Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i ett så glest befolkadt land, som Sverige, skarpskytteföreningars ordnande och utbildande måste vara förenadt med större svårigheter och kostnader, än under andra förhållanden kan vara fallet, anser Utskottet det ock vara synnerligen angeläget att Staten, utan mehn för sknrpskytterörelsens sjelfva lifsprincip, frivilligheten, nu i rörelsens början gifver det understöd, detta fosterländska sträfvande onekligen förtjenar, enär eljest det hos nationen vaknade intresset för saken möjligen kunde småningom förgå, i fall de materiela hindren blifva alltför svåra att öfvervinna. Men då med frivilligheten oskiljaktigt sammanhänger förpligtelsen för hvarje medlem af skarpskytteförening att, så framt han dertill ej är alldeles oförmögen, medelst egna uppoffringar förskaffa sig vapen och bestrida de med öfningarne förknippade kostnader, torde Statens mellankomst endast böra afse att undanrödja de största svårigheterna och i någon mån underlätta de enskildes för det allmänna gagneliga bemödanden. Härvid ifrågakommer i främsta rummet behofvet af vapen. De af Herr Rooth och Riksdagsfullmägtigen And. Aug. Andersson framställda förslag i afseende å sättet för skjutvapens tillhandahållande synas Utskottet mindre ändamålsenliga. Den kraftiga eggelse till verksamt deltagande i skarpskytteföreningarne, som Utskottet velat finna just i medvetandet hos hvarje skarpskytt, att det vapen, med hvars bruk han skulle göra sig förtrogen, är icke en gåfva eller ett lån af Staten, utan hans egen tillhörighet, för hvars anskaffande han måst pålägga sig mer eller mindre kännbara uppoffringar, skulle, enligt Utskottets tanke, genom en dylik anordning helt och hållet försvinna och på samma gången betydlig statsutgift deraf föranledas. Icke heller den af Friherre Stjernstedt och Herr Blanche i detta hänseende föreslagna åtgärd har Utskottet funnit fullt lämplig, ehuru Utskottet ingalunda vill bestrida att en utdelning af vapen i de norra provinserna skulle i sina följder blifva för dessa provinsers försvar af stor vigt.
Det var med största möda man hann genomgå sjelfva hufvudböckerna och att jemföra de vigtigaste poster med sina verifikationer; men alt derjemte fästa sin uppmärksamhet vid journalerna hade varit en omöjlighet. Jag anser mig således böra bestrida det af den siste värde talaren gjorda yrkande och anhåller att Ståndet ville afslå Utsk:s ifrägavar:de hemställan. Hr von Hartmansdorff: Afven jag afstyrker för min del, bifall till denna hemställan, Det är i allmänhet svårt för hvarje förvaltande verk att undvara sina conceptböcker, ty då man lemnat ut verkets renskrifna hufvudräkningar, behöfver man både journalerne och andra anteckningsböcker. Att dessa understundom icke förslå får kammarrätten erfara, ty der händer det ej så sällan att än det ena än det andra verket anhåller att få låna tillbaka sina liufvudböcker. Rehöfva ej redogöraren sina journaler, så förbruka Den i Juli f. m. 403 de dem för att ej belastas med onödiga papper hvadan man icke ens skulle kunna påräkna att dem alltid erhålla, med mindre man ålade vederbönde att utom hufvudräkningarnes insändande jemväl förvara och insända journalerne. Detta vore att dränka dem i räkenskaper och handlingar, liksom jag tror alt revisorerne sjelfve skulle öfverhopas af småsaker. Revisorerne finge derigenom mera handlingar att genomgå än sjelfva kammarrätten. Sädane specialiteter, hvaruti kammarrätten icke kunnat ingå, derföre att de icke stå i hufvudräkningen — dem skulle revisorerna kasta sig öfver. Det blefve ju dä ett omvändt förhållande emot det, som verkligen borde äga rum. Revisorerne böra nemi. hälla sig till hufvudfrågorne, kammarrätten deremot upptaga spécialiteterne. Dä dessutom i Utsk:s tillstyrkande åberopas det förslag till skatteförenkling som ännu icke blifvit af StatsUtsk. behandladt, anser jag Ståndet icke kunna deröfver fatta beslut i ärendets nuvande skick.
Emb et s B erdi. t elser. till icke mindre än 718,870 R:dr 18 sk. oell 8 r. , ändå den 16 December 1815 ej återstodd mera än 25,253 Rtdr 15 Ek. 8 r. i hela Länet , hvaraf likväl 10,542 R:dr 28 sk. voro' inhiberade medel och böter, samt 11,371 E:df 47 sk. beroende på handräckning och bortflyttade personers efterlysning $ så att verkliga Restantie-summan i Länet vid berörde tid icke skulle Utgöra méra än 3,338 Ridr 36 sk, och 8 r. Råneo. Sedan denna Berättelse, sorn i. öfrigt inne^ hållit uppgifter om de svårigheter, hvilka mött vederbörandes tillsyn vid Uppbördsverket under én tid , då MilitaiiÖperatiönér t Norrige' och én Eldsvåda i Götheborgs Stad inträffat,• blifvit till Kongl. Majus Nådiga pröfning omedelbart föredragen, har i anledning deraf Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse den 24 Januarii innevarande år till Dess Befallningshafvande uti Götheborgs och Bohus Lärt förklarat dess Nådiga välbehag öfver välbemälte BefallntrigshafVartdes förhållande i äfseénde på Uppbörds Verkets goda skick uti det honom i Nå er anförtrodde Län , och då ändamålet med den af Riksens Ständer bégärdfe Restransakning i rnéränämnde Län vore uppfyldr , skulle Handlingarne derom,’ till vidare upplysning och förvarande $ till KammarCoIlegium öfversändäs. örn man deraf kunnat hämta anledning att Sätta i tvifvel befogenheten af Riksens Ständers ofvan ötörördé underdåniga anmälan drif UppbördsVerfcets tillstånd i meranarrinde Län, har likväl både nödvändighet deraf och riktigheten af de uppgifter, sorn’ dertill gifvit anledning,' Justities Ombudsttii Emb et s B er ättel ser. 207 snart visat sig genom Konungens Befallnings* bafvandes i samma
Allart användas, dels till det ytterligare understöd kör Institutet vid Legeberg, som, ekter pröfning ak kekokvet, kunde anses erkordras, ook dels, i mon ak derom skeende framställningar, till understöd kör inrättandet ak sädsns Lära-anstalter i andra Likets Landskaper, der invsnsrne sjelkve ville dertill bidraga, medelst anskakkandet pä egen bekostnad ak kör ändamälet lämplig looal, jemte erkordorlige byggnader, ook kvad i ökrigt utöfver det understöd, som ak 8taten beviljades, kunde bekökvas. I denna tillk. 8tat8-8e6reter3ren8 underdåniga komställan instämde 8tats-Lädet» samtlige Ledamöter. Ned kikall till kvad salunda blifvit kemstäldt, kekallte Longi. Naj:t, att framställning karvin till Likets 8tänder skulle intagas i Longi. Naj:ts Lädiga Lroposition om 8tat8-Verkots tillstånd ook kekok, ook att i sädant ändamål Utdrag sk krotooollet skulle till Handelsook Linanoe-Lxpeditionen akgä. 11:o. Om omslaget 1'illk. 8tat8-8eor6teraren erinrade kärvid, kurusom de understöd till utflyttningar, i köljd ak lags skikten, kvilka Longi.
RegeringsFormen, kunna samfäldt med Konungen äfven besluta ändringar i indelningsverket, om man så vill Den 26 Octo ber f. m. i43 anse denna fr äga» hvilken dock, efter milt omdöme, helt enkelt är ett beskattningsärende, deri Sländerne, enligt 5^ §. RegeringsFormen, allena utöfva Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta. Såsom Representanter äfven för de rustande, kunna vi, om behofvet det påkallade, hvilket jag vill hoppas aldrig inträffar, pålägga hvarje Rusthållare en bevillning af 20 till 3o R:dr, i stället för den nu ifrågavarande jämnförelsevis obetydliga Passevolance-afgiften. Angående det emot Konungens Rådgifvare för deras åtgärd i denna fråga stälde klander, förenar jag mig helt och hållet med Ijåns Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, och får endast tillägga , att Rådgifvarnes till protocollet yttrade mening origtigt blifvit kallad Reservation. Efter grundlagen åligger dem att råda Kongl. Maj:t till hvad de anse nyttigast för land och folk; detta gjorde de, då de föreslogo Kongl. Maj:t 2:ne alternativer, på sätt StatsRåds-protocollet närmare upplyser, och i det Ögonblick Rådgifvarne yttrade deras tankar i ämnet, kunde de icke känna, hvad beslut Kongl. Maj:t derefter i Nåder täcktes fatta, ocb således kan icke eller StatsRådets yttrande rimligen kallas, eller anses för en Reservation, utan förblifver Rådgifvarnes yttrande i denna fråga ett afgifvit tillstyrkande, sorn, enligt grundlagens föreskrift, måste åtfölja Konungens Proposition, ehvad detta tillstyrkande står i opposition eller harmoni med Konun - i44 Den 26 O c t o b e r f. m. gens sedermera fattade beslut. I öfrigt Isan jag ej annat än på det högsta bestrida Herr Cederschjölds förslag, hvars antagande skulle införa oss i förhållanden, likartade med. de, hvilka ägde rum under 1720 års Regeringsform.
Till åtlydnad af föreskriften i 185 § af Banko-reglementet hafva Fullmäktige vid Leverering nästlidet års slut till Riksgälds-kontoret atlemnat 900,000 R:dr af Bankens vid 1853 RUcs^idsi års slut upplupna disponibla vinst; hvarförutan Fullmäktige, uppå derom af Fullkontoret, mäktige i Riksgälds-kontoret gjord framställning, i afräkning å den bemälda kontor under detta år tillkommande andel af ofvanberörde vinstmedel, den 1 sistlidne Juli till| Riksgälds-kontoret anordnat R:dr 500,000 Banko. 50 Berättelse till R. St:$ Banko-Utskott. § 37. Anslag tm Ofver det i 70 § af Revisions-berättelsen intagna yttrande i fråga om de, BGefieUoTh* en*‘8t f 08 § i Banko-reglementet, till Barnhusen i Gefle och Carlshamn utgående Carlshamn, anslag, skola Fullmäktige afgifva utlåtande i den uppgift, som det, likmätigt 22 § i Reglementet, åligger Fullmäktige att meddela Höglofl. Utskottet å de från Banken utgående i Artikeln 7 af Reglementet upptagna anslag. Angående Tumba Pappersbruk. § 38. Inspektionen Det speciela inseendet öfver bruket har fortfarande utöfvats af undertecknad öfver Bruket, c c Hörnstein. § 59. inventering Förråden vid Tumba äro under innevarande år inventerade; och hafva Fullmäk °CåbBniketngtige, genom deputerade, i nästlidne Augusti månad derstädes sammanträde för att taga närmare kännedom af förra årets förvaltning och att tillse byggnaders och machineriers tillstånd m. m. Den berättelse, Förvaltaren dervid afgifvit och hvilken vid Fullmäktiges handlingar förvaras, innefattar upplysning angående bruks-driften under år 1855. § 40. Sammandrag Af Brukets räkenskaper för nämnda år få Fullmäktige meddela följande sam Ä mandrag: Berättelse till R. St:s Banko-Utskott. 31 Ingående Balans-konto. Debet: Tumba Bruks jordegendom, åbyggnader och fasta inventarier Kassabehållning
Från samma tidning, som jag nyss citerade, väljer jag, emedan det ligger mig närmast till hands, ett stycke, som handlar om samma ämne. I tidningen Upsala skrifves den 18 i sistförflutna Januari månad: Den skandinaviska litteraturen, yttrar N. V. T., har på senare tider bekajats med en mängd giftiga klängväxter, som hota att förqväfva densamma. Visserligen företaga censurens örtagårdsmästare en och annan rensning, men då detta sker, har ogräset redan hunnit frodas och blifva bemärkt. På mindre än ett halft år ha två osedliga arbeten beslagtagits i vårt grannland Norge, och endast för några dagar sedan skedde liknande beslag både i Stockholm och Göteborg. Många andra litteraturalster såväl i vårt eget land som i Norge, hvilka förtjent samma öde, ha, märkvärdigt nog, utan hinder försålts i tusentals exemplar och grumlat rena och oskyldiga sinnen. Det är emellertid egendomligt att se, med hvilken cynism de osedliga böckernas författare motivera och försvara sin verksamhet. Framför oss ligger ett utdrag ur en norsk tidning, »Impressionisten», som har till utgifvare hrr Krogh och Jæger, samme män, hvilkas böcker »Albertine» och »Fra Kristiania Bohêmen» beslagtagits. De ha afgifvit en häpnadsväckande förklaring öfver den s. k. naturalistiska litteraturens uppgift. Sålunda heter det bland annat, att den moderna ungdomen skall göra sin vilja till allmänhetens. Med denna ungdom menas naturligtvis de naturalistiska gröngölings-skribenter, hvilka existera på samvetslösa förläggares ocker med allmänhetens lägre lidelser. Hrr Krogh och Jæger fordra nu, att dessa ungdomar skola lägga fram för allmänheten deras eget verkliga lif, ungefär som Strindberg gjort i »Jäsningstiden» och »Tjensteqvinnans son». De värde författarne beklaga dock, att så få af den moderna ungdomen ha mod att afkläda sig sjelfva och framställa sig för offentligheten i all sin nakenhet.
Säterier intet annat beswär ätcrstär, än at underhålla en ofta för ägaren onyttig, sä kallad Kungsbyggning, Majestätet ivid skeende färder tilhanda, sä ar det dock icke med medborgerlig billighet, med ägande rätten och med Konungaförsäkran öfwerensstämmande, om en ägendom, som blifwit med en tredubbel köpeskilling betald, emot et Krono skattehemman skulle lika med det sednare beskattas. Om all jord skulle bliswa af en natur och erlägga lika afrad, sä skulle med detsamma alla innehafware af Frälse-ffatteräntor förlora all den ägendom, hwarpä de erhållit laga upbud, och som medförde et orimmeligt mäld? Denne eljest sä kloke mannen borde ihågkomma, at Kronoffattebönder förmodeligen innehafrva mera skattfri eller werkclig Säterijord, än Ridderffapet och Adeln Alla utsädens tnnnetal, som öfverstiga öreslanden äro sä manga offattlagde odlingar, som efter resningen tilkommit. Den ena gärden i samma by betalas med 2000 R:d'r, dä en annan uplätes blott för 600 R:dr. Hwad mäld och owäsende ffulle icke följa, om twärtemot all Konungaförsäkran, en ny refning öfwer hela landet ske skulle? Besittningen af Säterier tilhör icke mera nägot witzt Ständ, om Kongl. Maj t sä täckes bifalla. Ridderffapet och Adeln har blott förbehällit sig, at hwar Swensk man mä, med åtföljande rättigheter och skyldigheter besitta all slags Swensk jord. Ägande rätten af Bergsmanshemman är icke et Ständs krivlleZium utan en Kongl. Oeconomie-För fattning 763 Dcir II Ianii. fattning, som ömsom warit inskränkt innom Bergsmännen, ömsons en nylåten besittning ät Ständs-Personcr och Borgare.
Att Herr Lagersvård kunnat hafva skål till begagnande af främmande namn för insåttningarne i detta lån, är otvifvelaktig!, och det synes mig icke böra lägga något hinder för honom att utbekomma sin fordran, helst han uppgifvit den sådan den nu synes, att ifrån första stunden då fråga uppkom af detta lånets Iiqnide rande. Det synes vara mera ån hårdt om en Svensk medborgare, och dertill hvad mera år, en Embetsman som handlat efter sin Regerings föreskrifter och efter yttersta förmåga sökt be. främja dess afsigter, skulle få vidkännas samma slags förluster, som utländska mån endast i represaille väg kunnat tillfogas. Jag bör inför Ridderskapet och Adeln begära dess öfverseende att jag med denna motion Den I Martil. 9? som redan vid förra Riksdagen blifvit afslagen,’ vågar å nyo uppträda och derigenom möjligen väcka en ovilja, som alltid skulle på det högsta smärta mig att förtjena; men jag har icke kunnat neka mig detta ringa offer af erkånsla och tacksamhet mot Hr Lagersvärd för den vänskapsfull godhet hvarmed han omfattar alla Svenskar som besöka de vackra Länder, hvarest han i egenskap af Minister förvaltar Sveriges angelägenheter. Jag har för icke längesedan sjelf varit ibland dem som fått tillfälle att på det högsta berömma mig Öfver denne Svenske Embetsmans välvilja för sine Landsmän i utrikes orter. Jag har af honom sjelf hört detailleras denne dess affaire och dess beskaffenhet äfven af andre personer på stället bestyrkas, på ett sått, som för mig visat den hvila på så oomkullstötlige rättsgrunder, att jag icke kunnat neka mig att på en frånvarande Svensk Riddersmans Herr Lagersvärds begäran, å nyo till Riksens Ständers billiga pröfning framställa den. Jag anhåller vördsammeligen om remiss till StatsUtskottet å detta mitt Memorial, med alla dervid bifogade handlingar. Öfversättning. Utdrag utur våra Register öfver de uti Ge * nua upptagne Svenska lån:
Deremot fick Kommittéen obetingad rättighet att infordra upplysningar af städernes myndigheter, hvilka således gjordes beroende af några enskilda personers godtfinnande. Kommittéen begagnade ock tillfället att utsträcka sina forskningar äfven till städernes egna förmåner, oaktadt skrifvelsen afsåg endast beskattningen å städernas innevånare, och ehuru en undersökning i förstnämnde hänseende utgjort föremål för en särskild af Ständerne äfslagen motion. Bih. till R. St. Detta sätt att gå tillväga gifver åt rådgifvarnes förhållande till förslagets upphofsman i denna fråga ett sken af frändskap, som rådgifvarne haft allt skäl att undvika. Hvad Kommittéen hittills tillgjort, sedan ett år förflutit efter det de infordrade upplysningarne ingått, är ännu en hemlighet; och hela åtgärden har således visat sig i hvarje hänseende opraktisk, om ock minnet deraf kommer att länge nog öfverlefva den nuvarande ministéren.” I anledning af den utaf, ledamöterna från Borgareoch BondeStånden afgifna reservation hafva Herr Friherre Cederström, Herr Biskopen Butsch_, Herr Biskopen Hallström, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin och Herr Doktor Broman tillkännagifvit sitt ogillande deraf, att i reservation upptogos sådana anmärkningar, hvilka, inom Utskottet väckta, der blifvit underkända, helst desamma icke kunde hös Rikets Ständer föranleda någon grundlagsenlig åtgärd; och Herr Friherre Stjernstedt har, med instämmande i detta ogillande, jemväl erinrat, att genom nämnde förfarande komme Utskottets minoritet i tillfälle att motivera sina reservationer mot sådana majoritetens beslut, för hvilka denna vore betaget att framlägga sina motiver. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. h~omtitutions-l'tsliOtteit Memorial, N:o 7. 1 \:o t. Ank. till fixp.-Utsk. d. 29 Maj 1854, kl. 12 m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till tillägg i 28 § Regerings-Formen.
Går Konungen i falt eller till aflägsnare inrikes orter, eller till Konungariket Norge reser, förordna tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Ilan, antingen ibland Prinsar af sitt hus eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, särskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål Konungen dä sjelf afgör, för häl les på det sätt, som 8 § stadgar. Hvad nu om Konung sagdl är, gulle ock i afseende på Regenten, dä Riksstyrelsen af honom utöfvas. § bl. I de fal), då Konungen eller Regenten eller Stats-Radet sammankallar Riksens Ständer, fästställes tiden till riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit uti hufvudstadens kyrkor kungjord. § 91- 1 den händelse 39 § omtalar, att Konungen efter företagen resa utöfver tolf månader ur riket blifver, sammankalle Regenten eller Stats-Rådet, då det Riksstyrelsen förvaltar, genom öppet påbud Riksens Ständer till allmän Riksdag och late kallelsen inom femton dagar efter berörda tids förlopp uti hufvudstadens kyrkor samt skyndsamligen i de öfrige delar af riket kungöra. Sedan Konungen derom underrättad blifvit, men Han ändock icke till riket återkommit, tage Riksens Ständer den författning om rikets styrelse, hvilken de nyttigast finna. 4 Konslituliom-lJlskoUett Memorial N:« Si. § 95. Om emot förmodan Regenten eller Stats-Rådet underläte att i de fall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligger det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Domkapitlen i riket, Magistraten i hufvudstaden samt Landshöfdingarne i länen, att, genom offentliga kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådana val ega rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och rikets rätt iakttaga och skydda.
Uå frågan här förevar om rätta förståndet af 107 § i RegeringsFormen, ville man också trycka; men man var den tiden ännu nog liberal, nog oväldig, för att vilja det Allmänheten också skulle få tillfälle att vara det; och man tryckte icke ena sidans åsigter blott, utan hela discussionen; och man kan lätt öfvertyga sig derom på alla Boklådor, der ännu exemplar finnas till köps. Med åberopande af detta praejudicat begär jag, att om något af denna discussion skall tryckas, också det hela må tryckas i ett sammanhang. Herr Rosenblad: I anledning af slutmenin - Den 7 April J, rn, l45 gen 1 Friherre Boijes anförande, får jag erinra den värde talaren derom, att det åtminstone ej år mitt fel, om ej våra discussioner i deras fulla vidd kunna komma till allmänhetens kännedom. Då jag nu fortgår att till besvarande upptaga Friherrens anförande, vill jag visserligen ingalunda draga i tvifvelsmål Friherrens yttrade respect för national-friheten, men jag kan också försäkra, att min vördnad för denna Svenska folkets dyrbara egendom år .ej mindre, och att just detta fädernesland, i hvars namn Friherren förklarat sig tala, år, efter min fullkomliga öfvertygelse, enda målet för allas våra gemensamma bemödanden. Herr Friherren har så vål i detta som i förra Plenum anfört den Öfverraskning, hvarmed Friherren trott att man vid förra Riksdagen sökt verka på Ståndens beslut. Herr Friherren har dervid omtalat usurpationer och surpriser pä Ständers fria vilja, ett bemödande att få Stånderne till att ovillkorligt bijalla och blindt underskrifva allt hvad man i financiel väg behagat förunna oss och Pierr Friherren har deri trott sig igenfinna visserligen icke ett intentioneradt tvång pä Ståndernes afgörande rått, men en alldeles enahanda verkan och påföljd.
Lx krotocollo ^ I. blketerlon - Uedrag af Protocollet hä!!ir hos Bonde-Ständet den n November 1809. S. D. Dä Bonde.Ständer denna dag lätit sig föredragas Kongl. Majtts Nädiga Bref af den 9 dennes om Riksdagens fortsättande, har Scändet wid eftersinnande af de manga högst wigtiga arénder, hwilka ännu Lro oafgjorde och den inskränkta tid, som för deras pröfning äterstar, samt i anledning af den nädiga crindran, Kongl. Majit beha» gat lämna Riksens Ständer om ffyudesam handläggning dermid, trott sig böra manligen anmoda Högloft.
Beträffande de serskilda vid förbudens borttagande ifrågasatta öfvergångsåtgärder och af Norrköpings fabriks-societet begärda kontroller, hvarom Kongl. Maj:ts förslag, i sammanhang med frågan om artikeln väfnader, närmare förmäler; så tillstyrker utskottet, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, att ingen af de artiklar, som, nu förbjudna, hädanefter tillåtas till införsel, må på kreditupplag uppläggas, och ej eller på nederlag, annorlunda än till återutförsel, i städerna Stockholm, Götheborg, Carlshamn, Landskrona och Söderköping. Äfven har Kongl. Maj:t såsom öfvergångsåtgärd föreslagit, att flera hittills förbjudna, på en serskild förteckning Litt. E. uppräknade, artiklar icke skulle få införas till andra städer, än Stockholm, Götheborg, Malmö, Kalmar, Norrköping, Gefle och Helsingborg; vid hvilket förslag den anmärkning af flere ledamöter inom väliofl. Borgareståndet blifvit gjord, att denna inskränkning i stapelstädernas lika rättigheter att införskrifva varor vore obillig och skadlig; hvarjemte en ledamot herr Tauson yrkat, att om berörde inskränkning till vissa städer skulle antagas, Carlshamn åtminstone måtte blifva tillagd oinskränkt införselrättighet.
Ständers öML och ädelmodiga bepröfwande wördsammeligen öfwerlemna, om icke, sedan Kongl. Maftt redan i Noder räckls bewilja eftergift för den del af Ballancen som till Slats-Castan stolat inga» eftergift och afskrifning pa lika fält mä bewiljas Sökanderne för be pa dem löpande andelar uti Ballancen af RiksgäldsContoirets medel, Utgörande, enligt ostvan äberoi-ade uträkning, xn sammanräknad Summa af 862 R:d. 24 §. ro rsi. Banco. Att Stads-Caffeuren LoZeUs ballanec i manga är kunnat fördöljas har icke undfallit Stais-Ulffottets upmärlsamhet. MenStars-Utstollet wiil dock förmoda» art när wederbörandes redogörelser, efter den ar 1799 stedde förbättring uti Kongl. Kammar-Rättens organisation, med mera ordning, skyndsamhet och drift komma att granskas, upbördsmännen hädanefter stal! betagas - rszo Dm sr Zebruari!. tagas tillfälle» att för flere är äsamka sig Vallander» Slockholm den n Februarii iZio. Pä Högt. Ridd. och Adclns Pä Högw. Prcstc-StändetS Ledamöters wägner Ledamöters wägngr LlLes kleming. I'!,. VVmiäemLN Pä Wällofl. Borgarc.Ständ. Pä Hederw. Bon^k' Ständ. Ledamöters wäqnar Ledamöters wägnar ^drak. kindel. ^näers Nilsfon. , - dl. ^rööslrus Ladcs pa Bordel. Uplästes ett ifrån Stats»Utskottet ingifwer sä tpdandr: Wördsamt Memorial! Sedan Stats-Utskottel under den 15 December förlcdit är afgifwik desi utlakande, i anledning af Kongl. Majus till Riksens Höglofl. Ständer afläkne