Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottet har tagit detta allt i öfvervägande; och ehuru, vid det här ofvan upplyste förhållandet, Sökanderfte icke kunna ega ringaste rättsanspråk på någon ersättning; likväl, och i betraktande af den svåra Belägenhet, hvari de, genom f. d. General-Assistance-Conlorets indragning Blifvit försatte, har Utskottet trott, att ett billigt afseende härpå icke borde alldeles åsidosättas; och att någon ytterligare gratification, genom Rikets Ständers ynnest, skulle kunna dem meddelas, lämpad efter den längre eller kortare tid de i General-Assistance-Contoret tjenster innehaft; hvadan Utskottet tillstyrker, att den ibland de sökande, som minst under tio års tid innehaft provisionelt förordnande att förrätta någon ledig tjenst med lön på Stat, undfår en ytterligare gratification af Trehundrade (3oo) Riksdaler, och den som, under minst fem årstid, innehaft ett dylikt förordnande, Etthundrafemtio C15°) Riksdaler, allt Banco; hvaremot den, som under kortare tid, än minst fem år, varit anställd till förrättande af ordinarie tjenst, anses icke berättigad till någon gratification. Dock får någon af de nu föreslagne gratificationerne icke tillgodonjutas af den ibland de,sökande, som tilläfventyrs kan innehafva ordinarie motsvarig tjenst vid något af Statens Verk eller vid andra allmänna Inrättningar, eller ock Bevisligen vägrat att en sådan honom erbjuden tjenst emottaga. Stockholm den 37 Junii 1834* Re - SttusAJt skottets 17//. Reser Valioner. Af Herr Grefve Gyldenstolpe j Anton: ”Jagreserverar mig emot Beliam! linge 11 af detta ärende, emedan jag anser, att Utskottet Loit, gemensamt med pröfningen af den af några Tjenstemän: vid f. d. Assistance-Contoret ingifne ansökning om gratification, ingå i undersökningr huruvida ej lika gällande skäl kunna förefinnas för öfrige vid Contorets upplösning afskedade tjen ste män."
S D Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 7 dennes afgifne, samt d. 13 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 13 sistledne April meddeldte Betänkande, angåen - Den 16 Maji. 431 de Medels anslående för verkställde och hädanefter skeende reparationer å Operahuset,fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär samma Betänkande redan blifvit af de öfrige trenne Respeclive RiksStånden bifallit, dervid nu mera låta bero. Ut supra. S. D. Vid föredragning af ConstitutionsUt: Skottets den 5 dennes aflåtne, samt den 13 i. samma månad på bordet lagde Memorial, i anledning af Ridderskapets och Adelns yttrade ön-’ skan, om tryckning af Handiingarne i Målet, rörande en af Herr Schönström, Pehr, mot Herr StatsMinigtern för Utrikes Arenderne gjord anmärkning, fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial endast borde läggas till Handlingarna. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-' Utskottets den 7 dennes afgifne, samt den 13 i samma Månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Herr StadsMajoren.Nils Limnelii Memorial, om bidrag af Statens Medel, dels till upprensning, dels till igenfyllniftg af Clarae Sjö, med flera Vattendrag , fann Ridv derskapet och Adeln, att berörde Utlåtande endast borje läggas till Handiingarne. Ut supra. S. D.
423 enlighet, med Krigs-kollegii underdåniga hemställan, alt, för den händelse hlemmanel skulle profvas framdeles blifva för Weslgölha Regemente behöflig!, detsamma då borde till Regementets disposition vid laga fardag afträdas; varande emellertid och i afbidan på Rikets Ständers beslut i anledning af denna Nådiga framställning, enligt vederbörande em betsmyndigheters tillstyrkan, af E. K. M:t i nåder inedgifvet, att nu åbolediga {-:dels mantal af berörda hemman må af Länsmannen få begagnas emot inleverering årligen till Slats-verket af uppskattade afkastnings beloppet, 120 riksdaler riksmynt. Och som Rikets Ständer funnit skäligt lemna bifall lill hvad E. K. M.l i berörda hänseende behagat i nåder föreslå, varder, till svar å den nådiga propositionen, delta Rikets Ständers beslut härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäldt. Rikets Ständer framhärda ric. Stockholm den 4 November 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. och A deln den 28 Okt. 18S7. Presle-ståndel den 31 Rorgare-ståndet den at Bonde-ståndet den 4 Nov. — llihets Stunders underdåniga Skrifvelse, i (inledning af Kongl. Majils Nådiga Proposition, angående användandet af influtna medel för ett exporteradl och i Tripoli flir saidi parti krut. (Slats-Utsk:s Uti. N:o 126.) S. A. K. Enligt hvad E. K. M:t behagat, genom nådig proposition af den 12 nästlidne Maj, meddela Rikets Ständer, hade Krigs-kollegium hos E. Ii.
Instämmande med de tvänne sista talarne om behofvet deraf, att mom. blifver bibehållet sådant det är, vill jag endast tillägga såsom skäl derför, att erfarenheten säger mig, att det är alldeles nödvändigt, alt ordet ”anställa" här användes, och ej ordet ”bereda,” som blifvit föreslaget att i dess ställe insättas. Om man bereder arbete åt personer, som äro vane vid alt lättjas, så hjelper det ej det aldra ringaste; ty om de ej vilja arbeta, så gå de endast omkring och tigga. Jag har sett exempel derpå i den ort, der jag bor. Det är alldeles nödvändigt, att styrelsen har rättighet att anställa dem till att arbeta, antingen de vilja eller ej. Frih. Cederström har anfört, att dylika arbetsinrättningar , som den ifrågavar., sluta med att blifva correctionshus. Jag måste motsäga honom häruti. Jag, som bor nära Jönköping, hvarest en fattiginrättning blifvit etablerad och som är bekant i hela Riket för sin duglighet, kan försäkra honom, att denna inrättning ej hotar med att blifva något correctionshus, utan den fortgår med stöl sta framgång, och jag skulle önska att i hvarje stad funnes en sådan. Der anställas arbetshjonen lili arbete, och arbeta de ej, så minskas 21 H. 59 460 D o ii i3 Mars c. m. deras dagportioner. Detta gör att de arbeta med mycken villighet och håg, ehuru det i början var påkostande. Jag kan dessutom anföra ett annat exempel ifrån närheten af den ort, der jag är boende, t. o. m. ifrån den församling der jag bor, der arbetsinrättningar finnas af sådan beskaffenhet, att hvar och en, som anmäler sig till erhållande af fattigunderstöd, anvises arbete med tillsägelse: gå dit och arbeta, så får du arbetsförtjenst, och hvad du vidare behöfver skall du då erhålla af fattigförsörjningen.
Men för all del tänd inte på den tredje grenen, för då kan han vakna, och bli vred öfver din olydnad.» Ja, konungadottern var så uppeggad, att hon tänkte hvarken på sin mans varning eller på sitt löfte, utan tog ljuset, gömde det i sin barm, och sade att hon ville göra såsom hennes styf-moder lärt henne. När nu tiden var inne som ulfven hade utsatt, tog prinsessan farväl af sina fränder, och skildes ifrån dem med stor vänskap å alla sidor. Derefter gick hon bort ifrån kungsgården, till att möta sin man. Som de nu åter råkades, blef der en fröjd så ingen det kan omtala, och ulfven vänslades emot henne, och visste inte huru glad han var, att han fått henne tillbaka. Han bad henne så stiga upp på hans rygg, och hålla sig fast i hans lugg, och gaf sig derefter till att löpa allt hvad han förmådde, hela långa dagen i ända. Men när qvällen kom, voro de framme vid berg-skrefvan. Der gingo de in, och lade sig till hvila, och såsom ulfven var mycket trött efter resan, föll han snart i en djup sömn. Detta var just hvad konunga-dottern väntat. Hon hade så icke väl märkt att hennes man var somnad, förrän hon steg varliga upp, tog fram ljuset som hon fått af sin styfmoder, och tände med stor räddhåga den ena grenen. Men ljuset brann med ett flämtande sken, så att hon ej förmådde se klart genom mörkret; likväl kunde hon skönja, att det nu icke längre var en ulf, utan en man, som låg hos henne på bädden. Då blef hon så häpen och öfverraskad, att hon darrade i hvar lem, och ville straxt åter släcka ljuset; men huru det var, kunde hon icke motstå sin nyfikenhet, att först beskåda sin man huru han såg ut. Hon tände så äfven det andra ljuset. Vid hon nu åter vände sig om, fick hon se att det var en ungersvenn, den fagraste hon någonsin hade sett för sina ögon; men ulf-skinnet låg till hälften gömdt inunder honom.
Ingen kan neka nyttan af de inrättade Snöplogslagen; men den lättnad, landtmannen härigenom borde äga, försvinner helt och hållet genom det förmynderskap under Kronobetjeningen, hvaruti lian råkat, i afseende på detta likasom andra onera, genom det förhållande, som leder till många missbruk, att accorden om snö-plogningen få uppgöras af Kronobetjeningen. Närmaste följden häraf har, åtminstone efter min erfarenhet, varit den, att dessa accord blifvit mycket drygare,- än om det varit de plog-skyldige tillåtet att sjelfva uppgöra dem. Ingen ting torde äfven finnas naturligare och billigare, än att den som skall betala, äfven får betinga sig vilkoren för denna betalning så billiga han förmår dem uppgöra. I anled - 3oa Den i5 December e. nr. ning häraf tager jag mig friheten föreslå, att det må stå de plog-skyldige öppet, att sjelfve uppgöra contracterne onj snö-plogning, att dessa contracter, försedde med borgen för uppfyllandet, sedermera må stadfästas af vederbörande Auctoriteter, och att ett vidimeradt exemplar derefter tillställes Kronobetjeningen till dennes efterrättelse, så att den eller de, som öfvertagit detta onus, må, kunna af Kronobetjeningen tillhållas alt fullgöra sina skyldigheter. Lades på bordet. Herr Akrell_, Carlj uppläste följande: Under Riksdagen år 1810 behagade Kongl. Maj:t i Nåder till Rikets Ständers afgörande öfverlemna, huru förhållas borde med ett Kronan tillhörigt hemman, kalladt Tofta, beläget i Adelsö Socken af Stockholms Län. Rikets Ständers, i anledning deraf fattade heslut innehåller: Att emedan Tofta är ett skattlagdt Krono-hemman , med faststäld räntakan denna lägenhet icke behandlas på samma sätt som Kungsgårdar, utan börj såsom varande utan åbopå auction til Skatte försäljasj med bibehållande af dess nuvarande ränta, att dels till Kronan j dels lill Jndelnings-haf varén utgå.
Med ogillande till en del af Utskottets uti punkten 79 gjorda hemställan, beslöt Ståndet, att till inrättande af nya Läns djurläkare-beställningar inom de län, der sådant är af behofvet mest päkalladt, må beviljas ett årligt anslag af 6,000 R:dr, att af Kongl. Majit användas till löner, ä 500 R:dr, åt tolf djurläkare inom de län och med de stationer, som Kongl Majit, efter vederbörandes hörande, kun finna skäligt bestämma; dock med förbindelse för vederbörande kommuner, att förse djurläkaren med nödig bostad; — och skulle de öfriga RiksStånden vördsamt och vänligen inbjudas att samma beslut biträda. 542 Prot.-Utdrag den 27 Augusti 1863. Punnten 85 afslogs, hvaremot StSndet beslöt, i enlighet med den emot denna punkt anmälda reservation, att till understöd för den af Doktor O. Sandahl ihufvudstaden inrättade medico-pneumatiska anstalt, må anvisas för nästa statsregleringsperiod å Riksgälds-kontoret en summa af 6,000 R:dr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1664, 1865 och 1866 utgå, med vilkor likväl, att anstalten ställes under tillsyn af Sundhets-koilegium, dit föreståndaren har att årligen om inrättningens verksamhet afgifva berättelse, äfvensom att dagligen vid denna anstalt lemnäs fribad åt minst tvänne fattige eller obemedlade personer. Punkten 87, uti hvilken Utskottet tillstyrkt att på Svenska Akademiens stat måtte uppföras ett belopp af 6,000 R:dr, deraf, enligt Kongl. Majits nådiga disposition, må, uppå bemälda akademis underdåniga lörslag, användas 4,000 R:dr till pensioner åt vittre författare af utmärkt förtjenst och som af dylikt understöd kunna vara i behof, samt 2,000 R:dr till understöd åt yngre, mindre bemedlade personer, som visat mera framstående anlag för litterär verksamhet i ofvannämnda rigtning, afslogs.
Ankom till Exp.-Utsk. den 21 Febr, Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 33j i anledning af väckta frågor angående näringsfriheten. Omförmälde Betänkande, hvilket Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, samt Vallöf]. Borgare-Ståndet afslagit, har af Högloflige Ridderskapet och Adeln blifvit till Utskotten återförvisadt i anledning af dervid framställde anmärkningar af Herr Hjärne, Herr Stuart, Herr Grefve Horn, Herr von Hartmansdorff, Herr Lefrén, Herr Grefve von Bersen, Herr Dalman och Herr Rosenblad. Dessa anmärkningar innefatta hufvudsakligen följande: 1:0 att Betänkandet vore af en för mycket liberal syftning. Ehvad tanka man än angående Skrå-författningarne kunde hysa, borde likväl icke nekas, att det är af största vigt jemväl för landtmannen att städerna äro i blomstrande tillstånd, hvarförutan han skulle sakna afsättning för sina producter. För att ernå denna stora förde], mäste åt städerna beviljas sådana förmoner, utom hvilka de icke ens kunna hära sina communal.afgifter. Behofvet och rigtigheten att i Författningarne bibehålla skillnaden emellan stadsoch landtmanna-näringar borde således icke bestridas. Hvad deremot serskildt beträffade städernes förkofran inom si;r genom handtverk, så vore det för handtverkarne personligen, och med detsamma, både för städerne och Riket af väsendtligt gagn, att ingen verkstad finge egas eller drifvas af andra personer än sådana, hvilkas färdighet i yrket vore behörigen ådagalagd. Dertill fordrades åter att sjelf' hafva genomgått lära och prof i handlverket, icke blott derföre att allmänheten borde ega visshet om 4 Lflgsamt Ållin.
Eskilstuna K. Ladug.med §m:lKr Kongsbergs K. gard med Z vito Rönö Kungsgärd - » - Schenäs d:o Bispmotala d:o « , idhlstvrps Krono Säteri - Borgholms Kungs Ladugärd « Torrsjö KrSno Säteri « » Barnabro Krono Lägenhet » - Ähöklosters K. Ladug. med Fiffe Summa Ärligt — Arrende. Arrend Spanncmal i Hö. Lix. Pnmmgar . >Vb ira» r^runo_ Wärdet esWärdet ef. Warder efDags - wcr Summa Be. tal Ränta. ker i-sotz Parler -8Q8 Tun ter lgOfi ken elter ars M n ke. mar. ärs Markeuor LL ärs Marke Arrende. -8O8 ärs Summa. L-im marum. gyrtte. gang. gång. nang. VV^mmerrkeär. Likalydande med Originalet betygar 14. kröäeiius. Ljer-e Bandet k?:» 68. Afgift Eitt. B. Sammandrag af de frän Kongl. Kanitnar-Eollegium afgifne Förtekningar pä de Kun-gs^Gärdar, hwilka äro borrtarrenderade pä andra grunder än Kongl Förordningen den i? December 1799 utstakar, utwisande samma Kungs-Gärdars Hemmantal, Grundränta, undeilagde dagswcrken, det ärliga Arrendet, samt tiden dä detta sednare uphör. Län Stockholms Swartsjö Ut sala Södermanl. östergöthl. Westmanl, ottla nd ^Skaraborgs Elfsborgs Calmars Jönköpings Malmöhus Hallands mantal » l Wenngarns Kungsgård med en Qwa^n » - ' RädmanSö eller Swoiä d:o med iWäderqwarn Skällnora Kungsgård i Qwarn samr Fantebo! Menhamra d:o med 4 Krono Hemman - » Tojta Krono Hemman med Holmar Ultuna K.
sk den si en i835 ocb >836 ingående återstod pä pissterkordrsn 61,626 samt ärlig, 6,000 It:dr i en längre tid pä ibastigbets-banen, utan stt i beräkning tagi>s bvsd under sils desse arén svnes bärs genom depositräkningen inflyta till reela bondens körstärksnde, eller genom invexling mot n^s 8edlar; w,n skulle d^lik invexling bnnss tjenlig stt begsgns, ökar bvsrje million n)u 8edlsr, kör bvilks 8i!kver invexlss, Lilkverl^onden med 676,000, däraf 264,676 svars mot Adelar ss de v^s sedlarne, ocb resten >40,626 ökar proportionen sl körbällgndet uti det bela, ocb minskar bebokvet sk de erkorderlige i,100,000 llidr silfver. >, 100,000. t,roo,ooo Let8» Kander, lV:o 2. 76 reel» kand, körrän utvexling kick körja, korde klingas till kulla ^ sk den utelöpande 8edelstocken; men sedan i förstnämnds känseende ilen enskildt» ökvert^- gelsen vikit ine angelägenketen stt kos allmänketen undanrödja den tvekan om m^ntkeslämningens keständ, som möjligen ännu torde kunna till någon del ega rum, samt viri kedömsndet alee sk sistkerär de käreskrikts verkliga innekäll, i öfvervägande tagits 6c uti efterföljande 3:6 je, Hde oek Lite uti samma reglemente Iemna6e uppl/sningar om kvad me6 temporsira
Jag är egentligen före - Den Qg Mars e. m> bommen utaf Gr. Posse, men får blott tillägga, att XJIs!<. icke talat blott om backiga väga r, ty bär slår uti ryck lisen: ’’a 11 för anläggning oell förbättring af backiga eller eljest ”för communicationen mindre tjenliga delar af de allmänna ”landsvägarna i Riket, matie lill K. M:s disposition etc.” Man hehöfver icke äga mycken kännedom af de södra delarna af Sverige, för att finna, att der äro vägar, som, utan att vara backiga, behöfva vida mera understöd än de backiga vägarna i de norra orterna. Jag instämmer i det beslut, som BorgareSt. fattat, nemi. att för ifrågavarande ändamål ställa 200,000 r:dr till K. M:s disposition. Jag förutsätter, alt på de ställen, der förhållandet så medgifver, skola menighelerna bidraga till arbetets utförande; men föreskrifterna derom anser jag höra till sådana reglementariska bestämmelser, som icke behöfva blifva föremål för något beslut af R. St. Hr Westfelt, Nils: Det är blott för att få den äran svara Gr. Posse några ord, som jag anmält mig. Hr Grefven ansåg ordet backar icke böra bibehållas uti betänkandet, utan att man borde öfverlemna åt K. M. att bedomina och afgöra vid hvilka tillfällen anslag lill vägomläggningar niå beviljas. Jag faster mig hufvudsakligen vid backar, hvilkas kringgående Utsk. egentligen haft för ändamål med tillstyrkande af anslaget. Jag anser det vara af stor vigt, alt denna fråga en gång blifvit bragt å harie, och att den blifvit med så mycken välvilja af R. St. omfattad. Jag kan dock ej tillstyrka högre anslagsbelopp än StatsUtsk. föreslagit, nemi. i5o,ooo, ehuru jag bekänner, att denna summa är otillräcklig, om alla vägar, som behöfva det, skola omläggas; men jag anser summan tillräcklig att börja med, för alt se hvad nytta dermed kan åstadkommas och för alt animera communerna alt sjelfve något mera, än som hittills skett, söka förbättra vägarna. Gr. Posse:
Då dessutom pröfn.komitén sammanträder först i Oktober, men krögaren måste vidtaga åtskilliga förberedande åtgärder för sin rörelses bedrifvande, så vore det ju en uppenbar orättvisa att så länge dröja med bestämmande af skattens belopp. Jag fortfar säl. att anhålla om bifall till Utskrts hemställan. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talarens anförande kunde hafva någon giltighet, om det varit ifrågasatt att uphäfva auktionsväsendet i städerna, ty der finnes verld, konkurrens, då deremot på landsbygden sådan icke gerna kan förekomma. Det är nemi. redan flere gånger påpekadt, huruledes å landet vanligen blott en enda lägenhet inom socknen är tjenlig för bedrifvande af krogrörelse: och då blir det naturligtvis ett monopolium för innehafvaren af denna lägenhet. Den värde talaren har äfven åberopat mängden af klagomål, som anförts af gästgifvare öfver pröfningskomitéernas förfarande. Afven i det län, som blifvit mig i Nåder anförtrodt, hafva många sådana klagomål försports, men de hafva allesammans utan undantag blifvit af K. Kammar-Itätten lemnade utan afseende, hvilket sål. bevisar motsatsen af hvad Hr Printzensköld åsyftat. Slutligen har han äfven sagt att en krögare icke skulle kunna, i händelse han funne sig för högt beskattad, afsäga sig rättigheten till bränvinsutskänkning, emedan pröfningskomitén arbetar i Oktober månad. Detta torde dock icke i allmänhet vara fallet, utan den sammanträder vanl. i Sept., eller samma månad som enligt det nuvrde stadgandet auktion skulle hållas. Således går det lika bra att afsäga sig i det ena fallet sorn i det andra. Frih. Skjöldebrand: Jag måste, med ani. af Hr Printzenskölds anf:de, göra några anmärkningar. Han förmenar, det prflfningskomitéernas arbete skulle gå ut derpå att genom en hög och orimlig beskattning tillintetgöra all bränvinsförsäljning. En flerårig erfarenhet gifver mig rätt att bestrida detta påstående. Pröfningskomitéerna, åtminstone i Calmar län, hafva alltid gått tillväga med största samvetsgrannhet.
Under medgifvande af alla fördelarne utaf den möjligaste största frihet i Närings-lagstiftningen, — under det mest obetingade erkännande af sanningen i den sats, att Statens ingripande i näringarne för att, genom utöfvande af ett slags förmynderskap, medelbarligen eller omedelbarligen positivt verka för en eller annan såsom nyttig ansedd näringsgren, i de aldrafiesta fall icke allenast förfelar sitt ändamål, utan äfven verkar menligt, dymedelst att ett sådant ingripande från Statens sida i den enskildes hushållning är egnadt att förlama den enskilda omtanken, hvilken i allmänhet är all närings och industris mäktigaste häfstång, torde man likväl lika obctingadl böra erkänna Statens rätt och pligt att, der en närings fullkomligt fria utöfvande hotar samhällets välfärd och bestånd, på ett negativt sätt hejda denna närings fortgående på en för samhället så vådlig bana. En sädan Statens mellankomst kan icke benämnas ingrepp i eganderätten. Det är nemligen endast under Statens skydd den enskilde njuter och utöfvar sin eganderätt; och då Staten lemnar delta skydd, mäste den äfven, med afseende på vådorna för samhället i sin helhet af en alldeles oinskränkt frihet hos den enskilde, bestämma gränserna för denna frihet, så att den står tillsammans såväl med de öfrige individernas frihet, som med samhällets bestånd. Af dessa skäl har i alla tider eganderätlen till den fasta egendomen, såsom utgörande, så alt säga. Statens grund och botten, varit underkastad vissa inskränkningar, hvilka redan af ofvananförde grunder måste i ännu högre grad göra sig gällande i fråga om skogen, såsom skyddsmedel för odlingen och vegetationen, såsom vilkor för landets beboelighet; och Statens rättighet att förekomma dess fullkomliga utrotande bör således redan ur denna synpunkt icke kunna ifrågasättas. Betraktar man skogsskötseln såsom en näringsgren, så företer sig i egenheterna hos skogen såsom naturalster ett nytt skäl till inskränkning i den lullkomligt fria utöfningen af denna näring. Värdet af en skog ligger nemligen icke, såsom förhållandet är med annan fast egendom, i sjelfva marken, som, hvad beträffar skogen, icke lemnar ärliga, utan 100-åriga eller 200-åriga skördar.
Undrar just hur regeringen skulle se ut med bundna händer, då anslagsvägran är ett sätt att förskaffa den » friare ». Men det är ock en annan omständighet, som härvidlag är att observera. Vi hafva sett, hurusom regeringen i fråga om anslaget till pansarfartyget lidit ett högst oparlamentariskt nederlag. Denna malheur står dock icke ensam. Samma dekonfityr, som den parlamentariska majoritetens ledare i regeringen fick vidkännas, hafva ock partiets ledare utom densamma kommit i erfarenhet af. Trots att — som vi sett — statsutskottets hälft från andra kammaren endrägteligen tillstyrkt kamrarne att ansluta sig till ett af herr Key upp-gjordt och i utskottet genomdrifvet förslag, som skulle på en gång söka sauvera apparencerna för regeringen och tilllika undvika att väcka alltför mycket stim i landtmanna-lägret — hvilket visat sig vara ungefär lika lätt, som att förena olja och vatten — så blef af andra kammaren med ganska stor majoritet hela förslaget förkastadt och blankt » nej » satt såsom svar på första kammarens bifall, till hvad K. M: t föreslagit. Det var herr Liss Olof Larsson, som nu uppträdde såsom de oförsonliges banerförare, och för hans dalargument fingo statsutskottets öfriga storheter stryka på foten. Herr Liss Olof Larsson har vid denna riksdag för öfrigt uppträd t såsom den yttersta vensterns ledare gen t emot de Keyska opportunisterne och hvad, som här passerat, visar ti ilfyllest — hvad man väl ock visste förut — att herr Key alldeles icke är någon Gambetta, som förmår bålla de påträngande intransigenterne på behörigt afstånd. Det är icke blott i sjökrigsfrågan, som herr Liss Olof Larsson, vår — sans comparaison för öfrigt — andra kammares Cle-menceau, har slagit hela det öfriga utskottsdussinet ur brädet. Det skedde ock i en annan vigtig fråga, nämligenom uppförande af en nybyggnad för statens jernvägstrafik, der han likvisst hade hjelp af herr Nils Petersson i Run-torp, men, känna vi herr Liss Olof Larsson rätt, så vore han nog karl att utan Runtorparns hjelp väga upp kam-raterne.