Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När fru Hartman sträcker på sin lilla späda figur och sticker upp sin lilla näsa och söker se kavat ut, blir det snarare ett näbbigt, nippertippsaktigt barn, till på köpet med tfgjord borgerlig anstrykning, än någon representant af adlig börd för den renässanstid, hvars blodfullhet och kraft man ändå samtidigt i recensionerna varit ganska angelägen att orda om. Den fasa hennes omgifning och staden erfar för henne kvarstår oförklarlig med fru H. i rollen. Med det intryck hon gör af mera barn in kvinna för man ej sigte på den sensualism, som, senare nkr böjelsen för Petruchio vaknat i hennes sinne, måste framträda, då dylikt var ett hufvuddrag för dåtida menniskors kårlek, och ej heller klart för sig, att hon rent af, hvad tiden beträffar, ens hunnit hålla på så länge att hon blifvit en visa för hela staden och sjelf fött egentlig anledning att frukta för att tiden skall gå och hon bli der sittande. Man har ifrigt hållitpä att Katarina skall tillhöra den s. k. slyn&amp;ldern, ocb med slyoåldern menas väl öfvergångsperioden från barn till kvinna, d. v. s. en period, som i erotiskt hänseende påminner om be * skrifningen i ett bekant horatiansk ode. Har gammal skall i så fall den yngre systero anses vara? Men jast hr Hillberg, hvilken till icke ringa del torde ha äran för fru H: s framgång i rollen, tyckes låta sig angeläget vara att dementera en dylik uppfattning genom sina slatord i sista akten, hvilka slutord till på köpet äro, så vidt jag kan finna, af honom tillagda och som synas vara pjesens sens moral: » det betyder att dugtigt kvinfolk skall ha dugtig man. » Det är visserligen en ytterst förträfflig regel, men att epitetet » dugtigt qvinfolk » passar till fru H: s Katarina återstår att bevisa, och sådana saker som att granddraget i Katarinas karaktär bör vara naivitet och ej elakhet, eller att hon ej bör van något gammalt och långt åkerspöke med manhaftiga fasoner och grof röst stå ej i minsta samband med nyss antydda bevisniogs-resterande.
Man föreslår derföre en Inrättning, som till visst en gång för alla bestämdt minimipris. i goda år uppköpte Landets öfverlopps-spanrnål, eller om en inskränkning anses nödig, någon del deraf, för att i svå - Den 4 December f. m. i85 ra år afyttra den till ett högre, roen blott på Inrättningens bestånd, ej på dess vinst beräknadt pris. Vid bestämmandet af detta minimum, borde man, för alt ej öfverhopas af spanmål, sänka sig så lågt, som jordbruket inöjeligen kan tåla; till exempel ungefärligen 5f R:dr B:co för Råg; 4f R;Lb’ för Korn, och 2f eller 2f R:dr för Hafra, nota bene för otorkad spanmål, och så mycket mer för den torkade, som kan svara emot intorkningen. Endast torkad spanmål borde uppläggas; det vill säga: antingen vara torkad vid emottagandet, eller, hvad säkrare och jämnare vore, torkas vid upplagsstället, genom nu i Tyskland uppfunne enkla och föga dyrbara Torkningslnrättningar. — Torkad spanmål kan aldrig förskämmas; den kan uppstapplas så tjockt man behagar; våra nuvarande Magaziner kunna rymma ofantliga lager; dessutom kunde ju bristande förvaringsrum blifva en gräns för uppköpet; Fonden kunde äfven begränsas, endast den ej tillskäres alltför knappt; Inga nya Embetsmän behöfde tillskapas; SlatsContoiret sände medlen till Herrar Landshöfdingar, Magazins-Förvaltarne emottogo spanmålen, och om ökade controller skulle vid upplagsorten tarfvas, kunde de lätt i86 Den 4 December f. m. i municipal väg-, och utan betalning tillvägabringas. Med ingen bränvinsbränning borde Inrättningen sig befatta; aldrig lemna undsättningar, aldrig sälja annorlunda, än mot contant, för att undgå förluster, och ej skuldsätta Landet, hvilket allt ej beliöfdes, då priset blef drägligt. Ville man försälja till Utländsk ort, borde äfven det ske vid Magazinets portar, genom den mästbjudande af våra Svenska köpmän.
Prot, N:o 59. 60, 466 Den 19 April. skalkens af Ridderskapet och Adeln bifallna proposition, gränsorna för det särskildta Utskottets befattning borde bestämmas efter hans Herr Friherre af IFeA ter s1 edis samt Friherre Lagerbjelke* anföranden, var likväl Ridderskapets och Adelns beslut icke af dessa anföranden motiveradt, utan läge grunden för "beslutet uti Herr Presidenten Grefve Mörner* och Hans Excellence Herr Gref ve Ruuth* Memorial. Han underställde alltså, 0111 icke det vore efter dessas innehåll, sorn det särskildta Utskottets befattning borde bestämmas, och icke 'egentligen efter Herr Friherre af Wetterstedt. t anförande, helst de ordalag, som han i sitt yttrande nyttjat, blifvit af honom föreslagne, under tilläggning att han det gjorde, så vida han rätt påminte sig dem, som i berörde Memorial blifvit nyttjade. För öfrigt vore han, lika med andra värda Ledamöter, öfvertygad om nyttan och nödvändigheten att förekomma all collision mellan de befattningar, som dt Utskotten uppdrogosi äfvensom hail, å en annan sida, vore öfvertygad örn Riksens Ständers rättighet att förordna särskildta Utskott. Enär således ett särskildt Utskott vore lagligen tilllörordnadt, men det samma kunde komma att få handläggning vid sådana ämnen, som förut blifvit till OeconomieUtskottet förvisade, föreslog han, att collision bägge Utskotten emellan måtte derigenom undanrödjas, att de samma uti alla sådana fall ålades att sammanträda med hvarandra. Ropades om proposition å Friherre af Wetterstedt* yttrande. Den 19 April. 467 Herr Lannerstjerna , polian Wilhelm, understödde, till undvikande af all collision, detaf Herr Friherre af Wetterstedt föreslagna sammanträde Utskotten emellan. Höns Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken gjorde proposition till godkännande af det till justering upplästa ProtocollsUtdraget, med den af Herr Friherre af Wetterstedt nu gjorda tilläggning. Ropades Nej och ffa.
Som, enligt punkten 10:o här ofvan, inköp af dukater samt af omyntadt och kontrolleradt guld icke får ega rum, då guld-tillgåugen, d. v. s. det guld, hvilket omförmäles i Litt. b) d) och e) af l:a punkten, uppgår till en tiondedel af härstädes varande silfvertillgång, har tillägg ansetts erforderligt till föreskriften i 99 §:n, hvilken, i öfrigt något förtydligad, torde erhålla följande uppställning: 12:o. De attester, som från Kongl. Myntverket utställas öfver derstädes af enskilde, för Bankens räkning, till myntning aflemnadt silfver och guld, skola af Banken inlösas med den myntsort, hvarå de lyda. Attester å guld dock icke i det fall att derigenom det i punkt 10:o fastställda maximum för guldtillgången öfverskrides. Till fortsatt bibehållande föreslås detta stadgande: Jemf. § 99. “De attester, som från Kongl. Myntverket utställas öfver derstädes för Bankens räkning till myntning levereradt silfver eller guld, skola af Banken inlösas med den myntsort, hvarå de lyda.“ 13:o. (Jemf. § 106, oförändrad.) Fullmägtige berättigas att, efter särskild pröfning för hvarje fall, kunna, om de finna sådant lämpligt och för Ban - 12 BankoUtskottets Betänkande N:o 45. ken fördelaktigt, befria den eller dem, som till Banken aflemna silfver eller guld i plants, från erläggande af slagskatt. I samband med föreskrifterna om inlösen af Bankens sedlar, har Utskottet till pröfning förebaft en inom Yällofl. Borgare Ståndet, under N:o 251, af Herr A. O. Wallenberg väckt motion, innefattande det förslag, att “Rikets Ständers Bank ovilkorligen skall, vid anfordran, infria Rikets Ständers Banks sedlar med bela Riksdaler silfver eller som dessa förut benämndes bela Speciel’, då sedelhafvaren sådant äskar.“
Dylik undersökning må ock af tullkammare-föreståndare, lullliscal och kustchef anställas utom districlet å de i 32 § samt sednare mom. af 33 § uppräknade ställen.” Jag ber att fä fästa uppmärksamheten derå, alt, med antagande af denna redaction, har R. o. Ad. afslagit den del af Utsk:ns förslag, som gick ut på att tillerkänna kronofogdar och fabriksombudsmän rättigheten alt göra husvisitalioner utom sina district, och icke eller tillagt öfrige tullljenstcmän, d. v. s. öfverbcljente, en sådan rättighet utom sine d ist ricter på de ställen, som i 33 § omnämnas, nemi. boningsrum, hvilka således icke skulle vara underkastade visitationer af andre än öfverbeljente inom districlet. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Sedan Frih. Cederström icke salt sig emot betänk:s föredragning punktvis, har han yrkat ett sådant behandlingssätt af frågan, hvarigenom, sedan Usta punkten blifvit afslagen, öfverläggningen om alla de öfriga skulle göras om intet, så framt Hr Frih:s mening blefve rådande. Jag förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet icke dertill samtycka, och under denna förutsättning tager jag mig friheten att yttra mig öfver den nu förevarande 34 §. Mot densamma hafva dels Gr. Lagerbjelke dels Frih. Cederström yttrat sig; ordet visitation har synnerligast misshagat dessa ledamöter. Derom är, i min (anka, intet annat att säga, än att, om man vill hindra tullförsnillning, så hör man ock tillåta, att de utvägar, som dertilUIcda, varda lofgifne och utstakade. Gr. Lagerbjelke har sagt, att man borde undvika sådane stadganden, hvarigenom det enskilda vinstbegäret kommc i strid med lagen. Om detta yrkande skulle fullständigt utföras, så borde nian borttaga alla förhud mot tjufnad, ty dessa stadganden äro naturligtvis i strid med det enskilda vinstbegäret. Kan icke regeln utföras i sin helhet, så lärer hon icke eller i detta fall böra för följdriktigheten tillämpas.
Direktionen hufvudsakligen anfört: att de nuvarande 4 femklassiga läroverken i Stockholm redan vore till utrymmet alldeles otillräckliga för den stora mängden af lärjungar inom dessa klasser, hvilka lärjungars antal, under sistlidna vårtermin, utgörande vid Klara läroverk 245, vid Maria 273, vid Jakobs 200 och vid Katarina 236, syntes med hvarje år vara i tilltagande; samt att i fQljd häraf redan inträffat, att icke alla som sökt inträde i skolorna kunnat der intagas, emedan en och annan af skollokalerna saknat nödigt utrymme. I afseende å platsen, der det nya läroverket borde förläggas, hade Direktionen ansett lämpligast, att det nya läroverket förenades med det nuvarande gymnasium, hvarigenom detta, som för närvarande omfattar endast de två öfversta klasserna af ett elementarläroverk, komme att, i öfverensstämmelse med gällande skolstadga, utgöra ett fullständigt sådant, och hvaraf tillika en besparing i kostnaden ansåges kunna vinnas, enär i sådant fall blott en enda rektor blefve behöflig i stället för tvänne och några af lektorerno vid nuvarande gymnasium möjligen kunde utsträcka sin undervisning till en eller annan bland de lägre klasserna, samt rektor och kollega vid Nikolai tvåklassiga skola ingå såsom lärare vid det nya läroverket; och har i följd häraf Kongl. Maj:t nu föreslagit att Rikets Ständer måtte anvisa ett årligt anslag af 10,500 R:dr för ett nytt femklassigt läroverk i Stockholm, till det omfång, som förutvarande läroverk af detta slag derstädes, således med rektor och 7 kolleger, dervid Kongl. Maj:t dock förbehållit sig att efter framdeles skedd pröfning be - I enlighet Dessutom fördt, hemställa, 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. sluta, huruvida detta läroverk skulle blifva fristående eller med gymnasiets redan befintliga högre klasser förenas, med iakttagande att, i händelse dessa nya klasser blefvo satta i förening med Stockholms gymnasium, rektorslönen icke kommo att utgå samt anslaget således att till 7,000 R:dr nedsättas.
Af den 19 Augusti 1829, i anledning af Kongl. Maj: Nådiga Proposition i afseende på ekeskogarne i Riket. i83o den 6 Maji föredragen, samt utlåtanden i anledning deraf från vederbörande infordrade. i83o den 28 October ånyo föredragen, då Kongl. .Maj:t, i afseende på anstalten med ekeplanterings-bagars inrättande och styrelsen deröfver, fattade serskildt Nådigt beslut; och har Kongl. Maj:t sedermera i Nåder förordnat, att alla ärenden, rörande förvaltningen och hushållningen med Kronans planterhagar, vården derom samt hyggen, hvilka derstädes kunna komma i fråga, äfvensom om sjelfva planteringarne böra genom KammarExpeditionen i underdånighet anmälas; dock utan att någon förändring derigenom skett uti gällande föreskrifter i afseende på hyggen för Flottans räkning, samt utsyningar af ekar å Kronohemman och Boställen. Beträffande frågan 0111 upplåtande åt Kronoskatte-jordsegare af fri disposition öfver den å deras egor nu och framdeles växande ekeskog samt Bihang till R, St. 8 Bil. till R. St, Just. Ombud sm. Enik.. Ber. den i5 Febr. i834- mästeoell storverksträd; så, ehuru Kongl. Majit fortfor att vara af elen uti dess Nådiga Proposition i ämnet yttrade öfvertygelse, att ifrågavarande fria dispositionsrätt bort vederbörande utan lösen tillerkännas, uti hvilken öfvertygelse Kongl. Majit blifvit ytterligare stärkt genom de förekomne svårigheterna för verkställandet af hvad Rikets Ständer i denna del beslutat, liar Kongl. Majit likväl, på det det länge förberedde och af jordegarne förväntade beslutet om ekeskogars digifvande, om nyttan hvaraf meningarne varit odelade, icke längre skulle uppehållas, låtit, på sätt Rikets Ständer derom stadgat, Nådig Förordning utgå.
Sedan Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, till hvars handläggning blifvit remitterade ålskillige inom Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde*Ståndet väckta motioner, om prorogation af innevarande Riksdag, uti afgifvet Memorial IVro Ii3, på anförde skäl, funnit nämnde motioner icke tillhöra Utskottets befattning, och desamma derföre återlemna!; så hafva, jemlikt ankomne Protocolls-Utdrag, desse arne Biks-Stånd, med ogillande af Utskottets åtgärd, förklarat Utskottet pligligt att upplaga frågan till behandling, och med Utlåtande i densamma lill Rikets Ständer skyndsamligen inkomma; hvaremot Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvordige Preste-Ståndet lagt Memorialet till liandlingarne. Och alldenstund således 2:ne SLånd ålagt Utskottet att motionerne till pröfning upptaga; men, i anseende till Ridderskapets och Adelns samt Preslc-Slåndels beslut, att lägga Utskottefs beslut till liandlingarne, bestämdt yttrande af desse Riks-Stånd, i afseende på målets behandling, saknas, hvilket dock för Ulskotlet är af nöden att inhemta, innan vidare åtgärd åt ärendet kan af Utskottet meddelas; föranlåtes Utskottet vördsamt anhålla, att Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördtge PresteStåndet behagade afgifva bestämdt yttrande, huruvida Ulskottets i Memorialet N:o 113 framställde åsigt af denna fråga af deta godkä nnes. Stockholm den la September i834. »EIMI MWOHiflH WrW , '< ' ‘ f Bih. till it. St. Trot. 8 Simi. r. AT.ära IJåfieb, a Allm. Besv, och Occon, Vt sk. Eetänkand* N:o isa» N:o 122. Ank. till Exp.
Derjemte och utom de fördelar, som voro beroende af sistnämnde jernvägsanläggning, skulle södra stambanans ledning till Jönköping och dess af Kommittéen föreslagna östligare läge mera i midten af landet samt uti en fruktbarare och folk rikare trakt lända till gagn för ett vidsträcktare område och en större rörelse samt särskildt bereda åt Sveriges på kommunikationer vanlottade sydöstra del en lättad möjlighet alt komma i jernvägsförbindelse med andra delar af landet. Vid betraktande af dessa förhållanden har E. K. Majit ansett olägenheten af den omväg, som från rikets sydligaste orter till de vestra och, så länge jernväg genom Östergötland icke blifvit byggd, äfven lill de norra, skulle uppkomma genom södra stambanans anläggning uti ifrågavarande östligare sträckning i stället för den förut föreslagna Lagalinien samt den häraf jemväl följande högre kostnaden för södra stambanan, när denna bana ensamt afsågs, väsendtligen öfvervägas af den östligare banriktningens ofvan antydda allmännare fördelar; och har E. K. Majit fördenskull föreslagit, ali södra stambanan måtte ledas från sjön Stråken genom Jönköping öfver Tenhult i trakten af Nässjö och derifrån vidare förbi och i närheten af sjön Salen till Finja-sjön, för fullbordande af hvilken bana i denna sträckning kostnaden vore af Kommittéen beräknad sålunda: Expeditions-U/skolinIs Förslag till underd. Skri/velse N:o 64. 115 från Finja-sjön till Nässjö 18 mil i 1,526,411: — „ Nässjö till Tenhult 2,14 mil 1,479,120: — „ Tenhult lill Jönköping l,so mil , . , 1,324,000: — „ Jönköping till Stråken 3/26 mil 2,532,520: — samt fullbordandet af linien från Stråken till Falköping 82(5,000: — Summa R:dr R:mt 17,088,051:
Skulle genom en förändrad organisation af StyrelseVerken några cassör komma att förvaltas af andra verk, så kommo de ändå under cathegorien af 9 §. Detta är dessutom redactionssaker, som äro öfverlemnade åt Statsutskottet att ytterligare bestämma. I afseende på tiden för upplysningars erhållande, liar Herr von Hartmansdorff ansett, att det nya förslaget ej innehåller en så ovilkorlig granskningsrätt, som Grundlagen medgifver. Om den saken är så mycket sagdt, att man kunde upptaga många tids-perioder för Piidderskapet och Adeln med att upprepa hvad som derom blifvit yttradt. Men jag hemställer, då nu Grundlagen blifvit föreburen, om icke densamma, tagen i sin bokstafliga tydning, gör en bestämd skilnad emellan StatsUtskottet och Revisorerne. I det afseendet torde åtminstone Grundlagens ord vara tydliga, och då man säger, att granskningen är mera inskränkt genom det nya förslaget, än genom Grundlagen, så tror jag, att det är detta åberopande af Rikets Ständer, som talar emot ett sådant påstående, emedan utsträckningen af tiden hämtar sin grund från 2 §. i 1812 års instruction, men i Grundlagen finnes den åtminstone ej tydligen uttryckt. Den kan genom analogie ledas dit, men detta förutsätter en tolkning; och då man säger, att den är stridande emot Grundlära H. 4 5 o Den 9 F e b r u a r i i f. m. gens mening, så måste man återvända, utan tolkning, tillden mening bokstafven gifver, och deii kan jag ej finna sådan, som man vill tolka den. Här har mycket blifvit taladt om den skilnad man vill göra emellan granskningen för en efterföljande tid af handlingar och protocoller, och granskningen af räkenskaper. Här har åter Grundlagen bordt ligga till ledning för förslaget. Ehuru man än må förstå 68 §. Riksdagsordningen, måste likväl en tolkning äga rum, huruvida, utöfver de två åren, granskningen skall sträcka sig till den dag, då Revisorerne sammanträda. I 68 §. står:
N:o 1% u för lågt, utan beräknadt efter det största inom en och samma Domsaga nu innefattade antal Härader; hvarförutan Utskottet föreställt sig, att, likasom den Fullmägtig, hvarom flera Städer sig förena, mäste vara lill Riksdagsman vald för en af dessa Städer, der han sjelf ar Borgare eller Magistrats-person, det troligen redan underförstådda vilkor för flera Häraders förening om en Fullmägtig billigtvis torde lämna fordras, att han blifvit behörigen kvalificerad medelst val af det Härad, hvari flan bor och besitter jord. I öfverensstämmelse härmed får Constitutions-Utskottct, för grundlagsenlig behandling, vördsam ligen uppgifva följande förslag till ny redaction af senare punkten i Riksdags-Ordningens i5 §. ”Flera Härader, högst sju, må kunna förena sig om en Fullmägtig, som dock bör vara vald till Riksdagsman för det bland samma Härader, inom hvilket han är boende och besutten.” Stockholm den n5 April 1829. ii Coiistitutioiis-Ltikottets Memorial, Ar,o 2.3. N:o a3. Antom till Exp. Utst. 4- 6 Maji 1829. Memorial, rörande Grefve C, F, Horns anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Qommandomål för Arméen. ‘ * Ua ett, Ridderskapets peli Adelns Remiss af den 24 nästlidne April, under förseglad t convolut, åtföljande Memorial, har Grefve C. F, Horn, såsom anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomal för Armeen, uppgifvit den på Nådigste befallning utfärdade Genera 1- Ordre N:o 52 2, under den 22 Sept. 1828, hvilken, i strid mot 12 och 79 §§. Riksdags-Ordningen samt 3 §.
Prot. 1859 § 1860. 9 Sami. 11 82 Vrot.-Utdrag den 29 November 1859. 7:o Johan Lekberg från Nerikes län om upphörande af anslaget till Kongl. Theatern; 8:o Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län om jemkning i lösepriset å ränte-bräder; 9:o Nils Magnus Pettersson från Calmar län angående ersättning af Allmänna medel till vittnen som af allmän åklagare åberopas i brottmål och till hvilkas godtgörande den tilltalade antingen icke kan förpligtas eller ock saknar tillgång; 10:o Lars Ersson från Södermanlands län om förhöjda löner lör lärarne i mathematik, naturkunnighet och lefvande språk vid real-skolorna; H:o Johan Lönn från Jönköpings län, om Smålands Hussar-regementes afsiltning och förändrande till Infanteri-regemente; och 12:o Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län, om anslag för anläggande af en landtbruks-skola inom Medelpad, hvarjemte till samma Utskott remitterades Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående den innevarande år förrättade granskning af de under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställda fonder och medel. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Ulskotlets Memorial N:o 4, angående antagande af ytterligare kansli-biträde. S. D. Till Banko-Utskottet remitterades Anders Johan Sandsledis från Jönköpings län den 23 dennes bordlagda motion, angående förökande af Rikets Ständers Banks fastighets-lånefond till det belopp samma fond före sednaste riksdag utgjorde. Den 29 November. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Bonde-Ståndet beslöt alt genom utdrag af protokollet meddela de öfriga resp. Riks-Stånden att Ståndet med särdeles nöje skulle se att Med-Ståndens ledamöter, så ofta de dertill hafva tillfälle, besöka den för Bonde-Ståndet i Bergstrahlska huset inrättade klubb, hvilken hålles öppen alla aftnar.
Majit förordnat, att anmärkningarne böra öfverlemnas directe till JustitiaeCancelleren ”för att i laga ordning handläggas.” Den, sorn har någon kännedom om Domareyrket — och den, som uppträder för att klandra Lagskipningen och de för densamme gifne föreskrifter, bör hafva det — vet, hvad en remiss till JustitiaeCancelleren för att handlägga ärendet i laga ordning vill säga, nemligen att tilltala den, mot hvilken anmärkningen blifvit gjord. I samma stund remissen skett, är också Actionen börjad, och det beror ingalunda af JustitiaeCancellerens godtfinnande, att fortsätta eller nedlägga Actionen. Det sednare skulle vara ett Emhetsfel, som icke kan genom författningar förekommas. Förhållandet är i detta afse - Den ig Mars e. m. ende alldeles detsamma, som ifall målen öfverlemnades till KammarRättens AdvocatFiscal, och frågan kunde således helt enkelt blifva, till hvilkendera af de begge actorerne man borde hysa större förtroende. Men om man skulle antaga AdvocatFisknlen till åklagare och KammarRätten till Domstol, skulle den följd uppstå, som man eljest i vår Lagstiftning sökt undvika, att en Domstol skulle dorama öfver Em* betsåtgärder af Collegier och Embetsmän, som i värdighet vore lika med eller öfver sine Domare. Det är derföre, som man ansett lämpligast, att anmärkningarne emot de högre Verken och Embetsmännen öfverlemnas till JustitiaeCancelleren och afdommas af Högsta Domstolen. Mig synes icke, alt genom denna föreskrift någon ansvarsskyldighet för Embetsmännen blifvit borttagen; och jag är öfvertygad, att om sådant verkeligen skett, hade Embetsmännen sjelfve varit de första, som deremot gjort anmärkning. Men nu har en sådan anmärkning af Embetsmännen uteblifvit, derföre att de funnit författningen öfverensstämmande med antagne former. Något mera i afseende på saken har jag icke funnit till besvarande i Herr Hjertås anförande. Men utom saken har Herr Hjerta uppläst för oss ett Tullstj^relsens Circulärbref af år i8a5.