Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att han ej längesedan, midt i glorian af sin Adalrik, dött af hunger: det var Friherrinnan Funcks förtjenst; men hon hade ej kunnat förebygga, att pastoratets knappa inkomster snart befunnos otillräckliga för ett städse växande hushåll. Och just hans författarskap blef hufvudhindret för en förbättrad ställning: emedan det i lika mån, som det behagade alla andra, misshagade Upsala Dom-capitel – hans andliga Förmän. I deras omdöme halp det honom således ej, att Vetenskaps-Akademien (1748) uppsökte den fattige landtpresten med kallelse till ledamot, och flera gånger uppdrog honom att författa Åminnelsetal, som äro bland den tidens yppersta. Det halp ej, att den nystiftade Vitterhets-Akademien – eller, genom denna, en Lovisa Ulrika, en Dalin, en Höpken, en Ihre – år 1755 prisbelönte hans vältalighets-stycke ”En Hjeltes Beskrifning”. Allt detta stjelpte honom snarare: så att han, tynande i trångmål med sin hustru och sina sju barn, samt alltså nödgad att gång efter gång framräcka en anhållan om åtanka till förmånligare lägenhet, vid ingen af dessa förnyade ansökningar blef hugnad med förslag eller förord. Härvid skedde slutligen det märkvärdiga, att Konungen – sannolikt på Drottningens tillstyrkan – sände till Consistorium Ecclesiasticum en befallning, ”att låta Mörk, i anseende till åtskilliga prof af särdeles skicklighet och lärdom, hvarmed han gjort sig förtjent till befordran, njuta sådant efter sin förtjenst till godo”. Förgäfves! Ärkebiskop Troilius och hans Capitulares förblefvo ståndaktiga. De synas varit ännu en qvarlefva af de Kyrkolärare, som alltifrån sjuttonde århundradets slut hade inbegripit Masquerader, Skådespel och Romaner i samma fördömelse med fruntimrens ”höga fontanger och blottade bröst”91, samt kämpat mot allt detta djefvulstyg med ett mod, härutinnan trotsande sjelfve Carl XI:s och Carl XII:s vrede.
Utsk:s sista skäl låter dock mera antagligt: ”då för öfrigt förslag till ny kyrkohandbok redan är utarbeladt och under pröfning, äfvensom nytt förslag till kateches nära färdigt, anser Utsk., innan frukterna af dessa nya arbeten ännu hunnit visa sig, ytterligare förslag i detta ämne ej f. n. böra komma under pröfning.” Om man ock af det nya kyrkohandboks-förslage! bör vänta sig de bästa frukter; så kommer det likväl att dröja länge innan det antages. Presterskapet har nyligen blifvit anbefaldt alt deröfver afgifva utlåtande; men icke är det länkbart att, derest PresteSt. godkände förslaget, detsamma skulle antagas, utan att Svenska församlingen fått tillfälle alt på något sätt deröfver sig yttra. Skulle man, i hopp om att kunna undvika nuvar:de svårigheter, hasta att antaga ett nytt förslag, så är det sannolikt att än värre förvecklingar skulle upkomma; ty möjligen upstode då Irenne fraktioner inom kyrkan, af hvilka hvar och en ville hålla sig till sin serskilda liturgi. Då det således synes vara gifvet att under flera år en ny handbok ej kan blifva antagen, så frågas om verkligen man kan väga tillstyrka, att under hela denna lid den beprisade liturgiska enheten skall uprätlhållas genom borgerliga straff. Det är min inne: liga öfvertygelse, att en sådan enhet, som visserligen är god, långt snarare skulle åstadkommas genom medgifven frihet. Tillåter man nemi. dem som det åstunda att begagna de äldre böckerna, och under tiden de nya förslagen granskas af presterskapet och församlingen, så är det tänkbart alt en på fri pröfning grundad allmän mening kunde upkomma, och man slutligen fritt och enstämmigt förena sig om ett godt förslag. Detta ämne sammanhänger på det närmaste med öfriga kyrkliga frågor, hvilka af LägUtsk. blifvit handlagda, och önskligt hade varit om alla dessa i ett sammanhang blifvit i Stånden granskade och afgjorda.
Bevilln Utsk. har, i följd af afsägelser, under 8 dagar varit ofulltaligt ; cöll att ordföfaiiderne icke genast anmäla äbsenserna torde icke böra läggas dem till last, särdeles då matti erinrar sig bruket från förra riksdagarna, För min del tror jag icke, att ordföranderne böra så uppfatta deras kall, utan söka i möjligaste män bereda ärendernas fortgång,- äfven om en eller annan ledamot skulle vara borta. -Hvad angar Frih. Boves motion och de Cöndiiitlistor, han def föreslagit, nödgas jag bestrida densamma. Anteckning å närvar, ledamöter skeivid hvarje sammanträde; men ofta äro ända lill 16 a 18 ledamöter frånvarande, och cancelltets lid är verkligen mera upptagen, än att densamma skulle medgifva sådana vidlyftiga uppgifter, sorn Frih. Boye åsyftat. I Bévilln.Utsk.. finnas nu utaf betjeningen endast två friska. Två äro sängliggande tfch andra äro' halfsjuka, öm jag så får säga. Att uti en sådan tid ärenderna icke kunna gå lika fort, är klart; och då man låter 8 ä 10 dagar vid Påsk; Midsommar etc. gå overksamt förbi, förundrar det mig i sanning, ätt mati pu, då så giltiga skäl för stagnation förefinnas, uppstämmer en sådan högljudd klagan. Jag vill icke bestrida remiss å motionen; men jag förmodar, att Ridd.IJtskfår svårt vid att förelägga Hiskin att föra några arbetSjournaler för att af Stånden granskas. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Då jag har den äran att vara ledamot i förstärkta StatsUtsk-, nödgades äfven jag dela de förebråelser emot mitt Stånd, som i går ti fi. -iS Den 19 S e pt e m li e r. yttrades.
Provincial-läkare-distrikten hafva undergått den förändring, att läkarevården å landet nu mera bestrides af tvenne ordinarie provincial-läkare, boende den ena i Fahlun och den andra i Hedemora, af tvenne extra provincial-läkare, hvaraf en bor i Öster-Dalarne och en i Vesterdalarne, samt af en inom vesterbergslagen på enskildes bekostnad anställd läkare, hvilken efter vederbörandes medgifvande derstädes tillika ansvarar för provincialläkaregöromålen, Länets lazarett och kurhus finnes fortfarande i Fahlun, der äfven en djurläkare, likasom en sådan i vesterbergslagen, är boende, åtnjutande särskilte lönebidrag af några få socknar och enskilte personer, samt den förstnämnde jemväl af staten anslagne 50 R:dr B:ko. Inom Socknarne bestrides fattigförsörjningen såsom i föregående berättelser finnes uppgifvet. Af de medel, som för ändamålet äro att tillgå, kunna likväl icke alla behöfvande understödjas, i synnerhet efter missväxtår eller då andra missgynnande förhållanden öka deras antal och svårigheten att afhjelpa deras nödställda belägenhet. Den nödhjelps-kassa, som i sista berättelsen anmäldes då hafva blifvit bildad utaf behållningen af de gåfvomedel, hvilka, förnämligast genom framlidne Erkebiskopen, Doktor J. 0. Wallins uppmaningar och bemödanden, år 1838 insamlades i de fleste orter af riket till understöd för de, i följd af föregående årets missväxt, i ovanlig mängd nödställde och behöfvande bland Dalallmogen, förvaltas på jemväl förut uppgifvet sätt. Denna kassas behållning utgjorde vid 1842 års slut 30,207 Riksdaler 25 skillingar 9 runstycken Banko, oberäknadt behållningen 5,449 R:dr 35 sk. af de medel, hvilka, såsom i sista berättelsen är upptaget, redan år 1813 i Skåne samlade till nödlidandes understöd i Rikets norra provinser, särskilt blifvit ställde under nödhjelps-kassa-direktionens vård.
Finner nämnde Embetsman dessa företagvara af en vådlig rigtning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel, att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla till ett krigsråd deröfver, tvänne eller flere af de närvarande högre militaire Embetsman; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigs-Rådets till Protocoll anförde tankar, göra] det afseende honom godt synes.. 8 Conslil utiona-Ul skot tets Utlåtande N.-o t. §• Uti Konvn-gens Nedre JustiiiasRevision, skola Justias-måien till föredragning i flogsta Domstolen beredas. §• Då Justitiae-Ärender i Stals-Rådet föredragas, skola Justitias-SlalsMinistern, minst Tvänne Stals-Råd, T vänne af Högsta Domstolens Ledamöter samt Juslitiae-Canzleren dem öfvervara, med den skyldighet att till Protocollet sig yttra, som StatsRådets Ledamöter i g §. i allmänhet är föreskrifven. §• Konungen äger att i Stats-Rådet •utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen Fullmagter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum; Vare likväl Konungen obetaget, att uti Mi Ii la ira Embeten nyttja Utländske Män af sällsynt skicklighet; men icke till Commend anter i Fästningar ne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. 24. Uti Konungens Nedre JustilireRe vision, skola Justitiaz-Ärenden a beredas till föredragning och afgörande i Hogsta Domstolen. 26.
Disconlers aSsignailouer äro egcineligen af enahanda natur som cnDldaö nkgifne lövande sedlar, de äro ett medel hwarigenotn iiiblviduen kan, sä länge hans credit warar, begagna capikaler som han icke äger, till näringar och rörelser, hwilka gifwa en större ränta an 'oen han i sin löpande förbindelse äkagik sig a?t betala; i alla sädana fall, mäste detta sätt ali begagna crediten wara en obestridclig winst för det allmänna, cm ater individuel! pä sadant sätt begagnar cr ditti, endast för akt fä tillfälle till större consuwtion, dä är der en förlust för saniha °et, men denna förlust bestar i den större consnmtion ej i crediten, hwilken destulvm snart mäste riphöra för e» person, ssm sä illa anwänder sina tillgångar och i detta fall kunna Disconlerna, sä framt de med minsta klokhet söi waliag, wida mindre än enstilda anklagas, att bidraga till den förökade consumlion, ty de mäste wid läns bewii» Zande mera än enskilda, hafwa afseende pä säkerheten, efter der förwallas andra personers egendom för hwilken-de äro redo och answar styldiiP. Att Diöcontcrue enligt deras priviiegier sä afdraga räntan förut, kan wäl icke af nägon, som med opartiskhet betraktar srägan, anses som en tryckande och således fkadelig författning, emedan hwarje läntagare är der'om i förhand underrättad, och sär säle - S42 Den h Iuni^ lebes lämpa fin beräkning derefter, fag krök Mig Derföre ej behöfwa dekaillerat bewisa det» Disronkerne, dä de af enskilda underhällar bö»a, i grund af alt detta, icke kunna anses skadeligare, än hwakje medborgares rättighet, ort pä bä, fta sätt förwalka fin förmögenhet.
Då emellertid sådant icke kan ske med alla på en gång, tror jag det vara rättast, att man voterar om hvilket förslag skall blifva contrapropos. Hr Gr. o. Landtm, erinrade att naturligtvis, oberoende af den ordning, i hvilken voteringen komme att försiggå, det måste leda lill enahanda resultat, antingen R. o. Ad. voterade om de föreslagna contrapropos:ne denna gång eller vid ett sednare tillfälle, ifall serskilda contrapropos::- dä blefvo begärde. Hr Hjärne: Jag nödgas tillägga, att jag icke anser det vara likgiltigt. Visserligen vet jag, att resultatet skall blifva enahanda; men, som sagdt är, det kan icke vara likgiltigt, att på förhand veta, hvad som skall blifva contrapropos. Gr. von Platen har framställt ett förslag, och jag anser det bättre än Frih. Raabs. Derföre skulle jag anse det leda mera till ändamålet, om vi nu finge votera om contrapropos. emellan Frih. Raabs och Gr. Lagerbjelkes förslag, och derefter emellan Gr. von Plåtens och mitt. 6 H. ' 38 591 Den 29 April f. m. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han för att icke förspilla liden genom en längre discussion om proposme finge framställa hvilka propos:r voro i fråga, den första var den af Gr. von Platen yrkade om utbyte af ordet högst emot ordet minst, och denna borde nu blifva Ja-propos. 2:ne contraproposir voro ifrågaställde, den ena af Hr Hjärne och Gr. Lagerbjelke om införande af 6 R:dr 32 sk. i st. f. 3 R:dr 16 sk. och den andra af Frih. Raab, om införande af orden frun 3 R:dr 16 sk. lill högst 6 R:dr 32 sk., i st. f. orden högst 3 R:dr 16 sk.
Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades flera nej jemte ett eller annat ja, och derefter propos. på bifall till samma hemställan med ofvannämnde förändring, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Propos. på bifall till förrherörde särskildta yrkande blef derefter framställd och med ja besvarad. Mom. e. Utsk:ts hemställan bifölls. 20:de—28:de punkterna. Utskits hemställanden biföllos. 29:de punkten. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Det i denna punkt tillstyrkta anslag skulle utgå för en alldeles ny befattning, och är tillkommet på förslag af en enskild motionär. Förslaget kan således icke hafva erhållit den pröfning, som inrättandet af en ny befattning torde fordra. Mig synes således, att det är på temligen lösa grunder, som beviljandet af detta anslag blifvit tillstyrkt. Om behofvet af en sådan trädgårdsingenjör är oafvisligt, tror jag att Trädgårdsföreningens Direktion och Landtbruks-akademien nog komma att påyrka en sådan persons anställning; men för närvarande anhåller jag om alslag å Utslr.ts förevarande hemställan. Gr. Gronstedt, Fredrik: Fruktträdsodlingen har på sednare tider obestrid igen ådragit sig uppmärksamhet här i landet; men har dock, detta oaktadt, icke tagit några större steg framåt. Lust att plantera finnes visserligen, men man vårdar ej sina trädgårdar rätt. Med anledning häraf har ock Ulsk:t ansett nyttigt att bispringa denna del af landtbruket; och detta med så mycket större skäl, som det egentliga landtbruket väl torde kunna fordra att blifva något understödt af sina binäringar. Jag anhåller om bifall till punkten. Gr. von Platen, Baltzar: Ett ytterligare skäl för bifall till den nu löredragne punkten hemtar jag uti den föreskrift, som redan tillförene blifvit utfärdad, att undervisning i träd - Den 3 Juni f. m. 13 gårdsskötsel skall vid våra folkskolor meddelas.
Äfven finnes en kyrka för grekisk-katolsk gudstjenst och ett rymligt skolhus. Det senare är afsedt för aleuternas barn. Skolan var beklagligen vid vårt besök stängd, men att döma af de skrifböcker, som lågo framme i skolrummet, är undervisningen här ej att förakta. Åtminstone utmärkte sig skrifprofven genom renlighet och en utmärkt jemn och vacker stil. Vid »kolonien» äro husen samlade på ett ställe till en by, belägen nära hafsstranden på lämpligt afstånd från fångstplatsen, i en om sommaren ganska grönskande, men skoglös och af skoglösa, afrundade bergshöjder omgifven dal. Från hafvet tager sig byn ut ungefär som ett mindre nordiskt fiskläge. Några spridda hus finnas dessutom här och der på andra delar af ön, t. ex. på dess nordöstra sida, der potatisodling i obetydlig skala lär ega rum, vid fångstplatsen på norra sidan, der ett par stora pelslador och en mängd endast under slagttiden begagnade, ytterst små jordkulor äro anlagda. Så väl i geografiskt som i naturhistoriskt hänseende är Beringön en af de märkvärdigaste öar i norra delen af Stilla hafvet. Det var här som Bering efter sin sista olyckliga sjöfärd i det haf, som nu bär hans namn, slutade sin långa upptäckarebana. Han öfverlefdes dock af många bland sina följeslagare, bland dem af läkaren och naturforskaren Steller, som lemnat en med sällan öfverträffadt mästerskap utförd skildring af naturförhållandena och djurlifvet på den förut af menniskor aldrig besökta ön, der han ofrivilligt tillbragte tiden från medlet af november 1741 till slutet af augusti 1742.103 Infödingar på Beringön. Efter fotografi. Det var önskan att för våra museer förvärfva hudar eller skelett af de många här förekommande märkvärdiga däggdjuren, äfvensom att jemföra öns nuvarande beskaffenhet, sedan hon under snart halftannat århundrade varit skoningslöst utsatt för menniskornas jagtoch roflust, med Stellers lifliga och målande beskrifning, som föranledde mig att intaga ett besök på ön i expeditionens reseplan.
Yid pröfning åter huruvida de från Handels-disconterne utlånade me del i behörig ordning ingått, har Utskottet funnit förhållandet, vid slutet af sisth år 1833, vara sådant, att under den något öfver treåriga tid denna låne-rörelse då fortfarit, hade Låne-Contoret i Malmö, med en sammanräknad utlåning af 633,6oo R:dr, icke något lån till lagsökning utlemnat; att Låne-Contoret i Götheborg, med en samfälld utlåning, stor 3,023,700 R:dr, hade a:ne lån, å tillhopa 20,000 R:dr, hvilka voro på concurs-utredningar beroende, utan att af den inkomne Berättelsen öfver nu mera verkställd revision af 1833 års Räkenskaper, vid sistnämnde LåneContor, upplyses, huruvida större eller mindre del af denna betydliga summa kan blifva Verket godtgjord, hvaremot, af det vid samma Berättelse fogade Protocoll, inhemtas, att Revisorerne tillstyrkt Directionen, låta genom Banco-Utskottcts Betänkande N.o 12. genom Låne-Contorels Ombudsman än vidare Fullfölja allvarsamma åtgärder mot låntagaren, hvars förfarande med sina tillgångar Revisorerne ansett vara sådant, alt all laga ansvarighet emot honom, utan skonsamhet, förljenade att påyrkas; samt att Stockholms Handels-discönt åter, hvars utlåning för hela ofvannämnde tid utgjort tillsammas /i,i/\6,o5o R:dr, vid sisth års slut, egde blott 2:ne, dels på utsökning, dels på concurs, beroende, lån, af hvilka det ena sedermera, i slutet af Januarii månad detta år, blifvit lill fullo liqvideradt, så att nu endast återstår det andra, utgörande 2,900 R:dr, hvilket är på concurs beroende, men hvarå, enligt meddelad upplysning, föga förlust, efter all anledning, kan anses uppkomma. Efter denna framställning af förhållandet med den af Rikets sistförsamlade Ständer beslutade
I det hela äro blott 37 proc. äro ogifta eller enkor, d. v. s. &gt;utan försörjare, - nättopp det oinvanda af hvad som ar fallet i landet som helhet! Det skall llar icke. undersökas hvad som Sr lycltligt och livad som är olyckligt i dessa förhållanden. Men ett ar gifvet. Lefver redan en så stor del af qvinnorna här i landet, som nu uppvisats, sitt lif i ogift stånd - och det allt flera, ju närniare vi komma stadslifvet och niedelklassen - och utgör vidare antalet enkor i alla samhällsklasser och i hel ' a landet en sä betydlig del af hela antalet qvinnor, som ofvan anfördes, så f&amp;- spörsmålet om qvinnans tillträde till förvarf en så handgriplig betydelse, att hvarken fraser eller estetiskt beklagande kuima bortblåsa detsamnia. Det st&amp;- som ett lika obevekligt, lika jernhirdt anspråk som någon annan ' af de sociala fordringar vår tid har uppstält. Det liar i forevarande framstallniiig icke varit uppgiften att påvisa de allmänna, ingripande följder för qvinnofrågan i dess helhet, som den ekonomiska likställigheten komme att medföra, ej heller att bemöta de invandningar, som kunna resas derernot från de allmänna synpunkter, soni göras gällande mot Qvinnans frigörelse. Uppgiften har varit att skizzera qvinnans ekonomiska stallning, som den för ögonblicket ar, att belysa detta med några få statistiska data om förhållaridena, som de, både med hänsyn till fördelningen i de olika förvarfven och med hänsyn till lönesatserna äro i Köpenhamn, vidare att undersöka hvilken nationalekonomisk betydelse den. nuvarande ordningen har, och sarsltildt liur förliållaiidena skola utveckla sig, om det sker en för-. - ändring i riktning mot likställigl~et. Deil vag utvecklingen koriimer att taga kan psvisas förnuftsmessigt.
Det v a r Lenas tur att hålla förstugan i o r d n i n g, och det skadade henne arbete m e d Snart skräll hade julstöket. hon kom då innanför bebodde. när fram p å ett litet samt kan — sade komMattson, igen. Jag vånne jag ha så här » det kräket, och snaskar tockna bekymmer, till aldrig h a d e gifvit m i g utan hade, innan jag stannat på gick platlitet drack hon: innanför lyfte försiktigt p å sina h o n varit rädd kjolar, att k o m m a sopiga golfvet — åt det s e ' n så s a d e » Jag skäms öfver Kristin, sade hon, s o m lärt under sig mera de tre mig. » Det Kristins men bistånd nu ett fel fel alltsammans, sade s o m väl ännu med och g o d vilja från kan afhjälpas. också ordentlig och bra m a t — j a g vet att Kristin k a n laga sådan — se till att ordning. kunde hålla Bra hans möbler bli riktigt kläder ha ni trefligt, o m des ordning. » Man gen » Hör nu, Lena — så hon: kring, ut. » Gror j a g n å g o n g å n g r e n t, s å sen jag och smutsiga och ej heller, och det hela såg mer i kaffet soffan. en väl se, o m o m Kristin ämnat ut. Men d a g e n p å sig en enda g å n g baksteg, underligt gänge med satte Kristin dörren hos henne riktigt Var eget — hela ter, smak » på b i t », fortsatte » Mattsonskan », ändå ej behöfde hade mera alltmera detta grannhustru, och hon sade med, och få i b l a n d p å a t t d e t k u n d e v a r a trefligt h a e n kom hinna det kunde. kaffe, barmöjsom mera stryka o c h fint, o c h det var gå också att rum som i det Vackra också o m, m e n m e d hemsom var ordentlig förut, började sin k o p p. annat! » Kristin sitt ej begära. M e n samt sköta att Inne fick så m y c k e t det arbetarhustru.
Att deremot detta ändamål skall vinnas genom en betydligen Ökad utgift för Stålverket, genom för allmänheten besvärande inqvarteringar och transporter af tross m. m., finner Utskottet så litet förenligt med en göd hushållning och nuvarande tids penningeförlägenbet, att Utskottet å denna Herr Tolls Motion icke kunnat lemna något afseende. Beträffande Herr Klingsiedts önskan, att nödige medel skulle anslås för fortsättningen af påbegyndte canaloch strömrensningsarbeten samt begagnandet af Lappmarkens rika malmtillgångar, föranlåtes Utskottet tillägga, att, då anslag till det förra af dessa ändamål redan för detta är bevilljadt, och Utskottet i afseende på det sednare kommer, att, till följe af derom inkomne motioner, afgifva särskildt Betänkande, anser Utskottet något ytterligare Utlåtande, rörande hvad Herr Klingstedt föreslagit, icke vara af nöden. Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 9 Maj 1823. 448 Besa. och Ekon, Vah. Betanficmdeti. Ankom den 14 Maj ig2$. Utlåtande, i anledning af vacht fråga, rörande Soldaters skyldighet, att underhålla Soldatetorpen med mera. Fian Hederi*.
Rådande jordmånen är i detta Härad lera; i Norra Möre öfvergården till svartmylla; men i de Öfrige Häraderna träffas merendels stenbunden och sandblandad mark; dock undantages härifrån norra Tjusts Härad, hvilket, likasom det tillgränsande Östergöthland, äger stark lerjord. «— Inga ovanligt stora berg finnas i detta Län, men i Tjusts Härader äro de dock temligen höga och branta, omvexlande med djupa och trånga dalar. Endast i Tryserums och Ukna socknar af norra Tjusts Härad, har man i bergen funnit jermaina, och åtskillige mer och mindre gifvande grufvor hafva bär blifvit bearbetade; den malm som uppbrutits har dock icke varit tillräcklig för Länets behof, änskönt den till en del blifvit uppblandad nied sådan, sorn upphämtats från sjöarne. Landets största insjöar äro; Yxningen och Tyrin på gränsen mot Östergöthland, Windomen, Hjorten, Yxnen, Storsjön, och Långsjön i Tjusts Härader, Kron, Solaren och Bjärkell i Sefvedes, Humlen, Götmaren, Ramsjön och Möckesjön i Tunaläns Härad, Hullingen, Blern och Ryngen i Aspelands, Algunnen, Sinnern, Wälen, Bodasjön och Hultnasjön i Handbörds, Brån och Rungen i Stranda, Hinsjön och Årsjön i norra samt Bockabosjön i Södra Möre Härad; och de betydligaste strömmarne Stangan, Loftaa, Em måll, Alsterån, Ryssbyån, Ljurigbyän, Arhyån, Namnerumsån och Brömsebroån. — Vid landets norra kust är en vidsträckt lån°t i hafvet utskjutande skärgård, äfvensom denna kust för Öfrigt, genom en mängd vikar och inskäringar, är ytterst ojemn, hvaremot den södra kusten har en mera jemn sträckning, utan att vara omgifven af någon betydlig skärgård.