Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R. Dahl ifrån Gefleborgs Län. Uti den förra af dessa motioner har, uppå anförda skäl, blifvit föreslaget: l:o Att Kongl. Förordningen angående presterskapets i Skåne uppbörd af den 16 Oktober 1723 måtte till kraft och verkan upphäfvas; 2:o Att pastor, som för sina presterliga befattningar icke skulle uppbära sei~ skild betalning, måtte lika med andra rikets embetsman, erhålla lön på stat; 3:o Att lönen, som skulle utgå i penningar, måtte från ränterierna till pastor qvartaliter utbetalas; 4:o Att lönen skall bestämmas efter ett medium af pastors uppgifter till de tio sista årens taxerings-kommittéer; 3:o Att pastoreme skulle bibehålla sina boställen, och peuningelöuen minska» 6 Staissamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, A':a 12. i förhållande till den derutaf behållna afkastningen, den taxerings-kommittéerne egde att beräkna och bestämma; 6:0 Att pastorernes tertialoch qvicktionde skulle, den förra utgående efter enahanda beräkning, som kronotionden, inbetalas till statsverket efter åsatt markegång, men att församlingarne icke skulle betungas med några andra utgifter, såsom jura stola}, körslor och dagsverken m. m.; 7:o Att alla klockare-lägenheter måtte indragas och afkastningen deraf användas dels för folkundervisningen i socknarae och dels för aflönande af erforderliga subsituter; samt Q ' 8:0 Att de som innehafva embete eller tjenst med thy åtföljande löneförmåner icke skulle kunna emot sin vilja tvingas att ingå på den föreslagna regleringen, som i sådant fall derstädes icke finge sättas i verket förrän de från innehafvande tjenst afgått. I den senare motionen har, af anförde skäl, blifvit yrkadt:
Den första juli 1884 hade emellertid Mittag-Leffler den glädjen att kunna telegrafera till Sonja, som då befann sig i Berlin, att hon blifvit nämnd till professor på fem år. Hon svarar samma dag med följande bref: Jag behöfver icke säga Eder huru mycket Ert och Ugglas telegram hafva fyllt mig med glädje. Nu kan jag väl tillstå det, att ända till sista ögonblicket trodde jag ej mycket på att saken kunde göras, jag fruktade alltid att i sista stund någon oförutsedd svårighet skulle uppstå som så ofta händer i lifvet och att alla våra planer ännu skulle kunna ramla. Jag är också alldeles öfvertygad om att det endast är tack vare Er, Er ihärdighet och Er energi, som vi kunnat nå vårt mål. Jag Önskar nu af hela mitt hjärta att jag måtte ha den styrka och den talang som äro nödvändiga för att väl fylla min plikt och värdigt understödja Er i alla Edra företag. Jag tror nu så fast på framtiden, och jag skall blifva så lycklig att få arbeta tillsammans med Er. Hvilken lycka att vi träffat på hvarandra i lifvet ...» Senare i samma bref heter det: »... W. har talat vid flera personer af ministèren angående min önskan att besöka föreläsningarna här. Det finnes hopp om att saken skall kunna arrangeras, men icke för denna sommar, ty den närvarande rektorn är en förfärlig fiende till kvinnofrågan. Jag hoppas att det skall gå i december, när jag återkommer för att tillbringa mina julferier här ...» Alltså, då Stockholms universitet redan nämnt fru Kovalevsky till professor, var det ännu ej möjligt för henne, i sin egenskap af kvinna, att få ens som åhörare bevista föreläsningarna i Tysklands hufvudstad. En annan skulle väl troligen varit något störd af tanken på det ovissa i den ställning hon nu antog. Men framtiden bekymrade aldrig Sonja. Var blott ögonblicket tillfredsställande, var det allt, hvad hon begärde, och hon skulle när som helst varit färdig att uppoffra de mest lysande framtidsplaner, om hon därigenom kunnat nå ett rikare och lyckligare närvarande. Före resan till Berlin hade Sonja denna sommar besökt sin lilla dotter, hvilken vistades hos hennes ungdomsväninna i Moskva.
JBesv.- och Öecon.-Uishs Betänkande N:o 6. 2g Afdelning, som uppgjorde förslag till de reglementarisk föreskrifterne; men Afdelningen ansåg sig bunden af 13 §. i Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande N:o 3, hvilken §. i Utlåtandet N:o 5 blifvit oförändrad bibehållen, emedan det i denna §. heter, att tiden för bränvinsbränningen må inskränkas till sex månader om året, ifrän d. 1 November till April månads slut. Då sistnämnde Utlåtande, JN:o 5, ännu icke blifvit af Rikets Högloft. Ständer pröfvadt, hoppas jag att, vid denna pröfning, oftanämnde i3 §. af Betänkandet N:o 3, blifver sålunda förändrad: alt tiden för bränvinsbränningen må inAkränkas till sex månader om året, nemligen Januariij Febr uar ii, Mars j Aprilj November och December. Om denna förändring, som rörer ej sak, utau endast redaction, antages , så bör 8 §. i Förslag till Författning för bränvinsbränningen i enlighet dermed rättas, genom hvilken rättelse de ofvannämnde olägenheterne blifva undanröjda. Sistnämnde §. borde då lyda sålunda: ”Vid de årliga Mantalsskrifningarna -— bela eller hälften af ”den tillåtna tiden; skolande i senare fallet bestämdt uppgifvas, hvilkendera "termin, antingen Januariij Februarii och Mars, eller April, November "och December dertill begagnas med uteslutande af bråk i be vakningen. Uti denna reservation instämde Herr Doctor Grenander. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834- Bev.-, samt Alim. Besv.- och Oecon.-Utsk:s Memorial N:o 7. 1 N:o 7. Ankom till Exp -Utsk. den i/| November 1884* Memorial, med förslag till sammanjcmknmg af Riks-Ständens Beslut, angående grunderne för bränvinsbränningsrättigheten, samt till 'voteringspropositioner i fråga om bränvinsbrcinningens beskattning. Då Resp.
Cederström och Landshöfdingen m. m. Gr. Posse, förklarat det de underkastade sig det heslut R. o. Ad. i afseende å erforderliga förändringar i dispositionen behagade lätta, sålunda funnit sig böra vidblifva sitt förslag, att de i 4 punkten af Frih. von Liewens testamente stadgade pensioner icke må börja att bortgifva* förr, än hela donutionscapitalet 26,000 nS Den 8 Juni. r:dr b:co genom besparda räntor vuxit till ett belopp af 31,200 r:dr samma mynt. Icke eller kan Utsk. inse billigheten af den anmärkn., att Ridd.cassan, hvars möjliga brist komme att fyllas genom beskattning å Ståndets medlemmar, borde öfvertaga kostnaden för förvaltningen af de stiftelser, som till särskildta ändamål ställas under Ridd.directtns vård, helst alla åt Ridd.- direcCn anförtrodda fonder af någon större betydenhet för närvarande sjelfva vidkännas utgifterna för sin administration, och vid flera af dem särskildta arfvoden äro bestämda för de Riddarhusets tjenstemän, som dermed äga befattning och hvilka icke rättvisligen torde kunna, på sätt Hr Rosenblad tyckts förmena, åläggas att, utan särskild ersättning, bestrida sådana ökade tjenstegöromål, som, i följd af enskilde mäns förordnande, tillkomma, och hvilka icke tillhört bemälde tjensternäns befattning då de densamma emottogo. Utsk. har alltså icke funnit något slags anledning att frånträda sitt tillstyrkande: alt af donationsfondens räntor ej mindre r:dr b:co årligen må anslås till förvaltningsarfvoden, utan ock de mindre summor användas, som erfordras till ersättning för skrifmaterialier, räkningars inbindning, annoncer i tidningarna m. fl. expenser. Beträffande slutligen Frih. Cederströms yrkande att K. M:s nåd. ”tillstånd” må sökas å de förändringar, som kunna i Frih. von Lievvens testamente af R. o. Ad. beslutas; så enär K.
Man bar icke gjort det; man har ansett, att statsvagnen ändock skulle gå obehindradt sin vanliga väg. Jag tviflar derpå, .lag tycker mig redan höra dessa olycksbådande missljud, som antyda att smörja fattas. Jag ser huru vagnen redan gålt in på en obanad väg; den går djupt i dyen och stenar hämma dess gång. Anspannet är uttröttadt, magra, arma krakar. Hvems är felet? Månne icke deras, som hålla i tömmarna och som hafva kört för fort i början. De skola också icke binna målet. Jag röstar för bifall så väl till denna punkt som till Utsk;ts Betänk, i dess helhet. Hr von Koch, Nils Samuel; Nog kan man, om man blott är inbillningssjuk och har stark fysik, stundom ostraffadt anlita qvacksalfvare eller homöopater, men är en person verkligt sjuk, tror jag att han gör bäst om han genast anlitar kunnig läkare för att få utredd sjukdomens orsaker och derefter bot för densamma. Vore det verkligen nu så, att vårt jordbruk befunne sig i ett sundt och normalt tillstånd, kunde det vara temmeligen likgiltigt, om man "jorde några små experimenter i en eller annan rigtning, för att afhjelpa förmenta lidanden. Men jag får bekänna, att jag tillhör dem, som anse, att vårt jordbruk någon tid befunnit sig i ett alltid brydsamt, ofta farligt öfvergångstillstånd samt just nu i en sådan ställning, att man måste söka verkliga botemedel mot det onda som finues. Det är ur denna synpunkt jag tror mig böra varna dem, som i likhet med mig hafva största delen af sin förmögenhet nedlagd i jordegendom, för att låta dåra sig af några falska förespeglingar och för att vilja söka bot annorstädes än den bör sökas, hvarmedelst uppmärksamheten lätt afvändes derifrån, dit den bör och slutligen måste rigtas. Jag nämnde atl jag tror, att vårt landtbruk icke befinner sig i ett normalt tillstånd. Våra landtmäns produkter hafva numera småningom utkommit på verldsmarknaden.
Men, säger man: det är betänkligt att bifalla detta föislag, emedan åtskilige unge män inträdt i embetsverken under förutsättning att behålla ljuspenningarne; men då är ju ingenting som hindrar Ständerne förklara, att de redan antagne bibehållas vid samma förmån som hittills, men att allt anspråk på ljuspenningar försvinner för dem, sohl hädanefter i embetsverken inträda. Man säger vidare, att ljuspenningar äro f. n. så olika fördelade, att somliga verk, om de finge behålla den summa, hvartill ljuspenningarne per medium under 10 år utgått, men andra verk, som hafva få extra-ordinarier icke erhölle mer än den ringa summa, som lill de sednare hittills utgått, så skulle fördelningen bli allt för ojemn och i åtskilliga verk otillräcklig. Den saken är lätt hulpen, om man öfverlemnar åt Konungen alt emellan de serskildta verken fördela den summa, som är här i fråga, allt efter som Han finner behofvet fordra. Nu äro embets-verken till den grad utan tillgångar, att de hafva ingenting alt använda, när en eller flera ordinarie tjenstemän blifva sjuke, och extra-ordinarier måste i st. förordnas att tjensterna förrätta, ilan nödgas derföre vid hvarje sådant tillfälle vända sig till Konungen för att få serskildt anslag, underdel att ljuspenningarne äro förspilda. Det har någon gång händt i Kammar-rätten, att ersättnings-summan varit så ringa, att man haft undseende besvära Konungen med anhållan om hennes beviljande. A andra sidan åter har billigheten fordrat att icke utan vedergällning lemna den som arbetar. Denna förlägenhet vore undanröjd, om Ständerne bifölle hvad Konungen föreslagit. 4 H. U 102 Den 5 Mars f. m. Men jag finnér här en sak förbigången, nemi. alt äfven extra vaktmästare hafva ljuspenningar, oell jag ser icke att något i afseende på dem är föreslaget.
Jag har derföre hos Kongl. Hofrätten anställt åtal emot innehafvaren af Advokatfiskalsembetet derstädes, med påstående om ansvar för ofvanskrifne dröjsmål och försummelser; och skriftvexlingen, i anledning deraf, är slutad; men Hofrättens utslag har ännu icke fallit. Enligt fångförteckningarna från Göteborgs -och Bohus län, hade Drängen Johan Andreas Johansson, hvilken för delaktighet uti ett af Gårdsrättaren Hans Rasmusson begånget rån blifvit af Kongl. Göta Hofrätt genom utslag den 7 Augusti 1846 dömd att bland annat undergå tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, fått utstå denna bestraffning, utan afvaktan af Kongl. Maj:ts nådiga utslag, fastän Hofrättens beslut angående både Hsns Rasmusson och Johan Andreas Johansson varit Kongl. Maj:t i underdånighet hemstäldt; och sedan berörda verkställighelsåtgärd, efter dervid af mig gjord anmärkning, blifvit af Landshöfdingeembetet i Götheborg genom Landsekreteraren Herr Lagmannen C. Engelblom och tillförordnade Landskamereraren A. S. Petersson erkänd, under förmälan, att irringen uppstått icke af okunnighet om stadganderna för verkställighet af utslag i slikt fall, utan af förbiseende, föranledt af den sakfälldes tillkännagifvande, att han med Hofrättens utslag vore nöjd; hvarföre och då Kongl. Majit sedermera den 12 November 1846 136 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 18J9. i Nåder fastställt det i förväg verkställda utslaget, Landsbödingeembetet trott sig kunna hoppas, att irringen icke skulle medföra vidare påföljd; så och efter det jag ansett en dylik irring vara af gröfre art, än att den borde lemnäs utan laglig beifran, samt derföre uppdragit åt Advokatfiskalsembetet i bemälte Hofrätt att derför emot vederbörande anställa åtal samt påyrka det ansvar, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; hade Advokatfiskalsembetet i memorial den 9 November 1848, med åberopande af 9 kap. 5 §. Utsökningsbalken och 1 kap. 12 §.
Prop. M 24 17 Utdrag af Protokollet öfver Justilie-departements-ärender, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet, å, Stockholms Slott, Tisdagen den 28 Oktober 1856, i närvaro af: Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Gunther, Hans Excellens Statsministern för Utrikes ärendena Herr Friherre Lagerheim, Statsråden Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Justitieråden Gyllenhammar och Quensel. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälte i underdånighet, att, sedan Kongl. Maj:t, med lastadt afseende å de inom Högsta
Om man så vill så är det väl möjligt, ali man äfven häruti har rätt, enär första kammaren väljer den andra; men ett Utsk. är den sednare visserligen icke positivt af den förste kammaren; ty denne har att välja äfven utom sig, och förslaget skiljer sig i detta hänseende ifrån den Norrska vallagen, enligt hvilken Odelstinget inom sig väljer ledamöterna af Laglinget. Den öppna voteringen har äfven blifvit klandrad, och äfven jag klandrar den i högsta måtto; men jag anser den icke såsom något skäl till förkastande af förslaget; ty jag föreställer mig, att en riksförsamling, sammanträdande efter de nya formerna, visserligen icke länge skulle draga i betänkande att förändra detta stadgande och göra voteringen sluten. Såsom en värd talare här yttrat, är det en ganska känd sak, att i de öfriga conslitulionella länderna en häftig strid ägt rum om den öppna och slutna voteringen, och för min del kan jag icke neka, alt jag önskat, att den slutna voteringen segrat inom Utsk. Man har äfven anmärkt såsom ett fel uti den föreslagna grundlagen, att 114 § Reg.F. blifvit borttagen. Häruti kan jag för min del icke instämma. Jag inser ej, huru privilegier skulle kunna komma in i ett grundlagsförslag, som borttager privilegier, och förslaget har, i min tanka, åtminstone den stora förtjensten alt hafva velat borttaga dem, emedan de icke gagnat i något hänseende, hvarken såsom bidrag till fäderneslandets förkofran, eller till enighet vid beslutens behandling inom riksdagarna. Det är temligen påkostande, mine Ilrr, att inom detta Stånd få emottaga förebråelser emot personligheterna inom 1840 års Const.Utsk., till den grad, sorn här ägt rum.
IsMr lrsucl vill cle nrinllre ksrt^eus kullkourusnäe oelr "eoiu^letteriuA, kör lrvilks köreuräl cleu ak Louriteeu IreZsrcls suslsASSuurmsu, "cle lörsta 10 äreu, IrukvuäsakliAeu vsr äiunaä." "Oureälertiä oelr ää Oäers Ron^l. lVlsj:t i Käller lorklsrst, stt, enär "näzen plan kör Krureeus oelr cle till Osncltkörsvsret lrörsncle sustslters or - 8 "ganisation, Miller den dorta till, 80IN förslutit Skälin B-leis Longi. Naj:ts "antagande »s llids^t^relsen, ännu iede liunnit uppgöras, läders Ivon»!. "iVlaj:t, under förutsättande, »tt planen för samtlige försvarsanstalterna i ett "sammandang dör uppgöras, velat uppsdjuta litt meddela M»dig IVopesition "om anslående af de summor, dvilda för liandtoed 8jöförsvaren8 kullstän"digs ordnande eriordrss, oed säledes iede nu veis t lisda nägot sersdildt "anslag för n^d^ggnad lif andra, 8n dngkart^g, kär jag insdrända rec^uisitioner"ne för LjSkrrsvsrs-vexsrtementet till för vspvets destand mest vigtig» de"dof, genom dvildas uppkallande det utminstonö dan antagas, att slottan di"dedälles in statia csuo oed vinner någon, örn oed ringa köidätlring, saint "att personalen dlikver mera anvrincl.
Han har sagt, att, enligt detsamma, skulle Staten komma att uppköpa Spannemål under missväxtår; men så är det ej. Förhållandet med Creditivets användande bör blifva sådant, som efter 1826 års missväxt i Wermland, der Landshöfdingen lemnade pennin - Den i5 Mars f. m. U7 garne mot borgen åt enskilte, som förbundo sig att derföre uppköpa och hålla allmänheten tillhanda Spannemål. Jag vill härigenom ingalunda klandra förfarandet i andre Län med undsättnings lemnande åt de behöfvande; men jag anser den åtgärd, som i Wermland sålunda vidtogs, vara den bästa; och i enlighet dermed är Ständernes nu fattade beslut. Herr af Robsahm, Carl Reinhold: Jemte det jag ödmjukast anhåller att till alla delar få förena mig uti Herr Grefve Björnstjernas och Herr Munck af Rosenschölds åsigt, skall jag be att få fästa uppmärksamheten derpå, att uppköpet af Spannemål till lindring af de förstörande verkningar, som missväxtår medföra, genom de 3:ne respective MedStåndens bifall å StatsBankosamt EkonomiUtskottens Betänkande N:o 113 är heslutadt, och alt det sålunda måste ske, och denna En million R:dr Banko alltså mäste utgå, men att detta Betänkande, efter livad mig synes, saknar i ett afseende nödvändig fullständighet.
M:t i underdånighet hemställa, att, der svårigheter möta för större jordtorps utbrytande åt båtsmännen på Gottland, den lindring i verkställigheten af Kongl. Brefvet den 30 Januari 1822 mätte medgifvas rotehållarne, att få, i stället för den större jordrymden, lemna båtsmannen motsvarande natura-pefsedlar, der han och rotehållaren så kunna åsämjas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 Juni 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 1851. Preste-slåndet den 21 Borgare-ståndet den 21 Bonde-ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående befrielse för åtskilliga pastorsoch komministers-boställen från utgörande af rotering, eller om åtnjutande af ersättning derför. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Uti. N:o 4.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar förekommit derom, att, då pastorsbostället i Mo, Bjärnå och Gideå församlingar af Wester-norrlands län, äfvensom 152 Expcditions-Utskottets Förslag till vnd. Skrifvelse, N:o 83. nedannämnda komministers-boställen, nemi.:
Läroverken, och motionen derom nu ändteligen af de sammansatta Utskotten blifvit understödd, skulle det kanske synas öfverflödigt af mig, att vidare orda, i synnerhet sedan ämnet redan af så många värda Ledamöter blifvit utförligen behandladt, och resultatet af Utskottens Betänkande i allmänhet obestridt. Men det har undfallit det närvarande Universitets-väsendets försvarare åtskilliga yttranden, som jag anser förtjenta af någon alfvarlig uppmärksamhet, och då jag förgäfves väntat, att de af någon skickligare Talare, än jag, skulle upptagas och besvaras, finnér jag mig nödsakad, att, oaktadt den långt framskridna tiden, ännu för en stund qvarhålla det Högloft. Ståndets uppmärksamhet vid ett ämne, kanske det mest vigtiga, som vid ett nu snart slutadf? Riksmöte förevarit. Åtskilliga den motsatta sidans Talare hafva något ogunstigt upptagit de uppgifter, hvarpå vi vågat grunda vårt yrkande om en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om den ifrågavarande Revisionen, och vi hafva fått uppbära beskyllningen, att hysa en sinnesstämning, icke mindre än fiendtlig emot Universiteterna; men de torde hafva förglömt dessa Herrar, att de sammansatta Utskotten började paed att afstyrka Revisionen, såsom Den 18 Decembers då i deras tanka alldeles onödig. Vid ett slikt förhållande blef det en nödvändighet, att genom anförda facta och bevisningar åstadkomma en återremiss, som troligen aldrig blifvit beviljad, om icke vår begäran derom åtföljts af skäl, tillräckliga att verka på Ridderskapets och Adelns öfvertygelse. Detta var, hvad vi försökte: den beviljade återremissen gaf oss redan rättighet att förmoda, det våra bemödanden icke varit alldeles obefogade, och den förändring i Utskottens åsigter, som deraf varit en följd, har förvandlat denna förmodan i visshet. Formen för Utskottens Betänkande har förekommit mig något egen. Det är svårt att upptäcka conclusionens sammanhang med premisserna, och dessa senare antyda för ingen del det samtycke till Revisionen, hvaraf man slutligen gladt öfverraskas.
Ridderskapet och Adeln torde derföre ursäkta, om jag upptager tiden med ett något vidlyftigt genmäle, och om jag icke heller är skonsam» Först må jag anmärka, att man gjorde bättre, om man ifrån sin academiska tid erliindrade sig det goda och förståndiga man af sina Lärare fått höra, än att hånligt blotta deras brister och svagheter; samt att jag anser den vara jäfvig, att tala om felen vid Universitelen, om Professorernas ringa kunskaper och oförmåga att pröfva andras, hvilken sjelf i sina examina varit olycklig, och deraf måhända bibehållit obehagliga minnen. Herr Hjerta har sagt, att åtgärderna i afseende på frågan om den Academiska Jurisdictionen icke bevisade någon omsorg för Universiteten, utan snarare tvärtom; enär saken uppkommit endast i sammanhang med den allmänna frågan om serskildta domstolars upphäfvande, och förslaget sedermera icke blifvit utfördt till någon verkställighet. Jag får dervid anmärka, att Regeringen efter mitt begrepp visat större omvårdnad för Universiteten derigenom, att bon icke verkställt detta förslag, än om lion gjort motsatsen. Den värde Ledamoten bar äfven hos Regeringen velat finna en bristande uppmärksamhet på Läroverken i allmänhet; men jag tror att det som hörer till Ecclesiastikväsendet är Den 18 December. 77 en af de vackrare delarne i vår statsförvaltning-; och får upprepa, hvadUjag redan vid ett annat tillfälle yttrat, att nemligen af de mångfaldiga Comite'er, som blifvit nedsatta sedan statshvälfningen 1809, för att bringa våra inrättningar i öfverensstämmelse med rikets nya samhällsskick, är det mig veterligen ingen, utom Uppfostrings-Comitén, hvars förslag till nya organisationer blifvit fullständigt utförda. Herr Hjerta har instämt med Herr Hammarsköld i den mening, att det vore felagtigt af Regeringen, att hafva börjat Läroverkens reformerande med de lägre; och att man, så vida något väsendtligt skolat uträttas, bordt göra tvärtom, och begynna med Universiteten.
Lpcr/ve sig köra, lika mecl Dommitterade, i unclerdänigket tillstyrka, att Longi. Naj:t täcktes, i öfverensstämmelse meli kvaci är i834 skett, Nädig Droposition till kikets 8täncler framställa. kustitlse-käclen oell Orekve N/roc/s/cp der emot yttrade, att som clet, i cieras tanka, vore en väsendtlig körinän lcir omyndig person att kör lionom tillkörige, kos förmyndaren innestäende, medel njuta säkerket uti kans kasta gods kramkör de inteckningar, kvilka, ekter det lian tillträdde lorm vn derskapel, kör andra kordrings-anspräk kunna keviljas samt kemälde Dedamöter derjemte k^ste den föreställning, att de omyndiges säkerket krän lörluster genom förmyndares iräkade okestänci TVio 2.5. ej skulle vara NOA ketr^ggad, derest Dagens stadgande i 1^ Oajaitlet 8 Ilandels-llalken, angäende omyndig persons förmonsrätt till ketalning kos förmyndare icke tillis» kjvarstär såsom gällande, ansägo dlögste Domstolens förenämnde Dedamöter sig kora i underdänigket tillstyrka, att Dagens föreskrift i nämnde lagrum, i kerörcle känseende, mä klifva oförändrad, samt den ifrågavarande D.ongl.