Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svartsjukans glödande tänger. Storheter. Kvinnofrågan klar. Fjorton dagar senare. — Nej, Lovisa, beherrska dig. Ingenting anförtro ens åt papperet! Villys mor har varit här. Vi var tillsammans på Nacka och åt middag, och hjärtans roligt hade vi, ty då visste jag ännu inte att –! Fru Berggren ser ut som om hon legat i en ask, sedan jag såg henne sist. Hon var lika blek, lika stilla och lika kylslagen. Villy passade upp på henne som på en drottning. Nog beundrar han henne, och nog älskar hon honom, men det tycks vara som förr – bekymren bär han bestämdt inte till henne, och då är det inte som det bör vara mellan mor och barn. Att tänka sig att det bara är 8 dagar sedan dess! Det hade lika väl kunnat vara åtta månader, ja år! Sättas inom glas och ram? Ja, som ett varnande exempel. Men det var sannt, jag skulle ju ingenting säga! Nu vet jag hvad gös a la Soto Mayor är. Det är gös a la dansmästare. Jag har själf sett karlen där han står på Panoptikon, uppsträckt och fin, med fötter knappt större än ett lindebarns. Men hufvudet såg ut att tillhöra hans farfar. Kanske att de brukar slå ihop två släktstorheter på det viset? Offantligt intressangt var det också att få se den söta Rolla, som tidningarna talade så mycket om på sin tid. Jag hade då alltid tänkt mig, att en luftseglare som inte slog ihjäl sig, skulle vara märkvärdigare än en som slog ihjäl sig, men det förstås, allt beror på sättet. Den här slog ju ihjäl sig så innerligt rörande och vackert, i en vik, alldeles för sig själf, medan ångbåtarna for omkring bland holmarna och sökte honom. Dessutom blef han ju begrafd af flera tusen människor, som var ute och strödde blommor på hans graf. Ja, nog var han tillräckligt märkvärdig alltid! Så såg vi en herre som heter Sigge Wulf. Han lär ha varit nästan lika märkvärdig som Rolla. Dog också ung – fast han inte slog ihjäl sig – och sjöng visor. Han lär redan ha fått en subskriberad grafvård, och hans byst ska huggas i marmor och af beundrare skänkas till nya operahuset, bara det blir färdigt.
St. anses vara i besittning af odelad lagstiftningsmakt öfver Banken , skall det alltid bland en så talrik corps, hvilken fosterlandskänsla som än må lifva den, finnas många enskilda interessen, passioner och farhågor, — skall det alltid finnas en majoritet med ofullständigt utredda begrepp i dessa ämnen, och på hvilka sålunda den sluga, kallt beräknade egennyttan ej skall sakna utvägar att inverka. En garanti måste finnas, och den finnes ingenstädes bättre, kraftfullare och mera tryggande, än hos den magt, som, sjelf upphöjd öfver de enskilda interessena, äger bästa tillfället att iakttaga, största pligten att bevaka allas väl, och lill hvilken Svenska folket af ålder varit vant att blicka med förtröstan, säkert att der finna stödet för sina bekymmer, föremålet för sitt hopp, nemligen Sveriges Konungamagt; och denna magt har ej heller svikit dessa folkets känslor. I 20 århundraden har Sverige under skydd af sin Konungamagt stått upprätt oaktadt de svåraste skiften, under det att vida mägtigare stater sammanstörtat. Så länge denna Konungamagt finnes omgärdad med folkets kärlek och förtroende, sä länge tror jag, att den ej mindre i bancolagstiftningen än i andra delar skall förmå att gifva skydd åt Svenska medborgares anspråk på äganderättens helgd och, genom upprätthållen ordning i myntet, bereda vilkoret för Den 11 Mars f. m. Nationens välstånd.— Jag tillstyrker bifall till den föreslagna nya redactionen. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Uti så grava fall, som det Gr. Cronhjelm anfört, är det omöjligt, att det moraliska ansvaret ensamt faller på rådgifvare. På en stor och vidsträckt magt hvilar alltid en hög moralisk ansvarighet; fordrar man exempel, kunde jag anföra händelserna för några år tillbaka i Frankrike, detta land, som så inånga här anse såsom en typ af constitutionel utbildning. Uti en alltomstörtande åtgärd antaga folken icke allena ansvarigheten hos contrasignanten. Gr.
Likväl hade jag vid detta tillfälle icke ämnat upträda, emedan jag icke ser motionären här narrande, och således icke kan tro, att denna fråga ligger honom särdeles mycket om hjertal; men då tvenne talare begärt återremiss, anser jag mig böra deruti instämma, och vill, såsom ett ytterligare skäl derför nämna, alt Serafimer-Ordens-Lezaretlet är betänkt på, att i betydlig mån utvidga den ifrågavar:de tvätt-inrättningen, samt ordna den efter de grunder, som blifvit vid dylika anstalter i andra länder antagna. Detta kan dock icke f. n. gå i verkställighet, så länge Lazarettet icke är förvissadt om eganderätten till den omnämnda tomten. Frih. Cederström, Bud.: Jag har inom StalsUtsk. öfvervara behandlingen af detta ärende, och med min röst bidragit till det beslut, som nu är föremål för B. o.nAd:s öfverläggning. Jag vidhåller ännu denna min mening. Ar 1837 biföll K. M., genom Nåd. resolution, att den ifrågavar:de tomten skulle icke för alltid, utan endast under 50 års tid och mot en årlig hyra af 200 R:dr 440 Den 22 Juni. b;ko få begagnas af Serafimer-Ordens-Lazareltet. Hvarföre K. M. icke i vidsträcktare man ville bifalla Lazarelts-direktms ansökning, härledde sig troligen deraf, att om äfven berörde Lazarett är en inrättning af mycken vigt för det allmänna, äga Carolinska Institutets fördelar icke mindre anspråk, att med behörigt afseenda å andra sidan betraktas. Ty det är alldeles icke sagdt, att den lokal, sora delta Institut f. n. eger, skall för all framlid blifva tillräcklig för dess behof. Allt hvad man i detta hänseende trott sig böra vidtaga, är således blott en provisoriskt lemnad tillåtelse, hvarföre jag också tror, att Utsk. rätt bedömt, och med nödig varsamhet behandlat denna fråga, då det icke tillstyrkt någon annan åtgärd, än att R. St. måtte till K. M. ingå med anhållan, att K.
Berghman väckte motion om nödvändigheten att förekomma afgörande emellan Riksdagarne utaf sådane mål, hvilka tillhöra Riksens Ständers pröfning, och om förbuds utfärdande, alt, utom Riksens Ständers föregångne beslut, proponera någon allmänhet utgifter, vid hvilket, enär det i förenämnde Riksstånd blifvit föredragit, anmärkningar ej mindre af Herr Friherre Wrangel och Herr Berghman, än jemväl af Herr Friherre Ludvig Boije blifvit gjorde, hufvudsakligen åsyftande att visa, att då sådane händelser skola inträffat, som föranledt till den i förenämnde måtto skedde framställning, deraf äfven borde följa, att nödigt vore, det sådane anstalter vidtogos, hvarigenom så beskaffade åtgärder för framtiden blefvo förhindrade. Statsoch Lag-Utskottens Betänkande. 65, Enär Utskotten, vid förehafvandet af berörde återremiss, inhemta!, att ofvanförmaldte aflemnade Betänkande redan är af de öfrige irenne R iks-Stånden, enligt ankomne Protocolls-Utdrag bifallit, nemligen af Hög vört! ige PiesteStåndet den 4 samt af Vällofl. Borgare-Ståndet oell af Hedervärda Bonde Ständel den 2 i riästvekne Maji månad, hvarigenom frågan, jemnlikt 6g §. i Regerings-Formen ä'r afgjord , hafva Utskotten funnit någon vidare åtgärd i ämnet för sig icke återstå; Hvilket Utskotten således riu fa vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 4 Junii 1818.
Var det Knuts penningar? Jag skulle ej vilja det. M A R I A . Det var våra penningar, min f ar, ty h an är rik och du och jag äro fattiga. K N U T . Det är sannt, min far ... vi äro rika ... rika genom arbete... Ni skola hjelpa mig, mi n far och Mari a och allt skall g å väl ... Ser ni min far ... j ag är stol t öfver att sjelf f örtjena mig välstånd, ni, öfver den gamla vapenskölden och gu bben Bäck öf ver sin råhet så aro vi alla ... vi yfvas öfver hvad vi ega och glömma k ärnan för skal et ... men dock ville jag tillägga, att den lyck a, man vinner genom arbete är s ann. v. G Y L L E N M A L M . Och denna lyck a skall bli fva din, min son. K N U T . Ja, min far... O ch Anna Bäck skall blifva min hustru och Maria skall h a en god man... Ser pappa, det är en verkan af den nya tiden att arbete är ära och arbeta skola vi. _________ Andra Akten. (Ett rum hos B Ä C K . Fo nddörr och dörr till ven ster. Till höger ett fönster, vid hvilket A N N A sitter och arbetar. Fru B Ä C K , klädd i gammalmodig uppsatt mössa, sitter och kn yter.) Första Scenen . Bäck. Fru Bäck. A nna. Knorr. Jan. B Ä C K . Dus på tärning en. Jag tror att bror blir Jag skall säga att tank arne vilja inte rätt med i qväll. B Ä C K . Sex cinca... Kära bror tar upp sig. Nu är det j ag... Nå, hvad sa' jag , bara allor. K R O R R . Qv artaner! det tar u pp sig... Hvad ti ttar lilla kusin Anna efter på gatan? A N N A . J ag? Ingenting... jag tyckte att det körde . B Ä C K . "Tyck te att det körde". Hvad har du att göra med om det kör
Emot Itevisorernes beslut, att vid voteringar de röstandes namn icke skulle i protokollet antecknas, utan röstetalet endast summariskt deri införas. dels af Grefve de la Gardie, med hvilken Herr Bogeman instämde: »Emot Revisorernes beslut, att vid votering rösteantalet endast summariskt skall i protokollet antecknas, får jag reservera mig. Då nemligen, i enlighet med stadgandet i 6(i, 67 §§ Riksdagsordningen, de röstande vid voteringar inom revisionen af Bankooch Riksgäldsverken i protokollet till namnen upptogos, och 68 § Riksdagsordningen — i fråga om omröstningar inom revisionen af stats-verket — endast innehåller en enkel hänvisning till ofvannämnde 66 §, anser jag att enahanda förfarande bordt här iakttagas»; dels af Doktor Sandberg'. »För min del kan jag ingalunda godkänna det nu fattade beslutet ej heller de skäl, hvarpå det sig grundar. I Riksdagsordningens 68 § heter det: »med Revisorernes röstberäkning förhålles enligt de uti 66 § stadgade grunder.» Och uti sistnämnde § stadgas för Fullmäktige i Banken: »yppas vid deras öfverläggningar skiljaktighet i meningarne, böra de till protokollet afgifva sina röster, hvilka per capita beräknas; i de fall, då rösterna äro lika, ege ordförande afgörande röst.» Huru skall ordförandens röst i sistnämnde fall kunna vara afgörande, om ej protokollet upptagit huru han röstat? Och när hvar och en skall afgifva sin röst till protokollet, är det ganska tydligt att man vill, det en man skall stå bakom ordet och derför ansvara, hvadan också för en afgifven röst röstgifvarens namn måste vara att tillgå». Uti denna reservation instämde Prosten Lundholm. dels ock af Friherre Stackelberg och Kontraktsprosten Rabe. 2;o. Vid berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret. a) § 7, af Herr von Francken: »Den i § 7 gjorda anmälan har jag ej kunnat biträda.
Men då Konstitutions-Utskottet ansåg detta stadgande icke tillfyllestgörande, afgaf det förslag till ofvanomnämnda tillägg i Regeringsformens 12 §. Detta förslag, som godkändes af tre Stånd, men ogillades af Preste-Slåndet, blef, efter omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, med 59 röster emot 20, antaget att hvila till innevarande riksdag, dä det jemväl bifölls af tre Stånd, men förkastades af Preste-Ståndet, till följd hvaraf förslaget förföll. Derefter har Ledamoten af Ridderskapet och Adeln Herr W. F. Dalman, uti en tili Konstitutions-Utskottet ingifven skrift, hemställt om samma förslags återupptagande. Vid pröfningen af denna motion har Utskottet funnit de af förra riksdagens Konstitutions utskott anförda skäl vara välgrundade: och som Utskottet af den inom Preste-Ståndet hållna öfverläggning inhemtat, att samma Stånd icke underkänt giltigheten af den i förslaget uttalade grundsats, utan grundat sitt beslut om afslag å detsamma endast på den förmodan, att det fall, som förutsattes, aldrig komme att inträffa samt förändringen således icke vore nödig; men fäderneslandets historia under äldre och nyare tider visar möjligheten af den händelse, förslaget åsyftar, samt en försigtig och omtänksam lagstiftare torde böra afse icke blott de förhållanden, som redan förefinnas, utan äfven dem, som i en framtid kunna uppstå, får Utskottet hos Rikets Ständer till grundlagsenlig behandling framställa det förslag, att följande nya moment måtte tilläggas Regerings! ormen § 12. (nuvarande lydelse). (den föreslagna lydelsen). Konungen eger att i afhandlingar 1:0. Konungen eger att i afhandlingar — 2:0. Ej må Konungen utan Riksens Stän ders samtycke blifva regerande Furste af utländsk stat. Stockholm den 21 Februari 1860. A KonsliMions-Utskottets Memorial N:o 8. Ant. till Exp.-Utsk. den 16 Mavs 1860, kl. 10 f. m.
Orsakerne hvarföre Bränningen år 1815 mindre fördelaktigt utfallit, upplyser Magazins - Directionens för samma år afgifne Berättelse; Och har Stats - Utskottet, vid anställd undersökning funnit dessa orsaker behörigen grundade. 8:0 Uti Hedervärda Bonde - Ståndet är af en Ledamot erinran gjord vid Utskottets Förslag, att Magazins-Inrättningen nid, fä rättighet att uppbära den förhöjning utöfver Markegängs - pris, som vid vissa tillfallen kan komma att inflyta för den Afradsoch Tionde-Säd, som bordt af Råntegifvarne in Natura uflefvereras, men fatt med Penningar lösas. Skälen för detta Utskottets tillstyrkande äro i Betänkandet omständeligen anförde, hvilket Utskottet alisa vördsammast åberopar. Utskqttet får blott tillägga, att, då Krönans behållne Afradsoch Tionde-Säd jemlikt Författningarne, in Natura bör lefvereras, till 4e behof, hvartill denna säd är påräknad, ä§ a904. Ståts-Utskottets Betänkande!!. det med en Ränjegifvares ovillkorliga skyldighet förenadt, att, da Spannmål ej af honom kari prassteras, han i stället betalar det pris, hvartill Säd för dess rakning kan uppköpas å den ort, der den bordt vara af Räritegifvaven, enligt forsling»- stadgan , aflefvererad: Om, som oftast händer, detta upphandlings-pris öfverstiger Markegången, skulle ju Magazins-Directionen få vidkännas en förlust, sorn icke kommit i fråga, så vida liäntegifvaren sin skyldighet fullgjort, att lefverera Säd in Natura. Det är till betäckande af sådane Förluster, som StatsUtskottet föreslagit, att ifrågavarande pris-förhöjning må Magazins-Fonden till godo komma.
Efter det Kapiten Erlin sedermera hos Kongl. Krigs-kollegium anhållit om afskrifning ur räkenskaperna af den krut-qvantitet och de inventarier, som vid ofvan omförmälda tillfälle gått förlorade, samt Kollegii Advokat-fiskal, deröfver hörd, upplyst, dels att Krigs-hofrättens utslag vuunit laga kraft, dels att den af Erlin afgifna sluträkning blifvit af Kollegii revision utan anmärkning granskad, dels ock att skillnaden emellan de i Krigs-hofrättens utslag omförmälda 2,740^ centner och det i slut-redogörelsen upptagna belopp af 2,506j centner uppkommit deraf, att 234 centner, hvilka jemväl vid explosions-tillfället varit i kruthuset förvarade, dessförinnan blifvit af Kollegium för Kongl. Flottans behof anordnade, har Kongl. Krigs-kollegium, den 3 April innevarande år, pröfvat skäligt, att, enligt dess Advokat-fiskals tillstyrkan, med stöd af 1 §. i Kongl, förordningen den 11 December 1830, niedgilna afskrifning af ofvanberörde, uti kruthuset förvarade, arkli-förrådet tillhöriga, 2,506^ centner krut af åtskilliga slag, jemte förenämnde inventarie-persedlar. Då således frågan om afskrifning af den, genom meranämnda explosion, förlorade krutqvantitet först under innevarande år blifvit afgjord, har det synts Ilevisorerne anmärkningsvärd!, att samma krutbelopp likväl, såsom ofvan är omförmäldt, redan uti 1852 års krutredogörelse blifvit affördt. §• 14.
Af Herr Carlheim Gyllenskiöld: »Särskilda Utskottets åtgärd att i memorialet J\s 25 uppställa tvenne voterings-propositioner, hvilka afvika från Riks-Ståndens beslut angående kannetals-afgift för rättigheten till minuthandel eller utskänkning af bränvin, måste jag högeligen ogilla. Enligt Utskottet meddelade protokolls-utdrag har dess förslag till förordning angående vilkoren för bränvins-försäljning blifvit af 3:ne Riks-Stånd hufvudsakligen bifallet, endast med den af Borgare-Ståndet gjorda ändring, att afgifterne blifvit i någon mån nedsatte. Utskottets inbjudning till Borgare-Ståndet, att instämma uti Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndets beslut angående afgiftens belopp, har Borgare-Ståndet afslagit. Tre Stånd hafva således varit ense derom, att så i stad som å landet afgift vid minuthandel skall utgöras med ett mindre, vid utskänkning med ett större belopp för hvarje kanna af det bränvin, som i stadgad ordning blifvit beräknadt eller hvarför afgift åtagen är. Afgiftens belopp har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit bestämd vid minuthandel lill 8 sk., vid utskänkning till 12 sk.; af Borgare-Ståndet för minuthandeln till 4 sk., för utskänkningen till 8 sk. Sedan Utskottet, uti memorialet JVs 20, efter min tanka rätteligen, föreslagit omröstning mellan dessa tvenne olika beslut i deras helhet, har Utskottet, på grund af enskilde talares inom alla fyra Riks-Stånden gjorda yrkande att omröstning måtte företagas särskildt angående afgiften å minutering och å utskänkning, frångått sin förra, af endast en enda reservant inom Utskottet då ogillade mening. Jag anser detta icke blott oriktigt, utan, såsom prejudikat, i liera hänseenden ganska betänkligt.
St:rs beprölvande i hög grad vigt ig t och tillkä nnagifver på samma gång att en Komité blifvit nedsatt till npgörande af planen för en befästning at lmfvudstaden. Vid samma Riksdag inkommo äfven åtskilliga motioner i detta ämne, såsom af Frih. Sprengtporten m. fl. Dessa motioner, hvilka företogos till behandling inom StatsUtsk:t, föranledde en Ständernas skrifvelse till K. M., i hvilken nämnes, att till StatsUtsk:t blifvit öfverlemnad Komiterades plan till Stockholms befästande. Uti sagde skrifvelse ingingo R. St:r derpå i granskning af sjelfva saken och företogo sig något, som under vanliga förhållanden ej torde tillhöra R. Stms befogenhet, att nemi. direkte uptaga till pröfning en specialfråga ang:de landets försvar, innan den blifvit af vederbörande auktoriteter granskad. Såsom ursäkt derför säges likväl i samma skrifvelse, pag. 198: »Utom de ständigt giltiga, »rent militäriska skäl, som här ofvan blifvit anförda för Stockholms försäkrande medelst befästningar mot öfverrumpling, finnas »äfven andra, af mera politisk natur och på närvarande förleden »beroende, som synas R. St:r böra i hög grad verka dertill att »det vigtiga företaget ej längre upskjutes. Dessa skäl äro dels den »vida större osäkerhet, som, jemfördt med de nästförflutna 4 0 »åren, under de sednast,e tiderna inträdt i alla politiska förhållan»den inom Europa, dels ock isynnerhet den förändrade ställning, »Sverige sedan den s. k November-traktatens ingående intagit till »Europas stormakter och sina närmaste grannar, m. m.» Hvar och en af de Hrr, som voro ledamöter af förra Riksdagen, torde erinra sig den ställning, i hvilken landet då befann sig, och huru dessa förhållanden särskildt föranledde R. St:r att gå längre än de eljest möjligen hade gjort. Efter den af R.
Hon fann en viss lättnad i att få förtro sig till Leif – men blott halft, vagt – aldrig rigtigt. Emellanåt kunde hon också, då hon tyckte, att han »gick för långt» med verldsdamens lätthet, vända alltsammans till skämt; eller kunde hon – och det var oftast – behandla både honom och hans ord med förnäm likgiltighet. Hennes sätt att vara hade icke förändrats – samma nonchalanta elegans, samma säkra, raffinerade koketteri. — Det var en herre på hotellet, som nästan lika mycket som den norske doktorn upptog Bertas uppmärksamhet. Det var en ung rysk officer. Hon hade först lagt märke till honom en gång vid en fest i ryska kyrkan, då hon händelsevis kom att stå bredvid honom. Solen sken dämpadt in genom de höga, målade fönstren och blandade sitt skiftande ljus med lågorna från kandelabrarne. Kring de starkt förgylda, i rika färger målade helgonbilderna hängde långa blomsterguirlander, och på marmorgolfvet – på de små mjuka mattorna och pallarne – öfverallt hade man strött rosor. Röda och gula rosor – stora, praktfulla, som fylde den varma sommarluften med genomträngande vällukt. På de små aflånga mattorna lågo damerna på knä i ljusa silkestoiletter med andäktigt sänkta hufvuden och stora buketter i de hopknäpta händerna. Herrarne stodo rakt upp med hatt och handskar i handen. Då och då gjorde de korstecknet och sänkte djupare den böjda nacken. En herre i full sällskapstoilett med en jättekandelaber i handen trädde långsamt utför altarets marmortrappa. Efter honom kom presten – sidenklädd, hög och imponerande, med ett par magiska svarta ögon. I handen svängde han rökelsekaret. Man sjöng – en underlig, vemodig sång på en långsam, främmande melodi och med långa, välljudande ord. Då och då – mellan högtidligt vaggande toner – återkom refrängen med sällsam, vild styrka. Och medan denna sång smekte hennes öra, och den milda, döfvande vällukten af blommor och rökelse berusade hennes sinnen, betraktade Berta ynglingen vid sin sida. Han var mycket, mycket ung.
Ständers Statsoch Banco Utskotts Utlåtande, i anledning af de inom Hedervärda BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande, i anledning af ett särskildt uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer , angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Sluss-Verks, ombyggnad, förekommande ämne. Jyledervärda Bonde-Ståndet har, genom Protocolls-Utdrag af den 25 sistlidne Junii, till Utskotten , i anledning af gjorde anmärkningar, återremitterat det Betänkande, hvarigenom Utskotten den 17 i nyssnämnde månad särskildt utlåtit sig Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad, så vidt den beträffar det innevarande i5o Stat s-Utskottets är för berörde ändamål nödige anslag af allmänna medel. Men som detta Betänkande, förstnämnde dag den a5 i förlidne månad, blifvit af de öfrige tvenne Stånden bifallet; och således detta ärende, sorn endast angår en disposition af Bankens beli allna vinst för innevarande år, enligt 69 §. Regerings-Formen, är afgjordt, hafva Utskotten icke ansett sig dervid kunna lemna någon ytterligare åtgärd. Hvilket Utskotten skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 26 Julii i8a3. Ankom den 26 Julii 1823. N:o 329, Riksens Högloft. Ständers Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts gemensamma Utlåtande, i anledning af vackt fråga om Krono-Utskyldernes liqviderande i Spannmål. Från Höglofl.
Litet barsk ombord, tror jag.” ”Och huru tycks han taga sin olycka?” ”Som en man bör: han är tystlåten deröfver ...” ”Erika du, Anton säger att kapten kommer in!” ropade Gabriella i dörren; hon trodde sig öfverraska sin svägerska med en nyhet. ”Jag vet, jag vet! Birger går nu att hemta honom. Skynda dig att duka, min lilla Gabriella!” Gabriella flög som en vind till köket, och från köket till dagligrummet. ”Skall det vara vin?” frågade hon; men då ingen hörde, hemtade hon, på eget bevåg, ett par buteljer af Haraldsons eget gamla äkta lager. Gubben mötte henne, då hon återkom med sin fångst. ”Hvad har du der, min pulla?” frågade han. ”Vin, pappa!” ”Vin? Det kunde väl hulpit sig med öl. Men hvar har du tagit det?” ”Jo, pappa lilla, jag klef upp på fastaget och tog på öfversta hyllan – der står ju bästa slaget?” ”Men det är mitt gamla vin, sådant som icke vankas nu för tiden, och som inte får röras förrän till ditt bröllop, barn. Jag har just gömt det för din skull; och nu bär du vackert ned buteljerna igen på sitt ställe!” ”Till mitt bröllop, pappa lilla? Jag har ju ingen fästman än!” ”Om du lefver, får du väl fästman, min flicka, men bär nu ned vinet, och prata inte! Birger har något portvin på nedra hyllan; tag en butelj af det.” ”Ja, men, pappa, nu går det i dörrn inne till blå kammarn,” sade Gabriella lyssnande. ”Jag kan väl inte möta honom med buteljerna heller! Söta, söta pappa, låt bröllopsvinet gå; der är nog mera qvar.” ”Du lilla slarfva!”