Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagskostnader, angående föreslagna åtgärder till minskning för kommande riksdagar i åtskilliga. B. 899. VII. A. 44. — angående ersättning för Landtmarskalkens och Talmännens. II. B. 45A. 5o3. Rikdagskostnadernes bestridande vid innevarande riksdag, angående sättet för. II. B. A. 5o3. IV. E. 23g. -— utbetalning, angående arfvoden för. Se Arfvoden. Riksdagsmanna-arfvode, angående förändrad grund för. Se Brandstod. RiksdagsOrdningens 41 §; angående väckt fråga om en historiks framställande af. 1. 8g. A. 93. — 41 §> angående förslag till ett stadgande i, om Statsrådets föredragande ledamöters tillträde i alla Stånds plena. XIV. B. 346. XVI. 452. XVII. A. 96. XVIII. U. 33o. XIX. 34g. A. 447. XXIII. U. 426. XXIV. A. 438. — 68 §, om ändring i. VIII. B. 465. A. i73. — 2 §, om ändring uti. Se RegeringsFormen, 4g §• — 3 §, örn ändring uti. Se RegeringsFormen, 5o §. — 3g §, om ändring i och tillägg lill. X. B. 297. XI. 18. A. 1 og. XIII. U. 197, 295. A. 498- XVIII. Se RegeringsFormen, 87 §. — 49 §> oln ändring af. Se RegeringsFormen, 10g §. Riksdagspredikan, vid riksdagens början. I. 77. — vid dess slut. XXVI. 265.
Vid det svar Rikets sednast församlade Ständer den 24 Oktober 1860 meddelade å Kongl. Maj:!s uti nådig Proposition framställda nådiga förslag, om Bergsskolans i Fahlun flyttning till hufvudstaden, och förening med Teknologiska Institutet, och uti hvilken Proposition, enär denna förening icke kunde verkställas, så vida icke tillräcklig lokal för ändamået bereddes, hvartill åter, enligt hvad då upplystes, skulle erfordras, att, utom en nödig ansedd förändring af dm nya byggnaden för nämnda Institut, till hvilken anslag blifvit af Rikets Ständer anvisadt, en särskild byggnad för bergsskolans behof, samt till bostad åt en laboratorievaktmästare Liefve å Institutets nya tomt uppförd, Kongl. Maj:! begärt, att. för uppförande af en dylik byggnad, så inredd att Professoren i Metallurgi äfven kunde der erhålla bostad, Rikets Ständer måtte bevilja, dels ett anslag af 58,000 R:Ir, dels ock ett särskildt belopp af 5,000 R:dr för laboratoriernas förseende med nödiga inventarier, anhöllo Rikets Ständer, att, då de funnit frågan om skolans flyttning och förening med Teknologiska Institutet uti åtskilliga, i deras underdåniga skrifvelse - Stats-Ulskottets Utlåtande M 99. 105 velse jemväl omförmälda hänseenden, erfordra ytterligare utredning innan Rikets Ständer kunde derom besluta, Kongl. Maj:t täcktes, efter det sådan utredning blifvit verkställd, till Rikets nast sammanträdande Ständer aflåta den nådiga framställning i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda. Sedan, med anledning af hvad Rikets Ständer sålunda begärt, dels Kommerskollegium, som undfått nådig befallning att gemensamt med de för Fahlu bergsskolas angelägenheter af Bruks-sooieteten utsedde Fullmägtige, efter vederbörandes hörande, till Kongl. Majit afgifva underdånigt utlåtande, under den A
Men det fulla, starka slaget af hennes pulsar slog med sin egen rytm liksom öfver i alla andra; och när hon fäste sina stora blågrå ögon på en och pupillerna dervid liksom vidöppnade sig och slöto sig om en, då var hon och verkade hon som hela kvinnan i ett — barnet, jungfrun och modern —; och mannen förnam, inunder den sugande animaliska sötman i sin känsla, i fördjupningen af sin sinliga sensation, — förnam inom sitt eget förgängliga jag alla dessa kommande generationer, hvilka lågo slumrande och bundna i honom och som nu vaknade och rörde på sig och bände på för att bli lösta. Hon var liksom den oberbairiska schuhplattl’ns lefvande sinnebild, — denna gratiöst förvägna dans, som är byggd efter mönstret af orrtuppens lek med orrhonan och hvari stark och glad lifslust format sig ut i den menskliga kroppens linieoch rörelserytm. När hon med den bugtiga fjädern i hatten och den långa stafven i hand och klädningen uppfäst, så att de hvita strumporna lyste inunder den röda underkjolen, gick i spetsen för tåget på en nattlig bergstur och jodlade, så det ekade från när och fjerran, — då klang det som ett evoe, hvilket återuppväckte från de döda allahanda naturväsen, som legat och sofvit i århundraden i skrefvor och gömslen och som nu ropade sinneslustans gamla tändande lösen tillbaka i söderns mörka, heta sommarnatt Sommaren gick. Det blef allt tommare och tystare i trapporna och rummen å «Gasthaus zur Post» och å gatorna i den lilla bergsbyn. En dag fann jag mig sitta ensam kvar, samman med den vackra Ursula, — den siste sommargästen. Och till sist bröt äfven jag upp och lade mig i vinteride i en bondgård uppe öfver byn, der ensamheten var så hel, att den fick fulla valören af det mest pulsande lif. Jag umgicks med ingen, och talade med få. In i byn kom jag sällan; och mitt sommarvärdshus såg alltid så tillslutet och öfvergifvet, så tyst och öde ut, att jag rent som af instinkt hvarje gång gick förbi utan att se in om.
Den 16 juli utplånades Bastiljen fullständigt; konungens broder, grefven af Artois, gaf signalen till emigrationen af den gamla hofadeln, som äntligen märkte den nya tidens inbrott, ministrame afgingo, Necker återkallades, konungen begaf sig åter till Paris, nationalförsamlingen fortsatte sitt arbete på Frankrikes omskapning och Paris och landet efter dess mönster beredde sig att genom nationalgarde och muni-cipalorganisation befästa den frihet, som den 14 juli med patrioters blod hade förvärfvat nationen. Erik Thyselius.Musikalisk revy. Af Volontaire. i K. Stora Teatern: HofTmans sagor (ny). Conrad Behrens gästspel. Odmanspektakel. Här och der: Välgörande matineer. Offenbachs » Hoffmans sagor » är en opera, som blifvit öfverskattad. Skälen dertill äro mångahanda: en syndare som sig omvänder och bättrar gör ju alltid stor glädje, äfven åt Parisare, som icke kunna kallas englar. Man kände kompositörens brinnande åtrå efter att få fast fot på Comiques repertoir, man erinrade sig hans misslyckade försök dertill såsom » Barkouf » och &gt;Robinson Crusoe » m. m., nu när han fått sin sista opera der antagen — dog han — och aftonen före framgångens morgonsol! Detta rörande verkade — förstorande. Ehuru vi sålunda icke höra till dem, som se något märkvärdigt — annat än au point de vue d ’ Offenbach, Tauteur de Barbe-bleue etc. — i denna opera, tagen i och för sig, anse vi oss dock icke kunna instämma i Posttidningens for-kastelsedom öfver svenska operateaterns upptagande af arbetet, som i utlandet gifvits å första rangens scener och ännu alltjemt tillhör Opéra-Comiques repertoir, hvilken väl icke torde kunna sägas vara ovärdig Patriis musis, i alltjemt rådande brist på patriarkaliska muser af större betydenhet.
Frill. Cederström har, vid början af denna öfverläggning anfört ett exempel, som är ganska bevisande. R. St. företogo sig nemi., vid 1810 års riksdag att i förstärkt Disk. rösta öfver en fråga der Konungen hade sanktionsrätt, nemi. om försäljningen af Statens egendomar. Konungens samtycke uteblcf, och frågan kom aldrig till verkställighet. Med sin skarpsinnighet har Gr. Lagerbjelke uppfunnit den utvägen, att man skall uppgöra dubbla beräkningar för Statens reglerande, nemi. en för den händelsen, att Konungen säger ja, och en för den händelsen, att Konungen säger nej. Man skulle således i vissa fall uppgöra alternativa eller dubbla statsregleringar. Huru skulle de alternativa ziffrorna summeras med de bestämda? Har man någonsin tillförene hört något dylikt ? Men derhän kommer man, när man vill drifva sina satser till det orimliga. Jag torde icke böra trötta H. R. o. Ad. med upprepande deraf, all man alltid måste skilja om något skall ske och sättet, hvarpå det skall tillvägabringas. När första frågan om lagstiftningen ronde ordinarie räntorna skall förändras, är af den beskaffenhet af öfver densamma icke får voteras, emedan två Stånd stannat emot två, och hon följakteligen mäste förfalla; sä kan verkställigheten icke heller komma i fråga, emedan hon med hufvudsaken förfallit. Jag anhåller om ursäkt för det, att jag upprepar, hvad jag i denna fråga yttrat både vid 1840 års riksdag och vid den innevande; men då man vid hvarje riksdag säger om detsamma på ena sidan, nödgas man göra likaså, på den andra. Det är gifvet, mine Hrr, att om Konungen finner för godt, att föreslå R. St., det antalet ledamöter i Hofrätterne skall förminskas från det i lagen nu bestämda, så skulle ett 382 Den 23 Sept emi) er f. m. dylikt förslag inverka pä statsregleringen, enär man genom bifall dertill icke längre behöfde sä många löner som förut. Men det är också gifvet, att då K.ll:n bestämmer, huru många ledamöter erfordras för att hofrätten må vara domför, sä skall frågan om inskränkning i detta antal först afgöras genom LagUtsk.
Med afseende derpå att Provincial-läkarne, i anseende till vidsträcktheten af dem anvisade distrikter, svårligen kunna fullgöra dem åliggande skyldigheter, föreslår Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dels anställande af två nya Provincial-lälcarc, nemligen en i Medelstads härad, med en befolkning af 28,080 personer och station i Tvings socken, samt en för Bräkne härad, med en befolkning af 23,745 personer och station i Carlshamns stad, hvarigenom hvarje länets härad komme att utgöra ett särskildt Provincial-läkare-distrikt, dels ock ett lämpligt arfvode af allmänna medel för den nuvarande distrikts-läkare-befattningen i Ronneby, hvars bibehållande anses vara för allmänna helsovården behöfligt, och på detta sätt blifver i alla delar lika med annan publik läkaretjenst, samt slutligen förflyttning af provincial-läkare-stationen i Listers härad från den ena ändan af distriktet belägna Sölvesborg till Jemshögs socken; och hafva menigheterna så väl här som uti Tving visat sig villiga, att upplåta och underhålla bostad åt läkaren. I betraktande af hvad Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfört, finner Kollegium den begärda tillökningen i Provincial-läkarnes antal vara af behofvet påkallad, men då anslag för distrikt-läkare icke öfvcrensstämmer med grunderna för det underdåniga förslag Kollegium nu afgifvor och föröfrigt den i Ronneby antagne läkaren, med allt skäl synes framdeles kunna förena intendents-befattningen vid dervarande helsobrunn, så har Kollegium ansett sig icke böra tillstyrka det af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl föreslagna bidraget af allmänna medel åt
Ehvad rättigheten till bränvins-biänningen förblifver sådan den varit tillåten, eller ock förändras efter en Irine princip, måste samma skatt vara hög på en öfverflödsvara , som alla påyr ka gör skada, samt bör tvingas tillbaka; och vinnes ingalunda ändamålet med den ringa skatt, Utskotlet föreslagit, kan det icke ens med i(i sk. afgift för hvarje tillverkad kanna. Då för närvarande icke är hopp kunna höja tillverkningsafgiften till berörde belopp, vidhåller jag mitt yrkande i Utskotten, att skatten bör bestämmas lill minst 8 sk. för hvarje tillverkad kanna bränvin.” Lars Larsson från Elfsborgs Län: ”Emot pluralitelens beslut inom Sam mansatta Utskotten nödsakas jag anmäla min reservation uli åtskilliga delar, nemligen: i;o i öfverensstämmelse med min uttalade åsigt inom Ilöglofl. Utskotten anser jag det varit gagneligast tillåta hvar och en efter behag få anmäla sig till utöfning af bränvins-bränning från en till och med åtta månader af året, eller åtminstone, på sätt Afdelningen föreslagit, /; månader, heldsl, så vidt man ej afsett alt göra allt begagnande med mindre pannor onyttigt om ej omöjligt, med dessa, ingalunda ökats någon bränvins-rjuanlitet genom en och annan månads mer eller mindre rättighet, men deremot, varit af obestridlig nytta för landtmannens ladugård, om lian under vintermånaderne på en längre lid lått fördela den tillverkning, han, af egna tillgångar ämnade använda. lilli, till K. Utskottens Betänkande, N'.o 2. 2:0 Genom Utskottens beslut, att afgiften bör erläggas i förskott, eller vid anteckning för bvänvins-bränningen, anser jag, att sjelfva välmeningen trädt både rättsoch billighets-grunden i förväg. Om Staten i allmänhet ej eger rätt infordra sin afkomst af näringar och rörelse förr, än lefnadsoch verknings-året förflutit, så kan jag ej finna någon rättsgrund att, i detta enstaka fall, göra ett lika ovanligt som olagligt undantag.
Då skulle jag ej varit sann, ty jag var hela tiden medveten om min afsigt att såra henne riktigt känbart. Åh, Hanna! Du, som alltid så fast vill det rätta. De sutto tysta. Lena kom med middagsbud och fastnade en stund hos flickorna. Hon skakade på hufvudet åt Hannas nya drägt. Jag ser, att Hanna blifvit lika splittgalen som Bella, sade hon. Att nu göra sig halfvägs till pojkar, när man kan vara en söt och nätt flicka! Aldrig i verlden få ni några friare, kära barn! Du skulle skämmas, Lena, att vilja bli af med oss! Hvem skulle då skrifva dina bref och läsa tabulan med dig? Lena skrattade. Det är då visst, att Bella är ett troll, sade hon och gick. De tre dagarna på Fågelvik gingo alltför hastigt. Man roade sig med lingonoch svamp-plockning, seglade med Bengt, simmade och läste högt, brände kokko om qvällarne och stekte potatis i askan. Hanna hade en dag ett samtal med Bellas mor. Hon omtalade sin afsigt att draga sig ifrån Bella och orsaken hvarför hon ville det. Tror du icke, tant, att det varit bäst för henne om jag gjort det? Fru Palmfelt betraktade henne forskande. Hvarifrån har du fått dessa skrupler? frågade hon vänligt och fattade Hannas hand. Man har sagt mig att jag utöfvar ett dåligt inflytande på Bella, sade Hanna rodnande. Och jag har ibland tyckt mig märka, att också tant med oro ser vårt täta umgänge. Hvilken mor följer ej med en viss oro gången af sitt barns utveckling, isynnerhet, när det gäller en så böjlig karakter, som Bellas. Men du kan vara lugn, jag har aldrig haft orsak att frukta ditt inflytande. Från första stunden såg jag, att bottnen i dig är sann och god, ehuru omständigheterna utvecklat dig ojemnt och gjort din yta kantig. Jag har tvärtom med glädje tyckt mig märka, att Bellas karakter vunnit i fasthet och att hon med större ifver än förut, hängifver sig åt sina sjelfuppfostringsförsök. Var derför lugn, mitt barn, och fortfar att vara Bellas vän. Ingen ser det hellre än jag. Och om jag ej misstager mig, kan Bella i sin tur göra dig godt Ack, tant, det känner jag dagligen.
Häri betygar hon sin begåfnings art; hon ådagalägger, att något finns inom henne, som är i ovanlig grad utmärkt; men utanför dess gränser, på alla andra lifvets och karaktärens områden framträder hon lika vanlig och lika litet märkvärdig som hvar och en af oss. Hennes konstnärsande flödar icke öfver och ger flykt åt hennes öfriga känslor och själsgåfvor; den stannar inom sig själf och tyckes äfven beröfva alla rivaliserande tillflöden deras ursprunglighet, så att man vore färdig att anse en sådan person alldaglig och inskränkt, om man icke såge honom alldeles färändrad under utöfningen af sin egendomliga talang. En sådan typ är möjlig; och emedan den existerar, äro människor så ifriga med att bekräfta den till ordspråk öfvergångna missräkning de erfarit, då de i sällskapslifvet träffat någon, som eljes genom sin begåfning gifvit lyftning åt deras lif. I afseende på lifvets verkliga angelägenheter, som äro gemensamma för alla, ådagalägger icke denne ärorike hjälte, denne skald, denne musiker, af hvars lof världen genljuder, » ågon synnerlig förmåga, någon särskild färdighet, utan visar sig i omdöme och insikt till och med underlägsen mångeD, som sätter sin stolthet i att icke hysa något anspråk på att vara ett snille. I synnerhet på området för den utöfvande konsten, som medför sällsamma undantagsförhållanden, kunna vi vänta att råka på sådana öfverraskningar som den nämnda. Så mycket mer anmärkningsvärdt är det då, att, hvad Jenny Lind beträflar, öfverraskningen är en helt annan. Det är en allmänn och samstämmande mening hos alla, som minnas hennes inflytande, att hvad de erforo var uttrycket af ett skaplynne, hvars egendomlighet genomträngde hvarje del af hennes varelse, så att hennes enastående sångkonst föreföll blott som en tillfällig illustration till den originalitet, som tryckte sin prägel på hela hennes personlighet. Äfven de, som djupast kände hennes sång, kände alltid, då hon sjöng, att här var mera än sång, medan de, hvilkas brist på musikalisk uppfattning gjorde dem otillgängliga för denna hennes särskilda talang, erforo lika mycket som andra hela trollkraften af hennes personlighet.
Vi se blott summor en bloc begäras för det eller det hufvudändamålet; men vi se icke användandet i detaillerna, en uppgift, hvarförutan man icke kan bedöma användandet i det hela. Jag har icke tadlat Regeringen derföre, alt hon icke begärt mer; men i valet af 2tne onda ting, att antingen se Riket i försvarslöst tillstånd, eller att vidkännas, hvad som erfordras för Rikets försvar, väljer jag hellre sednare alternativet., och jag är öfvertygad, att ingen finnes med Svenskt hjerta, som icke gifver sista skärfven för betryggandet af vår sjelfständighet, då han ser, att medlen härtill ändamålsenligt användas. Jag hemställer till hvar och en opartisk, om icke det sättet att låta pruta med sig på hvad som begäres, att icke ens vidhålla den K. proposm, utan genom promemorier och reservationer medgifva nedsättning uti begärda anslag; om icke det kan kallas tactik, eller tilläggas hvad epithet som helst; om icke det Jeder till det behandlingssätt å Representationens sida, att den börjar allt mer och mer pruta med Styrelsen, till dess ett fullkomligt prutningssystem inträder, som hvarken kan vara Representationen eller Styrelsen värdigt. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt bar trott, att jag bedömt afsigterna hos Styrelsen. Jag vill gå så långt, att jag tror, att inga afsigter finnas hos Styrelsen. Men hvad jag öppet förklarar är det, att jag icke bedömer afsigter hvarken hos Styrelsen eller andra, men att jag tillåter mig uppsöka resultatet af handlingssättet; och det kunde jag kalla sorglöshet. H. Ex. har förklarat sig känna vigten af bevärtssystemet. Det betvifla!' jag icke, efter H. Ex. tillhör 1809 års män, eller de män, som voro närvarande och ifrigt yrkade på införande af detta system. II. Ex. har förklarat, att han mycket trodde på den practiske man, som lyckats införa bevärtssystemet. Jag tror äfven på honom. Det var Gr. v. Platen, som åtminstone framställde det.
Kvällen är underbart vacker, och rörda fästa föräldrarne barnens tankar på Guds oändliga godhet, som skapat världen så skön. Sakta glider båten mot land, barnen kyssa godnatt; tacksamma mot Gud och föräldrarna läsa de sin aftonbön och fortsätta sedan ännu i drömmen den glada dagen. En annan gång är det en bärplockning eller beseende af någon ny holme eller rätt och slätt en utfärd för alt njuta af det vackra vädret. En treflig bok tages med, man läser litet och pratar om hvad man läst, man plockar blommor, tumlar om i gräset, kastar smörgås vid stranden, badar o. s. v. Och alltid äro far och mor med. Genom detta deltagande i barnens och ungdomens lekar och nöjen uppstår ett mera kamratlikt förhållande emellan barn och föräldrar. Då man läst tillsammans eller annars pratar om för barnen fattliga frågor för dagen, säga äfven barnen sina åsikter, och föräldrarne taga hänsyn till dem, allt under det de omärkligt leda dem in på riktiga banor. Barnen äro öfvervakade, utan allt slags tvång, och de lära sig att njuta sunda och rena fröjder. Umgänget med barnen och sedermera med de uppvuxna sönerna och döttrarna håller älven föräldrarnes eget sinne ungt, och de förstå att fatta och deltaga i ungdomens hänförelse, dess fröjder och sorger. Mången äldre skrattar åt ungdomens varma entusiasm för fosterland, frihet och sanning, kallar det ungdomssvärmeri, barnslighet m. m., och tyvärr kväfver kampen för tillvaron ofta dessa varma känslor; men lycklig är dock den, som ännu i ålderdomen kunnat hålla kvar sin ungdoms varma entusiasm och tro på lifvet. För honom ter sig helt visst världen soligare än för andra, och han omfattar säkert mänskligheten med vida större kärlek och öfverseende än pessimisten. Nej, sy hellre en garnering mindre på din dotters klädning, stryk din sons krage mindre blank, gifven hellre några tusen kronor mindre i arf åt edra barn, men tagen er tid att deltaga i deras lekar, söken därunder få en inblick i deras själslif, och gifven dem del af edert tillbaka. Så gifven I dem ett oförvanskligt arf i gudsfruktan och motståndskraft mot frestelsen genom kärlekon Ull hemmet. feHvarje människa har tre karaktärer: den, som hon visar, den, som hou har, och den, som hon tror sig ega.
Disconterne betala, hafva Domstolarne redan tillämpat Lagen; och genom Voteringsbeslut har Högloflige Ridderskapet och Adeln ådagalagt sin alltid visade håg att vidmagthålla Lagens helgd; men af alla dessa band har Utskottet icke ansett sig hindradt, att begära, det fordringsägarne väl må njuta denna rätt, men må tvingas att den serskilt betala med 15 Procents Rabatt på deras fordringar; hvaraf följden naturligtvis skulle blifva, att de Statspapper , som af Staten sjelf åsättas ett sådant agio, också skulle', såsom ett sålunda gilladt nytt föremål för agiotagen, troligen i Allmänheten komma att vidkännas ett vida större. Då FilialDisconterne inrättades, var egen-, teliga ändamålet att, till uppmuntran åt Industrien, lemna Allmänheten en lätt penningetillgång;_ men visserligen icke att ensamt gynna ActieÄgarne: Och Disconternes bibehållande till slutet af deras Octroyer var således en rätt, mera tillhörig Allmänheten, än ActieÄgarne. Nu har likväl Utskottet funnit, attalia tre Disconterne böra Allmänheten fråntagas; utan att man just inser, hvarken hvarigenom Allmänheten förverkat sin rätt, eller hvilken Ridd, 0, Ad. Prot, IV. B. II. Den 17 Martii, f, ni. anledning Utskottet haft att tro, det Allmänheten skulle, mindre nu än förr, vara i behof af dessa allmänna Låne-bitiäden. Att Utskottet verkeligen trott på stora fördelar, att vinna, genom alla des a Förslag, kan man sluta deraf, att Utskottet ansett sig icke kunna betala dem för dyrt.
En lagstiftning, bygd på behöriga och vetenskapliga undersökningar om rätta metoderne för ett ändamålsenligt skogshushållningssätt inom vårt fädernesland, torde möjligen erfordra längre tid, än de tvenne år, som tilländalöpa innan R. St. nästa gång samlas. Men om äfven denna tid vore tillräcklig, så uprepar jag hvad jag redan på f. m. anförde, elier att skogsordningarne alltid hittills ansetts höra till den ekonomiska lagstiftningen. Det må väl icke vara Hr von Hartmansdorffs mening att föreslå en förändring i detta hänseende. Alt K. M. lik - 398 Den 11 November e. m. väl, innan en sådan förfaltn. utfärdas, deröfver inhemta)' R. Sl:rs mening, har jag så mycket större anledn. alt förmoda, som K. M. under innevar:de Riksdag i två serskildta ämnen, som tillhöra den ekonomiska lagsliftningssferen, aflätit Propos. till R. St. Jag anser således det icke vara lämpligt att gifva K. M. en slags vink derom, att K. M. i detta hänseende borde förfara på samma sätt, som i flera föregide fall. lag förmodar, alt R. o. Ad. icke vill all R. St. genom en skrifvelse i denna syftning skola gifva K. M. en antydan, alt han vid utfärdandet af de förra skogsordningarne öfverskridit gränsen af sin lagstiftande rätt. Då en förfaltn. ang:de skogarne i Riket hädanefter som hittills lärer komma alt angå så väl Kronans odisponerade, sorn alla Boställsskogarne, torde R. o. Ad. vid sådant förhållande finna, alt den förfaltn., som kommer att utfärdas, ang:de förvaltningen af dessa skogar, är af ekonomisk lagstiflningsnatur. Att förfaltmn äfven kommer att i större eller mindre mån afse de enskildtes dispositionsrätt öfver sina skogar, anser jag väl vara möjligt, men jag hyser äfven den säkra förmodan, att K. M. i delta afseende kommer alt inhemta R. Stms åsigt, hvarföre jag ej anser nödigt, att R. St. derom anhålla. På grund häraf och då ett RiksSt. redan bifallit