Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland sådane uppfinningar intager den s. k. Bessemersmetoden det mest framstående rum, i det malmen genom densamma direkte förvandlas till smidbart jern eller stål. Om man nu vid sin hytta använder denna metod, så undgår man skyldigheten att erlägga den ifrågav:de skatten; hvaremot om man enligt den gamla metoden först förvandlar malmen till tackjern, man nödgas utgöra denna skatt. Kan man väl finna ett mera slående bevis på det obilliga och orätta i de nu gällande förhållandena, och det nu anförda exemplet är ingalunda det enda i sitt slag, — sådane finnas många. Bland de förmåner, den Svenska jernhandteringen har framför utlandets, är den större tillgången på naturkraft. Emellertid eger dermed det egna förhållandet rum, att om jag t. ex. har ett godt vattenfall, så är lämpligheten eller fördelaktigheten af dess tillgodogörande sålunda beroende deraf, huruvida det är beläget inom eller utom bergslagsgränsen. Det är sannt, att genom det amendement, jag föreslagit, de gamla hyttorna icke blifva fria från skatten; men de hafva privilegier, må de då betala! Men må de hyttor, sorn äro i saknad deraf, befrias från denna börda. Jag beder ännu en gång K. St:r fortsätta på den beträdda banan och lossa ännu ett band, på det denna näring, som dock är en af vårt lands vigtigaste, må kunna fritt röra armarne. Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:ts hemställan med det af mig föreslagna tillägg. Gr. Mörner: Jag vill icke inlåta mig i den utom frågan liggande tvisten, om och i hvad mån undervisningsanstalterna för jernhandteringen åtnjutit understöd; derom har jag i mitt sista anförande icke yttrat ett ord. Jag vill blott erinra den siste talaren, att Jernkontoret för alla sina fonder åtnjuter befrielse från bevillning och all annan afgift till Kronan, och redan häruti ligger en ej obetydlig förmån. Om icke några nya anstalter för det nämnda ändamålet blifvit på sednare tiden vidtagne, så eger detta sin grund deruti, att någon hemställan derom från vederbörandes sida icke blifvit gjord.
— Det finnes då icke någon annan utväg till ernående af detta ändamål, så nödigt för Samhälls-Ordningens bibehållande och Embetsmäns samt enskildte medborgares betryggande från smädelser och öhemula beskyllningar i sådane skrifter som allmännast läsas, än att den Konungens Embetsman, som högsta upsigten öfver Tryckfrihetens bruk är anförtrodd, må äga nog laglig myndighet att jemte en sådan skrifts beläggande med qvarstad, äfven inställa dess vidare utgifvande, intill dess, sedan äfven Justitise Canzleren blifvit hörd, Konungen uti Stats Rådet behagat förordna huruvida skriften vidare må kunna fortsättas eller utgifvaren hafva förvärkat rättigheten dertill; och med fullkomligaste öfvertygelse om nödvändigheten af sådant tillägg i Tryckfrihets Lagen, tillstyrker jag' att Beredningens project, stäldt i enlighet med Konungens Nådiga Proposition, må förblifva oförändradt. Herr Baron Adlerberg förenade sig härmed och ansåg Utgifvare af ett enligt förevarande mom. indraget Dagblad eller Periodisk skrift böra förlora ali rättighet att sådane sedermera utgifva. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz anförde: Uti alla pölicerade Samhällen och uti all klok Lagstiftning användas tvänne sätt till minskande af förbrytelser emot allmän eller enskild rätt och säkerhet. Det ena och allmännare är straff, sedan förbrytelsen blifvit begången. Detta igenfinnes hufvudsakligen i 3 §s af Tryckfrihets Förordningen föreskrifter. Det andra består uti de medel som vidtagas för att alldeles förekomma dem eller att förminska möjligheten af deras vidare begående. Sålunda straffas 216 Den 19 Juni 1812 ej ett oförståndigt barn, sorn med ett farligt jern eller ett laddadt gevär vållar en menniskas skada eller död; man iakttager häldre den försigtigheten att hindra detta barn från bruket deraf. Sådan är ock den utväg som nu ifrågavarande punkt utaf Kongl. Maj :ts Nådiga Proposition åsyftar, hvarigenom Kongl. Maj :t vill trygga allmänna och enskildta säkerheten för nya fortfarande inbrott af samma art.
Härmed f5 vi afsluta vår oftillsfändiga teckning af en författarinna, som vore väl förtjent att blifva närmare bekant för den svenska allmänheten) och vi hoppas, att tillfälle måtte yppa sig för erhallande i öfversättning af några hennes andra arbeten. Elise Orzeszko ar blott några och fyrtio år gammal; hon bör således, menskligt att döma, ännu hafva en lång bana framför sig, och med kännedom om hennes förflutna lif kan man hoppas, att den skall blifva gagnerik och fruktbärande. Sånger och bilder. Stockholm 1886. cyuttröttligt arbetar alltjemt den viilbekanta L. v. K. med sin penna, uppfångande i diktens reflexionsspegel allt som kommer henne för: personer och föremål, gamla hjertehistorier och nya samhallsrtirelser, mikrober och x-solbrudar)). Hennes vänner följa med godmodigt smilöje skiftningarna i hennes afventyrliga lynne. Främlingen frågar sig hvad det är som bryter harmonien, och skingrar det inre sammanhanget i de brokiga styckena, och ofta kommer dem att gifva motsatt verkan till den diktarinnan afsett. Han finner icke svaret, men tanker ofrivilligt p&amp; den danske novellistens, bevingade ord »: uden ~nid@unkt. Den åter, som med det vänskapliga intresset förenar intresset för den menskliga utvecklingen på dess olika stadier, bevarar med glädje de få enstaka drag af sann helgjuten poesi, som samlingen innehiller, men lägger bort boken med en vemodig tanke på huru annorlunda en s % rikt begåfvad natur som L. v. K. kunnat gestalta sig, om den erhållit en ändamålsenlig) harmonisk utveckling. L. v. K. ar ett uttryck af brytningsskedet i den svenska ilviiinobildningen, och det förklarar på sanima gång det ursäktar niycket i hennes uppträdande både som diktare och personlighet. Men en rikt utrustad qvinna, afven om hennes intellektuela uppfostran förfelats, hennes nhjertas dallrande qvades aldrig latit sig omsattas i verkligheten, och hennes diktalster aldrig skola n % odödligheten, kan dock finna omriden der hon möter det gensvar, som hennes » lyras.
Dansk blifvit förfärdigat, då äter hela Svenska Folket ej förmår bekosta en målning, sona skulle bevara minnet af en bland Fäderneslandet vigtigäste händelser Vi hafva således ej annat att göra, än sammanprassa den bittra känslan Den 53 dorit. 509 känslan häröfver i våra hjértan, och der väcka det manliga beslutet, att genom idoghet och tarflighet för framtiden bereda ett lyckligare förhållande. Jag skulle således nu icke med några ord borttagit Högloflig? Ridderskapcts och Adelns tid, om jag ej erinrade det innom dessa murar oväntade och kanske med ärans Stånd mindre öfverensstämmande bemötande, sorn min väckte Motion ådrog, en berömd Konstnär, hvilka våra Konungars, rättvisa gjordt till vår medbroder. Förutseende att den anmärkning, Stats Utskottet bifogat sitt Betänkande såsom skäl till afsiag , rröjeligen skulle kunna framställa nya obehagligheter för Professor von Breda, hvilka således skulle vara de enda följder min välmenande Motion för denne ngtningsvärde man framkallat, tror jag mig böra lemna den lätt bevisliga upplysningen, att den Tafla, om hvilken det år igio väcktes fråga, var i projectet mycket mindre ari den nu påbörjade och att dessutom det föreslagna priset uppgafs, utan någon slags öfverläggning derom med Konstnären. Herr Pahlman , Otto Fredric■ Som jag h?ffc äran deltaga i Stats-Utskottets tillstyrkan , att med förfärdigande af ifrågavarande Kröningstafla måtte tilis vidare anstå, utbeder jag mig att dertill närmare fä utveckla skälen. Ehuru hvarken jag eller öfrige Stats Utskottets Ledamöter innom Utgifs-afdelningen tilltrott oss att kunna bedcmma värdet af ett sådjint Konst* Ridd, och Ad. Fröt. V' B. 3 Ajd, 27, 41* Den 23 April. stycke, för hvilket Konstnären begär 25,000 R:dr och serskildt 6000 R:dr för att erhålla rum till Taflans förfärdigande j tror jag likväl att det ej fordras konstsinne, för att hnna det ifrågavarande summa är allt för stor.
Utskottet, sora icke anser nödigt att lill berigtigande eller vederläggning upplaga de mångfaldiga af motionären framkastade, mer eller mindre allmänna satser, och deraf dragna slutledningar, får endast förklara, att Utskottet icke kan med sitt tillstyrkande understödja ett förslag, åsyftande att å nyo inveckla Svenska nation i en Stals-skuld, sorn, enligt Utskottets öfvertygelse, för närvarande ingalunda är af omständighelernes kraf påkallad. Utskottet tror dessutom det vara allt för tidigt att, innan nödvändigheten af Statens nya skuldsättning ens kan förutses, bestämma sältet för och beskaffenheten afen sådan stats-skuld, helst, vid dess införande, främmande nationers i denna väg dagligen ökade erfarenhet synes, så vidt möjligt är, böra omsorgsfullt begagnas. För öfrigt får Utskottet äran tillkännagifva, att lika litet som Utskottet, derest en större skuldsättning för det allmänna nu icke kunde undvikas, skulle undandraga sig att, efter sin yttersta förmåga, noga öfverväga och utreda det för Svenska Staten mest ändamålsenliga och minst ofördelaktiga skuldsättnings-system; lika litet anser Utskottet det tillhöra dess åligganden att, under nuvarande förhållanden, ingå i pröfning och bedömande af det lämpligaste sältet för ett sådant systems framlida införande. Utskottet får således vördsamt hemställa, alt Herr Pählmans ofvanomförmälde motion må af Rikets Ständer utan afseende lemnäs. Stockholm den 6 April i84o. Ani. till Fxp. Utsi. den 7 April, kl. 5 e. m. Utlåtande, angående den vid sista Riksdag föreskrifna upplåning till anskaffande af erforderliga medel för Fjroch Bäk inrät t n inga mes upphjelpande. (Rgs. Afd.)
Maj:ts Nådiga Bref den Ii Aug. 18I3, medtagen till aflöning för Stadens sex Mantals-Commissarier, jemte det nyssnämnde för Taxeringens verkställande erforderliga arfvoden alltid mer än annorstädes varit i Hufvudstaden betydliga, derigenom att Taxerings förrättningen ej kunnat på 3:ne afdelningar och i Plenum fullgöras på kortare tid än 5 - ä 6 1070 Deri ii Juli. ä 6 månader, utom för sistlidet år 1814, tlå denna förrättning, i anseende lill Taxerings-Comiriittéens arbete på 6 afdelningar, blifvit med desto större handräcknings-biträde under 3 a 4 månaders tid verkställd. Vid slikt förevetande och då äfven , med undantag af Stockholms Stad, Mantals-skrifningen i Rikets alla öfriga Städer förrättas af Kronans dertill antagna Tjenstemän, utan att derföre dessa Städer .vidkännas någon kostnad , och Stockholms Stads MantalsCommissarier, så väl som alla öfriga dess Krono Uppbörds Verk tillhörande Tjenstemän och Betjente, äro endast och allenast för Kronans tjenst antagne utan att, i anseende till deras Tjenst-utöfning, Staden har af dem någon fördel eller nytta , så att de kunna, i det afseendet, när som lieldst afskedas eller indragas ; så värdes Eders Kongl. Maj:t i Nåder finna med billighet och rättvisa instämma, att, äfvenså litet sorn Kronan af dess eller publika medel lönar den för uppbärandet af Stockholms Stads medel antagna Betjening, äfvenså litet böra af dessa sistnämnde Staden anslagna medel lönas de personer, som endast för Uppbörd och Redovisningen af Kronans Contributioner, samt hvad dertill hörer, äro tillsatte, i synnerhet då det är en omöjlighet att i Hufvudstaden , såsom i Rikets andra Städer, kunna genom samma person som uppbär
S.D. Efter förut i laga tid skedd pålysning om ärendet, sammanträdde Rödöns socknemän för att yttra sig om huruvida ej behofvet påkallade att de med det första inginge till Kongl. befallningshafvande med ansökan om undsättningsmedel för uppköpande af frökorn, hvarvid yttrades att som säden verkligen vore mera skadad af frost, än man i höstas trodde, då fråga ock var om ifrågavarande sak, och således oduglig till frö, så vare de nästan allmänt öfverens om att med en sådan ansökan ingå, men som socknemännen ej för tillfället kunde noga uppgifva huru mycket frökorn, som kunde behöfvas för Rödöns socken, eller motsvarande pengar för upskaffandet deraf. Så anmodades sexmännen att låta utgå listor, på hvilka hvar och en skulle tekna huru mycket frökorn eller motsvarande pengar han ville begära såsom undsättningsmedel, och skulle dessa anteckningslistor inlemnas till S. M. adj. O.A. Staaff, hvilken socknemännen befullmägtigade, att så fort som möjligt å deras wägnar ingå till Konungens befallningshafvande med ansökan om erhållande af undsättningsmedel, penningar räknade efter tretton (13) riksdaler och 16 skill. bco. för hvarje å listorna tecknade korntunna, då socknemännen sedan sjelfva ville skaffa sig frökorn. År och dag som ofvan. O.A. Staaff S. M. adj. Uppläst och justeradt den 1:ste januari 1850, Intyga O.A. Staaff S. M. adj. Å socknemännens vägnar Olof Andersson i Dvärsätt, Hemming Månsson i Lägden, Johan Larsson i Silje, Lars Ersson i Silje. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 116–118, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 20 januari 1850. S.D. Sammanträdde Rödöns socknemän för att besluta om några socknens fattiga barn, hvilka nödvändigt borde gå på skolan, och stadnade man vid följande beslut: 103
Befhrdes afslag å till dess fastställelse iogifne så beskaffade reglements-förslag. I de båda fallen anser jag alltså olämpligt att till Konungen ingå med en så beskaffad framställning, som den ifrågavar., hvarföre jag ock anhåller om afslag derå. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Det förundrar mig så mycket mer, alt Prosten Eurén väckt denna motion, som det just var i den församling, der han är Kyrkoherde, som ett sådant förslag till reglemente för utlåning af spanmål från Sockenmagazinet var uprältadt, att 2:ne kappar skulle i ränta erläggas för hvarje utlånad T:a spannemål, och hvarå K. Beflude vägrade stadfästelse, emedan det föreslagna stadgandet ansågs stridande emot den § i Fl. B. Hr Cederschiöld här upläst; men vid förd klagan hos vederbör, öfver-auktoritet ändrades och uphäfdes K. Befh:des förenämnde beslut med förklarande alt K. Befh:de vore oförhin 13* - 196 Den 25 Januari e. m. drad att fastställa reglementsförslaget och sådant just på grand af föreskriften i K. brefvet af d. 6 April 1842. Enär således lagtolkningen i detta afseende redan är stadgad och Konungen iden åberopade författningen tydligen yttrat att de Sockenmagazinsreglementen, som förut af Konungen gillats kunna tjena till föresyn vid stiftande af andra dylika oeh deruti räntan är uptagen ända till 4 kp:r på T:n så synes det vara öfverflödigt att, på sätt motionären önskat och Utsk. tillstyrkt, besvära Konungen med anhållan om förklaring af eli påbud, som redan är tillräckligt kändt och tillämpad), hvarföre jag förenar mig roed dem som yrkat afslag å betänk.
Hvar och en, som mått och vigt vid handel, uppbörd eller leverering nyttjar, vare ansvarig efter lag för deras riktighet, om de icke äro behörigen justerade och krönta, i stad, inom året, och å landet, inom tvänne år, samt för öfrigt befinnas i fullkomligt skick; ersätte ock all den skada, sorn genom försummelse i detta hänseende kan hafva timat; skolande ingen, som i handel och rörelse nyttjar mått och vigter, kunna förvägra justerare, poliseller krono-betjent, att i öppet magasin eller salubod jemförelse och kontroll i berörda afseende när som helst anställa.» De af Kongl. Majit åberopade §§. af Dess Vetenskaps-Akndcmics förslag lyda sålunda: «) Till yttersta efterrättelse för bestämmandet af grundenheternas, fotens och skålpundets, storlek äro förfärdigade: l:o) En rikslikare för Längdmåttet. Denna är af messing och försedd med 2:ne inläggningar af platina, varande 2 mycket (ina ritser eller streck, ett ä hvardera inläggningen, inristade vinkelrätt emot likarens uppdragna medel-Iinie. Afslåndet mellan dessa ritser är 3 fot, då det uppmätes längs efter nämnda medel-Iinie vid + 15° å Celsii thermometer hos likaren, dä denna hvilar allenast på 2:ne rullar, lagda hvar och en 0,84 fot frän stångens midt. 4 ' ' »i 2:0) En likare för Vigicn. Denna likare af platina och väger 1 skålpund i atmosferisk med fuktighet halft mättad luft al -f15° temperatur a Celsii thermometer samt vid 2,56 fot barometer höjd, då qvicksilfret i barometern är reduccradl till noll grads temperatur å samma thermometer.
Ännu hade de ingendera hört något från de bortresta vännerna, men kanske låg der bref på postkontoret i Lovisa. Furuskogen vid vägen doftade, och nattdaggens perlor glänste ännu i morgonsolen på det späda björklöfvet; när vårt lilla sällskap redan var på väg. De hade lofvat fru Palman att återkomma till natten. Alla tre tyckte hvar för sig att luften blef tyngre, ju närmare man nalkades målet för resan. Efter aftal steg man ur der Petter bodde; der besörjdes äfven toaletten. Middagsgästerna utgjordes af magistratens herrar och deras fruar; några af husets närmaste bekanta, och några aflägsna slägtingar, som i anseende till sin ringhet, ej deremellan umgingos i deras hus, men hvilka man nu ansåg för en samvetssak att bjuda vid detta tillfälle. De sutto der på sitt sätt utstyrda till det bästa, men oändligt förlägna. Bland herr Smitts närmaste bekanta, saknades doktor Ström med fru. Vid slutet af måltiden höll värden med glaset i handen parentation öfver denna förlust. Några af herrarne vexlade blickar; och borgmästaren, som innehade hedersplatsen vid brudens sida, frågade om det var på kapten Nordenskans' ägor, som doktorn upptäckt «¯den undergörande källan¯.» Skrattande svarade den tilltalade, att han aldrig hört någon sådan omtalas. «Och likväl skall den, efter hvad jag hört sägas, icke ligga långt ifrån kyrkan,» anmärkte den förra. Petter Nordenskans upplyste då, att det var på landtmätarboställets mark, som doktorn funnit en källa, den han ansåg vara minerel. «Hvem bebor bostället?» frågade någon. «Ingeniör A—» var svaret. «Ha, ha, ha!» skrattade borgmästaren, «då faller ju allt inom slägten.» I en liten trädgårdstäppa på gården, der ännu jorden behöll sin ursprungliga gråa färg, fastän här och der, en näsvis ärt stack upp sin gröna näsa, hade den omtänksamme herr Smitt placerat ett gungbräde. Vi se det upptaget af fruntimmerspersonalens «grädde,» fru Snabbecks auditorium denna gång.
Hr Lagerstråle, Carl Erik, och N:o 377. Frih. Reuterskjöld, Axel Adam; io:de Bänkm:s-Afd. N:o 172. Hr Rosenstjerna, Nils; n:te Bdnkm-.s-Afd. N:o 489. Hr Rosenlindt, Berndt Magnus; i3:de Bänkm:s-Afd. N:o 828, Hr Nisbeth, Carl Wilhelm; i5:de Bdnkm-.s-Afd. N:o 1073. Hr Silfverskjöld, Carl Silnecker; i6:de Bänkm:s-Afd. N:o 1304- Hr Kuylenstjerna, Otto Wilhelm ; iy.de helm, och N:o 1636. Hr Reuterskjöld, Carl Leonhard; iS:de Bdnkm-.s-Afd. N:o 1652- Hr Kunckel, Gustaf Henrik, och N:o 1661- Hr Carlheim Gyllenskjöld, Oscar; ig-.de Bdnkm-.s-Afd. N:o 1786. Hr Blomstedt, Christian Jacob; 2o:de Bänkm:s-Afd. Hr Tersmeden, Johan Jacob; 2S Ben 24 Juli. 22:dra B'dnkm:s-Afd, N:o 2132.B. Hr af Klereker, Fredrik ; a3:dje Bäukmis-Ajd. Hr af Klint, Erik Gustaf. Börjades justeringen af pleni-prot. för d. 17 dennes. Sedan uppläsningen af detta prot. någon stund blifvit fortsatt, anmälde sig och yttrade: Frih. Boye, Fredr.:
Majit redan i nådig Proposition den 28 November 1856 antagit ocb 1859 års Jernvägsundersökningskommitté föreslagit, så öfvervägande alt, om också ur strategiska skäl den vestra rigtningcn kunde i någon mån erbjuda större trygghet, i händelse af krig, afseendet derå likväl, enligt min underdåniga tanke, bör underordnas den fredliga utvecklingens kraf.» »Genom den ekonomiska och statistiska utredning, hvilken 1859 års Jernvägsundersöknings-kommitté framlagt och hvilken blifvit ytterligare fullständigad af den sednast i nåder nedsalta Jernvägs-kommitté, synes mig vara satt utom allt tvifvel, att de trakter närmast Mälaren, hvarest jernvägen vester om Sigtunafjärden skulle framgå, oaktadt sin äldre, af närheten till segelbara valten under sekler gynnade, odling, ingalunda ega i något hänseende framstående företräden framför de trakter, hvilka, med jernvägens ostligare rigtning, skulle genomskäras. Fastheldre gifver nämnde utredning vid handen, att dessa sednare trakter (allt med beräkning af lika afstånd från jernvägslinien), i folkmängd redan något öfvervägande och i spanmålsproduktion ungefärligen jemngoda, derjemte ega företrädet af skogstillgångar och en större areal sådan mark, som, i den mån vilkoret af lättade kommunikationer kommer dem till godo, naturligen måste erbjuda rikare tillfällen till bosättning och odling, än den af vatten begränsade, mycket inskränktare rymd, som af jernvägen vester om Sigtunafjärden skulle draga omedelbar fördel.» »Men äfven om dessa, af Sigtunafjärden skilda, trakter i statistiskt ocb ekonomiskt hänseende vore med hvarandra fullt jemnlika, — och skiljaktigheten i dessa Kongl. Majus Nåd. Prop. M 47. SS hänseenden må villigt medgifvas vara af jemförelsevis ringa betydenhet, — förekomma likväl andra omständigheter, hvilka, enligt min mening, betinga ovilkorligt företräde åt den rigtning af jernvägen, sorn af föredragande Departements-chefen blifvit föreslagen.
Jag har vid detta tillfälle ej mera att tillägga, än att om Ifiksens Ständer med den försigtighet behandla Statsapslagen, som det sker i England och Frankrike, blifva StatsObligationerne ej vanskliga; och jag hyser för min del ej den fruktan, att Regeringen skulle öka deras antal till oändlighet. Dessutom har jag tyckt mig Den 19 Julii /- m, $e7. $nna att det ofta går ganska ledigt att göra ökade Statsanslag utan Obligationer. Herr Hjerta 1 Jag vill icke bestrida den yr-j kade återreroissen, i synnerhet som jag funnit me. tångarne vara delade, antingen ett Statsskuld-system bör införas eller icke, och i förra fallet på hvad satt det bör ske. Jag anser mig likväl böra upplysa, att Utskotten bestämdt utgått från den öfvertygelse, att Bevillningen ej kan ökas. Då en Uedamot yttrat', att Bevillning vöre det minst kännbara sätt att utgöra Statsbehpfven; får jag erinra, att i sjelfva verket det väl så kan va-] ra, men att det just är den, som minst gerna utgöres, och detta derföre, att sjelfva namnet deraf tillkännagifver, att den en gång borde upphöra , paktadt det aldrig sker; ty alla våra Skatter hafva varit af sådan beskaffenhet, ehuru de sedermera qvacblifvit, som everldelig skatt, under ombytta naimi. Det som man anser tillhöra Jördens bördqp öfverklagas mindre, än det sorn okar personens, och man drager hellre det tunga vanliga , framför det lättare nya, sorn läggas på ens skuldror| För min del anser jag frågan helt enkelt vara denna : kunna vi öka Bevillningen p svar : nej ! då inåste vi lana ; och då frågar jag: hvilka Obligationer böra begagnas?
Oafbrutet plockas alltså de ogräddade kakorna på i den ena ändan af banan, i en lika oafbruten ström komma de, färdiggräddade och aptitligt doftande, fram i den andra, uppfångas af flinka händer och trädas på spetten. För att passera genom ugnen med dess temperatur af omkring 300 grader Celsius behöfver hvarje kaka 8 k 10 minuter, hvilket noga kan regleras allt efter den högre eller lägre ugnsvärmen. I detta nummers annonsafdelning finna våra läsarinnor ett par afbiidningar af denna ugn, som torde kunna förW * tydliga vår korta beskrifning. o - Ofvanpå ugnen, tillgodogörande sig dess förbrukade värme, är torkrummet uppmuradt. Här ml uppradas de fyllda spetten, som de komma från ugnen. Sist återstår så att » basa » och inpacka de färdiga kakorna i deras prydliga paket för försäljningen, och äfven dessa åtgärder verkställas med praktiska redskap och af skickliga kvino nohänder på ett sätt, som i flinkhet och precision u erinrar om det väljusterade urverket. Som sagdt, en sådan liten titt på ett modernt Ü SO o storstadsbageri är både underhållande och instruktiv. När våra landsortsläsarinnor nu naturM ligtvis komma upp till utställningen, få de, om, i ej förr, rikliga tillfällen att afprofva Schumachers^ ' ypperliga produkter. För oss stockholmare ha de redan länge varit » vårt dagliga bröd ». p o Cl) tii Oi 41 r Vår gamla prästgård. V år gamla prästgård om du visste, min vän, hur dessa tre ord för mina öron ljuda som idel musik, som bara poesi, som något af det bästa jag vet och har! Vår gamla prästgård j a, den ligger i en vrå af världen, långt ute på slätten. Bundt omkring bara ändlösa gärden och åkrar. Den är som en oas i öknen — där den ligger och drömmer, hägnad af anstora, höga åldriga träd. Liten är den, oansenlig och bräcklig. Den är hvarken från i går eller i dag — den är så gammal, att du skulle inte tro mig, om jag sade dig det. Och jag kan inte heller säga dig det, ty jag vet det inte.