Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ätt motionen derom, såsom i dag gjord, hvilar på bordet till i nästa Plenum, år lagenligt; men hvarföre det skulle hvila till dess Konungens Nådiga propositioner ankomma, förstår jag icke; ty långt ifrån att ingripa i något af hvad, i anledning af sådana propositioner, kan blifva nödigt att öfverväga, skulle, som jng tror, en särskild lättnad, en nyttig förberedning vinnas, genom detta Utskotts arbete. Herr Hjerta: I anledning af den anmärkning Grefve von Rosen gjort vid min motion, jBen 6 Februarii, 3i3 vågar ]ag fästa den ädle Grefvens uppmärksamhet vid RifcVlog-Ordningens föreskrift, att Allmänna Besvärsoch Oecouomie-Utskottet, filena hör befatta sig med de frågor, som från Blåliden i besyårsvåg, eller för oeconomiska lagars stiftande till detsamma öfverlemnas I denna nu förevarande sak, hrr blott varit fråga, att remittera till Statsoch Revillnir gsUtskpttet, så att säga, allenast för att fästa deras Ledamöters uppmärksamhet på nödvändigheten af skatternas, förminskande. Sorn likväl jag anser 'detta vara så vigtipt, att hafva moget be. traktat, förrän dessa UJtsk°tt börja sin handläggning vid HiksStatens bestämmande, kan jag ej gnnat ån framhärda i mitt förslag, och anser att den ädle Grefven borde frångå sin deri föreslagna, förändring. '•k' Ingen skulle hälldre än jag se, atf; EkonomieUtskottet genom behandlandet af dylika mål, likasom åter hlefve hvad Ekonomiska Deputat i onen var i fordna tiders representation, då den ovilkorligen ålåg, att till Riksens, Ständer inkomma med en berättelse om Rikets ekonomiska tillstånd, och ägde de dertill nödige medel genom Collegiers och Landshöfdingars berättelser; men, när Grundlagen ej nu sådant anbefaller, lärer detta ej kunna, ske.
Den 19 April. arbete återstod, och tidpunkten för den efterlängtade förbättringen af Lagverket aflägsnades allt mer och iner. Till undvikande af denna olägenhet torde Riksens Höglofl. Ständer fördenskull finna tjenligt, att genom dess Lagutskott infordra ett förslag till hufvudgrundernes bestämmande för ett förbättradt Rättegångssätt, för att, efter pröfningen deraf, ett sådant förslag vid denna Riksdag till Kongl. Maj:t aflemna. Den bästa ledning för detta arbete lärer Lagutskottet kunna hämta af de upplysningar, hvilka ifrån den af Kongl*- Maj:t, pä Riksens Ständers begäran, tillförordnade LagComité blifva att tillgå,dåComitéen äfven åt denna hufvudsakliga del af dess befattning redan lemnat sin uppmärksamhet, och af hvilken Comité Lagutskottet fördenskull torde få Ståndens tillsägelse att, i föreskrifven ordning, begära de upplysningar, som ämnet fordrar. Jag för min del anser mindre fråga böra uppstå om alldeles nya Inrättningar, än att i möjligaste måtto återföra vårt Rättegångssätt till dess ursprungliga enkelhet, likväl med nödigt afseende uppå närvarande tiders skick och fordringar. Drift och skyndsamhet i Lagskipningen, under ett noga iakttagande af allmänhetens rätt och beqvämlighet, caracterisera på det fördelaktigaste sätt våra äldsta La^ gar. I de sednare sökas dessa caractersdrag nästan förgäfves: Mera invecklade förhållan den man och man emellan i sednare tider hafva väl gjort vissa nyare föreskrifter oundvidkliga; men ännu mera har till denna åt - Den 19 April. 517 skillnad emellan äldre och sednare Författningars anda bidragit, att Allmänhetens sanna fördelar och rättmätiga beqvämlighets fordringar började allt mer och mer sättas å sido. I en tid, då, till exempel, Häradshöfdinge» och Lagmanssysslorna ansågos föga annat än såsom en gifven tillhörighet för Rikets högsta värdigheter, och då sedermera ett nästan oinskränkt Embetsmannavälde hade öfverhanden, afsågs föga beqvämligheten för mängden, utan blott för den dass, som utgjorde på en gång både Lagstiftande och Lagskipande magtens verktyg:
a • ar a l 36,512: 35. 8. visar det sig, att, om alla förrberörde utbetalningar kom ma att ifrån Riksgälds-Contoiret bestridas, dertill, utöfver hvad förut är vordet afsatt, fordras en tillgång af . 285,6o5:41*J®» Härvid förekommer likväl, att, enligt hvad förut är vordet yttradt, en betydlig del af den häruti inberäknade tillökningen härrör deraf, att ersättning för spanmål under löner blifvit å stat upptagen, i stället att den hittills, i den nion sådan, efter olika Rtks-markegångspris, ifrågakomma, blifvit godtgjord af öfverskotten å Statsverkets inkomster; och då Riksgälds-Contoiret således, derest denna omflyttning icke egt rum, fått vidkännas berörde utgift, genom förminskning af öfverskottsmedlen, som nu deremot, utan dylikt afdrag, komma RiksgäldsContoiret till godo, hvadan och då Utskottet, uti förut upgjorde caleuler, icke tagit öfverskotten å Stats-verkets inkomster, ifrån och med nya Stats-regleringens vidtagande, i beräkning, annan tillgång icke synes behöfva afses för ifrågavarande ersättning, utgörande för arne år, a 94.968 R:dr 21 sk. årligen 189,936:42. — skulle återstående behofvet på sådant sätt utgöra 95,668:47. 1 o. men äfven om, vid Extra Stats-regleringens afgörande, alla de af StatsUtskottet tillstyrkte anslag skulle blifva beviljade, och således de dertill 6 Stats-Utslcottets Memorial, N:o 464. beräknade tillgångar varda disponerade, synes dock någon förlägenhet för Riksgälds-Contoiret alt bestrida jemväl berörde utgifls-belopp icke kunna uppstå, enär, enligt hvad nyss .nä rundt är, ölVerskolten å Stats-verkets inkomster, ifrån och med år 1841, icke tagits i beräkning för de å nämnde Contoir gjorde anvisningar, och således utgöra en odisponerad tillgång. Stockholm den 4 Mars 184 •
Staten utskylder såsom utbyte emot garantien å ägande rätten 5 men när gäckas väl mera oförsynt denna rätt än igenom slappheten af den lag sorn så illa skyd-! dar den del af jordegendomens värde, hvilken behöfver mansåldrar för att återställas. Tillgripandet af annans säd på den åker som endast behöft ett år till dess alstrandej straffas strängare än nidingsverket af den som förderfvar en park (och hvad han ej samlar nederbryter) hvars skugga planteraren så svår^ ligen hinner njuta. Lägg nu till detta, svårigheten att beva ’ ka skog, denna dyrbara del af den egendom för hvilken man skattar, och jag vågar hop Den 26 Februarii, pas ett allmänt deltagande i min önskan: Att skogsåverkan må arnes lika med stöld. Så framt ej denna rättvisa erhålles, må man fåfängt hoppas på skogshushållning och skogsplantering,^ ett land der innebyggarne ej börja med att skydda den skog de af natu-* ren redan äga. Förvändheten har gått så långt att man hördt sophister påstå, det Sverige mest bör tillskrifva lättheten för skogsförstöring välgerningarne af ett mildradt klimat. Måtte vi ej i financer få samma sätt att uppgöra systéme! Målarens erkända sköna stränder, undgå ej den sköfling för hvilken lagarne blunda, och snart skall dess lummiga holmar ej längre afgöra dess företräde framför Geneversjön, om ej ett räddande skogsförbud skyndar till skönhetens undsättning. anhåller att detta mitt betänkande måtte till behörigt Utskott varda remitteradt. Herr von Hartmansdorff, Augn fl Då 1 sista Plenum den 24 dennes, fråga var om Friherre Palmstjernas förslag, att de till lä-t rost«ten anslagna inkomster måtte syftesenligare fördelas och användas, för att bättre uppfylla
H. Ya.hn.e sarnt sjisom. s ~ ~ p p l e m t e r 1,itteratijren Ernst Beck ~nai I, frijlcen G. Elfiing, liansl.irbdet L. Eorssman relitor C. van TFrsei~, fnl Th .. Gylden, froken 0. Hjelmeros, ka4pten L. A. liubendioli, fk~knariia A. Roos och A. S~i~dstrom, frn G. Weidenliielii~ och docenten L. H. b e r g. En hlicl. pa dell, almorstacles i hgftet ii~fiirda forteclmiagen B cle tio 5xe1rs styrelser visar med ijfvertygaide ltlaxhet h r o fh de ~sld ' ti~iiigar varit so111 i st,yrelsens sainma~i.s&amp;tt~r ing forelioriuit. Ett oah annak n.aiii.n V B X ~ I. ~ inen, sai111~-Lm1s#ttllii1.geii Br i clag icke ~ixindre ho~r~ogen. 3.n eftcr ilet forsta vitl.et. Hii.r stoci 3l.n Pijrblul.clet mot sllztet a f dlr 1.884 ined ~ z d g m f ': ~ li~e (llemi~irw:, SB godt som iilga ii~lio~wter, ii1ge: l-L lok+l, men med en stor styrel se och sto~: a fi: a~iit.i.dsplai-t er. Det a r a.ngniiiim t altt taiilm til.lbalra, p; oi, dessa första taniligen.
Men ingalunda har jag bestridt Svensken förmåga att strida på hvad sätt som helst, samt strida tappert och lyckligt, likasom jag ej heller påstått, att beväringsynglingen, om han får tillräcklig öfning, icke kan hinna samma användbarhet som den indelta soldaten. Man behöfver i detta afseende endast påminna sig Wermlands jägare. Åtskilligt skulle visserligen kunna sägas om den emot mig anförda nationaliteten af Gustaf Adolphs här, hvilken till stor del utgjordes af främmande nationer; men detta hör icke hit. Jag bestrider än, att våra citerade, ärofulla krig förts efter mass-systemet. De fördes genom utskrifning, och hvad denna var, det är nutidens conscription. Uppbud i massor hafva vi undantagsvis haft; men aldrig utgjorde de vårt systematiskt påräknade försvarssätt. Jag tänker fullkomligen, att den entliusiastiska hänföring, som förutsätter en ständigt till hands varande benägenhet att för ett sig yppande ändamål resa sig i massa, icke tillhör vår nationalkarakter; men jag har dermed icke klandrat denna karakter; tvärtom. Hvad angår mitt yttrande i anledning af Fältmarskalken Stenbocks segrar i Skåne och en talares anmärkning dervid, svarar jag, 102 Den 24 Maj. att äfven jag yrkar grannlagenhet emot andra nationer i parlamentära debatter; men att jag noga känner den gräns, denna grannlagenhet utstakar och som ingalunda öfverträdes genom förmodan, att en fiendtlig arme' för mer än ett sekel tillbaka manövrerat illa, då den besegrats. Hvad jag nämnde om Rysslands energiska försvar 1812 är ett factum, hvars åberopande icke kan med riktighet anses för annat, än en purt historisk citation. Aldiäg blir en opinion om vår yttre politik af mig på detta rum yttrad, så länge jag förblifver ett af denna politiks ombud. Att uti mina anföranden tro sig finna ett så olämpligt yttrande är och blir alltid ett misstag. Hr von Troil: Hvad beträffar principen för vår nationalbeväring, är denna af Hr Lefre'n så nöjaktigt utredd, att det skulle vara öfverflödigt och förmätet af mig att vidare tillägga något, särdeles som vi om några dagar återkomma till frågan vid öfverläggningarna om budgeten.
Men utom de suggestioner, som k o m m a från främmande håll, gifves det äfven sådana, som uppträda spontant hos personen själf o c h som ha sin orsak i hans egna föreställningar. Dessa kallas autosuggestioner, som spela stor roll vid många sjukdomars uppkomst o c h behandling. E n autosuggestion kan uppstå g e n o m en association af föreställningar. B l i r någon t. e x. förskräckt vid ett visst tillfälle, inträder ofta samma förskräckelse vid ett följande tillfälle, o m det inträder under för öfrigt lika förhållanden. Många sjukdomar ha sin rot i en dylik autosuggestion. Så t. ex. har Forel visat, att många fall af habituell förstoppning uppstå på detta sätt, likaledes många krampformer såsom skrifvarckramp. Talrika hysteriska sjukdomssymptom kunna också hänföras till denna orsak. Förr har man kallat några af de på detta sätt uppkomna sjukdomar för » inb i l l a d e », men clet vore bättre, om man till deras förklarande använde autosuggestionens begrepp, ty eljcs skulle man konsekvent hålla äfven så recla åkommor som habituell förstoppning, skrifvarckramp, stamning m. fl. för inbillade sjukdomar. D e t är sålunda ett o o m - tvistcligt sakförhållande, att g e n o m autosuggestion verkliga sjukdomar kunna uppstå. täckt. (Forts.) * Från Iduns läsekrets. » Falska mynt. » En pröfvad m o d e r har m e d rätta tagit till orda (i Idun n:r 10) om den skamliga lek m e d kärleken, som kallas flirtation. Om hvar o c h en, som i det afseendet blifvit misshandlad, skulle tala, skulle vi få en hel literatur o c h det skulle kanske kunna bidraga till att rycka upp ogräset. Denna ohederlighet i känslor o c h utprånglandet af dess falska mynt äro förhatliga för hvar o c h en, s o m håller på heder o c h tro i det afseendet såväl s o m i alla andra.
Med smärta har jag sett bäöe Skrar och ängar ofta borttagna och utmagrade af urgamla Ekar, och genom förfarenhet wct man att hwarken Säd eller gräs pä iZ a 20 alnarcircu!r>fera>m wäxer wid en fädan Ek.— Jag wet e« xempcl pä att Jordbrukare bjudit 6^8 R:dr för att mista ett fädant missfoster ur sin äker. En wä^d Ledamot har wäl utk rn ingifwen Motion nämnt, att dessa Trän wore nu ej mera hatade, sedan en Författning utkommit som facikitcrar deras borttagning; men wara hur det will med denna författning, sä wct jag att sä märga omwägar, inlagor» Instan lier ja till och med Fatalie-tider härmed har gemenskap, det Jordbrukare snarare wäljer en Engelsk Säg eller nägot annat konstgrepp. — Jag wet den Jordbrukare som i förledit är tilbjudik Kronan ivc) Ekar till skjänks och har wclat nedhugga dem sjelf, men blifwit refuserade; desse Ekar stä ännu qwar, borttaga en skön äng, och med densamma locaorde pund hö ärligen. Det är ännu obegripligt att författningar gifwitS emot utrotande af sädane Ekar som stä i Äker och Äng; ty hwad andra anqär, som stä pä oländig mark, kan jag ? förhand försäkra, att utom näqon författning de ändä bkifwa wärdade. Jag wet dä icke hwad en sädan 'Förordning tjenar till, endast att förorsaka brottmäk, eller ock en stor förminskning uti Hö och SN>. —> Twärtom borde ben Åkerbrukare plikta som räter en Ck stä uti sin äker. L. E. kIZAla. Remitterades till Allmänna DeswärSoch Cconomie -Utstottet. Fri - Den 26 September. 935 Friherre 8 tjorn stest t, Sarl Lukas, hade inlemnat följande Memorial, hwllket iiplästeS. Hdmjukt Memorial!!
Det var heller ingen osanningnär jag då hviskade henne i örat, att mitt förhärdade knekthjärta sällan klappat varmare. Med vemod minns jag de lyckliga dagar, som nu följde, och hellre än att återkalla dem timme för timme öfverlåter jag åt er andra och helst åt de yngre att göra sina imaginationer. Likväl ställde jag alltid Makar hvar afton som post utanför huset och lämnade aldrig huggvärjan. Ibland kunde Katarina på lek rycka den från mig och hålla den sträckt med båda händerna om fästet samt stampande gå genom gemaken, medan höstregnet slog på rutorna. De löst upphängda gobelinerna sattes i rörelse af luftdraget bakom henne, så att bilderna tycktes andas och böja sig. Det gaf genljud hvar gång hon med den svarta hättan neddragen som en gammaldags stormhatt ropade sitt: Framåt! Då byggde jag barrikader af bord och gyllenlädersstolar ända till dess jag midt under anfallet med ens sprang fram och bemäktigade mig både sköldmön och hennes vapen. Jag hade ej längre någon tanke för mina kamrater, som under tiden kanske hungrade och blödde, och min enda önskan var att alltid få stanna där jag nu befann mig. Katarina luktade alltid lavendel. Vi hade afstängt ett hörnrum för vår räkning, och dit lyfte hon in sin stora kista, som helt och hållet var öfverklistrad med blårutigt papper. Den innehöll hennes kläder och öfriga tillhörigheter och öppnades aldrig utan att fylla rummet med lavendellukt. Det var hennes käraste tidsfördrif att ligga på knä framför kistan och draga upp alla klädesplaggen och en mängd små dosor och askar samt därefter åter packa ned dem med största omsorg. När jag fann detta allt för tråkigt eller rummet ibland blef för kallt, öfvertalade jag henne att gå med mig ut i storsalen, där vi satte oss på ugnen. Då pröfvade jag att fängsla hennes uppmärksamhet genom att berätta min långa huggvärjas lefnadshistoria och knusslade därvid just ej med ord. Jag visste med säkerhet, att den redan då hade elfva människors död på sitt samvete, och på min arm kunde jag visa henne ärr efter både snuddskott och hugg. Men hon frågade icke mycket därefter. Berättade jag då sagan om prins Gideon af Maxibrandar, blef hon otålig.
Och, med anledning af dessa förhållanden, har den talare, hvars anförande 'jag här åsyftar, förklarat, med hela vigten af sitt ord såsom kronans rådgifvare, och såsom mer än någon af sina kolleger initierad, alt »vi måste vara betänkte på vårt försvar», och att, ehuru ingen med visshet kan förutsäga hvilken utsträckning, hvilken omfattning, en möjligen uppstående strid kan komma att taga, »så mycket är säkert, att hvar och en har skyldighet att tänka på sitt eget hus.» Mina Hrr! det var med känsla af denna skyldighet som jag väckte den motion om anskaffande af bepansrade fartyg, hvilken nu är under behandling. Stats-Utsk:t har delat denna känsla, då det tillstyrkt beviljande af det af K. M. begärda kre - 368 Den 2 December. ditiv af 3 millioner till försvarsanstalternas fullständigare ordnande, hvilket också blifvit af R. St:r bifallet. Olikheten mellan Stats-Utsk:ts och min uppfattning af den gemensamma omtankan för fäderneslandets väl, ligger således endast i begreppet om denna omtankas utsträckning och omfång. Stats-Utsk:t har tillstyrkt, att R. St:r måtte lemna såväl min som öfriga motioner om vårt försvarsverks förstärkande utan afseende, på den grunden, att det ansett de dertill beviljade 3 millionerna vara tillräckliga, enär K. M. icke begärt mera. Det är en hög auktoritet, bakom hvilken Stats-Utsk:t affärdat min motion och de öfriga förslagen, som syfta till samma hul vudmål. Jag tviflar likväl på att denna auktoritet i detta fall varit afsedd att tjena till skärm för Stats-Utsk:ts obenägenhet att bevilja mera till vårt försvarsverk, än det kände sig icke kunna förneka, och hvilket — jag medger det — Utsk:t med den största beredvillighet tillstyrkte. K. M. har begärt och erhållit medel till våra försvarsanstalters fullständigare ordnande. Hvad sjöförsvaret angår, har Chefen för dess Dep:t förklarat, att anslaget icke afsåge anskaffandet af någon sjökrigsmateriel, utan endast att göra verksam den materiel, som finnes.
JN':o 92, i anledning af tre Stånds återremiss å Memorialet, N:o 75. Nto gi, i följd af återremisser å Memorialet N:o 78; samt JS:o g4', i anledning af återremisser å Memorialet N:o 79. Ståndet, sorn förklarade sig icke finna skäl att frångå de beslut, som Ståndet lättat, i anledning af Constitutions-Utskottets Menio ial N:ris 75, 78 och 79, godkände de uti Memorialen Njris 92, 93 och 9.4 föreslagna propositioner för omröstning i Förstärkt Consfitulions-Utskolt. N:o 97 med förslag till upphäfvande eller ändring af TryckfrihetsFörordningens 5:te §. 13 moment. N;o 98, med förslag lill ändring af Riksdngs-Ch dningens 59 § och Tryckfiiheta-Förordningens 2 § 4 moment; samt A;o 99, med Utlåtande öfver Kongl. Magis Nådiga Proposition örn ändring i 87 §. Regering*-formen. De i dessa 3:ne sistnämnde Memorial föreslagne Grundlags-ändringar blefvo af Ståndet antagna till behandling vid nästa Riksdag, enligt 56 §.
Vid dessa förhållanden syntes det kommitterade vara både mindre lämpligt och utan allt ändamål att längre bibehålla merbesagde utskyld, hvars uppförande jemväl förut vore af Rikets Ständer förutsatt, helst någon fördel af densamma icke för staten uppkomme, enär motsvarande lindring i andra utskylder åtnjötes, men deremot räkenskapsoch uppbördsverket invecklades, hvilket kunde undvikas genom försvinnande af så väl ifrågavarande serskilda ränta, som den deraf föranledda lindring i bevillningen, hvilket ock kommitterade hemställt. På dessa anförda skäl får Utskottet 7:o. tillstyrka, att Rikets Ständer för sin del ville besluta, att den så kallade Fahlu kungsgårds-bjelp måtte afskaffas emot samtidigt försvinnande af derför - Slals-Ulskollels Ullålande, N:o 242. 17 för medgifven lindring i bevillningen; dock med iakttagande, alt den del af räntan, som på lön är anslagen, icke kommer att upphöra förr än efter nu varande landshöfdingens afgång från beställningen, så framt han ej skulle vilja, emot ersättning efter den grund, som för indelda löners godtgörande, i händelse af deras indragning, här efteråt omförmäles, räntan frånträda. 4:o. Angående Näs kungsgårds reparationsmedel. Den afgift, som, under denna benämning, utgöres af Näsgårds fögderi med 66 r:dr 32 sk. och af Vesterbergslags fögderi med 33 r:dr 16 sk., till underhåll af byggnaderna å Näs kungsgård, anslagen till öfverste-boställe vid Dalregementet, är vorden, (sid. 64) såsom innefattande en serskild skattskyldighet utöfver hemmansräntor, af kommitterade föreslagen, att, vid nu varande boställs-innehafvarens afgång, jemväl försvinna, samt med boställets underhållande derefter enligt gällande författningar tillgå. Kommitterades i delta ämne gjorde framställning finner Utskottet vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, och 8:o. tillstyrker fördenskull Rikets Ständer att berörde förslag bifalla. 5:o. Rörande dagsverksskyldigheterna.
På gräsets sirligt skurna fäll stod blomstrens döda klunga; dess griftsång ljöd från byns kapell, Som ringde in septembers kväll med mollstämd koppartunga. De gingo fram på fuktig sand, herr Peder och hans mah.a, med blick i blick och hand i hand, men tanken drog tillbaka till aldrig glömda vandringsår, då blodet sjöd och brändes och foten gick på villospår i äfventyrens dunkla snår, där syn och sans förvändes. Då sjöng i parken mången natt herr Peder till sin luta och fick till lön en kyss, ett skratt och så ett famntag njuta. Då förde ock ur spiltan han sin ungdoms vilda skimmel, hvars betsel klingade och brann, når Peder red till storms och vann med vapenmakt sin himmel. » Kom, älskade, och bida hår, där floden sakta strömmar! Vår skumma väg mot djupet bår till hvila utan drömmar. Nu låt oss minnas rosors prakt, form dagen helt förflutit, och låt oss minnas kärleks makt och allt, hvad lifvet bäst oss bragt de timmar, som vi njutit!) '! i&gt;Se kvällens starka purpurbloss i slottets rutor brinna. O, må dess flammor kyssa oss, form de i moln försvinna! Når mörkret sen på ljuset rår, fullbordas våra öden: då sitta vi med med grånadt hår och vänta utan suck och tår på vinter gästen Döden ... » Ernst Högman. * N o l i m e tangere. " å jag ännu var barn, gjorde jag för första gången bekantskap med den blomma, som i södern bär detta betecknande namn. Jag erinrar mig ännu, med hvilket intresse jag iakttog, huru de känsliga blombladen vid minsta beröring af mitt barnafinger krympte samman inom de styfva hjärtbladen. Det var för lustigt! Gång på gång måste experimentet upprepas, utan tanke på att blomman måhända - verkligen erfor ett fysiskt lidande af det som för mig var lek. Senare i lifvet har det mången gång fallit mig in, hur ofta man bland människorna påträffar med sensitivan besläktade naturer, hvilka man kanske omedvetet, men omildt, vidrör. Jag kände en gång en ung flicka, kände henne ganska nära, då hon under en följd af år var min elev.
Palmstjerna, Carl Otto och Frih. Cederström, Claes Rud., afgifne yttranden lill Utsk. remittera. Till stöd för motionen har blifvit anfördt, af Hr Aminoff, att konseqvensen fordrade, det R. o. Ad. iakltoge enahanda förfaringssätt i afseende på val af Suppleanter i Stats-revisionerne, som vid öfrige val till de funktioner mellan riksdagarne, som af R. o. Ad. tillsättas, samt af Frih. Cederström, Rud., att Frilen icke funne, hvarföre Riddh.Direkt. skulle vara uteslutande i besittning af förmågan att på ett tillfredsställande sätt välja Suppleanter uti Stats-revisionerne, och hvarföre icke R. o. Ad. sjelfve skulle kunna välja äfven dessa Suppleanter. Häremot har, å andra sidan, Hr Gr. Lagerbjelke erinrat, att bland ledamöterne i en StatsRevision, den främste naturligtvis måste vara passande till Ordf-.de, och att, i enlighet med antagen sed, bland Ad:s Revisorer äfven borde finnas en, som tillhörde K. M:s Flotta och en annan af indeldta arméens Officerare. Om nu R. o. Ad. skulle välja Suppleanter på förhand, och således ulan alt veta hvilka af de ordinarie Revisorerna som afginge, för alt af Suppleanter ersättas, borde dessa sednare, för den händelse att t. ex. Ordf.- den, Sjö- eller Landt-officern afginge, alltid vara qvalificerade att inträda i någonderas ställe; men då Suppleanterna skola inträda i den ordning de fått flesta rösterna, kunde man väl ställa så till, att en och samma person vore passande att inträda både i st. f. Ordkden och Sjömannen, men att på samma gäng vara Sjö- och Landtofficer, det vore omöjligt.