Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kostnaderne vidare på frivillighetens räkning, der kyrkan har sina legater såsom talare ex professo, och bruket sålunda pligtskyldigast föreskrifver lag vid både herreoch bondbröllop, lemnäs här att förtiga, såsom hörande till hedendomens Chapitre — om vi skola låna vårt öra åt Tertullianus, Augustini föregångare bland kristna kyrkans fäder. Han säger: att Bekransningen af Brudfolk samt Bröllopsfesten ursprungligen »är en hednisk Bitus», en gammal, det hedniska Roms sedvänja, mot hvilken han skref redan i medlet af andra århundradet, sägande: »att, när man begynte ibland kristna med ett hedniskt Symbolum, så kunde lätt hela hedendomen följa med». Att emellertid redan medeltiden icke saknade motståndare i gerning och sanning emot så restriktiva tänkesätt i kristligt som borgerligt hänseende, och, hvad mera är, mot båda i förening, visar de bekanta theologerne, kristendomens förkämpar på sin tid, Edmond Richer och Bossuet, hvilka gendrefvo den katholska upfattningen vid det Tridentinska mötet af det sakramentala (heligheten) i äktenskapet, och synnerligast Bossuet, »hvilken, vid denna tid som Subdiacon i Metz, icke drog i betänkande att ingå ett »hemligt äktenskap» med en Ddle Mauléon (Se Prosper Marchand Dictionnaire historique s. v. Bossuet — af Rudelbaeh citeradt). Icke en gång den katholska kyrkans stränga Scholastiker vågade vid sidan om Skriften kalla äktenskapet för ett »Sakrament» (helighet) framför andra goda, naturliga och borgerliga institutioner på jorden. »Den eljest strängt orthodoxe Petrus de Soto vågade yttra, att man ej kunde kalla äktenskapet ett sakrament i ordets egentliga bemärkelse» (Dr. Io. Lauuoii opera IV, 2, 522 — I. c.).
Jag är icke eller med mig sjelf fullt ense, huruvida någon direkt åtgärd i detta hänseende bordt af StatsUtsk. tillstyrkas; men hvad jag hade önskat är, att StatsUtsk. med något mera välvilja yttrat sig om delta vigliga ämne och åtminstone uttryckt den åsigt, att hvitbets-odlingens allmännare införande i Sverige vore ganska nyttig och att det således vore önskvärdt, om företaget kunde af Regeringen understödjas. Jag tror, att man af det sätt, hvarpå StatsUtsk. affärdat motionen, lätteligen kan draga den slutsatsen, alt Utsk. ansett hela hnndteringen vara öfverflödig, men som jag för min enskildta del är af en alldeles motsatt tanke, har jag äfven inora Utsk., ehuru förgäfves, sökt att öfvertyga ledamöterna om vigten af det ämne, motionerna innefatta. Jag är nemi. öfverlygad derom, att vi, ifall hvilbets-odlingen mera allmänt infördes i landet, inom några år skulle fä erfara, alt densamma på vårt jordbruk hade den mest välgörande inverkan. Början dertill är redan gjord inom den provins, jag f. n. tillhör, och jag har all anledn. att hoppas, alt inom en icke allt för aflägsen framtid ganska förmånliga resultater deraf skola kunna framvisas. Det är egentligen en af Malmö stads utmärktare industri-idkare, Hr' Kockum, som under flera år egnat sig åt hvilbets-odling och hvitbets-sockers beredning samt i och för denna handtering allt sedan år 1851 varit i beröring med åtskilliga af Tysklands Jivitbelssocker-fabrikanter. Dessa hafva fått sig tillsända betor vuxna i Skåne, undersökt dem, samt meddelat det vitsord, att de i sig innehöllo en jemförelsevis öfvervägande qvantitet socker. Under 1852 års sommar utskickade samme Kockum icke blott en skicklig agronom utan äfven en erfaren kemisttill Tyskland för att derstädes inhemta kännedom af det förmånligaste sättet att odla betan och tillgodogöra densamma. Dessa personer satte honom i beröring med en af Tysklands utmärklaste hvitbets-socker-fabrikanter, Hr Schatten, hvilken dels iordningsställt, dels egt icke mindre än 15 dylika fabriker.
För ångbåtsfarten kan Slitö således icke blifva af någon vigt. Hvarigenom skall den då uppkomma till den betydenhet, som i3 H, 34 Den g September f. m. härar ifrågastiilld? Jo! så vidi jag förstår, endast genom lurendrejeri på Ryssland, Preussen och Sverige. PA Ryssland linge det en alldeles förträfflig afsättning, emedan det är ett stort och mäktigt rike, som mycket förbrukar, och emedan iletta rike icke allenast vidhåller ulan afven ökar förbudsåtgärderna till sina inhemska näringars uppdrifvande. Samma förhållande är med Preussen. Hvad sedan Sverige beträffar, sA ifall vi skola i en hast antaga de liberala theoiiema och för utländningens hästa tillintetgöra våra inhemska näringar, så Liefve vinsten väl kort, emedan jag förmodar alt Slilö icke hunne s i snart uppbyggas, som våra näi ingar vore undergriifda. Skulle åter våra näringar vid denna och en kommande riksdag fä så mångå försvarare, alt de icke kunde utrotas så snart, sorn SI itö Liefve upprältadt, så befarar jag alt dess uppkomst just skulle ske genom deras lindel gång. Men det är på det alt delta medel ej må vara tillgängligt för våra näringars förderf, som jag vill motarbeta del nya förslaget. Från Slilö kunde man med båtar lätteligen införa varor till alla punkter på våra kuster i grannskapet, och tullbevakningen Liefve der lika svår på den kuststräckan, som vid Öresund eller på Halländska kusten. jag vill nu öfvergå till den politiska delen. Det lie klart, att Gottland alltid är af stor vigt för den, som vill beherrska Östersjön. Utan tvifvel var det skälet hvarföre de stora statsmän, sorn på 1600-tnlet ville grunda Sveriges herravälde öfver Östersjön, begärde Gottland framför sådana landskap, sorn sammanhänga med det gamla Sverige.
Det lider nemi. icke något tvifvel, att man bör mera omhägna sitt eget lands mynt än ett främmande lands. Det är nemi. klart att ingen menniska kan genom någon lag åläggas att begagna ett främmande lands mynt, då jag deremot måste mottaga mitt eget lands, och då borde väl allmänheten vara mera skyddad i afseende å det sednare än å det förra. Då en förändring i delta afseende lättast och bäst torde kunna ske genom en återremiss, och då jag förmodar att äfven några andra punkter komma att återremitteras, anhåller jag, på grund af de skäl jag nu haft äran anföra, att denna § måtte så behandlas. Gr. Sparre: Den förändring LagUtsk. i detta afseende tillåtit sig, står i närmaste sammanhang med lagstiftningen i främmande länder under sednare tider, äfvensom med den kriminallag, som inom brödrariket Norge för några få år sedan antogs. I fordna dagar var förhållandet, att hvarje Stat skyddade sig sjelf och sitt mynt framför allt, och åt andra länders gaf det mindre hägn, som reoiprociteten kunde föranleda. Men, på sätt en utmärkt ledamot af LagBeredningen anmärkt, finnes numera ingen grund för alt iakttaga en så beskaffad rangskilnad mellan Staterne, att man skulle belägga förfalskandet af eget mynt med högre straff än förfalskandet af det utländska. Dessutom är det naturligtvis lättare att bedraga menniskor med ett utländskt mynt. Den svensk, som tager det svenska myntet i handen, kan med temlig lätthet inse huruvida detsamma är falskt eller icke. Om deremot en dansk eller en norsk Speciedaler företes, har man alltid svårare att bedöma, om någon förfalskning deraf egt rum. Nu är klart att i gränse-orterna är såväl det norska och danska som det svenska myntet ute i rörelsen. I Wermland t. ex. tvekar ingen att mottaga norska specier, och i Skåne är samma förhållande med de danska. Det är äfven en annan omständighet, som gör den nu ifrågasatta skillnaden ännu mindre nödvändig. I fordna lider, Den 26 Augusti. m då ingen latitud i straff egde rum, kunde det vara skäl att hafva en sådan skilnad. Nu deremot är förhållandet annorlunda.
Genom de förre hafva någre samhällsmedlemmar i viss män, liksom det vore en jordtorfva, eller ett fysiskt ting, skiftat emellan sig den alla af Gud förlänia rättigheten att nära sig med sine händers arbeten; och för att få desto mera förtjenst, har man utestängt andre från täflan, och för att fä arbetet för bästa pris gjordt, har man lill en del godlgjort arbetaren med den förhoppning, att han, då hail vissa år uppolfratt sig för sin husbonde och mästare, möjligen kunde blifva sin egen. Förhoppningarues mynt gäller högt, och arbetaren har derför förskaifat sig det med desto större ansträngning, och ofta först sent fått erfara, att ingen valuta var att erhålla för det bedrägliga myntet. Men har man genom skråförfaltningarne beröfvat en stor mängd menniskor rättigheten att med vissa arbeten få lifnära sig oell besvikit deni med nämnde falska mynt; så har man dock genom lösdrifveriförordningarne gått mera ohöljdt till målet, att nemi. skaffa sig arbete för godt köp, på arbetarnes bekostnad. Endast i förbigående må nämnas, att man, för uppnå - Dem 24 Augusti e. m. 451 ende af berörde afsigt, belagt menniskor, liksom boskap, med ulförselförbud och ulförseltull, som först under sednaste riksmöte blefvo afskaffade. Förnämligast liar man dock sökt vinna ändamålet, genom att ålägga en större del af landets innevånare skyldighet att mot deras vilja träda in i krigstjenst eller tjenst hos andra. I äldre författningar gifver man ganska ohöljdt denna sin afsigt, att vinna fördelar på arbetarens bekostnad, tillkänna; dock är numera den tvungna krigstjensten afskalfad, men deremot beträffande tvånget att antaga enskild tjenst, har raan, vand vid saken, sökt närmare bestämma och jemka de gamla stadganderne, under föregifvande, att författningen härom, som medför den verkan, att till förmån för de försvarsgifvandc nedsätta de försvarsbehöfvandes villkor, endast åsyftar att skydda samhället för rättskränkningar af personer ulan kända utvägar alt på lofligt sätt vinna sin bergning, samt på det de icke må falla fattigvården till last.
Banan emellan Malmö och Jönköping genomlöper också, såsom redan är nämndl, rikets bördigaste provins, och genom denna bana erhåller provinsen Småland en lättad kommunikation, hvaraf den mer än någon annan är i behof. Finnes det, Mine Hrr! någon annan bana, med undantag af den mellan Götheborg och Stockholm, som erbjuder det allmänna större fördelar? En annan talare har yrkat alt, för bevarande af Östergöthlands rätt, borde lemnäs öppet huruvida banan emellan Malmö och Jönköping skall utföras, eller om ej i stället en bana borde anläggas från Norrköping i riktning emot Jönköping. Lika med den siste talaren måste jag motsätta mig att en dylik propos. framslälles, emedan den innefattar en ny motion. K. M. har visserligen i Sin Propos. omtalat, att en stambana från Linköping till Jönköping skall anläggas, men i den Kongl. Propostn finnes intet nämndt om Norrköping, och icke heller har K. M. anbefallt, att något förslag till Den 1 November e. m. 229 en dylik bana skall upgöras. Detta inkast gäller icke om den Skånska banan, emedan frågan om densamma blifvit väckt af enskilda motionärer och af StatsUtsk. grundligen behandlad. Det kan visserligen anmärkas, att StatsUtsk. vid ett föreg-.de tillfälle afslagit de af motionärer giorda framställningar om denna bana, och att R. o. Ad. bifallit StatsUtsk:s Utlåt. JV2 274, men då jag med min röst äfven bidragit lill detta R. o. Ad:s beslut', anser jag inig böra fästa upmärksamheten på, att detta afslag var helt ocn hållet vilkorligt och gifvet under förutsättning, alt inga anslag skulle beviljas jernvägar i allmänhet. Slutligen bör jag nämna, att, då man yttrat tvifvelsmål om möjligheten att erhålla penningar till anläggandet af alla dessa jernvägar, orsaken, hvarföre Utsk. icke såsom förra gången först inkommit med utlåt, om fondsystemet, är, att inom alla Stånden yttrats missnöje deröfver, att denna fråga behandlas före den om jernvägarne, emedan man ansåg onödigt att upgöra förslag om penningars uplåning, innan beslut om jernvägars anläggande var af R. St. fattadt.
Om man återgår till föreg:de slalsregleringar t. ex. de för 1840 och 1844, så upptages i dem priset pä spanmålen till 6 r:dr tunnan, och tabellerna visa afl denna beräkning för de flesta fall var den riktiga. Jag tror således att man bör bibehålla samma beräkning äfven för denna statsreglering. Af tabellerna, som åtfölja betänk., inhemtas att inkomsterna ett är understigit beräkningen under denna titel, och endast uppgått till 213,233 r:dr, ehuru beräkningen upptog 246,000 r:dr. Således visar det sig alt det kan inträffa år, då, äfven med 6 r:drs medel2 H. “ 33 514 Den 10 Februari f. m. värde vid beräkningen, inkomsterna kunna understiga det belopp, hvartill de blifvit beräknade. Jag tror alt det är farligt alt här höja en sådan inkomstberäkning af spanmålen och taga till skäl derföre de höga markegångspriser, som varit under de föreg:de åren. Deraf skulle bestämdt uppkomma en för framtiden vådlig missräkning, hvarföre jag anhåller om bifall till betänk. Frih. Tersmeden: Huru denna fråga kommer alt afgöras, inverkar betydligt på efterföljande punkter. Här är fråga om priset på spanmålen 6 r:dr eller något annat för tunnan. Hr von Hartmansdorff har icke föreslagit något bestämdt pris, men jag förmodar att hans mening är att förhöja spanmåls beräkningen till 7 r:dr per tunna. Skulle detta blifva R. St:s beslut, så skulle beräkningen höjas med öfver 200,000 r:dr, men vid uppgörande af stats regleringen, anser jag af vigt att man tillser alt inkomster och ut gifter gä ihop. StatsUtsk. har vid denna riksdag, hvilket R. o. Ad. ännu icke varit i tillfälle att pröfva, höjt de förslagsanslag, sorn hittills varit under dess pröfning ungefärligen till de belopp, hvartill de under föreg:de år uppgått. Detta har naturligtvis skett för att förekomma att icke för framtiden sådana brister skulle uppkomma, som verkligen ägt rum under loppet af de sednare åren. Skulle nu R.
Med hänsigt till de hinder, som, enligt högstberörde nådiga skrifvelse, förekommit emot fullbordandet af det sjösänkningsarbele, för hvars verkställande E. K. M:t i nåder beviljat förre Expeditions-fogden Moritz det låneunderstöd, hvarom samma skrifvelse handlar och hvilket lån, derest arbetet blifvit fullbordadt, skulle, enligt de vid 1840 och 1841 årens Riksdag för dylika understöd föreskrifna betalningsvilkor, efter fem års förlopp från medlens mot slutet af år 1845 skedda utlemnande, återbetalas medelst erläggande af fem procent årligen å lånets ursprungliga belopp, dervid 3 procents ränta å capital-återstoden skulle beräknas och öfverskottet afgå å lånesumman, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt medgifva, det ifrågavarande lån må, under fortfarande skyldighet för låne-innehafvaren att erlägga den för lånet förut stadgade ränta, fa, med en tiondedel årligen af den ursprungliga lånesumman, till Riksgäldskontoret återbetalas under tio års tid, räknad från början af innevarande år 1851, så vida för denna kapitaloch ränte-betalnings behöriga fullgörande ställes sådan säkerhet, som af fullmäktige i Riksgälds-kontoret godkännes. Hvilket Rikets Ständer fa hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Maj 1851. Expeditions-UtekoUeIs Förslag till und. Skrifvelse, N:o 65- lil N:o 65. Uppläst och godkänflt hos Ridd. neli Adeln den 30 April 1851. Preste-Sländet den 30 — -—• Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 3 Maj -— Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående eftergift af en, förre arrendatorn J. Wedling ådömd arrendeskillnads-ersättning. (Stats-Ulsk. Uti., N:o 100.) S. A. K.
Utrönta bestaffaffenhet. borSe utgå efter -vederbörlig förwandUng, och ärlig Markegång ?tte Band. -.dra Afd92 139» Dm S7Lebru6 H. ZZng samt alls by Innehafware, som begagna Kronans i Jordebok uptagnc dagswedken borde derföre lik! Kronan erlägga betalning efter ärlig markegång. "" Herr von läeijne, 6eor§ tttbad sig harwid fä erindra, akt efter den sednare meningen till hwilken det wisierligen wore Riksens Ständers rättighet, aÄ samkPka, synleS honom likwäl arrende! blifwa sä högt, att desi åtnjutande icke mera bleftve en belöning. Friherre Ltael von HollsteinLorsttr l.vävi§. En of Arrendatorerne under denna Clasi Herr EaptaiNen LerxeakrLle har sjelf gifwit anledning att förmoda, det han wille äraga sig mångdubbelt förhöjde Arrén» Le willkoe: manne ej deraf för Riksens Ständer s?U kunde hamras, att med desie Kongsgärdar Vidtaga samma anstalter, som de, hwilka wid l 77a ärs Riksdag af Riksens Ständer fogades. > Arl^erre käjertL ^ ssreZric erinrade att af Stat - Utstottet lwerme altcrnativer blifwit förrstagne. Herr von Nelsn; hade upogiftvlr ett tredje, att i uudAr dänighet updraga Kongl. Maj:r, att efter Arrenda t kyreracS höranoe fastställa arrendk-wilkoren; och hem» ftälde Friherre Läser!.- til? Ridderstapet och AdelnS vmpröfwande, om ick L-nna utwäg torde wara dm lämpligaste. - ' - 0^ 'i.'.""' Zerr ^orclönstolpE, Austers.
Vill man sedan i största hast ha färdig en S:t Juliennesoppa utaf buljong, Cibils eller annan köttextrakt, så äro ju äfven rötterna färdigkokta. TJiilis. Svampsallad. Alla ätliga svampar duga härtill. D e små, såsom nejliksvampen, begagnas hela som de äro, de större skäras i bitar. När de äro rensade och sköljda, förvällas de, läggas på linne att afrinna, hvarefter de nedläggas uti en burk, öfverhällas med uppkokt ättika, tillsatt med spansk peppar, lagerbärsblad och något muskottblomma. Utilis. Fönsterträdgården. Vill du ha dina rosor att blomma rikt. så vattna dem dagligen med tvättvatten (tvålvatten) och någon gång med vatten, hvari man tvättat färskt kött eller fisk. Tvätten. Att tvätta kulört ylle. I varmt vatten vispas såpa till en ej för stark lut. Detta kokas upp och lemnas sedan att kallna till 26 å. Häri kunna tvättas kulörta klädningar, möbeltyg, dukar m. m. Det tvättade bör sköljas i vatten af samma värmegrad. Teff. Ett sätt att tvätta, som inbesparar mycket arbete. Till 50 liter vatten tagas 850 gram såpa, 2 matskedar ammoniak och 1 matsked terpentin, som vispas 1 kokhett vatten. Kläderna, som förut legat i kallt vatten, uppvridas och läggas i luten, ligga väl öfverhöljda och tvättas i samma lut. Kunna derefter bykas på vanligt sätt. M. Hvarj ehanda. Att polera blecksaker. Blecksaker poleras på flere sätt. Att, sedan de först tvättats väl rena antingen i sodalut eller blott varmt vatten, och derefter torkats, då öfvergnida dem med en klufven rå potatis, som doppats i fin sand, ger mycket godt resultat. Man måste ofta skära bort det redan begagnade på potatisen samt gnida väl och taga ny potatis, då den gamla är otjenlig. — Flere andra sätt finnas, men vill jag blott nämna ett, som min lilla hjelpreda skall få äran utaf, ty det var just hon, som härförleden tog och försökte, om ej stearinolja och •wienerkalk skulle duga till bleck såväl som till messing.
Ali cohtroll 1 afseende pl Odllngs-LShaei medels behöriga användande stadne i Orten, och varg fästad vid Hushållningssällskapets (Knnun* gena BefaUningshaJvandes^ särskildta ansvar. a 5* Läöens Hushållnings-Sällskap (Konungens Befallningshafvande) böra till Riksens Ständers Banco-Utskott, vid Riksdagarne, och till Riksens Ständers Revisorer öfver Banco-Werket deremellan inlemna en korrt beskrifning öfver fortgången af alla Qdlings-företag, sora med Lån från Banquen blifvit understödde. 3 §■ Skulle det befinna9, att ett till odling utlånt Capital icke blifvit till dess bestämda ändamål användt, bör Landihushållnings-Sallskapet (Konungens Befallningshafvande) sådant hos Ban* co-Styrelsen anmäla, då hela Lånet, jemte åtta procents ränta från utgifningédagen, genast utsöktes, och tillfaller af den öfver Qrdinarie-interesset ingående Straffränta, elen ena hälften Landtb liushållnings-Sällskapefs Cassa, samt Läns-Lazarettet i de Län, der Lsndthusbiållnings-Sällskaper antingen ej finnas, eller befattningen med Odlings-Iån sig afsäga, och dea andra hälften aagifvfren. Reglemente. »95 En sådan Låntagare må ej vidare éga rätt,’ ätt af denna Låne-anstalt sig begagna. Hvad här ofven är vordet stadgadt, så i afseende på tiden för anmaningars och Lagsökningars anställande, som Kanco-Styrelsens pröfnings^ rätt vid säkerhets-handlingarnes antagande galle för både äldre och nyare Odlings-lån; men för öfrigt komma, i anseende till de förut utgifne Odlings-lånen, Kongl. Kungörelserna af den 07 September 1815 och den 3 November 18x9* jemte de öfver dem meddelde förklaringar, att tjena till efterrättelse. Stockholm d. ei Dec. 1833.
Att utan vidare undersökning upphäfva KrigsAcademien, vöre visserligen i alla fall ett förhastadt steg; men till äfventyrs torde man framdeles kunna jemka saken så, medelst en lättare cours vid läroverken, eller tillfälles öppnande att der mer egna sig åt egentliga rniiitaira studier, att samma Academie blefve öfverflödig; och af denna anledning förenar jag mig på det högsta med Friherre Björnstjerna i den framställning han gjordt , om en noggrann undersökning af cilla Läroverk i Riket, och att en berättelse om deras skick måtte till nästa Riksdag vara färdig. Hvad jag blott velat bestrida är Friherre Björn - Den 23 Maji, 283 stjernas yttrade mening, att en skicklig officer ej skulle kunna utgå ifrån våra allmänna Läroverk, hvilket IngenieurCorpsen till en början bäst torde vederlägga; och jag är öfvertygad att Herr Friherren, med den upplysning han äger, skall vid närmare undersökning biträda min tanke. En annan värd ledamot af Ridderskapet och Adeln har tagit KrigsAcademiens partie af mindre evidenta skäl, och yttrat att våra läroverk i allmänhet ej dana rätt goda Sujetter. Det är väl möjligt, att den värde talaren haft rätt i något, ty hvilken åker är utan ogräs? men att t. ex. Informatorer, hämtade ifrån Läroverken, endast lära sina elever spela kort, är en beskyllning den jag, till våra Läroverks heder, tror vara så vida förhastad, som man ej af ett exempel bör sluta till hundrade af samma beskaffenhet. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt memorial måtte få åtfölja de öfriga i samma ätnpq till vederbörligt Utskott. Nio a. Grefve Hårdf Carl Guftafx Höglofl. Lagutskottet har förklarat det vara af erfarenheten ådagalagdt , att oagtadt dels flere provincers skiljande från Götha HofRätts jurisdiction och dels sainrn^
De ovigtiga detaljer, som utgöra bålen i de flesta historiska arbeten, kunna alltså jemföras med de oförutsedda tilldragelserna i individens lif. Herbert Spencer förkastar afgjordt det vanliga sättet, hvarpå historia studeras. Historien skall enligt hans uppfattning hafva en vetenskaplig grundval, skall vara hvad han någorstädes kallar beskrifvande sam-hällslära, i stället för att, såsom ofta är fallet, utgöra blottett magasin för anekdoter och personela uppgifter. Det är klart, säger han ironiskt, att ett sådant studium, som han begär, icke kan ställas i jemnhöjd med dessa historiska stu * dier, hvaraf man i allmänhet är så djupt intresserad. Det öfverlägsna värdet af en kunskap om konungalängderna, dynastiernas öden och hofvens trätor står utom all fråga. Om mordkomplotten mot Amy Robsart anstiftades af Lei-cester sjelf med drottning Elisabeth som medbrottsling eller icke, om den af konung Jakob lemnade berättelsen om Gowriesammansvärjningen är sann eller falsk, äro tydligen frågor som måste afgöras, innan man kan draga några för-nuftsenliga slutsatser angående utvecklingen af våra politiska institutioner. Att Fredrik I af Preussen grälade med sin styfmoder, misstänkte henne för att vilja förgifta honom, flydde till sin tant och efter att hafva tillträdt kurfurstevärdigheten genöm stämplingar och mutor arbetade för sin konungamakt; att en half timme eftér hans död hans son Fredrik Wilhelm afskedade hans hoffolk, började en sträng hushållning, gjorde till sin lifsuppgift att rekrytera och öfva sin armé och att han började hata och förfölja sin son — dessa och dylika uppgifter rörande alla ^konungafamiljer i alla tider äro tydligen saker, utan hvilka civilisationen ej låter förklara sig.