Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad det beträffar, att sjelfva saken nu skulle vara förhastad, på den grund att det lagförslag, som innehåller de straffbestämmelser, hvilka skola tillämpas j de fängelser, som nu föreslås till Införande, att detta lagförslag, säger jag, ännu ej vore färdigt och anlaget, och all det således vore för tidigt att upplära fängelserna, innan man med full visshet kände i hvad anda den blifvande lagen kommer att i detta afseende bestämmas; så kan jag ej annat än medgifva, att denna anmärkn. kan äga siri riktighet; men Utsktn hafva tilltrott sig •— och om de deruti gått för långt, så må de ursägtas för sin goda vilja — Utskln, säger jag, hafva lill!rott sig bedomina, att den allmänna sinnesstämningen inom landet, likasom inom Representationen, är benägen för det sys t eine, som innehålles i det nya lagförslaget, och som skulle tillämpas genom den nu uppgjorda byggnads;!lanen ; Utsktn hafva trott, alt det nya lagförslaget, då del tillstyrker den mildare correctionella bestraffningen, i stället för der gamla lagens strängare straff-systeme, hade nationens sympathier för sig, och Utsktn trodde således sig kunna, med det förutseende, Den i5 Januari. »49 som mensklig tankeförmåga i allmänhet medgifver, antaga, alt vid nästa riksdag, såvida ifrågavar. förslag då i lid inkommer, detsamma skall blifva handlagdt och antaget. Då nu detta af Utskzn var förutsatt, så kan jag ej dela den värde ledamotens tanke, att det var förhastadt att nu anslå medel lill uppförande af de byggnader som måste förut vara uppbyggda, om det skall blifva möjligt attén gång verkställa förslaget att hos oss införa ett förbättradt correctionelt fängelse-systeme.
Emedan den med hvarje seger försvagades utan att erhålla någon förstärkning, och att till krigets utförande ingenting var förberedt; emedan gevär icke kunde erhållas för att beväpna Finska folket, hvarföre också Fältmarskalken Grefve Klingsporr icke kunde begagna sig af det tappra folkets erbjudande att deltaga i landets försvar och återeröfring; hvarföre Fältmarskalken af den kortsynte Författaren så grymt angripes och nedsmutsas, såsom icke ägande allvar med landets återtagande. Sverige ägde icke en gång tillräckligt gevär för eget Landtvärn, än mindre för att öfversända till Finland. På 57 sidan beskylles åter General-Befälet för osann rapport. Förhållandet var likväl sådant, att första Brigaden verkligen återgick, ej till Sarvikka, utan till Kuhalampi, der Brigad-Högqvarteret utsattes, men förstärkningen under Major Tujulins Befäl förlades till Sarvikka och således var rapporten riktig. Författaren har derföre här ännu äran af ett ytterligare misstag och oriktig beskyllning emot General-Befälet. Hans yttrande om det orätta af General-Befälet, som hade utsatt Sarvikka till posteringsstation, bevisar Författarens obekantskap med en Posterings-Chefs åliggande att sjelf recognoscera sin local, och att derom rapportera till högsta Befälhafvaren. Dessutom voro de vägar, som tournerade Sarvikka, endast gångstigar. Infanteri kan tränga genom skogar och moras och behöfva således icke en gång gångstigar, också erhöll Major Tujulin en allvarsam föreställning för sitt återtåg till Kuhalampi. På 58 sidan yttras: "der både Befäl och Soldater (vid Savolax Regemente) hade den ärelystnaden att alltid vilja anses för ett af de tappraste Regementer vid Finska Hären." Att denna epidemie verkligen starkt graserade inom 4:de Brigaden, så ser det åtminstone ut på Författarens alla framställningar, men i synnerhet hos Brigadens åsyna vittne. Eljest ägde jag flera bekanta och vänner vid 4:de Brigaden, högaktade och värderade för deras förtjenster och verkliga tapperhet, som ingalunda bestod i feta ord. Men dessa märktes aldrig hafva varit af epidemien angripne.
— Nto 201. i anledning af återremiss å utlåtandet Nto 146. XI. B. 188. XII. A. 14>> — Nto i5i. i anledning af Herr Grefve Mörners, J. A., motion 0111 beviljande af anslag till försök för bestämmande ( 271 ) af den bästa modell för slagkrutsgevär. XI. B. 188. XII. Å. .41. XIV. U. 346. XVII. Stat9Ötskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 253. i anledning af Herr Dalmans, W. F., motion om beviljande af ett anslag åt Sjömanna-sällskapet, till befordrande af de med Sällskapet afsedda ändamål. XI. B. 188. XII. Å. 141 • XIV. U. 346. XVII. A. 8. — N:o 254. i anledning af väckt motion om nedsättning i arrendet för militie-bostället Boda. XI. B. 188. XII. A. 282. XIII. — N:o 255. i anledning af väckt fråga om upphörande af Skinskattebergs bergslags privilegier. XI. B. 188. XII. 142. Å. 282. XIV. U. 169. A. 3ig. XVI. E. 96. — N:o 256. innefattande anledning lill anmärkning emot Statsrådet, samt Föredraganden för Handelsoch Financeärenden. X. B. R. 425• XIII. B. 55g. A. 621. — N:o 257. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om pensioner för f. d. Statsråden Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Grefve Hård. XII. B. 145. Å. 335, 366. XVII.
Derefter och uti skrifvelse af den 10 påföljde September hade ordensgillet hos E. K. M:t underdånigst anhållit om aflåtände af nådig proposition till Rikets Ständer, angående afskrifning af nedannämnda i hospitalsfondens räkenskaper balanserade skulder, nemligen: a) R:dr 2,291 30 sk. 10 r:st. banko, utgörande förra allmänna magasins fondens, af E. K. M:ls och rikets Stats-kontor nu mera öfvertagna, fordran hos allmänna hospitalsosli barnhusfonden för oguldna omkostnader vid magasinering af sistnämnda fond tillhörig spanmål från och med år 1825, till och med år 1829; i afseende på hvilket fordringsanspråk, hvarom ordensgillet numera icke kunnat vinna annan upplysning, än som innefattades i ett skrifvelsen bifogadt sammandrag af allmänna magasinsfondens räkenskaper, ordensgillet i underdånighet hade åberopat det redan förut anmälda förhållande, att, om än samma fordran till sin beskaffenhet och riktighet numera kunde redas, hospitalsfonden i allt fall saknade medel till dess gäldande; b) R:dr 3,413 16 sk. banko, hvilka utgjorde upplupna obetalda räntor a ett uti salpeterfonden för hospitalerna upptaget lån, stort 48,000 R:dr samma mynt, hvars afskrifning Rikets sednast församlade Ständer hade beviljat; i fråga Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 148. 319 om hvilken ränta ordensgillet underdånigst andragit, hurusom, enär det vid sistförflutna riksdag fattade beslut om kapitalbeloppets afskrifning grundats på hospitalsfondens redan då ådagalagda oförmåga att denna skuld betala, samt fondens tillgångar sedermera ingalunda blifvit ökade, densammas förlägenhet skulle ytterligare försvåras, om från fonden nu uttoges ifrågavarande ränta, hvilken till betydlig del bade tillkommit under den tid, som förflutit ifrån det afskrifning af skulden bos E. K. M:t begärdes och tills den af Rikets Ständer beviljades.
En hel beklädnad, om ni så önskar, alltifrån kappan ända till de intimaste plaggen — ni får en kostym för hälften så billigt, som en sömmerska skulle lämna er den —, möbler i alla stilar, bosättningsartiklar, leksaker för edra barn och de kokettaste articles de Paris, böcker och parfymer etc. e t c, bijouterier saknas naturligtvis ej heller, ehuru parisiskan nästan aldrig bär dylika och egentligen blott älskar att se dem i butikfönstren. Men hvad det än må vara, karaktäriseras det af mode och stil — och billighet. — Sedan ert köp är afslutadt, följer er den artige employén (af sådana finns det både kvinnliga och manliga) till någon af de snart sagdt oräkneliga kassorna, i hvars böcker hvarje employé har sin kolumn, och där paketen slås in och likvideras. Paketet är tungt, och ni önskar ej själf bära hem det? Nåväl, ni underrättar därom. Det lägges då i en ränna, som leder till soussol-våningen, där distributionsservisen väntar, och därifrån etablissementets vagnar utgå fem gånger dagligen. (Paris är för denna servis indeladt i 10 sektioner, och ofta räknas de paket, som äro att utsända, i tiotusental.) I afton eller i morgon bittida har ni ert paket uppburet af en ståtlig huissier i blått livré och tvåkantig hatt. En fördel i etablissementer af detta slag är att ni undgår alla försök till påtrugning. Det har, för resten, ingen tid till. På sin höjd den pliktskyldiga frågan: » Cest tout ce que vous désirez, madame? » — en fråga, hvarpå synbarligen intet svar väntas. * Något s. k. prutande förekommer heller aldrig, ty priserna äro fasta och på små skyltar markerade för hvarje grupp af varor. Dock vill jag härvidlag inte påstå, att de stora nouveautés-magasinen just äro fria från en for öfrigt ganska oskyldig affärsfint, som är karaktäristisk för Paris-butikerna i allmänhet. Långt därifrån. Jag syftar på sättet att skrifva de där prisskyltarna. Antag t. ex. att en köpman vill ha 2 francs för en meter tyg.
Cronhjelm föreslagit, plus de af Frih. Åkerhjelm framställda; men det är dock odisputabelt, alt om man inskränker sig lill alt discutera ett mindre antal artiklar, så skall lid derigenom vinnas, utan alt derföre någons mening undertryckes, då det nu beror af majoriteten alt bestämma om hvilka artiklar man skall öfverlägga. Jag instämmer i anhållan om propos. derom, att endast de artiklar, som i0Gr. Cronhjelms reservation finnas upptagna, jemte de af Frih. Åkerhjelm föreslagna, må bli föremål för R. o. Adis öfverläggning. Gr. Cronhjelm: Sedan jag i mitt sista yttrande tagit mig friheten tillstyrka R. o. Ad. att, med godkännande af den i Konungens nåd. propos. uttalade grundsats, alt bibehålla nu gällande tulltaxa i sina vigtigare delar, endast uttaga några de väsendtligare artiklarne och göra dem till föremål för discussion, och sedan jag uppräknat de artiklar,o som, enligt min åsigt, voro de väsendtligare, har Frih. Åkerhjelm begärt, att antalet af artiklarne borde än ytterligare förökas med 4 st., nemi. cider salt, lackerade blecksaker och the'. Orsaken, hvarföre jag log mig fri helen föreslå, att några vissa väsendtligare artiklar skulle upptagas, var naturligtvis ingen annan än den, som i mitt förra anförande finnes uttryckt, att nemi. man borde bibehålla den för näringarne så nödvändiga och hittills inom vår tull-lagstiftning så ofta motverkade stabiliteten. Det är naturligt, att ju färre artiklar, som förändras, i desto större mån, vinnes detta ändamål. Vid frågan om de väsendtligare artiklar, som borde uttagas, har jag utgått från tvenne hufvudsynpunkter af väsendtlig statsekonomisk natur, nemi. ä eua sidan befrämjande af statsinkomst och gagnande handelsvåg, å den andra, skydd för våra inhemska producenter. För att återkomma till de af Frih. Åkerhjelm uppgifna artiklar, så vill jag ej bestrida, att i synnerhet salt äger en statsekonomisk vigt.
Aflöningen för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman samt den hos honom anställda kanslioch vaktbetjening bör af Riksgäldskontoret, under sista månaden af hvarje qvartal, utbetalas skolande lönen för Justitie-Ombudsmannen, under den tid inne - Stats-Utskottets Memorial j\l/ 152. 7 varande riksdags statsreglering kommer att blifva gällande, utgå med Sju tusen K:dr, eller med lika belopp som JustitieKanslerns lön, enligt sagde statsreglering, utgör; hvaremot Justitie-Ombudsmannen, derest han förut innehar tjenst pä rikets stat, är skyldig att den dermed förenade löne-inkomst frånträda, sä länge han uppbär Justitie-Ombudsmans-lönen. Utöfver den fastställda aflöningen eger den Justitie-Ombudsman, som hädanefter tillträder detta embete och dessförinnan icke är i hufvudstnden bosatt, att såsom flyttningshjelp uppbära från Riksgälds-kontoret Ett tusen femhundra R:dr. För ofvanbemälda kanslioch vaktbetjening utgår aflöningen under innevarande år med de belopp, sorn i hittills gällande reglementes 187 § finnas uppgifna, och från nästkommande års början med följande årliga belopp, nemligen: för Sekreteraren med Tre tusen fern hundra R:dr, ,. en Kanslist, som tillika har skyldighet att ombesörja Registratorsgöromålen, med Två tusen R:dr, „ en Kanslist med Ett tusen R:dr samt „ Vaktmästaren med Sex hundra R:dr: börande Sekreteraren hos Justitie-Ombudsmannen utan särskild ersättning jemväl bestrida de göromål, som tillhöra sekreterare-belättningen hos Tryekfrihets-kotni éen. Derest Justitie-Ombudsmannens Sekreterare förut innehar tjenst pä rikets stat, skola vid uppbärandet af ofvanberörda aflöning samma vilkor och förbehåll iakttagas, som äro stadgade i afseende på utbetalningen af Justitie-Ombudsmanslönen vid enahanda fall. Stockholm den 11 September 1863. R ättel ser: i Stats-Utskottets Utlåtande JW 150.
Så vidt möjligt varit hafva bidrag endast blifvit lemnade att afvärja en sådan nöd , sorn härrört af sjukdom eller verklig oförmåga att försörja sig, till sjuklingar, orkeslösa och barn, hvilka sednare jemte de egentligen såkallade fattighjonen, med ledning af exempel i andre Städer blifvit utpensionerade inom Staden och på landsbyggden, der vård och upptuktelse i goda seder kunnat med säkerhet påräknas. De goda följderna hafva så vida försports, att tiggeriet inom Staden upphört, samt att hos de sämre lottadestörre omtanka i allmänhet röjes att försörja sig, hvartill Stadens fattigvårds Direction söker att skaffa tillfällen så vidt utvägar finnas En betydlig lättnad i årliga bidragen till fattigförsörjningen lemnar det såkallade Schenströmske Barnhuset, en stiftelsesom grundlädes på 1770- talefc af framlidne Bruks-Patronen och Handlanden härstädet Schenström, — 37 — i hvilken Inrättning ett betydligare antal fattige minderårige barn årligen erhålla en tillräcklig uppfoslringshjelp och således icke lalla Stadens serskildta fattigvård till last. Skjutsningsbesväret är för Staden ganska tryckande, i anseende till stadens belägenhet i förvägen emellan Rikets större Städer. Staden är väl befriad ifrån hållskjutsens utgörande, som besörjes af den kringliggande landsbyggden och lärer härröra derifrån att de närmare Staden belägne Gästgifvar gärd a rn e å landet blifvit hit förlagde, men deraf har äfven reservens flitigare anlitande blifvit en föjld. Polis-uppsigten i Staden handhafves af en serskildt tillförordnad Rådman, biträdd af Stads-Fiskalen och Stadens Betjente samt utsedde ordningsmän i hvarje qvarter bland borgerskapet. Från eldsvådor har Staden varit under flere år lyckligen befriad. Vakandet deröfver är uppdragit åt en serskild Brand-Direction med biträde af Brandvakter; och synes Stadens innevånare i allmänhet röja ett uppmärksamt nit till förekommande af dylike olyckor.
På grund häraf har Banken, vid nästlidne års slut, af Riksgäkls-Kontorets ifrågavarande 4|- procents obligationer inlöst ett belopp af tillsammans 533,300 Thaler Preussiskt kurant, efter en kurs af 2f R:dr R:mt per Thaler och mot en kapital-rabatt af 6 70 procent, för 1,336,805 R:dr 33 öre R:mt, som från Bankens Reservfond utanordnats. § 74. Leverering nf Derjemte äro vid 1860 års utgång från Bankens Reserv-fond VtnRik‘gäide-MRiksgälds-Kontoret utanordnade 333,333 R:dr 33 öre R:mt, utKontoret. görande |:del af den summa, stor 1,000,000 R:dr, som Rikets Ständer vid sednaste Riksdag, enligt 173 § i Banko-Reglementet, beslutat att till Riksgälds-Kontoret anvisa af Bankens, sedan 1857 års början upplupna, disponibla vinst. § 75. Banken, Med Bankens Reserv-fond, som före sednaste Riksdag utgjorde Reeetv-fond. en sammanföring af dels redan reserverade och dels från Bankens låneoch kreditiv-rörelse indragna summor, i mån som de blefvo disponibla, skall numera, enligt 173 § i Banko-Reglementet, förstås det belopp, hvarmed Bankens till sedelutgifning användbara tillgångar öfverstiga de af Rikets Ständer derå anvisade förbindelser. På detta sätt bestämd, är Reserv-fonden i sjelfva verket endast en af de många, till uppställningen sins emellan olika beräkningar, hvilka, på grund af gällande Reglemente, kunna i omformälda hänseende göras, och hvilkas upprättande förutsätter redan verkställd afslutning, efter ett års rörelse, af Bankens tillgångar och skulder; hvadan och med afseende å beskaffenheten af flera ibland de poster, som i Reserv-fonden ingå, densamma icke kan till siffran bestämmas förr eller oftare, än vid hvarje års utgång i sammanhang med upprättandet af Bankens bokslut.
För att, så vidt ske kan, undvika bråktal i räntorna, är för hvarje persedelslag en enhet bestämd såsom den minsta, hvartill samma persedel i jordeboken må uppföras för helt mantal och för de mindre hemman, utjordar och andra lägenheter, hvilka i jordeboken upptagas under särskild nummer eller med särskildt åsatt ränta, nemligen: (de särskilda måttoch vigt-bestämmelserna jemte öfriga i denna § förekommande detalj-föreskrifter uteslutas här. såsom på förevarande fråga ej inverkande). Yid innevarande riksmöte har Stats-Utskottet, genom remiss från Bonde-ståndet, fått emottaga tvänne särskilda af Riksdags-fullmäktige Gustaf Glad från Westerbottens och Per Andersson från Gefleborgs län väckta motioner, åsyftande att ofvan anförda stadgande om minsta enheten för persedel-räntorna måtte, i likhet med hvad vid 1850—1851 års riksdag beslutades, hädanefter tillämpas endast för helt mantal och att de mindre hemmans-delarnes räntor således skulle få uträknas och bestämmas endast efter deras förhållande till helt mantal; varande, till stöd för detta förslag, hufvudsakligen samma skäl af motionärerne anförda, nemligen: att den nu Stals-Utskottels Utlåtande M 92.
Denna frihet är likväl alltför stor, ty någon del af föräldrarnes egendom synes barnen kunna göra anspråk på; om nu likväl, den större rättigheten att disponera öfver ali aflingsjord icke förorsakat någon oenighet, hvarföre skall då den mindre rättigheten att blott förfoga öfver halfva egendomen dertill föranleda? Tåg tror mig hafva ådagalagt, dels att den nuvande testamentsrätten är å den ena sidan altför inskränkt, å den andra altför vidsträckt; dels att lagen är invecklad och beroende af tillfälligheter; om den sålunda bör ändras så upstår frågan, hvad har man att göra? huru stor frihet bör man medgifva? Kan man medgifva samma obehindrade frihet att förfoga öfver all sin egendom, som för närvartde gäller i afseende på aflingejord å landet ? Detta är yrkadt af enskilde motionärer. Men då lagstiftningen medger en person rättighet, icke allenast att förfoga öfver sin egendom obehindradt medan han lefver, utan äfven efter sin död, bör lagstiftningen ega att bestämma en viss gräns för det senare fallet. Från hvad synpunkt bör denna gräns tagas? Jo, lagstiftningen må lämpligen tillåta individen göra det som han skäligen kan anses vilja göra. Det är ingen anledning att tro det jag skulle vilja afhända mina barn ali min egendom. Jag tror att man nästan kan påstå det sådant är utan exempel. Men omständigheter skulle kunna inträffa, då jag tillfälligtvis mot dem hyste någon ovilja och således kunde vilja till straff för dem, till någon annan lemna hela min förmögenhet. Tillfredsställandet af en sådan nyck behöfver lagstiftaren likväl ej medgifva. Or sådan synpunkt hafva alla länders lagstiftning med undantag af Englands bestämt en laglott för vissa arfvingar, bestående i hälften eller tredjedelen af hvad de enl. arfslagarne äro berättigade att få. Denna institution är så gammal att den förskrifver sig ända från Roms tider. Från början var en oinskränkt testamentsfrihet der tnedgifven, men densamma ledde till missbruk.
Den lilla kretsen fick rätt. Fru Edgrens litterära rykte vardt snart ej blott skandinaviskt, utan europeiskt. Men framgångarne motvägde ej smärtan öfver det obehag, som åtskilliga af hennes närmaste erforo genom alla de hänsynslösa anfall och närgående kommentarier, för hvilka hon här hemma blef utsatt. Hon lefde nu allt framgent i konflikt mellan sitt författarsamvete – som hon hyste djup obenägenhet för att »tumma» – och sin känsla för nämda obehag. Hennes, af hänsyn för andra framkallade, eftergifter verkade alltid hos henne en djup känsla af själfförakt. Själf hade hon ovanligt liten ömtålighet för offentlig kritik och var lika ifrig att söka som tacksam för all enskild, hvilken af vänligt intresse kom henne till del; när hennes egen öfvertygelse gaf den granskande rätt, underkastade hon sig med glädje omarbetningens möda. Hon ville däremot aldrig godkänna den granskning, som hade konventionalismen, ej konsten till måttstock. Hon visste sig vanligen ha rätt, när hon ville våga, och hennes starka känsla af egen sinnesrenhet gaf henne ökadt mod att behandla ämnen, som kvinnor vanligen gå utomkring, hvadan deras författarskap ofta så snart sjunker till »ungdomslitteraturens» nivå. Ett sådant mod är icke lätt att bevara, ty det får vanligen en tolkning, som är allt utom behaglig för en kvinna, och denna kom äfven A. Ch. Leffler till del. Härigenom förlorades från början synen på det för hennes författarpersonlighet centrala. Detta var helt, naivt och rent, den lidelse, utan hvilken ingen blir diktare: sanningskärlek i skildringen af lifvets och sitt eget hjärtas uppenbarelser. Men denna hängifvenhet åt sanningen kom nu ständigt i kollision med hennes för andras känslor mycket känsliga sinne, och hennes hat till konventionalismen hängde samman med erfarenheten, att i hennes mjuka natur fanns faran att af hänsynsfullhet ge vika för dess kraf. Hennes reaktion mot det konventionella tog sig, som oftast i liknande fall, uttryck genom oväsentligheter i hennes skildringar; hon syndade där mången gång – särskildt i vissa punkter i Sommarsagan – mot smakens bud, förväxlande dessa med konventionalismens, dem hon, i större frågor – såväl i lifvet som diktningen – så ofta måste visa hänsyn.
Efter allt detta som jag ser och hör. LEONORA (med tvungen köld). ännu aldrig dikterat någon hans tro. HANS Ja. Hvad? Det måste du själf afgöra. Jag har (sätter sig på bordskanten bredvid henne). att tro det, som alla omkring oss tyckes taga för gifvet? Vore det underligt, ifall jag omsider komme LEONORA (ser på honom). Ja i mina ögon vore det mer än underligt. HANS (obehärskadt). det? Beständigt, när han är hemma, kretsar han omsig ifrån dig. Och jag Ja, jag har varit så stolt öfver dig, så säker på dig... LEONORA. Han älskar dig. Tror du jag kan taga miste om kring dig som en mygga om ljuset utan kraft att slita Tills nu? HANS. svarligt af mig, att oanmärkt låta det fortgå på detta som du har gjort Ja, ända tills nu. Men nu! Har det varit för viset? Har det varit rätt af dig att uppmuntra honom, LEONORA (kallt och tydligt). den människas sällskap, som bäst af alla förstår mig. Jag har ansett det för onödigt att beröfva mig 75 HANS (smärtsamt). Leonora! LEONORA. jag vet, att du har kunnat diskutera mig med henne, med hvilken annan som helst; efter att du har oroat dig för mig, undrat öfver mig, så... Jag kan inte förstå det, Hans! HANS (häftigt). Ja, efter detta samtal med din syster, efter det kan inte hjälpa det, jag är icke mer än en människa. Och du har skenet emot dig. Kom blott ihåg, hur nervös du varit på sista tiden, hur retlig och Tror du icke det är mig obegripligt Men jag ojämn till lynnet. Jag har gifvit akt på det natur ligtvis men icke tänkt vidare på det. Så en vacker dag genom att se dig tillsammans med honom, se den än någonsin tycks råda er emellan; genom att höra plötsligt... Är det underligt, att man blinkar, när fullkomliga förståelse, den intima förtrolighet, som mer på andra människors helt naturliga kommentarier, så man så där får ljuset i ögonen? (Leonora tiger. Hans LEONORA (reser sig upp). efter att ha väntat på svar.) Du värdigas icke försvara dig?