Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då samma §. längre ned stadgar, att den skall användas, då Rikets väl det kräfver; så finner jag tydligen, att föreskriften om Rikets sannskyldiga nytta icke får tilämpas på småsaker; eller på indragningen af en tidning, derest åtgärden ej så ofta förnyats, att bon ■visat en bestämd syftning, att vilja hindra upplysningars och sanningars spridande.Men Utskottet har tillkännagifvit detta vara den enda händelse af denna beskaffenhet, som kunnat anmärkas; och då så är, kan man lätt anse åtgärden för ett misstag. Jag tror dessutom att det sätt, hvarpå Tidningarne begagna Tryckfriheten, bevisar, att Styrelsen i detta afseende icke är sträng, och anser oss följakteligen icke hafva anledning nu tillämpa 107 §. på detta enda fall. Fastän min röst förut i detta afseende vunnit så ringa gehör, kan jag icke underlåta att anmärka olämpligheten deraf, att Grundlagen gör skillnad emellan StatsSecreterare och StatsRåd; ty det skulle derigenom kunna hända, att man för deltagandet i samma åtgärd borde fria den ene och fälla den andre. Vi hade derföre icke bordt låta tillfället gå oss ur händerna, att förena oss om Föredragande StatsRåd, då den saken förevar. Jag beder om ursäkt för denna Den r8 Julli e. m. afvikelse, men det Sr aldrig lämpligare att erindra om denna ändrings nödvändighet, än då olämpligheten af Grundlagens stadganden i detta afseende visar sig. I 2:dra punkten drabbar anmärkningen håde StatsRådet och Föredraganden. Brist på uppgift om de personer, som den dagen suto i Konungens Råd, skulle föranleda dertill, att ehuru JustitiaeStatsMinistern icke utan Dom och ransakning kan skiljas ifrån sitt Embete, Rikets Ständer likväl skulle begära det, i händelse han tillstyrkt den ifrågavarande åtgärden. Rikets Ständer skulle då af ConstitutionsUtskottet föranledas till alt taga ett alldeles olagligt steg. I 4-de punkten förekommer ”emot StatsSecreteraren Arnell, behandlingen af målen, rörande dels f. d. E.xpeditionsSecreteraren Lindgrens anhållan om afskrifning af hans skuld till PassevolanceFonden, dels den af GeneralMajoren m. m.
M»j:s ÅåilProposition K:o 47- Utdra" af Protokollet öfter Landt}örat'ars* /frenden, haltet inför Hans Majit Honungen uti Stals-Hådct pä Stockholms Slott de/i 8 j\ or ernber 185!). $ ii r v a r å n d e i Mans Excellens, Herr Jtfsfifie-sfat.s-ininistem, Friherre l)e Geer, Hans Exe., Herr Statsministern för Utrikes-Arondena, Frih. Manderström, Stats» Elniemarki Herr Grefve Handltorp Lagerstråle, Björnstjerna^ Malmsten. tfeparteuienfs-chefen, Stats-rådet björnstjerna Uppläste till jtfsfefiflg ett, pä grund af förut fattad t beslut, uppsatt förslag till Kongl. Slaj:fs nådiga proposition till Rikets Ständer, angående utbyte af f. <1. Förare-bostället vid Söderman-1 lands Regemente \ mantal Wreta emot. kronoskatte-hemmanen Kroberga, Wester-' gården \ oell Östergården \ mantal i Nyköpings Län. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyr-» kan, i nåder gilla ofvanberörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt förordna, att i öfverensstämmelse dermed, nådig proposition skulle till Rikets Ständer aflåta»* Ex protcoollo sL Ekman. Kongl. Majlis Kåll. Skrifvelse A:o 48.
Om detta skäl gäller, skulle det leda derhän, alt man borde göra ännu noggrannare bestämmelser, för att bättre skydda sig mot missbruk samt bereda sig ännu säkrare garantier. Jag deremot, som är fast öfvertygad derom, alt man ej ens bör ifrågasätta, det Styrelsen sä hell och hållet emot representationens tydligt uttalade afsigt, skulle vilja förvända, om jag så får uttrycka mig, dess ord, anser således också dessa farhågor sakna allt skäl och garantierna vara fullt tillräckliga. Hvad åter vidkommer, att en dylik fördelning vore att alltför mycket reglementera, så får jag på samma sätt förklara, att om detta gäller såsom skäl, så borde åtskilliga anslagsfördelningar inom Landtförsvars-depart. med samma rätt klandras och upphäfvas, ty det är en lika bestämd skillnad emellan stora och lilla flottan i sjö - Ben 25 October. 327 försvaret, som t. ex. emellan arméen och artilleriet i landtförsvaret, och likväl äger en fördelning af anslagen der rum. Skulle den af de värde talarne uttryckta åsigt dessutom conseqvent fullföljas, så komme man i forsla rummet till det resultatet, att för hvarje hufvudtitel endast en rund summa borde anslås, och slutligen, alt hela budgeten blott summariskt skulle beviljas. Detta sätt att reglera staten skulle visserligen understundom kunna passera utan olägenhet, men vid andra tillfällen deremot skulle mångfaldiga missbruk och olyckor deraf blifva en följd. Hvar och en ser dessutom hvart denna princip leder; den angriper i grund hela det constitutionella systemet, och detta måtte väl ingen på allvar vilja försöka. Inkastet emot bestämmelsens conseqvens och behörighet, är således ogrundadt, och jag fortfar att yrka bifall till förslaget. Hr Rå fel t: Utom det att jag anser denna fördelning af anslaget såsom inconstitutionel, anser jag den äfven såsom en misshushållning. Jag kan nemi. icke inse skälet, hvarföre icke fartygen kunna lika väl byggas i Carlskrona, der de i anseende lill de låga dagsverksprisen kunna byggas för bättre pris, än å stationerna i Stockholm och Götheborg. Jag får för öfrigt upprepa Gr. Plåtens vid sistlidne riksdag emot denna fördelning afgifna reservation. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Som Gr.
Genom denna valfrihet upkomma möjligen i skolans öfversta klass fyra till och med fem olika linier, nemi. en utan något klassiskt språk, den andra med Latin, den tredje med Latin och Grekiska och den fjerde med Latin, Grekiska och Hebreiska samt dessutom ytterligare en med två eller tre lefvande språk. Huru det skall blifva möjligt att väl ordna en skola, med fyra eller fem olika undervisningslinier, kan jag icke fatta, och skulle högeligen önska få se det problemet fullständigt löst. I den nya SkolStadgan måste sålunda ligga något förborgadt fel, enär den kunnat komma till resultater, föranledande sådane mveckl ingar. Finge jag framkasta en gissning i detta afseende, skullesådant härleda sig derifrån, att förfin icke för sig klart besvarat frågan om ända - Den 3 December e. m. 131 målet" med undervisning. Innan man kan afgöra frågan om hvilka ämnen, som böra ingå i elementarundervisningen, måste man hafva redigt fattat, hvad man åsyftar med denna undervisning. Innan man väljer medlen, måste man känna målet, som eftersträfvas. Således först, hvad är ändamålet med elementarundervisning? Härå svaras i allmänhet: Bildning. Detta ord, som så ofta begagnas, är ganska svårt att noga definiera. På olika tider har man dermed haft ganska olika föreställningar. Under 16:de och 17:de seklerne benämndes ingen bildad, som icke var fullt hemmastadd uti alla Theologernas tvister. Nu för tiden erfordras för titeln bildad ganska ytlig kännedom om theologien; lika litet fordras dertill någon kunskap uti naturvetenskaperna. Med bibehållen rätt att kallas bildad, kan man erkänna sig sakna kännedom om specifika skillnaden, emellan luft och vatten; men att icke känna Alexander Magnus, det är tillräckligt för att blifva hänförd till den råa hopen. Om man vill närmare granska förhållanderna, skall man finna att för bildning nu för tiden fordras egentligen kunskap i språk och historia. Skulle jag tillåta mig en definition på bildning, vore jag benägen att kalla den en förmåga, att vid i lifvet mötande fall kunna om dem bilda ett eget och grundadt omdöme. För sådant erfordras icke blott en utbildad omdömesförmåga, utan äfven sakkännedom.
Vid 4l:te punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken instämt öfriga ledamöterna frun Ridder skåpet och Adeln, samt Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin, Herr Doktor Broman och Herr Kontrakts-prosten Tegnér: ”Föredraganden hade i detta ärende att yttra sig öfver en i besvärsväg framställd klagan öfver ett beslut, hvars vigtighet eller origlighet skulle pröfyas enligt de i ämnet redan befintliga stadganden, icke eller nya lagsliflnings-grunder. Då föredraganden strängt hållit sig inom denna gräns, hvilket hans underdåniga yttrande tydligen utmärker, och således icke inlåtit sig i betraktelser om hvad lämpligen borde för framtiden fö - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 67 reskrifvas, — ett ämne, som tillhörde frågorna angående den vid samma tid under utarbetning varande nya instruktion för läns-staterna, — kan ej någon tillvitelse göras emot föredraganden för förbiseende af vigten utaf de särskilda, af Utskottets majoritet anförda omständigheter, hvilka förmenas innefatta skäl till ny, hitintills saknad föreskrift. Frågan måste här rätteligen vara, om föredraganden felat deruti, att han ansett ärendet böra bedömas enligt redan stadgad ordning. Huru ock denna fråga besvaras, bör åtminstone icke klandret sträcka'sig derutöfver och intränga på ett område, der föredragandens åsigter icke uttalat sig och således icke kunna vara föremål för granskning. Beskyllning emot Konungens rådgifvare om förbiseende af rikets sannskyldiga nytta är i allmänhet af den svåra och grannlaga beskaffenhet, att den icke bör framställas utan att uppenbar och fullt öfvertygande anledning dertill sig visar. Till sådana fall kan det förevarande ingalunda hänföras.
Såsom undantag från det sålunda beskrifna allmänna förhållandet torde få nämnas slättbygderna i Delsbo, Bollnäs, Alfta, Ofvanåker, Jättendal, Ofvansjö och Thorsåkers socknar samt andra mera spridda trakter, hvarest jordmånen torde kunna, äfven absolut betraktad, kallas god.» »Under den period, som med denna berättelse afses, kan man väl ej påstå, att en allmän förbättring inträdt i det brukningssätt, som af ålder ägt rum. Om det i andra landsorter iakttages, huru betänksam landtbrukaren är att lemna det af ålder tillkomna brukningssättet, lärer det med största fog, och i kännedom om befolkningens skaplynne, kunna antagas, att äfven i detta län nya åsigter och derå grundade förbättringar i brukningssättet endast småningom bana sig väg till erkännande och efterföljd. Så ensidigt, som i de egentligen sädesproducerande orterna af Upland och Westmanland, hvilka tillstöta detta län, är tvåskiftesbruk visserligen här icke tillämpadt, undantagne dock de sydligaste delarne af länet, som stöta till nämnde provinser och dermed äga en temligen lika slättlandsnatur. En betydlig del af jorden är nemligen anslagen till höproduktion. Sålunda förekommer vanligen i gårdens närmaste grannskap och, jemförelsevis med hemmanen i hela deras omfång, en mindre del odalmarb, hvilken i det närmaste uteslutande användes till alstring af strid säd och något rotfrukter, och åt hvilken derför äfven den hufvudsakligaste omsorgen egnas. Detta är den egentliga, öppna åkern. Men den öfriga, under bruk varande, aflägsnare från bostäderna liggande, betydligare delen, i Gestrikland kallad vretoch i Helsingland svaljord, egnas i vida större mån åt frambringandet af hö, hvilket landtbruksalster dels mera öfverensstämmer med härvarande mera kalla, fuktiga och för 4 Gefleborgs län. Hushållnings-Sällskapets yttrande.
Då gästgifverierna deremot aldrig varit ämnade till hvad de genom förra århundradets absurda bränvinslagstiftning blifvit, nemligen sockenkrogar, så syntes frågan om deras återbringande inom gränserna af ursprungliga förhållanden icke bort möta hinder af mera betänklig art, än som framställt sig i afseende på alla andra fall, der den nya lagstiftningen både raskt och klokt kastat öfver ända mången på gammal häfd grundad rätt att tillverka och försälja bränvin; i hvilket afseende motionären erinrat, hurusom det blifvit vissa embetsman förbjudet att tillverka bränvin icke endast på deras boställen, utan äfven på deras privata egendomar. Tillåtelsen för gästgifverier att idka krogrörelse utgjorde ett väsendtligt hinder för de kommuner, hvilka, såsom nu nästan öfverallt på landsbygden vore fallet, önskade befria sig från ltrogarne. — Väl funnes ett medel att utrota dem, nemligen genom att ålägga dem en högt uppdrifven beskattning och inom det län, der motionären vore boende, hade Taxeringskommittéerna på flera ställen småningom höjt beräkningen af gästgifvarekrogars årliga utskänkning ända till 8,000 kannor och deröfver; hvarigenom den ene gästgifvaren efter den andre börjat öfvergifva en handtering, sam lemnade föga vinst, men då Taxerings-kommittéerna genom ett sådant förfarande öfverskridit sin befogenhet, vore det måhända välbetänkt att genom lag åstadkomma hvad som sålunda vunnits bredvid lag. Kroghållningen hade ock i hög grad skadat gästgifverierna. För att kunna erlägga den höga utskänkningsafgiften, måste gästgifvaren egna all sin tid och omtanka åt krogrörelsen, så att allt afseende å de z-esandes trefnad och beqvämlighet lemnades å sido. Följden vore ock att den resande, som nödgades besöka ett dylikt ställe, blefve bemött som om han befunne sig i ett “vildt land, der råheten och ej civilisationen herrskade.“
I afseende å hvardera af dessa delar af de allmännare motiverna, som flerstädes äro klart bevisande och i allmänhet författade med icke ringa talent,torde, i samma ordning delarne förekomma samt här upptagits och numererats, kunna, under motsvarande numror här nedan, göras några anmärkningar: 1:©) Berörde anmälan hade, enligt bruket hos flera Utskott, kunnat innehålla uppgift å alla motionärernes namn, motionernas numror och en mycket kort antydning om motionernas syften. Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 61 *:«) I den historiska öfversigten tyckes inig Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779 och dess auktor halva blifvit väl mycket framhållne och berömde. I uppgifterna om förarbetena till ifrågavarande förslag finnas deremot icke ens omnämnde: a) Lagkomitéens den 19 December 1833 daterade, elter uppgift, hufvudsakligen af den snillrike Zenius uppsatta, år 1834 tryckta, “Utlåtande, i anledning al anmärkningar vid Förslaget till allmän Kriminallag"; b) Lagberedningens den 16 December 1842 daterade “Betänkande, angående de straff, som i ny allmän Kriminallag böra bestämmas*; c) det otryckta förslag, den äldre, ursprungliga Lagberedningen utarbetade innan den reorganiserades 1844; d) af Juridiska Fakulteterna och enskilda personer framställda, dels särskildt tryckta, dels i 1833 års omförmälda Utlåtande delvis intagna anmärkningar mot Lagkomitéens 1833 reviderade förslag, som bifogats berörda Utlåtande, och således “aUmängjordes“ redan år 1834, ehuru fullständigare år 1839; samt e) Kongl. Hof-Rätternas i 9:de baudet af Juridiskt arkiv tryckta och i den officiela tablåen af år 1841 delvis intagna anmärkningar olver samma förslag. 3:w) Då uppställningen al föreskrifterna i Missgerningsbalken med rätta omförmäles såsom “icke strängt vetenskaplig", hade skäligen kunnat äfven antydas, att berörda uppställning synes vara hufvudsakligen rättad efter mosaiska dekalogens i 2:dra Moseb. 20 kap.
Därjämte är idén ovillkorligen af instruktiv nytta för den musikstuderande u n g d o m e n, hvars gehör g e n o m de regelmässiga, af bestämda intervaller markerade tonerna torde betydligt skärpas. NILS W I L H E L M 100-ÅRS-MINNE. VÅRA tro. hfllf ' " fl ALMLÖF. AF ETT BJÖRN DERBERG. G ENERATIONER HAFVA FLYKT A T från » de brä- der, s o m föreställa världen » sedan » Nordens Talma » första gången där h ö j d e sin malmrika stämma o c h utvecklade sin nobla, storartade konst. Ett sekel h a r ' n u i år flytt, sedan han första gången såg dagens ljus. N. W. AI.MLOF, CE Han föddes nämligen i Stockholm 1799. Det är endast några drag ur den store skådespelarens lif, jag — hvilken s o m dotterson en gång stått h o n o m nära — bär på hans minnesår i all enkelhet vill berätta. S o m bekant, tjänstgjorde han en kort tid i tullen och äfven, efter afslutade medicinska studier, s o m t. f. fältläkare vid k. Södermanlands regemente, där han på ett möte, enligt Johan Jolins skämtsamma version, tog lifvet af en trumslagare, g e n o m att helt enkelt ordinera ett bad, istället för annat botemedel. 1 den kuren var han sålunda icke lycklig; och så nedlade han sin praktik. Desto lyckligare skulle han d o c k k o m m a att bli vid teatern, dit hans håg länge stått, o c h där han också inom kort trädde u p p o c h förvärfvade sig ett godt o c h stort rykte, både s o m människa o c h konstnär. _ F ö r sina syskon var han redan som ung — o c h blef det sedan alltjämt i lifvet — s o m en far. Sin m o r afgudade han o c h var städse en utomordentlig son. Vi ha läst bref o c h verser både till d e m o c h hans mor, bref, hvilka i allo vittna o m hans fina, djupa hjärtelag o c h varma omtanke.
Uti denna Reservation instämde Herr Ordföranden Grefve af Ugglas, Herr Friherre af Nordin, Herr Biskopp Wallenberg, Herrar Ekelund, Noreus , Winberg, Ekstrand, Riksdagsmannen Sandsten samt Herr Öfversten Hjerne; den sistnämnde med förbehåll, att 5:te Momentet, angående hvad med oloflig. Handel forstås, måtte varda sålunda redigeradt: ”j:te Punct. Med oloflig Handel forstås, Export härifrån af sådane varor, sorn vid tillfället varit forbudne till utförsel, samt import af varor på Utländsk plats, som derstädes forbudne, före afsåndandet från Svensk hamn, derom i Sverige kungjordt blifvit.” Herr Öfverste Lieutenanten Hjerta yttrade derefter: ”Jag har varit bland mi noriteten i Utskottet; och anhåller, att med åberopande af de skål, som finnas framstålde i det af Hoglofl. Riksgålds-Afdel ningens - Siats-Utskottets Betänkanden. 177 ningens foreslagne Betänkande och som i Friherre Hjertås Reservation år intaget, yttra den öfvertygelse, att frågan huruvida ersättning bor gifvas eller icke, aldrig bordt af närvarande Riksens Ständer sättas i fråga, sedan 1812 års Riksdags Beslut, densamma innefattar. Jag beder likväl, att, genom denna min Reservation, få framställa ett Förslag till grunder hvarefter Ersättning bor meddelas, åt de ifrågavarande Reclamenter, och hvaruti jag afviker från Friherre Hjertås i åtskillige puncter; med anledning af de nu i Sjölag och Tullforfattningar gällande bestämmelser, samt med afseende på Commerce-Collegii åliggande, att underrättade Handlande, genom offentliggörande af de vådor hinder eller förändringar, som för Handeln kunna inträffa, äfvensom med betragtande af de bruk, som vid Sjo Assurancer finnas antagne, har jag derföre ansett dessa grunder vara följande: 1:0 Lika ined den, som i Friherre Hjertås Reservation finnes upptagen. 2:0 Dito Dito.' 3:0 Dito Dito. 4:0 Dito , Dito. 5:0
Ridderskapet och Adeln behagat remittera följande dit ingifne Memorialer af ilo Herr Professoren Munck af Rosensköld,’ som framställt, huruledes angelägenheten fordrat, att Militaire-Staternes Eöneförhqjning vid sista Riksdagen hade blifvit bestämdt reglerad och fastställd, samt icke lemnats beroende af tillgångarne och tillfällige förhållanden, derjemjemte Herr Professoren nu föreslagit, att Lönförhöjning måtte efter samma grunder för Militairen nu anslås, hvarefter den vid sista Riks - Stats-Utskottets Betänkånden1059 dagen beviljades Civile-Staterne, och säkre anslag dertill göras: att härtill äfven användas de medel, sorn genom indragning och sammanslående af vissa Embeten och Tjenster kunna besparas: och att penninge-Löntagarne ej blott till hälften, utan fullt ut erhålla sina Löner beräknade i Spanmålsvärde» 2:0 Herr General-Majoren Friherre Björn* Stjerne, som andrägit, att en del CompagnieChefer, Soubalterhoch Under-Officerare vid Indeldte Infanteriet skola vara uti serdeles behof af förbättrade Eoner, emedan vid hvarje indeldt Infanteri-Regemente finnas åtta Capitainer med Eieutenants Eoner och en med endast Fendrichs Lön, Sju Exeuteoanter med Fendrichs Indelningar och fem med endast Under-, Officers, åtta Fendrichar med Penninge-Ecner och fyra med Under-Officers, samt Sextio Under-Officerare med endast Indelningar, och för öfrigt försedde med Usle Rotelöner: samt 3:0 Her L. A. Montgomerij, som likaledes yrkat, att Befälet vid Westerbottens Regemente, såsom innehafvande svage Indelningar, måtte tilläggas förbättring å Eönerne.
Riksgälds-kontorets reglemente lade icke hinder i vägen att. i händelse af reqvisition, på en gång utanordna de af motionären uppgifna anslagens hela årliga belopp, derest dessas reqvirerande qvartalsvis eller halfårsvis medförde större besvär; och då härtill komme, att Kongl. Majit vid innevarande riksdag föreslagit, att åtskilliga såsom extra anslag förut beviljade och på Riksgälds-kontoret anvisade utgiftssummor hädanefter måtte bland de ordinarie statsutgifterna å Riksstaten upptagas, så följde deraf att, derest detta förslag bifölles, större delen utaf de nu vanligen qvartalsoch halfårsvis skeende reqvisitionerna komme att med detta år upphöra. I afseende å den öfverklagade vidlyftiga skriftvexlingen, meddelade Fullmägtige att, efter emottagande af Kongl. Stats-kontorets reqvisitioner och efter upplysning, att det. reqvirerade beloppets utbetalning öfverensstämde med Riksgälds-kontorets reglemente och Kongl. Majits till Fullmägtige ankomna nådiga Bref, utfärdades Fullmägtiges anordning å detta belopp, med föreskrift om detsammas insättning i Rikets Ständers Bank å den i reqvisitionen uppgifna räkning, hvarefter banko-attesten jemte afskrift af anordningen genom Riksgälds-kontorets Kommissariats försorg aflemnades till Kongl. Räntekammaren. Hvad slutligen beträffade 5:te punkten i förslaget, trodde sig Fullmägtige, på grund af erfarenheten vid Riksgälds-kontorets hittills bedrifna lånerörelse, kunna antaga, att de med detta förslag afsedda ändamål endast i ringa mån eller vid vissa särskilda tillfällen komme att vinnas, såvida ifrågavarande medel ovilkorligen skulle till Kongl. Stats-kontoret återbetalas inom den i motionen föreslagna tid, emedan desamma under den vanliga penningeställningen svårligen lära, utan medgifvandet af en särdeles låg ränta, kunna utlånas mot återbetalningsskyldighet efter så kort uppsägningstid, att de utlånta medlens återbetalning hunne vederbörligen verkställas före den tids förlopp, hvarförinnan Kongl. Statskontoret skulle vara berättigadt dessa medel återbekomma.
Och han gjorde en skön bild af den stora synen och förevisade den för allt folket och det förundrade ng storligen öfver allt det som det såg.Men konungen sade till afvelsgårdens öfVerste, gaek hän ooh uppsök mig en god plats der jag min nya afvelsg&amp;rd lägga måtte, ooh öfVerste kovaktaren begaf sig strax ut i staden att söka, ooh si han fann en stor skön plats, den ock torg kallades, och der hela staden köpslagade och s&amp;lde. Och han bortdref alla handelsmännen och deras kunder och sade dragen hädan, godt folk, ty min herre och konung skall här bygga sig en ny afvelsgård. Och de drogo hädan, dock icke alla godvilligt. Och b&amp; skedde det att man strax böijade bygga en ny härlig afvelsg&amp;rd, och d&amp; den färdig var böljade man bygga de äldstes från landet och höfdingarnes store palats och konungens skattkammare midt i den strida floden p&amp; de platser som stutarne utsett hade. Men alla underbyggmästarne s&amp;go allt detta med sorg och veklagan; dock tordes de ingenting säga, ty den som öfverbygg-mästareu något emot sade, han var enligt landets lag förvuoneo att första resan mista högra hand, och andra resan sitt hufvud dertill. Men de församlade sig i löndom om natten ooh lade råd. Och blef så beslutadt, att en Bkrifvelse uppsättas skulle om huru allt detta tillgånget var samt för att visa att ingen byggmästare föratom byggmästarenas öfverste ville att de stora dyrbara byggnaderna på den lilla holmen i floden läggas skulle, ty det var dem alla en galenskap. Och en skriftlärd bland dem har uppsatt denna skrifvelse och hans namn är Manne. Och sedan denna skrift blifvit god funnen, gingo alla byggmästarena ned till floden och det var vid midnattstimman och de tvådde sina händer i det rinnande vattnet och skrefvo så med nytvagna händer sina namn härunder, samt vordo så åter lagne och glade — ty de hade nu gjort allt hvad de göra kunde — och mera kunde de icke.