Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det i 2 §. 1 Art. af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Lotsoch Båkinrättningen i Riket den 16 Maji 1827 förekommande stadgande i afseende på skyldigheten för fartyg, som från öppna sjön ankomintf, alt taga Lots om bord, så vidt del kan tillämpas' A mindre båtar, hvilka ej medföra varor, icke synes vara af behofvet påkallad t, utan endast föranleder lill en för båtegaren i hög grad obillig utgift, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet hemställa, at,t Lots-Förordningens 2 §. och 1 Art. måtte i Nåder så förklaras, alt stad gandet om skyldigheten alt taga Lots om bord icke har afseende å öppna rdi. till 11. St. Prat. i834- to Simi. 1 A/d. 12 Expeditions-Utskottets Forsla" Idlund. Skrifvelse N.o 66. Svenska båtar, under 5 lästers drägtighet, hvarmed handelsvaror ej transporteras. I sammanhang härmed, och med anledning af de allmänna klagomål, som under senare "lider försports deröfver, att vinddrifvare-afgift, enligt 16 §. 2 Art. af högstberörda Nådiga Förordning, skall erläggas hvarje gång ett fartyg för storm eller andra tillfälliga orsaker nödgas anlöpa Svensk hamn, få Rikets Ständer jemväl underdånigst anhålla om den förändring uti nu gällande föreskrifter, angående vinddrifvare-, fyroch båk-agiften, att densamma icke må komma i fråga, då fartyg återkommer^såsoui vinddrifvare lill samma hamn, hvarifrån det utclarerat, utan alt halva lossat eller lastat på mellanliden, äfvensom att berörda afgift icke under samma resa må beräknas mera än en gång, om än fartyget, vare sig Svenskt eller Utländskt, flera gånger vinddrifves. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den ii Julii 1834* N:o 66. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Jutii j83J.
Betänkanden, N:o 128. i35 Då Utskottet ansett rättvist, att under de nja löner, som af Utskottet till uppförande åStat blifvit föreslagne, nemligen för 1 RevisionsSecreterare, 5 HofRättsAssessorer, 5 HofRättsFiscaler, samt 1 HofRättsPost, Spannmål bör beräknas, till det qvantum, för hvar och en, som den förut gällande Staten för dylike Embeten och befattningar upptager; hemställer Utskottet sluteligen: att vid RiksStatens uppgörande sådant må i afseende på samma löner få iakttagas. Snmmandragne, utgöra de Anslagssummor, som blifvit föreslagne, att, på denna HufvudTitel, såsom nya utgifter tillkomma: För Rikets Högsta Embeten 16,107. — - „ De för StatsRådets och Högsta Dom stolens VaktBetjening, upptagen på Allm. Beredningens Stat 5oo. — - „ JustitiaeRevisionen för JustitiasCan cellern och RevisionsSecreterarne 4>°63: 16. „ Götha HofRätt, med Presidentens Taffelp:g:r 10,916: 4«- 6. „ Skånska HofRätten, med Presidentens Taffelp:g:r 6,820:27. 2. „ JustitiaeStatens Tingsgästningsp:g:r . 1,000. — - „ K. M:ts Cancellie, för HofCancelle ren och StatsSecrelerarne 3,816: 32. - „ K. StatsContoiret 3,817: 35. 2. MinisterStaten 16,666: 3a. - „ Kam marklätten 1,000. — - „ Tullverket 61,611: 32. - „ PostVerket 46)752:38. 8. , SundhetsColIegium 6,3o3:24 „ ChartoeSigillataeVerkets Omkostnader 10,000.
Som Letia amlie första gängen discuteras och anmärkningar derwid göras, blifwer förmodeligen denna gängen iske annat beslut än äterremiss till StarsU stöttet. Dessutom förrän Riksens Seander fattat filt d fimtiva beslut kan de ta mäl icke till Kongl. Mant öfverlämnäs, och dä star det owadertageligen Kongl. Maj:t öppet art Riksens Ständers tillstyrkan bifalla elier assia. Friherre Ceäerllröm, facod. Efter min öf« rvertygelfe kan SiaikUl stöttets tillstyrkande nu genast af Ridderstapet och Adeln afsiäs. Ropades manga Ja och nägra Nej. ^-err PLblman. Jag för min del tror, stt nar Sm sUlstotlels utlåtande icke genast bifalles, uran anmärkningar derwid göras, bör detsamma, efter 56 § Regeringsformen återremitteras: således kan det icke afsiäs. Ropades Ja och Nej. Zerr kotkilieb, (larl kreöric. Jag ber om förlåtelse att jag är af en annan ranka, än den tvärZA Ledamoten som sist talade; Jag tror att när Regering-' - Dm 14 November. Syz geringsformen uttryckligen stadgar dek N^stortenS förstag skola först i Sundens Plena framställas till antagande eller förkastande sä kunna Riksens Stan* der, äfvenså ival genast afstä som bifalla dem. Grefwe klörner, ^clolpk 6öran. Dä Z6 § kydeligen utsätter, att U?stottens Förflag stola först framställas till antagande eller förkastande, mätte det deraf wara en följd, att fragan om remist ej kan aga rum förrän om sjelfwa förslagets totala antagande eller förkastande är afgjordt. Pä detta sätt äro redan stera mål, ibland annat det om Mantalspenningarnes förhöjning och om StrömmingSfistet i Norrländska Skärgärden utan widare omwag hos Rivderstapet och Aveln afflagne.
Redan för längre lid sedan ifrågasatte kanalarbeten emellan sjöarne Barken och Wäsman samt Barken och Siljan synas icke vidare kunna snarligen komma till utförande, sedan för transporterne emellan förstnämnde sjöar planen till en jernvägsanläggning med Iifligare deltagande omfattas, och understöd af Staten blifvit dertill anvisadt, samt hågen för dylika transportmedels begagnande torde komma att rigta sina bemödanden för ledning af Dalortens trafik till Gefle, såsom en närmare belägen afsättningsort, än sorn genom en kanal emellan Barken och Siljan kunnat vinnas. Huruvida det sedan år '1828 hvilande kanalarbetet vid Grådafallen kan komma att fullföljas, torde deremot komma att bero på utgången af de stridigheter, som röjas emellan intressena, ej mindre för trafikens ledande från Dalorten, antingen till Strömsholms kanal, eller till Gefle-Dala-jernvägen, än äfven för en utvidgad sjökommunikation inom orten, och för jordbrukets förkofran genom de betydliga landvinningar och jordförbättringar, som sänkningen af vattenståndet i Dalelfven ofvanför Grådafallen och dermed gemenskap ägande sjöar och vattendrag skulle komma att medföra. I de stenfria slätter, som förekomma på däldernes bottnar, och i Länets nedre delar förefinnas af betydlig storlek, utgör i allmänhet en finare eller gröfre sand den rådande jordmånen, på flere ställen dock mer eller mindre blandad med lera, bildande så kallad väsa eller jäsjord. Endast på lågländta ställen träffas svartmylla, och de odligsbara höjderne bestå merendels af grusjord. I en del af Mora, Orsa, Ore och Rättviks socknar samt på Sollerön i sjön Siljan är jorden kalkhaltig och derigenom mera bördig. Den håg till odlingar, sorn väcktes genom Agronomen, Direktören A. Johnsons undersökningar om uppgifne lägenheters lämplighet för odling, och hans undervisning 6 om arbetets rätta utförande, samt de större bidrag
Kommissionär tagit sådan befattning nied lånsökandes angelägenheter, att, han af en större mängd enskilde personer emottagit deras låneansökningar och förbindelser till Lånekontoret , lemnat dessa handlingar till någon verkets tjensteman och, sedan lånen blifvit beviljade, hos denne uppburit penningarne för låntagarnas räkning, utan äfven på det sätt egennyttigt förfarit, att Ola Lansson dels i några fall obehörigen dröjt med de utqvitterade medlens aflemnande till låntagarne, dels ock, då redovisning af lånen skett, sig till godo beräknat, såsom det syntes, ända till tre fjerdedels procent af lånesumman i kommissionsarfvode; oberäknadt hvad Kontorets ofvanbemälde tjensteman för egen del innehållit. Enligt Advokat-Fiskalen Billbergbs i nyssberörda Memorial tillika framställda anhållan, har Ola Månsson blifvit kallad att inför Kongl. Hofrätten öfver åtalet sig förklara; och har vid åtskilliga härstädes hållna muntliga förhör undersökning i målet ägt rum, på sätt Kongl. Ilofrättens dervid förda Protokoll närmare utvisa; hvarefter Advokat-Fiskalen Billbergh i ytterligare Memorial den 24 sistiidne Februari anfört, att enär 61 ådagalagdt vore såväl att Ola Månsson under utöfningen af det honom anförtrodda uppdrag att vara Direktör vid Lånekontoret i Malmö, jemväl såsom Kommissionär tagit befattning med låneansökningar hos nämnda Kontor och således brutit mot Banko-Reglementets i detta hänseende gifna ovilkorliga förbud, som äfven att Ola Månsson låtit af egennytta förleda sig till denna förbrytelse, Advokat-Fiskaien å embetets vägnar yrkade, det måtte Ola Månsson för detta hans brottsliga förfarande varda ådömd den ansvarspåföljd, som uti 'l:sta och 2:dra §§ af Ansvarighetslagen funnes bestämd; hvaremot Ola Månsson uti ett den 9 innevarande
Ehuru hvad här af Utsk. blifvit föreslaget, är ganska litet verkande i sak, synnerligast der, hvarest stort behof deraf gjordes, nemi. credilförhållandena mellan grossoch minuthandeln, fabrikanterna och försäljningsmannen, och, enligt min tanka, skall korn - D e ni 9 A p i i 1 f. iii. 169 kontmä alt föranleda till många tvister, så, då emedlertid man må ste medgifva, att ett steg, om än aldrig så litet, är laget till förekommande af allt det vingel och vångel, hvaraf landet hittills lidit, vill jag icke motsätta mig de åtgärders vidtagande, som (Ilsk. föreslagit, utan yrkar derå bifall. Hvad åter beträffar den redactionsförändring, som af Frih. Haab blifvit framställd, anser jag mig för egen del icke nu i hast kunna antaga den, och således icke eller tillstyrka R. o. Ad. att nu här, utan en förutgången återremiss, uppgöra nya lag-§§, dem vi önska sedermera mätte fastställas. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag bar begärt ordet, för att, under åberopande af Hr Giinthers reservation och Frih. Raabs anmärkn-.r, yrka återremiss af ifrågavarande LagUtsk:s betänk. Synnerligast får jag fästa uppmärksamheten på vådan af, att låta den person, som tagit varor på credit, med ed freda sig frän krafvet. När man känner att allmogen, som har räkning hos handlande, skickar sitt tjenstefolk, sällan med skriftliga, men oftast med muntliga reqvisitioner, så inser man lätt, huru vådligt det år alt stadga den bevisningsrätt, som Otsk. föreslagit, emedan den kan föranleda många falska eder. Jag anser nära omöjeligt att, vid delta tillfälle, som sig bör, granska Frih. Raabs förslag, och önskar derföre, att Frilen förenar sig med mig uti anhållan, att betänk, må blifva till Utsk. äterremitteradt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff:
Hr af Funck, Carl Oscar, anförde skriftligen: Hvad Hr Stjernsvärd yttrat i sitt förslag i afseende på kommendering i tur inom 4:de MilitärDistriktet och närgränsande Distrikt, samt tiden af ett års tjenstgöring, är jag fullt öfvertygad om, att Hr Stjernsvärd önskar och äfven häruti ser all möjlig rättvisa och billighet, samt att han derigenom icke vill lemna rum åt något godtycke; men, ehuru en sak oftast låter vacker, riktig och stödd på billiga grunder, får man derföre icke låta förblända sig af endast theoretiska satser, utan äfven taga praktiken i förening med theorien såsom ett rättesnöre. Att turberäkning är en rättvis sali och låter äfven verkställa sig till en viss grad, kan ingen bestrida, men allt har sin gräns. Mången kan i sina tjensteåligganden vara en utmärkt och duglig officer, men följer derföre Den 4 April e. m. 103 fcke härutaf, alt han är lämplig eller duglig lill domare. Då nu således här är fråga om domarekallet, kan väl ingen bestrida, ehuru skicklig en officer än må vara, att icke det blir nödvändigt att upsöka dem, som häruti äga djupare insigt, mera eftertanka, beslutsamhet och sjelfständighet i förening med en skarp blick, hvilka egenskaper hos domaren måste finnas framför alla andra. Hvarföre icke då söka förmågan på ett vidsträcktare fält, såsom inom hela Arméen, i st. f. inom Distrikt.
Dramatiska sammankomsten Dramatiska Sammankomsten k alladt; Divertissement, u ppfördt på Haga, Nyårs-natten 1790. Personerne: H:r de Bro en Björn M:lle Löf H:r Hjortsberg M:lle Holmberg Frank Wibergsson Ordningsman Ståh En bl esserad Soldat Soldatens do tter. H:r Charles Uttini. M:me Remis. H:r L. Hjortsberg. Schylander. de Broen. Gröns tröm. Fredrickson. M. Hjortsberg . Ståhl. Auctor. Skådeplatsen är på Haga. Theatern föreställer en Schouchk, der sessionsbordet, till öfverläggn ing, är framstäldt. I ett hörn står ett mindre bord med plateauer; många ljus upplysa confecturer, g las ock bouteljer m. m. Bellm. Skrift. Mademoiselle Löf. Hjortsberg. Att någon kunnat gilla Ett sådant Reglement der man jus t, ta' mej fan, I fyrti raders tvång skall utantill om da'n Sin hjerna s å förvill a, Och vid sin toilette så mycken tid förs pilla, Att i sin skalle f å i npräglad hvarje rad, Och ändå vara glad, Att inte spela illa. Se, Hjo rts berg, är det du? nå, nå! Var bara s tilla! Hjortsberg. Hur' mår v äl din amour för mig, mi tt hjerta lilla? Olympens hyazinth och Paphos myrtenblad! I dina ögons eld ser j ag Cytheren brinna M:lle Löf. Förtviflade beslut! j ag kan ej annat finna, Än vederbörande visst någon fint uppspinna. Fan ger jag s ådant gräl! Scen. Hjortsberg. En kyss med au de l'avende min nådiga gudinna! M:lle Löf. Jag s äger än en g ång hur' k an Actrisen hinna Med fyrti raders längd, och ändå spela väl? Hvar rad har åtta ord, och det bör man besinna! Hjortsberg.
Härunder hade min far sakta inkommit; han nalkades sängen der min mor låg och nedsatte sig, hjertligt emottagande den till välkomst uträckte handen. "Huru är det med dig min Augusta?" frågade han kyssande de bleka läpparna och inneslutande min mors händer i sina. "Du ser Gud ske lof lifligare ut i dag, tycker jag, tack vare den beskedliga Doktor Lund och hans mixtur; ville du ej hafva något att läska dig med? Den välmenande Prostinnan sänder dig just nu en delicat citroncrém, hvilken hon försäkrar ej skall skada; vill du smaka deraf?" Härvid uppsteg han och bar till sängen en karott fylld med den omnämnde crémen; han ärnade just föra en thésked deraf till min mors läppar, då hon, under ett svagt utrop "ack! min Gud! jag förmår ej mera", nedföll i hans armar. En marmor blekhet öfverdrog de tärda dragen. "Carl! min egen dyra Carl!" suckade hon, omfattade min fars och mina händer och var ej mer. Förskona mig min nådiga Friherrinna att söka vidare beskrifva denna smärtans stund. En Gud var det, som uppehöll min arma far vid krafter, och som vid dessa bekymmerfulla bedragelser, ej lät hans mod duka under. Sedan han ledsagat sin bortgångna maka till dess sista hvila, förföll han åter i det dystra svårmod, hvilket endast hon, genom så mycken mildhet förmått skingra. Hans enda nöje var betraktandet af det lilla skrin och den näsduk, hvilken först gifvit anledning till hans bekantskap med min mor, och hvilka reliker redan för längre tider voro mig skänkte af henne!
De sutto samman som sedvanligt efter badet på den gröna, af träd kantade brinken, med stengärdesgården i fonden samt utsikt öfver sundet och grannön, – han utsträckt på rygg på en filt och med kudde under hufvudet, hon halfliggande med ena handen stödd på schalen, på hvilken hon satt. Sommarhetta, sommarsurr, sjöfågelskri; varmt, stilla och ensamt; korta samtal och långa pauser; flera tankar än ord, flera stämningar än tankar. »Att vara talträngd kan man just inte beskylla er för,» hörde han henne säga. Han reste lite på sig och betraktade henne; det hade intet som helst funnits i tonfallet af förebråelse eller gäckeri, men han ville riktigt öfvertyga sig och därför se efter. Han mötte en blick, som var leende, skämtsam, varm, men intet af det han befarat. »Ni är en mycket tyst människa,» tillade hon i detsamma. »Ja,» svarade han. »Jag tror, att de människor, som äro lagda för att förstå hvarandra, göra detta utan så många ord. Och äro de inte lagda för att förstå hvarandra, så hjälpa inte lasstals ord till att bringa dem öfver vattnet till hvarandra. Förhållandena knyta sig af sig själfva, spontant och doldt; orden äro vid en sådan process närmast till att bringa oreda i trådhärfvan, liksom alltför grofva fingrar.» Det blef tyst en stund. » Vi ha ju inte brukat stort många ord, fröken; och ... » Han höll inne och såg på henne; han märkte, att hon förstod, hvad han ville säga. Hon böjde på hufvudet och svarade ingenting. Hvad Tuveson velat säga, var i själfva verket riktigt. De hade i dessa par dagar kommit hvarandra närmare, på den goda väg som är omedvetenhetens och den naturliga sympatiens. De trifdes i hvarandras kroppsatmosfärer, och det var som om redan därigenom ett stabilt underlag af verklighet skjutits in under den längtan emot hvarandra, hvilken stigit upp ur deras långa och täta vinterkorrespondens såsom en varm ånga, som inhöljt dem bägge.
På desse med flere anförde skäl har Herr Rothlieb förslagit: r.'o att ett minimum bestämmes af den skuldsumma, för hvilken en medborgare kan bringas i fängsligt förvar; 2:0 att en viss termin utsättcs, t, etc. högst 5 år, hvarunder en person kan hållas fängslig för skuld; 3:o att ett högre underhåll, eller sd stort, att den måttligaste lifsbergning åtnjutes, må bestämmas, gå det fången må undgå att tigga eller dö af hunger; och Y\:o att en lämplig förändring uti bevakningen och ordningen inom skuld fängelset må åstadkommas, samt åt den bildade, af förtjenstcn och börden utmärkte, olycklige fången, nu som förr, lemnäs ett ändamålsenligt och passande beskydd; 4.-o a Herr N. kV. af Grubbens, som, under åberopande af sin vid sistlidne Riksdag uti ämnet afgifne mo ion, yrkat, att bysättning ej md få ega rum för mindre summa än 100 Rdr Banco; att 1 k sk banco om dagen må af t jenas f. å skulden; samt. att underhållet varder förhöj dt till 8 sk. Banco om dagen; men att, i händelse detta förslag icke skulle finnas lämpligt, något annat måtte af Lagdt .kottet uppges; och att de by satte, minst en gång i veckan, måtte fä gd ut under några timmar, på det ej skjörbjugg mätte draöa dem i grafven.
I annat fall kan det befaras, att Tull-inkomsten blifver så mycket mindre, hvarföre jemväl den otillräckeliga aflöning, hvarmed Tullpersonalen är försedd, redan hos oss torde hafva verkat till skada, både för de näringar, som af Tullbevakningen skola skyddas, och för Stats-Werket, som af Tullen skall hemta en af sina betydligaste inkomster; af hvilken grund och för att på det närmaste förena Tullbetjening gens förmån med Stats-Werkets, Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att, i likhet med hvad fordom egt rum här i Riket, och med hvad Eder Kongl. Maj:t förordnat i Norrige, Tullpersonalen, utom en viss ständig lön pä Stat, hvarå ef drag för möjligen minskade Tullinträder ej borde ega rum, mätte erhålla bättre och sin hufvudsakeliga aflöning genom vissa procent af uppbörden, färre, der den vore stor, ock tvärtom i motsatt händelse, sä att beloppet allestädes blefve ungefär lika, samt att en proportionerad andel af sådane procent jemväl mätte tillkomma den lägre Tullbetjeningen, på hvars vaksamhet i första hand uppbördens belopp ej ringa beror. Underdåniga Skrifvel ser. 335 I afseende på tillsättandet af Tjenstemän och Betjente vid Tullverket synes lampel igast, att sådant endast efter vederbörandes förslag af 3.ne personer mä ega rum, och att de högre beställningarns af Eder Kongl, Maj.-t i Nåder tillsättas, likväl utan att Riksens Ständer tro sig böra utmärka gränsen för de beställningar, som under rubriquen högre lätteligen böra innefattas. Hvad de lägre beträffar, som hittills af General-Tull-Directionen blifvit tillsatte, så anse Riksens Ständer vederbörandes utnämnande Hertill böra ske af General-Tull-Direttionen. Rediga tjensters kungörande i Tidningarne lärer vara en reglementarisk föreskrift, sorn, utan särskildt omförmälande, synes böra följa af stadgandet om förslags upprättande å flere personer. Riksens
„Vi äro Guds gerning“, säger Paulus, „skapade i Jesus Kristus till goda verk, till hvilka Gud oss tillförene beredt hafver, att vi uti dem vandra skola“, Ef. 2, 10; I Kristus Jesus är hvarken omskärelse något eller oomskurenhet, utan en ny skapelse, Gal. 6, 15; „I skolen ikläda er den nya menniskan, den efter Gud skapad är i sanningens rättfärdighet och fromhet. Inflytelse på kristendomen har logosläran vunnit genom det enstaka monument, som hon i nya testamentet qvarlemnat, nämligen de så mycket omtvistade inledningsorden till Johannesevangeliet. Likasom de synoptiska evangelierna utgöra förbindelselänken mellan tron på Jesu messianitet och den bildningssfär, i hvilken massan af judiska folket befann sig; så slår den johanneiska prologen en brygga mellan judiska spekulationen och kristna tron. Man har gifvit allt för ringa akt på den för prologens förklaring vigtiga omständighet, att dess material är alltigenom gammaltestamentligt och omfattar just de ställen, som stå i närmaste förbindelse med logosspekulationen. Hvilken framstående plats den i Ordspråksoch Vishetsböckerna personifierade σοφια eger inom denna, hafva vi redan påpekat. I sjelfva verket äro nu prologens enskilda delar tydliga genljud ur dessa samma skrifter, fastän sammanfogade af en bestämmande tankegång, till ett helt. I begynnelsen var visheten, Ordspr. 8, 23; hennes väsen är när Gud, Vish. 8, 3; densamma var, när Han gjorde verlden, när Gud, Vish. 9, 9; genom henne har han grundat jorden och beredt himmelen, Ordspr. 3, 19; den henne finner, han finner lifvet, Ordspr. 8, 35; hon är det eviga lifvets sken, Vish. 7, 25; hon klagar ute och låter höra sig på gatorna och ropar i portarna till folket: jag räcker ut min hand och ingen aktar derpå, J låten fara alla mina råd, Ordspr. 1, 20–25; men i de heliga själarne ingjuter hon sig och skapar Guds vänner och profeter; hon är Guds krafts obesmittade spegel och hans godhets beläte, Vish. 7, 25, 26.
Ocks tilhörige defunna kistorna till Engelska Llrar^e st'^fkairas utlemnadcs, sedan' Depositions - Attesten wore öterstäld. Ridd-erskapet och Adeln swarade härtill nog all» wänt A'cjmen ^ Friherre Oest erström, sscob, in» wänke, att pä kesia kistor warit tecknadt konungen 1iU)öric?t; att just hclgdcn af ett stepolnum fordrade att del cj till orätt man utlemnades, och att sälcdcS när ägare?: nu sades wara Hertigen af Osin, stapvlnum kj dorde utlemnas innan en sädan nygift worc bewisad, utan hans recepisse. Man kunde för öf« rigt icke katina hwad öfwercnskommelse blifwit träffad mellan f. d. Konungen och Hertigen af Oe!s, om warorna ännli tilhörde den senare, eller af den förra blifwit löfte 0. s. w. Herr Grefwen och L a n d t - M a r, skalken trodde i närwarande ställning ej wara försigtigt att wägra utlcmnandet deraf. Friherre vesterström, ssocob, anmärkte först att man ännu icke hade nögon officiel sä, kerhct att desse kistor werkeligcn tilhörde Hertigen af Braim schwein, emedan f. d. Konungens upgift, äfwcn svin Ltffilllge andra ankelningar, gäswe derom, wäl kanske cn Moralii? öfwcrtyaelse, men ingen Laglig säkerhet; för det andra trodde Friherre Leste,m,öin att om detta wore deirich, ägdc^deek Riksens Ständer ingen kännedom akt Hertigen werkeligen nu will lyfta detta ste^oii um. Gref - Den 36 September. 977 Grefwe Oe la 6 Listre, ^acob:
210 —,— Lån af allmänna Medel för full bordande af Hamnbyggnaden i Malmö. 3:0 Förhöjning af Legan för Post» skjutsen. 4’Q Utsträckning af RemissLaget för Landt Räntmästare. 5:0 Lieutenanten Thorsells innestå ende ExpectanceArfvode. 6'.0 Löneförhöjning för Lagmännen i Skåne och Blekinge. io Den 2 Mi/f tii. 7:0 angående Förhöjning i Tullen å Papper från Utrikes ort. 8:0 — Befrielse för Götheborgs Stad från Jnqvarteringen åt den der. städes förlagda Escadre af Arméens Flotta. g;o Medel till kostnaden för Högstsa lig Hans Majestät Konung Carl Xlllts Begrafning. jo:o Kungörande af inskränkningen i SpecieMyntets utvexling från Ban* quen. Justerades Pieni-Protocollet för den 13 sistlidne Februarii. Herr Hjerta, J. G., uppläste följande: Jag borde kanhända ej fördrista mig, att upptaga Ridderskapets och Adelns tid med några mina äsigter af Götha Canal-arbete, hvilka ej ännu innom Stånden, alldeles utur samma synpuncter blifvit framställde men jag skall aldrig tveka, att säga min mening innom detta Höglofliga Stånd, der jag redan är förvissad om , att det aldrig kan förgäta Fäderneslandets sak och Hederns Lagar. Jag vågar således yttra , att jag vida mera blifvit öfvertygad af Grefve von Plåtens Dictamen den 9. dennes, om vigten af detta Arbetes fortsättande, an^af Friherre Anckarsvärds den *3. dennes, Den 2 Martil. 11 att det bör nedläggas; vida mera af Skriften: Granskning af ovåldiga Tankar om Götha Ca. na!, än af Skriften: Oval diga Tankar om Götha Canal.