Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om händelsen gynnade denne motion med närvaro af dea Vördade Kiskopp till hvilkens Stift denne Läro anstalt hörer, hade jag varit förvissad ota hans mer gjällande vitsord om dess ej mindre behof för Orten, än sjelfva Inrättningens na Varande goda och nyttiga beskaffenhet, utom det att han kunnat väcka mera Uppmärksamhet på detta till sina fölgder och värkningar på framtiden betydliga ämne* men vågat dock göra mig försäkrad, att den stora nyttan och föfDiönen lätteligen inses emot den för Staten i inga uppoffring begjäres, samt att följakteligea .gunstbenäget tillstyrkes det understöd jag i mia •Ödmjuka Motion på där utförligare grunder begärt, då här icke är fråga om något årligen* bihang till Riks-St, Trot, tiij-iHt, i’.de Samt, N:r ifs, 170. Stats-UtskottetS Betiinkanden. utan blott för en gäng till fullbordande af ett uppfostrings Institut, sum flerestädes utona första anläggnings-kostnaden , årligen fordrar större summa och likafullt icke torde bättre uppfylla sitt bestämda ändamål. Jag anhåller i föl. je af att detta ödmjukast, att Tit. och Tit. täcktes förena sig om vördsam tillstyrkan till Riksens Höglofl. Ständer att med sådant enda bidrag befordra detta ifrån sin början private och inskränkta till Allmännare, mera gagneligr utvidgadt och förbättradt Läro Institut för en betydlig Landsort i den så angelägna och vigtiga uppfostrings och undervisnings Vägen, hvarigenom ifrågavarande inrättning äfven kunde komma i tillfälle att göra sig värdigt det höga Namn af Prins Oscars Elémentaire-Schola, som densamma med Nådigt tillstånd fått benämnas.” Och skulle detta yttrande enligt begäran medfölja Expeditionen till Rikets Höglofl. Ständer. Sorn ofvan,. Ex ProtoColIo L. G. af Sillén N:r 235. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående reglering af Post-Verkets Aftönings-Stat.
N:o 87, i fråga om aflöningen för Presidenterne i vissa af Rikets Kollegier. Frih. Raab: Då denna fråga förra gången förevar, tillhörde jag deras antal, som yrkade återremiss, hvilken äfven beviljades, utan att en enda röst höjde sig till bifall för U(sk:s Utlåt. Jag är äfven öfvertygad derom, att icke eller nu bifall dertill af någon inom detta Stånd skall blifva yrkadt. Jag ber att såsom ett skäl för den åsigt jag hyser få åberopa Utsk:s egen upställning af frågan. Utsk. har nami. sorgfälligt uplagit alla de inkast, sorn emot Utsk:s förra Utlåt, blifvit gjorda, men har sedan endast uti tvänne knapphändiga rader yttrat, att dä 2 Stånd bifallit Utsk:s förra Utlåt., så har Utsk. icke funnit skäl att frångå detta sitt beslut. Härom har likväl Frih. Cederström med sin vanliga skicklighet yttrat en ganska riktig åsigt uti den reservation han vid 2Usta punkten af föregående Utlåt, afgifvit, hvilken jag anhåller att fä åberopa och för R. o. Ad. upläsa. Frih. Cederström yttrar: ”Jag anser Utsk. hafva bordt taga i öfvervägande de uplysningsvis afgifrie framställningar, hvilka genom återremisserne blifvil Utsk. delgifne. Den praxis Utsk. åberopat, att vidblifva sitt af 2 Stånd gillade Utlåt., må i allmänhet vara tidsbesparande och derföre antaglig, men torde dock böra tillåta enskildta undantag, när, på sätt 49 § R.O:n tydligen förutsätter, en ytterligare utredning af sakförhållandena blifvit inom RiksSt:n åvägabringad.” På grund af detta skäl, som jag förmodar att Frih. Cederström äfven i denna fråga söker göra gällande, får jag framställa det förslag, att R o. Ad., med afslag af Utsk:s Utlåt., måtte besluta att lönerna för ifrågavande Presidenter skola höjas till 4,000 R:dr årligen, hvaremot deras taffel-penningar minskas med skillnaden emellan deras närvar:de lön och den föreslagna.
8 Kap. 10 § Utsökningsbalken har följande lydelse: “Söker någon förhud å annan att resa ur staden, förr än han till Rätta svarat, eller fullmägtig för sig ställt; det må ej vägras, eller för bysättning räknas"; och i 5 § af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 är, med ändring af 11 § i ofvannämnda kapitel Utsökningsbalken, stadgadt som följer: “Nu söker borgenär förbud å gäldenär att resa ur stad, eller från den ort, der han vistas, innan han å borgenärs lagsökning svarat eller rätt för sig gjort: är anledning att befara, det gäldenär viker undan, eller pröfvar Konungens Befallningshafvande nödigt, att han muntligen höras skall, då må slikt förbud ej vägras. Reser gäldenär ändock bort, varde återhemtad och, der borgenär det äskar, bysatt." Riksdagsfullmägtigen Josef Smedberg från Elfsborgs län har uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 191) anfört, hurusom tillämpning af ofvan anmärkta lagbud ofta vore behöflig, då emigranter, efter att hafva i penningar förvandlat sina tillgångar, undandroge sig att godtgöra sina fordringsegare, men att, när dessa anträffade dem å inskeppningsorten och derstädes hos Konungens Befallningshafvande sökté reseförbud, det svar gemenligen lemnades, att det endast tillkomme Konungens Befallningshafvande i det län, der gäldenären vore bosatt, att meddela reseförbud. I anledning häraf hemställer motionären om en förklaring, att ansökning om sådant förbud att resa, som i 8 Kap. 10 § Utsökningsbalken omtalas, må Bill. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 4 22 Lag-Utskottets Betänkande JQ 45. göras lios Konungens Befallningshafvande å den ort, der gäldenären finnes. Då emellertid af ofvan införda 5 § af Kongl.
Men då de öfverstars sändningabåd af Babel till honom sände voro, att fråga efter det undertecken, som i landena skedt var, öfvergaf Gud honom, så att han försökte honom; på det att kunnigt skulle varda allt det i hans hjerta var. Hvad nu mer af Jehiskia sägande är, och om hans barmhertighet, si, det är skrifvet i den Propheten Esaia, Amos sons, syn, uti Juda och Israels Konungars bok. Och Jehiskia afsomnade med sina fäder, och de begrofvo honom öfver Davids barnas grifter; och hele Juda och de i Jerusalem gjorde honom äro i hans död. Och hans son Manasse vardt Konung i hans stad. Manasse var tolf åra gammal, då han Konung vardt, och regerade fem och femtio år i Jerusalem; Och gjorde det ondt var för Herranom, efter Hedningarnas styggelse, som Herren för Israels barn fördrifvit hade. Och han afvände sig, och uppbyggde höjder, som hans fader Jehiskia nederslagit hade, och stiktade altare till Baalim, och gjorde lundar, och tillbad allan himmelens är, och tjente dem. Han byggde ock altare i Herrans hus, om hvilket Herren sagt hade: I Jerusalem skall mitt Namn vara i evig tid. Och han byggde altare till allan himmelens här, i båda gårdarna åt Herrans hus. Och han lät sina söner gå genom eld uti Hinnoms sons dal, och utvalde dagar, och aktade på foglarop, och brukade trolldom, och stiktade spåmän och tecknatydare, och gjorde mycket det Herranom illa behagade, till att reta honom. Han satte desslikes beläte och afgudar, som han i Guds hus göra lät, der Gud om sagt hade till David, och hans son Salomo: Uti detta hus, i Jerusalem, som jag utvalt hafver för alla Israels slägter, vill jag sätta mitt Namn i evig tid; Och skall icke mer låta Israels fot vika ifrå landena, som jag deras fäder beställt hafver; så framt de hålla sig, så att de göra allt det jag dem budit hafver, i all lag, bud och rätter, igenom Mose.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle ifrågavarande punkt. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Åd. behagade instämma i det af Högv. PresteSt. i detta ämne fattade beslut, att enär såväl de egentliga charlasigillata algifterne, som de i st. f. cancelligebiihr och sportlar utgående afgifterne blifvit i 5 § sammanförde, detta borde i rubriken öfver §:s innehåll uttryckas samt tilllika vid hvarje särskild handling utmärkas sålunda, alt båda afgifterne särskildt upptagas och derjemte i en summa utföras. Ropades åter ja och nej. Dessa propos:r biefvo i anlcdn. häraf förnyade, och då dervid den sednare propos., som innefattade instämmande i PresteSt:s beslut, besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han trott sig finna, att densamma blifvit med öfvervägande ja besvarad. 8 H. 48 378 Den 15 Mars. 10:de punkten, ungide Statsministrarnes fritagande fran afgift för e xcellencevärdigheten. Bifölls. 11 :te punkten, ang:de gjorde anmärka r dels i fru ga ani redactionen af Utsk-.s förslag, i de båda händelser, att Ina. antingen genast erhålles, eller först framdeles kommer att åtnjutas, och angide transporter och bylen, dels och rör-de särskilde stadganden i afseende å chartasigilluta afgifternes beräkning vid militärbefordringar, äfvensom de i sammanhang med sistnämnde anmärkrr.r föreslå gne nya föreskrifter, och slutligen att något visst regementes stat borde bestämmas till grund för charteringar vid befordringar inom arméen. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut i delta ämne. Gr. Cronhjelm:
Häremot ligger, så vidt jag kan inse, intet hinder, hvarken i sista skol-revisionens utlåtande, ej heller i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som, ehuru den uppgifver skälen, hvarför ej flere begärda skolanslag nu blifvit i Nåder framställda, dock ej vili förmena Riksens Ständer alt äfven i detta afseende ined sina underdåniga yttranden i önskningsväg inkomma. Tvertom ligger i slutmeningen, att ”likväl en eller annan fråga kan vara af de öfriga alldeles oberoende, dels äfven vissa förbättringar af den art, att deras uppskjutande icke allenast skulle förnärma de billigaste anspråk, utan ock verka skadligt för framtiden” — -—• en tydlig anvisning, huru den delegation af Riksens Ständer, som fått sig undervisningsfrågornas utredning i första hand anförtrodda, äfven i denna del kunnat och bordt gå lill väga.” J\s 28. Ank. lill Exp. Ulsk. den 22 Dre. kl. 1 e. m. Utlåtande, angående väckta frågor om fyrbåikars uppförande pä åtskilliga ställen• Till Stats-Ulskollet har V ii Hofi. Borgare-Ståndet remitterat ett af Herr Norin ingifvet memorial, deruti han, under åberopande af sin vid sisllidne Riksdag väckta och af Rikets Ständer, enligt deras underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit af den 7 Juni 1841 (N:o 373), understödda motion, angående en fyrinrättning å klippan Understen öster om Gräsön, anhållit, att någon verksam åtgärd af Rikets Ständer måtte vidtagas, på det alt å nämnde ställe en fyrbåk, hvars nytta och nödvändighet vore af vederbörande embetsmyndighet erkänd, ofördröjligen mätte blifva uppförd.
I anledning häraf och då de Reglementen, som, i sammanhang med den år 1840 förändrade organisationen af Statsrådet, blifvit för hvarje af Stats-Departementen utfärdade, icke innehålla något åliggande för tjenstemännen vid de under nämnde Deparlementer lydande Kansli-expeditioner, att besörja utskrifning af registraturet, och ett sådant arbete följaktligen icke tagits i beräkning vid bestämmandet af tjenstemannapersonalen derstädes, samt några medel för verk - 3 ställandet af detta arbete icke elier blifvit utaf Rikets Ständer anslagna, anser jag mig, med afseende på föremålets vigt, böra i underdånighet hemställa, alt Eders Kongl. Maj:t behagade hos Rikets nu sammankommande Ständer föreslå, att, för bestridande af registraturets utskrifning inom de särskilda afdelningarna af Eders Kongl. Maj:ts Kansli, så väl för den förflutna tid, hvarunder sådant saknas, somförde löpande åren, ett anslag af 2,000 R:dr om året varder af statsmedel anvisadt att, till en början, intill nästa Riksdag utgå. Denna underdåniga hemställan, som af Statsrådets öfrige ledamöter biträddes, lann Kongl. Maj:t skäligt i nåder bifalla. 3:o. Med afseende å de särskilda förhållanden, hvilka föranledt nuvarande Chefen för Riksarkivet, Doktor J. J. Nordströms utnämning till denna beställning, och för att bereda denne utmärkte vetenskapsman en bestämd löne-inkomst, jemförlig med den, han före tillträdet af berörde embete innehade, får jag i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att, utom den på Riksarkivets Stat för Riksarkivarien anslagna lön, i,8oo R:dr, en personel lånetillökning för Doktor Nordström af 700 R:dr varder å allmänna Indragnings-Staten uppförd, med rättighet för Doktor Nordström att vid afskedstagandet från Riksarkivarie-tjensten, i en ålder af 65 år, med sjuk-attest, eller af 70 år, utan sådan attest, få på sistnämnda
Jag har i detta fall, eller hvad upgifterna om våra utländska skulder beträffar, gått särdeles försigtigt tillväga, och jag har sedermera, sedan min motion skrefs, förskaffat mig uplysningar, som ådagalägga, att vår ställning till utlandet är bekymmersammare, än jag upgifvit. Jag antog nemi. i min beräkning, att det belopp, som hypotheksföreningarne år 1858 indragit af utrikes gjorde lån, upgiek till en mill. rdr. Jag gjorde detta, för att icke kunna beskyllas för någon öfverdrift; men jag har här ett papper i min hand, som, på grund af erhållna upgifter från dessa samma hypotheks-föreningar, ådagalägger, att i st. f. en mill., det år 1858 indragna beloppet upgiek till 6,270,178 rdr. Jag har vidare i min framställning rörande rikets handelsställning till utlandet omtalat den ökade tillgång på 492 Den 30 November f. m. vexlar, eller, rättare sagdt, den ökade export, vi behöfva, för att, utöfver liqviden för import och gäldande af ränta å Statsskulden, äfven betala räntor och amortering å hypotheks-föreningarnes äldre skulder. Jag beräknade dessa till ungefär samma belopp, som Statens skuldsättning år 1858, eller 3 2 mill. rdr; men då af nyssomförmäldte upgifter uplysas, att de summor, som hypotheksföreningarne nyssnämnde år erlade till utlandet, såsom ränta och amortissement, upgingo tillsammans till 3,373,185 rdr, kan enhvar, som vill göra sig mödan att räkna, ganska lätt finna, att en annuitet, som upgår till så stort belopp, motsvaras af en skuld af vida högre belopp, än 32 mill. Om jag antager räntor och amortissement till 6 proc., hvilket den icke kan vara, emedan liypotheks-föreningarne i sådant fall icke skulle kunna sjelfve låna ut på sådana villkor, som veterligen ega rum, så måste skulden upgå till 50 å 60 mill.
När våra fyra, tysta och hvar och en sluten inom sig, kommit ut på gården och börjat styra kosan hemåt, kom Banka-Lotta springande och skuttande, som samma ekorre vid hvilken vi tillförene liknat henne, och ropade ifrigt: «Jag vill följa med! jag skall följa med!» Elin stannade och såg tvekande ut. De andra stannade äfven. – Böra vi icke förut – sade Elin och såg vexelvis på Gunnar, mor Ingrid, ja till och med på Abraham – böra vi ej förbereda och fråga Lena först, innan vi taga Lotta med oss hem. Kanske är hon alldeles emot det, och då ... Men här föll henne Gunnar i talet, sägande: – Har icke jag en gång lofvat, att Lotta skall tills vidare få vara der i Viken hos oss, och är det icke nog? Gunnar var rädd om sitt husbondevälde, likasom hvarje bra karl det är, och Gunnar, lika litet som många af dessa, besinnade ej alltid hvarest gränsen för husbondeväldet egentligen var, när ingen kärlek, ingen likstämdhet fanns, som bestämde den. – Gunnar kan väl hafva rätt på sitt vis – sade mor Ingrid – men Elin har äfven rätt, och om jag rådde, så stannade Lotta ett stycke bakom oss, och Elin fick bereda sin syster att få ännu en ätare; ty det är ändå hon, som skall tänka på oss alla med daglig spis, om det än är Gunnar, som skall skaffa henne medel dertill. – Åh ja, det är sant – svarade Gunnar, som gerna gjorde concessioner för dem han älskade, och som gerna ville hafva all möjlig frid omkring sig, efter han inom sig kände så mycken strid. Med en vild, osansad och otyglad glädje sprang Lotta än före, än efter dem, men när de kommo inemot Viken, sade Elin till henne att dröja der tills hon (Elin) återkom. – Nå, men om j intet kommer? – sade Lotta ängsligt. – Jag har ju sagt att jag kommer – genmälte Elin. – Ja, men om j ljuger? – Hur skall det gå med mig, lell? – Elin ljuga! – utropade Abraham. – Elin ljuger aldrig. Förr kunde Gud Fader sjelf säga ena lögn. – Fy Abraham! – sade Elin med en axelryckning.
Dä nu qvinna, som till moget förständ kommen är, efter många kostnader och besvär lyckats att blifva myndig, lägger Staten ännu ett rättsvidrig!, band på henne; i Resolutionen, hvarigenom myndighet beviljas, tillägges nemi.: ”att ingen förändring derigenom skett i hvad lagen stadgar om giftomannarätt m. m. Gifves något större ingrepp i en menniskas rättigheter än den att icke fä välja sig en man efter sitt eget tycke, utan att nödgas bero utaf andras tilieller afstyrkande i så ömma mål, ja vara så i beroende, att hon kan blifva förnekad att gifta sig med hvem hon vill och behagar. Huru kan Staten försvara en sådan maktfullkomlighet, hvarigenom qvinnan förvägras att vara lika såsom mannen, sin egen giftoman. Otaliga sorger, synder och brott blifva häraf en följd, då Staten sålunda gör qvinnan till en trälinna under föräldrar, förmyndare och målsmän samt deras oftast egennyttiga och godtyckliga behandling af dylika mål. Lagen ger visserligen rätt att stämma inför domstol föräldrar och målsmän, som förvägra barn och pupiller ingående af äktenskap, men huru mången qvinna vill vidtaga en dylik åtgärd? hon lider heldre och afvaktar, förhoppandes, att tiden skall kunna göra någon ändring i hennes förhållande; dessutom, i händelse af en dylik rättegång, kan det icke vara svårt för svaranden att, såsom orsak för sin vägran till äktenskapets medgifvande, anföra fel hos den åstundade maken, att han icke är väl känd eller möjligen varit invecklad i det eller det må let o. s. v. Vid Guds ords ljus vore det väl värdi att betrakta mensklighetens tillstånd i detta hänseende, och serskildt, med afseende på Sverige, belysa de fördomar, det våld och den orätt, som genom samhällets lagar omhölja sanningen i dessa vigtiga ling och hvarför ungdomen och serskildt qvinnan blifva ett offer till både andlig och lekamlig skada och förderf, men anhåller jag att allenast med några verkliga händelser få ådagalägga nödvändigheten utaf uphäfvande af restrictioner i lagstiftningsväg ronde qvinnans myndighets-tillstånd och giftomannarätt.
Nere på kärrans botten fick en liten gosse sin, ej just beqväma, plats, för att medfölja till sin matmors och hästens uppassning. "Vappo, se till att ej fåren gå in i hafverlandet derborta. Var aktsam om elden, Brita. Sigrid, låt se du har akt på att arbetet går; jag tänker du får ge blår till ny tott åt Elsa, innan jag kommer hem. Se så, gu signe er allesamman nu." Derpå gaf hon en klatsch åt hästen och begaf sig på väg med temmeligen god fart, under dugliga knuffar och stötar på den ojemna och gropiga vägen. När fru Metta hunnit målet för sin färd, lemnade hon hästen i gossens vård, och ernade bege sig in i kyrkan, men det lät sig ej så lätt göra. Vid kyrkdörren stodo alla nejdens qvinnor och barn, tätt sammanpackade, och gapade inåt kyrkan, dit de ej fingo intränga. "Hvem kan nu neka barnen att få se hans högvördighet", menade gummorna, och så tog en hvar sin minsta unge på armen och en hel skara omkring sig, och visst skulle en hvar se biskopen. Der stodo de nu alla sammanträngda, hufvud vid hufvud, alla med linhvitt hår och alla stirrande åt samma håll. Det var som en hel skog af tistelknoppar, som väl slagit ut ullen, eller en äng, tätt bevuxen med ängsull. "Jag är nu här, bara för att barnen ska få si", sade, med litet vigtig min, en gumma till sin granne. "Nog har jag sjelf sett honom. Jag fick rätt se honom äta i morgons, innan han gick i kyrkan." "Håken, fick J det mor? Hvad åt han monntro? Berätta kära mor?" "Han åt rätt som annat folk, vet J mor." "Håken, gjord han så, då kunde jag alder tro." I detsamma blef det rörelse och böljande bland tistelknopparna. Det var fru Metta, som förorsakade den, genom sitt bemödande att framtränga.
BiföilS. Zerr Lclrönliröm, kelir, conformerade sig Med Friherre Illäkanton. Zerr Landt-Marffalken utlät sig att såsom nu alla de som anmälr sig, talat, och da han afdiscourserne hade anledning art förmoda, beten proposilion till bifall ä Oeconomiä-Utffottets betänkande skulle wara öfwcrflödig, sä finge han göra Högloft,ge Ridberftkapet och Adeln följande proposition : Bifaller Nidderftkapet och Adeln, att Oeeonomiä - Utskottets betänkande i hwad som angar bränwinstillwerkningen och försäljningen återremitteras till ytterligare utarbetning i anledning af nu derwid gjorde anmärkningar, samt hwad deremot beträffar Utskottets förslag till strafflag för starka dryckers omättliga bruk samt bewillningen för bränningsoch sorsäljnings-rättighcken att det förra warder öfwerlemnadt till Lag - UtstoktetS handläggning, och det sednare kill Bewillnings-Urskortet, för <ttt i ben delen efter företeende omständigheter Den 28 Maji.' 365 fia utlaka, sä snart grunderne för en ny bränwins författning blifwil af R,ks-Ständen antagne. BiföllS. Uplästes Kongl. Maj.tö nädiga proposition till Riksens Ständer, angående tullverket, gifwen deci i z Maji 1812, jemte ett dertill hörande SkatsRädees protocoll. Remitterades till Bewillnings-Utskottet. Uplästes Kongl. Majus nådiga proposition till Riksens Ständer om tryckfriheten, gifwen den 26 Maji 1812, tillika med StatsRädelsderwid bifogade prvtocoll. Herr Landt Marskalken »tbad sig wid det« la tillfälle fa lillkännagifwa, att sedan förra Riksdagen more hwilande ett betänkande frän ConstitUtionö-Utffottet innefaktande förflag till förändringar i tryckfrihetsförordningen, hwilket betänkande
Obegagnade andelarne åter af den enahanda rörelse, som banken omedelbarligen genom dess låne-afdelning besörjer, är icke synlig uti halfårs-uppgifterna annorlunda, än såsom ökande den summa, hvilken skall utvisa skillnaden emellan den sammanräknade sedeloch dcpositions-skulden samt maximi-beloppet af sedelstock, och som följaktBih. till B. St. Brot. 1850 § 1851. 6 Sami. 1 Afd. 17 Haft. 2 I 0 Banko-Utskottets Memorial, N:o 47. igen långt ifrån att föret» det rStta förhållandet, missleder begreppet om den tillgång inom maximum, fullmäktige hafva att disponera. Sistberörde obegagnade andelar äro följande, enligt förhåtlanderna vid 1850 års utgång: af fonden för belåning af guld och silfver, jern, koppar, m. fl. vågförda effekter samt tackjern, (enligt bankoreglementets 172 § bestämd tili 3,500,000 r:dr; hvaraf dock 1,000,000 r:dr äro i depositions-afdelningen afsatte såsom kreditiv för Götheborgs lånekontors jernbelåning; i följd hvaraf 2,500,000 r:dr äro afsedda till utlåning inom Stockholms distrikt) 1,318,247; — —- af fonden för belåning af fast egendom i städerne och på landet 50,546: 4. 11. „ d:o för lån till skiften och odlingar 14,441: 36. 10. , , d:o för lån till Fahlu Bergslag och kreditiv till Sparbankerna i riket 232,595: 33. 8. Hvartill bör läggas beloppet af det för Stockholms stads Drätsel t kommission tillförene afsedda aldrig begagnade och numera indragna kreditiv 50,000: Summa R:dr 1,665,830: 27. 5.
Och emedan jag noga kanner Upsala ÄcademieS yttersta behof af Läro-SalarOvserwatoni hus m. m. svin oumgängeligen böra upbyggas, förutan behöflige Underhalls-Summor för andra Acadcmiste hus, Inrättningar och Samlingar. samt inköp af de utom Riket ärligen utkommande Böcker; kan jag, för min del, innan wederbörligen undersökt blifwit, huruwida Academiens behof för Wetenskaperna, af de dertill tzifne Donationer, blifwit upfylde, icke tillstyrka nägot underdånigt Förslag, att en större eller mindre del deraf, kill nägre andre behof mä anwandas; gansta öfwerlygad derom, att, öm fädant möjeligen kunnat werkstallas, hade Sweriges Glorwördigste Konungarutan all twiswel, ett förordnande derom tänge sedan i Näder utfärdat. Jag anhäller wörsammast, att detta mitt anförande kill Protocollet, mä warda Högloft. StatsUtstottets Betänkande till Riksens Högloft. Ständer följakligt. is. Imxtlaäius. Zerr Grefrven och Landtmarskalken gjorde PUNöiewis proposttion pä detta Betänkande, hwilket i afseende pä den första och andra puncten genast. Bie / Den i2 Zebruani. §19 Bifölls. Wid den tredje puncten rörande Academiä, GyM nasti och Schola-Slatcrne, yttrade Herr Lilverllolpe, 6ullsk Abrakam, det han ansäge de af Herr Bistoppen Doctor Din^staöius i hans serskilda yttrande, anförda stal wara af dett kraft att derpå afseende borde göras, och den söreflagne indragningen afsläs. Vpsäla Äcademies egendom wore werkeligen en donation af Konung 6vLr-vx och borde derföre wara helig.