Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var alldeles nära att kunna sammanfatta sin stora, epokgörande teori i några klara, sammanträngda satser, begripliga för en hvar, då plötsligen hans hjärna klickade, gick i baklås, emedan han ansträngt den för mycket, och den stora, eviga sanningen försvann som en rök, hvirflade upp i natten omkring honom och förblef borta. Han låg länge stilla, helt och hållet förkrossad af sin omätliga förlust, så förkrossad att han icke ens kunde sörja öfver den. Tills hans tankar ånyo klarnade och af fragmenten började föra upp en ny teori, hvilken dock blef mycket sämre än den första. Så fortgick det i oafbruten växling tills dagen grydde. Kloralen fick ingen makt öfver de tumlande, grubblande, genomträngande och skarpa tankarna. När den kyliga luftvågen kommer med morgonens dofter till hans sönderbråkade feberbädd, har han likväl ett resultat af nattens grubbel: Fru d’Ottange är en impulsiv, okritisk kvinna, som låtit förleda sig af det mystiska i kärleken att tro på dess öfvernaturliga inflytande. Det finns ingenting öfvernaturligt i hennes inflytande på honom. Det är en gammal känd sak att kärleken kan gjuta nytt lif i en domnande kropp, och det är det, och endast det, som förklarar hela hennes oförklarliga inflytande på honom. Den friska luftvågen lägger som en kall kompress på hans hjärna, tankarna förlora sin skärpa, sprättas upp i sömmarna, flyga hit och dit utan logik och sammanhang, en välgörande trötthet smyger sig ändtligen öfver honom, och han förlorar medvetandet, men ännu i det sista hör han gladt fågelkvitter och känner doft af barr och fuktig mull. Det knackar på hans dörr om några timmar, det är uppasserskan, och nu skall han upp för att hinna till bantåget. Trots sin stora trötthet besitter han en vilja, som fungerar och är samlad. Han skänker endast en flyktig minut åt hågkomsten af nattens grubbel, klär sig energiskt, packar in sina sista lösa tillhörigheter och är alldeles färdig till afresa på mindre än en half timme. Nere vid frukostbordet väntar honom fru d’Ottange och inveckladt i hans kuvert ett bref från hans hustru, där hon i varma och hjärtliga ord önskar honom välkommen hem.
Dess grund-kapital utgöres af marken, i förening med de derå växande träden, hvilka under den långa tidrymd, som erfordras för deras mognande, dels lemna och sjelfva utså frön för kommande skördar, dels gifva ett nödvändigt skydd åt de uppväxande telningarne och således äro vilkor för möjligheten af skogens återväxt. Då nu genom skogens fullkomliga nedhuggande och således med uppoffrande af dess nyssnämnda grund-kapital kan, särdeles i tider af tillfälligtvis högt uppdrifna värden på skogsprodukter, skördas en ögonblicklig vinst af ett kapital utaf den betydenhet, att räntan derå vida ölverstiger hvad som genom ett naturenligt ålitande af skogen kan ernås, så visar sig deraf olikheten emellan skogs-bushållningen 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande. JK 29. och annan hushållning, der bristande omtanke eller ett onaturligt hushållningssätt vanligen inom kort tid straflar sig sjelf, och det deraf föranledda lidande snart tvingar lill en bättre hushållning, då deremot olägenheterna af skogens utrotande på de ställen, der den är behöflig, sällan drabba dem, som dertill varit orsaken, utan efterkommande generationer. Det är således i egenskap af dessas målsman och såsom vårdare al det grundvärde, hvarmed naturens Herre begåfva! elt land, ett. grundvärde, som, om det förspilles, icke på århundraden och stundom aldrig kan återvinnas, Staten måste uppträda såsom medlare emellan den enskilda vinningslystnaden och det helas bestånd. Men äfven bär böra de föreskrifter, som meddelas, inskränka sig inom de gränser, som bestämmas af ändamålet, förekommande af skogéns utrotande, der sådant kan anses för samhället vådligt. Den bör således icke ingå i den enskildes förvaltning af sin skog. så vida denna förvaltning icke syftar till dess fullkomliga förstörande, lika litet som den obehörigen bör betaga tillfälle till eller vägra odling å skogsmark, der lokal-förhållanden icke göra en sådan vägran nödvändig. Exempel på ett sådant Statens ingripande i den enskildes dispositionsrätt öfver sin egendom saknas icke. 1 fråga om begagnande af malmstreck har Staten meddelat föreskrifter, som ända till detaljerna bestämma brytningssätlet i grufvorna.
Härmed har jag nu fulländat hvad jag förmått, för att söka värja mig mot de af Konstitutionsutskottet föranledde och af Hr Justitieombudsmannen fullföljde anklagelserna i hvad de röra mig personligen. Det må tillåtas mig att slutligen yttra några ord om karakteren af denna märkvärdiga rättegång. Minnet deraf kommer att i Sveriges häfder förvaras, sannolikt sammanstälclt till mer eller mindre fullständig jemnförelse med minnena af de förföljelser, hvarmedelst, under den fordna s. k. frihetstiden, den för dagen segrande partiifverns ledare trodde sig kunna befästa sitt tillfälliga välde, men, emot sina beräkningar, sjelfve verkade mäktigast till dess fall. Antalet af de nu anklagade och af anklagelserne samt dessas oskälighet och småaktiga art måste genast i oväldiga sinnen framkalla en mot de anklagades vedersakare vidrig känsla. Man skall deraf finna, huru flitigt man forskat efter lagöfverträdelser, för hvilka Konungens Rådgifvare måtte kunna tilltalas. Men man skall ock då betänka, att om ibland rådslagen rörande de många tusende ärenden, som under loppet af fem år blifvit utaf Kongl. Majit afgjorda, det spanande omilda nitet icke kunnat upptäcka flera än trettio, att såsom förmenta lagbrott angifvas; och örn ibland dessa trettio åklagade rådslag intet enda varit, såsom 106 § i Regeringsformen förutsätter, uppenbarligen stridande mot tydlig lag, intet enda af sådan vigt, att en rättegång derför mot Ledamöter af Konungens StatsRåd skäligen bordt anställas, intet enda härfllitet från vrångt uppsåt eller egennytliga afsigter, intet enda för Konungen och Riket skadligt, men alla åsyftande allmänt gagn; så mäste väl en hvar af de sjutton anklagade, hvilka såsom föredragande eller StatsRåd beredt och tillstyrkt Kongl. Majits höga beslut i de mångå tusende målen, kunna anses hafva varit sorgfällig att noga och samvetsgrant iakttaga Regeringsformens och andra gällande lagars föreskrifter.
Förer någon bort hustru från sin man med hennes vilja, i uppsåt att henne till otukt förmå; dömes till fängelse. Ej må dock, i ty mål, åtal af annan än mannen ske. 21 §. Fader eller moder, som med våld eller hot tvingar dotter till giftermål, straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. Gör det annan giftoman; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Brott, som nu sagdt är, må ej till bestraffning åtalas, der ej för det våld eller hot, som emot qvinnan föröfvadt är, till giftermålets återgång dömdt blifvit. 22 §. Tvingar någon, utan laga rätt, eller med missbruk af sin rätt, genom våld eller hot, annan att något göra, tåla eller underlåta; straffes högst med straffarbete i två år, i de fall, der gerningen ej med svårare straff särskildt belagd är. 23 §. Hotar man annan, muntligen eller skriftligen, med misshandel eller brottslig gerning, och sker det på sådant sätt eller under sådana omständigheter, att anledning är att befara, det hotet verkställas skall; dömes, der ej det hot med särskildt straff belagdt är, till böter eller fängelse i högst sex månader. 24 § Brott, som i 22 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsägande det till sådant åtal angifver: ej heller må brott, som i 23 § sägs, åtalas af annan, än målsägande. 25 § Den, som till straff efter 1 eller 5 § fälles, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig. Pröfvas någon skyldig till straff efter 3 § eller sista punkten i 8 §; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig. -16 Kap. Om falsk angifvelse; så ock om annan ärekränkning. 1 §.
Sådant var det allmänna föreställningssättet om dessa färder, och ingen berättelse var så orimlig, att ej dertill sattes fullkomlig tro, äfven af tidens mest bildade och upplysta män. Emellertid nedsattes i Dalarne en kommission att ransaka om detta trolldomsväsende. I den presiderade riksrådet Lorentz Creutz. Den 14 Augusti 1668 begyntes ransakningen i Mora och varade till den 21. I Mora socken dömdes 17 personer att mista lifvet och derefter på bål brännas, af hvilka 2 hustrur, såsom hafvande, skonades tills efter barnafödandet, då de straxt skulle dräpas. Bålet stod tillreds. De öfriga 15 gingo Bartholomei dag (den 24 Augusti) först 7 på det första bålet, 5 på det andra och 3 på det tredje – “ett gräseligt spektakel!“ såsom det heter i ett gammalt bref. Bålen stodo gent emot kyrkan på andra sidan elfven, så att hela menigheten så väl af Mora socken som de kringliggande socknarne skulle noga se dem. Trollpackorna gingo hurtigt till döden, utom de två sista, hvilka begynte jämra och grufva sig. Bland barnen straffades 148 med ris och en gosse sprang gatlopp mellan de andra sockenpojkarne. De barn som blifvit förförda voro 200; några barn fingo stå tre söndagar å rad, andra hvar söndag ett helt år med bara axlar och ris i händerna i vapenhuset. Bland detta sällskap voro de som kallades synmän, hvilka kunde upptäcka hemligheter och det tillkommande. Fredagen efter Bartholomei dag blefvo 7 sådana personer i Elfdals socken halshuggna och brända. Trolldomsraseriet blef häraf ännu värre, så mycket mer som den enfaldigare hopen såg att de upplystare trodde derpå. Med dödsdomarne utbredde sig det onda öfver hela riket, och den 19 December 1669 utfärdade regeringen ett bref till samtliga biskopar och superintendenter med strängaste befallning att låta i alla kyrkor anropa Gud om bistånd mot djefvulen.
Hvad dervid först angår Herr Stolpes i sådant afseende framställda yrkanden; så, ehuru af det ofvanstående synes, att Utskottet delar den af motionären yttrade åsigt, beträffande en ackords-uppgörelse i föreslagna syftningen; likväl, och då emot inympandet af stadganden derom på gällande konkurs-lag förekommer, att förslaget i denna del, i viss mån åtminstone, förutsätter en olika behandling af affärsmäns och andra personers konkurser, på sätt i andra länders lagstiftningar ock är förhållandet; då en sådan inympning följaktligen ej låter sig göra utan en vidlyftigare revision eller omarbetning af samma lag och adopterande af grundsatser, hvilka för närvarande äro fremmande för vår lagstiftning; samt då, i fråga om rättighet för en majoritet af borgenärer att bestämma det afträdd egendom skall försäljas utom auktion, hvilket, emot konkurs-lagens 28 §. nu ej må ega rum, der ej alla närvarande borgenärer, jemte gäldenären, dertill bifalla, beviljandet af en sådan rättighet skulle innefatta en afvikelse Lag-Utskottets Betänkande M (55. 0 afvikelse från den princip i afseende på borgenärers makt, som genomgår berörde lag, och hvars bibehållande synes vara af vigt så länge all offentlig kontroll öfver konkursmassans förvaltning och utredning saknas; — anser sig Utskottet böra vördnadsfullt hemställa: om icke Herr Stolpes yrkande om konkurs-lag ens partiela förändring må lemnäs utan afseende. Beträffande derefter det af Herr Björck framställda förslag att konkurs-domaren må, på gäldenärs begäran, låta anstå med offentlig stämnings utfärdande, derest de, hvilka tala för två tredjedelar af anmäldta fordrings-belopp, dertill samtycka; så synas de betänkligheter, hvilka, under öfverläggningarne i ämnet, förekommit emot ett stadgande i berörde syftning, svårligen kunna häfvas. Det må dock ej förnekas det ju icke stadgandet kunde lända till nytta vid det förhållande att en affärsman, genom oförutsedda, hastigt påkommande händelser, tvingas att inställa sina betalningar, utan att derföre vara i obestånd.
Beträdes han med oloflig införsel eller utförsel af varor andra gången, vare lag samma, utan afseende å godsets värde. §• 16. Gods, som i beslag taget är, skall genast ställas under beslagarens och pgarens försegling, och i vård aflemnas till Tullkammaren eller Tull-Inspectionen i närmaste stad, der Rådstufvu-Rält finnes, emot bevis till egaren, om han det äskar. Finnes • —. — .—. — . §. 17. Anträffas —- • ; vare skyldig att godset till Tullkammaren åtfölja, och varde, uppå reqvisition af Tullkammaren, under tjenlig uppsigt eller bevakning af vederbörande Stads-myndighet hållen, tilldess målet hos C a p. §. 21. Den, som förfärdigar, eller låter förfärdiga, brukar eller låter bruka *— . —• —• , och vare det falskt stämplade godset förbrutet, så vida detsamma icke bevisligen på god tro kommit i annan mans hand, och vare lag då, som i 11 §. säges. Cap. Alla i beslag §. 29. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 38j. 943 disposition. Kreatur ock körredskap, som med beslags gods anhållits ■— •—• — •— —• — •—• , derom är serskildt föreskrifvet. Då beslag verkställes, utan att godsets egare eller forslare ertappas, bör vederbörande Domstol, angående beslaget och omständigheterna dervid, låta, genom åklagarens försorg, till godsegarens underrättelse, kungörelse i StatsTidningen införa, med föreläggande för godsegaren att inom trenne månader, efter det ett slikt införande skett, hos Domstolen sig anmäla, så vida han någon talan förvara vill, men tillika, utan afbidan af tiden för en dylik anmälan, med målet, så vidt godset angår, lagligen förfara och afdöma samt förordna om godsets försäljning, så snart Utslaget vunnit laga kraft.
Pä ett annat ställe i förslaget finner man, att afseende bör fästas derpå, ”huruvida den försvarslöse, genom en föregående brottslig vandel, sjelf gifvL anledning alt af honom för framtiden fordra större garantier eller icke.’ Emot delta senare yttrande vore visserligen ingenting att anmärka, om man ej derjemte fann, alt Utskotten sträckt en dylik garanti, äfven till de tjenstlösa, som ej äro till brott eller varnart förvunne, sålunda att äfven desse ålägeas alt anskaffa vederluiflige mäns borgen för böter till ett belopp af 5o R:dr, sorn dem framdeles kan afförd i as etc. etc. Häraf finner man, alt Utskotten i tillämpningen viel bl i f v i t, att individen, utan afseende på dess vandel och moraliska ståndpunkt, kan förverka rättigheten alt medelst egen försvarsrält vara fri och bero af sin egen arbetskraft och förmågan att sig sjelf försörja. Utskotten föreskrifva >jenstlöshe’en, såsom första sladien till försvarslöshet, vilkor, hvilka, efter mitt förmenande, äro obilliga emot den välfrejdade. Det medgifves visserligen, att individer kunna vara i förhållanden, som berättiga det allmänna af dem fordra garantier att de ej slöra den allmänna ordningen; men den enda rättvisa och den säkraste garantien för den välfrejdade — är dess frejd; hvarföre den ock bör vara en tillräcklig borgen för framtiden. Jag kan således ej fatta den rättsgrund, från hvilken Utskotten utgå, dåde dels omtala ”uppsåtlig tjenstlöshet” eller påyrka borgen för framdeles affordrade höler af dem, som ännu ej brutit emot Lagen. Detta senare åliggandet innefattar en på förhand gifven misstanke, som förnedrar och är orättvis, så framt ej en förut begången brottslig handling dertill berättigar. Utskotten hafva härigenom uppdragit en orättvis skilnad emellan dem, som gifva och toga arbetslön; hvarigenom det så kallade laga försvar får en origlig betydelse, som förlamarså väl moral-tillstånde's, som arbets-krafiernas fria utveckling.
I den uppgift å lärarelönernas belopp för innevarande statsregleringsperiod, hvilken under den 17 November 1859 meddelades Rikets då församlade Ständers Stats-Utskott, hade i dylika fall som de nyssnämnda, förutom rektorslönen äfven upptagits de tillförordnade rektorernas ordinarie lärarelöner, hvadan, der ombyte af Rektor hvarken skett eller under ifrågavarande tiderymd kominer att ske, det beräknade lönebeloppet måste i mer eller mindre mån öfverstiga hvad som verkligen tagits eller kommer att lagas i anspråk. Häruti, äfvensom i den omständigheten, att, sedan sistnämnda beräkning uppgjordes, åtskilliga äldre lärare, som åtnjutit lön i högre lönegrader, vunnit befordran till annan tjenst eller med döden afgått och efterträdts af andra, hvilka endast varit berättigade till lön inom lägre lönegrader, samt slutligen deri, alt uti ifrågavarande beräkning äfven voro upptagna de vid vissa läroverk utöfver den år 1858 fastställda Anslag lill bestridande af opåräknade utgifter för elementarläroverken. 32 Bil. M 7 d) till Kongl. Majlis Nåd. Prof). M 1, om Statsverket 1862. staten tillsatte fem lärare med samma rättigheter som de ordinarie, men för hvilka löner å stat först vid 1859 års riksdag begärdes och uppfördes — ligger grunden, hvarför den summa, hvartill lärarnes löner enligt den nu gjorda beräkningen skulle för år 1864 uppgå, icke i det förhållande, som af skillnaden mellan de föregående eller de närmast följande årens lönesummor vore att förvänta, öfverstiger det belopp, som ifrågavarande löner för år 1863 beräknats utgöra, ökadt med de vid sistlidne riksdag beviljade anslag till nya lärarebeställningar, och sålunda häntyder på en större, besparing nu och för framtiden i följd af äldre lärares afgång o. s. v., än som verkligen egt eller kommer att ega rum.
Län väckt motion, om ett tillägg i den blifvande Författningen, örn Brännvinsbränningen, föranledt af förstärkta Stats-Utskottets beslut, om afgift å Brännvinstillverkningen efter kannetalet. S. D. Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 84, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 59, afgifna Betänkande, i anledning af väckta motioner örn invexling, emottagande och förvar af Silfver och Guld för Bankens räkning, äfven vid Låne-Contoiret i Götheborg, blef, vid förnyad föredragning, lagdt till Handlingarne. Prat, Utdrag den 21 December 1829. S. D. Ä nyo föredrogos och biföl los Banco-Utskottets Betänksndem N:o 85^ Öfver en af Vice Talmannen» Jon Jonsson väckt motion, deruti är föreslaget inrättande af étt Contoir i Banken för Utoch Inländska Myntsorters in vexling, samt af Postvagnar för transporterande af sädant Mynt till Banken; och N:ö 88, 1 anledning af åtskilliga Ledamöter# inom Riks-Stånden väckta motioner om tillåtelsen för Städerne; Allmänna Brandstodsbolag, för Skånska BrandförsäkringsInrattningen, för båda Brandstods-Föreningarne i Götheborg och för Beklädnads^Directionerne alt* emot ränta, insätta sina contanta medel i Rikets Ständers Bank. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets Memorial, N:o 86, med förslag i ändamål att för Bankens Medborgenärer i Concurser afböja möjliga olägenheter af det åt Banken bibehållna privilegium, att vid Kgl, Svea Hof-Rätt både kära och svara 5 beslöt Ståndet att remittera samma Memorial till I.ag-Utskotteis Utlåtande.
Anckarsvärds mening, att Utsk. icke skulle upptaga frågan, tydå kunde Utsk. inom 8 dagar yttra sig; det behöfde till och med icke salang tid dertill, utan kunde genast meddela utlåtande. Det har blifvit af en ledamot, Frih. Cederström, Anders, föreslaget, att R. St., före remiss af förevar, fråga om fattigvården, skulle genom en adress till K. M. anhålla, att få veta K. M:s tankar i ämnet. Detta är i sanning en alldeles ny form för frågans behandling, och jag betviflar, att K. Rl. skulle dertill svara annat, än att R. St. ägde alt ställa sig grundlagen till efterrättelse; ty att i förväg begära få veta K. M:s åsigter, är icke öfverensstämmande med grundlagen. Jag anhåller, att vi matte få voteringspropos., huruvida ett särskildt Utsk. skall tillsättas, eller frågan remitteras till Ekon.Utsk. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kl. £ till 7 i afton komme att fortsättas. Frih. Klingsporre, Mauritz Philip Staffan: Fattigvårds-comiteens betänk., hvars behandlingssätt nu har blifvit föremål för discussionen, innehåller ämnen af den mest omfattande och den mest ömtåliga art, der man, å ena sidan, har att befara att träda äganderätten för nära, å den andra, atl; våldföra den fria medborgarens naturligaste rättigheter, frågor, hvilkas afgörande djupt kunna inverka, icke blott pä närvar, generationens, utan afven på de kommande Den 12 Februari f, m. 343 generationers samhällstillstånd. Jag inser således fullkomligt frågans stora vigt, men delar icke desto mindre de talares åsigt, som önska aLt, under frågans närvar, skick, R. St. kunde undgå att dermed sig befatta. Ännu liar ej den statsmanna-vishet utvecklat sig, som förmår lösa detta probleme; ännu mindre tordeman kunna förvänta det af en Representation, sådan som vår, med dess arbetsmetoder. Antages äfven, att R.
Härtill biföllo Herrar Fullmägrige i sä matto, att emot deposition i Contoiret af fädane Hyporheguer, som innefanade fullkomlig säkerhet skulle m» lärlingar till Malmö Discont Werk göras af 10,000 Rd. Banco i sänder, under willor af ofelbar ärerbekalning efter z:ne mänader; dock wille Herrar Fullmägrige hafwa sig förbehållet att hwarje gäng Län ästundades, efter befinnande vmftändighecer fä, dant bewilja eller afsiä, emedan en bestämd, större Summa till delta behof ej kunde afsätcas och Di» scont-Werker killhandahallas. Nägre försträckningar till Discont - Werket i Malmö finnas icke hasina kommit i fräga förr än den ao Augustii 1807, dä efter Herrar Fullmägtiges Beslut, emot Difcont-Werkers wanliga Obligationer stälde pä en mänad samt med g procents ränta infattas Md. 25200 Likaledes den 15 Sept. samma är - 25,000 och den 17 December d:o - 20,000 Lid. 70,000 En° Den r8 November? Evligt Herrar Fullmägtiges Protocoll för den ii Februarii 1808, be.viljades Discont - Werten i Malmö och Götheborg, uppå Kongl. Siars-WerkekS Garantier, serskilde Län af 100,202 Rd. till hwardera Werkers emot g procents ranta, och i afräkning hwarä för Malmö Discont Werk Ultogos pä följande dag eller den 12 Febr. 1808 ' Rd. 50,022 - den 25 diio dito 52,222 fä akt Disconl-Werkek i Malmö sistberörde dag innehade en Summa af 172,222 No. Specie mor z procems ränta.
Bonde-Ståndens anmärkningar wid RegeringsFormen mätte wid denna Riksdag företagas och afgöras, upkom en öfwerläggning, som en kort stund warabe; hwarefter Friherre fluteligen pttrade sig, det sakens närwarande flick wore säc-ant, at Adeln och Preste - Ständer beflutit HLnwisa de af dem och de öfrige respective Ständen gjorda anmärkningar til Constitutions - Utflottets uptagande wid denna Riksdag, för at wid den nasta kunna af Riksens Ständers Plena afgöras; at Bergare och Bonde-Ständen äter ansett sina anmärkningar böra genast wid denna Riksdag företagas och afgöras. Defta sednare anmärkningar trodde Friherre kl-mnerbeim icke i allmänhet wara af stor betydenhet, ej heller deras företagande fordra nägon särdeles skyndsamhet. Det wore ej nu hans mening at Högloft. Ridderffapet och Adeln skulle ändra sitt beslut, men han hemställde, om ej den utwäg at komma til flut r detta mai lunke widtagas, at Borgare - och Bonde - Standen wänligc-n erindrades om sakens närwarande flick, och anrnodades at i Ridderflapetö och Adelns och Preste-Ständets beslut instämma, dä möjligt kunde wara, at desia bägge respective Ständ uti denna jämnkning inginge. Ridderffapet och Adeln hördes häruti allmänt instämma, och Friherre kiaimerbejms motion - Den 28 Ju»". 917 tion blef uppå gjord proposition af Herr Grefwen och Landtmarffalken bifallen; likwäl stulle, enligt Ridderfkapets och Adelns derramte gifna samtycke, Herr Grefwe» och Landtmarffalken söka at härom förut samrädas med de öfriga Talemännsn Herr lbre, hilos, erindrade at uttryckligen borde förbehällas, at sä wida de öfrige Stånden singe sina wid Regerings-Formen gjorda anmärkningar, under nu pästäende Riksmöte uptagna och afqjorda, sädant äfwen matte Ridderffapet och Adeln, för sina gjorda anmärkningar, wara öppet.