Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Läkekonstens uppgift är därför också gifven och klar: att försona denna mäktiga varelse eller i nödfall med tillhjälp af en än mäktigare betvinga honom. Sådan är uppfattningen än i dag hos de vilda folken af sjukdomarne och läkekonsten; sådan har den också en gång varit hos de civiliserade folkslagen. Äfven sedan kristendomen med sin lära om den enda och sanna Guden detroniserat de forna gudarna, bibehöll sig tron på öfvernaturliga onda makter, en tro, som inför folkets åskådningssätt fann ett stöd i kristendomens skarpa särskiljande af det godas och det ondas begrepp. Särskildt svårt synes folkmedvetandet hafva haft att släppa sin gamla uppfattning, att sjukdomarne voro en följd af dessa onda makters inverkan, och än i dag kunna vi hos vår allmoge finna många seder och &gt;; huskurer », som otvetydigt ' kunna leda sina anor tillbaka ända till hedendomens dagar. En mycket stor roll i folkets föreställning om sjukdomarne spelade elfvorna. Hvad dessa ursprungligen ansågos vara, tyckes folktron så småningom hafva förglömt, men den jämförande språkforskningen har här liksom på så många andra områden lyckats bringa i dagen förgångna tiders uppfattning. Bfvorna, hvilka allmogen sedan långa tider tillbaka föreställt sig såsom små hvitklädda barn med utslaget hår, betraktades i äldsta tider såsom de aflidnes själar, hvilka uppträdde såsom skogsrån, bergsrån, tomtar och dylikt. De kallades äfven alfer och vättar och ansågos ega mycket stor makt öfver de lefvande. Nästan allt ondt, för hvilket en människa kunde blifva utsatt, berodde på att hon » råkat emot », d. v. s. oförvarandes förolämpat elfvorna. D e t var elfvorna, som förorsakade afmagring och aftyning hos barnen genom att suga dem. Nässelfeber kallade man » elfvabläst », emedan den var » på- blåst » af en elfva. Med » elfvaskott » betecknade man en plötsligt påkommen sjukdom. Nervösa ryckningar kallas » elfvan », och stark yrsel ådrog man sig, om man råkade sofva på ett ställe, der elfvorna trått sin dans.
PaniHufvudsumma. Stimma. Fabriks-Inrättningar som taxeras efter utsatte Glassér. §. af TaxeringsCom. Protocoll. Fast Egendoms värde. PartiSumma. Hufvudsumma. 84,000 ä 5,000 TaxeringsComitéens förrättning. Bevillning efter ?:dra Art. 1622 497 u med 3245 Skepp:d Smide, med 994 Dito Dito. Rätteligen utdraget betygar, Upsala LandsContoir den 13 Mars 1815* g?oh. Holm, FiltKamererare och LänsBokhålkre, Den 31 Mars. • 319 Remitterades till Bevillningsutskottet, och skulle med de öfriga respectiva Stånden cornmuniceras. (Se vidare bifogade Tabeller.) Friherre DrGeer, Car!t Grefve Ugglas, Gustaf, och Herr Rentersköld, Axel, conformerade sig med den af Herr Grefve Brahe gjorda hemställan, begärandes den sistnämnde, att deras instämmande måtte genom ProtocoilsUtdrag äfven meddelas Bevillningsutskottet. f*— Ett af Herr Olivecreutz , fjfohan Adolph, inlemnadt Dictamen upplästes, lydande som följer : Då redan flere medlemmar af Riksens Höglofl. Ständer fullföljt den från längre tider yppade klagan deröfver att beskattningen är tung, tillgången på penningar inskränkt, inhemska varuproduetionen liten, samt Statens Embetsmannacorps illa aflönad och underhällen — då anfier jag sannfärdigheten af detta förhållande vara genom erfarenheten nog upplyst, och således fiågan hufvudsakligen blifva: Om och huruvida erforderliga medel kunna hopsamlas , till alhjelpande af Statens behof och inrättande ef en bättre hushållning och lönanstale 320 Den 31 Mais.
Att den Jude, som hädanefter beträde* att antaga eller nyttja någon Svensk Undersåte i sin tjenst, måtte för hvarje person åläggas böter af ett Hundrade Rd., angifvarens ensak, samt derjemte ur Riket försändas; och 3:0 Att då den tillåtelse, Judarne i Reglementets 24 § blifvit tillagd, att af andre Nationer hysa och underhålla så mycken betjening de behaga, möjligen skulle kunna leda derhän, att ifrån andra Länder till deras Tjenstehjon införskrefvos till sederne alldeles förderfvade personer, hvarmed samhället skulle blifva illa belåtet, Judarne fördenskull, vid den i nästföregående moment föreslagne påföljd, äfven måtte förbjudas, att i sin tjenst antaga Utländningar, hvaraf den fördel ansetts böra inträffa, att Judarne, nödgade att genom kroppsarbete härda sig, skulle blifva användbara i Svenska armeen, då biträde af dem kunde påkallas, samt af Olof Håhansson från Elfsborgs län, som hemställt. 1:0 Att, då, genom den af Judarne utvidgade fabricationen af bomullsväfnaden, Bgsvi och Ekon. Utsk. Betänkanden. 427 siien i synnerhet medelst den stora tillgängen derå, som Judarne utifrån genom lurendrejeri inbringa i landet, den inhemska Jinneväfnaden blifvit mindre begärlig, och hågen för linodling med detsamma qväfd, Judarne alldeles mätte förmenas, att i landet införa varor och tyger af bomull. 2:0 Att, då bomullsgarns varons kringspridande i landet af Judarne ganska mycket underlättas, genom den frihet de ega, att på sina täta resor, städerne emellan, begagna Gästgifvarskjuts, hvarvid ock allmogen ganska myqket besväras, genom deras tungt lastade vagnar, Judarne hädanefter icke matte ega rätt, att förhjelpa sig genom landet annorlunda än medelst beting; och 3:0
Den 18 Ju ni. 411 religions-samfund»; men jag frågar då: hvad menas med kristligt religions-samfund? Många af eder, mine Hrr, torde förundra sig öfver denna fråga, men den torde dock vara fullt befogad, ty svaret är ofta ganska svårt. Aro t. ex. mormonerna kristna eller icke? Det finnes mången på detta rum, som kan intyga, att då InterimsRegeringen under K. M:s sednaste sjukdom styrde Riket, förekom inför Norrska StatsRådet frågan: böra mormonerna anses vara en kristen sekt eller icke? För så vidt jag af kyrkohistorien kunnat inhemta, är läran om rättfärdiggörelse!! det enda rätta kristerium derpå, huruvida ett religions-samfund är kristligt eller icke. Rättfärdiggörelseläran är hufvudläran i all religion, och efter den bestämmes lärans sanning. Också förklarade theologiska fakulteten i Christiania, på Norrska Regeringens förfrågan, att den icke kunde anse mormonerna mindre än katholikerna utgöra ett kristligt samfund. Går man nu till mormonerna och kastar en blick på deras troslära, så torde man hafva svart att påstå, det mormonismen är mindre kristlig än socialismen, och i många afsulen mindre kristlig än katholicismen. Tiden torde icke tillåta mig att här tydligt utveckla och förklara trosläran, men livar och en, som slår upp Professio Tridentiua och jemför den med mormonernas heliga bok, skall finna likheten dem emellan förundransvärd. Det återstår att betrakta sedoläran. Ingen vill väl påstå, att den hos mormonerna är kristlig, och jag, för min del, vågar tryggt påstå, att mormonerna i hänseende till deras sedolära äro hedningar, ty deras sedolära är så hednisk som möjligt. Men har katholicismen icke i detta afs:de någon likhet med mormonismen? Jo, visserligen i många fall.
För hvarje liten upptäckt man gör, hoppas man på en ännu större, man tycker, att horisonten vidgar sig, och därför att man förut sett ingenting, tycker man, att man nu ser så mycket. Och hvad man funnit eller tror sig hafva funnit, känner man en jublande lust att meddela andra. Ty man tror, att alla måste dela begäret att fråga liksom lyckan öfver att få ett svar. Därför skref Grane frimodigt hem om sina tvifvel, och han berättade, att han börjat se sin värld med andra ögon. När han då fick svar, var det från modern. Det lät djupt bekymradt och var ej utan en viss bitterhet. – »Antikrist skall komma», stod där, »före de yttersta tiderna, det veta vi. Och den som ej tror Kristus vara Gud, han är visserligen antikrist. Men jag beder för dig, att ej också du måtte varda förförd.» Grane kände sig så besynnerligt främmande för sin mor, när han läste detta. Det var ej fritt från, att han till och med i den första häftiga glädjen öfver de »nya» upptäckter, han tyckte sig göra, haft en stilla förhoppning, att han skulle kunna förändra moderns uppfattning. Men altid hade han trott, att de åtminstone skulle förblifva mor och son, äfven fastän deras tankar i mycket voro åtskilda. Han hade hoppats, att de skulle kunna mötas i en sak: i att ömsesidigt förstå och älska hvarandra. Och det var först med en naiv förvåning, som det blef klart för honom, att detta var tvifvelaktigt. Det dröjde länge, innan han fick syn på omöjligheten. Och det dröjde ännu längre, innan han förstod, hvilken brist det var hos människorna, att åsigterna skulle skilja dem åt. Ty alla hafva vi ju blifvit uppfostrade med fraser, såsom t. ex. att »åsigterna göra mannen» o. d. Han skref till sin mor bref, hvilka innehöllo glödande försvar för hans nya åsigter, han öppnade hela sin själ för henne, ty han trodde, att själfva uppriktigheten skulle utgöra ett föreningsband. Men småningom blef han trött, han fann, att meningsutbytet aldrig ledde till något resultat, och han bad, att de måtte upphöra med denna gagnlösa brefväxling och i stället skrifva om andra saker. Det som en gång hade skett, det hade skett.
— N:o 47. till Rikets Ständer, angående förslag till ny inqvarteringsordning för Stockholms stad samt andra i sammanhang dermed förekomna frågor. II. R. 370. IX. U. 381. A. 664. — N:o 48. till SlatsUtskottet, rörande Piteå och Luleå städers ordinarie Båtsmanshåll. VII. B. 329. A. 332. E. 399. — N:o 49. till StatUtskottet, angående afskrifning af förskjutne medel lill betalande af Statstidningens skuld. V. B. 380. A. 606. VI. N:o 50. till SlatsUtskottet, angående hästvacance-afgiftens ( 118 ) fortsatta erläggande af de rustande vid Andra Lif-grenadierregementet, äfvensom vid Westgötha regemente. IX. B. 687. X. A. 3. E. 485. Propositioner och Skrifvelser, Konungens nådiga: — N:o 51. till StatsUtskoltet, angående nedsättning af arrendeafgiften för Motala kronofiske och mjölqvarn. IV. B. 411. A. 453. V. E. 240. — N:o 52. till StatsUtskoltet, angående ersättning till Elfkarleby gästgifverihemman i Upsala län, för förlorad mark, i följd af en väganläggnirig. IV. B. 411. A. 453. V. E. 240. — N:o 53. till Rikets Ständer, rörande anslag till inköp af boställe åt en Capellpredikant i Undenäs församling inom Skaraborgs län. III. II. 65. VI. B. 280. A. 607. VII. E. 335. — N:o 54. till StatsUtskoltet, angående Häradsskrifvaren I.
M e n h o n tänkte mest på skandalen — skandalen, att ej hafva fått mottaga några visiter på nyårsdagen, medan hennes äkta hälft däremot kände en viss sugning v i d tanken på lilla pärlan o c h kålen, hvaraf hans för tillfället särdeles känsliga luktorgan hade en behaglig förnimmelse. H a n såg på sin Adelaide, suckade och v e k tidningen åter rätt för att döfva sina marter g e n o m att läsa annonserna, då han m e d ens spratt till såsom stucken af en tarentel. » Hvad, hvad i all världen vill detta säga, » ropade han o c h svängde tidningen i luften. » Någon ny eldsvåda kan jag tro, » sade Adelaide matt o c h torkade sina tårar. » Eldsvåda! M y c k e t, m y c k e t värre! » » Ny fason på hattar då, » kvittrade unga frun med en matt skymt af intresse i sina sorgsna ögon. » Läs, » sade herr Björklund majestätiskt, » h v e m än skurken är, skall han blifva straffad exemplariter, exemplariter, * o c h han utbredde för sin häpna makas ögon tidningen o c h visade m e d ursinniga åtbörder på en annons m e d ståtliga typer och af innehåll, s o m f ö l j e r: Då föräldrar skola välja namn åt sina barn, råka de ej sällan i stort bryderi. Oftast lånar man närmare eller fjärmare släktingars namn, hvarigenom i en framtid förväxlingar lätt kunna uppstå. Dessutom k o m m a på detta sätt ett fåtal namn att i oändlighet upprepas o c h detta mestadels utländska, som sakna allt välljud. Slår man u p p vår hederliga gamla almanacka för att söka hjälp o c h ledning, finner man ej mycket som kan användas. A f de i den samma upptagna 350 namnen äro 150 namn på martyrer, påfvar o c h helgon — alldeles omöjliga att använda; nästan alla de öfriga äro af utländskt ursprung. Och af de klangfulla namn, s o m buros af våra förfäder, äro endast några få upptagna.
Min mening är icke alt nu ingå i närmare bedömande, i hvad mån denna frågas behandling vid föredragningen visar den noggranna omvårdnad om eller afseende på det allmänna intresset framför några fa enskildes, som billigt kan fordras, förutsatt att de af mig framställda anmärkn:r finnas grundade; men deras framställande bör åtminstone kunna utgöra en giltig anledn. för Bevilln.Utsk. och Ständerna, att egna åt denna punkt en sorgfälligare uppmärksamhet, än den synes hafva tillvunnit sig hos Konungens rådgifvare. Lyckligtvis är jag i tillfälle att härvid tillika intyga, att andra artiklar förekomma i afseende hvarå det allmänna intresset icke blifvit eftersatt för det enskilda. För 2:ne är sedan anlade jag, tillsammans med en annan person, här i hufvudstaden en fabrik för tillverkning af svafvelsyra, hvilken likasom det tillämnade bomullsspinneriet i Götheborg afsåg alt kunna fournera hela rikets behof af ett fabrikat, som står till åtskilliga teckniska näringar ungefär i samma förhållande, sorn bomullsgarnet till väfnadsindustrien. Det är nemi., för att nyttja Hr föredragandens uttryck om den sistnämnde artikeln, lika med denna en vara, som ”ehuru i icke ringa grad förädlad, likväl utgör ett råämne för ytterligare fabrikationer”. Före denna fabriks anläggning erhölls svafvelsyra här aldrig till billigare pris än 5 sk. r:gds per <7, — och för ej många är sedan kostade den 8 sk. b:co. Så snart fabriken kommit i gång, nedsatte vi genast priset på varan till 4 sk. r:gds, och i större partier lill 3 sk. 9 rst. Del oaktadt har regeringen med afseende pä denna artikels stora nytta och användbarhet för en mängd näringar, föreslagit nedsättning af lullafgiften ifrån 6 rst. per il. som den utgör för närvar. — för några år sedan utgjorde den ännu 1 sk. b:co — till 4 rst.
Björkman, å 6,300 R:dr, för sänkningen af Gärsjön inom OsterFernebo socken; dito dito 7,320: 47. för sänkningen af Ostanbräcks och Viisjöarne inom Tuna socken och Södra Helsingland, å 6,240 R:dr, emot återbetalning af 8 procent årligen, med beräkning af 2 procents ränta 6,240: — » dito af Fäbodetjern i Söderala socken, å 480 R:dr, emot dito dito 480: — » dito af AlOch Telge-sjöarne i närheten af Söderhamn, å 27,600 R:dr, emot dito, med beräkning af 3 procents ränta 27,600: — inom Wester-Norrlands län: för sänkningen af Tåsjön, inom Tåsjö socken, å 6,000 R:dr; emot dito dito 6,000: — Transport: 9,025,531: 50. 9,016,853: 26. 978: 80. 697: 19. 1,673: 24. 1,440: — 435: 74. 720: — 720: — 19,084: 97. 2,765: 94. 6,816: 47. 6,240: — 480: — 27,600: — 6,000: — 9,092,505: 61. 41 Transport: 9,025,331: 50. 9.092,505: 61. inom Jemtlands lån: för utdikningen af myrer vid 11 uplanda, Ökne och Smedsåsens byar inom Näskotts socken, å 3,440 R:dr, emot återbetalning af 8 procent årligen, med beräkning af 3 procents ränta, 3,440: — 3,4"40; inom Vesterbottens län: till Bruksegarne O. Forssell och F.
Att befattningen med den öfrige låneiillgångens uttagande och fördelande , på sätt nedan bestämmes, må tillhöra, för Norrköping en i detta ändamål förordnad Committé, bestående, under Landshöfdingens i .Länet Ordförande, af en Statlens Borgmästare, 4 Rådman, 2 Adelsmän, 2 ofrälse Ståndspersoner och 4 af Borgerskapets Äldste, alla i staden boende, samt för Borås likaledes en Committé, utsedd af Star dens invånare, på sätt dem lämpligast synes och ställd under Landshöfdingens i Länet Ordförande; hvarförutan det bör vara Riksens Ständers Eullmägtige i Riksgälds-Contoiret, hvilka komma, att anslagen till de Iånesökande utgifva , förbehållet, att när som helst låta, på sätt dem tjenligast synes, undersöka, huruvida de för desse låns beviljande af Riksens Ständer föreskrifna vilkor, ej mindre af de lånefördelande Committéerne sjelfve, än af dem , som erhålla lånen, valda iakttagne, samt meddela nödiga fö-r Underdåniga Skri fv elser. 41 xeskrifter till skyndsam rättelse af de missbruk, som vid en sådan undersökning möjligen kunna röjås. 4:0 Att, vid fördelningen af Låne-summorne, det må åligga nämnde Committéer, att särdeles afse , förutan den nödiga säkerheten , jemväl att Låne - understöden företrädesvis utlemnas till dem, som deraf i synnerhet kunna vara i behof, samt att inga andra, än egare af afbrände tomter, må blifva af Låne-förmånen delaktige, och att de, som sålunda erhålla Lån, tillförbindas, så väl att å deras tomter uppföra boningshus, verkstäder, eller andra byggnader i öfverensstämmelse med den af E. K. M. för hvardera Staden faststälda plan och byggnadsordning, som äfven att, sednast inom fem år från Lånens första utgifvande, eller före 1828 års slut hafva fullbordat och brandförsäkrat den byggnad, för hvilken
Ej specificerade samt lill redskap och machinerier ej hänförliga arbeten af Gultapercha draga nu en tull af 50 öre skålpundet; men då nämnda artikel numera vunnit ett allmännare användande inom industrien och begagnas såväl vid valtenoch gasledningar saint eldsläckningsanstalt som ock för jernvägarnes behof, hafva Rikets Ständer ansett arbeten deraf, som för sådana ändamål till riket inkomma, höra, i likhet med hvad för redskap och machinerier blifvit stadgadt, åtnjuta tullfrihet, och en bestämmelse härom böra i taxan införas, på sätt förslaget innehåller. 1 anseende till den mängd olika slags Hattar, som i sednare tid tillkommit och utgjort föremål för införsel, hafva Rikets Ständer, i enlighet med embetsverkens hemställan beslutat den förändrade och mera förtydligade redaktion af laxerubriken Hattar, som förslaget utvisar. Då handtverks-Instrumenter, enligt redan i införseltarifen under linien befintlig anteckning, tullbehandlas såsom verktyg och således draga en tull af 5 procent utaf värdet, hafva Rikets Ständer, till beredande af fullständigare konseqvens i tu Ilbeska ttningen^ och i öfverensstämmelse med embetsverkens derom gjorda hemställan, beslutat, att införseltullen för fältskärs-, matematiska, optiska, fysiska och navigations-instrumenter, med eller ulan fodral, alla slag, derunder inbegripna monterade optiska glas samt barometrar och termometrar, hvilken tull, nu bestämd lill 40 öre skålpundet, i många fall motsvarar nära 10 procent å värdet, skall nedsättas till 25 öre skålpundet. Enligt hvad embelsverken upplyst, hade instrumentet Harmoniutn eller Fyshar* monika, pä grund af E. K. Maj:ts nådiga Bref den 10 Juni 1859, tullbehandlats lika med positiv; men da instrumentets värde lärer utgöra frän 300 lill 800 R:dr, och en tullsats af endast 7
Ut supra. Ex Protocollo J. U, A Imqvist. S. D. Remitterades till Stats - Utskottet1 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Biksens Ständer, angående betalningen af de 1 anledning af Högstsalig H. M. Enke - Drottningens arf uppkommande skulder; gifven Stockholms Slott den 14 Juli 1815* Ut supra. Ex Protocollo f J. U. Almqvist. Den 14 Juli. 1149 S. B. teffer ytterligare föredragning lemnade Prest Ståndet sitt bifall till nedannäinnde frän Utskotten inkomna Betänkanden, nemi.: från StatsUtskottet 1:0 i anledning af gjord anhållan , att Stockholms Stads-Cassa måtte befrias från den Stadens Krono Uppbörds Verk åtföljande ordinarie aflöning och denna varda på Kronans Stat uppförd; 3:0 om afskrifning i Eiks-Staten af 5,283 B:dr 3 sk. 5 rst., som af Stats-Verket blifvit BikSgälds-Contoiret ersatte för de till ett lika belopp utaf Bevillnings-Uppbörden i Stockholms Stad skedda afdrag till aflöning åt Mantalsoch Uppbörds Commissarier; från BevV.lnings-Utskottet I anledning af Herr Friherre Cederströms väckta motion, angående projectet till Eevillnings-Fc rordning; från Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten I anledning af Riksdagsmännen Olof Olofssons samt Joh. M. Wessings Memorial , orri ändring och förklaring uti vissa delar, af Kongl.
De blifva blotta opersonliga krafter, utströmmande från den ende evige Guden. – Så anse vi dem äfven, invände Hermione. – Våra filosofer säga, att dyrkandet af flera gudar uppstått genom menniskornas svaghet, som fördelat fullkomlighetens attributer på många. – Men hvarför förneken J då den Gud, som låtit sig blifva uppenbar för edra filosofers slutledningar? Emedan han är ofattlig för mängden, skolen J svara. Ja, han är i sanning ofattlig, om han, såsom många af edra filosofer förmenat, endast är den outgrundliga, på alla egenskaper tomma enheten i tingen, ett väsen, som ej bekymrar sig om menniskornas öden; men är han en god, allvis och kärleksrik försyn, så är han icke blott fattlig för den enfaldigaste, utan just den, efter hvilken de okunnigaste hjertan i alla tider längtat. J, upplyste hedningar, ären stolta aristokrater; J talen om en religion för de utvalde andarne, de vise och tankekraftige; om en annan för den stora hopen. J viljen behålla kärnan för er och kasta skalet till mängden. Mot denna uppfattning har samma hop sjelf protesterat, och protesten är Kristendomen. J villen icke omstörta altarne, J villen icke rubba de enfaldiges tro, beröfva dem deras illusioner, som, efter hvad J trodden, gjorde dem lyckliga. Ibland er funnos äfven sådana, som för statens, för ordningens skull ville befästa den gamla vidskepelsen, förutan hvilken de förmenade, att allt skulle sammanfalla i grus. Likasom om en lögn vore det starka band, som sammanhölle verlden! Då förkunnades ur folkets lägsta kretsar, ur fiskarhyddor och verkstäder, samma ofattliga sanningar, på hvilka J haden tagit beslag för er egen räkning. Detta öfverraskade tvifvelsutan de vise. Det var en revolution och så demokratisk, Hermione, så frihetssyftande den kunde vara. Den förkunnade en gud för alla, en vishet för alla. Den förkunnade, att den höge och låge, imperatorn och slafven, äro bröder, barn af samme fader, delaktiga i samma arfvedel.
Ständerne endast unde» namn af låne-anslag bevilja detta understöd , blir det för Bolaget icke möjligt, att emottaga det. Dfi måste då heldre låta hela Canalen rasa. ifag vill blott förklara, det Utskottens öfvertygelse varit, alt Ständerne nu genom ett direct anslag, under nästföljande fem år, skola understödja Canalens reparation, på det den sedermera må kunna underhålla sig sjelf. Aclie-ägarne hafva ändå gjort en uppoffring af ungefär 24Q y'oeent, för hvilka de aldrig åtnjutit någon ) ärna. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: För min del kan jag ej inse något skäl vara för handen, hvarföre Bidderskapet och Adeln nu skulle frångå den princip, sorn fattades vid frJgan ©m Gö - t?«rt 33 Ocloher/. ra, **i t ha Canal. Jag vet icke, hvarföre kommande Iständer skulle visa mindre generositet, än de närvarande. Om inkomsterna blifva så små, att de icke betacka omko3tnaderne> kan man likaväl räkna på en present af kommande Ständer, som af de närvarande, och de skola da säkert icke underlåta att lemna uppskof med afbetalningen. Jag vill endast fästa uppmärksamheten der vid * att sådane fall möjligen kunna uppstå, att inkomsterné blifva tillräckligt dryga för att kunna göra en af. betalning, hvarföre jagar af den tanka, att Staten icke bör onödigtvis efterskänka sin fordran. Friherre Hjerta, Fredria: Den enda Ledamot, som i Utskotten skiljt sig från det afgifne Betänkandet om SöderTelge Canal, är Herr von Hohenhausen, och jag nekar icke, att med den farhåga Ständerne hysa för vådeliga pra?judicater, skälig anledning därtill varit, men i det sednare Betänkandet hafva Utskotten, sorn mig tyckes, så fullständigt utvecklat så väl skälen för anslagets beviljande, sorn GanalBolasels billiga anspråk derpå.