Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkanden, 1005 personalen, som förr har stett. — g:o att brännvinsredskapen måtte blifva oförändrad hädanefter, sorn hittills, efter 1815 års Kongl. Kungörelse, med erläggande af progressiv afgift för det öfverskjutandekanntalet. — 4:o att det måtte oss tillåtas försälja brännvin till ■§■ eller ^ kanna. -— 5:0 att jag ingalunda kan instämma med Herr Ehrenborg, att köparen skall få vittna i sin egen sak. Med dessa anmärkningar anhåller jag, att 1815 års författning måtte i allo stå fast och blifva gällande. RiksdagsFullmägtigen Olof Håkansson från Elfsborgs län reserverade sig emot alla slags förändringar uti nu egande rättighet, att emot förökad afgift få ingå uti klassens maximum, såsom, efter dess tanka» endast föranledande en odräglig och betun» gande kostnad, genom då för mången blifvande nödvändighet, att omgöra sina pannor. Ut Supra. Ex Protocollo. A. Fryxell. ^ ® oc*o-*S - iooö Besv. och Ekon, Vtik. Betänkattäeii, N:o 150. Ånkom den 30 Juli ig23. Ytterligare Utlåtande,rör anele dels vackt fra• ga om rättighet för extrarotéringsskyldige, att f ör sina nummer anställa legning inom heväringsåldern, dels yrkad tillåtelse för rotehållare, att sjelfva besörja anskaff~ ningen af beklädnad åt sina soldater> Sedan Utskottet nti ofvannämnda ämneö den 21 sistlidne April gifvit Utlåtande, hafva Höglofl. Ridderskapet och Ådeln, Hög» Vördiga PresteStåndet och Vallöf!. BorgareStåndet till Utskottet behagat återremitte^ ra detsamma, i anledning af dö anmärkningar, sorn af åtskilliga dessa stånds ledamöter blifvit gjorda, emot hvad Utskottet 1 den första af berörde frågor yttrat.
I Öfrigt har jag uti en skrift för tre år sedan inför allmänheten framträdt med den må hända vågade framställning, att Götha Canal är utförd med blott hälften af den kostnad, hvilken skulle åtgått, om vid denna anläggning samma method varit följd, som vid andra företag af samma beskaffenhet innom Fäderneslandet: at» det skett med hälften mindre personal, och in - 578 Den 17 Oclober f. m. om en tid, som i anseende till sin inskränkta rymd icke står i något förhållande till hvad här förut skett. Dessa, visserligen mycket starka, satser hafva ett års tid varit af allmänheten kände. Jag adresserade skriften till den Corporation, hvarest behörigs Domare finnas, nämligen till Svenska VettenskapsAcademien, hvars Reglor föreskrifva en granskning, hvilken ock åge rum, och jag uppmanar de Herrar, hvilka deraf äro ledamöter och nu finnas här härvarande, så vida någon af dem gjort sig mödan att gå igenom raina beräkningar, att förklara om de funnit dem byggde på rätta grunder. Jag anser mig berättigad antaga detta, då ingen försökt vederlägga mig. Jag förnyar således min anhållan om Proposition till bifall å första punkten. Det skall visserligen icke vara mig emot, att Riksens Ständer en gång för alla slippa detta trätofrö, ehuru det kanske är slägtet nyttigt, att hafva något att träta om; Friherre Cederström, Jacob; Dat skulle visserligen synas öfverflödigt, att under denna Discusion upprepa, hvad som vid föregående Riks* dagar blifvit af Riksens Ständer besiuiadt; men då möjligen någon kunnat blifva missledd, genom en oriktig framställning af föregående beslut, torde det icke sakna ali nytta, att i minnet återföra hvad i detta ämne sig förut tilldragit. Herr Stråle har, i afseende på Bolagets uppförande efter sista Riksdag, framställt en anmärka ning, hvilken han sjelf sedermera vederlagt. Han har uppläst en tryckt handling, innefattande Bolagets svar till BancoUtskoftet, Han har seder - Den 15 O et ober f, m. 379 mera medgifvil, alt delta ej innehåller något afslag. Han har anmärkt, att Bolaget ej dä genast protesterat mot Riksens Ständers beslut.
att utarbetäst meri att emedlertid de Fjerdingsman, som åtnjuta penninge-lön, eller Öck sakna ali Vedergällning, borå årligen Undfå iö R:df hvardera, inberäkrtädt hvad de förre rtti 1 Contant uppbära. Och Sorn beloppet äf ért sådant provisionel tillökning likväl icke nit kart Utfå* nas och béstärhmäs: så hemställer Utskottet, ätt Riksens Hdgtöfl. Ständer i Underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj:t att i Nåder låta Vidtaga den åtgärd , sorn fordras till Verkställigheten häraf, samt äf 3fvershetf tuch besparingar på Stats* 1)00 Den 7 Juli. Stats-Verkets inkomster och utgifter anordna dq.n härtill erforderliga mindre betydliga summa. Hvarförutan Fjerdingsmännen i allmänhet synas böra åtnjuta befrielse från Inqvartering och Krono-skjutsning för den Hemmansdel de bebo och bruka, dock ej för mer än \ Mantal. Hvilket allt dock vördsamt hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 3 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Carl de Geer. På Vällofl. RorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Guslaf Murray. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli, Högvörd. Prest-Ståndet den 7 _ Vällofl. Borgare-Ståndet denio__. Hederv. Bonde-Stlndet den 7 Rikse?is Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorda Anmärkningar vid Statsutskottets Betänkande öfver Herr von Törnes Memorial om lo st frihet - Den 7 Juli. het för sådana Tidningar, sotti anses lända till allmän upplysning.
Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 18 dennes under N:o öuafgifne, samt den 22 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande , i fråga om återläggande af Jemtland till Wester - Norrlands, samt Herjeådalen till Gefleborgs Län. Den 17 Nbvemher e, m. 639 Herr Montgommerie, Gustaf, an förde skriftligen: (Se Bilagan N:o 1/) Friherre Gederström, Jacobi Det är i sanning oväntadt, att här höra en dylik uppställning emotUtskottens arbete; och må Herr Montgommeri, om lian kan , bevisa sirie uppgifter å behörig Ort, men Riksens Ständer äro ej behörige att upptaga petitioner af Bönder och Allmoge. Jag för min del skulle förmoda, att Styrelsen bättre, ån någon enskild, bedömmer, om de äskade förändringarne äro nyttige, eller icke; och jag skulle vara färdig, att tro, att de, som yrkat dem, blifvit förledde dertill, emedan något enda giltigt skal icke blifvit för den åsyftade ändringen anfördt, och jag icke kan inse, hvad fördel som derigenom skulle kunna vinnas. För öfrigt anser jag mig icke behöfva upptaga till särskildt besvarande alla Herr Montgommries framstälningar, emedan de icke förtjena något svar, utan anhåller endast örn bifall å Utskottens Betänkande. Herr von Törne, Michael: De personer, hvilkas underskrifter blifvit af Herr Montgommerie uppläste, och hvilka yrkat eller framställt den önskan, att Jemtland skulle åter förenas med Wester-Norrlands Län, utgöra endast 16 från 4 Soknar, då 640 Den 27 November e, «?; deremot Deputerade frän 5s Socknar sorti tala för 36,ooo Innevånare, ansett att en sådan äterförening vore skadelig så väl för Staten, sorn Innevånarne sjelfve.
Betänkande N:o 87. men att likväl, på några Sjukhus, antalet år 1837 öfverstiga förenämnde medeltal, hvilket af Tabellerne närmare upplysta förhållande uppenbart visade nödvändigheten af fortfarande kraftiga anstalter till hämmande af en sjukdom , sorn dessförutan skulle hafva de menligaste följder för närvarande och kommande generationer. Kongl. Maj:t Rade, vid framställning för Rikets Ständer om angelägenheten af Curhus-afgiftens fortfarande, likväl icke kunnat undgå att tillika ådagalägga: huru nödigt det vore, att samma afgift äfven matte användas att understödja de för helsovården sd hehöflige Lazare/ten , hvilka f ör öfrigt i allmänhet voro förenade med Curhusen genom gemensam Styrelse , Läkarevård, betjening och tyggnad, Sedan Kongl. Maj:t i Nåder tillkännagifva: att SeraphimerOrdens-Gillets Berättelse och dervid bifogade Sammandrag utvisade det Curhus-afgiften för år 1826 utgjort 302,805 R:dr 3Ö sk. 5 r:st. , men Lazarettet inkomster blott 28,047 R:dr 33 sk. 5 r:st. Banco; att utgifter och afskrifningar upp. gatt till 121,641 R:dr 28 sk. 1 r;st. Banco; samt att Lazarettens inkomster bestå i Collecter , frivilliga Gåfvor vid bröllopp och barndop, legosängs-afgift af detri, som kunna jStatso. Bevitln. Vtsk. Betänkande N".087.11 betala, och, på några stallen, i räntor af frugtbärande Capital, yttrar Kongl. Maj:t , att de flesta Lazarett äro i den belägenhet, att da icke kunna med dessa sina inkomster underhållas, samt än mindre, fastän behofvet sådant kräfde, utvidgas och förbättras på ett sätt, som en väl inrättad Helsovårds-anstalt fordrade , och att de icke ega något grundadt anspråk' på understöd af Plospitalsfonden.
Slutligen är uti motion af Olaus Eriksson från Bohus län yrkadt, attingen annan, än den som tillverkar bränvin, må ega att skattefritt sälja bränvin, vare sig i större eller mindre parti, samt att en hvar som idkar handel med bränvin och icke har minuthandelseller utskänkningsrätt, skall af Taxerings-kommitté beskattas såsom för annan handel till det belopp, som Kommittéen kan finna motsvara behållna inkomsten af nämnde handel. Då det emellertid öfvorensstämmer med de i vår lagstiftning följda beskattningsgrunder, att den, som idkar partihandel med bränvin, derför skall erlägga bevillning likasom för annan rörelse, hvadan något särskildt stadgande härom icke erfordras; och något skäl ej förefinnes, hvarföre den, som tillverkar bränvin, skulle, derest han tillika idkar partihandel med nämnde vara, från sådan bevillning befrias, hemställer Utskottet, att Olaus Erikssons ofvannämnda motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. §§ 2-4. Uti eii inom Preste-Ståndet väckt motion, har Doktor Sandberg, såsom en utväg att förekomma det missbruk, att flere personer sammanskjuta penningar för att köpa en half kanna bränvin, hvilken de sedan sinsemellan dela, föreslagit dels att vid minuthandel med bränvin mindro qvantitet ån en kanna icko måtte få säljas, dels att i städerna bränvins-utskänkning endast måtte få ske till förtäring på stället och minuthandel endast till afhemtning. Prosten Melén har, så väl vid remiss af Doktor Sandbergs motion som sedermera uti särskild hos Preste-Ståndet väckt motion, till förekommande af berörde missbruk samt i ändamål att bringa minuteringsafgiften i närmare öfverensstämmelse med det sålda kannetalet bränvin, hemställt, om ej vid hvarje minuterings-ställe borde anställas en kontrollör, som hade att tillse, att vid försäljningen inga olagligheter begingos, samt att anteckna innehållet af hvarje kärl, som vid minuterings-stället aflemnades i och för bränvinshandel.
Närvarande förlägenhet uti Allmänna Penninge-rörelsen har gjort till en nödvändighet att ej allenast tills vidare bibehålla den tillåtelse, sorn inom Banko - Diskont-Verket för Låntagare i allmänhet blifvit stadgad , att inom en viss tid af tvenne Månader efter Lånens förfallotid fa dem omsätta, utan ock nu lör tillfället bevilja ett ytterligare anstånd afTretio dagar. Då den ordning, som vid detta Verk blifvit införd, medelst en russ preskriptionstid för omsättningarne, redan visat den mest förmånliga verkan uti OfverRänte-Sumfnans årliga förminskning, förmoda Riksens Ständer på goda skäl, att, när, enligt hvad Eder Kongl. Maj:t i Nåder åsyftat, otnständigheterne kunna medgifva att utan våda och kännbar skakning genast efter förfallodagen utsöka Banko-Diskontens fordringar, en nedsatt beräkning af Öfver-Räntorne äfven skall utan olä gen hat kunna införas: Men ännu anse Riksens Ständer den nu varande Straff-Ränta utgöra ett vid liera tillfallen nödvändigt band på sådane Låntagare, hvilka, en gång vande vid mindre noggranhet uti åt3gne förbindelsers fullgörande, endast genom farhåga för kännbara förluster kunna bringas till en nödig omtanka för bevakandet af sin egen fordel; och Riksens Ständer befara, Underdåniga Skrif veisel' med afseende hära, att den föreslagne nedsätta ningen troligen skulle föranleda t>U större efterlåtenhet hos Gäldenärerne, Utsökningsmålens be-t tydliga förökande, en mängd Utmätnings-försäljningar af Lös och Fast egendom, samt sådane förluster oell olyckor, som serdeles i en tid af allmän penninge-förlägenhet häraf Liefve oundviklige följder. På dessa grunder få Riksens Ständer i underdånighet förklara , att de anse Ofver-Räntan inom Banko-Diskont-Verketl än vidare böra till det uti Diskont-Reglementet stadgade belopp beräknas. Riksens Ständer framhärda SCc.
Fem och återstående hälften inom Sjette året, med ränta å 3 proCent; hvilka Obligationer ifrån Contoiret emot aflemnande af Kongl. Majus Nådiga Resolution angående ersättningen, till rättsinnehafvaren öfvcrlemnas. Och skulle desse yttranden och Reservationer medfölja Utskottets Betänkande till Respective Riks-Stånden. Stockholm som ofvan. Ex Protocollo W. Karström, N:o 611. Ankom <lcn 2G Nov. 1823, Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi - Utskotts förnyade Utlåtande, i frågan om återlåggande af Jemtland tillVester-Norrlands, samt Herjeådalen till Gefleborgs Län Vid föredragningen hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda 182 Stats-Utskottets Betänkanden. Bonde-Ståndet af Statssamt EkonomiUtskottens under den sislidne Augusti afgifne Utlåtande N.o 4o5. om Jemtlands och Herjeådalens återläggande till de LäneStyrelser, hvarmed de först varit förenade har detsamma blifvit återremitterad t, tili följe af de inom desse Stånd dervid gjorde anmärkningar, hvilka hufvudsakeligen innefatta: att de förenade Utskotten icke med nog conseqvenee och enhet behandladt ifrågavarande ämne; att några stora anstalter för Jemtlands förbättrade odling dels icke äro kände, dels, om de förre finnas, lätteligen kunna tillvägabringas, utan särskildt Läne-Styrelse; att afvittrings-verket, som med framgång blifvit fullbordadt i Stora Kopparbergs
Jag uppfattade inte mer än: – ”jag kände mig ytterst obehagligt berörd när din skrifvelse kom från Stockholm – var nu inte dum, utan kom! – ja, fan ta mig gjorde jag icke så. – Det var fånigt, och ingenting annat än att skratta åt. När han slutat kom Anna, vigtig och angelägen. ”Mathilda är fasligt förtjust i honom”, så började det. Naturligtvis hennes vanliga sätt att ”hälla” på folk. Hon skulle med fördolda ord låta förstå att Mathilda hängde efter honom. Hade hon varit i Mathildas ställe (!) så skulle hon minsann nog ha låtit honom skrifva två bref när hon skref ett, och hon skulle minsann inte som Mathilda gå och stänga sig in i ett rum, utan de skulle minsann nog suttit för alla menniskors ögon, så att han skulle minsann inte ha det att säga, att hon varit för lätt att ta. Hon hade verkligen hållit på att säga till Mathilda i går, men så tänkte hon: det gör nog fruen, som håller så mycket af Mathilda och som nog lika så väl som jag vet hvad som passar sig. Hon idisslade det, hon idisslade det i oändlighet, alltid återkommande till det dolda hufvudtemat som skulle kunna såra och nagga mig, att Mathilda var allt för förtjust i honom och icke kunde dölja det, att Anna märkt hur det stod till så fort hon kom från Stockholm (ja, naturligtvis hade hon märkt det lite förr än kontrahenterna sjelfva, det göra alltid gamla ogifta fruntimmer) hon hade tyckt att Matti var för glad åt att skrifva till honom, Matti hade med ett ord hela tiden glömt sin qvinliga värdighet, Matti hade hängt sig om hans hals, han kunde nog ge Matti en god dag, och Matti kunde nog få sitta der med en lång näsa och se att hon bränt sina kol förgäfves, derför att hon inte bedt om Annas råd och derför att hon icke hållit på sin qvinliga värdighet. (Jesus, hvad jag önskar den värdigheten dit pepparen växer! – ”Komedi, djäfvelskap!” skulle Gustaf säga) Ja och jag, jag hade totalt glömt mina skyldigheter som mor – naturligtvis.
Sändeskapet, till hvilket hörde tre bröder Grepp, som bland de sina gällde som skalder, bar, för högtidlighetens skull, en nidstång med sig, hvarpå ett hästhufvud hängde. Sedan gästerna hälsats, föreslog den älste Grepp Svipdag att förkorta vägen till borgen med en täflan i nidvisor och hemställde, om ej segraren borde taga den öfvervunnes hufvud som segerpris. Den kvicke Svipdag gjorde jätten snart svarslös, och denne rusade förbittrad före dem till jättehöfdingens sal och skrek, att detta var gäster, som borde mista lifvet. När Svipdag och Ull inträdde i salen – Svipdag främst, Ull bakom honom – hälsades de af de innevarande välkomna med hundskall och tjut, och mattan, hvarpå Svipdag trampade, drogs undan hans fötter, så att han skulle fallit baklänges, om icke Ull hindrat det. Då sade Svipdag: »Bar är broderlös rygg, äfven om den är brynjeklädd». Bland dessa tursar ansågs ett sådant mottagande som älskvärdt skämt, nidvisan som det rätta skaldskapet, fräckheten som kvickhet och sveket som bevis på utveckladt förstånd. Det var så mycket mer öfverraskande att se höfdingen och hans syster, som suto i högsätena. De voro båda unga, till utseendet så sköna och till later så ädla, att intet tvifvel kunde vara om att ynglingen var Fröj och systern Fröja. Men det var också tydligt, att båda voro under trolldomsinflytande. Fröj såg dyster och misstänksam ut. Fröja var som frånvarande och försjunken i drömmar. De behandlades af omgifningen som de förnämsta på stället, och om Fröj befallde något, åtlyddes det. Orsaken härtill var den, att Valand på detta vilkor utlämnat gudasyskonen och hotat med värsta hämd, om icke villkoret uppfylldes. En enda gång hade det händt, att en af jättarne uppträdde fräckt mot den unge vanaguden. Jätten var Bele (»skällaren»), stammens egentlige höfding. Då ryckte Fröj från väggen ett hjorthorn och gaf honom ett dråpslag.
Utffottet ansag hemställan böra göras til Hederwärda Bonde-Ståndet, om icke sedan BewillningSUtffottet nu mera förestågil en häremot swarande 1454 Den Zc senare alternativet, men deremot har ^ederwärda BondeStandct gillat det förra alternativet, eller at Bewillning för LaraÄersr bör erläggas. Z. §' wallof!. BorgareStåndet: at i linbri^uen pa denna §. orden: publicus Lassor Utefltltas, emedan Ståndet ansett, at någon afgift af sadane Lassor ej bör erläggas. g. H. i. l^lom. ^ögwördige prästeStandet: at ordet publicus bör tilsättas framför ordet Betjente. wallof!. BorgareStandet: at näst efter Löningsjord tillägges Qrarialer och pensioner. wällöf!. BorgareStandet: at hela siutmeningen af i:sta ^om. ifrän och med ordet Tjenstefolk och private Betjente, utesintes, halst Tjenstefolk med Behållning, ehuru ej upgaende tilzzz R:d. i6 H., likwäl ofta Mars. Lbartss-ÄAillatas-afgift ä dylike LaraQers-Fullmagter, Ståndet wille afsta med denna sin anmärkning. Z. §- Haröfwer wills Utstottet nedanföre sig utlaka. z. §. r. kvlom. Delta tillägg tilstyrktes af Utffotter. Såsom en följd af Utstöttets förut yttrade tanka , tilstyrkes bifall af denna anmärkning. Utstottet ansag Borgare-Ståndets anmärkning i denna del wälgrundad, och tilstyrkre altsa at den matte gillas. 2. lVloni. Den Zo Mars. ^455 kunna wara uti äfwen sa fördelagtige omständigheter som andre m. m. 2. ^lom. ^öglofl.
På hela gatan äro trottoirerna fylda af brådskande vandrare, hvilka i ifvern törna mot hvarandra utan att dock blifva ovettiga på hvarandra, men tätast är dock vimlet vid mynningen utanför Lejas. Der räknas, diskuteras, pratas, skrattas och tittas. Ett virrvarr af olikartade personer trängas kring fönsterlufterna, hvilka de små, rödgula gaslågorna förgäfves söka hålla klara och frostfria. Inne i lokalerna stå menniskorna som packade sillar – creti och pleti i ett sammanrördt huller om buller. Der stå kontorister, som först nu sluppit lösa från sina kontor och hvilka i hast skola köpa något åt några fruntimmersbekanta, ungkarlar, som icke vilja komma tomhändta till de familjer, der de skola tillbringa sin afton, och jungfrur och drängar, hvilka nyss erhållit sina ängsligt afvaktade julpenningar. Der finnes också en myckenhet sparsamma familjefäder, hvilka hellre vilja blifva evigt fördömda än köpa julklappar förr än i sista ögonblicken, innan granen tändes. En sådan ytterst ekonomisk grosshandlare har hans fru, som, sedan barnen blifvit stora, öfvertagit önskelistornas roll, redan för längesedan underrättat, att Emmy önskade en sadel, Gustaf ett album och hon sjelf en teaterkikare, men då svarade han altjemt, att han för sin del hvarken ville hafva några julklappar eller hade råd att köpa några – det var icke tockna tider. Men när julafton väl kom, och han vid middagstiden icke kunde undgå att se en skymt af ett par illa inlagda broderade fönsterdynor, slog honom hans förhärdade samvete, och han rusade genast åstad till Leja. In gick han med föresatsen att pruta bra, och ut kom den ytterst ekonomiske mannen, sedan han köpt alla önskeföremålen och dessutom åtskilligt annat, som dels var alldeles för nätt, för att man skulle kunna låta det få stå qvar i boden, dels så billigt, att det varit en ren slösaktighet att icke köpa det. Gustaf Adolfs torg genomströmmas af hela floder med menniskor.
Då härtill kommer, att, med undantag af några mer kända Handelshus och Bruksegare, få innehafvare af Svensk fastighet lära kunna 4o Banco-U tjk:s Betänkande, N:o 92. göra anspråk på nog stor utländsk Credit, för att häfva betänkligheten hos den ittländska Capitalisten, att anförtro sin.a penningar åt en främmande enskild man, under behof att, för räntas eller Capitals utsökning, på aflägsen ort tillita okända Fullmägtige och okända Lagar, så anser Utskottet otvifvelaktigt: ait utländska Låns upplagande genom hvarje Lånsökande enskildlj med få undantag, skulle erfordra beviljande af vida svårare vilkor, än genom Bankens mellankomst. ad bj) Vågade Utskottet hoppas, att föreningar af enskilda Fastighetsegare kunde uppstå, under närvarandeförhållanden, med nog Credit, för att, på lika vilkor, som Banken, upptaga de erforderliga Lånen, skulle visserligen icke Utskottet tillstyrka denna senares mellankomst. Men för bildandet af sådana föreningar (i Tyskland kända under olika namn af: Kredtt-Vereine, RitterschäftsGutsbesitzers Fer eine o. s. v.) der den ene godsegaren i ett helt Landskap icke tvekar att ikläda sig solidarisk ansvarighet för alla de andra, äfven om,— för att gifva dem förmågan att från Capitalisten erhålla penningar under afsägelse af rättigheten att dem på längre tid återfordra, och likväl på billiga vilkor,— dertill fordras en hög grad af enskild - Banco-Utskts Betänkande, N:o 92, 41 skild Credit, och vore ställningen i allmänhet sådan i Riket, då vore delta Betänkande öfverflödigt, och alla klagomål öfver Fastighetsegare» förlägenhet ogrundade. Utan att vidröra frågan, om ens våra närvarande Inlecknings-Lagar (t. ex.
Men lilla Meas mor hvilade sedan flera år tillbaka under det hvita korset på den grönskande kullen i ett litet fridfullt hörn af kyrkogården, och lilla Mea stod mycket ensam i verlden. Hon hade visserligen en styfmor, som exemplariskt uppfyllde sina pligter mot henne; hon hade tre muntra styfsyskon; hon hade en fader, som hjertligt älskade sitt enda barn. Men detta oaktadt kände lilla Mea sig mycket ensam. – Fadren var en tyst och inbunden liten man, med ett mildt, nästan skyggt väsende, flitig som en myra, samvetsgrann och pålitlig, en af de stilla i landena. Han var läkare och hade en mycket stor och vidsträckt praktik, hvilket gjorde att han sällan var hemma hos de sina; och då han någon gång var hemma, satt han alltid tyst med en tidning eller en bok i handen, utan att taga någon notis om hvad som passerade omkring honom. Han var i högsta grad närsynt och distrait och hade föga kännedom, såväl om sina styfbarns, som sin egen dotters lynnen och karakterer. Meas styfmor undvek samvetsgrannt och sorgfälligt allt, som kunde synas såsom en orättvisa mot henne; hon vinnlade sig om att behandla sin styfdotter fullkomligt lika med sina egna barn, men just detta bemödande, som så tydligt märktes, aflägsnade lilla Meas hjerta. Doktorinnan älskade ej sin styfdotter och hade aldrig bestått henne ett rigtigt kärleksfullt från hjertat gående ord, leende, blick eller smekning. Kärlekens solsken hade aldrig lyst på lilla Meas väg, aldrig uppsmält isskorpan, som lagt sig allt hårdare kring hennes hjerta, aldrig böjt hennes styfva lynne, eller uppmuntrat hennes håglösa sinne. Och derför var det, som lilla Mea kände sig glad, då aftonen nalkades, då det blef tyst och mörkt i huset, och hon fick nedluta sitt lilla sorgsna hufvud mot kudden, krypa ihop i bädden och glömma hela det tråkiga, ledsamma lifvet.