Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 31 Mars 1813. A. J. Wahlstjema. Stormägtigste Allernadigste Konung! Vid allmän sammankomst för den af Eders Kongl. Maj:t i Nåder tillförordnade Lag-Comité, den 25 i denna månad, hafva Comitéens arbetande Ledamöter, som ansett åtskilliga förändringar i Domstolarnes nu varande organisation nödvändiga för Lagens förbättring , samt Lagskipningens säkra och skyndsamma gång, derom afgifvit följande i Betänkande: Då Domare-magten ärfden organ 1 Staten, aom, med ifrån Lagen utgående och af Lagen begrän - 6 o i Den 5 Maj. begränsad kraft, liar att vara verksam , sa ofta afvikelse! från allmän ordning skola rättas och söndringar emellan Statens medlemmar afhjelpas; eller som är satt att bibehålla den jemnvigt Lagen grundlagt, men hvilken genom afvikelserna och söndringarna oupphörligt störes, och lika oupphörligt måste återställas; är det nödigt, att denna Stats organ, för det första, äger nog sjelfständighet, att endast från Lagen hämta grunden för sin verksamhet; att den, för det andra, i sättet att utöfva denna sin verksamhet, känner sig strängt bunden af de former, Lagen föreskrifvit; och att den, för det tredje, finnes, så vidt möjligt är, jemnt och lätt tillgänglig, det vill säga, utan för långa afbrott, i hänseende till tiden, och utan för stor aflägsenhet, i afseende på orten. Sveriges Grundlag har uttryckligen förva» rat Domaremagtens sjelfständighet. Efter Bättegångs-ordningen, sådan den nu gäller, äro Formaliteterna vid Bikets Domstolar temligen enkla och bestämda ; utan betydliga reformer torde de kunna än mera förenklas och erhålla än närmare bestämmelser; men hvad sorn synes kräfva en hufvudsaklig förändring , det är sjelfva Dornstolarnes inrättning och tiden för deras verksamhet. Första Domstolen å landet, eller Härads-Bätten, sammanträder högst tre gänger om året. Dess session varar då, för hvarje gång, en eller annan vecka, men på ganska få ställen en hel månad. Tiden för ett sådant Ting är,i det nogaste beräknad på hvad sorn fordras för de anhängiga ihål8ns Den 5.
Han skyddar den för stormen som uti dalen går, och åskans blåa blixtar dem tar han i sitt hår, den varma solens strålar han öfver åkern sår, och regn han samlar i sin stora skopa. Ack! hvilket ömkligt släkte där ner i dalen bor, som ringer och som pinglar, som korsar sig och tror på gamla sagan, den man tvättar opp och färgar, om Balder, hvite guden, som dog för mistelten, men icke tror på jätten, som hellre kastar sten än han sig låter stenas utaf dvärgar. Nu solen gick i hafvet, och natten faller på, och alla mänskor börja sängen bädda, då klämta de i klockor för vettar och för rå, de krypa under täcket och låta bönen gå, ty alla trogna äro inför mörkret rädda. (Det skymmer; och det klämtar tre gånger tre slag i kyrkan.) Men jätten älskar mörkret och ensamhetens ro, i mörkret är det tystnad, där stora tankar bo, och uti solen dansar endast myggen. (En uggla kommer flygande och sätter sig på hans axel.) 63 Där är min egen fågel, min vän i mörkan natt, två ögon på två vingar, och klor som af en katt, den tros stå i förbund med styggen. Sjung liten fågel på goda viset ditt, i svart du skådar världen, men sjunger jämt UGGLAN. Klä hvitt! HOBERGSGUBBEN. Och hviskar visdom i mitt djupa öra. När berget föder råttor, du får din kräfva full, när haren ynglar öfver, du gallrar ur hans kull, och ingen vågar jätten och hans fågel röra! Andra scenen. HOBERGSGUBBEN. DVÄRGARNE in med hackor, spett och spadar; börja hacka och gräfva i bergroten under jätten. DVÄRGARNE (recitera eller sjunga). Vi picka, vi hacka, vi knicka, vi knacka på bergtrollets bo. Vi arfva, vi harfva, vi garfva, vi karfva, ej jätten får ro! Ro! (Uthållande.) HOBERGSGUBBEN. Hvad gör pysslingarne där nere? 64 DVÄRGARNE. Vi lefva, vi gräfva, vi trefva, vi sträfva få jätten omkull.
Majrt så mycket mindre kan bevilja någon ersättning af Allmänna medel för hvad Indelningshafvare vid tilläfventyrs bristande tillgång hos Arrendatorer och Cautionister, kunde komma att förlora, som Indelningarne blifvit på vinst och förlust emottagne och detta lika lätt kunnat inträffa, derest Bostället genom Indelningshafvarens egen, försorg på obestämd tid varit utarrenderadt. På dessa skäl har Kongl. Maj:t redan en gång afslagit Lieutenant von Fieandts underdåniga ansökning, om den ersättning nu är i fråga; Och enär Stats-Utskottet äfven finner dem fullt gällande, samt ett Stal s-U tskotlets Be län ta uden. igg Bifall till ansökningen dessutom skulle komma utt utgöra ett ganska vådligt prasjudicat, tillstyrker Utskottet Riksens Högloft Ständer, att Lös Kongl. Maut i underdånighet anmäla, det Riksens Ständer af sådane orsaker icke kunnat Bifalla hvad ansökt Blifvit. Hvilket till Riksens Högloflige Ständers vidare Bepröfvande vördsamligen hemställes. Slockholm den 6 Oetober i8a3. N:o 521, Ankom den 17 Oct. 1823» Utlåtande, i anledning af Riksens Ständers till Stats-Bancooch Riksgälds-Werkens öfverseende år 1822 församlade Revisorers afgifne Berätteh* 200 Stats-Utskottets Betan ka nelen. se, rörande förvaltningen af de till Strömrensningar anslagne medel.
Då förevarande punkt blifvit af Presteståndet bifallen, och de vid densamma, från serskilda Riksstånd i olika syftning, framställda erinringar, enligt Utskottets åsigt, icke innefatta giltiga skäl för frånträdande af dess förra tillstyrkande, anser sig Utskottet böra detsamma vidblifva. 8:o Skogsplantering skassans medel. Af hufvudsakligen enahanda skäl, som föranledt Ridderskapet och Adelas återremiss å 7:de punkten, har jemväl förevarande punkt blifvit af samma Riksstånd jemte Presteståndet återremitterad, hvarförutan inom sistnämnde Riksstånd uppgifvits, att vederbörande auktoritet icke blifvit i ämnet hörd. Derjemte är af Bondeståndet denna punkt, utan anmärkning, återremitterad. Då Statskontoret, under hvars förvaltning skogspbmteringskassan är ställd, uti underdånigt utlåtande af den 30 Oktober 1834, intet haft att erinra deremot, att, vid skogshushållningens reglering, kassans inkomster blefve mot bestämdt kontant statsanslag utbytte, och Kammar-Kollegium, som besörjer om utarrendering af de till kassan indragne boställen, eldigt underdånigt utlåtande af den 5 November nästlidet år, ansett, jemväl arrendena kunna mot kontant anslag utbytas, samt Kongl. Maj:t i nåder äskat förslagsanslag endast Stals-Utskottets Utlåtande, No 219. 1 ii intilldess ersättningsbeloppet kunde, efter samtliga indelningarnes indragning, definitivt bestämmas, och härtill kornmei, alt skogsplanteringskassans inkomster alltid betydligen öfverstigit dess utgifter samt att kassan egentligen utgör blott en underafdelning af statsverket och icke, såsom invalidhusfonden, arén välgörenhetsanstalt, har Utskottet ansett ersättningen till skogsplanteringskassan böra och jemväl utan olägenhet kunna i framtiden till visst belopp i penningar definitivt bestämmas.
Det vore antingen Allmogen och Ståndspersoner på landet och i Städerna, samt Städernes Borgerskap, hvilka alla, så vidt de äro jordägare, hafva skyldighet att underhålla vägen, och således förut måste dertill bidraga, hvilka nu, under deras resor, skulle erlägga en ytterligare afgift, långt mera tryckande än naturalprestationen att underhålla vägen, eller ock vore det främlingar och Handlande, som besöka Landet och med sina kunskaper eller penningar gagna oss. Man talar väl om att afgifterne för fortkomst inom fäderneslandet äro ringa, men man omtalar icke, huru nödigt det är att för Communications bibehållande låta så förblifva inom detta vidsträckta Rike, der man, för att träffa hvad man söker, måste resa mångdubbelt längre väg än annorstädes. Det visar sig ganska tydeligt, huru t. ex. en afgift i vägpenningar skulle drabba Landtraannen, om en uppköpare, som förut, Den 3 April. 19.5 ehuru med ringa dock med någon vinst, kunnat inställa sig hos den förra och upphandla hans varor, nu derifrån hindrades deraf, att den förut varande vinsten gick ut eller försvann i vägpenningar; Ytterst äro de, som skulle komma att erlägga denna afgift, Embetsman, hvilka i och för deras tjenst måste företaga resor. Det har tydligen varit afsigten åtminstone, hos en af motionärerna, att vinsten för våghål larne egentligen här skulle uttagas. Jag tror visst icke att detta varit Utskottens tanka, men emedlertid äro dessa Embetsman nästan de enda* nb. när de äro utan boställe, hvilka afgiften verkeligen skulle drabba. Till ett sådant maij kommer man dock blott genom underlåtenhet, att af den öfriga allmänheten uttaga skatter lill förökande af desse Embetsmänners löner. Jag yrkar derföre afslag på hvad Utskotten i denna punkt tillstyrkt, och hvilket jag tror kunna meddelas generelt utan att i ringaste mohn inverka på alla de öfrige punkterne. Friherre Ridderstolpe, Fredrik:
» Utom fru Jakobsson, som oegennyttigt och outtröttligt arbetade med min röst, ledde herr Molander å Svenska teatern mina första steg på tiljan, och det var nog minsann inte så godt, då jag aldrig förr stått på en scen och just aldrig haft tillfälle att se något. Och sedan var det herr Linden på Vasateatern. Rampfeber har jag dess bättre aldrig känt af, men som man påstår, att nybörjarne ej ens ha förstånd därtill, så är det väl en sak som återstår mig. » K o m så » Geishan » — och huru fröken Griinberg där med sitt mjuka, själfulla spel och sitt vårdade föredrag af den melodiösa musiken nästlat sig in i allas våra hjärtan, det är för kändt att behöfva beskrifvas. Vare det nog sagdt, att det finns » Geisha » - habituéer, som med oförminskad entusiasm öfvervarit ända till 30 föreställningar. » Men den stackars Geishan själf, hur månde hon känna sig till mods efter att kväll på kväll så många gånger ha sträfvat igenom det ansträngande partiet? » frågar sig nog mången af våra läsarinnor. Alla 100 gångerna har hon visserligen ej varit i elden — som bekant har fröken Frisch med god framgång alternerat i rollen — men tre fjärdedelar af triumfkvällarnes börda torde dock hvila på hennes unga axlar. Och just densamma frågan ställde vi nu till fröken Griinberg personligen, när hon häromdagen gjorde Idun äran af en liten visit, för att öfverbringa det porträtt, vi begärt af henne. — » Är ni icke trött, uppled på alltsammans? » *] j » Ack nej, visst inte! » utbrast hon lifligt, och hennes bruna ögon glänste, » det är ännu lika roligt som första gången. Nog för att man kan vara bra medtagen ibland, när man haft svåra repetitioner hela långa förmiddagen ända till kl. 4 och längre — för närvarande håller jag på med Mariai » Den ondes besegrare » och Fiorella i » Frihetsbröderna », som i sin tid skola efterträda » Geishan ». Eller också middagsföreställning på söndagarne; jag gör Anna i » Värmländingarne » med, som ni vet.
Och frågas härvid, finnes något föremål, som lifligare kan ingifva menniskan begrepp om Guds makt och storhet, än betraktandet af det oändliga, med otaliga verldar ölversådda himlahvalfvel? Under hela Ii Ivel framträda tingen i förhållande till hvarandra; kunskapen om dessa förhållanden kallas mathernatik, och någon kunskap härom kan icke saknas hos någon menniska. Den bildade måste derom hafva ett klart och tydligt vetande. Slutligen, och såsom det högsta, framstår förhållandet emellan menniskan och dess Skapare. Kunskapen härom måste, börjad i barndomen, fortgå genom bela Ii Tvet, för att bereda öfvergången ifrån delta till ett annat lif, på andra sidan grafven. Kunskapen om de ämnen, jag nu uppräknat, är nödig för hvarje menniska; och först genom att förvärfva sig en klarare insigt deri, eger man anspråk på benämningen bildad. Undervisningen i dessa ämnen bör derföre vara gemensam för alla; först efter ”inhemtandet af en någorlunda kunskap deri, inträder fackeller special-studiet.’’ Vidare anför motionären: “Emot denna förteckning torde anmärkas, alt fremmande språk deri saknas. Sådant har likväl icke skett af glömska Enligt min åsigt kan verklig och äfven stor bildning vinnas utan kunskap om något fremmande språk. Såsom exempel härpå torde få anföras de gamle Grekerne. De kände i allmänhet icke något annat språk än modersmålet och anses dock för den mest bildade nation, som hittills funnits. Ehuru berörde sals innebär sin fullkomliga sanning, gör dock ställningen i vårt fädernesland kännedomen af fremmande språk vigtig för hvar och en, som antingen vill en vidsträcktare beläsenhet, eller står i förhållande lill utlandet. Svenska språket talas endast af ett ringa antal menniskor, och dess litteratur är derföre äfven inskränkt. Vidare nödgas hvar och en, som har något vidsträcktare affärsförhållande, vända sig till utlandet, och i detta afseende är kännedomen af de lefvande språken honom oumbärlig. Genom de nu i hög grad lättade kommunikationsanstalter, höra resor till fremmande länder till ordningen för dagen.
Pukaviksfjorden; 5:o af Erik Johan Rudberg från Calmar län, om förhöjning af postskjutslegan på Öland, m. m.; 6:o af Gustaf Hedström från Westerbottens län, angående förändrad grund för väghållningsskyldighetens utgörande; 7:o af samme ledamot, om ändring af § 16 i Kongl. Reglementet för barnmorskor den 28 November 1856; samt 8:o af samme ledamot, om nämndemäns rätt till viss andel af expeditionslösen ; och 9:o af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om kronouppbördens fördelande i två terminer. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet motioner af: l:o Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län, om åtgärder för bildande af pensionsförening för tjenstemän och betjente vid jernvägarne i riket: 2:o Carl Johan Johansson från Östergötlands län, om vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster; 3:o Per Nilsson från Christianstads län, om lindring af rustningsskyldig hetens utgörande; 4:o Peter Andersson från Blekinge län, om ändring af 14 § uti Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, angående fattigvården i riket, jemte vid remissen afgifna yttranden: 36 Prot. Utdrag den 11 November 1865.
— Beslutets felfria tryckning efter 1828, 1829 och i83o årens riksdag, angående. I. 28. A. 3j. — Beslutets och Grundlägarnes felfria tryckning efter denna Riksdag, angående. XXI. B. g. A. 57. E. 5y. ■— Beslutets underskrifvande, angående. XXII. io5. — göromålens fortskyndande, angående. V. A. 179. •— kostnadefne, om minskning uti. I. 28, 37, 63. B. 25g. ( i75 ) II. Bilsdagskostnadernes bestridande genom RiksgäldsContoret, angående. II. B. ii5. A. 142* V. E. 6. Riksdagsordningen, om nu väckta förslag till ändringar uti. Se Grund lagsändringsförslag. — predikan vid Riksdagens början. I. 20, 22. — vid dess slut. XXII. 296, 297. RiksdiskontVerkets fortsatta utredning, angående revisionen af. Se BankoDiskontVerket. RiksgäldsContoret, om afskrifning af en dess skuld till Banken. Se Afskrifning. RiksgäldsContoret, om särskilt CassaCreditif åt, af Banken. XXL B. i58. A. 2o5. — om ytterligare Creditif å Banken för. XXI. B. i5g. XXII. U. 290. A. 297. — om indragning af några tjenster vid. XVIII. B. 163. A. 275. — angående de villkor, hvarpå det äger att upptaga lån. XIX. R. 229. XX. B. 95, i58. A. 202. XXI. U. 58. A. io3. — Berättelser angående förrättad revision af. Se Revisorer, Revision. RiksgäldsContorets upplåning, om villkoren för. XX. B. g5, i58. A. 202. XXI. U. 58.
Jag vill blott upplysa, att den af Herr Lagerhjelm nu yttrade mening, att med 3:ne gångor borde förstås 3 särskild te dagar, är den som varit rådande bos Commissariatet, och, såsom jag tror, äfven bland BankoFuIlmägtiges pluralitet; hvarom Grefve von Schwerin torde hällre kunna upplysa. Jag liar i68 Den g April e. ra. ej emot återremiss, på det åtminstone någon mening må blifva bestämd; men att lemna författningen i det obestämda stick, hvari den för närvarande be.finnes, kan jag ej tillstyrka. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition först till bifall, sedan till afslag, oell derefter till återremiss af BancoUtskottets ifrågavarande Memorial, men alla dessa propositioner besvarades hvar efter annan med Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff: Jag begär votering med proposition till bifall eller återremiss. Grefve von Schwerin: Kanske de Herrar , som med mig önskat ogillande af Memorialet, kunde förena sig med dem, hvilka begära återremiss, för att undvika votering. Jag anhåller derföre om förnyad proposition till återremiss. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyad proposition, blef BancoUtskottets Memorial, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Föredrogs ExpeditionsUtskottets Utlåtande i anledning af återremiss utaf Utskottets under N:o 41 uppgjorde förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse « Den 9 April e. m. 16g angående afskrifning i räkensbaperne utaf NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg, deruti tillkännagifves, att, enär missskrifning utaf ett ord i omförmäldte förslag inträffat, Utskottet funnit sig böra samma förslag, behörigen rättadt, till justering och godkännande af Rikets Ständer å nyo öfverlemna; och Lief sistnämnde förslag nu uppläst, samtaf Ridderskapet och Adeln godkändt.
Jag vill sålunda endast erinra, att ingen jemförelse finnes emellan verkningarna på förhållandena man och man emellan af coursfallet från år 1808 till i83o och af det ifrån i83o till 1834- Betraktar man sedelstockens förändringar, så t. ex. på de tvenne åren från den 1 Jan. 1808 till samma dag 1810 föröktes den från 13,816,594 R:dr till 24,675,783 R:dr eller närmare 80 procent; sedermera på 18 år till d. 1 Jan. i83o till 3o,335,449 Rtdr eller något öfver 23 procent, samt slutligen på de sista 4 åren till d. 1 Jan. 1834 till 30,822,107 R:dr eller med knappt i-i:dels procent. (Öfverallt är sedelstocken räknad, utan afdrag, men utan tillägg af Assigneringsräkningarne). Man skriker visserligen mycket öfver tillökningen genom privata assignationer på Banken. Den som har tillgång till Bankens böcker, kan dock intyga, huru föga betydande de äro. Huru föga Skånska Privatbankens utgifna depositbevis ökat sedelrörelsen, visa dess offentligen tryckta räkenskaper. Den, som minnes åren 1809 och 1810, kan erinra sig, huru, samtidigt med de stora sedelemissionerna, af kriget uppjagade varupris och lätta afsättningstilRällen stegrade egendomsprisen i en grad, att på få månader man såg köpas och återsäljas egendomar med 3o, 4° och flera procents vinst i sedlar. Jag frågar, om någonting sådant nu ägt rum. Betalas egendomar högre nu än i83o? Har man i allmänhet lättare att för samma Riksdalertal nu blifva af med sin vara än då? Anses en lika stor förmögenhet i penningar nu mindre än då? Alla dessa frågor torde ej kunna besvaras med annat än nej.
Lyckliga tid! Du vet, Oscar, all jag aldrig nekat dig ett passande nöje. OSCAR. Dessutom är det nyttigt för ungdom att komma kaste och mest öfverseende af mödrar. (Kysser hennes hand.) REKTORSKAN. Jag vet att mamma alltid har varit den klo Sorgåret efter din svärfar är ju nu förlidet. Jag begagnar aldrig annat än svart. Det är sant. VIOLA. Du tar naturligtvis en kulört drägt, Viola? Alltsedan Alfs födelse, det vill OSCAR. säga nu i tre år, har Viola spelat nunna mycket mot min vilja, det måste jag medge. Jag med piff uti. tycker om fruntimmer och fruntimmerstoaletter VIOLA. inte i... Svart är billigast och jag trifs dessutom REKTORSKAN (afbrytande). ha sin öfvergång. Jag ska' anordna om en lämplig toalett och sedan få vi vi väl se. Din blå ungmorsdag. En liten nyck; men nycker bruka lyckligtvis sidenklädning är ju ännu lika fraiche som på din OSCAR. min lilla mamma! Odet har varit dig allt för gynnsamt, du lilla, som skänkt dig en sådan man och en sådan svärmor! _________ Finns det någon sa klok och omtänksam som Femte Scenen. DE FÖRRE. MILDE. EN POJKE. MILDE (från fonden, bärande en jettextur blombukett, konfektpåsar, ett paket med böcker m. m., åtföljd af en pojke, som bär en stor blomkruka snafvar). på hufvudet. Pojken Sta på benen, pojke! Du är allt för liten affärsman för att trilla på näsan. God morgon, mitt herrskap, god morgon! (Till pojken.) Ställ sina paket m. m.) Nå, hvad ska' du ha? (Viola Rektorskan sitter stilla. 50 öre. krukan der! (Pekar på ett bord, dit han sjelf lägger stiger upp när Milde kommer. Oscar något senare. POJKEN. MILDE. Vet du hvad 50 öre vill säga? Det vill säga en rund silfverslant med brödraPOJKEN. folkens väl på första sidan och kungens bröstbild på den andra. MILDE. POJKEN. MILDE.
Skrifvelse, Nio ai5. monier, i allmänhet icke skola uppfödas i Småland, utan inåste med stor kostnad anskaffas från andra orter, och del understundom skall hända, att de ändock casseras, hvarigenom tyngden af en sådan fördubblad kostnad bl ifver alltför stor, att af svaga rusthåll kunna bäras; samt nämnde provins dessutom är fattig och har brist på spanmål, som ofta måste köpas från närgränsande bördigare tracler, hvarföre äfven, i synnerhet vid inträffande svagare årsvext, stor svårighet skall uppstå för rusthållarne att på tjenligt sätt utfodra hästarne, Rikets Ständer måtte hos E. K. M. i underdånighet göra hemställan derom, att Smålands Hussar-Regem en te måtte få afsitta, i likhet med hvad för den del af samma Regemente, som nu utgör Grenadier-bataillon, egt rum, och emot erläggande af samma häsl-vacance-afgift, eller 7 tunnor spanmål för hvarje numer. Rikets Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit; och då, med afseende derå, att Småland är ett af de hårdast roterade bland Rikets landskap, enär det underhåller, utom Hussar-Regementet, trenme Infanteri-Regementen, samt en Grenadiei-Bataillon, Rikets Ständer ansett den lindring uti rotelings-bördan, som för provinsen kan åstadkommas, äfven böra densamma beredas, lä Rikets Ständer hos E. K. M. underdånigst hemställa, alt, derest E. K. M. finnér sådant lämpligt, E. K, M. mätte i Nåder tillåta, att Smålands Hussar-Regemente får, mot samma vilkor och i likhet med hvad för Smålands Grenadier-Bataillon förut egt rum, afsitta, mot erläggande af hästvacance-afgift. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1841. Expeditions-Ut skot tets Förslug lill und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Jun. 184«•
Hon satt stilla på en stol vid fönstret och vaggade litet fram och tillbaka, liksom hon hade plågor. Hela tiden stirrade hon oafvändt och tröstlöst ut i den kalla vårskymningen. Och småningom steg der upp i henne en besynnerligt tung, smärtsam känsla af ömkan med henne sjelf, med hela lifvet, med allting – det flöt alltsammans ut i ett enda stort, grått elände. Hon virade tanklöst näsduken omkring fingrarne och såg länge ut öfver landsvägen och markerna, bort öfver skogen, som mörk och färglös vågade sig mot himlens kyliga skiffer. Och gång på gång blefvo hennes ögon igen fulla af tårar. Det knackade på dörren. Hon flög upp och bort till tvättfatet. Alice, det var fadrens röst. Men hvarför i all verlden? – Jag kommer, pappa! — Hon undrade plötsligt, om han ännu var derinne. Jag – hon mumlade någonting Jag kommer strax! När hon slutligen kom in – ännu med litet röda ögon – stod fadren med Georgs bref i handen. Han lade det strax och såg på henne, snabt, forskande. Felix stod nu borta vid det andra fönstret. – Jo, du är just en artig värdinna. Brandts stämma var forceradt ledig och skämtsam, och han satte hastigt, då Alice trädde fram till bordet, den stora, mörkröda skärmen på lampan. Att sans façon springa ifrån vår främmande på det viset – Fru Lexow hade visst ett bref, Felix vände sig långsamt om Alice stack brådskande brefvet i fickan. Plötsligt kom hon till att le; – att de nu stodo här och spelade komedi för hvarandra, alla tre, hvar och en sin, det var då för löjligt! Hon blef rädd för, att hon skulle brista ut i skratt och bet sig i underläppen. – Låt oss dricka ur vår punsch innan kvällsmaten Nej, det – är visst ert glas. — Skål! – Vi äro bjudna till häradshöfding Bruuns i morgon eftermiddag. Stor bjudning ser det ut att bli. Brandt räckte Alice brefvet öfver frukostbordet. – Ja, det är den äldsta flickans födelsedag, vill jag minnas. Hon ögnade igenom de par raderna. – Går vi? – Visst går vi! Det äro vi rent tvungna till, pappa.