Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända att i den händelsen rörelsen jemväl skulle fordra att med silfver betäcka skulder utom landet, isynnerhet om jernexporten, genom fortsatt kris i Norra Amerika, skulle komma att aftaga. I sådant fall har Hr Nordenanckar också rätteligen anmärkt, att det icke går an för banken alt köpa silfver för buncosedlar, el - Den ai November f. m. ler, hvilket är detsamma, att köpa vexlar på börsen för att derför införskrifva silfver, emedan sådana transactioner ej kunna annat än medföra kostnader utan nytta, ty silfret skulle gå lika hastigt ut. Men till functionerna för banken måste höra att ställa sig i beröring med främmande länders banker, så att de hafva ömsesidig credit; och då följer det af sig sjelft, att banken med sina tillgångar och fonder i fordringar skall befinnas tillräckligt solid för att öppna en ömsesidig credit på så många millioner den kan behöfva. Sådana orter, som här egentligen kunde komma i fråga, a ro England och Amerika i första rummet, möjligen äfven Hamburg och Paris, hvilket jag dock leranar derhän; ty det beror på de mer eller mindre directa handelsförbindelser, som med dessa orter komma att äga rum. Som jag säger, enda utvägen för banken att vara tryggad för realisationens fortgång, är att hafva en sådan credit öppnad, då den kan göra tele mot de ulströmningar af silfver, som eljest icke kunna af banken så hastigt åter ersättas, att ju icke stoppning i silfvervexlingen möjligen kunde inträffa. Vi måste komma ihåg, att silfret är en vara, såsom afta andra, hvilken i den proportion, som knappast äger rum för någon annan, ofta ryckvis behöfves framför alla andia och således jemväl med förlust måste anskaffas, särdeles i ett land, der capitalerna äro relativt små, då den utländska crediten icke svarar emot behofvet att betäcka de fordringar, som ägas af såväl insom utländningen. Här har blifyit yttradt af Hr Lagerhjelm, att denna bancovinst borde till hälften användas till allmänna föremål. Här är yttradt af Hr von Hartmansdorff att den borde användas till byggnader med flera behof på extra-statsregleringen, och derefter fördelas på länen efter folkmängden.
Utskottet framlagt förslag till en författning, genom hvilken Ridderskapet och Adelns särskilda forum skulle hafva kommit att fullständigt upphäfvas, har i denna del vunnit Borgareoch Bonda-Ståndens bifall ; men deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet fattat sinsemellan öfverensstämmande beslut, enligt hvilka Ridderskapet och Adelns särskilda forum skulle komma att upphöra endast i fråga om brottmål, men för öfrigt bibehållas; och enär denna fråga såsom berörande Ridderskapet och Adelns privilegier icke kan, i strid med detta Riks-Stånds beslut, afgöras och det sannolikt icke skulle leda till något resultat att till detta Stånds antagande framställa ett förslag af större omfattning än dess redan fattade beslut, så har Utskottet ansett de skiljaktiga besluten icke från Utskottets sida föranleda annan åtgärd än en inbjudning till Borgareoch Bonde-Stånden att förena sig med de begge andra Riks-Stånden; och får Utskottet der - 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 47. före vördsamt hemställa, att Borgareoch Bonde-Stånden måtte, med frånträdande af deras förut i ämnet fattade beslut och i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, besluta en författning af följande lydelse: Sedan Rikets Ständer öfverenskomma, att det i 6 § af Ridderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723 grundade samt uti 9 mom. af 2 § i 8 Kapitlet Rättegångs-Ralken meddelade stadgandet, att frälseman uti vissa brottmål bör omedelbart af Hofrätt dömas, skall upphöra, samt Kongl. Maj\t denna öfverenskommelse bifallit, så varder berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfdt; skolande de mål och ärenden, som, jemlikt förenämnda lagrum och författningar, tillhört Hofrätt såsom första, domstol, tillhöra vederbörande under domstolar, och efter allmänna rättegångsordningen behandlas.
Och »kulle i öfverensstämmelse med hvad Utskottet sålanda nu föreslagit, Aöflnings-surnman vid Göthe» borgs - Contoiret blifva R:d? 5766: 3 a sk. och, vid MalrnöContoiret', R;dr 50833 16- sk» §. 6. Med fä st ad t afseende å de härvid gjorde anmärkningar, att bestämdt utsättas, hör ,. hvilken , i fall Ledamoten af Ridderskapet och Adeln vöre frånvarande , skall hos Dired ion en föra ordet , samt alt Qfn b u ds mannen lämpligare än BancoOmbuået, sorn är Ledamot i Direclinnen , hör bestrida Prolocolls'-f&- ringen, föreslår Utskottet att denna §, Dis förändras sålunda.' ”Enligt nu föreslagen organisation af I>ixectionen blir Ledamoten af Ridtierskapet och Adeln, eller, i hans frånvaro, den honom efter Stan ds-ord ning närmaste Ledamoten Ordförande; och RancoOmbudet skall, såsom Referent, föredraga ärenderne och besörja bref* vextingen emellan IJirectionen och BancoFullmägtige, i öfverensstämmelse med Directiornens beslut. Pro t o collet fores af Ombudsmannen. — Vid uppkommande olika meningar’’ &c. SCe. (oförändradt enligt Utskottets förut afgifn© förslag). f 7- Vid förnyadt öfvervägande af denna §:i Banco -Utskottets Betänkandensjfj innehall , jemnfördt med hvad sorn deremot blifvit inom alla 4 KiksStånden påmint, nemligen:
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, först hemställde om R. o. Ad. biföllo Ulsk:ns tillstyrkande i förra mom. af ifrågavar. betänk. 224 Den 30 April. ropades ja; hvarefter Fl. Ex. framställde propos. till bifall å den hemställan, som blifvit gjord i belänk:s sednare morn., samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms nedannämnde d. 16 dennes e. m. pä bordet lagde betänk:n: N:o 8, i anledn. af väckt motion om ändring af Kongl. Bref vet d. 19 Juni 1830, ifräga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; N:o 9, i anledn. af väckt motion om ändring af gällande stadgande ang:de tiden för afoch tillträde af de till Ecklesiastik-staten anslagne hemman och lägenheter: samt N:o 10, i anledn. af väckt motion om ändring i K. MilitiaeBoslällsOrdnm, d. 23 Januari 1836, ifräga om tiden för afoch tillträdes husesyners hållande samt dervid ådömde reparationers fullgörande. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 16 dennes e. m. på bordet lagde utlåtm: N:o 85, i anledn. af väckt motion om beredande af ersättning åt. enskilde personer, som genom förändringar i ekomiska lagstiftningen tillskyndas förluster m. m.:
Emellertid anser jag, att man för denna aflägsna farhåga icke bör genom ett beslut vidblifva hvad StatsUtsk. i sitt första Utlåt, föreslagit, samt bringa hela frågan i en obestämd ställning, der det torde blifva svårt alt komma till ett beslut, som kan förnöja Den 11 Augusti. 227 allas anspråk. Om R. o. Ad. deremot antager Utsk:s nu framställda förslag i denna punkt, så blifver detta beslut öfverensstämmande med Borgareoch BondeStms och blir således R. St:rs beslut. Derigenom blir också denna fråga, som under så många Riksdagar och vid så många tillfällen varit föremål för öfverläggningar samt betydliga tvister och stridigheter, löst på ett sätt, som synes mig vara tillfredsställande. Fördelarne af ett dylikt beslut komma att beslå deruti, att likhet i skattebördor upstår för de räntegifvare, som äro Kronan behållne, och dem, som äro indeldta på räntetagare, att förenkling införes i afseende å upbörden, samt att en förmedling af intressena åstadkommes, hvilken vore önskvärd att vinna. Det skulle jemväl hos R. o. Ad. ådagalägga en benägenhet att gå billiga önskningar af de andra St:n till mötes, hvartill man också vid alla tillfällen sett R. o. Ad. benägne, då dessa önskningar hållit sig inom de gränser grundlagen förestafva!- och för öfrigt varit för* enliga med det allmänna bästa. Något bättre tillfälle alt ådagalägga denna benägenhet, än det närvande, har icke på länge yppats. Visserligen kan man säga, att ett dylikt beslut vore en upoffring, icke af R. o. Adis intressen, utan af en mening, af ett beslut, som Ståndet vid föregide tillfällen fattat; men då denna fråga endast utgör en liten del af detta beslut, och detsamma i sin helhet blir orubbadt och genomfördt till alla sina detaljer i öfrigt, så kan jag icke hysa någon tvekan, att med mitt ja instämma i Utsk:s förslag, och anhåller fördenskull om Ilr Gr. o. Landtmis propos. å bifall till detsamma uti ifrågavande punkt.
Constance sade sig vara djupt rörd öfver prinsens goda hågkomst af hennes ringa person, och aktade sig väl att erinra därom, att John Halls hus för trenne år sedan, när grefven af Artois gästade det, ej hade någon annan värdinna än enkefru Hall, som ju omöjligen kunde menas med den skönaste af alla de sköna damer, för hvilka Götheborg var så ryktbart. Constance höll det i hvarje fall ej för osannolikt, att grefven af Artois med sin son talat om den gudomliga Constance Koskull, mot hvilken han visat sig oändlingen aimabel, när hon hos commendanten Ehrenström blifvit honom föreställd. Att grefvens af Artois beundran för den sköna Constance gått i arf till hans yngste son, märkte denna granneligen. Hertigen af Berry var känd som en stor dyrkare af det andra könet, och det Hallska husets vackra borgfru förfelade ej att göra ett häftigt intryck på hans sensibla hjärta. Då Constance liksom af en händelse kom att nämna, att hennes man var älskare och samlare af medaljer, gaf sig hertigen ingen ro, innan Constance, så snart det lät sig göra, nämligen då grefven af Lille för en stund drog sig tillbaka i sina rum, förde honom ner i John Halls museum. Krigsrådet Koskull hade tagit reda på att hertigen af Berry var en stor kännare af medaljer, och följaktligen hade man bakom Johns rygg ordnat allt nere i museet för ett eventuelt furstligt besök. Den mest skrupulösa ordning mötte också hertigens blickar, när han med Constance stannade framför medaljskåpet. Hertigen anhöll, att Constance själf skulle förevisa honom medaljerna. Hon gjorde så, och hvarje gång prinsen mottog en medalj ur Constances hand, kysste han eldigt den vackra handen, som framräckte den, och glömde aldrig att bifoga en förtjusande och väl tournerad komplimang. På detta sätt dröjde det ganska länge, innan medaljsamlingen var genomgången. Ändtligen kom krigsrådet Koskull och afbröt tête à têten genom att anmäla det »grefven af Lille» inom kort skulle infinna sig i salongen för att gifva cour för de utvalda gäster, som blifvit befallda därtill.
Det heter nemligen, att han i anseende till inrättningen af sina dramer haft Aristofanes till förebild, ”hvadan här visserligen mycket ”händer, och hufvudpersonens tillstånd betydligt förändras, ”dock utan att här träffas, hvad man vanligen kallar dra”matisk intrigue. Likaså uppträda allegoriska personer ”bland verkliga och lefvande, och flera händelser löpa ”bredvid sjelfva hufvudhändelsen, utan att på den något ”inflyta, fastän ledande till samma mål. I sjelfva verket innebära dessa ord, att ”Surge” saknar dramatisk handling och dramatisk enhet, och att den i dessa hänseenden lemnar mycket öfrigt att önska, är oförnekligt. ”Surge” består af två delar: studentkomedien och det komiska mellanspelet. De sammanhänga i första akten till ringa båtnad för dem båda; men af ett liknande förhållande uti ett par andra dramer vill det synas, som om man afsigtligt skytt att alldeles söndra det komiska mellanspelet från hufvudhandlingen, utan åtminstone genom att någongång låta personer ur det förra uppträda i den sednare velat antyda sammanhanget dem emellan. Grundtanken och det hufvudsakliga af uppränningen i studentkomedien äro, som vi sett, ett lån från tyskan, hvaremot utförandet och anordningen af enskiltheterna troligen äro Chronanders eget verk. ”Surge” har samma episka karakter som de öfriga dramerna från samma tid. Dramatisk kollision saknar den helt och hållet. Sedan Circejus och Palladius beslutat sig för att följa, den ene Negligentias, den andre Diligentias råd, fortlöpa deras akademiska banor vid sidan af hvarandra med epikens lugna och jemna utveckling. Emellanåt sammanträffa de, och vid sådana tillfällen är det Circejus, som antingen frestar eller hånar Palladius. Palladius besvarar både frestelser och hån med vackra förmaningar till Circejus, han köper böcker hellre än kläder, och han besöker sin professor. Den enda omvexling i hans lif beredes honom, då Circejus narrar honom med sig till krogen och låter honom betala kalaset.
Brandt skrattar till, bittert: – Där ni förmodligen ämnar sitta lugnt vid härden och vänta medan andra våga sitt lif? Förmodligen har ni dock ingenting emot att dela frukterna af deras arbete? – Min käre vän – säger Osten mildt – tag då icke så häftigt vid er! Betänk att fäderneslandet har behof af beslutsamma män – hvar på sin post och er kallade man ju fordom Don Quichotte! – Det är sant, min käre vän, men sedan den tiden ha många vindar blåst, och numera rider jag aldrig spärr mot väderkvarnar! De båda kavaljererna skiljas under utbytande af ömsesidiga komplimenter, med en flat känsla, som två bedragare, när de sökt att öfverlista hvarandra men misslyckats. – Den pudrade räfven är en kujon! tänker Brandt, då han åter sitter i sin vagn. – Han ville locka mig att krafsa kastanjerna ur elden, men jag var honom för slug! I sitt kabinett går Osten ännu med fundersam min af och an på golfvet. Då och då skakar han sitt hufvud. Han är icke nöjd med sin dag. Reverdil, som han också sändt bud på, och med hvilken han för några timmar sedan haft ett samtal i samma syfte, vägrade absolut att blanda sig i intrigen. Och Brandt skall säkerligen inom kort ha anförtrott kabinettsministern hvad som i natt passerat. Bättre att förekomma än förekommas! Bättre att själf vara den, som fördelar ljus och skugga. Innan den pudrade räfven slumrar in, har han bestämt sig för att nästa dag sända Struensee en skriftlig relation om Reverdils stämplingar, Brandts förslag till en statskupp och Numsens beredvillighet att arrestera. Senhöstdagarna skymta förbi som nattblackor i dimmig skymning. Hofvet residerar alltjämt på Hirschholm. Köbenhavn är ränkernas medelpunkt: där smidas alla lömska planer, där växa smuts skrifter som liksvampar ur jorden, mer och mer stinkande för hvar dag. Härute i kärret är luften friskare. Geheimekabinettsministern ser sjuk och trött ut, småler aldrig, talar sällan, delar sin tid, som förr, mellan arbete och förströelser. Underrättelsen om
Sedan Utskottet, igenom Betänkande N:o 48, tillstyrkt, att Läkare, som, efter enskilda aftal, anställas hos menigheter eller för bruk, fabriker och andra inrättningar å landet, för hvilka en större arbetspersonal är upptagen, ina, i mon af befattningens vidsträekthet och vigt, åtnjuta befordringsrätt, med vilkor, att, innan en sådan Läkare anställes, SundhetsCollegiuin yttrar sig om bans competens, samt för öfrigt att Läkaren, i fråga om vaccination, medico-legala besigtningar och sjukvården vid inträffande farsoter inom bans tjenslgöringsort, är, lika med de på stat an ställde Läkarne, skyldig att ställa sig till efterrättelse vederbörande embetsmyndigheters föreskrifter; bär Herr Rosenschöld, Nils Hadolf, genom en från liidderskapet och Adeln remitterad motion, föreslagit, att sådane Läkare, emot åtnjutande af den föreslagne befordringsrätten, måtte vara förpligtade att, under krig, vid anfordran tjenstgöra vid arméen, med den grad, lön och befordringstur, till hvilken vederbörande Embetsmyndigheter, på grund af deras skicklighet och tjenstetid, kunna finna dem berättigade, och med iagtlagande för öfrigt, att de Läkare anbefalldes först alt inträda i Statens tjenst, hvilka voro yngst, anställda bos mindre talrika menigbeter och på de närmast städerna belägne orterna. Då det sålunda framställda förslaget åsyftar en utsträckning af de, genom Utskottets åberopade Betänkande, föreslagna vilkoren för de ifrågavarande Läkarnes befordringsrätt, och detta Betänkande redan är af Rikets Ständer bifallet, kan berörde förslag icke antagas utan rubbning af Rikets Ständers sålunda fattade beslut, och i alla fall kan Utskottet icke inse något skäl, hvarföre skyldigheten att tjenstgöra vid arméen skulle, såsom vilkor för befordringsrätt, påbördas dessa mera än andra Läkare, som icke, efter egen ansökning, äro vid arméen anställde; och får Utskottet således hemställa, att motionen lemnäs utan afseende. Stockholm den 25 Februari 1841.
Slllmånna <D3r?aga^in^inråttningen» utrebning forfffuter, ^tt>ab) font fan briffa, feban <£vebitio*fonben# contanta ^4 'belftiflntrtg partitt blifmif anfoånb/ ån afmen af t, få mål #mab förn taft' åter? ftå af f. b. Allmänna ,3)!agajin$?fonbenS utrebningS contanta bellining, feban förenåmnbe förlott afgått, forn ^mab febertnera, genom benna utrebning, fan inftpfa, aflemna* tfa 3viFSgå(bS?£ontoiret, titt ett fammanråfnabt belopp af 6h Mion fRifSbaler Q5anco; men att, Ijmab berefter ytterligare Fan ingå, marber till larifen leoererabf, i afbetalning å befi forbringae (jo* f. fc 5(llmånna ^agajinfcinråff-ningen. i. »7- ©åfom en iblanb ‘jJBåre angclågnaffe omforger, tfafme 3B.i befraffat att, genom anmifanbet af en lämplig tillöfning i ben numaranbe UlbfDtfconf? fonben, fatta Äongl. i tillfälle att, mebel)! Ull?£ontoirö inråttalib* famt anffållanbe bermib af ftmitige perfoner, öppna för ullprobucentem, elter lanbfmannen, fyttillo fafnabe utmågar, ej allena)! att erhålla fin mara for<» terab ocf) uppffattab, i öfmerenSffåmmelfe meb be inom ben utlanöffa ulf?
Bifall lil! motionen hade ovilkorligen till följd discontlånerörelsens inställande under flera månader; och huru ofta har man icke hört talas om, luiru olämpligt och vådligt det är alt åstadkomma rubbning i denna rörelse. Hr Silfverhjelm har talat om provinser, hvarest sjukdomen rasat. Nå väl! Kan väl Bancostyrelsen pröfva, om icke behofvet är lika stort i provinserna bredvid? Jag kan omöjligen in'se, att det angelägna ändamålet vinnes på den väg, Hr Silfverhjelm föreslagit, och fortfar att på det högsta afstyrka bifall till motionen. Gr. Frölich, Dav.: I anledning af Hr Silfverhjelms till mig.gjorda hemställan får jag svara, att jag icke ännu tagit detj inträde i BancoUtsk., hvartill jag nyligen blifvit kallad, och är således icke i tillfälle att upplysa, huruvida de för närvar, pågående arbetena äro af den beskaffenhet, att de böra afbrytas för det ifrågavar. För min del skall jag visst icke lugga hinder i vägen för sakens företagan - D«» 15 S e p t« na li e r. de så fovt som möjligt, hvilket jag fullkendigt medger, är af vigt. H* Silfverhjelm» motion remitterade* till BancoUtsk. Vid förnyad föredragning af BancoTJtskts d. «i denne* £ m. på bordet lagda betänk. N:o 36 i anledn. af förrättad revision af ej mindre Bancodiscontverkets räkenskaper och förvaltning, än äfven förra Riksdiscontverkets fortfarande utredning för år i833, blef samma betänk, ånyo lagdt på bordet af Gr. Frölich, Dav., samt Hr Hjärne, Harald. Ånyo föredrogos och biföllos Qecon.Iltskis d. 11 denne* pä bordet lagda utlåtm:
199 söka upfatta hvad meningen kunnat vara med denna discussion dervid allt hvad Styrelsen har att upbjuda af parlamentära krafter synes hafva koncentrerat sig. Den måste, efter hvad jag trott mig märka, haft något annat ändamål än att vederlägga Gr. Anckarsvärd, åtminstone i de punkter som förut varit utförligt behandlade. Visserligen har Gr. Anckarsvärd gifvit ät sill anmärkn:s-memorial öfver K. M:s Nåd. Propos. håde ronde 4'de och 5:te ldufvudtilin en större utsträckning och fullständighet; men jag torde få erinra eder, mine Hrr, att ett pär af de nu omhandlade onekeligen vigtigaste frågorna redan förut varit föremål för öfverläggningen. När nu Gr. Anckarsvärd ehuru'dervid närvande icke ville deltaga i discussionen, utan förbehöll sig alt framdeles få afgifva sina anräärkntr, föreställde jag mig, att då han funnit lägligt så göra en god tid efteråt, de helt simpelt skulle hafva blifvit remitterade till StatsUtsk. Nu har det emedlertid visat sig, alt, i och med Gr. Anckarsvärds upträdande, har saken fått en alldeles ny vigt. Detta var hvad jag hade velat fästa upmärksambeten på, ingalunda under någon känsla af förödmjukelse deraf, att den mening kunde ligga till grund för de utomordentliga rustningarne lill denna dags plenum, att StatsUtsk. gerna kunde så upfatta Riddarhusets opinion, att allt hvad som förut blifvit yttradt föga varit förtjent af någon upmärksamhet från Ulslcs sida. Långt ifrån att sjelf förbise hvilka stora tjenstcr Gr. Anckarsvärd gjort äfven i dessa frågor åt oppositionen, ville jag tvertom relevera dem, utan att medgifva likväl att de argumenter och skäl han nyttjat borttagit all kraft och verkan af dem Utsk. troligen längesedan bort granska. Man har på f. m. fått höra sådaue bemödanden att gendrifva Gr.
Kort, Spel - Kreatur : Kor och Ungboskap, 1 82:0. bj Den, som bifaller Utskottets förslag, att Korgmakare arbeten, ej specificerade, böra åsåtlas en införseistull af 53 R:<lr 16 sk. på 100 R:drs varuvärde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beslut, att införselstullen å Korgmakare-arbeten, ej specificerade, skall bestämmas till endast 25 R:dr för hvarje 100 R:drs varuvärde. Ridderskapet oell Adeln samt Presteoch BorgareStånden hafva, emot. hvad Utskottet hemställt, ansett Spelkort fortfarande böra vara lill införsel förbudne; men BondeStåndet har deremot godkänt Utskottets förslag, aLt Spelkort skulle mot i5 R:dr tull på 4o R:dr tullvårde grossen få införas med vilkor, att de vid införseln, lika med inhemska, undergå bevillnings-ståmpling mot erläggande af ståmpel-afgifl. Såvida icke Bonde-Ståndet förenar sig i det af de öfrige Stånden sålunda beslutade införsels -förbud, blir omröstning nödig, enligt följande voterings-proposition: 1 83:o. Den, som gillar Utskottets al Bonde-Standet godkända förslag, att Kort, Spelböra få införas mot i5 R:dr tull på 4o R:drs värde per gross, med vilkor, att de vid införseln, lika med inhemska, undergå bevillnings-ståmpling, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Ridderskapefs och Adelns samt Presteoch BorgareStåndens beslut, att Kort, Spelböra vara till införsel förbudne.
Orebro den. 12 October 1810. Uazlokl. Ki66ertI(Lx>et5 ock k! Nngväriilxs ?reks-8ltn H, 6sln5 NsöLmnlcrr vlgnrr liLir vLtzllsr O. l^Lwiltoo. Ili. Weiämao. VZ VNlotl. Lorxare-ZiZncketL, k! UecisrvLräe 8on<Ie-8tZnäet5, vLgnrr I-eä-imörer! Otir. b.ovea. ^ooas ^näersrsoa. l.. Vppltir! Kor 8orxve-8lZn6et, äen i; YNober l8>». Mördsamt Memorial. ^2edan StatsUtstottet förehafl de ifrän det dögtärade Borgare-Ständet remitterade anmärk, angar wid Stats-UtstotletS Betänkande i an. led 120 Den 12 Octvber. Den 12 October. isi angäende nägre wid Stats. Regleringen före» kommande omständigheter, fär Srats. Utskottet till sivar ä desse Anmärkningar först göra Hög» lednmg af Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition fla, pröfwa, förändra eller fastställa Stats» ^ Regleringen, sä i allmänhet, som i alla desi -e» lar' Hwad som kan anses böra indragas pä ... " -»»«>.^vg«>Embets« och Tjeusienlännens Loningswsikor i do tärade Borgane - Ständer uppmärksamt derpä, gamla Länen, i anseende dertill att desie Em. olt som Stats utskottet i sitt Betänkande om betsoch Tjensiemäns göromäl genom inrätt» Stats-Regleringen och Finance planen i allmän, ningen af de nya Länen torde minska sig/ skul» het icke annorledes tillstyrkt Riksens Högloft, le Stats.