Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men prinsen låtsade som han sof, och svarade inte. Då blef konunga-dottern illa till mods, ropade honom med många kärliga namn, sporde om han kunnat glömma all deras fordna huldhet, och förtäljde huru troget hon följt hans spår öfver hela vida verlden. När hon så ännu icke fick något svar, blef hon öfvermåttan bedröfvad, vred sina händer, grät bitterligen, och begynte klaga alla sina sorger: huru hon vardt tagen ur sin faders gård och gifven åt ulfven, och huru hon lemnat sina små barn, och farit öfver vatten och land för att söka honom; men nu hade han glömt henne, för att gifta sig med trollet. Hon tillade, att hon ändock aldrig skulle vända tillbaka att älska honom, medan hon lefde i verlden. Alltsom hon nu talade, väcktes prinsens hugkomst, att han mindes det förflutna: och det kom för honom, att han varit förbytt till en ulf, och huru han blifvit skild ifrån sin hjertans kär, och hvad annat ondt honom vederfarits af troll-drottningen; och tycktes honom, att han nu vaknade ur en tung och svår dröm. Prinsessan hade så icke hunnit lykta sitt tal, förrän han sprang upp, fick henne i famn med stor kärlek, och sade att han förlåtit henne, och att hon och ingen annan vore den vännen han höll kär i verlden. Nu blef konunga-dottern så till sig, att hon föll ned för hans fötter och grät af hjertans innerlig glädje, och prinsen grät med henne; och var det en fager syn, när de två ädla konunga-barnen sutto tillsammans, intill dess de omsider somnade i hvarandras famn. Som det nu led frampå morgonen, att den första stjernan slocknade för dagen, gick drottningen till prinsens sof-stuga, för att hemta den lilla, såsom utsatt var. Men väktaren som stod för dörren motade henne, att hon ej fick komma in. Då kunde hon genast märka att hon var förrådd, och lopp så i vredes-mode rundt omkring hela kungs-gården. Derefter vände hon straxt åter, och kom andra resan till konunga-sonens dörr; men väktaren motade henne om igen.
Desse försträckningar återgäldas med' full säkerhet inom en dels mera bestämd, dels kortare tid än Banco-Lånen på Metaller och Exportahle Effecter samt Låne-Banco-Ohligationer, och de förskotts-belopp för åren 1802, i833 och i834, sorn till Silfverköp kunna blifva använde, hvilka Summor emedlertid, enligt Rikets Ständers uttryckliga förklarande, icke skola, vid proportionens bestämmande, inberäknas uti Sedelstocken, och 2:0 Ingen beräkning för Silfver-upphandlingarne annars vore möjlig att uppgöra till i83r års slut, enär Bevillnings-Summornes ingående icke kan bestämmas i förväg, och Bancö-Styrelsen således alltid vore underkastad äfventyret att hafva uppköpt mindre eller mera, än sorn för utvexlingens företagande vore behöfligt. Och som Revisorerne äfven för deras del instämt i denna Banco-Fullmägliges åsigt, så hafva Revisorerne gifvit Banco-Fullmäglige sådant tillkänna.. 5:o Angående återlef aerering af koppar till Banken för de myntade plåt arj hvilka Kongl. Myntet utbekommit i och för anställande försök af dess nya Kalls-verk. Med anledning af Corn missa nate ts anmälan, att Kongl. Myntet ämra icke till Banken aflefvererat den koppar detsamma, jemnlikt Banco-Fullmägtiges Resolution under den 1 Febr. 1827, bör till Banken återställa såsom ersättning för 298 myntade kopparplåtar af serskilda valenrer, hvilka, i följd af samma Resolution, blifvit deji 9 Maji berörde är till Kongl. Myntet utlemnade för anställande profva llsn in gar, hafva Revisorerne, hvilka det förekommit anmärkningsvärdt att denna Bankens för 3-1 år sedan uppkomna fordran icke ännu blifvit godtgjord, erinrat FnHmägtige att gå i författning derom, att Banken må i omförmäldte afseende komma i åtnjutande af dess tillständiga rätt.. 6:0 Angående tillämpningen af de utaf Kongl.
Derjemte och i afseende på bestämmandet af det läroämne, hvarför de nya Lektors-belällningarne skola alses, hafva Rikets Ständer ansett härvid böra tagas i betraktande den olika art af bildning, som åsyftas med de särskilda linjer, i hvilka Elemenlar-läroverken äro fördelade. Hvad nemligen angår den äldre linien, der, såsom tillförene vid alla gymnasier egde rum, undervisningen i de gamla språken (ortsättes genom hela läroverket, kan det icke förnekas, att studiet af dessa språk, när det be drilves i tillräckligt omfång, utöfvar ett väsendtligt inflytande på beskaffenheten afyng lingarnes intellektuella uppfostran i sin helliPt. Man har äfven alltid ansett, alt della språkstudium, genom den redighet i begreppsutvecklingen samt klarhet i uppfattning och framställning, som det, med allvar idkadt, framkallar, utgör den hufvudsakliga grunden för den lärda bildningen; — och Rikets Ständer tveka icke heller att tillerkänna delta läroämne den mest framstående plats på denna linia af Elementar-läroverket. — Af de ämnen äter, som ingå i real-bildningen, och inom de läroverk, hvilkas hufvud sakliga uppgift är denna bildnings befrämjande, torde det vara allmänt erkändi, att matematiken intager främsta rummet. I följd häraf och då real-bildningen, i saknad af säkra kunskaper uti matematik, svårligen torde kunna leda till något tillfredsställande resultat, halva Rikets Ständer ansett undervisningen i delta ämne vid real-skolorna vara företrädesvis maktpåliggande, och att således de nja Lektors-befallningarne böra afses för matematiken.
Rosorna börja blomma i juli och fortfara dermed, ända tills frosten biter dem. När de första nattfrosterna inträffa, bör man genast verkställa vintertäckningen. Härtill kan användas jord, sand eller sågspån. Bäst är att hölja hela gruppen med täckningsmaterialiet till en höjd af minst l / fot och att så ofvan på denna kulle lägga granris. En sådan täckning bevarar dem helt säkert under den strängaste vinter, och om de öfversta grendelarne förfrysa betyder ingenting, ty de skola ändå bortskäras. Tidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt. — Sista numret I Följande vår, när man ej längre behöfver befara starkare nattfrost, borttages täckningen ocli rosorna beskäras. Vill du ha din trädgård fin, rigtigt afundsvärdt fin, skaifa dig då rosor I Fina, utsökta rosor — gula, mörkröda, skära och hvita. Ingenting öfverträffar en grupp sådana i skönhet. Stina Q. I P \ I U I I M U IN månaden meddelar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa erQvinnor. Vid Babylons elfvar. Porträttstudier för Idun af Johan IV. Ofversättning. r / id Babylons elfoar vi bida, med grät vi fukta vårt bröd; Vi speja mot rymder vida; hoar fins det hjelp i vår nöd? Förspilda äro dock böner, vår frihet för alltid såld: De dömda Jehovas söner ej frias från tråldoms våld. Blott minnet ån bud oss bringar orn paradis, som blef lyckt, Det breder dödströtta vingar ut till den eviga Nordling. Mor Maja. e finnas, som födas, växa upp och dö på samma torfva, och hon trodde, att hon skulle varda en af dem. Socknen var hennes verld, utom den hade hon aldrig varit; den lilla bondgården var hennes fosterland. Hennes Litet men välment. intressen sträckte sig icke utom dessa gränser; de voro trånga således, men de voro intensiva.
Afven jag har fästat mig vid det förslag, som Hr Cederschjöld gjort i afseende på sednare mom. i 81 §, som rörer K. propos:rs behandling. Till hvad derom förut är sagdt, tillåter jag mig att ännu lägga några ord. Jag vill då fästa uppmärksamheten derå, att då både Hr Cederschjöld i dess reservation yttrat, att begge statsmakterna böra stå, i afseende på delaktigheten i stiftande af grundlag, i en fullkomlig jemlikhet sinsemellan, och Hr von Hartmansdorff i sin uttryckt, att Konungens propos:r borde behandlas lika med enskilda motioner, så skulle jag snarare väntat mig en förändring i alldeles motsatt riktning. Vi böra taga i betraktande, mine Hrr, att Ständerne, den ena statsmakten, äger rättighet att, Konungen oåtspord, lägga på sitt bord, för att blifva hvilande, hvilket förslag som behagas, utan att den andra statsmakten äger att derom yttra ett ord, om än detta förslag vore aldrig så ingripande i denna statsmakts rättigheter. Såsom häremot svarande, skulle i stället de Herrar, som yrkat jemlikhet i rättighet emellan båda statsmakterna, äfven bort föreslå, att Konungen skulle äga rätt att på Ständernas bord lägga ett grundlagsäudringsförslag, utan att hvarken Consl.Utsk. eller Ständer skulle äga rätt att vid första riksdagen afslå detsamma. Detta hade varit fullt motsvarigt, om vi antage, att de begge statsmakterne böra stå i jemnt förhållande till hvarandra; men att på sådane motiver, som reservanterne anfört, inskränka den rättighet, som K. propos:r hittills haft, att hvila på Ständernes bord, dertill kan jag icke samtycka, likasom jag på nu anförde grunder icke kan komma att rösta för Hr von Harlmansdorffs förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har förut tillkännagifvit, det Den 5 April e. m. 113 det jag med min röst kommer att biträda Hr von Hartmansdorffs förslag.
När Bella såg henne, skulle hon göra en helsande gest, men förlorade i detsamma balansen och störtade handlöst ned till marken. Ett rop af förfäran hördes från balkongen. Hanna, åtföljd af några andra, rusade ögonblickligt ned på gården; hennes knän svigtade och hennes ögon sågo ej klart, men ned måste hon. De andra sutto qvar deruppe, bleka och tysta. Hanna kom först ned. Der stodo några af värdshusets betjening skrämda och rådlösa, ingen hade haft mod att upplyfta Bella. Hon hade fallit illa mot en vattentunna, som stod rakt under balkongen och var afsvimmad om icke död. Hanna lutade sig öfver henne och fann att hon lefde. Hjelp mig att lyfta henne upp! sade hon kort, och sedan in. De hemtade en länstol och i denna fördes Bella försigtigt in. Bertha skyndade efter en läkare. Den ena efter den andra af kamraterna smög sig in för att se Bella, derefter gingo de hem, gråtande och nedslagna. Bella låg med slutna ögon och utan tecken till medvetande. Hon var förfärligt blek, men intet sår, ej ens en bula kunde upptäckas på hennes kropp. Hanna baddade hennes panna; hon hade löst upp alla hennes kläder och satt sedan med Bellas hand i sin i stum ångest väntande läkarens ankomst. Han kom och tillika en sjukbår, som Bertha haft förstånd nog att skaffa. Läkaren afklädde Bella för att se om hon brutit sig. Men intet sådant kunde upptäckas, blott en liten röd fläck i nacken, som hon stött mot vattentunnan. Läkaren var orolig öfver den långa svimningen. Det är troligen en svårare kontusion åt hjernan eller ryggmärgen och kan vara farligt. För henne varsamt hem, jag kommer efter om en stund. Det var ett slag för gamla Lena, när karlarne med båren stannade ute på gården och hon fick se Bellas ljufva hvita ansigte på kudden. Hvad ha de gjort henne, Gud, hvad ha de gjort åt mitt barn? skrek hon, så utom sig af förfäran, att hon ej kunde röra sig ur fläcken. Gör i ordning en säng, Lena, sade Hanna befallande ehuru med flämtande andedrägt. Vi ha ej tid att gråta nu. Lena spratt till och skyndade att efterkomma tillsägelsen.
Af en händelse erinrade jag mig Lilliehööks rapport och genomläste än en gång fiskarens berättelse från Snappertuna. Din mors förrädiska kammartärna var sannolikt då föga öfver tjugu år och bör, om hon lefver, nu vara fyrtio eller föga däröfver. Hon var vacker, säger rapporten, och bar ett klumpfinger på sin högra hand. En viss furstinna befinner sig nu vid denna ålder, afdrager aldrig sina mörkgröna handskar och är vänsterhändt. Skulle hon möjligen bära ett klumpfinger på sin högra hand? En furstinna, nådig fröken? Det är omöjligt! Hvem vet? Klumpfingrar äro en sällsynt naturens prydnad. En kammartärna, som röfvat en betydlig förmögenhet och törhända förgiftat sin medbrottsling, såsom hon velat förgifta en viss annan person, kan med en sådan hemgift lätt åtkomma en äfventyrare, som inte äger mer än sitt furstliga namn. Jag talar om möjligheter, ingenting mer. O, att jag hade här den behandskade högra handen i en stadig handklofve! Hvarför hon står efter ditt lif? Ja, hvarför gäller ditt lif ett stort arf? Har den vandrande juden vid sina sjuttio år kommit till Stockholm för din skull, hvarför kan ej ett yngre spöke komma i samma ärende? Ridhuset och kyrkogården. Det är väl, att jag ej är en man. Om hofgunst är lycka, fortfor Hagars stjärna att stiga. Hon hade fått ett rum i drottningens egen våning, närmast biblioteket; hon delade sin herskarinnas jagter och ridturer, likasom hennes studier. Den stolta svenska adeln, under hvars öfvermakt Kristina ännu ett år måste böja sitt okrönta hufvud, skulle förödmjukas i denna namnlösa flicka, upptagen från landsvägen. Ännu hade drottningen icke makt att upphöja någon i adeligt stånd. Välan, de skulle erfara, desse stormodige förmyndare och dryga öfverhofmästarinnor, att hon kunde skapa deras vederlikar af intet. Hon skulle bevisa dem, att snille och kunskaper kunde täfla med deras vapensköldar. Hagar, hennes verk, Hagar, som hade henne att tacka för allt, skulle stå jämnhög vid deras sida.
Utskottets vid slutet af förevarande Memorial gjorda hemställan godkändes, och ansågs Memorialet i öfrigt, å Preste-Ståndets sida, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. M 48, i anledning af väckt motion om upphörande af den genom Kongl. Förordningen den 15 September 1864 medgifna frihet i ränte-aftal. bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 6, i anledning af väckt motion om vissa ändringar vid de för prester föreskrifna examina och lärdomsprof. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JVS 81, i anledning af väckt motion om nedsättning af det i gällande taxa för landtmäterigöromål fastställda arfvode; och JVS 82, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Jagt-stadgan den 21 Oktober 1864. * Frän Vdllofl. Borgare-Slåndet. S. D. På förslag af Herr Henschen beslöt Borgare-Ståndet, det skola, jemlikt 46 § 2 momentet Riksdags-ordningen, samtliga Riks-Stånden sammanträda till gemensam öfverläggning, rörande Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVS S, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående förändring i grunderna för beväringsinrättningen samt om bildande af en landstorm; och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Borgare-Ståndets beslut sig förena. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Memorial JVS 21, med anmälan om Riks-Ständens beslut öfver Betänkandet JVS 15, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna angående metalliska kassan, m. m. Bifölls. Memorial JVS 22, rörande vissa punkter i Betänkandet 10, med förslag till reglering af Bankens låneoch krcditivrörelse.
63:o af famina tmg, angående anjlag till fi;rfobt;ggnad i .Knäreds för» (ämling af hallands Sätt; 64:o af famina dag, angående mebel till fullbordande af 0trömSholmS Eanalö ombyggnad; 65:o af famina dag, angående anjlag till beredande af rättelfe uti bes räfnandet af falpeterhjelpen inom prooinferna 0måland och öland; 66:o af famina dag, angående erfättning till en penftonSfajjadnrättning för SBeraäringSmanffap od; afjfedade båtsmän i ‘SBejfer^orrlandS Sän; 67:o af ben 2 2lugufti famina år, i fråga om ytterligare anjlag till uppföran&e af cellfängelfcr; 68:o af ben 5 2tugufH famina år, angående regleringen af utgifterna under 9vifö;0tatenö §ör(la #ufraud*$itel; 69:o af famina dag, angående regleringen af utgifterna under DlibS» 0tatenö Slndra *£)ufroud £itel; 70:o af famina dag, angående regleringen af utgifterna under 9vifS © ^Cant af oriktigt debiterad (önebeuoillning void Uplandö Regemente; 77:o af famina dag, angående reflitution till DUgementöjkrifroaren ©. ^anngren af origtigt debiterad loncbcroillning trid ^Dalregementet; 78:o af famina dag, t fråga om voerfflålligljcteti af bevoiljade rejlitutio* nev utaf fXiFögäldö«kontouetö medel; 79:o af famina dag, angående ©ala ©ilfroerroerké ränte
Jag har sagt, att den synes mig både förvånande och olörklarlig; den synes mig förvånande, emedan den tyckes bebåda en fullkomlig förkastelsedom öfver hela östra banan, och det oaktadt att Utsk:t sjelf förklarar sig »icke hafva förbisett vigten deraf, att hufvudstaden samt de södra och östra orterna, så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva, må erhålla den korta och beqväma jernvägsfÖrbindelsen, som alses med anläggningen af östra stambanan;» den synes mig oförklarlig, emedan jag fåfängt sökt i hela Betänk:t elter någon förklaring mot berörde Utsk:ts förslag. Visserligen säger IJtsk:t på ett ställe, att endast de bandelar, till hvilka anslag beviljas, borde dilinitivt bestämmas. Men om Utsk:t haft någon allvarlig och verklig afsigt härmed, borde naturligtvis denna sats gjort sig Den 0 Maj e. ra. 195 gällande i och för nila — märk alla — handelar. Detta är dock ej fallet. Såväl med hänsyn lill den norra som nordvestra banan, giir tftsk:t undantag häri. 1 sjelfva verket tillämpas regeln blott pä den östra. Jag upprepar: huru förklara detta? Månne man likväl icke i Hr L. J. Hierlas reservation, deri han h. o. h. söker bestrida alla statsanslag till Katrineholm—Norrköpings-hanan, men i dess ställe yrka denna banas, samt naturligtvis således äfven hela östra banans, förvandlande till bibanor, månne man icke i denna reservation finnér den rätta och egentliga lösningen till gåtan, förklaringen på Utsk:ts innersta tanke. Striden vid förra riksdagen mellan banriktningen emellan sjön Salen och Nässjö å ena sidan och Laga-linien å den andra, gaf redan då vid handen anledningar till denna föreställning, och parti-intressen synas endast i det nu fattade beslutet ytterligare hafva uttagit ett steg i samma riktning. Kan det dock vara öfverensstämmande med statens, med rikets sanna intressen, att utesluta det östra Sverige ur statnbanenätet?
Ilkläksncle, i snleätiinA sk K. 1^1:18 till k. 8l:r siläkne, klätt 8sml.e!iA6 kili88länä6N till Iltsliotton lemittol-scls lVäcl. 8Iciikvel86 sk clon 1» ^ril innovarsnÖL är, snFZonäs I^sn68- bökclinAeli sk ^Vingä,68 snbällsli om bekriel86 krän er8sttninA8-sn8vsr kör cle sk kärre Iusncl88ecr6t6rsren Llemsn tillAli^ne volt kör8llinArs66 Allmänna meckel. I^ör att sätta II. 8t:r i tillfälle att i cletta ämne besluta, anse Utskotten sig Ilöra bär meclclela clen kännedom om kärbällandet, som varit att inbämta ak de till Utskotten ökverlemnacls Ransaknings-bandlingarne i ma let.
Herrarne följde damerna och, till mångens förvåning, trängde sig vår modige och käcke öfverste bland de allra första. Brickan med vattenkaraffer och vinbuteljer lemnade man i sticket qvar i den dystra salongen, der den alltid brukade stå, och helsade ej på den en enda gång under loppet af aftonen, oaktadt man ätit en förträfflig, men något salt hummersalade till middagen. Aftonen var trög och tyst. Ingen kom sig före. Alla sågo sig misstänksamt omkring i hvart ögonblick, och makade sig tillsammans så mycket som möjligt. De äldre herrarne spelade en död och enformig whist. Värdinnan proponerade damerna och de yngre karlarne en Kille, men ingen skämtade hvarken öfver Blarén eller kamraten på en fot, kruka eller krans, utan man gaf och bytte, gjorde appeller, satte in, strök och dog, – allt mekaniskt och machinmessigt, med tankarne långt ifrån spelet, ehuru ingen meddelade sig till grannen. Men föll en ljus-sax från ljusbrickan på bordet, eller kastade någon en spel-mark, litet hårdare än vanligt, uti insatslådan så hoppade fruntimren helt högt; och fru D. som vunnit hela insatsen ett par gånger, och hvilken man brydde litet för detta, svarade helt allvarsamt och nästan ängsligt, alldeles utan sin vanliga skämtsamma liflighet: »Ack, jag kan väl blifva fattig igen, innan morgonen gryr, ty det säger jag för sannt, att här sitter jag qvar tills i morgon, när solen är på himmelen.» »Topp!» sade en af de andra damerna; och de öfriga nickade bifall. Imellertid kom den på landet alltid efterlängtade och välkomna posten, och detta var det första som gjorde en liten diversion i den tröga och ängsliga sinnesstämningen, som nu var rådande i denna, annars så muntra och själfulla, sällskapskrets. Hvar och en fick angenäma bref. Hvar och en meddelade några nyheter derutur, och när alla slutat sin brefläsning, började man slå sig lös på den otaliga mängd af tidningar, månadsoch vecko-skrifter, som det vettgiriga grefliga paret höllo sig med.
— Men emellan reservantens förslag och K. M:s af Utsk. antagna Propos. företer sig en väsendtlig skillnad, emedan enligt den sednare hvarje qvinna skulle vid 25 års ålder ovilkorligen vara myndig, då hon efter det förra blott skulle hafva rättighet dertill, efter förut hos domaren gjord anmälan. Della sednare sätt att lagstifta synes vara så mycket lämpligare, som man bör hafva anledn. hoppas, att ingen qvinna rusar åstad med en sådan anmälan, innan hon först noga öfvervägt, huruvida hon är i besittning af de egenskaper och den erfarenhet sorn för ändamålet erfordras. Genom detta förslag tilldelas qvinnan således samma fördelar som genom det andra, men med undvikande af dettas olägenheter. I full öfvertygelse härom lår jag således tillstyrka K. o. Ad. att med afslag å Utskts förslag aniaga det, som af llr Adlercreutz blifvit i hans reservation framstäldt. Frih. Armfelt, Magnus: Under den tid jag deltagit i LagUtsk:s arbeten, har jag hittills haft lyckan att, i de frågor som blifvit föremål för II. o. Adis öfverläggning, dela de åsigter, som blifvit framställda och på ett så öfvertvgande sätt försvarade af Utslcs Ordfide. Thyvärr är detta icke förhållandet i afs. å den fråga, som afhandlas i det nu under öfverläggning varande Betänk. Enligt hvad de vid Utslcs förslag fogade reservationerna utvisa, hafva nemi. af R. o. Ad:s vid frågans afgörande i Utsk. närv:de ledamöter Tre varit frän Utskis majoritet skiljaktiga, och då jag således är den ende på detta rum, som inom Utsk. bidragit till beslutets fattande, så anser jag mig böra med några ord redogöra 448 Den 30 September f. m. för de skäl, som, förutom de i den Kongl. Propos. samt Utsk:s Betänk, anförda, föran ledi mig härtill.
Då hvad uti detta moment blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmärkt, emot sättet för utförandet af den brukliga Räkenskapsmethoden, i fråga om Gassa-Räkningens afslutande, både är en gifven följd af berörde methode, samt äfven innefattas uti hvad, som i nästföregående moment samt 3:dje momentet af eriuringarne emot sjelfva Räkenskaps-methoden blifvit anfördt; så får Förvaltningen i dessa afseenden endast i underdånighet åberopa dess här ofvan, i samma ämne, redan afgifne yttranden. 4:o Hvad utredning Rikets Ständers Revisorer må hafva ansett för sig behöflig vid anställandet af jemnförelse emellan uppgifna olika Räkenskaper, kan Förvaltningen, i brist af tillkännagifvande derom, icke möjligen hafva sig bekant, och är alltså ej i tillfälle, att öfver anmärkningen i denna del afgifva annan förklaring, än att utaf den, som tagit en för behörig granskning nödig känne - C 27 ) dom af den dervid följda method, alla de upplysningar och derpå grundade jemnförelser, hvilka i afseende å dermed gemenskap egande redogörelser, må erfordras, kunnat fullständigt erhållas. 5:o Uti utlåtande öfver Riksens Ständers år i83o församlade Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Flottans Räkenskaper, tro sig Förvaltningen hafva tydligen ådagalagt, att någon liqvid med Allmänna Magazins-Inrättningen ej kan uti Flottans Stationers hufvudhöcker förekomma, enär dessa sistnämnde afslutas långt innan det är kändt till hvad pris den för Räkenskapsåret erhållna Spanmål skall godtgöras, samt när ersättningsräkning derå erliålles, den samma, likasom andra dylika räkningar, genast liqvideras och afföres. Något undantag härutinnan kan naturligtvis icke äga rum för Carlskrona Stationden enda, för hvilken Revisorerne, utan någon serskild af Förvaltningen känd anledning, yrkat en så beskaffad liqvid.
1 igenom en ijenlignre local för Lands-Canzli, Lands-Contor, Landt-Ränteri och Landtmäteri-Contor, än som nu dertill är upplåten, kan beredas uti Residens-huset, och dervid kostnaden för nödige förändringar i rummens inredning torde kunna bestridas af det för Kronans bus och byggnader i landsorten å 8:de Hufvud-Tileln uppförde ordinarie anslag, dels den byresersätlning, sorn är Landshöfdingen i sådant afseende tillagd, måtte komma alt vid nuvarande innehafvarens afgång indragas och Stats-Verket besparas. (T) Angående ifrågasatt inköp af nuvarande Landshöfdingcns i Norrbottens