Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Ehrenpreus, fullm. Frih. Leijonhufvud, Abraham; N:o 1565. Hr Cederstråle, Johan Casimir; N:o 1959. Hr von Kraemer, fullm. Hr Ribbing, Bengt; under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 126. Gr. von Platen, Baltzar, från och med den 12, och åt N:o 275. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi., från och med den 14 i denna månad, samt efter N:o 2167. Hr af Puke, Folke Magnus, samt N:o i5g4- Hr von Heyne, Georg, hvilka afsagt sig att i permitterade ledamöters ställe inträda uti Utskottet; i BevillningsUtskottet: N:o 2165. Hr Nordenstjerna, Henrik David, under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 66. Hr Liljehöök till Gälared^ Ludv., från och med den 8 dennes; i BancoUtskoltel: N:o 291. Hr De Geer, fullm. Hr von Törne, Gust. Otto; N:o i54?. Hr Hederst jerna, Erland; efter N:o i3o6. Hr Söderhjelm, Gusf. Aug., och N:o 2010. Hr Geyerstarn, Joli. Henr., hvilka äfsngt sig att i permitlerade ledamöters ställe inträda i Utskottet. Hr Hederstjerna, Erland: Då jag hör, alt jag blifvit invald till ledamot i BuncoUtsk., får jag äran tillkännagifva, att så val mina tjensfeåligganden som enskilda göromål hindra mig att uppfylla detta mig lemnade förtroende. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt äfven Hr Nordenstjerna, Henr. Dav., i anseende till snar afresa från riksdagen, anmält sig icke kunna emottaga det honom lemnade förtroende att vara ledamot i Bevilln. Utsk., samt att Gr.
Sedan wi nu hört, at den af Ridderskapet och Adeln sa enhälligt bifallna proposition om en ga wa til Deras Kongl. Högheter Hertigarna, såsom et bewiS af Ridderskapetö och Adelns underdäniga wördnad och tacksamhet, bliswit helt oförmodligen of kwanne stand asflagen, fa hemställer jag ödmjukast, om Ridderskapet och Adeln e/ skulle anse sin wardighet det fordra, ak sjelfwe erlägga denna summa, ehuru känbar den ock torde blifwa. Hang Lxcslleace Herr Grefwen och Landt' Marskalken. Detta är en ny Lslus, och Preste Ständer har ännu icke yttrat sig öfwer konsten kil vesta gäfwor. Jag får saleder nu allenast proponera, om Högloft. Ridderskapet och Adeln bifaller, at den sa kallade Bröllopsgärden ma ännu i 6 är utgå, såsom Kröningsgärd och Begrafningshjelp, samt af samma gärd 102,002 R:d. anstas til en underdånig gafwa at Hennes Masit Drottningen, och en lika summa at Hags Kongl. Höghet KronPrjnsen» 143 nz8 Hntil ropades enhälligt Ja, och en vspu's rion under anförande af Grefwe ^liuuiiron, lb-uävig^ afgcck för at de öfriga kLl^cÄlvL Ständen härom underrälta. 8. §. af H mliga Utskottets klxtriiöium krorocolli uplastes. Friherre I)s 6ser, Uoberr, föreflog, ak, fastän Ordföranden wore franwarande, T^xeuygen likawäl skulle ga i wcrkstallighet. Likaledes proponerZäes, at Taxeringen skulle för sig ga, i fall någon Ledamot af Oommutosn wote bonta.
Ständer för deras Justitiä-O rnhudsman utfärdat, att redovisa huru det mig anförtrodde Embete, under loppet af detta år» blifvit förvaltad!, anser jag i nu varande förhållanden lämpligare kunna uppfyllas genom framställning af sådana händelser, hvilka antingen hafva gemenskap med Lagskipningen i Riket* eller i oeconomiskt afseende förtjena uppmärksamhet, än genom allmänna reflexioner öfver de föremål, sorn tillböra min Embets-befattning, hvilkas verkliga grunder sällan kunna vederbörligen prof - Den 8 Mars. pröfva®, utan i sammanhang med sådana Handlingar, hvilka Riksens Höglofl. Ständer sjeifve förbehållit sig att genom deras Utskott hufvudsakligen granska. Och ehuru .Varvid förekomma händelser, hvilka skulle synas motsäga det omdöme jag uti nästlidet års Embets-Berättelse afgifva, örn Lagskipningens tillstånd i Riket; vågar jag dock tro, så val på grund af den anmärkning jag uti nyssnämnde Berättelse anfort om olikheten af öfvertygelsens både uppkomst och rigtning hos särskildta personer, Som ock i afseende på yttre omständigheters olika verkan på Statens säiskildte Embetsman, till drift och omtanka vid tjenstepligters utöfning, att samma omdöme i allmänhet ännu äger rum. Likmätigt exhållne föreskrifter har jag äfven vid 1813 års Markegångar anmärkt hvad jag ansett bidraga tili ändamålets vinnande med detta uppdrag, nemligen Statsbördornas möjligast lika fördelning emellan Rikets skattdragande Inbyggare, och hafva sådan© mina anmärkningar, utom de, som härledt sig ifrån den allmänna öfvetrsigten af Rikets hela Markegångs-verk och deraf nödig befunnen jemkning emellan angränsande och med hvarannan lika production ägande Län, förnämligast varit grundade på de medelprisförteckningar , hvilka blifvit författade efter de ifrån Magistrater och Krono-Fogdar till Herrar Landshöidingar insände och 111ig sedermera med deidte - Den 8 Mars. 525 deldte priscuranter, hvilke, enligt Kongl. Brefvet den 16
Det nödiga antalet hästar måste väl finnas så att, om en större mängd resande en dag anländer, de måtte kunna komma fram, men att under sådant förhållande hafva en mängd hästar, hvilka man under flere månader af året ickeskulle vara i behof af, det blefve en så illa lämpad kostnad för Statsverket, att jag anser mig icke kunna gå in derpå. Må försök göras på de större stråkvägarne, det motsätter jag mig icke utan jag tror att det är ett nödvändigt behof, som här af Gr. Anckarsvärd påpekats, och att man på åtskilliga sätt dermed skulle kunna komma till rätta. Hr von Troil har nyss anfört flera sådana och i mycket förenar jag mig med honom, men jag tror att man först genom försök på våra stora vägar borde utröna, i hvad mån Statens mellankomst behöfves och hur långt man sedermera bör utsträcka denna åtgärd. Hvad slutligen orätfvisan . beträffar, så har Gr. Anckarsvärd föreslagit att detta onus utan något bidrag af dem, som f. n. utgöra detsamma, skulle helt och hållet öfverflyttas på Staten, och då kan jag ej finna annat än att man derigenom ger en skänk åt en betydlig del af Svenska allmänheten, men på bekostnad afden andra. Det är nemi. gifvet att om jag på mitt hemman har ett onus, motsvarande en silfra, det är detsamma hvilken jag upger, t. ex. 30 R:dr och jag får denna årliga utgift efterskänkt, får jag å mitt hemman till skänks ett kapital, motsvarande denna 30 R:drs årliga ränta, eller 600 Ii:dr. Jag skulle visserligen, då jag sjelf befinner mig i denna kategori, vara ganska tacksam för en sådan skänk, men jag finner icke att den kan gifvas med mindre än att de summor som erfordras för att verkställa det hvartill min utgift utgick, togos från annat håll, ty det blefve en obillighet om de som förut icke hade någon tunga af detta onus skulle för min skull blifva en sådan ålagde. Jag anhåller att mina anmärkmr måtte få åtfölja remiss till Ulsk. Hr von Koch, Nils Sam. anförde skriftligen:
(U. A) Å denna hufvud-titel, som omfattar anslagen för Justitie-departementet, uppfördes vid sistlidne riksdag kontant 806,182 r:dr med under lönerne beräknade 14,197'/, tunnor spanmål, indelta räntor, beräknade till 4,828 r:dr, samt IS tunnor spanmål in natura, utförde i värde till 90 r:dr, eller tillsammans 811,100 r:dr. Beträffande definitiva regleringen af de under denna hufvud-titel förekommande indelta räntor, får Utskottet åberopa sin i utlåtandet N:o 38 gjorda hemställan, i afseende på de under första hufvud-titeln uppförda indelningar. Följande förändringar hafva vid Andra hufvud-titeln ifrågakommit: l:o. Å den för Juslitie-departernentets expedition gällande stat finnas uppförda löner för 3:ne Byrå-chefer, en för handläggningen af de från f. d. Ilofkanslers-expeditionen förflyttade tryckfrihetsoch öfrige ärenden, en för föredragning af lagfrågor i Högsta Domstolen, och en för statistiska med (lere ärenden, som ej tillhöra de öfrige 2:ne Byrårchefernes. Utskottet tror sig, efter inhemtade upplysningar, veta, att en af dessa befattningar skulle, utan olägenhet, kunna indragas och de, samtelige Byrå-cheferne nu åliggande, göromål bestridas af 2:ne sådane embetsmän; för hvilken förmodan Utskottet hemtat stöd af det förhållande, att ett Byrå-chefs-embete, som, genom innehafvarens befordran till högre befattning, för nära 3:ne år sedan blifvit ledigt, ännu icke är återbesatt.
Den 14 Oetober. omständigheter förr ste kan, böra de erb.ällne förskotten wara äterbetaldte. I den oförmoda, de händelse, att företaget wid nämde tid skulle stutas med förlust, mä Stats Werket densamma »vidkännas lika med Actie, ägarne i proportion af de tillskutne medlen. Styrelsen öfwer Sillfiske Werket förmoda Riksens Ständer mä kunna uppdragas ät män, som med infigter t Skärgärds Fiskeri handterrngen förena det Patriotiska tänkesätt, att utan asseenden pä arfwoden, endast för tillfredsstäl. leijen att hafwa mediverkat till ett Lands nyttigt ändamäl, wilja ätaga sig mödan och omsorgen derined. Denna styrelse bör wid hwarje ärs stut till Eder Maj:t i underdänighet inkomma med Berättelse om hwad under det nästförflutna äret blifwit tillgjordt, och tillika genom Tidningarne meddela resultaten deraf till Allmänhetens kunskap, hwarjemte det stall tillhörStyrelsen en noga tillsyn deröfwer att det erhällna Publika understödet sä fort ste kan mä blifwa äterbetaldt. Att genom detta förestagna Bolag ej mä läggas hinder i wägen för andra, som under tiden eller framdeles wilja för egen räkning företaga Sillfiske pä djupet, anser Riksens Stänsä mycket növwändigare, som efter deras tanka egentcliga ändamälet med Bolagets inrättande bör blifwa att tillwäga bringa försök med nämde fistsätt, för att till allmänt begagnande derom winna en snar och säker kännedom. Riksens Ständer framhärda rc. Den 14 October. §vr ock go<!k!nll kor Nlöik ock äen 14 ONok.
Dcbimrer den räkkicheten, at med 6 proLsms upgald uti Osäic-Sedlar !i^uiäLr» Lznco skulder man och man emellan, da Lä echior äterfordrade L^pirslsr; och nar HZio för det nar° warands är ^0 prvLsnt, ka» ingen med skäl säga sig wara lidande, om Riksgälds - Sedeln stlöses med ^ afkorrrning, utan twarkom de steste af Rikets Inneby ^ gare anse sig wara öfwer förmodan godtgwide för Riksgälds-Sedelns numaerairs Ivärde, igenom Utbytet as denna Sedel, emot ^ uti L-inco-Mynt» Onekeligen är summan af 4^ millioner, stm ril Lsslilscicmen erfordras, ganska betydelig i -ämuföreiss med den folkstock, stm den stmma kommer at utgöra och allmänna förmögenheten i Landet; mm da wi ak-r jämnsöre denna afgift med hwad en del K<ni»nsr bem la, hwilka icke lika mrd osi aga den dyrbara rättiahett!, at beskatta sig sjelfwa, och hwilkaS ursky^der uti wgch Klarer belöpa sig til en tredjedel af den arliga inkomsten, böre wi skatta osi lyckliga, at med en drägeligan. och dcrjämte friwillig gafws, erlagd i twanne är, fö skaffa osi den förman ak aga et godt Mynt. Hu> wida den paräknade summan, efter be uri^Hemliga l > 77 t skottets Betänkande ripglfna grunder, kan kil sit fulla be« lopp inflyta Uli kLnc^uen, är en sak, htvaröfwer lag ej kan yttra mig; förmobestgen äro rilförläteliga urräkni.igar haröfwer uprälkade, dem jag likwäl icke kanner; men i händelse «t Hemliga U> skottets Betänkande bifalles och del skalle biifwa Bcwillnings.
Till grund för motionen har hufvudsakligen blifvit anfördt, att, om ock Biskops-embetena, hvilka, inrättade för Katholska lärans upprätthållande, öfvergått såsom bihang till den Evangelisk-Lutherska läran, varit nödvändige i denna läras första tider, då det lägre presterskapet i kunskap och bildning varit föga höjdt öfver det då oupplysta folket, så voro förhållanderne numera förändrade, i i det att icke Biskoparne ensamme nu voro i besittning af lärdomens förmåner, sedan elementar-läroverken och hög-skolorne tagit värd om lärdomen och religionen; hvarjemte motionären förmält, att Biskoparnes »under mörksens tidehvarf tillvunna» aflöningsförmåner, enligt hans tanka, vore så höga, att de icke stöde i lämpligt förhållande till dem, som voro anslagne åt andre högre embetsman, hvilkas åligganden vöre för landets nytta mera maktpåliggande och erfordrade lika stora egenskaper; och har motionären slutligen, för att söka vederlägga förmodade inkast emot förslaget, yttrat: att då grundlagarne omförmäla Erke-biskopen och Biskoparne, men desses antal derstädes icke bestämdes, så vore motionärens förslag, enligt hvilket tre biskopar skulle bibehållas, icke emot dessa lagar stridande; att presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723 icke heller kunde trygga biskoparne vid oförändradt bibehållande af stift, prsbende-socknar och hemman.
Att åter tillintetgöra detta husbehofsbränningens inflytande på salubränningen genom en hög beskattning äfven å den förra, synes innebära en motsägelse mot begreppet om husbehofsbränning och möter dessutom den betänklighet, att derigenom idkarne af delta slags bränvinsbränniug, som nu sällan drifves med synnerlig omsorg, skulle finna uträkning att genom den lilla pannans oafbrutna gång åstadkomma en betydlig tillverkning utöfver husbehofvet. På dessa skäl, som närmare skola utvecklas under de olika klasserna af bränvinsbränningen, har kommittéen icke tilltrott sig att i underdånighet tillstyrka högre beskattning för 2:dra och 3:dje klassernas brännerier, än att alla 3 klasserna må kunna bestå vid sidan af hvarandra, utan någonderas undertryckande. Sedan kommittéen sålunda uppgifvit de allmänna grunder, hvarpå den anser bränvinsbrännings-lagstiftningen här i riket böra för närvarande byggas, för att derigenom bereda en öfvergång till dess bättre ordnande i ekonomiskt och financielt hänseende, får kommittéen i underdånighet redogöra för motiverna till de hufvudsakligaste detaljerna i det förslag till förordning, som af kommittéen blifvit uppgjordt, vid bestämmelserna, i hvilket förslag kommittéen trott sig serdeles böra rigta sin omtanka deråt, att söka förekomma den såkallade husbehofsbränningens utsträckning öfver sin angifna gräns, och framför allt så ställa föreskrifterna i afseende på beskattningen, att måttligen förhöjd afgift må kunna indrifvas utan de underslef, hvartill nu gällande beskattningssätt ger anledning och lätthet. Kommittéen har i underdånighet föreslagit, att bränvinsbränning må hädanefter, såsom hittills, under loppet af de sednaste 12 åren, fortfarande vara Bevillnings-Ulskotlets Memorial, N:o 6. 15 inskränkt till Sex månader af året.
Ingen mer än han hörde det jublande lilla ropet där inne i helgdagskammaren. Och sedan? Ingen tystnad kan motstå ett barnjoller. Tystnaden försvann — likaså Lisa. Hon plånades ut helt sakta ... En kväll lade hon gossen i Enochs knä — morgonen därpå voro hennes lätta spår i livsskogen borta. Sin skam hade Enoch delat — sin sorg behöll han för sig själv. Ingen bjöds på hennes begravning: hon följdes bara av dem, som hållit av henne. Gåvan Enoch fått fostrade han i kärlek och stolthet: de blevo snart som ett kött de två, stor’ Enoch och lill’ Enoch. Gossen tog efter allt vad morfadern gjorde — storväxt och mörk var han också, med Enochs panna och ögon. Alltid såg man de två tillsammans, på ägor, i stuga, på sammanträden: ty överallt tog Enoch gossen med, och barnet skämde inte tilliten, utan satt där tyst och tåligt och »lade råd» lika allvarligt som någon ann. Kungsträdet hade helat sig efter rothugget, fast på stammen bildats ett knä. Fullt så rak svajade inte kronan där uppe i solljuset, men ännu var den högre än alla andra. Hustrun hade däremot blivit en ann. Hon var nu en ängslig och vilsegången kvinna, som aldrig ville bestämma något, aldrig befalla något — och som jämt darrade. Hon var lik en som hade prövat sin vilja till botten och funnit den oduglig. Mullvadsarbetet levde i mörkret. Skammen med Lisa hade på något vis inte blivit en skam: själva prästen hade avfallit. Med hans hjälp lyckades Enoch till sist driva igenom sitt livsmål, frostförsäkringen, — och resultatet visade sig snart. Axen blevo rostade men inte svartbrända av fienden, halmen redde sig gott. Men slikt bara ökade smyghatet. »Skulle man nu ’till råge’ också bli tack skyldig åt honom Enoch!» När Enoch så därtill kom fram med ett nytt förslag, att bönderna skulle förbinda sig att bara avverka en viss procent av skogen och därtill idel helmogna trän. — Ja, då gingo människorna ur huse för att fälla honom. Det skedde en dag på senvåren, när sjön var full av vatten och stormen yrde omkring lössnö, så man inte såg handen framför sig. Enoch kom från en stämma
Och Suenonius började en med fördömelser öfver Cartesius och andra filosofer späckad berättelse om sin nyss slutade inqvisitionsvandring och alla de besynnerliga upptäckter, han härunder gjort, samt glömde ej heller det märkvärdiga faktum, att den ena af hans kor utan synbar sjukdom störtat, medan han var borta att anställa förhör med Ingrid. Den unge Skytte förvånades och skulle trott, att presten drömt allt detta, om ej denne haft en Per Sannare närvarande i länsmannen, som, för hvarje gång det vädjades till honom, steg upp från sin stol och under en bugning för nådig herrn bekräftade Suenonii utsago. Huru förklara dessa företeelser? Adolf kunde det icke, aldraminst nu, då hans hjerta sammanpressades af fruktan för Ellens och hennes mors öde. Men att af dessa företeelser draga samma slutsatser som Suenonius och de fleste med honom, det stridde såväl mot hela hans genom studier förvärfvade åskådningssätt, som mot hans känslors och hjertas intressen. En man, som studerat Sextus Empiricus och Des Cartes, tror icke obetingadt sina egna yttre sinnens vittnesbörd, ännu mindre utsagor af fanatiska och vidskepliga personer. Han förtviflade att kunna inverka på Suenonius till sina skyddlingars förmån, men ville dock ännu göra ett försök. Det enda sätt, hvarpå detta möjligen kunde lyckas, vore att icke motsäga Suenonii åsigter om hexeriets verklighet och härflytande från den onde anden, utan i detta hänseende ställa sig på samma ståndpunkt och endast söka beveka honom att använda mildare medel till dess bekämpande.
Majit i underdånighet anmälas och samma bestämmelser derjemte intagas i det reglemente, som vid innevarande riksdag kommer att för Riksgäldskontoret utfärdas. Stockholm den 27 Juli 1848. Ank. till Evp. Utsk. den 27 Juli, kl. 6 e. m. Utlåtande i anledning af vackt motion om statsanslag till lonefyllnad dt hdradsskrifvaren i Kalix fögderi af Norrbottens lån. (U. A.) Från Ronde-ståndet har Stats-utskottet erhållit remiss å ett till bemälde Riks-stånd af Johan Jahob Rutberg från Norrbottens län afgifvet memorial, deruti auföres: att, ehuruväl Rikets Ständer vid 1828—1830 årens riksdag för häradsskrifvaren i Kalix då inrättade nya fögderi anvisat en penningelön af 430 r:dr årligen samt Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref af den 23 Januari 1830, förordnat om detta anslags uppförande å vederbörande special-stat, hade emedlertid bemälde häradsskrifvare icke fått uppbära högre lön än 330 ridr för året. Sedan hos Rikets sednast församlade Ständer framställning blifvit gjord, dels att skilnaden emellan det belopp, hvartill ifrågavarande häradsskrifvarelön uti 1830 års riksstat upptagits, och den mindre summa, hvarmed densamma utfallit, måtte med 100 ridr för hvarje år vederbörande godtgöras, dels att lönen dädanefter finge utgå med 430 ridr, hade Stats-utskottet, enligt utlåtandet J\s 121, med afseende derå, att genom ofvanberörde löne-nedsättning sedan år 1830 besparing årligen uppstått å anslaget för Norrbottens läns landsstat, samt tillgång således funnes för beredande af löneförbättring åt häradsskrifvaren i Kalix fögderi, derest Kongl. Majit, vid underdånig anmälan om förhållandet, skulle i nåder pröfva sådan böra nämnde tjensteman tillgodokomma, tillstyrkt, att den gjorda framställningen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; hvilket tillstyrkande blifvit af Rikets Ständer bifallet.
Jag har yttrat att skillnaden mellan dem är ganska obetydlig; den är egentligen, att i Utsk:ts förslag är i bestämda ordalag uttryckt hvad som afses med K. M:s Propos., nemi. proselytvcrksamheten, och Utsk:t har varit af den öfvertygelsen att det är med andliga vapen och icke med svärdet som presterskapet skall bekämpa villomeningar, och ju mer verldsliga makten lemnar dem svärdet i handen, desto mer försvinna de andliga vapnen. Det är åtminstone den erfarenhet, som vi hittills haft. Man klagar med skäl öfver de religiösa oroligheter, som uppstått i vårt land; det är sådana rörelser, som tid efter annan ge sig tillkänna och omöjligen kunna undvikas. Den enda utvägen att undanrödja dem är att låta frihet VI B. 21 324 Den 19 Maj e. m. i diskussion uppträda mot dom. Den liar också gjort sig verksam och min öfvertygelse är, att om, såsom jag hoppas, 7:de §:n blir ändrad och Kegeringen kommer att bibehålla makten att bestämma huruvida åtal bör ega rum eller icke, så skall l:sta §:n här tillämpas i den syftning, som Utsk:t önskat, och i det afseendet kan det vara oskadligt om den står qvar. Här har af flera talare blifvit yttrad den åsigt, att ehurn de anse de af LagUtsk:t förordade ordalagen vara jemförelsevis vida bättre, de likväl, med afseende derpå att 2:ne Stånd antagit K. M:s Propos. , vore benägna att bifalla denna. Vid sådant förhållande anser jag icke lämpligt att vidlyftigt orda om saken. Vill man således hafva en lag, har man den öfverty gelsen att den icke annat än efter stängaste nöden kommer att tillämpas, och ställer man genom tillämpningen af 7:de §:n att så sker, då kan lagen vara oskadlig; men om man med antagande af de ordalag, som lemna rum för användandet af de verldsliga vapnen, straffar endast föredraget af villfarande lärosatser, med öfverlemnande åt domkapitlen att bestämma om åtal skall ega rum, då skulle jag anse att lagen är vådlig. Många ledamöter ropade nu på propos. Erih. Creutz, Steffan:
S. D. ^Vid föredragning af Statsoch'Ekonomi Utskottens förnyade Utlåtande, N:o 6so, i fråga örn disposition af Recognitions-skogarne, fann Preste Ståndet för godt, att med förblifvande vid sitt lemnade bifall till Utskottens förut afgifne Utlåtan. de N:o 376, tillika antaga de Förändringar och tillägg i det sednare innehållas. S. D‘ X)å nu ånyo föredrog» Lag-Utskottets Utlåtande N:o 240, i anledning af anmärkningar vid Utskottet» Betänkande, N:o 203 öfver Kongl. Maj.-ts Nådiga Preposition, angående vidtagande af en ytter.' jVrot, Ut dr. d. af Nov. zgaj. ligareanstallt till förekommande af fångars ilygt: fann Preste-Ståndet skäligt, att, enär 3:ne Btks-Slånd redan bifallit Utskottets i ämnet förut afgifne Be tänkande, N:o 304, härvid för sin del låta bero S. D. f, rn. På förekomne anledningar tog pre gte-Ståndet, under förnyad granskning, Dess den q sistlidne October fattade Beslut vid då skedd Föredragning af LagUtskottets Utlåtande N:o 186 Litt B, i anledning af anmärkningar vid Utskot. tets Betänkande, Fbo 66, angående dels ändring uti 13 §. af Kongl. Förordningen den 13 Juli i8i8_ Om Inteckning^! fast Egendom, dels til. lägg till denna författning; och fann Ståndet för godt, att öfver nämnda Beslut meddela den förklaring, det Ståndet, sorn redan den 6 uti förlidne Junii Månad bifallit Utskottets först i ämnet afgif. na Utlåtande, N:o 66, icke fann skäl frånträdagdet ta Beslut, hvadan de i sednare Betänkandet N:o 186 Litt B, förgslagne ändringar och tillägg förlastades. S» D. Efter förnyad föredragning biföll: