Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ostridigt är, att Wenersborg besitter, genom sitt goda geografiska läge, den fördel af lätta vattencominunicalioner, som Borås saknar, men detta företräde kan endast efterhand och hufvudsakligen i framtiden blifva af väsendtligt gagn tor stadens befolkning, men obetydligt deremot, om och så länge det genom 1834 års eldsvåda ansenligen nedsatta välståndet icke hunnit åter upphjelpas Såsom’ skäl för upphörandet af den åt Wenersborg hittills medgifna lindring i bevillningen, har man anfört de gåfvor, den välgörande svenska allmänheten skyndade att efter eldsvådan frivilligt meddela. Men dessa gåfvor, ehuru ganska betydliga, voro likväl, relativt till vidden af olycksliändelserne ecb storheten af förlusterne, föga tillräckligare för Wenersborg, än hvardera gången efter eldsvådorne i Borås, de gåfvor, som liliflöto de brandskadade derstädes, hvilket torde kunna med aulhenlika handlingar bevisas. Att Wéneisborgs invånare lemnat en del af gåfvo-capilalet för sin fattigvård och sine undervisningsanstalter — hvilket äfven blifvit an förd t såsom skäl för vägrandet af den begärda nedsättningen i bevillningsafgifteanevittnar ju icke om annat, än en berömvärd medborgerlig anda och enighet inom detta samhälle, hvilken sinnesställning förmått stadens invånare alt afsäga sig full ersättning för sina lidna förluster, med. hänsigt till berörde vigtiga ändamål, —en uppoffring, som snarare borde lala för, än emot tn fortsatt befrielse eller lindring i bevillningen för Wenersborgs invånare, åtminstone till så stor del, som blifvit beviljad åt Borås, så. vida sistnämnde stad ännu skall fortfara att tillgodonjuta en sådan förmon.
241 §, angående antalet af de Fullmäktige, åt hvilka styrelsen öfver Riksgälds-kontoret är uppdragen; 242 §, angående uppkomna ledigheter bland Fullmäktige; 243 §, angående suppleanters inkallande; 244 §, angående den ed Fullmäktige skola aflägga; 245 §, angående upphörandet af Fullmäktiges befattning; 246 §, angående Fullmäktiges åligganden i allmänhet; 247 §, angående Fullmäktiges redovisningsoch ansvars-skyldighet, samt 248 §, angående inhemtandet af Revisorernes råd och yttranden, äro lika lydande med 220, 221, 222, 223, 224, 225, 226 samt 227 §§ af nu gällande reglemente. 249 §, angående Fullmäktiges honoraria och resekostnads-ersättning, grundar sig, hvad honorariernas belopp beträffar, på Rikets Ständers beslut enligt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JV2 216, sidan 25, och är för öfrigt lika lydande med 228 § i 1854 års reglemente. 250 §, angående målens föredragning och afgörande, motsvarar nuvarande regle mentes 229 § och innehåller samma stadgande, med ett tillägg i anledning af beslutet om utseendet af Deputerade för en del af de stats-lånet rörande ärendens besörjande.
Om man granskar de anförda skälen dertill, torde de dock visa sig vara mindre väsendtliga, i förhållande till det allmänt erkända behofvet af dessa fyrar. Utskit säger, »att det är kändt, att fyrväsendet i Sverige ingaluuda behöfver frukta någon jemförelse med dem i andra länder.» Jag medgifver riktigheten häraf, och finner det ganska smickrande för vår nationalkänsla; men anser nämnde förhållande icke utgöra något hinder, att vi böra söka ännu mer förbättra vårt fvrväsende, om deraf verkligen behof förefinnes. Ars å förhållandet, bör man väl se till, att den öfverklagade bristen afhjelpes. Utskit an lör, »att den ytterligare förbättring och utvidgning, som är att hoppas för vårt båkoch fyrväsende, bör åstadkommas i den man, tillvexaude statsinkomster och ökad välmåga dertill lemna tillgång.» Såvida man vill erkänna, att handel och sjöfart bidraga till ett lands välmåga, måste väl ock denna handel och sjöfart utgöra ett af de föremål, som vi i första rummet må sträfva att beskydda och bevara. Under loppet af ett år, år 1858, har i dessa farvatten förolycktas 2 skepp, 4 briggar och 1 ny större skonert, hvilken förlust tillsammans upgår till ett värde, som mångdubbelt öfverstiger den summa af 70,000 ldr rint, som blifvit föreslagen till byggande af ett fyrfartyg. Jag för min del kan icke öfvertyga mig, att detta sätt att invänta ökad välmåga är så särdeles ändamålsenligt. Ytterligare anser sig Utskit böra tillse, »det medlen till utförande af det utaf K. M. i nåder föreslagna arbete, derest detsamma varder af 11. St., bifallet, ej må på.förhand borttagas genom bifall till de enskilde inotionärernes förslag»; men nian bör väl icke, för den händelse nyttan och nödvändigheten af dessa lörslag finnas ådagalagde, samt. medel möjligen skulle vara tillgänglige att dertill disponeras, sedan det utaf K. M. föreslagna arbete blifvit fullbordadt, betaga all utsigt, till framgång för dessa motioner, genom att, i öfverensstämmelse tued Utskits derom gjorda hemställan, på förhand afstyrka bifall dertill.
Sverige förstått att begagna dessa stora vetenskaps-män till direct båtnad för landets fruktgifvande näringar, och gammal är den klagan, den sorgligt sanna klagan, att många Svenska snillen, antingen i sakaad af utrymme och föremål för practiskjrerk:; Den 5 Martil. samhet inom Fäderneslandet, eller såsom följd af tillfälliga anledningar till missnöjen, varit nödsakade att lemna fosterjorden och tillbjttda främlingen de skördar fädernebygden synts förskjuta. Äfven i detta ögonblick saknas ej anledning att behjerta dessa fordna tiders misstag, och jag vågar derföre vacka uppmärksamheten på en man af ett omisskänneligt och stort värde i frågan om natiortal-industriens fullkomnande, jag menar ÖfverDirecteuren Schwartz, hvars förtjenster i den väg han valt äro allmänneligen kände, men som nu är i den ställning alt Fäderneslandet, efter all sannolikhet, i honom gör en förlust, som troligen ej på lång tid kail ersättas, i fall medel att fästa honom qvar i landet ej vidtagas, Denne man är ÖfverDirecteuren Schwartz, som en tidförestått TechnologiskaProfessionen vid Kgl, VetenskapsAcadeinien, men nyligen från densamma tagit afsked, missnöjd med vissa inträffade förhållanden vid nämnde befattning. Jag tillåter mig ej ett detailleradt omdöme Öfver dessa förhållanden, hvilket, särdeles på detta rum, vöre olämpligt, men får endast nämna, att de synas leda sitt ursprung å ena sidan från auctoriteters obestridliga rättighet att strängt tillhålla Tjenstemän att noggrannt följa stadgade formaliteter vid tjenste-göromål, samt å andra - Den 5 Martil. 2og tira sidan från vetenskapsmannens förlåtliga Öm^ tålighet och mindre benägenhet för sådane former hvilka alltid äro för vidtomfattande vetenskaps-idkaren mera besvärande än för den vanliga Tjenstemannen. Jag vågar hoppas att ingen af Ridderskap pet och Adeln tyder min afsigt derhän, att åsyfta Herr Directeur Schwartz enskildta fördel. Han behöfver ej i detta fall mitt oombedda biträde mera än i något annat, ty en man af hans förtjenst saknar ej inom Europa utrymme för sin verksamhet.
Med denna sak förhåller det sig sä, att före den ur 1849 verkställda organisationen af KrigsColl., hörde kommendants-utgifterna till IntendentsAdelmn, och anslaget var gemensamt för hela denna Afdeln. När vid 1849 års organisation bestyret med KommendantsStaten öfverflyttades på Fortifikations A fdeln:n, som dertill lag närmast och dessutom hade mindre att göra, enär den icke, i likhet med öfriga Afdelmr, fick några nya åligganden, så afdelades från anslaget till IntendentsAldelmn först 8,000 Edr, och sedan otillräckligheten häraf blifvit ådagalagd, ökades detta anslag till 9,000 Edr. Derefter stego dessa utgifter ytterligare, och K. M. blef nödsakad att något minska anslaget under såväl Artillerisom IntendentsAfdelmne, så att det förra anslaget upgick till 12,000 Edr. Emellertid förhåller det sig nu så, att dessa 12,000 Edr icke räcka till utgifterna, och detta icke allenast på grund af högre priser, utan äfven derföre, att fästningarnes antal ökas, eller, rättare sagdt, mer och mer närma sig att blifva färdiga, och således fordra utgifter i stigande förhållande. Utsk. föreställer sig att dessa stegrade utgifter åtminstone till någon del kunna bestridas af de inom Titlarne redan befintliga tillgångarna, och har således ansett sig i så måtto böra tillstyrka bifall till K. M:s Propos., att det föreslagit en förhöjning i anslaget af 1,500 Edr. Det är väl nogsamt bekant för Utsk. att dessa kommendants-utgifter äro af den beskaffenhet, att på dem icke någon slags besparing kan ega rum. De utgöras merendels af små summor, hvilkas sammanräknade belopp upgår till ganska betydligt. FortifikationsAfdelmn kan icke till bestridande häraf taga något af det anslag, som är afsedt för fästningsbyggnader; ej heller från det, som är afsedt till underhåll af Kronans byggnader i landsorterna.
Skulle man likväl vilja göra någon förändring och anse ett stadgande i den föreslagna syftningen nödvändigt, så kunde man ju göra det uttryckliga tillägg i grundlagen, alt, då 2 Stånd i förevande fall stadna emot 2, förfaller frågan. Då har man åtminstone för den förutsatta händelsen en bestämd lag, och det vore säkraste sältet att förekomma all slitning om grundlagarne ; men att öfverlemna sakens afgörande till ett Utsk., som skulle intvinga den ena hälften af representation i en votering, som den anser vara grundlagsvidrig, är i min tanke i högsta måtto obetänkt. Hvarföre jag förblifver vid min vördsamma anhållan, att mern. måtte återremitteras med förklaring att förslaget är hvarken nödigt eller nyttigt. Dea 26 September. 475 Hr von Hartmansdorff, Aug.: I fall Ståndet vore af den mening, sora Frih. Cederström yttrat nu så väl som vid så många föregående tillfällen, att ett förslag öfverlemnadt från Const.Utsk. till Stånden nödvändigt skall hvila till påföljande riksdag sådant det är; sä vore all öfverläggning af oss nu öfverflödig. Men R. o. Ad. har, vid många tillfällen, ansett sig höra i detta hänseende följa ett annat behandlingssätt. Detta är nemi. att pröfva huruvida ett af Const.- Utsk. frarolagdt förslag är antagligt eller ej i dess första skick. Under förutsättning att R. o. Ad. vid detta tillfälle behandlar frågan, pä samma sätt som tillförene ; och derföre tillåter jag mig äfven, att också göra några anmärkn.-r vid Utsk:s förslag, till den rättelse som Ståndet kan finna lämpligt. När jag först säg detta förslag, eller rättare, då jag först hörde det omtalas (ty vi hafva först i dag fått det tryckt och utdeladt), sä syntes mig den uppgifna vägen vara antaglig; men då jag närmare tänkt på saken och hört de invändningar som blifvit gjorda, sä har jag ej kunnat vidblifva min mening.
120,000 samt till Vatten-Communicalioner m. m 35o,ooo eller R:dr 1,170,000 och tillstjrker Utskottet i öfverensstämmelse med hvad Utskottet, i det återremitterade Betänkandet redan föreslagit, i afseende på den deri omnämnda Extra Anslags-summa , att från och med år i835, eller det år den nja: Stals-Regleringen vidtager, en femtedel af nämnde Summa, eller 204,000 R:dr, må anvisas att från Riksgälds-Contoret utgå. Stockholm den 14 Oct. 1834* Reservationer, emot Betänkandet i sin helhet'. af Friherre Silfverskjöld, C. ”Jag bade trott, att den af alla tiders erfarenhet och vår egen historia bevittnade sanningen, att landets försvarsanstalter under freden måste ordnas för att i behofvets stund vara att tillgåj hade bort tjena till Utskottets ledning och allvarliga begrundande vid granskningen af de frågor, rörande Försvars-verkets behof, som innefattas uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition; vidare hade jag föreställt mig, att äfven de mest skiljda politiska opinioner skulle förena sig, då frågan var om det som afser att betrjgga vår sjelfständighet; och slutligen hoppades jag, att, om äfven en i någon nion ökad Skattebörda skulle blifva en följd at dessa angelägna behofs fyllande, den skulle kännas lätt genom det åtföljande medvetandet, att våra Fäslningar komme i försvars-tillslånd , våra Förråd förseddes med krigsförnödeuheter, och vår Flotta sattes i tillstånd alt kunna utlöpa. Suits-XJtskottctr Ut'. N:o :gr. SS liar dock icke skett. Inora Utskottet häfva de besynnerligaste satser, rörande Försvars-verkels organisation och.behof, gjort sig gällande; opinionerna, i stället alt förenäs,- häfva vid della tillfälle mera än vid något annat aflilgsnat sig från hvarandra, och för de en gång uttalade och ständigt: omsagde» orden-:
Skjutsregleringen för Medelpad af år 1783 gäller ännu, men en ny skjutsindelning der är under arhete. o • • i För Södra Ångermanland finnes en skjutsreglering af 1805, men denna är, efter ett mångårigt tvistande, nu af Kongl. Majrts Befallningshafvande omarbetad; varande dock Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag i denna fråga i besvärsväg underställdt Kongl. Kammar-kollegii pröfning. För Norra Ångermanland blef deremot en ny skjutsreglering af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställd genom utslag den 13 September 1850, hvilket af Kongl. Kammar-kollegium den 2 December 1852 fastställdes och af Kongl. Maj:t under den 27 April 1854 lemnades utan ändring. Entreprenad å skjutsen är åstadkommen å större delen af de vid stora landsvägen belägna gästgifvaregårdar, hvaremot sådan icke finnes vid de smärre mindre befarna vägarne; men entreprenadskjutsen har föga inverkat på de resandes skyndsammare fortkomst, emedan antalet af de hästar, som genast skola lemnäs, är högst ringa, hvaremot för de öfriga, sorn behöfvas, väntningstid af en ända till 4 timmar är de skjutsande förbehållen, och utom detta medgifvande skulle här i de glest bebyggda trakterna ingen entreprenad hafva kunnat åstadkommas, emedan entreprenörerne öfverallt påräknat biträde af den reservskjutsskyldiga allmogen. Deremot är genom entreprenadens ingående den ingalunda oväsentliga fördel vunnen, att det sedeförderfvande hållskjutsliggandet upphört på de ombytesställen, der entreprenad är införd. Den allmänna klagan öfver tyngden af skjutsningsbesväret, sorn i södra provinserne låter höra sig, förspörjes här sällan och hufvudsakligen endast i de socknar, der större förtjenster kunna vinnas genom skogskörsler, eller då skjuts fordras i den tid, då hästarne äro för jordbruket oumbärliga.
Stats - Utskottet, som af Banco - Utskottet fa blifwa utsedde eller ock bägge Utskottens samtelige Ledamöter genast sammanträda, för at blott uti de delar och föremal, som i afseende pä Banquens i fräga warande säkerhet och ersättning, höra til bägge Utskottens samfäldte öfwerwägande» kunna gemensamt öfwerlägga, samt derefter ritan uppehåll de derigenom wundne uplysningar och derwid förefallne conferewer til hwardera Utskottets ompröfning upgifwa. Hwilket likwäl, jämte det öfriga, skulle genom Utdrag af Protokollet de respective Standen wördsammeligen underställas. Är och dag som förr skrifwit stär. Efter befallning Friherre ?ocK, kebr ^äolk, upläste ti! Protocollet följande: I anledning af Högloft. BancoUtskottets nu uplästa Betänkande, anhäller jag at til Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocoll f^ andraga följande anmärkningar. Banco - Utskottet har widtagit den nu föresiagne utwägen, emedan derigenom, ätminstone för ögnablicket Kongl. Maj:ts önskan upfplleS och 563 Den 3i Jul i i. och Staten förses med nödige penningar, och Banquen tillika winner tid och tilfälle at begära och fä sig bewiljade sädane hypothek, som Banquen för sin säkerhet kan behöfwa. At upskjuta utbetalningarne til desi hypotheken hunne stadgas, war stridande mot Banco-Utskottels nit för Konung och Fädernesland. At under pröfning och närmare undersökning genast antaga de föreslagna hypotheken, hade ur mänga stäk warit mot den pligt Jnflruttion och Ed älägga, hade ock warit at illa swara mot Riksens Ständers förtroende, när de updrogo ät osi at bewaka Banquens säkerhet.
Ilin nr mycket betungad af skjutsningsbesväret och sedan den s. k. bergsfrälsejorden numera blifvit befriad fran åtskilliga skyldigheter till Fahlu grufva, hvarför samma jord åtnjutit frihet från skjutsning, har man fordrat, att bergsprängningsjordens innehafvare skola i skjutsningsbesväret deltaga. Att skatte-allmogen i Dalarne iir hardt tryckt af skjutsningsåliggandet. nr en sanning, men det förhållande, att bergsfrälsejorden blifvit befriad från dess förra tjenstbarheter till grufvan, får icke läggas till grund för bergsfrälsehemmanens indelning till skjutsning, ty för åtnjutandet af befrielsen från de förra tjenstbarheterna förstördes icke det vilkor, att hemmansegarne skulle ikläda sig några andra skyldigheter. Jag anhåller derföre, att 11. o. Ad. måtte afslä detta Betfink., som redan är af 5me Stånd afslaget, så att frågan i allt fall förfaller. Gr. Sparre, Erik: I motsats till den siste värde talaren hyser jag den mening, att ganska goda skid finnas för Ekon.-Utsk:s i detta Betänk, gjorda tillstyrkande. Under många år tjenstgörande såsom domare inom Dalarne, har jag om förhållanderne i denna provins förvarfvat mig kännedom, och kan intyga, att det som här i Betänk, upgifves är öfverensstämmande med verkliga förhållandet, nemi. att bergsfrälsejorden varit befriad från utskylder till Kronan, emot det att den i stället varit underkastad åtskilliga tjenstbaiheter till Fahlu grufva. Denna reglering vidtogs på den tiden, då Staten ansåg sig ega rätt att öfverlemna de prestationer, som jorden var underkastad, till vissa privilegierade verk och inrättningar, hvilka åter, i ersättning derför, tillskyndade Staten inkomster. De nu ifrågavide prestationerna till Fahlu grufva hafva numera uphört genom Konungens oell 11. Stms vid sista Riksdagen fattade beslut.
Om detta warit att försäkra hwar och ens rättigheter emot ingrepp af andra, hwilar ocksä borgerliga friheten derpä att medborgaren är endast underkastad Lagen och räklwisa Lagar. Man har som en garantie för böda delarne ansett nödigt, akt medborgaren skulle, genom deltagande i Lag, skiftningen, försäkra sig bäde om Lagens rättwisa och dess tillämpning, och det är säledcS som Politiska friheten är medlet att beskydda och bewara den Borgerliga; men det wore ett miKtag, om en Nation efter att hafva stadgtlt sin Politiska frihet, trodde sig hafwa gjort allt, och glömde att den Borgerliga friheten utgör hufivud-ändamälet, hwarsbre Lagar gifwits, hwarförc Samhället till deras författande befullmägtjgat en del af sine medborgare. Vet wore ett annat mitzkag af ännu wädcligare följder, om de medborgare som det blifvit uppdragit att deltaga i Lagstiftningen, förblandade - Den zo October. 4693 be sikt enskilda anseende med rättigheten alf stifta Lagar, och trodde Llgens kraft hwila pä Lagstiftarens enskilda werknings-förmäga. Pä det sattet blcstve den Politiska friheten genaste wägen att undergräfwa den medborgerliga. Det är för akt tchrckomma detta, som grundlagar gikwits, som äfwen Lagstiftarens werkningssätt blifwit bestämdt, det är blott dä när man noga iagttager beha stadgande!! som man försäkrar stg om bibehällandet och ämjllkandct bädc af Politisk och Dor, gerlig frihet. Men denna senare, beroende af alla de fö> hällande?, som föranlätcs af hivarje individues enskilda ställning i Samhället, omfattar derföre en oändligt större mäi;gd af ämnen, blir sdremälct för ett talrikare antal serskilda ätgärdcr. Det är dä som Lagentillämpning blir swär, blir grannlaga.
”Manga fördelar torde härigenom vinglas, brister och fel i vår oeconomiska ”Lagstiftning aflijelpas, Riksdagarne skulle ”betydligen förkortas genom tillvaron af ”en ej talrik, men på sätt och vis permanent Representation, skicklige och duglige ”Embetsman skulle bildas genom deras beröring med Folket, hvarigenom förtroende ”Folk och Regering emellan skulle vinnas. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och som hufvudgrunderne för Motionairens förslag syfta icke allenast på rubbningar i Grundlagens stadganden, dels om organisationen af Rikets Allmänna Ärendens Beredning och föremålen för dess åtgärder och dels om dpn ordning, hvari publike medel böra Revision undergå, utan också på afvikelser från Allmänna Lagen, der liruket af Förliknings-domstolar och JuryIniätlningar icke är föreskrifva; alltså och Desv. och Oecon. Utsk. Det:de. N.-o G3j 6/f,. 9 då de öfriga af Motionairen väckta underordnade frågor utgå från ofvan upptagne hufvudgrunder i dess förslag, anser Utskottet sig icke Jeunna med samma förslag, hvarken i det hela, eller i dess delar, taga någon befattning. Stockholm den 18 Februarii 1829. Utlåtande, i anledning af återremiss från Vällofl. Borgare - Ståndet af Utskottets Betänkande, N:o 20, angående den Gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjenster. Vid föredragning af det Betänkande, som Utskottet, efter derom, af Herr Biskoppen m. m. Doctor Tegnér väckt motion, i ofvanberörde ämnen den 7 sisth Januarii afgifvit, och hvarvid flere Ledamöter, samt deribland Herr Leffler varit af serskilde meningar, har Vällofl. Borgare-Ståndet lill Utskottet återremitterat Betänkandet, i anledning af derom gjord begäran utaf Herr i o Besv. och Oecon. Utsk. Leffler^ som åberopat sin till OeeonomieUtskottets.
Truls kom bort till honom, klappade honom och talade till honom; hunden satte begge framtassarne mot hans bröst i sina öfversvallande känslor; och när husbonden gick sin väg igen, stod han helt stilla och bedröfvad och blickade efter honom. Truls gick igenom trälågan ut i trädgården. Det var helt mörkt inne under träden; från köket, der han såg hushållerskan gå och ställa och styra vid spiseln, föllo ett par breda ljusbälten glansigt ut öfver den våta marken och de våta träden. I körsbärshäcken långs baksidan var en öppning ut till åkern, utanför stod en bänk, och på den satte sig Truls. Det var nu fullkomligt mörkt, öfverallt i bygden glimmade ljus, vätan hade förtätats till småregn, och det droppade tungt och långsamt från träden i stillheten. Nere i byn hamrade det inne i smedjan, och det eldröda skenet, i hvilket de svarta gestalterna rörde sig af och an, föll genom den öppna dörren ut i kvällsmörkret. Annars tomt och mörkt öfverallt; stillhet och mörker; en liten platt svart skifva inunder en enorm gråsvart kupol; slätten en oktoberkväll; bara de många glimmande ljusen när och fjerran; och så de fallande dropparne. Och ensamt. Truls satt orörlig på sin bänk, blickande ut i dunklet, lyssnande ut i tystnaden. Men det fans bara han, – och dunklet, – och tystnaden; och så åter igen han, som icke visste, hvar han skulle göra af sig i denna oändliga tomhet. Då mullrar något, långt långt borta, ungefär som en aflägse åska, och den ensamme mannen på bänken utanför trädgårdshäcken spetsar öronen. Bullret blir tydligare, kommer närmare, – och med ens varseblifver Truls ute i horisonten tvenne stora, gula ljus, som hastigt skjuta fram genom mörkret. En gäll signal, ett dunder som om jorden inunder och omkring honom gåfve eko, så åter tre gälla signaler, – tåget håller uppe vid jernvägsstationen. En stund tyst, – derpå upprepas samma skådespel ute från motsatta hållet: det dofva bullret, de framilande ljusen, en gäll signal, jorddundret, tre gälla signaler.