Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta således är den brist i Lagen, som borde fyllas, anser jag, i analogisk öfverensstämmelse med den tid af G veckor åberopade lagrum utsätter, och då lysning ej sker 3:ne gånger på samma dag, på sätt i §. tillåter, 3:ne månader vara den tilli äckliga tid, från sista lysningsdagen, inom hvilken äktenskap med vigsel fullbordas bör, så vida icke laga förfall eller hinder möta, hvartill, jemte sjukdom, jag hänförer de i 4'de Cap. irsta, 2:dra och 3:dje §§:ne uppräknade omständigheter, med de flere i samma Capitel omförmälde lagliga orsaker till skillnad i trolofning, samt de i 7:de Cap. 2:dra §. antagne skäl för lysnings verkställande 3:ne gånger allenast på en söndag eller helgedag. 2:0 Hvad åter angår strafFbestämmelsen, nödgas jag i denna omständighet något afvika från den åsigt Herr Holm antydt, synnerligast i hvad densamma synes ingripa i den ena eller andra contrahentens egendom och livad Lag om giftorätt deri stadgar. Tillämpning af Lagen på giftorätt kan ej komma i fråga förr, än äktenskap med vigsel är fullbordadt. Vigsel är den actus, som fullbordar äktenskapet och stadfästar aftalen derom. Lysning är blott ett offentligt kungörande af dessa aftal, tili dens underrättelse, som tror sig ega äldre och' bättre anspråk på en af de coutraherande personerne. Lysningen verkar icke heller till försvårande af skillnad i trolofningen. Vigsel deremot medför den tillökade och befästande verkan af äktenskaps-aftalet, att kraftigare och mera ingripande orsaker fordras till ett sålunda befästadt äktenskaps upplösning. Från dessa grunder synes mig Lagstiftaren hafva utgått i uppställning af ordningen för så väl trolofning, som lysning till äktenskap och dess fullbordan med vigsel. Giftorätt och stadganden derom omtalas icke i Lagen förr, än vigsel tillkommit. Sålunda stadgas i g Cap. 1 §.:
Dessutom har man att åberopa exempel från Danmark, sorn hat ungefär lika läge med södra delen af Sverige, och hvarest första Domstolen, äfven å landet, är och länge varit permanent; och hvad som än mera bör tala för denna inrättning, är, att den finnes vidtagen jemväl i Norrige, som nu mera kornmit med Sverige i den närmåste förening. Förut, efter Christian V:s Lag, höllos der blott tre, och / Deti 5 Maj. och på en del orter allenast två Ting om året5 men genom en Förordning af den 5 Maj 1797 är stadgadt, att å landet ett Ting skulle förrattas i hvarje månad, och att Districterna skulle så indelas, att de ej innefattade öfver åtta mili längd och bredd, eller att innevånarne ej finga mera, än högst fyra mil till Tingsplatsen. När detta blifvit ansedt för en oumbärlig förbättring i Tagskipningen, och obehindradt kunnat gå i verkställighet i ett land, som är långt mindre befolkadt och odladt, än Sverige, synes mari ej böra tveka att antaga en i lika afseende föreslagen inrättning här, der den så tydligen påkallas af mera invecklade förhållanden mellan en större folkmängd, och der en längre hunnen odling på mindre landrymd bör göra den vida lättare att tillvägabringa. I Götha Rike, med undantag af Vermland,’ innehålla de större Domsagorna, med en folkmängd af 20 till 30,000 personer, sällan fulla åtta mil i längd eller bredd. Der skulle således ganska få Domsagor behöfva klyfvas. Ett Tingsställe, beläget någorlunda i Domsagans medelpunkt, kan så mycket säkrare vara tillräckligt, som det för ingen af Domsagans invånare blir mera aflägse, än de för särskildta Härader hittills begagnade Tingsplatsar på många orter varit, utan att någon olägenhet i den delen blifvit öfverklagad.
Da jag till alla delar instämmer med hwad Herr baZeriieim mi anfört, såsom medel till undwikgnde as kollision mellan Justilia, Cancell^ren och Riksens Ständers Insist-W-Ombuds, man, Den 24 November. 1483 man, får jag allenast fraga, om icke 8 dagar är en alt för korrt tid för Jnsticir?'C..i!c':lleren att laka Maga en af Jnsticiso-Ombudsmannen hos honom anmäld förseelse, om Justilia Ombudsmannen skulls wara berättigad att derefter sjelf framträda såsom dest åklagare. Grefwe körner, Astolf Loran. Onekligen har dec warit ett swart och grannlaga göromål för ConstitutionS Ulffoltet, att utstaka gränsorne emellan Justitia; - Cancelleren och Jnstitias-Ombudsmannens åtgärder. Swärigheten torde ligga uti stelswa sakens narur, emedan de äro bada twä Accorer, och emedan det lärer wara omöjligt, att när de hafwa enahanda befattning, i alla händelser utstaka ett olika förhållande för hwar och en utaf dem. Utskottet lärer hafwa trott'sig endast kunna i allmänhet utstaka den rigming som Justities. Ombudsmannen skulle taga. Art derföre utesluta Justitie? Cancelleren ifrån den allmänna upsigten öfwer räkkwisans handhafwande, lär icke hafwa warit Constikutivns-Urffotters mening, men Det har trott, att da det stadgades, ari de ej fa atala hrvarandra, sä skulle en obehaglig kollision bäst undwikasDä dek nu förestås att Justit-ss-Ombudsmannen skulle först anmäla hos Justitia? Canrclleren Le mäl han wille atala och afmatta Justine?
Emelie. Ah fy! och Arrendatorn ta? Katrine. Så svara ja och nej tillika, Kanhända Onkel sjelf ger vika. För öfrigt vet jag knappt ännu Hvad saken rör Emelie. Ack, bästa du! Du vet hur Onkels hjerta svider För all vår flärd och våra dyra tider, Han ser vårt falska prål med harm, Han störs, som gammal man, och lider Af stadens stoj och larm; Han vill på landet, till sitt gods Katrine. På landet! Är detta spånaden till äktabandet? Den tråden kommer jag att klippa af. På landet, hu! det blef min graf. Är Onkel hemma? Emelie. Nej! Katrine. Ett bref jag glömde Att Lemna fram Emelie. Ett bref? tänk om det gömde Herr Arrendatorns svar. Katrine. Och väntas det? Emelie. Ja alla dar. Katrine (springer efter brevet, böjer det och tittar deri). Låt se? Emelie. Syns någonting? Katrine. En kråkfot bara! Emelie. Gif brefvet hit! Katrine. Var tyst! låt vara: (Läser) "Och ställer allt på redig fot." Emelie. Mer! mer! läs mer! Katrine. "Ödmjukast svara" "Mamsellens hand med tacksamhet emot." Emelie. Nog! nog! Att han ej flatnar! Katrine. Får jag niga Och önska lycka, som er kammarpiga, Min fru Arrendatorska? Emelie. Ack, Katrine! Att du kan hålla contenans och mine! Hvad är att göra? Katrine (böjer brefvet än mer och tittar). Hålla sig till snillet! Emelie. O, Gud! nu bräckte du sigillet! Katrine. Kantänka, hvilken stor malör! (bryter brefvet) Man kan ej läsa utanför. Emelie. Betänk dig, hvad du tar dig för! Katrine (under det hon läser). Jag dör! Jag dör af skratt; hör hur poetiskt, hör! "Hur ljuft för herr patron att morfar heta, Då våra barn, rödbrusiga och feta" Ha, ha, ha, ha! Emelie. Hvad du är stygg ändå! Katrine (allt vidare läsande). Han kommer hit, vid Gud, i afton sednast. Vet August något? Emelie. Nej! Katrine.
29 väl invändas, att mången delegare skall finna svårighet vid anskaffande al hela sin teckningssumma i penningar, i stället för att få aflemna den betydligare delen deraf i säkerhetshandlingar, hvilka han i de flesta fall på förhand har tillreds; men om också icke denna betänklighet i allt fall borde vika för den väsendtliga fördelen för bankbolagetsjelft och lör tredje man, som möjligen kan komma i besittning af dess aktiebref, att dessa ej lemna rum för någon tvetydighet, så kau den befarade olägenheten i verkligheten undvikas dymedelst, att Styrelsen träffar öfverenskommelse med de delegare, som önska använda innehalvande värdepapper, att vid aktie-inbetalningen omedelbart öfvertaga dessa i stället för penningar. Någon obeqvämlighet för delegarne skall så mycket mindre af skyldigheten att kontant inbetala hela aktiebeloppet uppstå, som det bör vara bolaget fritt att endast småningom under det första året af bankens rörelse och efter hand som rörelsemedel i denna kunna användas, inbetala nämnda belopp. Då en del af grundfonden skall utgöra särskild säkerhet för bolagets förmåga att fullgöra sina förbindelser, bör det icke stå bolaget Iritt. att utöfver ett visst belopp inskränka den härtill afsedda del. I nu gällande författning är väl föreskrifvet, att minst 25 procent skola kontant inbetalas, men deremot icke huru stor del, som minst skall i hypotheker bibehållas, hvadan denna sistnämnde del kunnat huru mycket som helst inskränkas. Till förekommande häraf hafva Rikets Ständer ansett det böra stadgas, att minst sextio, högst sjutiofem procent af grundfonden skola i hvpothek på föreskrifvet sätt förvandlas och bibehållas. Om anlitande af grundfonds-säkerheterna för någon bank blifver behöflig!, lärer dock, i händelse en fortgående kontroll emot vårdslöshet och missbruk i förvaltningen vederbörligen iakttagits, sådant anlitande knappast ifrågakomma annat än under svåra rubbningar i penningeoch affärsförhållandena i allmänhet eller på någon särskild ort. Yid sådana kunna enskildes skuldförbindelser antingen alldeles icke eller blott med ytterlig svårighet realiseras, äfven om de erkännas såsom fullgoda; och deras afyttrande måste alltid ännu mera öka olägenheterna och förlusterna på den ort, der det ifrågakommer.
Det war först i^si som ombytande af ffjuts började at fästas wid missa bestämda ställen genom Regeringens befallning at Jnnehafwarena af Taverner skulle hälla hyres-hästar, för hwilka den utsatta betalningen snart förwandlades til otwungna accorder mellan ägarne och alla andre resande än dem som wörö priviligierade eller foro i Kronans ärender, hwilkas ofta förändrade rättigheter jag nu icke ämnar widröra. Drottning Regering som, genom allmänt kände orsaker, utspridde ljus öfwer sä mänga andra ämnen, gaf äfwen ät ffjuts-inrättningen en lycklig wändtling; 164Z tilläts för hwem som behagade at wid allmänna wägarne uprätta Gästgifveri och underhälla ffjutscn; hwilken frihet, med de förbättringar den erhöll ären 1649 och 1651 , skulle pä den gcnaste wägen hafwa fört denna Inrättning til sin fullkomlighet, om icke Regeringen, genom ffjutspenningarnes bestämmande utan afseende pä localen eller waru-prisens föränderlighet, un - Den 24 Augustd 120Z undertryckt den fria taflan mellan de skjutsande, och af dest förfall blifwit twungen at »vidtaga den utwäg, hwartil spär finnes uti sistnämde ärs Förordning och som fullföljdes i den af 1664: at om dr Resande hehöfde flera häster an Lem som wörö at tilgä wid Gästgifwaregärden, dä skulle innehafwarne af alla omkring liggande Hemman, Krono, Frälse eller Militie, wid wite wara skyldige at der biträda med sine hastar och åkdon.
För visso är det just damerna inom familjerna, som med det lifligaste intresset följa dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka genom det knappa annonsspråket dock uttrycka och innebära så mycket, och annonser af detta slag, införda i Idun, träffa där i vidare utsträckning den intresserade familjepubliken öfver hela vårt land än genom något annat svenskt tidningsorgan. Under rubriken » Familjemeddelanden » ha vi därför anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår annonsbilaga för dylika annonser och för dem fastställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annonspris eller för födelseannons kr. 1: 50, för förlofningsoch vigselannons kr. 2: — och för dödsannons in om. ram kr. 5: —, ett pris som måste betraktas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännayifvandet därigenom erhåller. liedaktionen af Idun. Af Mari M i h i. (Forts. o. slut.) Aldrig gingo de ur hennes minne, dessa långa, m ö r k a nätter, då h o n låg ensam o c h snyftade dödligt uppskrämd af den vidskepliga katolskans grufliga spökhistorier, de hårda bannorna o c h värst af allt den fullkomliga hjälplösheten, ty mdle Clemence hade lätteligen lyckats inbilla fru W a h r e n, att Märta var en trilsk unge, s o m nog skulle arta sig, bara m a n från början tog i m e d hårdhandskarna o c h inte lade fingrarna emellan. H e n n e s enda tröst var att tänka på fadern, s o m hon knappast mindes, m e n hvilken h o n i sitt lilla hjärtas oskuld o c h enslighet tilldelade flere ädla o c h ståtliga egenskaper än han förmodligen ens kände till namnet, ty det på- stods o m H a c k W a h r e n, att han ärft allt hvad han hade utom hufvudet o c h hjärtat, hvarför det var som det kunde m e d bådadera.
Åkerbruket, hvars förnämsta produkt utgjorts af potates, kunde, sedan denna angripits af sjukdom, ej upplifvas förr än detsamma erhållit en annan riktning och under de år, som dessförinnan komme att förflyta, vore jordbrukarens ställning ytterst bekymmersam; 13:o af Per Nilsson från Christianstads län, som hemställt, att de förandra orter föreslagna afskrifningar måtte få tillämpas i afseende på det lån af 1000 r:dr, hvilket blifvit tilldeiadt Örkeneds församling af nämnde län, helst denna församling vöre en af de fattigaste och af missväxten svårast hemsökta orter ej allenast inom länet, utan troligen inom hela södra delen af riket, så att de betänkligaste följder skulle vara att motse, i fall undsättningslånemedlen komme att indrifvas; 14:o StafsUtskottets Utlåtande, N:o 102. 17 14:o af Peter Mårtensson från Jönköpings län, h\ilken yrkat förlängning af betalningsterminerna för d^t lån å 20,000 r:dr, som de af 1846 års missväxt lidande församlingarne inom nyssnämnda län, enligt Kongl, brefvet den 25 Maj sistlidet år, erhållit emot vilkor af halfva lånesummans återbetalning i Februari månad innevarande år och den återstående hälften i samma månad nästkommande år. Af detta låneunderstöd hade endast de personer kommit i åtnjutande, hvilka saknade all annan utväg till räddning från den hotande hungersnöden. Att det, sådant oaktadt, var otillräckligt, ådagalades deraf, att den enskilda välgörenheten måste anlitas om betydliga tillskott, hvilket förhållande i synnerhet egde rum inom Vestra härad, hvarest flera socknar derjemte hemsöktes af ett förfärligt hagel, som nära förstörde all den växande grödan och skadade höstskörden.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Sept. 1 860, kl. 5 fc. m. Memorial, med förslag till de stadganden angående Riksgäldskontorets skulder och fordringar, som böra införas i det nya Reglementet för detta verk. R, A. I likhet med hvad under flera föregående riksdagar iakttagits, har Statsutskottet äfven vid denna riksdag ansett sig böra afdelningsvis uppgöra och underställa Rikets Ständers granskning och afgörande förslaget till det reglemente för Riksgälds-kontorets förvaltning, som i slutet af hvarje riksdag skall af Rikets Ständer fastställas och utfärdas; och då, enligt Utskottets åsigt, någon giltig anledning för Rikets Ständer icke finnes att förändra den uppställning och ordningsföljd af de särskilda reglementariska stadgandena, hvilken antogs vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar och sedermera hufvudsakligen bibehållits, har, vid uppgörandet af förslaget till det nya reglemente, hvarom nu är fråga, samma uppställning jemväl iakttagits. Utskottet får således härmed till en början aflemna detta förslags 2:ne första afdelningar, innefattande de §§, som handla om Riksgälds-kontorets skulder och fordringar. På det att de af Utskottet föreslagna §§, vid föredragningen och pröfningen af dels detta, dels de rörande ifrågavarande reglementariska föreskrifter ytterligare algifna Memorial måtte kunna jemföras med motsvarande stadganden i hittills gällande reglemente, af hvilket tryckta exemplar nu komma att efter vanligheten till Riks-Ståndens kanslier aflemnas, har Utskottet, jemte anförandet af föremålen för de bestämmelser och föreskrifter hvar och en § innehåller, ansett sig böra här nedan uppgifva numrorne å de §§ i det vid sednaste riksdag utfärdade reglemente, i stället för hvilka de i bifogade förslag upptagne §§ skulle komma Bih. till R, St. Dessutom liar Utskottet angifvit de hufvudsakliga skäl och förhållanden, som^föranledt de af Utskottet föreslagne förändringar i sednast utfärdade reglementes stadganden; hvarjemte
Jägeri-staten i Länet utgöres af 1 öfverjägmästare, 3 öfverjägare samt 16 underjägare och 1 tillsyningsman å kronoparkerne, hvilkas aflöning, efter afdrag af boställs-alkastning, i kontant utgör 3,353 R:dr 32 sk. Derjemte finnas skogvaktare å ofvannämnde under allmän vård stående allmänningarne, äfvensom de här förut omförmälde 2:ne extra öfverjägare utan lön. Af den äldre, dels indragne och dels pensionerade jägeri-betjeningen, qvarstå åtskillige, hvilka äro skyldige att biträda med den tjenstgöring, som af dem kan åstadkommas; men, med undantag för 2:ne pensionerade öfverjägare, har någon tjenstgöring af desse föga eller intet kunnat påräknas. Med anledning af de lyckade försök, hvilka blifvit gjorda att af torf bereda kol, som visat sig vara användbara icke blott såsom bränsle, utan ock till sådane behof för manufakturierne, hvartill trädkol begagnas, har jag sökt att inhemta närmare upplysningar angående de uti Länet befintlige bränntorfmossar, samt dervid funnit dem vara betydligare än förut ansetts vara anledning beräkna. Hos Eders Kongl. Maj:t har jag derefter gjort underdånig hemställan, om icke ett mindre anslag af allmänna medel kunde varda anvisadt till bekostande af undersökningar genom någon i förutnämnde beredningsmethod skicklig person, till utrönande af hvilka mossar äro af den beskaffenhet, att de med fördel skulle kunna till en dylik kolberedning användas. Men sedan Länens Hushållnings-sällskaper numera erhållit medel till sin disposition och så beskaffade utgifter, som den ifrågaställda, ansågos böra komma i betraktande vid dessa medels användande, har Eders KonglMaj :t icke funnit skäl att det begärda anslaget särskildt anvisa.
Mot Stats» Utskottets förevarande Betänkande utber jag mig att få framställa tvänne anmärkningar, och anhåller vördsamt, det Herr Grefven och LandtMarskalken sedermera täcktes göra proposition till bifall af de förändringar i Betänkandet, dem jag i följd häraf arnar föreslå. Man har föreslagit, att den theoretiske Läraren vid Veterinaire-Inrättningen skulle förses med en lön af 1000 Riksdaler. Stats-Utskoftet har icke ingått i detta förslag, utan vidhållit dess förra tillstyrkande, att blott 666 Riksdaler 5s skillingar måtte för nämnde Lärare anvisas, och sådant af den crsak, att Utskottet förmenar, det Inrättningens Föreståndare skulle äga tillräcklig tid att medhinna åtminstone en del af det theore* tiska i undervisningen, samt att således endast en Adjunct skulle för denna gren vara erforderlig. Jag lemnar dock till hvar och en, som gjort sig underrättad om ifrågavarande anstalt, och dess vidsträckta nytta, om det är möjeligt för Styresmannen, som hsr hela 'administration T)t'.n 25 Augusti e. m'. nen al Verket sig anförtrodd, och tillika skall gifva undervisning i det practiska af vetenskapen, att derjemte bestrida de theoretiska föreläsningarne till större eller mindre del. Jag är åtmindstone öfvertygad om motsatsen. I öfrigt och då nian besinnar, att intet tillfälle till extra förtjenst finnes för den theoretiska Läraren, och att dess studium, sorn är ganska vidlyftigt, fordrar betydliga uppoffringar, skulle, om man antager StatsUtskottets förslag, följden ovilkorligen blifva, antingen att Veterinairlnrättningen måste sakna en sådan Lärare, eller och få en mindro skickelig. Jag anhåller på sådan grund corn proposition derå, att lönen för den theoretiska Läraren må bestämmas till 1000 Riksdaler. Vidare hade man föreslagit, att en pensionaire vid Inrättningen skulle anställas, för att vid blifvande väcance efterträda föreståndaren, och att denne pensionaire borde förses med era lön af 355 R:dr j6 sk.
Fästa vi oss vid de förra, så ifras j u med rätta mycket i våra dagar för skolor och uppfostran. Staten oeh de enskilda täfla i ansträngningar för denna viktiga sak; men må man se till, att man icke gifver med ena handen och tager tillbaka med den andra. Rätt mycken ytlighet möter tyvärr äfven på detta område, ty man söker väl efter kunskapen och förståndsodlingen, men förbiser alltför mycket de sedliga krafven. Det förefaller en betraktare, liksom vår tids människor hade blott hufvud, men saknade hjärta, ty på uppöfvandet af vissa anlag lägges den hufvudsakliga vikten, men på den goda viljeriktningen och karaktersfastheten fästes mindre afseende.
Men såsom sakerna nu stå, behöfver den grundlige vetenskapsmannen så mycket af den sorten som står till att få, och då omöjligen alla språk kunna läsas i skolan, så får han nöja sig med de vigtigaste. Kanske hör latinet till dem, och i någon mån grekiskan. Men att det är ett försvinnande fåtal, för hvilka dessa språk äro nödvändiga, torde snart erkännas. — Hvad de civile embets-männen i allmänhet angår, så synes oss deras behof af latin (och grekiska) ej så särdeles tvingande. Universiteten vilja emellertid icke gerna släppa efter. — Prestbildningen anse vi också mycket väl kunna undvara såväl hebreiska som latin och grekiska. Vi hänvisa till hvad vi förut yttrat i fråga om öfversättningar. Det är vetenskapens uppgift att sörja för goda öfversättningar, och sådana kunde vara fullt tillräckliga, kanske till och med, af mera praktisk nytta för större delen af vårt presterskap än originalen, hvarmed de i allmänhet oaktadt all sin lärdom tyckas hafva svårt ätt reda sig. Men de teologiska fakulteterna hafva ansett annorlunda, och den stora allmänheten kommer väl också länge att betrakta det som en stor brist i visdom, om ej de som hafva vården om dess själar, kunna läsa bibeln ocfy kyrkofäderna på grundspråket. Nu är att märka, att vi redan hafva läroanstalter, hvilkas speciella uppgift det är att utbilda vetenskapsmän och statens tjenare af alla slag, nämligen universiteten. Sådana läroämnen, som endast for denna klass af medborgare vore behöfliga, borde derför också förläggas till de för dem särskildt afsedda högskolorna. Det torde emellertid blifva svårt att bortarbeta den föreställningen, att förkunskaperna i latin och grekiska böra vara förvärfvade före inträdet yid universitetet, och här hafva vi sålunda en hållhake för de gamla språken, en svårighet som det ej synes vara lätt att komma öfver. Den afhjelpes stundom genom den s. k. kompletteringen. Skulle icke denna komplettering, eftersom den är så nödvändig, kunna sättas i system på något sätt? Vi återkomma längre fram till denna fråga.Del återstår slutligen att se till, om de gamla språken i formélt afseende äro så förträffliga bildningsmedel, att detta kan blifva något skäl för deras bibehållande i skolan.
Jemte omförmälande, alt, sedan Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens riksdag beslutat, att Lappmarks ecklesiastikverks hemmansräntor och intressemedel skulle bland Stats-verkets inkomster beräknas och upptagas, samt utgifterne genom Kongl. Stats-kontoret bestridas af derföre å stat uppfördt kontant förslagsanslag, och Kongl. Maj:t derefter, under den 28 November 1835, för verkställighet deraf, meddelat nödig föreskrift, numera icke å Riks-staten förekomme något af hemmans-räntor eller spanmål bestående anslag för detta ändamål, men att, enligt hvad specialstaten utvisade, 30 tunnor kronotionde dock ännu utginge till skolmästaren i Lycksele, äfvensom till underhåll af fri-elever vid nämnde skola voro anslagne 24j tunnor spanmål, utgående af de så kallade Skytteska hemmanen, hvilka, i följd af ofvannämnde beslut och Kongl. Maj:ts nyssberörde föreskrift, genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas, ■—• har Kongl. Maj:t i nåder förklarat, att, då numera endast nämnde spanmålsanslag utgå af de 174 tunnor, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts förutnämnda nådiga beslut, skulle fortfarande bibehållas till disposition in natura, Kongl. Maj:t funnit godt att, till fullföljd af Rikets Ständers redan fattade beslut, nu i nåder förordna, att jemväl berörde spanmålsanvisningar in natura skola upphöra och samma spanmål bland Stats-verkets inkomster upptagas, i likhet med hvad i öfrigt år 1835 föreskrefs, emot det att samma spanmålsqvantiteter derefter godtgöras på enahanda sätt, som öfrige å nu ifrågavarande stat uppförde dylika anslag; ' dock att denna förändring, hvad skolmästarens aflöning anginge, icke komme att vidtaga förr, än den nuvarande innehafvaren af tjensten afgår eller förklarar sig dermed höjd.