Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Under den 23. och 52. nästledne A^ril sam^ den 16. derpå föliande Maji, hafva de tvenne belpEiva S anden behagat infordra banco u skotte 6 utlåtande och betänkande öfwer det Hederwarda Vonde-Ständels, uti brotocollsUtdrag af förftnttnnda dag, hos de bespsaiva. S 'moen anmälda asinadan, at uti Förwalmingerr af R ksens Ständers Landus fa deltaga; hwarom Walde-,nldta Ständ asioen wid 7759 ärs Riksdag stall h -stya wändt sig til sina belxaÄiva. Med-St inder, men ulan at derä nägot uttä.anvs blifwit m^dveladt. D t H dw 'rda Bonde-Sundet förmodar af desi Kespeäivs Med-Elände et gunstig: och benäget af.eenoe vera, a t Kongl. Maj:ts Nadi - 985 ga tilständ, gifwit Riksens Ständer, til at taga Kaninen under sin s örwaltning, riatum Stockholm den 17. Sept. r66z -är gemensamt för samteliga Riksens Stander, uran allt undantag: at den Nådig.: försäkran. Kongl.
St. tillika i att det för Landtmäteristaten förut iakttagna och för den öfriga LandsStaten nu bibehållna aflöningssätt för samma åtgärder må tjena till grund. 2 3:o JägeriStatens anslag, upptaget vid 1823 års Statsreglering till 7»8g3 Rrdr 27 sk, 7 rst., hvaraf 6,448 R:dr 11 rst. äro indelt©, samt Exp. Utsi. Förslag till und. Sirijv. Tionde, är, genom indelta räntornes rättande, enligt Räkenskapen, förminskedt med 24 R:dr 3o sk. 11 l-st. till 7,868 Rrdr 44 sk8 rst. 24:0 Tullverket. Till aflöningar och omkostnader vid detta Verk hafva R. St. uppfört 45o,ooo Rrdr, eller 61,611 Rrdr 3a sk. mera än dertill vid 1823 års Riksdag bestämdes, eller 388,388 Rrdr 16 sk.; med beviljandet af hvilket Förslags-anslag R. St. ansett sig höra fästa det vilkor, att, sedan organisationen af Tullverket finnes fulländad och stadgad, E. K. M. i Nåder täcktes anbefalla uppgörandet af Förslag till AllöningsStater för Verket med derunder lydande Tjenslemannapersonal, och detsamma R. S. lill pröfning oell antagande vid deras nästa sammankomst förelägga. 25:o Numer Lotteriets Anslagssumma har, med afseende derå, att delta Verks Stat och Utgifter, ehuru till någon del beroende af den större eller mindre vinst, inrättningen lemnar, de senare åren stannat Vid 47 k 48,000 Rrdr, blifvit nedsatt från 53,56o Rrdr till 5o,ooo Rrdr. 26:0 LandtStaterne. Efter granskning af dessa Staters nuvarande Tjenstemannapersonal och dess Aflöning, hafva R.
Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmans-Syne-Rätt gifver före slutet af nämnde år, ega att , såsom hittintills tillåtet varit , Riddare-Syn hos Konungen begära. Har Lagnians-Rätt dömt till Syn; men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari t8^s; varde den till vederbörande Hof-Rätts handläggning öfverlemnad. 4:o I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum dels upphäfne och dels ändrade på sätt, sorn följer. Rättegångs-Balken. I Cap. * §• Af denna §., sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 December 1823, ändras första punkten sålunda: Under-Rätt å landet är Härads-Rätt; der dömer Häradshöfding med Tolf Bönder, som i Häradet booch dertill valde är o. 2 och 3 §§. Dessa §§. varda till all kraft och verkan upphäfne. Följande §§. i detta Capitel ändras till denna lydelse: 4 §. Under-Rätt i stad är Rådstufva-Rätt. Der ege Stadens Borgmästare och Rådmän döma. Bih, till R. St. Öfver dessa äro Hof-Rätter, dit rättegångs sak er från UnderRätterne komma måge, som framdeles i denna Balk sägs. 8. §. Häradshöfding skall denna ed svärja inför Hof-Bätten. Ar han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förr än Ting skall hällas;förordne Hof-Rätten hvar det ske må. Nämndeman lagge eden af å Tinget. Borgmästare och Rådman gore ed sin ä Rådstufvu, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar. 10. §. Denna §, sådan den lyder i omförmälte Kongl. Föi ordning, ändras sålunda : Nu häfver Häradshöfding förfall, att han sitt Embete ej förrätta kan; kungöre det Hof-Rätten. Prof vas det lagligt, förordne Hof-Rätten en skicklig man, som Enibetet i hans ställe förestår. Samma lag vare om Borgmästare, der Rådstufvu-Rätten utan honom ej domför är. Häfver
Till frångående af detta i förra Betänkandet framställda förslag, synes Utskottet haft så mycket mindre anledning, sorn inga anmärkningar emot Utskottets förslag i detta hänseende lära inom Riks-Stånden blifvit framställde, och dessutom vid närmare eftersinnande torde visa sig olämpligheten deruti, att verkställigheten af ett beslut, som rörer fyllandet af den af Rikets Ständer åtagne bevillningssumman, öfverlemnas att bedrifvas af en för Rikets Höglofl. Ständers Styrelse och inseende helt och hållet främmande inrättning. Med all aktning för den inrättnings Styrelse, som hittills egt detta stämplingsbesvär för Statens räkning, må det likväl vara tillåtet hysa öfvertygelsen om den större lämpligheten, att äfven, för verkställigheten af beslut rörande kortstämpiingen, Rikets Höglofl. Ständer ej synas ega mindre förtroende för ett deras eget än för ett annat ,Verk, helst vid den öfriga stämpelbevillningen, såsom Tidningsoch Chartte Sigillatas, någon bortaccordering ej eger rum; 2:0 Utskottets tillstyrkande: att äfven fortfarande bibehålla det slags hälftenbruk, Staten och milda stiftelserne emellan, som hittills egt rum med afseende å korlbevillningen, har jag ej kunnat dela. Mig synes mera lämpligt och rigtigt vara, att en viss summa å Stat uppfördes, motsvarande hvad dessa Inrättningar nu årligen af kortstämpiingen kunna påräkna. Ingen rubbning blefve då hvarken för Staten eiler Inrättningarne, utan blott mera bestämdhet å båda sidor, hvilket för barmherlighetsinrättningarne, enligt min öfvertygelse, icke skulle vara af obetydlig fördel, då de härigenom erhöllo en viss inkomst årligen, och sålunda med mera säkerhet kunde beräkna vidden af deras verkningsförmåga, oberoende af huru mycket eller huru litet kort, som consumerades och spel öfvades inom landet. Något annat föremål med denna stämpelafgifts erläggande, än med öfrige afgifter, torde ej förefinnas, utan helt enkelt ändamålet dermed vara, att skaffa Staten inkomst.
Gr. von Rosen, Adolf Eugene: Jag har begärt ordet för att få framställa några anmärkmr vid K. M:s Nåd. Propos. ang:de jernvägars anläggande i riket, hvilka anmärkmr jag ter måtte till Högl. StatsUtsk. remitteras. K. M. har föreslagit, att det måtte antagas såsom grundsats, det hufvudbanorna borde anläggas och egas af Staten, hvaremot åt enskilde skulle öfverlemnas att anlägga sidobanorna. Det gifves många skäl att anse detta förslag icke höra antagas. Ur synpunkten af det allmännas intresse skulle snarare en motsatt ordning vara att föredraga. — Trafiken och den kommerciela omsättningens kraf {kunna fordra en annan liniea än den Staten ur måhända strategiska grunder anlagt — skall då den enskilde belastas med onaturliga transportskostnader och vara förmenad att, om han vill och kan, förskalfa sig en genare eller mindre kostsam, d. v. s. naturligare transportled? Det vore ju orättvist och oklokt på samma gång; och ett monopol för Staten af denna beskaffenhet skulle blifva för det allmänna mera tryckande än något annat. Vi kunna ju tänka oss att Staten skulle finna motsvarande sina åsigter, att i Westergöthland anlägga Statsbanan vester om Billingen — en riktning hvilken aldeles icke motsvarar den östra delen af länets kraf, och hvaremot det redan protesterat — skulle det då vara rättvist eller klokt att förhindra den östra delen af länets innevånare att, ifall deras industri vore nog utvecklad, och de hade kraf# nog dertill, att anlägga en bana öster om Billingen öfver Sköfde. Äfvenså på andra sidan af Wettern, vore det rimligt att förhindra Södermanlänningen i förening med Ostgöthar att, om de så mäkta, bilda bolag för byggandet af en jernbana genom deras provinser öster om Wettern under det att Staten byggt Statsbanan vester om Wettern. Det bör således i min tanka vara fritt för de enskilde att efter trafikens fordringar anlägga både hufvudoch bibanor. Huruvida efter viss tids förlopp Staten bör blifva egare af de sålunda anlagda banorna, är en serskild fråga, hvarvid jag nu icke hehöfver uppehålla mig.
Till vinnande af hittills saknad kontroll i afseende å stämpling af enskilda personers vexclblanketter, bar E. K. M:t föreslagit, att stadgandet härom i sista punkten af samma moment matte sålunda förändras, att den, som vill låta stämpla egna vexelblanketter, skall hos Stats-kontoret skriftligen göra anmälan derom, med bifogad uppgift å blanketternas antal och valörer; att Stats-kontoret, genom remiss till karta-sigillata-försäijningsmannen, i ämnet meddelar föreskrift, och att betalningsbeloppet skall af sökanden deponeras innan stämplingen verkställes; och hafva, på grund häraf, berörde stadgande blifvit förändradt på det sätt, bilagde förslag innehåller. § 19- E. K. M:ls förslag till ändring af denna §:s 2 morn., åsyftande att, jemte åtskilliga nödiga befunna förlydliganden, tillförbinda vederbörande alt förse makulerade kartor med särskild stämpel af uppgifven beskaffenhet, till förekommande af missbruk och deraf möjligen uppslående förluster för kronan, har blifvit af Rikets Ständer godkändt, på sätt bilagde förslag upptager. § 20. Det uti denna §:s 3 mom. förekommande stadgande, att karta-sigillata-kassörens årsredogörelse skall vara öfverlemnad till Stats-kontoret inom den 31 Januari nästföljande år, har E. K. M:t ansett böra förändras så, att tiden för denna redogörelses aflemnande förlänges till påföljande Februari månads utgång; och hafva Rikets Ständer, med hänsigt till ifrågavarande redogörelses stora omfattning, funnit skäligt vidtaga en härmed öfverensstämmande förändring uti nu gällande föreskrift. Vidare innehåller E. K. M:ls förslag den förändring, att den, enligt moni. 5, Statskontoret tillhörande skyldighet att hålla närmare tillsyn öfver stämplade pappers-uppbörden i landsorterne, må öfverflytlas på E. K. M:ts Befallningshafvande, hvilken öfverflytlning Rikets Ständer jemväl bifallit, i enlighet hvarmed 20 § 5 mom. erhållit den förändrade lydelse, bilagde författningsförslag utvisar. 374 ExpeditionsUtskottats Förslag till underd. Skrifvelse N:o 136.
Ilufvudsaken hade emedlertid vunnits genom en r J Den i September. säker communicationsanstall för paketer emellan dessa orter, och för samma kostnad, som derpå nu är använd, hade inrättningen då kunnat utsträckas till flera orter, hvarigenom deraf troligen hade varit behållning för postverket. Dessa misstag kunna lätt rättas; men om ändamålet stall vinnas, nemi. en säker paketcommunication emellan åtminstone de flesta residensstäder i 1’iiket, mäste inrättningen vara förenad med och skötas af postverket, för hvilket verk tillfälliga förluster mindre betyda, emedan de i längden kunna ersättas, om inrättningen ändamålsenligt förändras, och genom den större combination, som deråt af postverket kan gifvas, vinnes på ett håll, hvad som förloras på ett annat, i synnerhet då ändamålet ej sökes i den större eller mindre behållning, postverket deraf erhåller, ulan i communicationens underhållande med minsta möjliga kostnad. Likväl bör ej staten göra andra uppoffringar än dem, hvilka åstadkomma en allmän nytta; men hvad nytta har väl det allmänna deraf, att kostsamma equipager underhållas på statens bekostnad för att oftast gå tomma landet igenom, till gagn endast för några få resande, som deraf begagna sig? Och förhållandet bl ifver sämre, men ej bättre, om inrättningen fortsattes af enskilda entreprenörer med bidrag af statsmedel, emedan då manga fördelar gå förlorade och blott förlusten för statsverket står qvar. Derföre bör man söka ändamålst med att rätta de misstag, som äro begångna, så mycket hellre som misstag aldrig undvikas i början af en ny inrättning. Antalet af platser för resande borde arrangeras endast i den mån, de blifva så mycket efterfrågade, att de ej gå tomma; dock finge vagnarna aldrig blifva dyrbara och tunga, gästgifvarskjuts skulle begagnas, sedan de deraf befarade och nu existerande olägenheter vore undanröjda genom en jemnare fördelning och bättre reglering af skjutsskyldigheterna, hvarigenom postverket troligen skulle kunna få accorder om paketpostens fortskaffande för lägre pris än gästgifvarskjuts, om vagnarnas storlek och resornas hastighet lämpades efter hufvudändamålet.
Kassabokhållare utnäinnes bland kompetente sökande den, som Fullmäktige, med afseende å verkets fördel samt vigten och ansvarigheten af de serskilda befattningarne, finna till den lediga tjensten mest skicklig oell passande. Vid tillsättandet af öfriga tjensler, bör jemväl fullt erforderlig skicklighet, i förening med ett redligt och ordentligt uppförande, utgöra den egentliga befordringsgrunden; men, under uppfyllandet af detta oeltergifliga vilkor för hvarje befordran, böra de inom verket förut anställde tjenstemän njuta till godo den i tillförene gällande författningar dem tillerkända befordringsrätt. § 221. Den, som lill ordinarie Kommissarie utnämncs, måste, innan han får uppbära den med kommissarie-beställningen förenade lön, hafva lemnat annorstädes innehafvande tjenst. För öfrigt anses vid alla befordringar inom Riksgälds-kontoret det vilkor fästadt, att den, som innehar syssla vid annat verk, skall, derest den ena tjenstebefattningen finnes för den andra hinderlig, vara förbunden att, när Fullmäktige sådant äska, från endera afgå; börande, till sökandes underrättelse, omförmälda vilkor alltid i anslagen intagas. § 222. Hvad uti ofvanstående §§ är stadgadt i fråga om lediga tjenslers bestridande och tillsättande, kommer, under tiden intill nästa riksdag, att jemväl iakttagas i afseende på sådana, dessförinnan ledigblifna tjenster, som, enligt 202 §, endast komma alt genom förordnanden tills vidare återbesättas. Angående behandlingen af frågor rörande tjenste försummelser m. m. § 223. Orri någon Kommissariatet underlydande, ordinarie tjensteman, vid mindre förseel - 24 Statsl/f skottets Memorial, N:o 344. ser i tjenste», ej låtit sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelser oell varningar, eller blifvit beträdd med vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, eller ock i allmänna efvernet ådagalagt ett mindre värdigt uppförande, bör han inför Kommissariatet erhålla lämplig föreställning och åtvarning till framtida bättring.
Rättare vid egendomar Secreterare hos private • Saltpetersjudare, kronans. Se undantagen fr. Art. III Dito private, lika med mästare vid bruk och fabriker Skeppsbyggmästare Skeppsklarerare Skeppare, coopvaerdi Skutoch båtskeppare Styrmän Anmär kn.: med ofvanstående sjöväsendet tillhörande personer förstås icke sådana, som på kronans varf och fartyg användas. Skärkarlar Skål-vestgöthar och sådana contingent, äfvensom andra borgare från städerna Borås och Ulricehamn, som idka gårdfarihandel Hvarförutan de, som äga att sjelfve eller genom ombud idka berörde handel, för hvarje person skola erlägga : vid resor till Norrige .i . Dito till utrikes ort Denna afgift skall uppbäras af Landssecret., då pass meddelas, och behörigen redovisas enl. den controll, som af vederbrde embetsverk bestämmes. Skrifvare hos private i H. Den i Februari. Smidesförsäljare, bosatte och stadigt vistande på vissa, till smidesförsäljuing af Konungens Bef:h:de utsatte ställen Sockenläkare, med praktik Sockenhandtverkare Spisqvarter s-rör else se § ii, Art. III. Strandsittare. Syjungfrur, som arbeta för egen räkning eller för andras, utan att vara i lagstadd tjenst Sågare, som vid annors såg icke arbetar för egen räkning An märk n.: ägare af såg eller arrendator af sådan, se Art. IV. Tidningssk rifva re Traktör s-rör else se § ii, Art. lil. Upps ytlings män vid bruk och bergverk . V a g n m ä Vindragare Vräkare, af bräder, tjära, lin, m. m Akare Åltfru, hos private /ludra momentet. För hvarje uti detta mom. upptagen benämning skall bevillning ovillkorligen utgöras till det belopp här finnes utförd t: A r b e t s f o I k , arbetsföre backstugusitt a.r e och inhyseshjon, hvarmed förstås dem, som utan ständig årstjenst och lön arbeta för dagspenning
Att Hof-Rätten med sina fyra divisioner icke under sommarferierne arbetade på mer än en enda, syntes icke rätt väl kunna försvaras. Hof-Rätten förlorade' dessutom mycken tid genom den offentliga läsningen af handliuttihang till R. Ut i kotlett Bet. Nto 107. garne i de vidlyftiga mål, sorn der föredragas. Denna läsning vöre icke egnud alt underhålla en på ämnet ständigt spänd uppmärksamhet, oell de Ledamöter troddes vara iå, sorn, deraf kunde, lör målens uppfattning, draga någon egentlig nytta. På dessa skäl föreslog Motionairen, att Lagutskottet måtte anmoclas att uppgöra och Rikets Ständers pröfning underställa ett efter tidens och omständigheternas kraf lämpadt förslag till nr arbetsordning, både för Konungens Högste Domstol och Kongl. Svea HofRätt. femte det Herr Ekerman m. fl. åt denna motion gifvit sådan utsträckning, alt behof vet af arbetsordning för de öfriga Hof-Rätterne äfven borde undersökas, har, i afseende på motionens remitterande, anmärkning blifvit framställd derom, alt, då Högste Domstolens arbetsordning vöre antydd i Grundlagen, den del af motionen, som åsyftade arbetsordning tor Högste Domstolen, icke kunde af Lag-Utskottet upptagas; i anledning hvaraf Herr Petré tillagt, alt Iian ansåg stadgandet i 22 §. Regeringsformen ej hindra arbetets fördelning på tvänne divisioner, som allöste hvarandra. Uti ofvannämndé Stånd har äfven motion om arbetsordning för Kongl. Maj:ts Justitice-Revision blifvit vackt af Herr B. H. Santesson_, sorni delta ämne andragit: att en väntetid af vanligen minst ett, men väl flera, ända till 5, 6 å 7 år, förestod den rättsökande uti sista instanlien; Under denna tid förändrades ej sällan omsländighelerne, så att, då dom slutligen utföll, kunde han ej mera njuta af den vunna rättvisan.
Ridderskapet och Adeln af den 9 Julii blifvit underrättadt, att tvänne Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet, samt Presteoch Bonde-Stånden stadnat emot hvarandra i fråga om remiss af tvänne hos Ridderskapet och Adeln väckta och till Passevolance-Utskottet remitterade motioner, den ena af Herr von Echstedt, om erläggande af Passevolance-afgift, i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med Släp-monderingar, den andra af Friherre Stael von Holstein, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet tillstyrka en sådan jemkning i Knekte-Contracterna öfver hela Riket, hvarigenom billiga afgifter till lika belopp med rätt 18 - 410 Riksdagen 1812. visa kunde alla rotar lika affordras; fann Utskottet, så val i följe af ämnenas beskaffenhet, som i anledning af de af tvänne Stånd gjorde remisser, då deremot de andra tvänne Stånden ingen remiss beslutit, lämpligast, att dessa bägge frågor skulle till det för Passevolance-frågans beredning nedsatte särskildta Utskott hänvisas; hvilket Constitutions-Utskottet härmedelst får Riksens Höglofl. Ständer vördsamt tillkännagifva, Örebro den 10 Julii 1812. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. P. Sandberg. A. And:son-Aberg. G. A. Silverstolpe. Bilaga till' Meni. N:o 5. Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers ConstitutionsUtskott den 10 Julii 1812. Upplästes Utdrag af Ilöglofi.
Maj:t uti nådig skrifvelse den 7 December 1847 gifvit Rikets då församlade Ständer tillkänna, att Kongl. Maj.t så väl i nåder bifallit hvad Rikets Ständer i nyssomförmälda hänseende för sin del beslutat, som ock förständigat vederbörande embetsmyndigheter om behörigt iakttagande deraf, Rikets Ständer, med föranledande häraf, uti underdånig skrifvelse dep 16 September 1848 anmält, att, som KammarrättsRådet Winroth och Kontrollören Middendorff, hvilka framför Kansli-Rådet Valerius ersättningsskyldighet blifvit ådömd, dåmera allidit, samt ännu icke hunnit utredas, i hvad mån deras uti, konkurstillstånd efterlemnade sterbhus egde tillgångar att Slats-Ulskollels Utlåtande, Jtä 26. 3 balansen godtgöra, Rikets Stunder ansett ett uppskof med exsekutiva åtgärder till försäljning af Kansli-Rådet Valerii egendom vara under tiden, till dess förhållandet med berörde godtgörelse blifvit ådagalagdt, af rättvisa och billighet påkalladt, samt att på grund häraf och i betraktande af de i detta ärende förekomna mildrande och ömmande omständigheter, Rikets Ständer för sin del beslöto, att den tili statens säkerhet å Kansli-Rådet Valerii egendom lagde qvarstad komme att fortfara, med rättighet för honom, att under sin återstående lifstid åtnjuta den honom till erkända pension; hvilket Rikets Ständers beslut, dertill Kongl. Maj:t i nåder funnit godt lemna bifall, blifvit till behörig efterrättelse vederbörande embetsmyndigncter meddeladt.
Ehuru jag är främmande för det yrke, som denna framställning rörer, vänder jag mig likväl till motionären med den erinran, att jag tror, det han, 'örn lian återgår lill orsakerna lill indelningsverket, till ändamålet dermed hos den store Konung, söm stiftade det, då skall finna en fördel deruti beredd åt bosfållsinnehafvaren, som numera kan synas likgiltig, men som då var stor och som annu kan blifva det. Denna fördel består deri, att så länge indelningsverket qvarstår, har boställsinnehafvaren uti sjelfva bostället en osviklig garanti för utbekommande af sina löneförmåner Jag minnes ganska väl, när delta löningssätt utgjorde föremål för afundsjuka hos dem , som icke deraf voro i åtnjutande. Genom Statsverkets ordnande har likhet visserligen vunnits, framför allt uti säkerhet i afseende å utbekommande af de inkomster, hvartill man af Staten är berättigad. Men är väl motionären säker, att livad som varit, icke oekså Lan återkomma? Jag ser den tid möjlig, då motionärens efterträdare skulle kunna beklaga, att motionen någonsin blifvit väckt. Hr af Robsahm: Jag tror, att tiden är olika nu emot då Cavl XI stiftade indelningsverket, och att förhållandet med boställena jemväl är förändradt. Då skötte inneliafvaren sitt boställe sjelf och bodde der ock. Huru går det deremot nu till med boställsskötseln ? Jag har icke funnit mina åsigter vederlagda, och jag fortfar således att hysa dem. Frih. Boye, Fredr.: Jag hemställer vördsamt, huruvida Hr af Robsahms motion kan i enlighet med 80 §. Reg.F. behandlas annorlunda, än i constitutionel väg. I berörde §. står nemligen: Krigsmagten till häst och fot såväl som båtsmanshållet af rotering och indelning förblifver vid de med landet och städerna upprättade contracter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara" &c. &c.
Föredrogs BancoUlsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 35, i anledn. af Bonden Jan Pehrssons i Guldsmedshyttan ansökning om eftergift å ränta af ett från Bancodisconten utgifvet lån. O Hr Åkermans vid detta utlåt, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., som derefter yttrader o Jag anser den reservation Hr Akerman afgifvit och i hvilkenHr Bildt sig förenat vara så riktig och öfverensstämmande med de beslut, som detta Stånd i dylika fall redan fattat, att jag vördsamt till H. o. Ad. hemställer, att denna modification måtte bifallas. Hr Bildt, Knut: Som jag reserverat mig emot detta betänk. så instämmer jag lill alla delar i hvad Hr von Hartmansdorff sednast yttrat. Det är så mycket mera skäl alt endast låta afskrifva straffräntan, som denna grundsats blifvit förut under hela riksdagen följd vid alla dylika fall, och det finnes icke något skäl, hvarföre man nu skulle frångå densamma. o Detta mål föredrogs först på räkenskaps-afdelningen, deruti Hr Akerman och jag voro ledamöter, och der samma grundsats blef antagen, men den frångicks genom en votering i Utsk:s plenum. Jag skulle anse det vara ett ganska betänkligt prejudicat om man nu frånginge densamma, och anhåller derföre att betänk, måtte återremitteras med förklaring, att R. o. Ad. beviljar afskrifning af de 614 r:drne, men icke något vidare. Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor: