Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror och bör tro, att skälet till ett dylikt stadgande varit att bereda Staten den fördelen att vid vissa tillfällen kunna använda äldre militärer, som icke mera äga för de yngre platserne erforderliga kroppskrafter; men min öfvertygelse är, att detta ändamål vida bättre vinnes på det af K. M. och R. St:r redan antagna sätt, jag menar genom reservstaten. Det synes mig vara rikligare, att en corps finnes med tjänstgöringsskyldighet för en hvar af dess medlemmar, så länge han der qvarstår, och då jag åtnjuter full lön med afdrag af tjenstgörings-penningar, har jag intet att klaga öfver, om jag någon gång kommenderas; men deremot, då jag helt och hållet afträdt ur Statens tjenst, bör jag vara befriad från all tjenstgöring. Reservstaten anser jag således böra bibehållas, 'och tror, att de för det föreslagna pensions-sättet eller pensions-förökningen begärda anslag äfven böra komma denna stat till godo, så att der befintliga löner kunna förökas i samma mån som lönerne i och för den aktiva tjenstgöringen, genom hvilken åtgärd det blir möjligt att på reservstaten öfverflytta sådane personer, hvars förmåga endast undantagsvis behöfver anlitas. Jag tror mig således hafva anfört skäl för tillstyrkande af anslag till löner eller löneförbättringar endast i de fall, der de ej på annat sätt kunna beredas och blott provisionelt till nästa Riksdag med belopp af 50 proc. å löner af 1,000 R:dr r:mt eller derunder, och 33 £ proc. å löner öfverstigande denna summa. 724 Den 20 December. I afseende på materielen uplyser Chefens för Sjöförsv:sDepart. promemoria, att förhållandet med densamma icke är hvad man haft rätt att vänta, eller Chefen sjelf önskat. Man kan icke heller säga, att icke allt blifvit gjordt för upfyllandet af det gifna löftet, att anskaffa det antal fartyg man hoppats äga, och jag anser ett fel ligga just i den härför vidtagna åtgärden att söka förvandla gamla skepp till skepp efter nutidens fordringar, hvilket är lika litet verkstä 11bart som andra omöjligheter.
Nej, bevars, då hafva de aldrig någon dans ledig; men kommer straxt derpå en officer eller en hofrättsnotarie eller någon kontorist, med utsigt att snart bli sin egen, då äro de genast färdiga, och rodna knappt, om den försmådde sänder dem en missnöjd blick öfver deras uppförande. ”Åh, ja; men nog tycker jag ändå,” svarade ett annat fruntimmer, ”att åtminstone herr Mannerstedt kunnat uppskjuta att blifva dansör, tilldess han af sina lektioner spart ihop till en ny svart klädning.” ”Då fick han säkert vänta för länge,” återtog den förra; ”men han för sig ståtligt, det måste man medgifva.” ”Gerna,” ropade den tredje; ”skada blott, att den lilla snäfva fracken guppar så besatt, vid de lediga svängningarne.” ”Ja, mina fruar, är det icke för olyckligt,” yttrade den fjerde damen i gruppen, ”att fattigdom och högfärd alltid skola följas åt? Hvad tycks väl? Kongl. sekreteraren H * * tillbjöd honom, för någon tid sedan, att, för icke fjerdedelen af värdet, få köpa en vacker svart klädning, den han lagt af; men, i stället att med tacksamhet emottaga anbudet, hvad tror herrskapet att han svarade? Jo, ingenting mindre, den oförskämde pojken, än att kongl. sekreteraren skulle förbinda honom, om han icke inblandade sig hvarken i hans garderob eller öfriga angelägenheter.” ”Det är afskyvärdt, på tro och heder, alldeles fasligt!” försäkrade de öfriga; och härefter hviskades en mängd anekdoter bakom ryggen på den fattige och högmodige kandidaten, hvilken emellertid, liksom förtrollad till en annan varelse, än han nyligen var, ledigt och behagligt svängde sin dam i valsens lätta hvirflar, så att mången fendrik önskat sig kunna göra det så väl. Efter slutad dans förde han Rosa till hennes plats, och vågade kasta ännu en blick på den sköna, älskliga gestalten, hvarefter han åter förfogade sig till sin ensamma vrå, der illusionens rosenslöja snart sönderföll, och han försattes tillbaka inom den kalla verkligheten. Straxt derpå samlades gästerna omkring de rikt serverade borden. Professorn fick sin plats bredvid värdinnan.
Maj 9, Samuella Ahlberg betalt qvartal till ultimo Mars ... 5: 16- — och särskilda albetalningar å qvartal till ultimo Juni 3: 32. — 9. Juli. — Anna Elisabeth Lagerström, för tre qvartal till ultimo September 39: Transport: 93: 16. 333 — Transport: 93: 16. Juli. —J. G. Westerholm, liqvid för samma tid 105: — Charlotta Molin, för samma tid 45: — Johanna Nauclér betalt lill fullo qvartalet till ultimo December - L och afbetalning å qvartalet till ultimo Mars 3: 4. — Samma Nauclér betalt till fullo qvartalet till ult. September 28, Samuella Ahlberg betalt till fullo qvartalet till ultimo Juni - L 32. — och afbetalning å qvartal till ultimo September 1: 32. — 3. 43. Anders Hybinette betalt två qvartals hyra till ultimo September 40: Oktober 1, Westerholms qvartal från dato till ultimo December ... 100: — December. Oguldna hyror, att i nästa räkning redovisas: af Christina Catharina Sehnltz, a) återstod å qvartal till ultimo Juni 1: 8. — b) qvartalet Juli, Augusti och September 12: 21. — 43. 32. _ af Johanna Nauclér, a) återstod å qvartalet till ultimo Juni 4: b) qvartalet Juli, Augusti och September 5: 16. — 9. 16.— af Samuella Ahlberg, återstod ä qvartal till ultimo September 3: 32. — af Per Gustaf Blomgren, qvartalen från 1849 års början till och med September 25: 51; 32. Summa banko 446: — 1849. Utgifter: Januari. Kallelsekostnad i 3 lagsökningsmäl, med afgift för utmät ningsförsök, - 3: — Muraren Bergström, enligt nota, 4: ob O. Sandelin, enligt 4 särskilda notor, 4: 24 G.
^i^ronprinsessarj Stephanie af Österrike, hvilkeris porträtt vi i dag framlägga för våra läsarinnor, har under dessa senast gångna veckor, sedan den blodiga katastrofen i Mayerling, helt naturligt varit föremål för den allmännaste uppmärksamhet och i ej mindre grad för den varmaste medkänsla. Hvilken skulle väl ock kunna stå likgiltig inför denna qvinnas sorg, inför denna korta äktenskapshistoria, som dock inom sig gömmer så oändligt mycket, allt från den vårliga majdag, då den festsmyckade kejsarstaden vid Donau med jubel helsade tronföljarens intagande brud, intill den gråtunga vintermorgon, som randades öfver så många menniskors ofärd! Hvad denna unga q vinna, skön, beundrad, afundad helt visst af otaliga, i det fördolda lidit, kämpande den grymmaste af alla strider: den att inför verlden med glad stolthet och jemt mod bära upp en lysande ställning, medan hjertat i hemlighet förkrympes af en sorg, som endast så mycket girigare frodas, derför att den måste undertryckas — detta kan väl ingen mäta, som ej sjelf fått tömma samma kalk allt intill draggen. Så mycket mer må alla qvinnors — höga eller låga betyder härvid intet — innerliga sympatier förena sig att bereda den pröfvade systern åtminstone deltagandets lisa. Då i maj 1881 den då knappast 17-åriga dottern till Belgiens konungapar förmälde sig med Österrikes kronprins, då i september 1883 en dotter föddes åt det unga paret, fröjdades ett stort folk vid deras glädje, och alla sågo deras framtid i de mest ljusa färger. Att icke dessa förhoppningar skulle möta sin uppfyllelse, det har dramat från Mayerling lagt i dagen. Om huru varmt dock kronprinsessan Stephanie känt sig bunden vid sin make, sitt barn, kejsarfamiljen och hela österrikiskungerska folket, har hennes uppträdande efter den sorgliga katastrofen burit vittne.
Genom guldsnodder och perlor har på ett ypperligt sätt imiterats både refflorna och mönstret på kalken oeh de infattade stenarna, som genom ett litet broderi af silfvertråd fått stor likhet med de i silfver infattade ädelstenar, man ser på gamla kyrkokärl. D e omgifvande solstrå- lame äro utförda i applikationsbroderi af guldtyg, kontureradt med fina guldsniljor. Kalken är utförd i gammaldags guldbroderi. Nedtill har altarklädet en bård af smakfullt stiliserade, uppstående blad, utförda i plysch af en färg — guldbrons kallades den och förtjusande vacker var den. Mellan bladen höjde sig fina » ståndare », utförda i » gendarmblå » plysch — alltsammans kantadt med fina guldsniljor. P å sidorna, der plyschen oeh klädet sammanträffa, eller vid altarets hörn, går ett broderi nedifrån och uppåt, också af stiliserade, behagfullt böjda blad, utförda i mossgrön och djupröd plysch, omsydda med cordonnetsilke och med en infattning af soutache och broderi. Men så kom supétimman, hvilken förflöt hastigt nog under skämt och löje. Det purpurröda vinet myste inom kristallens tunna väggar, champagnens perlor lekte sitt stjernregn i glasen, ögon eldas, läppar le, qvickheter flöda, hjertan klappa, hvardagslifvets prosa är glömd för nägra ögonblick, man vill skratta, jubla och vara lycklig. Lefve konungen! ljuder det. Det är hans dag och glasen höjas, under det att natten breder sig allt djupare öfver staden der ute. Än några qvartslag från tornuret och allt är ju förbi. — Det hela är, som man ser, applikationsDock, ännu återstod kotiljongen, med sina broderi, men huru noga jag än bjudit till att många turer, sina små eleganta dekorationer, beskrifva arbetet, kan jag dock ej gifva mer sina för ingen uppenbarade hemligheter och | än en svag antydan om effekten af det hela. Ingen annons införes under I krona.
Yidare har den frågan blifvit mig gjord, eller rättare, man har antagit, att jag menade Hushållssällskapernas förvaltningsutskottssammanträden, och får jag erkänna, att så var verkligen min mening; ty ett så beklagligt förhållande, som det jag tog mig friheten framställa, har icke, mig veterligt, inträffat vid något allmänt sammanträde af dessa Sällskaper; dessa sammanträden har man vanligen sökt lämpa efter allmänhetens beqvämlighet, så att de blifvit utsatta till dagen efter någon marknad, då ledamöterna i alla fall skulle varit i staden; likväl har det händt, och jag har sett det många gånger, att ledamöter, som man borde tilltro både nit och förmåga att deltaga i dylika öfverläggningar, samma timma sammanträdet blifvit utsatt, rest från detsamma till sitt hem, för att åt sina enskilda angelägenheter vinna några få timmar, som de ansett för dyrbara att förspilla i allmänna sammankomster. — Hvad föröfrigt den saken vidkommer, att Hushållssällskapets ledamöter ieke väljas, så har jag blott sagt, att dess tillkomst i någon mån liknade ett val, åtminstone till sjelfva saken, om ock ej till formen, äfven har jag yttrat, att åtminstone de verksammare af de personer, som finnas i Hushållssällskaperna, i alla fall skulle, äfven genom val, dertill blifva utsedde. Men då jag tagit mig friheten framställa möjligheten af att genom ändring i Hushållssällskapets stadgar, kunna åstadkomma hvad man vill vinna genom LänsNämnderna, så kan man ju mycket lätt deri införa en §, som säger att Sällskapets ledamöter väljas på ett eller annat sätt. Ofvertygad att E. o. Ad. i alla fall skärskådar de gjorda förslagen om LänsNämnderna från alla sidor, tänker jag hvarken nu eller under fortgången af denna öfverläggning vidare uptaga dess tid. Frih. Eaab, Carl Adam: Om man hyser den tanken om det kommunala lifvet, som redan trenne talare framställt, så må jag gerna instämma med dem deri, att organiserandet af LänsNämnder vore öfverflödigt. Man har nemi. påstått, att det kommunala lifvet är utan beröringspunkt och utan intresse för nationen, och med de skäl de anfört härför hafva de trott sig styrka sin sak.
Imedlertid gjorde konungens bemötande på honom det intryck, att Curt hela sin återstående lefnad ansåg Gustaf III för den älskvärdaste och farligaste frestare, som någonsin uppträdt mot det lagbundna samhällsskicket och försökt värfva affällingar från detta åt det oinskränkta konungadömet. TJUGUNIONDE KAPITLET. «Nå, hvad tycker du om vår Augustulus, hvad tror du att han tycker om dig, och på hvad punkt står din angelägenhet?» frågade Pechlin, då Curt återkom från slottet till generalens hus, som de begge bebodde medan Curt, fastän icke riksdagsman, uppehöll sig i hufvudstaden under riksmötet, för att tillhandagå med sina råd och sin penna. – «Hans luftkrets är uppfylld af giftig tjusning, sådan man beskrifver den hos vissa ormar i de heta länderna.» – svarade Curt. – «Det är en farlig menniska, och jag irrar mig mycket, om ej faran är öfverhängande.» – «Jo, jo! Af sate-ägg bli sate-ungar. Han brås icke ur slägten. Den allernådigsta mamma lefver upp igen i äldsta sonen. Men huru tog han emot dig? Du tycks vara mera förskräckt än förtjust.» – «Han öfverhopade mig med nåd i allmänna ordalag, men omöjligt att få bestämdt besked eller någonting, som kan tagas för löfte. Han lät påskina stor belåtenhet för egen räkning med närvarande regeringssätt, som gör honom sjelf ansvarsfri, men beklagade, för min och andre förtjente mäns skull, som äro mindre väl lottade än vi borde vara, att han saknade tillräckligt inflytande, för att taga oss under armarna så, som han lifligt önskar och med en mera utsträckt verkningskrets vore pligtig. Han suckade öfver ständernas inbördes oenighet, så menlig för dem sjelfva och riket, den han gjort allt för att afböja, i stället att, som troligen mången annan regent i hans belägenhet, begagna tillfället att fiska i grumligt vatten. Han deremot ansåge sin egen heder och lycka oskiljaktigt förknippade med deras, och hans enda ärelystnad vore, att såsom medlare återställa lugnet och det goda förståndet mellan alla klasser af svenske landsmän.
Orsaken till deli starka trafiken under de tvänne sisla åren har varit kriget emellan Ryssland och Veslinakterne samt den stränga blokad de sistnämndes krigsfartyg derunder höllö vid södra delen af Finnland, men ända till medlet af September månad sistlidet år sä lamt bedrefvo i Norra Finnland, alt köpmän och allmoge i Wasa län ulan särdeles binder idkade en ytterst Ii fl ig handel och sjöfart på Umeå och Rathan, dit en stor mängd Finska produkter skeppades och hvarifrån sall och andra lörnödenhetsvaror till Finnland öfverfördes. Från Finnland under år 1855 till Tullkammaredistriktet ankomne varor hafva, bland annat, utgjorts af 54,600 tunnor t jära, 18,500 tunnor råg, 3,960 lispund beck, 4,700 L?(. smör och 1,198 skeppund hampa, och härifrån till Finnland under samma år utskeppade varor hafva egentligen bestält af 37,438 tunnor salt, 1,079,770 skålpund bomull, 61,800 kalle, 55,200 <U. socker och 3,971 skeppund jern. Tjära, bjelkar och bräder hafva utgjort de förnämsta export-artiklarne till andra utrikes orter. De ortens produkter, sora blifvit till inrikes orter afförde, hafva till största delen bestått af tjära och trädvaror, men ufven af salpeter, skjälspäck, smör m. rn., afsalte hufvudsakligen 19 p;i Slockholm, hvarifrån hilförts specerier, kramvaror, bränvin, salt, spanmål, viner och hagra andra varor. Tulluppbördeu har, under förlidet år, oaktadt nederlagsrätt begagna Is för största delen af hit ankomne tjärparlier och tullfrihet i nåder beviljades under de sednare månaderne af året för spanmål och andra lifslörnödenheler, uppgått till 75,405 Riksdaler 27 sk. Bauko.
Jag är alldeles blixtrasande kär i henne, det är hela Men, så har hon haft alldeles förbannadt rätt. saken. Å, när jag hör, att hon ligger där och 21 gråter för min skull! Jag kunde slå ihjäl den där Gunborg, som hindrar mig att få tala vid henne att han slår omkull de framflyttade stolarna. Fru Sandström går efter honom, flyttar undan de saker, som stå i vägen, och ser efter, om han skadat något.) GUNBORG (öppnar dörren och höres inifrån). Ja, det gör du rätt i, vännen min. Lite luft (De komma ut arm i arm, Vendla i hatt och ett flor (Rusar upp och ned på golfvet med en sådan häftighet, ska göra dig godt. för ansiktet. Rudolf och Vendla studsa och tvärstanna båda med sig öfver golfvet.) två, då de få se hvarandra, men Gunborg drar Vendla hastigt RUDOLF. Fröken Vendla, jag måste tala vid er. GUNBORG (i mild, resignerad ton). ta lifvet af henne. Gud ske lof, hon har mig. RUDOLF. Hvad har ni för rätt att bestämma öfver henne? GUNBORG. Jag håller af henne. RUDOLF. Det gör jag med. (Vendla släpper Gunborgs arm.) Ni vill väl inte ge er med mindre, än ni får 22 GUNBORG. Ja, det har ni visat. RUDOLF. Låt mig då förklara mig för henne ensam. FRU SANDSTRÖM. ligen bäst. Ja, låt oss lämna dem, Gunborg, det är verkGUNBORG. Ska jag gå, Vendla? och Gunborg gå.) (Vendla tecknar jakande med hufvudet. Fru Sandström RUDOLF (drar sakta slöjan från hennes ansikte). Å, ni är ju alldeles förgråten. Är det verk ligen min skull? VENDLA (vänder sig bort och talar med kväfd gråt). Tror ni att jag just är van att bli förolämpad RUDOLF (i jämrande ton). gripligt, för Gud ska veta, att jag är så förälskad i er, att jag gärna ville låta hugga af mig hufvudet för att ni ska förlåta mig. Har jag verkligen varit så gemen. Det är obe så där.
St. böra frambära den önskan att vid nästa riksdag få emottaga ett sådant förslag; och jag tror, att StatsUtsk. bör söka att intilldess utse medel för ofvannämde behof af 10,000: r:dr. Det är af vigt, att bevär:smanskapet blir öfvadt; tiden, som nu dertill användes, är alldeles för kort. Det bringen tvifvel underkastadt, att den ju icke blir ökad; men under denna mellantid bör man icke lemna någon del af beväringen oöfvad. Jag begär att såsom ett exempel, huru allmogen tänker i detta falt, få anföra, att då jag, till följd af den discussion, som här förevar, samtalade med åtskilliga af de mera upplysta ledamöterna i BondeSt. och framställde det förslag, huruvida de för ögonblicket skulle anse det mera tryckande för jordbruket, om bevär:smanskapets öfningstid förlängdes i öfverensstämmelse med Hr Montgommeries, motion, förklarade de sig vara emot motionen. Då jag undersökte orsaken härtill, fann jag, att det var derföre, att vacance-afgifterna skulle ingå från provinserna till hufvudstaden och förminska rörelsecapitalet i provinserna; men då jag vände om frågan, och frågade dem, om de ville låta sina söner och drängar öfvas på sätt som motionen omförmäler, med vilkor att ej behöfva inskrifvas i nummer och att vacance-afgiften användes inom provinsen till beväringens öfning, svarade mig en af dem (Nils Månsson}: "Jag har 5 ”söner. Jag skall gerna släppa dem på detta vilkor, öfver”tygad, att nationalförsvaret icke kan vinnas på ett gagne”ligare sätt.” Så har jag funnit individer inom BondeSt. tala. Jag anhåller således, att StatsUtsk. måtte fästa något afseende på mitt förslag uti sitt svar på återremissen och tillstyrka R. St. att hos K. M. begära ett förslag vid nästa riksdag, huru genom någon indragning af indelta ammen medel kunna erhållas till beväringens fullständigare öfning. Jag anser, att StatsUtsk. intill nästa riksdag provisoriskt måste lemna dessa 10,000 r:dr.
Före henne funnos i hemmet tvenne bröder – nuvarande professorerna Gösta Mittag-Leffler (född 1846) och Frits Läffler (född 1847) – efter henne kom en tredje, nuvarande ingeniören Artur Leffler (född 1854). Den lilla Anne Charlotte visade från sina spädaste år ett sundt, sannt och saktmodigt skaplynne och solade sig därför också från tidigaste barndomen i föräldrars, bröders och morföräldrars ömmaste tillgifvenhet. Med barndomsparadisets skimmer öfver sig lefde alltid i hennes minne sommarbesöken i prostgården Fogelås vid Vetterns strand. Här, i »guldkrokens» fagra bygd, tumlade hon om i frihet; dit längtade hon hela vintern i stockholmshemmet; där grundlades den djupa kärlek till naturen, som gjorde henne till en allt mer lidelsefull friluftsmänniska, för hvilken fotvandringar, segling, hafsbad och öfver hufvud lif ute i naturen var ett oafvisligt behof. Redan vid sex års ålder »diktade» hon sina första »noveller», hvilka nästan alla slutade tragiskt.1 Hon hade då börjat läsa och nedskref de första sagorna genom att ur abc-boken kopiera tryckbokstäfverna. Bröderna visade sådant intresse för sagorna, att de renskrefvo dem i två upplagor. Brodern Frits var äfven »pappa» åt hennes dockbarn, men när han en gång i denna egenskap misshagat henne, utbrast den lilla indignationskvinnan: »nu får du aldrig mer vara pappa åt mina barn», en dom, som möttes med den fogliga invändningen: »men Anna-Lotten, har du någonsin hört mamma säga så till pappa?» Alla barnens älsklingsnöje var att spela teater, vanligen med ämnen ur svenska historien, då de själfva diktade fritt under aktionen, och den annars så lugna Anne Charlotte visade därvid en så utomordentlig dramatisk lifaktighet, en sådan fantasiens fart, att äldste brodern uttryckte sin beundran genom antagandet att »Anne Charlotte nog skulle komma att bli gift med – en konstberidare». I ett synnerligen intressant själfbiografiskt utkast (skrifvet 1890) yttrar A. Ch. Leffler:
Benj:n Hahn. L. S. N:o 44- f®r Luleå. Benj:n Hahn. L. S. N:o 46- för Skara. G. A. Mellbin. L. S. N:o 47- för Skenninge. S. M. T. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Statssamt Allm. Bes v.- och Ekon.-TJtskottens Utlåtande, N,-o 160. 19 att prestera rotering in natura, skola utgöra den påbjudna vacance-afgiften, svarande mot verkliga roterings-kostnaden , efter det rote-mantal, som blifvit dem vid 1826 års rotejemkning redan påfördt, eller, i fall rättelse i denna roterings-åtgärd är vorden sökt, antingen blifvit lör serskilda af dessa hemman och lägenheter, vid pröfningen af samma rotering, af Kongl. Maj:t beslutad, eller ock kom me att åsättas vid de ytterligare förrättningar, som, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, bordt under loppet af år 1834 företagas och i de flesta Län försiggått. Till följd af dessa åtgärder, hafva redan år r835 alla de hemman, hvilka ditintills erlagt rotefrihets-bevillning, fått sig i stället påförd och allt sedermera utbetalt rote-vacance-afgift, motsvarande roteringens verkliga kostnad; hvadan äfven någon rotefrihets-bevillning ej eller blifvit beräknad eller upptagen uti den af Rikets Ständer den 14 Maj 1835 antagna och från och med år 183(3 gällande förnyade Bevillnings-Stadga. Kongl. Maj:t har slutligen innevarande Riksdag uti först ofvanomförraälda Nådiga Skrifvelse öfverlemnat till Rikets Ständers granskning och gillande de upprättade och af Kongl. Maj:t i Nåder gillade Längderne öfver den tillkomna nya ordinarie soldat-roteringen i Upsala, Stockholms, Nyköpings, Jönköpings, Vestmanlands och Östergöthlands
Derjemte, och då ännu å Riks-Staten qvarstå åtskillige spanmåls-anslag, som likväl icke äro till några nu utgående löner disponerade, nemligen: 3oo F.xpedilions-TJlskoitets Förslag till lind. Skrifvelse3 N-o 36 Å hittills varande Andra Hufvud-Titeln: a Svea Hof-Bätts Stat „ Staten för Fångvaktmästare, för en indragen Vaktmastare Götheborg . „ Gottlands Läns Lands-stat för en till Indragnings-staten för flyttad Tjäruskurare „ Norrbottens Läns Lands-stat, för en till Allmänna Indragnings-staten förflyttad Lappfogdelön Å Tredje Hujvud-Titeln: å Krigs-Åcademiens Stat, odisponerade „ Indeldta Armeens dito dito 7,702 82 tunnor 12 V 7 19 96 5? 7,702 J9 Summa 7,918 tunnor så, då Rikets Ständer icke anse lämpligt, att nämnde spanmåls-qvantiteter, vid sådant förhållande, å Riks-Staten qvarstå, serdeles som uppförandet af ett motsvarande contant anslag då blefve utan ändamål, hafva Rikets Ständer från Riks-Staten uteslutit berörde span måls-poster och således derför icke beräknat motsvarande contant ersättning; dock bör, i händelse några af indeldta Armeens befäl ännu skulle qvarstå vid sådane löner, hvarmed före nya löneregleringen följde spanmåls-beräkning, i följd hvaraf de äro berättigade att, så länge dylik lön bibehålles, ersättning för spanmåls-förhöjning åtnjuta, så beskaffad ersättning, efter de vid denna Riksdag stadgade, här ofvan omförmälde grunder, af Allmänna Indragnings-staten utbetalas, för hvilket ändamål Rikets Ständer likväl icke ansett något serskildt anslag å samma Stat behöfligt, enär en så beskaffad ersättning endast för högst få personer lärer kunna ifrågakomma. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Juni 1841. Expcditions-Utskoltels Förslag till uncl. Sktifvelsej IV.-o 365. -iOi N:o 365.