Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse »f den 23 October 1823, angående åtskilliga förändringar vid Krono-Uppbördsoch RedogörelseVerket, i ett sammanhang framställa hvad härvid förekommit lili ett serskildt betänkande; äfvensom Utskottet dä skall yttra sig öfver de hos ti. R. o. A. väckta motioner, dels innefattande den fråga huruvida icke AfräkningsContorets indragning försvagat Gontrolen på K. Piäntekamrnaren samt dels om förändring i sättet för K. Räntekammarens assignering på Banken och Riksgäldskontoret, jemte hvad dermed i öfrigt kan ega sammanhang. Utlåtande, i anledning af de inom RiksStåndeu gjorda anmärkningar vid Utskottets uti Betänkandet N:o 62 afgifna yttrande öfver R:s St:rs åren i8a5 och 1827 församlade Revisorers Berättelser. (I.-A.) 1:0 Emot hvad Utskottet i 1 §. af nämnde Betänkande, ang:de vidsträcktheten af Revisorernes granskningsrätt, yttrat att nemligen, af anförde orsaker del synts Utskottet sorn det hinderhvilket mött Rcvisorerncs be - 588 Ståts-Utskottets gäran nm delfående af Handlingar för den efter de 2:ne Revisionsåren förflutna tiden, lage uti de för lt.s St. rs Revisorer nu gällande föreskrifter, hafva anmärkningar blifvit gjorda hos Högloft. Ridd. och Adeln af Hr Grefve Gyllenborg, Johan Henning, Friherre Anckarswärd, Carl Henric samt Hrr Lagerhjelm, P., Cederskjöldj P. G., von Hartmansdorff A. och Hjerta , G.j hos Vallöf], BorgareStåndet af Hrr Ekerman, Arosenius, Richert och Bronvallius samt inom Hederv. BondeStåndet af RiksdagsFulImäktigen Anders Danielsson, med hvilken instämt.
Jag stöder mitt tal väsendtligen på det förhållande hvarom Hr Rildts reservation uplyser, nemi. alt Artilleri-regdena, som år 1845 icke hade någon vakance, år 1851 eller 6 år sednare hade 23 vakanser, och derjemte 3 yngre Kapitens-löner, hvilka äro anslagna till Mariebergs läroverk, lediga. Följaktligen voro ledigheterna 26. Om detta förhållande fortfar, så lilifver Artilleriet ulan befäl, och då äro alla de kostnader, som i öfrigt för vapnet användas, fruktlösa. Jag känner icke att inom de civila embetsverken, någon tjenst står obesatt för brist på sökande, tvertom pläga flera sådana för hvarje ledighet anmäla sig. När nu ett motsatt förhållande inträffar vid militär-korpserna och synnerligen vid en, der det är så svårt att fylla officers-platserna, som vid Artilleriet, emedan de största kunskaperna der fordras, då visar sig nödvändigheten att gifva tillräckliga löneanslag. Man har sagt, att denna punktens återremitterande skulle vara fruktlöst; men om R. o. Ad., som bäst bör vara i stånd att bedömma behöfligheten af ett anslag sådant som delta, icke beslutar återremiss så anser jag det vara gifvet, att de öfriga Stånden desto mera finna öfverflödigt göra något för Artilleri-vapnet. Om åter detta Stånd, som i frågan bör vara sakkunnigast, för sin del uttrycker den tanken att anslagen mäste ökas, då bör man kunna hoppas att de öfriga Stånden göra afseende på en sålunda uttryckt mening. I vår Statsreglering är det icke, såsom Gr. Löwenhjelm synes förmoda, någon grundsats, att man biott skall anslå så mycket som de förut åtagna skatterna kunna medgifva. Det må vara, att sådant brukas, men grundlagen säger helt annat, och han måste så göra, emedan det är klart, att för allmänna utgifter gäller detsamma som 60 Don 23 April e. ru för enskilda. Det finnas nemi. behof, af den vigtiga beskaffenhet, att de mäste tillfredsställas.
Då fängelsestraff ådömes, bestämme Domstolen å hvilket af de i 8 § nämnda sätt strafFet skall användas; och gore dervid afseende å förbrytarens ålder, yrke och krpppsbeskafFenhet, så ock öfriga omständigheter. 14 §. För qvinna, som hafvande är eller barn ammar, eller för den, som yngre är än aderton år, äge fängelse vid vatten och bröd ej rum. 15 g. Böter skola i penningar ådömas. Minsta bot vare en Riksdaler i silfver elter 1830 års myntfot, ändå att beloppet, efter särskild i lagen utsatt beräkningsgrund, kunde ringare blifva. Högsta bot vare etthundra Riksdaler i sådant mynt, der ej annorledes i lagen uttryckligen bestämdt är, eller ock ett högre belopp, efter särskild, för vissa fall stadgad beräkningsgrund,'kan äga rum. Hvem böter, som efter denna lag ådömas, tillfalla skola, derom är särskildt stadgadt. 16 §. Saknas hos den, som blifvit till böter fälld, tillgång till deras gäldande; då skall hvad han af böterna ej gälda kan, efter 18 § förvandlas till fän gelse; dock bör, der en del af böterna erlägges, vid förvandling af återstoden, fängelsestraffet icke sättas till längre tid, än att det står i samma förhållande till det fängelse, hvilket motsvarar hela bötesbeloppet, som återstoden af böterna till ådömda summan; men ej må strafFet understiga fyra dagars fängelse vid vatten och bröd eller sexton dagars enkelt fängelse. Går talet af fängelsedagar ej jemnt upp emot böterna, då hela det ådömda beloppet förvandlas skall; vare det öfverskott af böterna förfallet, som ej mot hel dag svarar. Skall endast en del af böterna till fängelse öfvergå, förfalle den del af fängelsestraffet, som öfver skjuter hel dag. 17 §. Ej må böter utsökas af den, som icke förmår dem betala, utan att deraf blifva urståndsatt att sin näring bedrifva; ej heller af den, hvars husfolk derigenom kommer att lida brist på föda och uppehälle. 18 §.
Sedan i lagförslagets 52 § blifvit stadgadt huru den, som, i uppsåt all skada, gifvit annan gift eller annat lifsfarligt ämne, skall straffas, derest deraf kommersvår kroppsskada eller ringare eller ingen skada följer, bestämmes ansvar för den händelse att någon i samma uppsåt tillredt gift eller lifsfarligt ämne, utan att gitta uppsåtet fullborda eller dertill försök göra. Då man ser på töregående bestämmelser synes uppenbart, att sistnämnde stadgande blott har afseende på det fall, att gerningsmannen ej lyckats få föremålet för sitt brottsliga uppsåt att förtära giftet, emedan brottet då är fullbordad t antingen skada följer eller ej. Genom tillägget »eller dertill försök göra» blir meningen emellertid dunkel, ty derigenom skulle man tilläfventyrs kunna draga den slutsats, att föregående ord »men gitter ej sitt uppsåt fullborda», afser det fall, alt giftet blifvit ingifvet, utan att skada skett. Men då, på sätt nämndt är, meningen ej är sådan, har Utskottet funnit orden: »eller dertill försök göra» böra utgå. IS Kap. Om brott emot annans frihet. Då Utskottet i 3 kapitlet ej bibehållit skilnaden emellan fulländadt och ofalländadt försök, kan den hänvisning till senare arten af försök, som i 5 § af detta kapitel lemnäs, ej heller af Utskottet bibehållas. Att bestämma, det sådant brott, som i denna § afses, skall straffas såsom försök, efter de grunder som Utskottet uppställt i förstnämnde kap., kunde emellertid leda till för mycken stränghet; och derföre har Utskottet, med hufvudsakligt godkännande af den åsigt, som legat till grund för stadgandet i denna del af förslaget, trott lämpligast att i omförmälde § bestämdt utsätta straffbestämmelsen. Ur 9 § har Utskottet uteslutit orden »för olaga häktning», enär dessa ord förutsätta bestämmelser, som för närvarande saknas och ej höra till strafflagen.
DepartisCheferne kunde resa icke blott inom landet, utan äfven någon gång utrikes, för att se huru der tillgår och med detsamma inhemta, att åtskilliga inrättningar, som der med skäl beprisas, icke kunna bära sig hos oss. Om så skett, skulle vi måhända sluppit åtskilliga K. Propos:r serdeles om jernvägar. En annan fördel af ett ökadt antal StatsRåds-ledamöter, vore den, att Konungen kunde på Sina resor medtaga det i grundlagen fordrade antalet 4 Rådgifvare, såsom t. ex. då Han var sist i Skåne, Cheferne för Landtoch Sjöförsvaret, Utrikes Ministern och en 4:de, utan att hemma saknades tillgång å ett tillräckligt antal ledamöter för en Regering, samt möjligen äfven för att supplera en eller annan af de öfriga Deparl:s-Cheferne, som emellertid finge åtnjuta någon ledighet till hvila eller helsans skötande. Då hade man ingenting skiljt ifrån Regeringen; allt ginge sin ordentliga gång. Likväl hade man beredt lättnad och ledighet åt dem, som deraf måste vara i behof. På grund af de skäl, jag nu anfört, önskar jag att R. o. Ad. måtte, såsom sin gemensamma tanka, förklara, att förevaride förslag, ehuru godt i sin åsyftning, likväl icke är hvarken nyttigt eller antagligt. Frih. Cederström, Rudolf: Behofvet och gagneligheten af en stark Konungamakt i detta land, är en så aktningsbjudande sanning, att förslagets motståndare icke hafva kunnat göra något bättre val, än dä de tagit denna i sig sjelf obestridliga sats till utgångspunkt för sittmotstånd; men äfven jag vågar åberopa denna sats, dock just till försvar för förslaget. Jag tror att en hvar, som älskar en fast Konungamakt, skall erkänna behofvet deraf, att Konungamakten icke öfverhopas med afhjelpaude af besvär utaf så underordnad beskaffenhet, men likväl mången gång så invecklade och tidsödande, som de, hvilka nu till en stor del taga Regeringens tid och krafter i anspråk.
Efter hvad jag redan yttrat, borde jag väl uppskjuta bestridandet af de särskilda invändningar, som blifvit gjorda vid verkställigheten; men på det man icke må anse omöjligt att utan justeringsdebatter ernå ett justeradt sammandrag af ett protocoll, som blifvit fördt fullständigt, vill jag i förbigående anmärka, att detta sammandrag icke behöfde innehålla mer än motionen, beslutet och reservationer af dem, som talat deremot. Äfven den anda, som ledt Ståndets öfverläggning och föranledt dess beslut, komme då troligen att visa sig. Af motionen sage man hvad någon enskild Ledamot velat; af beslutet hvad de flesta velat, och af reservationerna hvad de underlägsna åsyftat. I vigtigare Fall kunde de, som icke vunnit framgång, genom tryckning in extenso genast göra sina åsigter inför allmänheten gällande. Genom denna, eller någon annan bestämd regel för hvad som alltid borde tryckas, förekommes alla strider om de större eller mindre delar af debatterna , som borde i sammandraget inflyta. De öfriga framställda anmärkningarna vill jag nu icke till vederläggning upptaga, öfvertygad, att den votering, som redan är begärd, icke kan undvikas, och hysande förhoppning, att den icke skall förloras af dem, som önska bifalla Utsk:s betänkande. Blott det utbeder jag mig få tillägga, att då man här så frikostigt talar om användandet af 40,000 R:dr till ett onödigt utvidgande af RiksdagsBibliollieken, så vore det önskligt, att samma frikostighet äfven måtte bevisas, då fråga blir att anslå något understöd lill de offentliga Bibliotheken vid Rikets Universiteter. Om den besparing, som uppkommer genom Riksdagsprotocollens tryckning i sammandrag, linge användas till berörde boksamlingars förstärkande, skulle både ungdomen och andra personer deraf hafva betydligt gagn. Jag anhåller om proposition till bifall å Utskts förslag. Åtskilliga hördes yrka proposition. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonli.: En värd Talare har velat öfvertyga oss derom, att ifrågavarande förslag lemnar oss en förökad frihet.
Irjg]^ a|^ j an]edning af väckt fråga om delning af nämnda pastorat, bestående af Ofver Malungs och Ytter Malungs socknar, Öije kapellag, Södra Finnmarken eller Tyngsjö kapellag samt Vestra Finnmarken, soeknemännen, på sockenstämma den 20 Februari 1853, af förekomne skäl, förklarat sig anse en sådan delning icke böra ega rum, men att Tyngsjö kapellboer åter vid samma sockenstämma framställt den enhälliga önskan, alt en kapellpredikant måtte hos dem varda anställd, i afseende hvarpå förekommit: att afståndet för kapellboerne till moderkyrkan är från 4'/2 till öfver 5 '/2 mil, och att pastoratets 2:ne ordinarie prester, nemligen Pastor och en Komminister, begge bosatte i Öfver-Malung, endast tre gånger om året kunna hålla Gudstjenst i Tyngsjö kapell, helst de dessutom tjenstgöra i pastoratets öfriga 3:ne kyrkor, af hvilka för själavården menliga förhållanden blifvit en följd att tillståndet i Södra Finnmarken vore långt ifrån hvad det borde och kunde vara; att lill Tyngsjö kapellag, bestående af 37 mycket små hemmanslägenheter, torp och nybyggen med 489 innevånare, lämpligen kunde höra det på Malungs vestra Finnmark belägna Afradsberg med 43 och Råskknölen med 21 innevånare eller tillsammans 553 personer, jemte andra dit angränsande lägenheters innehafvare i Ekshärads och Äppelbo socknar, som hade vida närmare till Tyngsjö, än till sina egna kyrkor, och möjligen kunde finna sin fördel vid att förenas med kapellaget, hvarigenom folknummern komme att betydligt ökas; att kapellaget i aflöning åt den föreslagne predikanten erbjudit sig årligen utgöra 161 R:dr; hvartill komme hälften af Kyrkoherdens och Komministerns inkomster från kapellaget eller 105 R:dr 32 sk., allt Banko, hvilket belopp bemälde prestmän vid sockenstämman förklarat sig vilja afstå, emot det alt Kapellpredikant, utom de vid denna tjenst vanliga göromål, bestrede deras Bil. M 7 till Kongl. Majlis Nåd.
N:o 4, med anmälan om Riks-Shns beslut ang:de det hvilande förslaget till ny R. O., m. m.; N:o 5, med anmälan om Riks-Shns beslut i ani. af åtskilliga sedan sistlidne riksdag hvilande Grundlagsändrings-förslag; Lag-Utskottet: N:o 6, i ani. af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden ang:de morgongåfva; N:o 7, i ani. af väckt motion om förändrad lagstiftning ang:de äktenskapsförord samt mannens målsmansrätt för hustrun; N:o 8, i ani. af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående giftorätt i bo; N:o 9, i ani. af väckt motion om ändring af K. Förordn:n den 24 September 1861, ang:de vård af död mans bo; N:o 10, i ani. af väckt motion om ändring af 12 Kap. 10 § Arfda-Balken; N:o 11, i ani. af väckt motion om arfsrätt för efterlefvande maka; N:o 12, i ani. af väckt motion om ändring af lagens stadgande i 15 Kap. 1 § Arfda-Balken, angrde danaarf; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utsikottet: N:o 16, i ani. af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarne samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma styrelser m. m.; Den 22 December.
Skrifvelse, rörande frågan örn Härjeådalens dterläggande under Gefleborgs Läns* Styrelse. S. A. K, X anledning af inom ett Riks-Stånd väckt fråga om Herjeådalens återläggande under Gefleborgs liäns-Slyrelse, hafva Riksens Ständer fästat uppmärksamhet på det med denna Provins inträffande förhållande; att nemligen dess inbyggare äro nödsakade, att, flere gånger om året, besöka de i Gefleborgs Lan befintlige Städer och inträffande Underdåniga Sirifvelser, marknader , dels för afyttrandet af sine egne producier, dels för inköpet af erforderlige lifsförnödenheter, och att det sålunda för Herjeåda-> lens inbyggare vöre en väsentlig fördel, om, på, §atnm.a ort, dit de för sine oeconomiske förhållanden aros nödsakade att sig begifva, de tillika egde tillfälle, att anmäla och bevaka sine rätts-angelägenheter, ( stallet för att, som nu, behöfva vända sig till den, i motsatt rigtning, aflägset belägne Jemtlands Läns-Styrelse. Men, då för afgörandet af en så vigtig fråga, suna huruvida en Provins må skiljas från en Läns-Styrelse, för att underläggas en annan, en åtgärd, hvarpå ortens föikofran eller aftagande till väsentlig del beror, det är af högsta vigt, att tillförliteligen kinna inbyggarnes allmänna önskan, den påföljd en sådan rubbning kan medföra ej mindre för den Läns-Styrelse, hvar» verksamhet sålunda inskränkes, än för den, hvars omvårdnad skall ytterligare utsträckas, m. fl. nödige upplysningar, dem Riksens Ständer saknat och icke kunnat med erforderlig visshet erhålla, så anhålla Riksén* Ständer i underdånighet, det E. IL MU täcktes öfver den af Herjeådalen* fullinäglige vid innevarande Riksdag gjorde framställning om Herjeådalen* återläggande under Gefleborgs Län låta höra, ej mindre detta Landskaps invånare, än äfven Läns-Styrelserne i Östersund och Gefle, samt att E. K.
Man har, för att afskräcka ifrån emancipationens beviljande åt de Svenska Judarne, velat framkasta såsom en följd deraf, att Judar skulle komma att inflytta ifrån alla länder, der de äro förtryckta, och att den Svenska jorden skulle öfverfyllas af ”skeppsladdningar” af Judar, ”dräggen” af dem o. s. v. De utvidgade rättigheter, dem motionerne åsyfta, begäres likväl uttryckligen endast för Svenska medborgare af den fremmande trosbekännelsen, och naturalisation för med vederbörligt tillstånd inflyttande Judar, är tvärtemot, uti den af mig vördsamt framställde motionen, ganska mycket begränsad. Det beror ju i alla fall på Regeringen, att, likasom för hvarje annan fremling, bestämma äfven den fremmande Judens vistande tills vidare i landet och naturalisation; och före sitt beslut, i afseende på naturalisationens beviljande, inhemtar Regeringen vederbör, myndigheters och till och med föreståndarnes för de Mosaiska församlingarnes utlåt. Då Regeringen eger alt ensam bestämma öfver den ekonomiska lagstiftningen i allmänhet, hvarföre icke skänka Regeringen förtroende äfven i denna fråga? Lika med Hr von Hartmansdorff och Gr. Liljencrantz skattar jag högt den religiösa enheten tili vårt land. Nationen är Luthersk-Evangelisk och ganska få dissenters finnas; men hvarföre skola vi icke låta härstädes födde och behörigen naturaliserade Judar få Svensk medborgare-rätt, hvarigenom öfvergången till vår christna lära blefve underlättad; helst en sådan rått medgifves andre med Statsreligionen skiljaktige trosbekännare här i lan - 62 Den 19 Mars f. m. det och allt religionsoch samvetstvång är af våra grundlagar förbjudet.
Ek härigenom hafvajgjort sig förtjent af Rikets Ständers välvilja och belönande uppmärksamhet, skolat tillstyrka, att honom måtte, utaf Riksgälds-Contorets medel, tilldelas en gralificalion af ett tusende två hundrade (1200) Riksdaler Banco, såsom vedergällning för hans möda och besvär samt tids-uppoffring/ Stockholm den 12 April i834- 6 Stats-Utskottels Memorial N-o 56. Reservationer: Af Herr Prosten Åstrand. Då jag anser en mångfaldigt större vinst, än den åt Herr Öfver-Commissarien Ek nu föreslagna gratification, hafva för Riksgälds-Contoret uppkommit genom hans biträde vid förändringarne i Riksgälds-Contorets förra hus, och gratificationen icke är motsvarig det vidsträckta besvär, Herr Öfver-Commissarien Ek under trenne år haft vid detta arbete, yrkar jag, att samma gratification må förhöjas till 2000 R:dr. Härmed förenade sig Herr Prosten Nordin samt Herr Brukspatronen Langenberg. Af Herr Prosten Östberg. Under det jag af egna angelägenheter hindrades någon stund vara närvarande i Utskottet den 12 på aftonen, förekom till afgörande in Pleno Riksgälds-afdelningens förslag till utlåtande om verkställigheten af Rikets Ständers sistlidne Riksdag fattade beslut, att, enligt godkände ritningar, förvandla Riksgälds-Contorets förra hus till sessions-rum för de tre Ofrälse Stånden samt för Utskotten. "Vid min återkomst erfor jag med verklig ledsnad, att pluraliteten af Utskottet nedsatt det i Afdelningen åt ÖfverCommissarien Ek föreslagna arfvode från 2000 R:dr till 1200. Jag kunde aldrig föreställa mig annat, än att Utskottet med fägnad skulle omfatta tillfället att, med bifall lill Afdelningens förslag, visa en slags erkänsla lör denne värdige man, som öfver 4°
Jag skulle likväl tro, att här i Stockholm inträffar, att icke vörelseidkande borgare äfven väljas till ledamöter i Pröfnings-comiteen; ty man kan icke veta, om en borgare idkar rörelse eller ej, då hail icke uppsagt burskap, särdeles som han hvad dag som helst kan börja sin rörelse ånyo, i händelse han nedlagt densamma; och det ar således svårt att bestämma hvilka personer äro activa i den rörelse, för hvilken de skatta. Skulle det dock vara nödigt, att den mening, som ordet innebär, qvarstår; så bör likväl icke ”rörelseidkande” begagnas, utan bör det heta: ”tolf borgare, som idka rörelse,” — då blir det en för örat angenäm Svenska. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i i 19 §;n. Ropades ja och nej. Hr Printzensköld: Det förundrar mig verkligen att höra ja svaras på Hr Frih. o. Landtnäs propos., då jag tydligen visat alt uppenbara språkfel förefinnas i Utsk:s förslag, äfvensom huru dessa kunna undanrödjas genom den redactionsförändring jag uppgifvit; och R. o. Ad. torde derföre, om icke för något annat, åtminstone för sitt eget anseendes skull, bifalla mitt förslag. Hr Frih. o. Landtm, förnyade sin sednast framställda proposition. Piopades starka nej blandade med många ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den redaction af 119 §:n, som Hr Printzensköld föreslagit. Ropades ja och nej. Hr Landtm, yttrade, att han i sin propos. nu ville skilja de båda momenten i §:n; hemställande nu först, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s förslag i första morn., med uteslutande af ordet ”rörelse-idkande.’' Ropades nej. Första mom. blef derefter oförändradt anlaget, sådant Utsk. det föreslagit.
Sedan år 1825 vill jag mycket säkert påstå, att icke öfver 10 sådane anmälanden skett, hvilka alla angått frågor af mindre betydenhet; och hvad jag tillika vet, är, att i andra länder hafva Tullstyrelserna den rätt sig öfverlemnad, att bedömma förseelsens egenskap, och lemna den till vederbörlig Domstol, eller förlika saken. Hos oss är detta förhållande så begränsadt af författningarnes föreskrift, att detta icke medgifves Tullstyrelsen, mendet synes mig besynnerligt, om icke ens Kongl. Majit skulle äga att skilja sådana förseelser, hvilka härröra af misstag, från dem, som härröra af verklig brottslighet. Herr Hjerta: Herr af Billbergh har visserligen nu framställt en så billig åsigt af den Kongl. Skrifvelsen, hvars innehåll eller tillvarelse jag ej kände, att jag icke borde göra någon vidare invändning, frågan tagen ur den synpunkt, som han sett den. 17 H. 10 i46 Den 19 Mars e. m. Den 19 Mars e. m. »47 Men om Herr af Billbergh skulle tänka sig in i dens ställe, som läser Circuläret, torde han finna omöjligheten, att sluta dertill, att här blott kan vara fråga om ett misstag vid afsändning eller någon blott förändring i emballaget, utan att hvarje beslag vore nästan omöjligt, så snart Lurendrägeriet blott skedde af sådana personer, som alltid ansågos utan uppsåt lurendräja. Är afsigten sådan, som Herr af Billbergh framställt, så är det en stor ofullkomlighet i författningen. Att allenast 10 sådane mål sedan i825 inkommit, kan jag icke vederlägga; men tror likväl, att de varit flere, och om Herr af Billbergh sjelf ville ta reda derpå, skulle han utan tvifvel finna andra, än blott sådana oskyldiga förgripelser, som han citerat. För öfrigt är jag så förekommen af Herr von Hartmansdorff i frågan om sjelfva sättet, att jag dervid ingenting har att tillägga. Jag anser mig likväl skyldig att yttra, i anledning af Grefve Posses anmärkning i afseende på Preussen, att intet despotiskt land finnes, der man har något begrepp om skattemedels redovisande, hvarest icke
Uti anbefalldt yttrande till Kongl. Maj:ts och Rikets Stals-Conlor •öfver 1 öne-regleriagen för Wexiö Slifts Läroverk , anmälde dess Consistorium den *4 April i832, att, då inkomsterna af Barnarps, till Rectors-beställningen i Jönköping anslagna, Praebende-Pastorat, uppgått i medeltal, efter taxeringsvärde, till endast acjo R:dr 6 sk., och således, med afdrag af VicePastors lön R:dr, lemnade en årlig behållning af blott 5o R:dr 6 sk., så ansåge Consistorium denna vinst icke motsvara olägenheten al bägge Ijensternas förening, utan önskade, att Pastoratet mätte, vid dåvarande innehafvares afgång, skiljas från Rectors-tjensten, i förmodan, alt Visingsö-fonden skulle, då ledigheten yppades, lemna tillgång å ifrågavarande lönefylluad. Af sådan anledning och då ej mindre Läroverks-Comiteen, än sistförsamlade Skol-revision föreslagit, (sid. 85 i den förres Betänkande af den 20 December 1828, och sid. 78 i den senares Berättelse af den i3 December i83a) att Prasbende-Pastorat, Comministraturer och andra Prest-sysslor måtte från alla Lärare-beställningar vid Scholor skiljas, antingen vid nuvarande innehafvares afgång, eller ock genast, orade ville emottaga den lönförhöjning, som i stället skulle dem tillkomma; så och enär Praebendeus afsöndring rörde fAe §. af Presterskapets Privilegier, beslöt Kongl. Majit, den 21 September 1833, att i detta hänseende, der fråga dock endast vore att afhända Scholorna en inkomst af 5io R:dr 45 sk. 11 r., inhemta Rikets Ständers beslut, äfvensom Kongl. Maj:t fann några andra, löneregleringen vid Rikets Elementar-Läroverk beträffande frågor vara af den vigt, att de borde till Rikets Ständers yttrande öfyerlemnas. Kongl.