Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande af denna dag i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Herr General-Lieutenanten von Rosenheims underdåniga ansökning, att utbekomma en extra lön, kan Utskottet icke tillstyrka att Herr Öfverste Reuterskjöld må utbekomma den ilinehållile Expectance Lönen för årell 1816 och 1817, eliar ändamålet med Kongl. Kungörelsen den g December 1812, att Stats-Verkets utgifter måtte kunna inom viss tid beräknas, skulle förfelas, derest försummelsen, utan giltiga skäl att inom deli föreskrifne tiden sig om en gifven och känd fordrans utbekommande anmäla, icke medförde annan påföljd än den, att afvakta Riksens Ständers nästa sammankomst och Utskottet finner intet skäl till bifall å Herr Öfversteils anhållan kunna hämtas derifrån, att icke hail sjelf utan hans Ombud försummat att Expectance Lönen i rättan tid reqvirera, enär, enligt allmänna Lagen,FullmägtigsfÖrsummelse drabbar hufvudmannen, som derföre eger att hos Ombudet söka sin skada åter. Detta Öfverlemnas vördsamt till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning. Stockholm den 12 Mars i8a3. a 54 StatsUtskottets 'Betänkan den. Ankom den vj Mar» i8a3. Utlåtande i anledning af väckt fråga om de så kallade Talemåns-Tafflarnes återställande samt Herrar Talemåns Representations-kostnad. Jemte Jet Högloft Ridderskapet och Adeln samt Hög v. Preste-Ståndet till Stats-Utskottet remitterat Herr Grefve B. B. von Platens Motion, om återställande af de vid sista Riksdag indragne Talemäns-Tafflarne liar Utskottet fått emottaga åtskillige hos förstnämnde Stånd dels för, dels emot Motionen gjorde anföranden. Herr Grefve von Platen har Sökt visa» att vid en Representation, sådan som dell Svenska, sammansatt af fyra särskildte
Vi kunna i allmänhet säga, att denna betydelse ligger däri, att den, då den söndrande själfreflexionen upplöst den omedelbara själsenheten på olika områden, skänker honom en ersättning härför, i det att den bestämmer en säker riktningslinje för alla hans föreställningar och tankar samt ett högsta föremål för hans viljas och känslas odelade hängifvenhet. Detta sker just med användande af samma vapen, som förhärjat oskuldens tillstånd: själfreflexionen. Häraf följer ock, att ju lösare den enskildes filosofi är, sedan en gång eftertanken vaknat, dess svagare är själsenheten, dess mera fördelar sig elden i hans inre i ostadigt fladdrande lågor. Men här inställer sig osökt den frågan: Huru är detta möjligt? Huru kan individens filosofiska uppfattning, af hvad art den nu må vara, som kanske blott i ett eller annat ostördt ögonblick om ens någonsin blir honom fullt klar, tjäna såsom lifsunderlag? Huru kan den gifva honom såsom ersättning för den förlorade omedelbara enheten en fast stödjepunkt, som bevarar sig lifvet igenom? Huru kan en reflexion öfver alltets och lifvets yttersta grund och mål, som ju synes vara till själfva sin natur abstrakt och tom, då det ju är nödvändigt att för öfverblicken af det hela se bort från detaljerna, huru kan den tränga in i själfva den andliga organismen och där verka såsom den förbindande kraften? För förståelse häraf måste man taga i betraktande, att det gifves två slags filosoferande, ett, om jag så får säga, uppblandadt, som är inmängdt i själfva lifsprocessen, ett rent, som förekommer blott i de stilla stunderna, då själen ostörd af allt annat söker pejla djupet i tillvarons haf. Sedan en gång själfbetraktelsen vunnit insteg hos en människa, dör den ej mera, utan tager sitt säte i det innersta och verkar därifrån beständigt, låt vara understundom såsom en latent kraft. Att så är förhållandet, framgår just af dess ofvan beskrifna makt att fräta på själens kärna, dess friska omedelbara enhet. Men däraf blir också klart, att den i sin ordning skall påverkas af den alltjämt fortgående mera omedvetna organiserande lifsverksamheten.
Ikonostasen innehåller 5,400 kilogram guld. Rubiner, stora som nötter, safirer, pärlor och diamanter omkransa bilderna. Ensamt infattningen kring Guds moders-bilden värderas till 200,000 rubel och smaragden på hennes panna till 30,000 rubel. En solig äng har icke fler blomster än Kreml ädelstenar. I tsarens rike finnas kolonner af lapis lazuli eller malakit, golf af sköldpadd och elfenben, likkistor af guld och silfver och väggar ornerade med diamanter, men ingenstädes tumlar denna kaskad af glitter och eld i rikare flöden än öfver Kreml. Du blir till slut trött på alla dessa dyrbarheter, som kunde mätas i kappar och tunnor, och du börjar längta att trampa på en hederlig gråsten. Diamantkronan, som tsaren sätter på sin hjässa, synes dig slutligen ej märkvärdigare än en omvänd takkrona af kristall, den illa slipade diamanten Orloff på knappen af hans spira ej mer tindrande än en vanlig karafinpropp. Hans hermelinkantade mantel är af guldtyg, öfver hvilket en stor broderad örn sträcker sina svarta vingar, och purpurn får på Kreml ödmjuka sig till att smycka prelater och hofmän. Tronen, på hvilken han tager plats, är höljd med turkoser, och till en af ålder mörknad elfenbensstol stiger den unga kvinna, som han korat till maka. Det drag af hemsk saga, som omsväfvar Rysslands kyrkor och kloster, kan heller icke ljusna i kröningens stund, när Ivan Velikis alla klockor ljuda. Öfver den strålande församlingen kring tronerna stirra ur kyrkans alla kupoler stora, skrämmande hufvud med stela ögon, och i Dmitry-kapellet, hvars gallerdörrar öppnats och där en gång Jowry Glinsky mördades, lysa väggarna i gällaste klarblått och klarrödt och injaga spökaktig fasa. SULTANEN. DET var en fredag med mulen himmel och enstaka snöflingor, och en gulaktig dager låg utbredd öfver Konstantinopels taggiga berglandskap af byggnadsmassor med högt uppspringande minareter.
De inom Länet belägne 2.ne kronoparker och 8 härads-allmänningar, hvilka sednare, med undantag af Daga härads allmänning, som, på sätt i föregående underdåniga berättelse blifvit anmäldt, är på häradets socknar indelad, stå under jägeribetjeningens tillsyn och vård samt äro dels indelade till trakthuggning, dels under arbete dertill, utom de trakter, som, beväxte endast med ungskog, blifvit från all annan afverkning, än hjelpgallring, tills vidare eller på bestämd tid fridlyste, Återväxten såväl å kronoparkerne, som å allmänningarne, befordrad genom qvarställning af fröträd med få derefter förrättade frösådder, är på de äldre hyggena så tillräcklig och framskriden, att fröträden nu kunnat borttagas och synas äfven i sednare fällningarne plantor tillräckligt tält uppkomna. Kronoparkerne lemna en årlig afkastning af 22,000 kubikfot och allmänningarne, oberäknadt Daga härads, 350,000 kubikfot virke. Boställshemmanens skogar, fastän icke ställde under jägeribetjeningens omedelbara tillsyn, vårdas likväl i allmänhet bättre, an de enskildes skogar, och ganska många af de förre hafva blifvit till trakthuggning indelade. I afseende åter å hushållningen med de inom Länet befintlige, ganska betydliga rekognitionsskogarne gäller hufvudsakligen hvad i fråga om de enskilde hem manens skogar blifvit anfördt. I sammanhang härmed torde Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra anmäla, att förslag till bildande af en skogvaktareskola, der äfven fri undervisning i skogshushållningens allmänna grunder meddelas, blifvit inom Hushålluirigs—Sällskapet väckt och omfattas med det intresse att, derest erforderlige medel kunna anskaffas, en dylik af behofvet högt påkallad inrättning utan tvifvel snart kommer till verksamhet. liergsrörehen, ehuru den icke är utsträckt öfver hela Länet, saknar dock icke för detsamma sin betydenhet och vigt. I afseende å tillverkningen af gjutgods står Nyköpings
Under skyddet af Girgentis murar stod en annan här, den grekiska, uppstäld redan i timmar, inväntande fienden, som, det visste man, denna dag ämnade en afgörande drabbning. Här rådde fullkomlig tystnad, afbidandets tystnad. Plötsligt skallade ropet: fienden är här! Hela den kartageniensiska hären med spanska fotfolket i spetsen vältrade sig fram mot staden. Grekerne togo emot dem med ett bedöfvande rop af: Framåt för Girgenti! Striden blef hårdnackad, förbittrad, förtviflad. Tum for tum slogo de anfallande sig fram, tum för tum ånyo tillbakakastade. Öfver allt syntes Himilcons fladdrande lockar; öfver allt hördes Amilcars uppmuntrande rop. Orörliga, bildande ett tätt led, stodo »de invigde» på en kulle, blott väntande på ett tecken för att kasta sig i striden. Framåt för Girgenti! Huggen föllo skarpa och blixtsnabba. Ingen gaf, ingen tog pardon. Kartagernes venstra flygel vacklade. Himilcon gjorde under af tapperhet, Amilcar likaså, men förgäfves. Det gick som en darrning genom hela hären. »Hurra, framåt för Girgenti! Nu gaf de invigdes anförare det efterlängtade tecknet. Med ett härskri, som hördes öfver hela fältet, kastade sig männen ned för kullen, och ve dem, som kommo i deras väg; de follo som träd, bortsopade af lavinen. För ett ögonblick vände segerns gudinna bort sitt ansigte från de kämpande grekerne; men nu öppnades stadsportarne, friska skaror af frivillige strömmade ut, och ånyo log hon mot sina utvalde. Framåt för Girgenti! Striden blef allt mera förbittrad, allt mera bullrande.
Det är visst en obestridlig sanning, att man ur flera skäl bör vara noggrann med tiden; men fru von Horst hade emellertid för mycken takt, att vid detta tillfälle se eller vilja se mera än ett, hvilket hon genast utvecklade för Maria. – ”Det skulle icke förundra mig det ringaste, om Klein, hvilken, för sin vidsträckta praktik, så väl behöfver hushålla med tiden, helt och hållet inställde sina besök hos oss, då han redan för flera veckor tillbaka förklarat mig utan all fara. Att spatsera hit ut tre aftnar i veckan, är en artighet, hvarmed han i längden ej kan hålla ut, och som äfven vore alldeles för mycket begärdt af oss.” Då Marias svar uteblef, fortfor hon: ”Jag önskar det också ej heller, och sanningen att säga, är jag rätt glad att nu ändtligen kunna liqvidera vår gode doktor.” ”Det förekommer mig, som han skulle finna sig sårad deraf, att mamma vill bjuda honom penningar för den ömma vård han lemnat mamma under hennes sjukdom,” stammade Maria, brydd öfver att våga en invändning mot moderns beslut. ”Deruti ser jag ej något sårande, mitt barn! En sådan blygsamhet å patientens sida skulle för läkaren vara af ringa nytta; och efter hvad jag tror, är det blott ...” här afbröt fru von Horst sig sjelf. I förstugan knarrade steg, och det välkända ljudet af galoschers aftagning kom henne att i hast ändra samtalsämne. ”Ställ om théet, Maria! Jag har att tala med doktorn.” Knappt hade flickan emottagit denna korta befallning och aflägsnat sig genom den ena dörren, förrän en annan öppnades, och nu inträdde doktor Klein, i hvilken vi hafva äran att anmäla vår hjelte. Han var en högvext man, med ett fördelaktigt utseende, en värdig hållning, blida, vänliga drag och ett uttryck af allvar och godhet på den rena pannan. ”God afton, bästa fru von Horst!” sade han, med en närmare bekants förtroliga hjertlighet, under det han, efter en lätt men vördnadsfull helsning, intog en stol bredvid värdinnans. ”Jag har dröjt i afton; men anordningarne för ett tills i morgon uppgjordt lustparti hafva uppehållit mig.
— N:o 234. i anledning af väckt fråga om anvisande af nytt boställe åt Komministern i Botkyrka och Salems församlingar i stället för hemmanet Nedra Tumba eller Tumba N:o 2, samt detta sednares öfverlåtande till Tumba pappersbruk. XI. B. 120, 131. Å. 134. E. 150. — N:o 236. i anledning af väckta motioner om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorna. XI. B. 135, 150, 231. A. 252, 257. U. 327. A. 332. U. 393, 398. E. 417. — N:o 237. angående det för Linköpings domkyrkas reparerande under sednaste Riksdag, i egenskap af lån, beviljade Statsbidrags förändring till anslag utan återbetalnings-skyldighet. XI. B. 136. A. 258. E. 270 — N:o 238 angående hegardt statsbidrag för en större reparation å Westerås Domkyrka. XI. B. 136, 258. A. 265- E. 306- — N:o 239. angående ifrågastäldt statsbidrag för tornbyggnad vid Hedvig Eleonora kyrka i luifvudstaden oell samma kyrkas reparerande. XI. B. 136. A. 265 N:o 240. i anledning af väckt motion om löne-förhöjning för förste och andre Amanuenserne vid Universitets-bibliotheket i Lund. XL B. 136. A. 265.
Då emedlertid bördsrätten på landet tilläfventyrs ännu sammanhänger med allmogens föreställningssätt om rättighet ten för en slägt att, framför en annan, besitta fäders och förfäders jord, för hvilken ett folk, som förnämligast sysselsätter sig med jordbruk, alltid länge bibehåller en viss hemkärlek, i sin mån bidragande till redbarhet och enkla seder, torde ännu icke tiden vara inne att föreslå upphäfvandet af bordslagarna, så vidt de angå arfvejord å landet. Deremot anser jag, att bördsrätten i stad både bör och kan, utan alla slags olägenheter och till beredande af flera fördelar i afseende å transactioner om stadsegendom, helt och hållet försvinna; och jag föreslår således borttagande af den i 5 Cap. i §. JordaBalken till sådan börd stadgade rätt, med anhållan, att denna min motion må till LagUtsk. remitteras. 2:0 Den s. k. jus representationis, eller, enligt vårt äldre språk, istaderätt, vid arftägt emellan sidoarfvingar upphör, enligt 3 Gap. ÄrfdaBalken, med syskonabarn. Jag önskar och föreslår, att berörde rättighet må utsträckas till syskons afkomlingar, utan inskränkning till viss ied. Jag grundar detta mitt förslag på den förutsättning, att en person, som, sjelf utan bröstarfvingar, uti sina syskon och deras barn eller afkomlingar såge de närmaste och naturligaste föremålen för sin omvårdnad och tillgifvenhet, icke känner blodsbandet mindre starkt, i den mån dessa afkomlingar äro späda och värnlösa, saint följaktligen i större behof af vård och uppfostran; äfvensom jag svårligen kan föreställa mig, att den af föräldrarna, som ärfde ett aflidet barn, icke lika gerna skulle se sitt barnabarns barn, som barnet eller barnabarnet, med sig dela qvarlåtenskapen. Jag tror äfven, att det allmänna rättsbegreppet billigar den af mig föreslagna förändring, och jag stödjer denna tro bland annat deruppå, att R. St. vid sista Riksdag biföllo ifrågavarande förändring, ehuru densamma, i anseende till ofullständigheter i redactionsförslaget, icke kunde af K. M. i Nåd. sanctioneras.
Och så, sedan » påtåren » är öfverstökad, kommer vinet, gladt mysande i slipad kristall. Skrattet klingar, skålar tömmas, smekningar och ömma ord vexlas, och allt det goda i människohjärtat flyter värmande öfver läpparne. Men nu ringer det, och plötsligt blir det tyst. Det är bestämdt en herrvisit. Jojo men. Det är unge herr brorson, som inträder, friserad och elegant, med en praktfull bukett. Unge herrn bugar och lyckönskar » högtärade faster på hennes hedersdag! » Gumman är förmögen, hon glömmer nog inte den käre gossen! Nå, det kan också hända, att det inte alls är någon faster eller tant, utan en ung, fager liten dufva, kring hvilken höken gör sina första slag! Nog af — buketten får hedersplatsen, och nya festsskålar drickas under fröjd och gamman. Så där ungefär tror j a g det går till litet här och hvar under damernas vecka i vårt gamla Sverige. * På landet och på sommarställena, där naturen själf räcker människorna en hjälpsam hand till 1893 hvarje glädjebringande stund, får namnsdagsfirandet en ä n festligare prägel. Här bindas i den tidiga morgonens stillhet grönskande äreportar af lönn och eklöf och kransar af blåklint, och på kaffebordet i den svala löfsalen doftar den rågade srnultronskålen, röd som rubin. När så solen tittar in bakom rullgardinen och jagar sömnen från rosiga ögonlock, då ljuder salut från de små kanonerna nere vid stranden, och flaggor och vimplar flyga i höjden på tak och på stång. Här på landet är lifvet friare, skrattet mera j u b l a n d e! Sedan den första öfverraskningens glädje är öfver och lyckönskningar mottagna af far och mor och syskon, så måste m a n göra upp festprogram för dagen. Lilla Greta eller Magdalena är dagens hjältinna, och allt faller henne till fota. Vågen lockar med sitt silfverskum — ut bland skär och holmar i gungande båt, hela familjen med matförråd för hela dagen.
Genom Nådigt Bref af den 16 Februarii r 833 liar Kongl. Majrt anbefallt Hof-Caneelleren, att af de femårsbeiättejser med tabeller, sora Landsböfdmgnrne dädanefter afgifva, låta trycka i5oo exemplar, hvaraf 8oo skola tili Rakets Sländeis disposition och återstoden dels till de ^Euibetsmynd-igheter, sora tiil undfående af Författningssamlingen äro berättigade, dels till försäljning i bokhandeln a (lemnäs.; hvarförutan så många exemplar af berättelserna för hvarje Län böra på samma gång tryckas, som svara emot antalet af kyrkorna inom Länet, för att sedermera till dem utdelas. 210 Fänrik L. W. Munthes, å dess Moders, Enkan C. Munthes vägnar, anförde underdåniga besvär, rörande af henne sökt utbekommande af de hennes aflidne man, Öfver-Jägmästaren i Jönköpings Län, Munthe, ti Hägde-, af honom i lifstiden icke uppburne andelar i skogsåverkan böter, uppgående till 244 Ibdr 16 sk. B:co. Uti Nådigt Bref af den 26 Mars 1829, har Kongl. Maj;t, med bifall lill hvad Rikets Ständer hemställt, anbefallt Stats-Göntoret att till ÖfverJägmästaren Munthes Sterbhusdelegare ofvanberörde medel anordna och utbetala. 3*0 Förhöjde prajmier for rofdjiirs fångande och dödande. Under den rg Junii i83o, har Kongl. Majit uti Circulairebref anbefallt Landshöfdingarne, utom dem i Malmöhus och Gottlands Län, att uppmana innevånarne i Länen att ingå öfverenskommelse!- uti detta ämne, hvarefter och sedan dylika öfverenskommelse!- blifvit från de fleste Län till Nådig pröfning, öfverlemnade, desamma blifvit under den 28 December x83a faslsläilda. Bil. till R. St. Just. Omludsm. Emi/.
mågan att ge uttryck åt en vredgad tamiljefars smäller i dörren, »så att hela huset skakar». mig vid en enda dekoration, både för att få vrede, när han efter en dålig middag går ut och (På teatern gungar det.) Jag har likaledes hållit figurerna att gro samman med miliön, och för att bryta med dekorationslyxen. Men när man bara har en dekoration, kan man fordra att få den sannolik. Dock är intet svårare än att få ett rum som ser ut ungefär som ett rum, hur och vattenfall. Låt vara att väggarne få bli af ven kunde väl vara på tid att sluta med. Vi ledigt än målaren kan göra eldsprutande berg väf, men att måla hyllor och kökssaker på väfha så mycket annat konventionelt på scenen, som vi skola tro på, att vi kunde slippa öfveranstränga oss med att tro på målade kastruller. Jag har ställt fondväggen och bordet på sned för att få skådespelarne att spela en face och i half profil, nar de sitta vid bordet midt emot hvarandra. I operan Aïda har jag sett en tiv, och den såg icke ut att vara uppkommen sned fond som ledde ögat ut i okända perspekaf motsägelseanda mot den tröttande räta linien. borttagandet af rampen. Denna underbelysning lär ha till uppgift att göra skådespelarne fetare i ansigtet; men jag vill fråga: hvarför skola alla En annan kanske icke onödig nyhet vore skådespelare vara feta i ansigtet? Utplånar icke XXII detta underljus en hel del fina drag i ansigtets näsans form, kastar skuggor upp öfver ögat? nedre partier, särskildt käkarne, förfalskar det icke Om icke så är, så är ett annat säkert: att skåde spelarnes ögon pinas, så att blickarnes verkningsfulla spel går förloradt, ty rampljuset träffar näthinnan på sådana ställen som eljes äro skyddade (utom hos sjöfolk, som få se solen i vattnet), och derför ser man sällan andra ögonspel än råa blängar antingen åt sidan, eller uppåt raderna då hvitögat synes. Möjligen kan man också tillskrifva samma pande med ögonlocken. Och när någon på scenen vill tala med ögonen, har han endast den dåliga utvägen att se rakt ut på publiken, med orsak särskildt skådespelerskornas tröttsamma klip
Föredrogs ånyo och bifölls Siats-Utskottets Utlåtande N:o 194, i anledning af väckt fråga oin pension åt Språkläraren Carl Martin Spaniers Enka. S. D. Föredrogs Ståts-Utskottets Memorial N:o 198, i anledning af åter remisser å b ernå Idta Utskotts Memorial N:o 195, med förslag till voterings-prcpositioner för afgörande af åtskilliga lill Åttonde och Nionde Hufvud-titlarne hörande anslagsfrågor. Första framställningen lades, med godkännande, till handling arne; äfvensom den sednare blef lill handlingare lagd. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handling arne Stats-, Lagsamt All männa Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 52, i anledning af återremiss af Utskottets Memorial N:o 29. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial N:o 52, i anledning af återremisser i vissa delar af Utskottets Betänkande N:o 37, i fråga om förändrad lagstiftning angående förmyndarevården. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns Proto koll den 26 sistlidue September, af hvilket inhemtades, att Ridderskapet och Adeln, vid behandling af Stats*-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 31, i anledning af motioner om dels understöd af allmänna medel, dels förändrade lagbestämmelser till befordrande al skiftesverket på Gottland, bifallit Utskottets första hemställan och antagit det af Utskottet i sednare delen af Betänkandet afgifna fö ro rönings fö rs 1 äg, äfvensom alt Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfriga Riks-Stånden att uti detta sistnämnda beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Med vidblifvande af fattadt beslut, lade Borgare-Ståndet omförmälda Protokolls-utdrag till handlingarne.
Den tillhör icke heller fattigvården ulan äges af den s. k. Lowisinska fattig-inrättningen, stiftad den 12 Januari 1678, och etsättningen har upburits af inuehafvaren,’som är Skolmästare i Söder-Telge. Stadens fattigvård tillkommer sålexles icke denna ersättning, hvilken deremot upbäres af dem, testator förordnat alt vaka öfver sjelfva donationen nemi. Caput för familjen Lowisin, Borgmästare och Råd i Söder-Telge samt kyrkooch fattigföreståndare i staden. För åstadkommande af rättelse i de af mig nu anmärkta omständigheter anhåller jag om återremiss. Gr. Wrangel, Tönnes *H ellniuth: Jag hemställer likväl Den 21 April. 263 om icke återremiss äfven i andra delar af pnoklen må vara nödig. Det förekommer nemi., alt för åtskilliga hemman skola vissa delar af deras räntor och kronotionde under litel af ordinarie afkortning i räkenskaperna afföras. Det är för sådane hemman, hvilka förlorat jord till Göthaoch Hjelmare kanaler och icke erlägga den ränta, som varit den afträdda jorden åsatt. I fråga om dylika afkortningar har K. M. genom Nådigt Bref år 1847 förordnal, att alla sådana från hemman bortgångna räntor eller ränledelar skola icke vidare under afkortningstitel i räkenskaperne uplagas, hvilket medför den omgång, alt de först måste debiteras och sedan afföras, utan skola de ur jordeboken helt och hållet utgå. Genom antagande af StatsUlskis förslag vinnes således ingen enkelhet i räkenskaperne, utan räntorna, som äro i fråga, böra derur uteslutas, och derför torde Momme e och f höra återremitteras. Hr Bildt: Vid närmare genomseende af Betänk, finnér jag att i 4:de Mom. förekommer samm; ersättning som för Skolmästareängen i Söder-Telge.