Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan nämligen de mot slutet af december nästan ständigt rådande nordoch nordvestvindarne gifvit vika för vindar från öster och söder, bildade sig åter betydliga »reningar» utåt hafvet, och tschuktscherna började åter tala om, att isen skulle drifva bort, så att fartyget kunde fortsätta sin färd, en spådom som de alltid afslutade med en i ord och åtbörder afgifven förklaring, att de då komme att bittert gråta, hvartill de nog också skulle haft goda skäl i betraktande af det utmärkta sätt, på hvilket de behandlades af alla om bord på Vega, så väl befäl som manskap. För att se till, huru det förhöll sig med isen längre utåt hafvet, företog löjtnant Bove, åtföljd af fångstmannen Johnsen, sjelfva nyårsdagen åter en utfärd till det öppna vattnet. Härom meddelar han följande: »Jag lemnade fartyget på förmiddagen den 1 januari och kom till det öppna vattnet efter fyra timmars jemn gång. Den djupa, lösa snön gjorde vandringen mycket mödosam, och trenne rader af torosser bidrogo äfven härtill, hufvudsakligast i följd af de ofta snötäckta råkar, som i deras granskap genomkorsade istäcket. En af torosserna var 10 meter hög. Storleken af de isblock, som här voro hopade på hvarandra, visade hvilka våldsamma krafter varit verksamma vid torossernas bildning. Dessa isvallar lemna numera ett väl behöfligt skydd för Vegas osäkra vinterhamn. Ungefär midt emellan det öppna vattnet och fartyget var vägen genomskuren af sprickor, som gingo från öster till vester och tydligt angåfvo, att öppningen i isen skulle hafva vidgat sig till en kilometers afstånd från fartyget, om den svåra stormen i december varat ytterligare 12 timmar. Vega hade härigenom råkat i stor fara. Iskanten mot det öppna vattnet var jemnskuren, som med en ofantlig knif, och så stark, att man kunde framgå längs densamma som på en berghäll. Äfven från toppen af en fem meter hög isvall kunde man icke mot nordost och norr se någon begränsning af det öppna vattnet. Dels häraf, dels af vattenskyarnes utsträckning i denna riktning drager jag den slutsatsen, att det öppna vattnets bredd var minst 35 kilometer.
Lagstiftarne förklara icke de ord, som de nyttja; de förutsätta hos efterkommande den iolkningsiörmåga som deras tid ägde. 1680 6r Den 5 Maji e, m. års Stander ansågo sig icke behöfva säga atf de med en enväldigt regerande Konung icke förstodo en sjelfherrskande Konung; 1720 års Lagstiftare icke att Sveriges Konung genom deras Regeringsform skulle juridiskt bindas och de af 1899 års Lagstiftare, hvilka ännu lefva, anse sig visserligen icke genom tillägget af allena styrande och beslutande Konung hafva uttryckt någon annan tanka än den af ten moraliskt frihandlande Konung, som tillåter sina sjelfvalda Rådgifvare att såsom moraliska krafter verka uppå hans beslut, och som tillätes* det så mycket helldre, sorn de; kommer på hans moralisk? ansvar inför Gud och hi-? storien att de äga den kunnighet, den redlighet, den erfarenhet och ds grundade anspråk på allmän aktning som Grundlagen förutsätter» Annan verkningsförmåga än den sorn Grundlagen tillerkänner dtn Svenska rådgifvaren utöfvar icke heller hvarken Presidenten uti Franska StatsRådet eller Engelska SkattkammareCanzleren. Såsom Konungen i Sverige allena styrer och beslutar, så styra och besluta allena, både Konungen i. Frankrike och Konungen i, Stora Britannien. Jsg vågar derföre tro att det är ordet ellena , tagit i en annaa bemärkelse än Lagstiftaren velat gifvat åt detta ord, sorn föranledt den värde Talaren tili antagande af den opinion att Svenska Ministrars eller Rådgifvaree, kall består uti att afgifva så kallade enkla råd, eller råd för tillfället, utan beständig hänsigt på hvad Rikets rätt och bästa kan fordra; och. Den 5 Maji e. m. söra föranledt honom alt tro att Svenska Ministrar, kallade till sina Embeien för att biträda med underrättelser och råd, skulle handla pligtenlig!, om de misstrodde sin förmåga au biträda med underrättelser och råd, derföre att Konungen är Cari Juhan.
Och anstalter, som skola leda till nyssnämnde stora och möjeliga resultat, hvilket framför allt annat, boJr bibehållas i sigte när man vill ordna LindtKegeringt-n; och upplysningsvis får jag här nämna några af de vigtigaste omsorger, som I Den 6 Ulartit. detta afseende åligga Landshöfdingen uti Norrbotten^ de äro: 1:0. Afvittringars befordrande, med hän - sigt äfven till allmänningstrakters afskiljande från enskiites områden, och dessa trakters indelande för Landtbruk, Bergshandtering, eiler andre näringsgrenar 2:0 Storskiftes ärendernes befrämjande. 3:0 Landets befolkande, medelst befordran af bosättningar å ödetrakter och jemn tillsyn å Nybyggare. 4:0. Nya vägars anläggande uppåt landet, - .-.».v..-.- 5 0. De allt för stora Socknarnas klyfning och fördelning i smärre Pastorat, samt kyrkors byggande uppåt landet. 6:0. Strömrensningars befordrande, för att öppna tillgången till landets outtömliga Jemmalmsberg, stora skogar och flere resourcer. 7:0, Införande och stadgande af en sjelfständig bergshandtering inom Länet, med afseende tillika på Jernmahnernes begagnande för andre orter inom Riket.. 8:0. Städers eller Köpingars anläggande för att lifva rörelsen inom det vidsträckta^ Landskapet. Ben 6 Martil. Jag vet att att älla dessa vigtiga företag Sto började och under utförande, eller nu i fråga att verkställas, Den arealrymd, hvar inom de skola utföras, utgör föga mindre än 750 qvadratmiU och då härtill kommer att Norrbottens Län, med en vidsträckt gräns emot Ryssland, fordrar jemnare uppmärksamhet, till lugnets och ordniogens bibehållande, än annorstädes, tror jag det vara ostridigt, att Landshöfdingen i Norrbotten hvarken kan eL ler bör erhålla någon utvidgad verkningskrets.
Under öfverläggningar i detta ämne, har hos Riksens Ständer förekommit, att den af Saltpeter-gärden samlade särskilda fond, hvilken, enligt räkenskaperne, blifvit förslagsvis upptagen till 683,102 R:dr ro sk., sedan 300,000 R:dr vid nu påstående Riksdag till andra utgifter äro void - Underdåniga Skrifvelsérl 337 ne aF Riksens Ständer disponerade, eger en behållning af s — r 383,10*; 10. sorn vidare ukas med hvad af innevarande års Saltpeter-gärd i Contant, erlägges, samt med den del af de till betalning af lefvererad Saltpeter å Tredje Hufvud-Titeln anslagne 58,000 R:dr, hvilken för än* damålec icke erfordras, uppgående till ett sammanlagdt belopp a £ omkring - <50,000: eller tillsammans R:dr 473,102. 10 sk. Och hvad angår E. K. M:ts Nådiga fram ställning om Saltpeter-gärdens nedsättande till hälften aF dess nu varande belopp, eller till £ Idsspund Saltpeter af hvarje Mantal, emot vilkor, att den af Kronan hittills bestådde betalning af ii R:dr 8 sk. $£ för sådan Saltpeter skulle upphöra; så hafva Riksens Ständer detta erbjudande emottagit, med underdånigt erkännande af E. IC. Mits sålunda yttrade Nådiga afsigt, att bereda Jordbukaren lindring i dess utskylder; hvarjemte Riksens Ständer få till E. K. M. öfverlemna, att med den ofvan calculerade behållningen af Saltpeter-Fondeu låta besörja de erforderlige utgifterne t och för Gärdens uppbörd och transport, samt Saltpeter^rillverknitigens bibe • hållande och befordran, medelst inlösen, för Biitnf till Rt-Sikt. Pre t, ia:At Semi, igiS. 2 2 '3SB Underdåniga Skrifvelserl Statens räkning, af hvad å,denna v^ia utöfver skattskyldigheten kan produceras.
Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial, N:o 74, med yttrande och förslag till sammanjemkning af Riks-stånderis beslut, i anledning af Betänkandet N:o 61, angående förändrad organisation af Bankovérket, biföllos punkterna 1, 3, 4 och 5. Jemte det Ståndet afslog de uti punkterna 2, 6 och 7 framställda inbjudningar, gillade Ståndet de i Utlåtandet föreslagna voterings-propositionerna. 8:e och 9:e punkterna afsloyos af Ståndet, som lade Memorialet i öfriga delar till handtingarne. Samma Utskotts Memorial, N:o 75, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Memorial, N:o 62, bifölls. S. D. Efter skedd föredragning godkändes Expeditions-Utskottets, i anledning af återremiss å Skrifvelse-förslaget N:o 134, afgifna förnyade förslag, N:o 169; Samma Utskotts förslag till nedannämnde underdåniga skrifvelser, Nlis 170, 171, 173 och 175 samt till §§ i Riksdags-beslutet, N:is 9—12, 18 och 19. Den 7 November. Från Eöglofl.
Härefter ankom en Deputation från det Högvördiga PråsteStåndet, anförd af Biskopen öfver Wexiö Stift samt Comrnendeuren af Kongl. Nordstjerneorden och Theologie Doctorn Herr Friherre Ludvig Mörner, hvilken tillkånnagaf, att PråsteStåndet så mycket häldre instämt uti BondeStåndets beslut, angående en underdånig tacksågelse-Adress till Kongl. Maj:t, som PråsteStåndet redan nåsllidne gårdag efter upplåsande af Kongl. Msj:ts Nådiga Berättelse, örn hvad i Rikets Styrelse sedan sista Riksdag sig tilldragit, beslutat, att begagna första tillfälle till tolkande af enahanda underdåniga tänkesätt. Herr Grejven och LandtMarskalken yttrede, att Ridderskapet och Adeln uti ifrågavarande ämne tagit sitt beslut, skulle detsamma blifva PråsteStåndet meddeladt Sedan Deputationen blifvit på vanligt vis utbeledsagad, förklarade Herr Grefven och Landt Marskalken att ehuru Ridderskapet och Adeln vid föregående Riksdagar understundom utan att höra RiddarhusUtskottet fattat beslut angående sättet för tryckningen af Ståndets Protocoll, likväl och då icke allenast Herr Cederschjölds motion, utan ock de från Borgare-och BondeStånden ankomne ProtocolhUtdrag rörande tryckning af Bihanget, samt nämnde Riks - Den 25 Januarit\ >33 Stånds Protocoll, innefattade åtskilige serskildte omständigheter och förslag, med hvilkas närmare granskning och utredning Ridderskapet och Adeln icke torde finna lämpligt att nu genast sig befatta, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade remittera alltsammans till RiddarhusUtskottet, med anmodan, att med Utlåtande deröfver, samt bestämdt och fullständigt förslag till tjenligaste sättet för Verkställandet ef ifrågavarande tryckning skyndsammeligen till Ridderskapet och Adeln inkomma. Ropades Ja och Nej. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus:
I stället voro väggarne betäckta med stora suddiga figurer i krita och kol samt några hyllor, på hvilka voro upplagda händer, vador, hufvudskålar, fötter, armar, fingrar och andra delar af den menskliga kroppen, afbildade i gips. I en vrå stod en mannequin, ståtligt draperad med ett stort smutsigt linneskynke. Samma vrå utgjorde förvaringsrum för en mängd effekter, gipsstycken, trasor, lerklumpar, en glödpanna, ett vattenämbar samt en kista eller lår, som innehöll ett sammelsurium af småsaker i samma genre, sammanvräkta utan den ringaste ordning eller aktsamhet. Bakom en afskrankning var Romanellis säng samt hans gaderob, dit han nu hängde in den rock, han hade haft på sig, hvarefter han anlade ett slags nattrock, som vid hvarje rörelse hotade att falla sönder. Innan Romanelli hängt in promenadrocken, hade han dock lösgjort ur dess knapphål Angiolinas ros, hvilken han stack in mellan armarne på en faun af terracotta, som stod på en af hyllorna. Det var en statyett, knappast alnshög, men hittills det mest fulländade af Romanellis arbeten. Han var också rätt bra, ehuru de krokiga benen hade samma ställning som på hundra andra fauner, och den lustiga grinminen erinrade om ett oändligt antal dylika, alla imiterade efter någon af de klassiska förebilderna. Men hvad kan man begära? Det är icke så lätt att producera något nytt, då nästan allt på förhand är bestämdt både i afseende på uttryck och form. Nog såg artisten med sjelfförnöjelse på sitt verk, och faunen sjelf tycktes muntrare än vanligt med den röda, doftande rosen hvilande mot hans bruna, ludna bröst, under det att några gröna blad voro vikta öfver armen och bildade ett underligt draperi, på en gång stelt och otvunget. – Inte illa, mumlade florentinaren, verkligen inte illa! Jag är rätt nöjd med den der armen ... Hm, venstra foten borde kanske vara litet mer framflyttad, men det är dock ej så nödvändigt. Kroppen har i alla fall sin fullkomliga jemnvigt, ja det har den bestämdt ... Men hvad tänkte Angiolina, som kastade rosen till mig i allas ögon?
Om nöd verkligen finnes inom landet, så bör den visserligen afhjelpas, och jag är långt ifrån att vilja påslå motsatsen; men jag har velat fästa upmärksamheten derpå, att om man nu skulle vilja antaga det system, att pålägga spanmålen en viss tull / och att den tullinkomst, sorn på detta sätt inflyter till Statsver j ket är ställd till K. ,M:s disposition, för att kunna användas till understöd för de provinser, der någon nöd eger rum, så tror jag att detta vore en åtgärd, som borde hafva föregått den af nedsättning i spanmåls-tullen eller någon annan likartad åtgärd, som på sätt jag redan haft äran anföra, om den får någon påföljd, icke kan annat än verka störande på euskildta förhållanden och kontrakter, hvilka man får antaga hafva blifvit ingångna med så mycket Större anledn., som den nuvande Tulltaxan innehåller den föreskriften, att den spanmålstull, som af R. St:r vid sista Riksdag blifvit beslutad, skulle komma att oförändrad gälla till 1854 års utgång. Jag tillåter mig fästa upmärksamheten på nödvändigheten att, så vidt möjligen ske kan, bibehålla stadga i spanmålshandeln. Denna sats är antagen i andra länder, deiman ansett jordbruket utgöra källan till dessa länders välstånd. Således finner man, såvida jag kunnat erinrat mig, åtminstone icke på sednare tider, några fluctuationer i detta afseende, hvarken inom Preussen eller Danmark. Man har lärt sig inse i dessa länder att om också en ögonblicklig förlägenhet på en eller an nan punkt kan afhjelpas genom dessa undantagslagars tillämpning, man likväl derigenom åstadkommer så mycket mera ondt i framtiden och att man genom den osäkerhet, som genom en sådan åtgärd skulle spridas öfver hela näringen endast skulle bidraga till en minskad. produktion, en minskad tillgång på jordbrukets alster samt följaktligen derigenom föranleda samma olägenheter, som man på detta sätt velat förekomma. Jag tror icke att nödvändigheten f. n., då spanmålspriserna i en stor del af landet icke upnält en betydlig höjd, påkallar den ifrågavande åtgärden. Jag tager mig äfven friheten fästa afseende derpå att förslag äro å bane vid denna Riksdag, och det med mycket skäl, att inskränka bränvinsbränningen.
Skulle någon enskild man eller någon kår, militär eller civil, eller ock någon menighet, av vad namn de vara må, antingen av egen drift eller med anledning av befallning, våldföra riksdagen, dess kamrar eller utskott eller någon enskild riksdagsman, eller störa friheten i deras överläggningar och beslut, vare sådant, där det ej är högförräderi, ansett som uppror; vad om försök, förberedelse eller stämpling till uppror eller underlåtenhet att avslöja sådant brott är stadgat äge jämväl motsvarande tillämpning. Det ankommer på riksdagen att i laga ordning låta beivra förbrytelser, varom här är fråga. Bliver riksdagsman, under tid då session pågår, eller under resa till eller ifrån riksdagen, när man vet honom i sådant ärende stadd vara, med ord eller gärning ofredad, gälle därom vad angående våld eller förolämpning emot Konungens ämbetsmän, i eller för ämbete, i allmän lag stadgat är. Stadgandet om regeringsrätten i § 17 överflyttades med 1949 års grundlagsändring till § 18. Alla regeringsärenden, med undantag av sådana, som i 15 § omförmälas, skola inför Konungen i statsrådet föredragas och där avgöras. 1809: Ej må Konungen fatta något beslut i de mål, hwaröfwer Stats-Rådet höras bör, derest icke Tre af Stats-Råden, jemte wederbörande Stats-Secreterare, eller den hans tjenst förrättar, tilstädes äro. Stats-Rådets samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfwerwara alla mål af synnerlig wigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade Föredragnings-Listor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra. Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena wäckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfwerlemnas till behörigt Utskott, som ege, att dem utreda och deröfwer sig yttra. Utskottens Förslag skola först i Ståndens Plena framställas till antagande eller förkastande utan förändringar eller tillsattser. Göras derwid i Ståndens Plena sådane Anmärkningar, som hindra antagandet, erhålle Utskottet del af desse Anmärkningar, för att derefter Förslagen ytterligare granska och jemka.
När man besinnar huru nära Tryckfriheten griper in i Riket; Ständers och Svenska Folkets frioch rät - Den 37 J a n 11 a r i i e. m. ligheter, och att det är den största garanti man bar, så hemställer jag, huruvida det är ur vägen att Rikets Ständers deputerade höras. När man besinnar att ingen rättegång om det minsta boställe, vare sig ecclesiastikt eller militäriskt, kan drifvas utan att det allmännas röst bevakas genom ombud af Consistorium eller Regementet; så hemställer jag, om det är obilligt att Folkets rättigheter bevakas af deras Comiterade, som få utreda saken och skärskåda den från flere sidor. Jag kan derföre ej annat än tro, att om Domstolarne skola handlägga sådana mål, detta vore en vigtig garantie; och, långt ifrån att ogilla denna ide, har jag reserverat mig deremot att den blifvit inlagd i de af hvarandra oberoende momenten. Men som nu hela Domstolsfrågan är af Ståndet afslagen, så, till all lycka, behöfver Ståndet ej yttra sig derom, utan kan förbigå detta i all tysthet. Friherre Cederström: Då jag yttrade mig emot detta Utskottets förslag, utan att derföre serskilt framställa motiver, var det i den enkla öfvertygelse att Ridderskapets och Adelns ledamöter, kunnige om Grundlagen, ej kunde draga i betänkande att besluta anmärkning deremot. Det kan ej vara obekant att man äger rätt att begära yttrande af TryckfrihetsComitéen öfver skrifter, som skola utgifvas, och om den för kla - Den 27 Januari i e. m. i45 klarar deni frie från ansvar, Hiller ansvaret på Cora i teen i fall de skulle fållas» Huru skulle då Comiteen kunna höras, då den förut gifvit sitt utlåtande öfver skriften. Åtminstone i elt sådant mål vore den jäfvig. Huru skulle då Grundlagens bokstaf uppfyllas, sorn pereniptoriskt befallte att det skulle ske. Något sådant trodde jag ej behöfva anföras. Förslaget torde böra utgå. Grefve Frölich:
Vågar alltså ödmjukast tillstyrks, att vi förena oss med BondsStåndet deri, att det anslag, som i detta Betänkande gKves åt Metallfondehie, må bortgå derifrån; och i stället ans!ås till förökning åt Lånefonden. Jag känner icke nog de andra RiksStåndens Beslut i denna fråga, och vet således icKe huru, vid röstberäkningen dem emellan, samt deras skiljaktige meningars i bördes jemkande, pluralifeten kan blifva, men om, utan att göra rubb" 336 Den 8 Junu f. m. ning i den öfverensstämmelse med BondeStånJ dets Beslut, som torde behöfvas, en del af an* slaget kan annorledes disponeras; så kan jag icke nog understödja den Motion Grefve von Platen gjort, till lån åt Sill fångsten. Det vore för hvarje Svensk man ytterst smärtande, och det torde ursäktas om jag tror, att det vore ytterst skamligt, om Silltångsten icke skulle kunna begagnas, i brist af förlag. Nationalförlusten deraf skulle evigt förebrås oss; och sannerligen vore den också oförlåtelig. Grefve von Rosen, Axel'. Sedan Friherre Cederström först framställt, samt flere andra värde talare sedermera utvecklat nödvändig, heten att påtänka något låneunderstöd åt Sillfiskerierne i Riket, så anhålier jag om proposition å hvad Grefve von Platen i detta afseende föreslagit, samt . att Summan, som till ifrågavarande ändamål bör användas, må bestämmas till 200,000 R:dr Banco. Friherre Löfvenskjöld, Salomon'. Herr Mannerstam har till de föreslagne MetaliLånefondernes användande till förmon för Landtbruket, ibland andre skäl anfört: att Metallerne, så snart de äro färdige, kunna belånas. Härvid inskränker jag mig att anmärka, att om, Bruksägare icke hafva förlag att producera, få de inga effecter att belåna.
Befallningshafvande i Jönköpings län, som likaledes ansåge Landsböfdinge-residensets förflyttning till f. d. fästnings-området vara af behofvet påkallad, hade i underdånighet föreslagit, att lämpliga platser å detta område undantoges så väl till fängelse-byggnader som för arkiv, krono-magasin och läns-ränteri, äfvensom att de nu å f. d. fästnings-området befintliga kronans byggnader icke borde i deras nuvarande skick bibehållas, om ock sådant utan hinder i den föreslagna tomtregleringen kunde ske. Sedan derefter jemväl Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-inrättningar, på Nådig befallning, afgifvit utlåtande i fråga om lämplig plats för ett nytt cellfängelse samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och ÖfverIntendents-embetet inkommit med särskilda yttranden, angående tjenligaste lokalen för nytt Landshöfdinge-residenshus, hade Kongl. Maj:t, under den 15 Mars 1856, i Nåder förordnat, att den nya fängelsebyggnaden skulle förläggas på den plats, som ä en handlingarne bifogad karta funnes utmärkt, och att, i följd deraf, för denna byggnad med hvad i öfrigt för fängelset erfordrades skulle, bland annat, användas den mark, som inom den å förenämnda karta med JM 8 betecknade qvadrat tillhörde kronan.
Men se nu trodde icke den elake grefven på, att väpnaren hade brutit sig, för se! det syntes slätt ingenting på armen. Men grefven låtsade ändå som han trodde’t, och tog en annan väpnare och begaf sig i väg, och kysste si’ unga gemål när han reste, och det ska’ jag med visa dig i morgon, Elin lilla, hvar hon stod då, för det va’ på en an’ sten, som än i denna dag kallas «grefvinne-stenen», och den brukade alla fröknar och förnäma qvinnfolk den tiden stiga opp på, när de skulle ut och rida och kampera. Men nu begaf det sig, att väpnaren hade verkligen brutit sig, och brutit sig mycket illa, och ingen doktare lär funnits tillstäds, utan i qvällningen, när väpnarens plågor blefvo alltför stora, då gick grefvinna’, som va’ go’ mot hela verl’a, upp till ’en på sitt loft, och det ska’ du kanske få se i morgon, Elin lilla, hvar han bodde högt uppe under takresninga’. Och när grefvinnan kom upp låg junkern på sin bädd, och hon lade sig på knä framför, för att binda om armen med kryddor och andra läkemedel. Men just som hon så låg, så men detta blir en ryslig historia, vet j – så hör hon tunga steg komma opp för trappera, men som hon intet ondt vet med sig, ligger hon stilla på sina knän när grefven träder in genom dörren! Och då, mina vänner! då gaf han sig ingen ro att höra efter hur det var, utan piff! paff! skjuter han sin maka med den ena pistolen och väpnaren med den andra, och så ligga de båda och simma i sitt blod, med hufvu’na ihopa, ända som hade de kysst hvarandra. Och der på loftet ses än märken efter skotten och bloden, som stänkte på väggen, och den fläcken kalla de «dödkyssen».