lagt StatsUtsk:s förmenta njugghet till grund för sitt omdöme om behöflighelen af ifrågavar. lönetillökning för bankens vakldrängar, men jag alldeles icke fattar denna grund för beslutet, utan tvertom tror att man bör hålla jemt å ömse sidor, så får jag nu verkligen yrka afslag å betänk. Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä BankoUlsk:s utlåt. N:o 18, ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna ja hafva öfverröslat nej.
Men det var ju blott för en gång, och då de hade haft sin » bjudning », kunde de sedan med godt samvete vara med hur mycket som helst hos de andra. 1891 Nå väl. Bjudningen gick af stapeln och förklarades mycket lyckad. Man hade så muntert och trefligt i de små rummen, och doktorinnan, som lånat Elise sin kokerska — » du behöfver bara ge henne ett par kronor i drickspengar » — förklarade i beskyddande ton, att sådana där små tillställningar kunde de gärna hafva då och då. Och snart var äfven den stora försvarsfesten ett minne blott, men ett gladt minne. Det var förvånande, att något dylikt kunde åstadkommas i en landsortsstad, sade tidningarna, som innehöllo spaltlånga referat och måste tryckas i dubbla upplagor, emedan alla som varit med ville hafva beskrifningen till ett evärdeligt minne. Både herr och fru Berglund stodo särskildt omtalade, hon som den öfverdådiga och smakfullt ordnade blomsterbutikens förtjusande innehafvarinna, han så- som ett allt i allo vid ordnandet af festen och sedan som en den roligaste positivgubbe. Visst var det förargligt, att en stor del af de skänkta arbetena måste på slutet säljas till lägre pris, än de kostat i inköp, arbetet oberäknadt, men tillgången var ju så riklig, att det ekonomiska resultatet af festen blef högst lysande. Således voro alla nöjda och glada. Ja, till och med Tage Berglund, och han kunde dock haft sina skäl att känna sig en smula nedstämd. Dagen efter midsommardagen berättade honom nämligen hans hustru med en smula oro i rösten, att nu gick den sista femman af hushållskassan, och dessutom stodo de i skuld i boden för en hel del till kalaset, som skrifvits upp på räkning, emedan det var så besvärligt att jämnt bråka med betalning af dessa tusen och en småsaker, som behöfdes. O c h Forsblads räkning. och så ändå på ett par ställen. Hon hade tänkt betala .alltsammans på en gång efter festen, men Gud vet, b.vart pengarne tagit vägen.
Bolaget är bcrättigadt: a) att, efter gällande lag och författningar, till sig lösa och med egande rätt besitta enskilde personer och korporationer tillhörig jord, som för jernvägs-anläggningen erfordras; hvilken jord dock ej får för Bolagets skuld intecknas; b) att, utan kostnad eller årlig ersättning, undfå upplåtelse af sådan för jernvägs-anläggningen oundgängligen erforderlig, Kronan tillhörig jord, som står under dess omedelbara disposition; dock bör, när fråga är om boställsjord eller annan åt enskild person med åborätt eller annorledes upplåten Kronojord, ersättning derför af Bolaget lemnäs i enlighet med hvad om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof är stadgadt i Kongl. Förordningen den 20 November 1845; skolande denna Förordnings 27 § jemväl lända till efterrättelse i afseende på de utskylder till Kongl. Majit dcb Kronan, som förut kunna åligga den jord, hvilken Bolaget kommer alt till sig lösa; c) att för jernvägs-anläggningen kostnadsfritt begagna sådana, å Kronans egor belägna, kalkoch stenbrott, som kunna vara disponibla; d) alt för jernvägs-anliiggningens behof samt till jernvägens byggnad och underhåll, under de i förfaltningarne föreskrifna vilkor, 72 Stats-Vtskottets Utlåtande M 86. anlägga och, på sätt tjenligast finnes, drifva erforderliga verkstäder till förfärdigande af gjutgods, smiden, verktyg, redskap och allehanda nödiga materialier; e) att, uppå skeende underdåniga ansökningar, åtföljda af bestämda uppgifter å behofvet, få, under kontroller, som då komma att i nåder föreskrifvas, till riket tullfritt införa de maskinerier, vagnar och verktyg, hvilka vid jernvägs-arbetet erfordras, jemte sådane för jernvägen beböfliga skenor (räls), lokomoliver, stående maskiner och vändplaner (turnplates), som ej af inhemsk tillverkning kunna erhållas emot lika billigt pris och med samma godhet; f) att för jernvägens anläggning erhålla arbets-biträden af Kronoarbets-korpsen, i mån af tillgång och uppå de vilkor, som vid sådant arbets-biträdes användande vanligen bestämmas; g) att för enahanda ändamål jemväl få begagna manskap af arméen, så vidt aftal med vederbörande om frivilligt arbets-biträde kan träffas, och trupperna icke äro af militär - tjenstgöring eller arbete för Kronans räkning upptagna. 13;o.
Enär nu det temporära statslån, som, enligt É. K. Majits och Rikets Ständers under sistlidne riksdag fattade beslut med anledning af då inträffade utomordentliga förhållanden, upptogs till näringarnes understödjande, utgjorde 12,000,000 Ridr, och om detta lån före utgången af nästa år tillfullo återbetalades, så skulle, genom den nu föreslagna ytterligare upplåningen, totalsumman af Svenska Statens utländska skuld icke komma att ökas medfmer än 4,000,000 Ridr öfver hvad den vid slutet af sist - Expcditions-Ulskotlcts Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 39. 67 lidne riksdag utgjorde, utan att taga i beräkning den sedermera skedda amorteringen å det förra jernvägslånet. Deremot skulle, genom omförmälda tillfälliga låns omflyttning från en temporär skuld till ett amorteringslån, den från riket utgående ränteutgiften för denna del af statsskulden otvifvelaktig! komma att minskas.