Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter sager Utsk.: »att bevärings-manskapets vapenöfningar blifvit utsträckta samt ökade anslag för en ändamålsenligare , organisation deraf anvisade; att de förbättringar i försvars-väsendets ordnande i allmänhet, som af förändrade tidsförhållanden och den under sednare tider vunna erfarenhet möjligtvis kunna anses behöfliga, tvifvelsutan bäst kunna bedömas och till genomförande föreslås af landets Regering, som har att förfoga öfver den högsta militäriska insigt och erfarenhet i Riket; att den komité, som af K. M. nyligen blifvit tillsatt för ordnandet af åtskilliga till försvarsviisendet hörande vigtiga frågor, icke lärer underlåta att taga i öfvervägande, hvad för landet kan i detta hänseende vara bäst och nyttigast.» Jag får med anledn. häraf fråga, hvar Utsk. hemtat definitionen på den nu sammansatta komitéens verksamhet. — Utsk. slutar sedan med den förklaring, att på grund af allt detta anser sig Utsk., som icke kan biträda de åsigter, hvilka af motionärerneblifvit uttalade och lagda till grund för en förändrad organisation af försvars-väsendet, icke böra å deras framställningar fästa det afs:de, att föreslå nedsättandet af en särskild komité, som skulle komma att arbeta i en riktning, hvilken af R. St:r vid 2:ne föreg:de Riksdagar blifvit ogillad: utan hemställer Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk., att ifrågav:de motioner icke måtte föranleda till någon R. Stms åtgärd. Den 26 Februari. 407 Du Utsk. sålunda i det föreg:de erkänt att en komité finnes, synes det mig vara besynnerligt, att Ulsk. icke åt denna komité npdragit att granska de af mig framlagda förslag. Men icke nog härmed, Utsk. säger tillika, att R. St:r vid föreg:de tillfällen ogillat detsamma. Med hvad rätt tillåter sig Utsk. att från lt. St:r utstryka tvenne RiksStånd? — Man vet, att Borgareoch Bondesen vid 2 Riksdagar beslutit och aflåtit underd. skrifvelser till K.
Omb. instruktionen — ty jag vet icke, hvad som deraf återstår, sedan allt det bortgått, som icke tillhörer Ständernes egen befattning—; så måste det ej mindre gälla till annullerande af annan från Ständerna delegerad makt. Konstitutionsutskottet äger då icke ens läsa Statsrådets protokoller, än mindre att besluta åtal emot Konungens rådgifvare, och ej heller att föreslå ändringar i grundlagarna, eller vägra att till Rikets Ständers pröfning öfverlemna riksdagsmäns i detta ämne gjorda förslag; ty ingendera af dessa åtgärder tillhörer Ständernes egen befattning. Också har till den radikala anmärkningens försvarande intet försök blifvit gjordt. Man har endast upprepat den, och synes hafva litat på den, såsom kommen från någon stor autoritet, på hvars ofelbarhet man kunde stödja sig. Just derföre, att Rikets Ständer sjelfve icke kunde utföra, hvad de åt sin Just. Ombudsman uppdragit, har han dertill blifvit bemyndigad, då de ansågo utförandet deraf vara nödigt. Att känna lagskipningens tillstånd, ansågs vara en angelägenhet af större vigt, än att dess ombesörjande borde ankomma endast på tidningspressen eller den litterära kritik, sorn tillfälligtvis kunde vara att tillgå; och sorn annan utväg till vinnande af allmän upplysning^ i ämnet likväl icke var för hand; så fanns det nödigt, att omsorgen derom blef ett embetsåliggande lör en myndighet, hvars innehafvare det tillhörde att äga den sakkännedom, som för ärendets utförande erfordrades. Sålunda blef denna befattning ett bland föremålen för Rikets Ständers Just. Ombudsmans bestämmelse, och det för ändamål af den vigt, hvarom redan är tält. Amnet är ett af de angelägnaste för Ständernes omsorger, och likväl icke af den beskaffenhet, att tillförlitlig kännedom deraf kan under Ständernes sammankomster inhämtas, utan en förutgången och jemnt fortgående forskning, hvilken de derföre uppdragit åt meranämnde sitt ombud.
Remitterades till Lag.Utskottet. Föredrogs följande Memorial ifrän Constitutions-Utskottet: Wördsamt Memorial! Oä till äfven tyrs, under Riksdagens kopp, Riksens Högloft. Ständer, j likhet med hw d redan förut skett, torde besil,ta t ycklingen af flera äterstäcnde Bctänkanden och försiag, dem Constituiions-Utffottct äger att afgifva, fär hos Riksens Högloft. Ständer Utskottet vördsammast hemställa, om icke besb-janbet af en sädan tryckning antingen den af ett, flere eller alle Riks.Ständen äskas, kunde anförtros ä (konstitutionsutskottets Canccllie. Utskottet gör stg sä mycket häldre förwitzadt om Riksens Högloft. Ständers bifall härtill, som genom betta stadgande ej allenast en af särskildta tryck - Den 6 September. 1H7 tryckning?-anstalter mkjligtwis upkommande collision skulle undwikas, utan äfwen de personer, svin med ar» betet baft befattning, komma i ätnjutande af nägvn billig och mättlig winst, hwartill de synas framför al, la andra berättigade, sa länge Handlingarnc, som sko» la till trycket befordras, äro blotta Förss-ag, af Riks» Ständen ännu ej till pröfning uptagne och de prov!» stonclt tryckta Exemplaren således endast torde kunna anses som multiplicerade afskriften Slockholm den Augusti 1809. I.. kstnnnerbeirn. ^s. Ziikversparre 6. 8ilverstoIpL. 6. >1 örner. L. von Rosenstein. L. 6. Karstin. 8ven VVijic mun L:son. Daniel Lbsrkein. ^s. 6. 6abn. Austers ^:8on Istl^ckert. V Uppä derom gjord proposition blef detta Me» morial till alla delar bifallit. Uplästcs ett Memorial ifrän EonstitutionS-Ui» skottek, sä lydande: Wördsamr Memorial!
Maj:t och kronan redan 1811 eller 1812 ingångne tiondesättning; så anmodades bönderne Erik Nathanaelsson i Stafsgård och Nils Svensson i Häggesta, att söka öfvertala herr krono befallnings mannen E. Dahlén, det han måtte åtaga sig att å deras vägnar i underdånighet utverka Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse resolution å nämnde tiondesättning, uti hvilken nådiga stadfästelse Munkflohögens krono-hemmans åboer äfven önskade blifva inbegripna. Likväl som tiondesättningen i Häggenås socken tyckes vara nog dryg, yttrades den önskan, att herr befallnings mannen Dahlén måtte gunstigt åtaga sig vid samma tillfälle göra underdånig ansökning, det tionde sättningen måtte nedsättas åtminstone till samma proportion som för Liths socken, hvarest onekligen är långt bättre och säkrare sädesjord än här i Häggenås. § 3. I anseende till det sjukliga och utfattiga tillstånd, hvar uti Erik Persson Starks hustru i Ollsta sig befinner, beviljade, på gifven anledning, socknemännen honom Stark, tillstånd, att hos socknens hemmansegare upphämta något understöd, efter hvars och ens råd och ämne, till lifsuppehälle för sin hustru och små barn, men borde Stark sjelf föranstalta och draga försorg om sin hustrus skjötsel och uppassning, äfvensom han borde skaffa henne tjenligt husrum. In fidem N. S. Edlund Uppläst och ärkänd i Häggenås sockenstuga d 30 october 1831, intygar på församlingens vägnar: Olof Hindricksson i Grötom Johan Mattesson Österåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll i Häggenås sockenstuga d. 4 december 1831.
Betjänterna sprungo kring staden och letade efter unge herrn, som var totalt försvunnen. John smög sig obemärkt upp för trappan och in i sin fars rum. Herr Hall satt orörlig i sin stora karmstol framme vid fönstret, händerna höll han för ögonen. – Jag trodde, att du dränkt dig, min son, eller blifvit mördad, sade han, då John lade sin hand på hans axel. – Förlåt mig, söta far, jag har fördröjt mig. Jag har varit ute vid Klippan och talat vid kaptenen på Sophia Magdalena. Jag tänker följa med honom till Ostindien. Han seglar mellan jul och nyår. Jag vill se mig om i världen. Herr Hall såg först mäkta förbluffad ut, men sade så illmarigt: – Man reser inte till Ostindien utan pengar, min son. Och du har inga pengar mera. De ligga därinne i kaminen, sir du, sir du. – Pengar får jag af dig, min far. – Nej pass, inte till någon Ostindiefärd. Du skall få kredit i Stockholm hos Pauli & comp., men inga kontanter. Sådana förvaltar du ej bra, sir du, sir du. När jag är stoft, kan du resa till Ostindien, men inte förr, min son. Jag släpper dig inte, sir du, och du vill väl ej göra mig den bedröfvelsen att rymma ifrån mig. – Nej, det vill jag inte. John suckade djupt. – Men jag ville så fasligt gärna ut i världen. – Nu får du först fara till Stockholm, och sedan måhända om några år till London och Paris. Men till främmande världsdelar får du icke fara i min lefnadstid, sir du. Godnatt nu! Det har varit en mycket ansträngande dag, din myndighetsdag, sir du, sir du. Den har låtit tala om sig, fastän på annat sätt, än jag beräknat. Först petade du sönder den dyrbara klockan. Så kastade du tio tusen riksdaler banco på eldbrasan. Så gick du sta och dränkte dig – sir du, sir du. – Det var Thammen, som sade, att du gått sta’ och dränkt dig. Vet du, hvad han sade – »Unge John,» sade han. – Nå, det är detsamma, hvad han sade. Du har dementerat Thammen.
Från Vä Hofi. Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en motion af Herr Christierson, II. F., hvaruti an föres: att de Författningar, Ordningar och Instructioner, som angå postväsendet, äro föga kända och till en del äfven föråldrade och olämpliga; att i synnerhet den så kallade speciella recommendationen vore i vissa afseenden högst obestämd till nytta och ändamål, enär det till och med ej finnes bestämdt stadgadt, att Staten dervid skall hålla en correspondent skadeslös för möjligen uppkommande förlust, samt då sättet för bevisning i sådane mål ingalunda finnes uttryckligen och fullständigt föreskrifvet och recommendations-bevisens utfärdande ej eller skedde på ett med ordning och ömsesidig säkerhet öfverensstämmande sätt; alt Postföl - valtarnes rätt att emot skälig recognition emottaga till afsändande bref, som efter posttimman framlemna?, vore i sin grund origtig och vid tilllämpningen äfventyrlig, då embetet ej borde bero af eller ställas på gratificationer, och fatalie-timmar finnas i Lagen stadgade både för brefs aflemnande och postens afgång; alt rättigheten till aflemnande af bref å Post-Contoiren när som helst borde vara gifven, och i<?ke, såsom nu i landsorterne eger rum, vara inskränkt till den dag, då posten till adressorten afgår; samt slutligen alt, då Postskrifvare understundom förordnas att på ordinarie Postlörvaltarnes ansvar utöfva desses embeten, sådane viearier lill sine personligheter ofta icke erbjuda correspondenter den säkei - 12 Statssamt Allm:.Besv - och Ekoni-Utsh'otien>.
Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds - Verkens öfverseende valde Revisorers Berättelse, angående den granskning af Stats-Verkets Förvaltning och Räkenskaper, sorn blifvit förrättad år 1822. Tofter Kongl. Maj:ts i Nådig Kungörelse dea 14 sistledne Junii utfärdade kallelse, hafva undertecknade, utaf Riksens Högloft. Ständer valde Ledamöter af Riks-Stånden , företagit den i 68 §. af Riksdngs-Ordningenden 10 Februarii i 81 o föreskrifne Revision af Stats-Verkets Räkenskaper, hvilken, då de år 1820 samlade Revisorers förrättning omfattade 1817 och 1818 arens, bordt, likmätigt 1 §. i den för Revisorerne under den 10 Junii 1812 af Kongl. Majit i Nåder utfärdade Instruction, sträcka sig till 1819 och 1820 årens förvaltning och redovisning; och få Revisorerne öfver verkställigheten häraf, enligt S §. i åberopade Instruction, härmed. afgifva vördsam Berättelse till Riksens Högloft. Ständer. Jemte den af Kongl. Majrts och Rikets Stats-Contoir, angående Stats-Verkets tillstånd, inkomster och utgifter under ifrågavarande 2:ne åren, meddelde Berättelse, hafva Revisorerne äfven fått emottaga Räkenskaperne deröfver, samt alla dit hörande Handlingar.
Äfven der bergen stå närmare intill flodbädden, slingra sig vingårdar uppåt deras sidor. Snart far man förbi Pfalz, ett litet slott på en klippa midt i floden, hvars murar nästan på alla sidor sköljas af vågorna, så att det med sina många tornspetsar och flöjlar tyckes segla uppför strömmen. Här försökte Gustaf Adolf en Rheinöfvergång; Blücher verkställde här en sådan 1814. Ifrån staden Bacharach, der en utmärkt skön ruin af en kyrka (Wernerskyrkan) finnes, far man igenom en gata af förfallna borgar. Stahleck, der Hohenstauferne residerade, midt emot Nollingen, och, aflägsnare från stranden, Waldeck och Sauerburg, Sickingens borg, Fürstenberg, Heimburg, Sonneck, Reichenstein, Falkenburg, allt fordna röfvarborgar, de flesta förstörda af Rudolf af Habsburg, framträda för ögat och försvinna. Sist visar sig Rheinstein, ånyo uppbyggd och äfven i götisk smak inredd af prins Fredrik af Preussen, på venstra stranden midt emot ruinen af Ehrenfels, ett fordom starkt fäste, som dock i tretioåriga kriget stormades af Bernhard af Weimar, samt åter midt i floden vid Bingerloch ett ensamt torn, «Mäusethurm», hvarest en biskop Hatto blifvit af möss uppäten, emedan han vid en hungersnöd brännt sina undersåtare och förliknat deras nödrop med mössens pipande, hvarföre han sedan af dessa förföljdes och ej en gång undslapp dem genom att bygga sin bostad midt i floden. Att sluta af denna mängd ruiner, kunde man anse det intressant att göra denna del af resan till fots. Men jag tror, man ej funne det serdeles lönande. Trakten är jemförelsevis steril och enformig, och ruinerna ofta blotta stenrösen, samt de berg, uppå hvilka de ligga, hvarken höga eller pittoreskt formade.
Det angående detta årliga anslag sålunda fattade beslut, som intogs i det för Riksgälds-kontoret vid slutet af 1828—1830 års riksdag utfärdade reglemente, har, hvad anslagssummans belopp beträffar, allt hittills bibehållits oförändradt, oaktadt Rikets Ständer vid 1853 och 1854 års riksdag ansågo Fullmägtige böra vara oförhindrade att deraf lemna nödställda sterbhus efter sådane tjenstemän och vaktbetjenter något tillfälligt bidrag, äfven om ett dylikt understöd icke vore till begrafningshjelp att hänföra; och erhöll, i öfverensstämmelse härmed, stadgandet angående ifrågavarande anslagssumma vid sistnämnda riksdag följande, i nu gällande reglementes 193 §, bibehållna lydelse: “Såsom begrafningshjelp eller understöd för sterbhusen efter aflidne obemedlade “tjenstemän och vaktbetjenter vid Riksgälds-kontoret och f. d. General-assistans - “kontoret, ega Fullmägtige att, under loppet af hvarje åp, disponera en summa af “högst Tvåhundra tjugufem Riksdaler.1' Uti en den 28 December sistlidna år till Stats-Utskottet aflåten skrifvelse hafva Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, jemte meddelande af här ofvan anförda uppgifter angående meranämnda anslag, fästat uppmärksamhet på de ansenliga förändringar myntvärdet undergått sedan den tid, då detta bidrag till sitt belopp Bih. till B. St. I följd af dessa myntförändringar vore anslaget numera allt för ringa för att på ett någorlunda tillfredsställande sätt kunna motsvara det med detsamma af Rikets Ständer åsyftade välgörande ändamål, helst sedan deraf, enligt Rikets Ständers medgifvande, bidrag böra lemnäs icke blott till begrafningskostnaderna efter aflidne tjenstemän och vaktbetjenter, utan äfven till understödjande af desses i fattigdom efterlemnade sterbhus.
April 1810, hvilket, på sätt 38 §. uti Riksdags-Beslutet af den a Maj samma år utvisar, Riksens Ständer såsom deras. Utlåtande då antagit, har den i frågavarande Extra - 6.re Bult; Nio 39. 4«> X)en 5 Augusti t ra Reteringsanstalten blifvit förklarad böra.' endast provisionelt förrättas , pä det sedermera, vid en annan Riksdag , Riksens Ständer skulle kunna derom vidare öfverlägga och besluta; och då ett sådant beslut ännu icke följt, tro vi icke allenast, det otvifvelaktig! nu tillkomma Riksens Ständer, att i underdånighet framställa sådana föreskrifter, hvilka bidraga till en skälig jemkning af denna extra roteringstunga, 'till ali möjlig likhets vinnande imellan Rikets särskilta Landsorter; utan ock, att Riksens Köglofl. Ständer liro alldeles oförhindrade, att nu bestämma förnyade allmänna grunder för samma Eoterings-Verk. — I detta afseende tro vi oss jemväl böra nämna, jrtt den uti Kongl, jVJaj:ts Nådiga Instruktion för Comiterade till förrättande af extra Soldate - Boteringen , den 5. Februari 1811 gifne föreskrift, det en Rote, vid ansvar, icke skulle få öfverstiga det Hemmantal , sorn, efter Roterings - Instructionen för förra Roteringen och det derpå grundade Roterings - Verk , Länet högst är tillätet, icke uttryckligen stödjer sig hvarken på Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande eller på Riksdags-Beslutet afår 1810, uti hvilka handlingar denna föreskrift ej på något ställe igenfmnes och hvaraf således, enligt vårt omdöme, otvifvelaktigt mäste följa, att om detta stadgande i någon Landsort föranledt till en obillig fördelning af extra Roteringens utgörande, lärer detsamma, vid dukningarna häraf, alldeles ieke böra ligga i vä - T)en 5 Augusti 307 vägen.
Dessutom mäste erinras, att uti den för varfstjenstgöringen vanligen uppfordrade båtsmansstyrkan inbegripes artilleri-exercisskolans manskap, nattvakare. bodkarlar och vid kompanierna tjenstgörande rapportkorporaler samt de i sjukhus, bageri, magasiner och kaserner anställde eller, med ett ord, alla på stationen befintliga uppfordrade båtsmän, hvarigenom, och då dessutom afdrag göres för sjuke, mediciuanter, permitterade och arresterade, de å varfvet verkligen tjenstgörande båtsmännen uppgå till ett vida mindre antal, än man föreställer sig. För den händelse att båtsmännen, i enlighet med den af Revisorerne uttryckta åsigt, icke skulle användas till släpsysslor eller till handtlangare i verkstäderna m. m , sä skulle följden blifva, att annat för Kronan vida dyrare arbetsmanskap till förrättande af sådane sysslor måste, vare sig å ordinarie eller extra stat, antagas. Då Varfs-chefen redan under den 9 Juni 1859 föreslagit en varfspolis, instämde Befälhafvande Amiralen jemväl i denna åsigt och ingick i skrifvelse den 10 Juni samma år till Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena med framställning härom jemte förslag ä kostnaden, och uppgick aflöningsbeloppet för 12 personer, hvaraf kåren skulle bestå, till 11,232 R:dr årligen. Denna kår var afsedd för den inre bevakningen å varfvet, dertill hittills båtsmän varit använde, nemligen tillsynen öfver dockportarne och fartygens förtöjningar, utgörande af pumpvakt i Flottan, upprätthållandet af föreskrifven ordning, upptäckandet af uppkommande eldfara, äfvensom tillsynen deröfver, att tillgrepp ej föröfvas.
Och hvad först beträffar motionärernes framställning, om den indeldte soldatens befriande från arbets-commenderingar för enskilde eller allmänna bolag eller Corporation er, så få Utskotten tillkännagifva, det Utskotten hysa den öfvertygelse, att, vid större eller allmännare arbetsföretag, såsom anläggning eller förbättring af vattenoch landt-communicationer, odlingar och byggnadsarbeten in. m., med ett ord, vid sådane arbeten, hvilkas utförande erfordrar en betydligare arbetsstyrka, och utan afseende derå, om dessa äro för kronans eller enskilde bolags räkning, användandet af den indeldte soldaten är så väl för honom sjelf, som. i andra rummet, för den ort, hvartill han hörer, i allmänhet nyttigt och fördelaktigt. Det kan nemligen icke bestridas, att manskapet under dylika arbeten förvärfvar sig insigt och färdighet i flerehanda 12 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N:o i7. slags handtverk samt derigenom bereder sig utväg att, efter återkomsten till hemorten, der ofta tillgång på dugliga handtverkare saknas , gagna sine rothållare och andra ortens invånare samt förskaffa sig sjelfve arbetsförtjenst. Härtill kommer den omständigheten, att, unner arbets-commenderingar, manskåpet står under en nära och oafbruten uppsigt af befälet, samt dymedelst vänjes till arbete och ordning, hvarförutan det bör kunna få tillfälle att på fristunder erhålla undervisning i åtskilige ämnen samt öfvas i vapen och militärtjenstgöring. På grund häraf och då den folk-class, bestående af försvarslöse eller i correctionshusen förvarade personer, motionären ansett böra användas till större arbetsföretag, och af hvilken redan en del, eller Kronoarbetscorpsens Soldatclass, dertill är afsedd, ehuru för ändamålet otillräcklig, icke skulle kunna med förhoppning om arbetenas framgång ensamt begagnas , enär någon sammanhållning af en sådan personal, samt tillsyn derå svårligen vore verkställbar, anse Utskotten motionen i denna del icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Indra, dig, som är den högste af de höga makterna, frambragte den gudomliga modren; den herrliga gudamodren frambragte dig till herre öfver de himmelska härarna och till en berömd herrskare öfver män.6 Anmärkningsvärd är den omständigheten, att dessa trenne gudar ställas i spetsen för skapelsen såsom representanter af de makter, af hvilka de äro personifikationer. Det heter härom i Rig-Veda: tre äro gudomligheterna, jorden, luften och himmelen deras riken. För olikheten af sina verk hafva de skilda benämningar och skilda lofsånger; och uppenbarelserna af dessas (de tres) makt äro de andra gudomligheterna.7 De attributer som tillkomma de trenne antyda äfven tillräckligt deras härkomst. Indra, "den blåa luftens gud", thronar i den högsta himmeln; med sitt vapen, blixten, krossar han Vritra, inhöljaren, de svarta molnen som betäcka himmelen, och Ahi, ormen. Varuna Agni, eldens gud, uppstår i plantorna och offerveden, tillför menniskorna näring, renar dem och är en gäst i hvarje hus.8 De tvenne sista utbildas väl, då de betraktas särskildt, hvar för sig till verldens skapare. Hymnerna säga: O Indra och Agni, genom Eder blef hela denna verld bildad. O Agni, verldens herre, gudarnes hufvud.9 Varuna har banat solens stig, månen vandrar efter hans lagar, han är Alltets rörelsebringande makt.10 Men detta oaktadt är dock Indra den högste guden, "född förrän andra odödliga." I Sama-Veda heter det: O Indra, det finnes ingen gud högre än du, ingen mera mäktig än du är; o Indra, himmelens öga, herren öfver alla ting med själ och utan; allsmäktig.11 En hymn ur Rig-Veda yttrar om honom: Vi prisa dig såsom herrskaren öfver allt det som röres, o Indra, såsom herrskaren öfver allt det som är orörligt. Ingen är dig lik i himmelen eller på jorden; han är ej född och skall ej födas.12 En annan: du upprätthåller hela verlden.13
Det kunde således komma an på tolkning, och man hade derföre rättighet efterse, hvad som vore lämpligast, hvarvid man skulle finna att det vore förenadt med åtskilliga olägenheter att tolka 69 § allt för vidsträckt. Derigenom kunde nemi. allt för mångå frågor blifva dragna till votering i förstärkt Utsk. Ja väl, jag medgifver det — detta är en olägenhet, men har man väl besinnat, hvad följden skall blifva om man tolkar 69 § allt för inskränkt? Man sätter då två Stånd i tillfälle att göra Statsregleringen omöjlig, att göra beslut omöjliga, att göra all regering omöjlig. Månne icke denna olägenhet är vida större än den förra. Den fråga, som nu är för handen är af stor betydelse i formelt afseende, ty på densamma beror tolkningen af Reg.F:s 69 § eller formen för representationens så högst vigtiga function, att reglera Staten. Denna formfråga är måhända ännu vigtigare derföre att om RiksSt:n deruti stadna två emot två, så finnes det icke någon skiljedomare för den slutliga slitningen af tvisten dem emellan. Man anför visserligen den 70 §:s stadgande, att då två Stånd stadna mot två, skall frågan förfalla. Det är godt och väl, delta lagbud har sin ganska goda tillämpning, dä det är fråga om huruvida en sak är lämplig och nyttig; men här är icke fråga om hvad som är lämpligt och nyttigt, utan hvad som är rått och grundlagsenligt, och att frågan derom skulle kunna förfalla öfverensstämmer icke rätt med sjelfva principen af ett lagbundet samhälle. Må man således besinna, att olägenheterna utaf att någon gång en votering förmycket äger rum, äro vida mindre, än de som kunde uppstå af ett motsatt förhållande, hvarvid det möjligen blir grundlagen sorn sitter emellan, grundlagen som blir söndersliten. Jag får derföre för min del anhålla om bifall till StatsTJtskis hemställan. Hr Pr intzensköld, Carl: