Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sjelfva saken angår, kan jag för min del icke annat än högeligen önska, att StatsUtsk. måtte tillstyrka Ständerna att bifalla motionärens begäran, emedan det skulle hvarken med billighet eller rättvisa öfverensstämma, om han icke finge sin fordran godtgjord. Detta har jag ansett mig böra upplysa, äfven för att undanrödja det skäl, som från min vägran att underteckna räkenskaperna af StatsUtsk. möjligen kunde hemtas för ett, emot min önskan, afstyrkt bifall å motionen. Lades på bordet. Den 27 Februari i. Hr Klingstedt, Gust. Fredr., hade ingifvit ett så lydande memorial: Sedan erfarenheten visat, att electricitetens användande i åtskilliga slags sjukdomar är af en obestridlig nytta, hafva R. St. under sist 1. Riksdag varit betänkta att genom ett anslag af 600 R:dr B:co, satt till K.SundhetsCollegii disposition, belöna den, som, med kännedom af electriciteten och dess verkningar till flera sjukdomars botande, skulle emot detta anslag vara pligtig att med electricitet gå obemedlade sjuklingar kostnadsfritt tillhanda. Vid samma Riksdag gjordes äfven en motion till Fabrikören, numera Oecon.Directören Godlunds fördel, hvilken såväl genom allmänna opinionen, som åtskilliga af patienter meddelade intyg ansågs äga de för nämnde ändamåls vinnande fullkomligt erforderliga egenskaper.
— N:o 104, i anledning af väckt motion, angående den ort, hvarest kommunalafgifter af hvarje skattskyldig rätteligen böra erläggas: B. VII. 351; VIII. 8. A. 8. — N:o 105, i anledning af väckt motion, i fråga om föreskrifter rörande personer, som utvandra från hemorten för vinnande af arbetsförtjenst; B. VII. 351; VIII. 8, A. 8. — N;o 106, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande till förekommande af vårdslöshet vid behandling eller byggande af orgelverk: B VII. 351; VIII. 8, A. 8. — N:o 107, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för revisionen af kyrkornas i vissa delar af Sverige räkenskaper: B. VII, 351; VIII. 8, A. 8, E. 17. — N:o 108, i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet mot skådespels uppförande i en del städer under vissa tider af året: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9, E. 129. — N:o 109, i anledning af väckt motion i fråga om ändring af 19:de §:n i Landtmäteri-taxan: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9. — N:o 110, i anledning af väckt motion, i fråga om rättighet att skatteköpa de domkyrkan i Lund tillhöriga hemman: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9. — N:o lii, i anledning af väckt motion, i fråga om skyldighet för egare af frälseränta att mot lösen afstå dispositionsrätten till ekeskog: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9; U. IX. 58, 110, A. 110. — N:o 112, i anledning af väckt motion om upphörande af klockares skyldighet att fortskaffa
* 1 den norska tidskriften Nyleende, marshäftet för i år är införd en uppsats om fröken Key såsom lärarinna, hvarur vi anföra följande utdrag: Hya Beräfie / ser ur Bibliska Historien ffor större barn af Tante Malin, lrsta häftet, är titeln pfi ett synnerligt intressant ftrsök att popularisera en del skildringar, som i de vanliga urvalen af bibliska berättelser antingen äro väl torrt framställda Följ mig en hvardagsformiddag upp till Brunkebergsåsens höjd, der man bygger på ett nytt kärl för gammalt vin, Johannis kyrka. Tätt invid ligger fröken A. Whitlocks konfessionslösa skola. Tillfälle till luthersk religionsundervisning finnes dock for de elever, hvilkas målsmän så Önska. Men tillfälle för en intresserad att iakttaga, hur man öfver hufvnd skulle reda sig utan religionsundervisning i våra skolor, finnes dock ej der. Denna skola eger nämligen en ovanligt helgjuten samling lärarekrafter, som, utan att föra några trossatser på tungan, veta att påtrycka skolan prägeln af två religionens grundsatser: sanningskärlek och välvilja mot nästan. En af fröken Keys intelligentaste elever säger särskildt ofta: » Jag kan aldrig tycka annat, än att Tant Ellens lektioner äro religionslektioner. » Och likväl är icke fröken Key den, som åtager sig att belysa kyrkofädernas tillkrånglade gudomsbegrepp, lika litet som det faller henne in att göra eleverna till proselyter af negativa trosläror. I en sorlande hop af fullvuxna händer det ofta, att öfver fröken Keys väsen hvilar ett företrödt allvar och en viss förstämdhet. Införde unga är hennes öppenhjertiga leende alltid tillreds. Man ser, att hon här är i sitt rätta element; och detta är ungdomligheten. Hon hoppas tydligt på bildbarheten i det råmateHel hon här har under händer; hon nedlägger sin sådd i den unga, mjuka jorden i sangvinisk tro, att mycket skall räddas undan torka, storm och frost. Hennes undervisning är här lika meningsfull och går i samma riktning som nyss beskrifvits, men lämpad för minderårigheten. Och ingen vet bättre lämpa sin undervisning derför.
”Du måste följa mig,” sade Ferdinand i det han nalkades och fattade hennes hand. Elisabeth steg darrande opp, men Rudolph ställde sig i vägen för dem, i det han hånfullt sade: ”Jag ville gerna veta, med hvad rätt min herre begagnar denna dictatoriska myndighet emot detta fruntimmer?” ”Med en rätt, som ej rör er,” sade Ferdinand lugnt. ”Jag ville se den, som efter ett sådant svar onäpst undsluppe mig,” sade Rudolph bleknande af vrede och gick hotande emot honom. ”Kom mig icke att glömma hvem jag är!” sade Ferdinand kallt, ”tvinga mig icke att uppenbara händelser, som tids nog skola bli bekanta för denna olyckliga” — han visade härvid på Elisabeth som känslolös sjunkit på en soffa, — ”låt det vara nog, att jag säger, det hon måste återvända till sina barn.” Med dessa ord tog han Elisabeths arm och ledde henne bort med sig. Vid trappan stod en släda, förespänd med en löddrig häst. De satte sig uti och foro obemärkta bort. Isfarten. ”Så ila de fram på den glatta ban, Men under dem lurar den falska Ran.” ~Tegnér.~ Vi gå nu ett par timmar tillbaka i vår berättelse. Elisabeth lemnade sitt hem och sina barn i tjenstefolkets vård, då hon for till K... Det yngsta var sjukt och gret och klagade utan uppehåll, Helena hade gått till en liten väninna och Otto var således ensam lemnad. Det blef honom för tungt att sitta allena i den tysta qvällen och han beslöt att också roa sig. Obemärkt smög han således ut med sin lilla kälke och gick att söka ett par kamrater från granskapet för att tillsammans med dem åka kana utför de branta, glatta elfstränderna. Han hade ej funnit de sökta kamraterne hemma och begaf sig ensam ut i skymningen. Luften var klar, men mild och behaglig och han kände ingen fruktan. Isen var så glatt, kälken så lätt och det var så innerligen roligt. Otto vandrade så småningom från stranden längre fram på isen. Framgången gjorde honom djerf och vågsam; han begaf sig allt längre och längre.
Mina år och min erfarenhet säga mig, hvad man har rätt att vänta; men aldrig har jag förut varit närvarande vid ett tillfälle, då en embetsman blifvit så behandlad. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Då jag under sista plenum hade äran yttra mig i denna formfråga, sade jag, att K. M:s förslag till lag för Banken var uppg jordt under förutsättning af 72 §:s förändrade redaclions antagande; att, på sätt II. Ex. Hr Gr. Mörner nu jemväl anfört, detta förslag först var ämnadt att inkomma, sedan 72 §. var af R. St. behandlad; men att, i följd af denna förutsättning, att förslaget var uppgjordt under hänsyftning på den nya 72 §:s antagande, det följde af sig sjelf, att denna §:s afslående skulle nödvändigt inverka på de §§. i detta förslag, som voro framställda under förutsättning, att de skulle i grundlagsenlig väg blifva antagna. Detta sade jag, och det säger jag anim. Således har Hr Dalman misstagit sig om mitt yltran - Den ii Mars e. ni. >75 de, i fall han menar mig bland de Konungens Rådgifvare, som han sagt skulle hafva yttrat, att några §§ i förslaget vore i strid med grundlagen. Just derföre, att de voro införda under förutsättning af den nya 72 §:s antagande, kunde jag icke säga, att de voro stridande mot grundlagen; men jag förklarar, hvad jag äfven då förklarade, att det icke var meningen, att de skulle blifva beståndande deri, om 72 §. blefve afslagen. Men, säger man, annat står i rnotiverna. Örn också någon oaktsamliet deri skulle finnas, så tager jag mig min del såväl i den mindre aktsamheten som i en möjlig ansvarighet. Men att jag skulle höra sägas, att sådant skulle härleda sig från någon afsigt att göra en statscoup efter 1789 års modell, det väntade jag mig icke.
För den händelse Kongl. Maj:t tacktes fästa afseende vid denna framställning, har Generai-Fälttygmästaren i underdånighet hemställt, att till Rikets Ständer måtte aflåtas Nådig proposition om uppförande å Artilleriets stat af ett reservationsanslag af 5000 rdr årligen till Artilleribefälets skjutöfningar. | Jemte hemställan om Nådigt bifall till de här föreslagna anordningarna för artilleri-officerares skjutöfningar, äfvensom till reseersättning för dessa officerare med begagnande af jernväg, samt dagtraktamente under kommenderingstiden, tillstyrker jag i underdånighet, att ett reservationsanslag, stort 5000 rdr årligen* för Artilleri - Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N'o 1, om Statsverket 1865. 6t befälets skjutöfningar måtte hos Rikets Ständer äskas, samt uppföras under anslaget på Riksstalen lör Svea, Göta och Wendes Artilleri-regementen. Sedan ny exercisoch målskjutningsplats måst åt Göta Artilleri-regemente anÅtskilliga skaffas, i stället för den härtill begagnade Dösebaeka heden, hvarifrån Kronan af^QQta^rtiP hedens egare blifvit uppsagd, har Kongl. Maj:l bifallit inlösen, för berörda ändamål, leri-regemenaf Tånga hed, belägen vid Wårgårda jernvägsstation, hvdken hed, så till utrymme rång a. hed sorn till markens beskaffenhet, särdeles väl lämpade sig för regementets skjutoch andra öfningar, samt derjemte erbjöde fördelen att kunna användas till försöksskjutningar med refflade kanoner; hvarefter Kongl. Maj:t förordnat om uppförande på platsen af erforderliga byggnader.
Vidare 28 Slats-Utskoltels Utlåtande JM 86. skulle, för den ovissa framtid, i hvilken banan öster om Wettern kan komma att fullbordas, och för den ytterst ringa förkortning af väglängd, som då möjligen uppkornme på afståndet emellan Finjasjön och Katrineholm, öfvergifvas den genast vid södra stambanans fulländning uppkommande säkra fördelen att på de årstider, då sjöfarten på Wettern icke är öppen, ega en 2V2 mil kortare förbindelse icke allenast emellan Skåne och Stockholm, utan äfven emellan Skåne och Småland å ena sidan, samt norra och vestra delarne af landet å den andra. Jönköpings stad är, på de grunder Koramittéen fullständigt anfört, att anse för en så naturlig medelpunkt för rörelsen i denna del af landet, att denna stad kan antagas såsom den ort, till hvilken de från olika håll kommande jernvägarne lämpligast böra ledas. Genom den föreslagna förändringen af södra stambanans utstakning skulle likväl denna stambana komma att förlora denna naturliga slutpunkt, likasom sin från början åsyftade nordliga riktning. Äfven för den trafik, som, då en jernväg genom Östergötland kommer till utförande, från en del af de öster om Wettern belägna trakter måste söka sig väg till Jönköping, skulle en icke obetydlig omväg uppkomma, om denna jernväg först fördes söderut öfver Nässjö, i stället för att gå mera rakt i vester mot Jönköping. Enligt Utskottets tanka kan man icke komma till en rättvis uppskattning af det inflytande på trafiken emellan de från hvarandra mera aflägsna orterna inom landet, som den ena eller andra af de alternativt föreslagna linierna skulle utöfva, eller med andra ord på deras relativa förhållande till landets kommunikations-system i dess helhet, om man, såsom Kommittéen, endast tager i betraktande trafiken emellan Malmö och Stockholm I detta hänseende anför Kommittéen, att jernvägsförbindelsen emellan nämnde begge släder skulle, om jernbanan lägges til!
Det är en ganska billig fördelning, som i nuvar. bevilln.stadga finnes, och Utsk. har icke anfört ett enda skäl för billigheten deraf, alt en förändring i denna fördelning skulle äga rum. Jag yrkar sades att, med afslag å Bevilln.Utsk:s utlåt, i så väl betänk. N:o 12, som betänk. N:o 27, det stadgande härom, som i nu gällande bevilln.förordn. förefinnes, må äfven i den näst blifvande oförandradt bibehållas. Frih. Cederström, Thure: För mindel får jng förklara, att jag icke, i likhet med den siste värde talaren, kan yrka någon förändring i den nu föredragna punkten af Bevilln.Utsk:s memorial. Jag finner det nemi. vara billigt , alt om åklagaren tillägges en del af böterna , så böia åtminstone de fattige inom communen få de öfriga fidelarna. Böter, som uttagas vid skattskrifningarna, utgå isynnerhet af den fattigaste folkclassen , och då tyckes det mig icke vara obilligt , alt större delen af dessa böter användas till socknens fattiges bästa. Jag finner äfven en an - Den 10 Octo ber f. m. '97 ledn., alt nu bifalla detta BevilIn.Utsk:s förslag, just af det beslut B., o. Ad. nyss fattat. Enär böterna nu komma att mångdubblas, derigenom att de skattskyldige icke få någon tid att inställa sig, så torde den allmänna åklagaren vara tillräckligt belåten med en tredjedel af böterna. Jag yrkar således bifall till Utsk:s förslag. Frill. Nauckhoff: Jag nödgas anmärka ett annat förhållande vid denna §. Här står; ’’böle till socknens fattige ”1 r:dr.” Jag vet icke af hvad skäl Utsk. aflägsnat sig från 18,2 års författning, som jag menar upptager 2 r:dr. Här lärer icke vara fråga om att utsätta några böter , ty efter det beslut, som R. o. Ad. redan fattat, torde de på en annan väg blifva bestämda.
Hvad har mera händt? Åh, en hel hop. Hr Nordquist, opsrachefen och hofkapellmästaren, har fylt sina 50 år, och hr von der Osten gasterar på Svenska teatern. Jag är rädd för att han, den » olycksfågeln » går och kollrar bort en hel del af hr Palmes beundrarinnor, så att de bli Thaliatemplet vid Kungsträdgården otrogna för det på Blasieholmen. I djupaste förtroende och utan att alls åsyfta någon elakhet åt vare sig hr Palme eller den ärade gästen vill jag säga, att jag finner det mindre underligt, ifall det nu verkligen skulle förhålla sig så. Der niaa s ' gu vcere krop til! sade hr Carl Larsson nyligen med hänsyftning på må- lare och bildhuggare. Citatet låter ännu bättre använda sig i fråga om dramatiska konstnärer. För öfrigt skall hr Palme inte vara ledsen. Hur ståtlig än hr von Osten är, lär han väl inte till den grad ockupera våra teaterbesökande damers hjärtan, att där inte finnes en vrå för hr Palme. Hr Bötel, som börjat sin bana med att slå klatschar från kuskbock, men nu när som helst kan vänta sig att själf bli dragen i triumf af tjusade åhörarinnor, kommer hit med sin höga tenor oeh sina höga engagementsvilkor. Biljettprisen lära bli i proportion därefter. När han kommer, skola vi väl hoppas, att han har våren den riktiga violdoftande soliga våren med sig. Han är ju ett af den gifmilda naturens mest favoriserade skötebarn, oeh därför kan man väl koppas, att samma hulda natur icke nu skall tillåta sin favorit att gå här uppe i ett sträft klimat och förkyla sig. Det vore minsann betänkligare det, än om några dussin lärkor och bofinkar bli våta om fötterna och ådraga sig strupkatarr. Men hvad skola vi taga oss till, hvad skola vi fördrifva ledsnaden med, under det vi vänta på dessa efterlängtade gäster, hr Bötel och våren? Öfvergångstider eller, som man skulle kunna kalla dem, skarfver mellan de olika sä- songerna äro ändå bra otrefliga. Nåja, låt oss tänka efter. Alltid finns det väl ändå någonting, som man kan slå bort tråkigheten med.
LÖFVENSTRÅLE. Man hade sårat mitt hjertas rättigheter, och min stolthet ville afkasta sig allt beroende. Nu, sedan det är skedt... Ångrar du dig? Du måste dricka friska, fria krafter ur Höppeners manliga själ. AUGUSTI. B. LÖFVENSTRÅLE. LÖFVENSTRÅLE. Han är en ek, vuxen på folkviljans egen magra, men fasta, orubbliga klippmark; rötterna äro nästan sammanvuxne med berghällen och tyckas draga sin näring ur sjelfva dess malmhjerta. Jag är planterad dit ... af omständigheterna. Då stormen ej fäller honom, skakas jag af den minsta vind. Du är kär, min bror. AUGUSTI. Du har rätt. Jag dör, kastad mellan tvifvel och misströstan. På theatern har jag lärt mig, att kärleken är blott ett pathetiskt slag med handen på bröstet och en djup, mycket djup suck; att passionen är många, stora ord, rynkade ögonbryn och en förtviflad vridning med händerna. Man kan väl dö af förtviflan ... men man stiger upp igen. Du tror kanske du, att en flicka ej vill gifta sig med en författare ... ack jo, du ... kärleken har inga fördomar. Skulle du ha rätt? Syster, se på mig! Så der ... Ah ... din blick tänder hoppet i min själ. Jag har haft ett mörkt ögonblick, en förskräcklig stund. Hvarje sinne, lifligt som ditt, måste ha stunder, mörka som desse. Men se ... der är vår vän. Fjerde Scenen. DE FÖRRE. HÖPPENER. Ni kommer från Riksrådet? B. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. AUGUSTI. B. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. B. LÖFVENSTRÅLE. Jag kommer från din bror. Hör du! (Man hör ett doft oväsende på långt afstånd.) Jag hör! B. LÖFVENSTRÅLE. Pöbeln är i rörelse. Det gäller Riksrådet. Du skall rädda honom. En stackare bland de sammansvurne, din hedervärda kusin, har underrättat mig om hela historien.
Ruth har i går qväll uppgifvit sin adress för henne, då hon väntade bref, som skulle förmedlas på detta sätt. » Läkaren tog brefvet och räckte det åt Klara. » Ni måste bryta det », sade han, » här får ej finnas betänkligheter. Det kan innehålla något af vigt. » Klara lyder mekaniskt. Men hennes fingrar äro så maktlösa, att de intet förmå, och det faller ur hennes händer ned på mattan. Karl Vrede tar upp det och sliter af kuvertet. Det var en dålig franska, och de få raderna voro undertecknade med Lisettes namn. I svensk öfversättning kunde de tolkas som följer: » Min älskade Fru! Jag tackar för Edert vänliga bref och ämnade genast skrifva. Det var i går. Men så kom en förfärlig händelse emellan. Och nu är det min smärtsamma pligt att meddela er denna hemska nyhet, som kanske dock är kommen för att vara till välsignelse. Jag fick plats här nere hos en rysk baronessa, sedan Ni rest, så att jag hela tiden varit qvar i Monaco. För en vecka sedan mötte jag plötsligt herrn utanför spelbanken. Jag blef så förskräckt, som om jag sett ett spöke. Han hade verkligen kommit åter. I morse spred sig i staden ryktet, att en man om natten skjutit sig i parken vid Monte Carlo. När tidningarne så kommo, fick man bekräftelse. Det var, den heliga jungfrun beskydde Eder, den olycklige herr Kruse sjelf, som på detta förtviflade sätt slutade sina svåra dagar. Må Ni taga det lugnt, min kära nådiga fru, och aldrig glömma, att ni har en evigt tillgifven tjenarinna i Eder Lisette. » » Det är således sant », sade Vrede med qväfd röst och sköt brefvet öfver bordet till läkaren. Det var i sanning egendomliga känslor, som i detta ögonblick stormade genom hans själ. En våldsam slitning af bestörtning, af medlidande, af jublande glädje! Glädje! Ja, den var dock störst! T y nu, ty nu voro ju dock hennes lidanden slut, och hon var f r i. Fri — detta ord, hvad allt han skymtade der bakom, det kunde ej i detta den våldsamma skakningens första moment tillnärmelsevis taga tankens eller ens aningens gestalt.
I alla fall är bet nödigt att wäl känna saken jnnatt man skrider till ett afgörande beslut; och ända, mälet torde lättare kunna winnås om mälet npskjutes. Dcstutom är det ingen twifwel, att de som bifalla sa, ken, skulle genom en votering pä nu anförde skäl winna. 'Herr Den 27 September. Herr kotblied, L»rl bresina, förenade sig med Herr kuhlman; mm ansäg likwäl icke nägon skillnad kunna komma ifräga emellan dem af Riddcrskapct och Adeln som hafwa eller ej hafwa egendom; och tilstyrkte pä sätt Hans Excellence Grefwe kuutl» förcflagit, alt saken kunde fö hwitå. HerrGrefwen och Land t-Mar, skalken gjorde äter proposition att saken mätte fä hwitå till betz Riddarhus-Utffottet sätt pttra sig öfwer de Adelige Privilcgierne. Beswaradcs med mänga Ja, men ett V7ej. Herr Grcfwen och Land t-Mar, sk alk cn förestälde att dä pluratitetcns mening syntes sä afgjord, och tiden ej tilläte votering innan plenum klenorum, mätte den eller de fä, som wore emot mälets upskjutanbe, afstä ifrän sitt pästäende om vo, tering. Herr Le ristedt, k>Ic: Dä frägan nu är wäckt, dels om det werkeligcn är nägon skillnad, e, mellan Krono - och Kungsskjuts, dels huruwida saken kan anses säsom en Privilegii fräga, och dä acker ej äro till hands att uplysa besia twetydighcter, fordrautan twifwel en nogare undersökning, innan man med säkerhet kan fatta ett Beslut. Älskillige hördes ropa att saken hwilade, och Herr Grefwen och Landt - Mar» sk alken förestälde, det Ridderffapet och Adeln tycktes, redan hafwa derom förenat sig.
Domkapitlets underdåniga utlåtande öfver den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer framställda anmärkning, rörande uti räkenskapen för stiftets gymnasie-byggnads-kassa, sedan — 316 - flera år tillbaka, balanserade 9 R:dr 30 sk. 5 rst. banko, resterande kollekt-medel i dompresteriet, får Dom-kapitlet, till underdånigt svar bärå, upplysa, att, såsom Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätts i afskrift bifogade skrifvelse den 4 Juni sistlidne år utvisar, beslut blifvit i vederbörlig ordning fattadt om ifrågavarande, till 8 R:dr 34 sk. 6 rst. banko sedermera nedsatta, balans-medels afskrifning uti nämnde räkenskap. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts 1 underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, JOH. JA K. HEDRÉN. L. LAURENIUS. P. WESTMAN. C. M. FALLENIUS. Linköpings Domkapitel den 8 Februari 1856. J. Friedleif. Till Domkapitlet i Linköping! Genom meddeladt och Kongl. Kammar-rättens pröfning understäldt beslut af den 2 sistlidne Mars, har Domkapitlet tillåtit, att uti Linköpings stifts gymnasie-byggnads-kassas räkenskaper finge afskrifvas derstädes, sedan flera år tillbaka, balanserade Åtta Riksdaler 34 sk. 6 rst. banko, utgörande återstoden af nämnde kassas uti aflidne Domprosten Lidmans konkurs bevakade fordran. Efter det Advokat-fiskals-embetet härstädes blifvit hördt, har Kongl. Kammar-rätten detta mål till pröfning förehaft samt dervid funnit skäligt vid underställda beslutet låta bero; hvarom Kongl. Kammar-rätten velat Domkapitlet härigenom underrätta. Stockholm den 4 Juni 1855. O. A. TAUVON. C. E. ÅLANDER. J. A. BJÖRKMAN. L. KINMANSON. C. J.
RidLcrstapet och Adeln ra. och ig. §§. med den stillvad, at de i iz:de utsatt» Ztaäer, hwarefter wärdet af Smidet och förädling för hwarje skeppund hammarskatt skutte beräknas, mätte alldeles försvinna, och Taperingsmännen fä, ester wänlig» grunder, wärderingen förrätta. Besvarades med Ja. 14. Z. uplästeS. Friherre von k.»ntinxsbsulsn frägade, «n de Hus,somejäro brandförsäkrade, blifwa wärderade, saint om de försäkrade stola wärderaS ester försäkringssumman i Dessa frägor bejakades af Herr Ltaät. Uppä gjord proportion af Hans L!xcel. lence Herr Greswen och Landt-Marstad ken blef 14. §. bifallem Friherre Kuädeck, kelir Alexanstor. Som jag purnu, ar åtskilliga §§. undergått förändringar, sär jag ödmjukeligen hemställa, om ej dessa förändringar aga bestånd, fastän de trenns Ständen ej skulle deruti ingä, och 0 n samma förändringar icke böra med de öfriga Ständer» com.- «rUULL1'LL, Hers »»4? Herr Oreswen och Landt-Märstalken. Det sorra torde bero af Kongl. Mastt, oet sednare stall utan twifwel i sinom tid icke underlätaS. 15. §. uplästeS. Herr O)-Ilen adlerz Lamuel stscol). Jag fär härwio gö-a en erinran, (ehuru veu k .e tjenligare kunnat göras wid 12. §.): at u ver Landt-Staten höra ätstillige smärre Tjenste nä^> BostallShafware , säsom Jägare och Skogs.rart are med flem. Jag skulle i öomjukhet hemst dla, c - Ridderffapet och Adeln ej sunne skäligt, at de förtjente undantagas. Herr Grefwen och Landt-Marstalker. Denna fräga hörer til 12. §., hwilken redan är bifallen.