Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätteligen afskrifvet ur Konsistor» academici i Lund konsept-brelbok, betygar ex officio Chr. Naumann. Linköpings stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af (likets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1848 oell 1S49. Stor mäktig ste Al ler nådigs te Konung! I anledning af hvad i Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849, förekommer, rörande anslaget till stipendier åt elever vid Linköpings stifts Folkskolelärare-seminarium, får Domkapitlet, til! åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, afgifva underdånigt utlåtande. Vid öfverseendet af redogörelsen för ifrågavarande anslag under nämnde revisionsår, hafva Rikets Ständers Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att den, för de båda åren, till ett sammanräknadt belopp af 2,666 R:dr 32 sk. banko anvisade anslagssumma, icke blifvit helt och hållet använd, utan att en behållning af 781 R:dr 32 sk. uppkommit, samt, då det deraf visat sig, att de anslagna medlen icke på långt när varit för ändamålet behöfliga, anmärkt, det dylika anslag borde till ett, det verkliga behofvet närmare motsvarande, belopp bestämmas. Jemlikt föreskriften i Eders Kongl. Maj:ts nådiga cirkulärbref den 4 Augusti 1845, åligger det Domkapitlet att, årligen inom Mars månad, till Eders Kongl. Majit i underdånighet insända uppgift, ej mindre ä antalet af elever, som njuta undervisning vid det under Domkapitlet lydande Folkskolelärare-seminarium, än å beloppet af den summa, hvilken erfordras till stipendier åt dem af dessa elever, som deraf böra komma i åtnjutande.
Det är mycket lätt, alt genom ett penndrag förklara Privatbaukernes uphörande, men det är icke lika lått, att ersätta desamma. Och jag vill ej tänka mig den villervalla, oreda och olycka, som skulle inträffa i den ort, der Privatbank varit och uphört, men ingen Filialbank upstått, som ersatte Privatbanken. R. St. fick då träda emellan, antingen de ville eller icke ville, med inrättande af afdeln:s-kont. från Riksbanken, och Tumba bruk sättas i verksam^ het till sedlars fabrikation, d. v. s. vägen öpnas till en ny realisation, grundlagd redan genom de 20 milla-, som utöfver myntbestämningslagen få utgifvas i den allmänna rörelsen, och orsaken härtill vore, att man ej vill nedsätta räntan i Riksbanken, från 3 till 2 proc. på de bidrag Ständerne böra anslå lill Filialbankerne. Bäst vore om Filialbanks-lagen så upgjordes, att de nuvar:de Privalbankerne vid oktroj-tidens slut, funno sin fördel vara, att öfvergå till Filialbank, då kunde de Hypolheker, som nu åro fästade uti Privalbankerne öfvertagas af Filialbankerne, för de lottägare, som vilja fortsätta Bankrörelsen. Fördelarne häraf vore många, af hvilka jag blott vill nämna, att ingen rubbning för den stora allmänheten inträffade i deras enskildta förhållanden lill den uphörda Privatbanken, och den tillkomna Filialbanken. Så tillgick åren 1846 och 320 Den 19 Juni. 1847, emellan de då uphörde och tillkomne Privatbaukerne, och alla voro nöjda och belåtne. Af hvad jag nu anfördt, torde R. o. Ad. finna, att jag icke har någon förkärlek för Privatbankerne, ehuru jag känner elen stora nytta de framkallat för jordbruk, handel och näringar. Må de gerna uphöra, men jag önskar lifligen och innerligen, alt något bestämdt säkert sättes i stället, hvarpå den stora allmänheten kan trygga sig, och under sådane åsigter tillstyrker jag bifall till förevande punkt.
Desi Befallningshafwunde, att i alla de fall der personlig inställelse i police och ordnings mäl möjelige>r kan nndwikas den tilltalade dermed icke mä beswäras, utan berättigas, att, ester erhällen del af anklagelsen, fa sin skrifteliga förklaring deröfwer till wekerbörande Kronobetjeme aflemna inom witz, wid wi Första DelN:o 4Z - ?v6 Den 22 Juni!. wile förelagd, tid, samt alt, sedan Utslag i mälek fallit, vä enahanda sätt erhälla del af Urstagek meS lcmnad förman, alt, efter i Utslaget införd hänwisning, fä deruti söka ändring om han sä ästlindar inom den i lag och författningar stadgade lid räknadt fran den dag han af samma rustag del erhöll, ej mindre än, akt i händelse af obewist lier fckaglig anklagelse, den oskyldige uti befrielse rusta» get alud tillägges skälig ersättning för sina kosina» der ehwad personlig inställelse eller icke ägt rum, efter de grunder allmänna Lagen i 21 Cap. RältBalk. och Kongl. Brefwer d. 27 Maji >8or stads gar antingen han i sin förklaring eller ivid munteligg förhöret derom pamink eller ickeLades pä bordet. Föredrogs ett, frän Niddarhus-Ulskottct inkommit, memorial i anledning af Friherre k^srtas, Axel, wäckta motion innefattande upmaning för Höglcfl. Ridderskaper och Adeln, att göra Kongl. Maftt och Kronan en gäfwa af de i Ridderskaper och Aoelus ägo befintliga sä kallade stndsaregewär, hwilker Riddarhus-Urffottet ansett böra bero af hwars och ens fria wilja. Bifölls. Föredrogs ett, ifrän Riddarhus-Ulskotter, inkommit memorial, rörande en nödig reparation pä Riddarhuset i Stockholm, hwari Utskottet förestår, akt Riddarhus Directiouen mä berättigas att r män af behofwck, emot Höglofl.
Men denna skonsamhet skulle säkerligen icke kunna vara att påräkna för sådane Låntagare, hvilka, i den stund, Lånen komino i fråga, att infordras, ega Fastigheter eller annan Förmögenhet, som, genom försäljning, kunde i penningar förvandlas, utan blott för den Glass af Gäldenärer, lios hvilka sådana tillgångar sakuades , och hvilka endast genom förväntande resourser uti Näringsvinst och Arbetsförtjenst eiler ock genom andras biträde kunde ansea komma-i belägenhet, att småningom och efter liand afbörda sig sine Discontskulder. Jämväl mäste härvid eftersinnas, att Discont - Borgenärerne pl ena sidan och Discont - Gäldenärerne på den andra utgöra ett så stort antal, att hvardera Glassen för sig, så till sägande, är en Allmänhet; så att de underhand!ingar imellan Borgenärer och Gäldenärer, hvilka antingen omedelbarligen, eller genom främmande personer, kunna äga rum vid vanliga Concourser, skulle, vid detta tillfälle, blifva nästan omöjliga.' Och. då Borgenärerne naturligtvis skola påyrka en skyndsam utredning af Concours - massorne, ar föga troligt, att de af consideration för Gäldenärer, hvilka, både till personer och öfriga förhållanden, äro för dem alldeles okände, skola medgifva något uppehåll uti de Lagliga åtgärder, hvilka till ändamålets vinnande kunna bidraga. För att försätta Gäldenärerne utom beroende af Borgenärernes stränga behandling, hafva några värda Ledmöter föreslagit, att de DiscontGäldenärer, hvilka kunde anskaffa erforderlig sä - Sfatsoch Banko-Utskottens Betlinkanden. 1113 kerhet, skulle få öfverflytta sine Skulder tilt Banquen eller ock Banko - Djjconten. Men vid detta förslag möter en, i förenade Utskottens tanka, ganska vigtig betänklighet. Det kan tagas för gifvit, att, så snart Borgenärerne satt sig i besittning af Disconternes tillgångar , blir genast fråga om infordrande af utestående Lån, i den mohn desse förvilla; Och en sådan åtgärd kan taga sin början, så fort offentliga kal!el$erne blifvit utfärdade.
Vidare och på det sjelfva hufvudboken, så vidt med den antagna bokföringsmethoden vore förenligt, måtte erhålla den af revisorerne yrkade fullständighet och utförlighet, hafva fullmäktige föreskrifvit: l:o att ,en afskrift af hufvudräkniugen i den öfver besagde utgifter förda serskilda räkenskap skulle hufvudbokens utgående balanskonto bifogas; 2:0 att hufvudboken skulle innehålla serskilda konti för hvart och ett i reglementet upptaget anslag, derå utbetalning skett under det år, hvarför densamma var upprättad; 5:o att å dessa konti skulle inom linien antecknas hvarje anslags ursprungliga belopp och hvad deraf före årets början uttagits; samt 4:o att derjemte borde i hufvudboken uppläggas serskilda fortgående konti för utgifna lån, med undantag likväl af de vissa städer tilldelade byggnadslån, hvilka konti äfven skulle innefatta upplysning om tiden och sättet för lånens återbetalning m. m. Hvad slutligen vidkomme revisorernes hemställan, att Riksgäldskontorets bokföring måtte tagas i betraktande vid den tillstyrkta reorganisationen af räkenskapssättet i sin helhet, men att emedlertid åtgärder för åstadkommande af en redigare bokföringsmethod inom detta verk måtte vidtagas, så medgålvo fullmäktige den allmänna vigten och fördelen deraf, att en nu saknad enhet i statsverkets hela räkenskapssystem blefve tillvägabragt, och hade fullmäktige icke något att erinra emot vidtagandet af en för detta ändamåls vinnande erforderlig förändring uti den från äldre tider inom Riksgäldskontoret begagnade bokföringsmethod; dock ansåge fullmäktige sig böra öppet uttala sin öfvertygelse, att, hvad enkelhet, redighet och lättfattlighet beträffade, denna bokföringsmethod motsvarade de loford, densamma vid nästan alla föregående revisioner erhållit.
Likaså lärer det vara gifvet, att då bolaget har skyldighet att återbetala hvad af lånebeloppet öfverstiger f.delar af den verkliga kostnaden, är lånet ännu icke till summan »bestämdt», utan blott så lill vida, att detsamma, såsom Utskottet i § uppgifvit, »icke får öfverstiga 1,436,666 R:dr 67 öre.» Utskottet, som anser sig fullständigt hafva vederlagt äfven de mot förslaget till § 76 gjorda anmärkningar, finner sig icke kunna i samma af två Stånd gillade § föreslå någon ändring. Till följd af hvad sålunda förekommit, får Utskottet slutligen anmoda Biddersltapel och Adeln samt Borgare-Slåndet, alt för sin del fatta beslut om den ordalydelse ofvanberörda fyra reglements-paragrafer må erhålla. Stockholm den 13 November 1863. STOCKHOLM, tryck t hos E. Westrell, 1863. Stats-Utskottets Memoriat N:o 230. Ank. till Exp.-Ulsk. den 13 Nov. 1863, kl. 8 e. m Memorial, med förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, angående detta Verks inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsmed flera medel, äfvensom rörande Riksgälds-kontorets Styrelse och den vid Kontoret anställda betjening. (R. A.)
Cederström sist nämnde, äfven medgifva, att borgerlig rörelse varit onererad med bålsmanshället, men att äfven vid åtskilliga riksdagar slädernes jord tagits i betraktande för detta onus, och att denna åsigt sednast i Konung Gustaf III:s tid gjort sig gällaade. Att meningen varit, att ifrån städerne erhålla dugligt sjöfolk skulle jag vilja betvifla, emedan våra uppstäder troligen icke äro i tillfälle att lemna sådana. Afven kan jag icke finna den grund riktig, som Frih. Palmstjerna uppgifvit, att Stockholm, såsom inneslutande inom sig så mycken Den 9 April e. m. rikedom, skulle vara skyldig att i förhållande dertill deltaga uti voteringen. Grunden för roteringen är likväl icke utsträckt till all förmögenhet, emedan delta vöre en ännu orättvisare grund, dä grundskatten naturligtvis mäste drabba någon verklig grundförmögenhet och icke den rörliga capilalförmögenheten. Det är icke eller den sorn är roterad, utan del är den borgerliga rörelsen, emedan den är hufvudgrunden för roteringen. Dernäst tagas hus och tomter i städerne till grund, men visserligen icke den öfriga förmögenheten, som (innes der, och i Stockholm finnes en betydlig capilalförmögenhel, som dervid icke får tagas i betraktande. Om man således blott jemför den borgerliga rörelsen jemte egendomsvärdet af hus och tomter, så skulle jag tro, att Stockholm på intet vis skulle motsvara halfva förmögenheten inom alla städerne, utan kanske blott \ eller pä sin höjd ^ deraf. Att detia ärende blifvit sä handlagdt som det varit vid riksdagarne, dertill torde K. o. Ad. läll kunna inse orsaken; emedan, för det första de 3:ne Stånden, måhända utan att rätt eftersinna följderne, hafva instämt uti BorgareSt-.s beslut uti detta fall, och Stockholms representanter hafva naturligtvis i denna fråga blifvit öfverröstade.
Hård ännu ej fullt uppnått 60 års ålder och endast 35 år varit i Statens tjenst, då deremot hans embetskamrat i Carlstad fyller i år 64 år och varit i tjenst anställd i 39 år, varande begges helsa försvagad; dels att fängelset i Norrköping är afsedt för qvinnor, hvilka naturligtvis genom den qvinnokönet, under alla förhållanden, egna saktmodighet, mildhet och godhet måste göra tillsynen för Hr Hård vida mindre besvärlig, än om han haft manliga fångar under sin vård, ja till och med i viss grad. angenäm, och i samma mån mindre betungande, om än antalet qvinliga fångar varit större, än antalet fångar, men af mankön, i Carlstad. do Den 8 Maj. Af dessa skäl vågar jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Stråle: I anledning af hvad Frih. Cederström anmärkt, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att jag icke sagt, att ifrågavarande personers tjenstgöring vore mera ansträngande än andra befattningar; jag har endast sagt, att den i och för sig är ansvarsfull och besvärlig. Frih:n liar jemfört denna tjenstgöring med militärers; man bör dock ihågkomma, att militärer äro berättigade till pension 10 år tidigare än fångvårdens tjenstemän, enligt K. Samme talare har äfven jemfört direktören vid ett större straff-fängelse med de vid länscellfängelserna; detta är dock en jemförelse, som icke håller streck. Hr Hård har under sin tillsyn haft 2 ä 300 fångar i gemensamhetsfängelse, bland hvilka han skolat upprätthålla ordning och disciplin, och hvar och en, som har någon kännedom om straffinrättningar, måste medge, att det möter vida större svårigheter att väl sköta ett gemensamhetsfängelse än ett cellfängelse. Det saktmod hos (p innan, som Frih. Cederström förmodat vara utmärkande för qviniiga fångar, vitsordas ej af erfarenheten; tvertom har det visat sig, att det är synnerligen svårt att upprätthålla ordning bland deni. Jag fortfar att yrka bifall till Iv. M:ts Propos. Gr. Mörner:
Nu tillförordnade Just[itiae-]Canc[ellern] Vilh. af Klinteberg afsade sig det samma på anförde skäl — de öfrige emottogo Kongl. Maj:ts Nådiga kallelse. Månne häruti var något olagligt? Kunde eller borde det efter lag annorlunda tillgå? Skulle de utnämde, om vilkoren hitintill okunnige, åläggas ett embete, som de ej sökt ? Borde man fordra eller vänta deras yttrande, förr än lön var utsatt? Icke kunde Herr af Klinteberg emot 36 § Regjeringsl - 44 Den 4 September 1810 Form [en] frånhändas sin lagligen innehafvande häradshöfdingetjenst, förr iin han, efter inhämtad kundskap om det nya högre embetets förmoner, haft tillfälle att sig häröfver utlåta. Yrkandet af Herrar Stats-Råder om ett sådant dess entledigande hade uppenbart varit stridande mot Regerings-Formen. Någon erindran deremot, att Herr af Klinteberg deltog någre sessioner i Högsta Domstolens göromål, kunde så mycket mindre af Herrar Stats-Råder ske, som ingen anledning förekom mera mot honom, än de öfrige utnämde Herrar Justitue-Råd. Skulle åter de af Konungen kallade icke befattat sig med göromålen, förr än lönen var bestämd, hade hela Konungens Högsta Domstol emedlertid blifvit overksam — och detta hade innefattat en orimlighet. Dessutom hade Hrr Just[itiae]-Råder icke emottagit sine fullmagter eller på stat ännu [blifvit] uppförde, som likväl Reg[erings]-Formen måste förutsätta, då den stadgar, att de icke få hafva annor civil befattning. Af desse anledningar kan jag för min del icke finna någon grund till anmärkning mot Herrar Stats-Råder;» hvarmed Herr Professoren Doctor Wijkman och Riksdagsmannen Jon Jonsson sig förenade.
Maria tar sin man i famn och vill kyssa honom: ”Jag tör fälle susa dig engång.” Tore frågar, om käringen är galen, efter hon vill klifva på honom då folk ser på. Joga tar då fatt på Maria, dansar med henne och kysser henne på munnen; deröfver blir Tore vred och vill slåss. Joga förklarar sig ej vara rädd, och Maria menar sådant vara ingenting att bry sig om, ”han fick inte wäta men (mer än) halfva läpen.” Under det de slås, går förhänget ned. Såsom på titelbladet angifves, är Frischlins latinska komedi betydligen förkortad och sammandragen. Af flera dialoger har Beronius gjort monologer (t. ex. I. 1); flera scener äro sammanslagna till en (5:te och 6:te scenerna i originalets andra akt bilda 1:a scenen i öfversättningens tredje, och 4:de scenen i originalets i tredje akt samt 1:a och 2:a i fjerde akten utgöra tillsammans 3:de scenen i öfversättningens fjerde akt o. s. v.); en och annan scen är utesluten, och i allmänhet är den latinska textens innehåll i större korthet återgifvet, hvilket äfven synes af det ofvan meddelade profstycket. Men denna sträfvan att sammandraga har dock icke hindrat öfversättaren att göra åtskilliga tillägg af egen uppfinning. Så äro de englahymner, hvilka afsluta första och sista akterna, af honom inlagda, och bondscenerna hafva ingen motsvarighet hos Frischlin. Med undantag af dessa scener har förf., ehuru alltid förkortande och sammandragande, temligen noga i handlingens gång följt sitt original, och enskilta löjligheter i den svenska ”Rebecca” äro rena lån från den latinska. Så är det Frischlin, som då han velat framställa Isak som ett mönster för sonlig lydnad och fromhet, i stället gjort honom till en enfaldig, viljelös stackare. På samma sätt har Abraham, den lifserfarne vise, blifvit en raddotterande gubbe. Äfven i ”Rebecca” omväxla på några ställen friare versarter med knitteln.
Då denna utsträckning af åligganden omöjligen kan tillskynda kanal-bolaget ringaste direkta fördelar, men deremot gifvet måste föranleda, nu och för framtiden till utgifter, som kunnat undvikas, lärer det vara obestridligt att ifrågavtde mått och steg, om de sättas i verket, afse kanalrörelsens och de trafikerandes, således det allmännas direkta gagn och fördelar, kanalbolagets endast i indirekt väg. Men lika påtagligt är, att ingen större koinmunikationsanstah kan upfylia sitt ändamål utan att vara försedd med upiagsplatser, till trafikens fromma, på lämpliga ställen och förnämligast vid ändpunkterne, äfvensom att egaren till kanalen eller jernvägen, vare sig kronan eller enskildt bolag, derstädes måste ega tillräckligt utrymme för egna tjenstemän och betjente, magasiner m. m. Antingen således Strömsholms kanal verk får sin södra ändpunkt vid nordvestra sidan af sjön Freden, eller östra sidan af Hammarviken, måste således kanal-bolaget, för rörelsens och eget behof förskaffa sig dylikt utrymme, så vida de största olägenheter och obehag skola kunna undvikas. Men nu tillhör den mark, som här kan komma i fråga till uplåtelse, antingen helt och hållet Strömsholms Kungsgård, eller till en del denne och till en annan del en kronans boställslägenhet, hvaraf följer att nämnde mark, jemlikt 1 § i Kongl. Förordn:n d. 20 Nov. 1845 om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, icke är föremål för expropriation. Och utan B. H. St:s samtycke kan den icke heller, emot stadgandet i 77 § ll.-F:n, af K. M. till kanal-bolaget uplåtas. Då nu Hr Bråkenhjelms motion ieke afser någonting annat, än att K. H. St. för sin del behagade medgifva, att mark å ifrågavtde ägooraråden till högst fem tunnlands vidd, måtte till kanalverkets fria disposition såsom Bolagets egendom uplå - 106 Dfn ‘Ii Januari. tas: och då den jord hvarom här är fråga redan nästa år eller senast år 1859, men innan nästkommande R.
De norska bönderna sägas t. ex. alla vara slafvar under adelsmännen, som äro suveräna på sina gods, tyrannisera sina underhafvande och gerna resa. Elgarne sägas lida af fallandesot och nedfalla derför i kramp, när de blifva jagade – deraf deras namn »Eleend». Sjömännen berättas hafva vid Norges nordvestkust för 10 kronor och ett skålpund tobak köpt tre vindknutar af der boende lappar, hvilka alla voro trollkarlar; när den första knuten löstes, fick man svag vind, den andra gaf stark vind, den tredje en storm, under hvilken fartyget höll på att förlisa.153 Novaja Semlja påstås vara bebodt af ett eget folk »Zembliens», af hvilka ett par fångades och fördes till Kjöbenhavn. De la Martinière erhöll äfven hufvudet af en hvalross, som med stort besvär harpunerades; djuret tecknas som en fisk med långt horn i pannan. Såsom prof på Novaja Semljas foglar afritas och beskrifves en pinguin, och till sist afslutas arbetet med ett beriktigande af polarländernas karta, hvilken enligt författarens mening bör hafva nedanstående utseende. Jag anför dessa orimligheter, emedan de la Martinières reseberättelse utöfvat ej ringa inflytande på äldre skrifter om de arktiska trakterna. En hvalfiskfångare, Willem de Vlamingh, seglade detta år rundt om Novaja Semljas nordspets till Barents’ vinterqvarter och derifrån mot öster, der en af folket tyckte sig se land (»Jelmert-landt», Witsen, s. 902).154 Den samme Vlamingh säger sig år 1688, tjugufem mil NNO om Kolgujew, hafva upptäckt en ny ö af tre till fyra mils omkrets. Denna ö, som ganska noga beskrifves och af upptäckaren benämndes »Witsens ö», har sedermera ej återfunnits (Witsen, s. 923). De la Martinières karta. 1666 sändes några fartyg åter från Nederländerna mot nordost.
För fyrbåkars byggnad och förbättring begäres 170,000 R:dr. Men detta betydliga nya extra anslag tyckes på ett nog besynnerligt sätt strida mot den ökade inkomst, man Den 8 Mars f. m. 49 man beräknat af bakoell lotsmedel. Hvarföre icke hellre nedsätta inkomstberäkningen, så att fyrbåkarna kunnat förbättras med öfverskotten ?, Eller åtminstone ieke öka beräkningen med3o66: 32., så att behofvet af extra anslag kunnat blifva i samma mån mindre. Slutligen begäres 14,000 R:dr till åtskilliga anskaffningar för Upsala Universitet. Då dessa s. k. anskaffningar ieke äro närmare uppgifna, kan jag icke yttra mig öfver deras nödvändighet; men jag får blott hemställa, oin icke Lunds Universitet äfven ar åtminstone i lika behof af anskaffningar, och följaktligen bör njuta lika rätt och hugnas med lika vedermäle af R. St:s välvilja. Med de flygtiga anmärkningar, jag nu tagit mig friheten att göra, hoppas jag hafva visat, att Konungens Rådgifvare icke hafva i den Nåd. Propostn ådagalagt ringaste försök att, genom något slags indragning eller besparing på ett håll, vinna medel till bestridande af nya nödvändiga utgifter på ett annat; och jag får vördsammast hemställa, om icke StatsUtsk., som till större delen består af personer, hvilka, likasom jag, lära vara okunniga i allt hvad somrör det för Statsregleringen så högst magtpåliggande försvarsverket, skulle vilja följa den princip, att icke tillstyrka nya anslag förr, än det får se allvarliga försök göras till möjliga indragningar och besparingar på andra håll. De särskilda behofven kunna icke bedömas af andra än kunniga militärer; men huruvida en indragning eller besparing blifvit gjord, det kan hvar och en se och förstå. Detta är åtminstone den enda måttstock, hvarefter jag för min del kan bedöma behofven af nya anslag till försvarsverket. Jag medger gerna, att någon större misshushållning icke finnes, än att vara alltför ringa mot försvarsverket; ty om detta blir otillräckligt för sitt ändamål, är allt, hvad derpå blifvit användt, alldeles bortkastad t.