Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande slutligen de af så väl Lönnberg som Per Ericsson och Ola Bosson Olsson väckta, af Sven Rosenberg från Christianstads län med flere inom Hedervärda Bonde-Ståndet biträdda förslag, om bestämmande af annan grund för skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af tingshus och häradsfängeise, hvilka alla förslag gä derpå ut, att denna byggnadsskyldighet borde af samtlige häradsboer utgöras efter det en hvar åsätta fyrktal, så ehuru Utskottet icke kan annat än medgifva, att den grund, efter hvilken berörda byggnadsskyldighet, enligt nu gällande lag, utgöres, eller gärdatalet, är olämplig, emedan den leder till enahanda missförhållanden, som, enligt hvad här ofvan blifvit antydt, hemmantalet, lagdt till grund för kyrkobyggnadsskyldigheten, medför, likasom att, då anledningen till den vissa slag af privilegierad jord i lagen medgifna frihet frän deltagande i tingshusoch fängelsebyggnad, till följd af förändrad lagstiftning i andra grenar, till större delen bortfallit, något undantag för fastighet af hvad slag som helst icke borde ega rum; likväl och då motioner vid innevarande riksdag blifvit väckta om genomförande af det utaf Lagberedningen rörande domstolarnes organisation framställda förslag, enligt hvilket samtliga härader inom en domsaga skola om gemensam tingsstad förenas, samt det beslut, som i anledning af omförmälda motioner och Lag-Utskottets deröfver redan afgifna utlåtande kommer att fattas, uppenbarligen kan i väsendtlig mån rubba nu bestående förhållanden med ifrågavarande Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 1. 7 byggnader och möjligen inom ganska kort tid påkalla helt nya stadganden; fördenskull och enär nu omhandlade byggnadsbesvär icke kan anses vara af den tryckande beskaffenhet, att en lagförändring, som snart nog kan behöfva revideras, just nu är af nöden, får Utskottet vördsamt hemställa, att hvad Lönnberg, Per Ericsson och Ola Bosson Olsson i ofvan omförmälda hänseende föreslagit icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 6 Februari 1866.
Om man läter fragan, huruwida den blifwande Allmänna 2in8-vil-6Äjonen skulle (för den Bränwinsbränning som i detta Stand blifwit Krono-Brännerierne tilerkänd), ersätta, ben afgift, som af Stockholm och Götheborg warit päräknad, sä mäste billigt? bebetraktas och beräknas, ar Krono-Branneriernes Bränwins-brännings-rättighet ar instränkr för Stckholm til 20,000 Tunnor, och för Götheborg lil 10,000 Tunnor inländst Spannemat, da deremot, och om dessa Städer fält rättigheten at bränna, den bliflvit, likasom för öfrige delen af Riket, utan nägon slags inskränkning. Hwad äler angär afgisten för Bränwins-äistillsrinZen j Stockholm, sä lärer den grunda sig pa et LonrraÄ med en enskild korporation, hwars hörande således borde söregä beslutet i denna del. Friherre (^ösrström, fscol>. Det är en sanning, ar Bewillnings-Utskottets krotocollsUtdrag är det, som gifwit anledning til denna 6,xcussion, men detta brotocoils - Utdrag innehäller ej annat, Den 2z Mars. 949 annat, an at Utffottet icke ansett sig kunna uptaga den af Grefwe Oe ia Qaröie gjorda och til Utskottets yttrande remitteraäe motion förr, an frägan vm de oftauämnde Sraders brännings-rättighet wore i Riks-Standen afgjord. Det är således ej öfwer detta ?rococoll8-Utdrag wi NN ventilera: det är öfwer sjelfwa Grefwe ve la Larclies motion, hwaröfwer Utskottet sig icke uclatic; och jag kan icke frangä, at jag anser denna ventilation för tidig, sedan denna, af en enskild Ledamot wäckka fraga, bliswit remitteracl. men utlåtande deröfwer ännu saknas.
Genom Nådig Kungörelse af den 22 December i83a, har äfven Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer sålunda beslutit, förklarat, att, på grund af i detta ämne inkomne underdåniga npplysningar och medgifvande!!, handeln med ifrågavarande förnödenhets-artikiar vore fri och obehindrad uti följande 3^ städer, nemligen Örebro, Lund, Cimbritshamn, Sölfvilsborg, Laholm, Falkenberg, Wexiö, Wimmerby, Uddevalla, Strömstad, Kongelf, Ulricajhamn, Sundsvall, Hudiksvall, Hernösand, Umeå, Piteå, Luleå, Enköping, Sigtuna, Fahlun, Hedemora, Säther, Sala, Skara, Fahlköping, Hjo, Alingsås, Skanör, Falsterbo, Grenna, Strengnäs, Eskilstuna, Thorshälla, Trosa, Waxholm och Östersund, och i följd deraf den af dessa städer utgående salu-accis-afgiftens erläggande borde upphöra. Då Utskottet icke kan annat än instämma uti den åsigt, som legat till grund för det af Rikets Ständer vid sistlidne Riksmöte fattade beslut, angående salu-accis-afgiftens utgörande, och, i öfverensstämmelse dermed, anse, att full och ovilkorlig frihet för Landtmannen att till staden införa och försälja kött, bröd och dricka bör fortfarande såsom vilkor fästas för upphörandet af de städers salu-accis-afgift, hvilka icke uti ofvannämnde Kongl. Kungörelse af den 22 December i83a finnas uppräknade, får Utskottet vördsammast föreslå Rikets Höglofl.
Sjelfva ämnet är otvifvelaktigt af den grannlaga art och företer så vigtiga kontrovers-punkter, att svårligen någon af de skiljaktiga meningarne kan få anspråk på allmängiltighet eller ofelbarhet. Hvad som blir tillfredsställande i den ena riktningen qvarlemnar något att önska i en annan. Sålunda har den af Lag-kommittén hyllade grundsats om bevisningsrättens absoluta frihet onekligen förtjensten att vara enkel, inom sig konseqvent, utan något mot hufvudgrunden stridande undantag; den fogar sig närmast efter den i menniskolynnet och borgerliga sammanlefnadens ofta, om icke tvingande, dock starkt frestande anledningar grundade benägenheten hos den ene att göra den andres gerningar till föremål för sina meddelanden och omdömen; den kan väsentligt gifva, såsom Lag-kommittén yttrar: »den motvigt, som fruktan att bringas i elakt rykte innebär emot frestelsen att begå osedliga och vanärande gerningar.» Men samma grundsats lemnar ur sigte all väsentlig skillnad i de förhållanden, som i hvarje särskildt fall bestämma den moraliska halten af ryktesutspridarens bevekelsegrund och den nytta eller skada angreppet mot den andres medborgerliga anseende kan i det allmänna rättstillståndets sanna intresse medföra; sätter sålunda åsido moralitetens egna nödvändiga fordran, att för den en gång felande skall finnas möjligheten af en återupprättelse och försoning, äfven i sina sociala fördelar värd att af honom eftersträfvas genom allvarlig föresats om förbättrad vandel och önskvärd för samhället äfven deruti, att en sådan bevekelsegrund kan mäktigare, än lagens straffbud, försäkra mot återfall i brott: och i detta hänseende komme, efter hvad mig synes, samma absoluta regel icke eller att stå väl tillsammans med de positiva lagbud, genom hvilka bestämmes, att i vissa fall någon forskning om fordna förbrytelser hvarken genom målsägandes eller offentliga åklagaremaktens föranstaltande skall kunna vid Domstol anställas.
Rudolphi» sterbhusdelägare» und. ansökning om utbekommande af 173 r:dr 34 sk. 4 r:st., utgörande aflöningsmedel, hvilka ej inom stadgad prescriplionslid reqvirerals; N:o 95, i anledn. af erhållen äterremiss å Utslcs mern. N:o 61, med uppgift å de vid innevarande riksdag för tillfälliga statsutgifter disponibla tillgångar; N:o 96, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse angille afskrifning utaf förskjutne medel lill betalande af Statstidningens skuld; N:o 97, i anledn af gjorde framställningar ronde utbetalningen af de till Emåns upprensande beviljade statsbidrag; Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 2, i anledn. af Hrr K. A. Almgrens och Jon. Bobergs motioner, ang:de inskränkning af liden för utländska handelsexpcditers eller s. k. probeureuters vistande i Riket m. m.; N:o 3, i anledn. af väckta motioner om ändringar i tullförfattningarne; Banco-Utskottet: N:o 30, i anledn. af erhållen äterremiss å utlåt. N:o 21; N:o 3f, med hemställan om löneförhöjning ät nuvar. Kamereraren i cassa-afdelningen G. W. Schiitzercranlz; N:o 32, med hemställan om godtgörande af 2:ne från Banken till K.
Arfvedson för öfversända vexlar till Öfverste Liljenstolpe i London för uppköp af Hästar för Strömsholms Stuteris räkning, hvilka medel 4,000 44 700 Transport 4>744: 10. 8. 10. 8. Stats-Utskottets Berättelse N.o 34<>. S»Ä Transport 4>rj44: ytterligare redovisäs i nämnde Stuteris räkenskaper 13,875:21. 3. Öfverskott af medlen till utrikes Hästuppköp, contant levererade till Strömsholms Stuteri-Inrättning 124:26.10. Levererat till Flyinge Stuteri 1831 års byggnads-medel 3,000: —- —. Dito Stohållnings-medel 2,400: —. —- Dito löntillöknings dito 3oo: — *— Landshöfdingen Adlersparre i afträde för Ottenby Kungsgård i,5oo: Dito för inventarier 570: 18. 5. Dito för öfverbyggnad .. 256: 31. — Dito för bruknings-kostnad af Kungsgården år i83o 2,028: 14. jo. Remitteradt till Ottenby 6,708:42. 4* Stallmästaren Beijer till upphandling af Hästar i England 10,457: 3. g. För Hästuppköp m. fl. utgifter 3,376: 35. 7. Hingsthållare vid Lif-Regementets Husarcorps för Hingstars utfodring m. m 234: 8. Hingstpremier 3oo: —; •—• Inköps-kostuader för en Esquadrons-beskäl lare 3oo: — *— Leveréring till Kongl. Krigs-Collegium för försålda Hingstar . 54: 5. 4- Återlevererade Hingstpremier 100: —. — 5o 33n* n f» 3 Behållning . / 7 816: 43. 5.* Summa R:dr 51,147: & Strömsholms Stuteri.
Den personliga krediten skulle ock måhända, genom införandet af inteckning i lös egendom, komma att i betänkligt afseende skakas, om lånsökande, hvilka icke ega annan egendom än lösören, skulle blifva någon gång tvungne att förse sig med gravationsbevis, att icke deras lösörebo vore intecknadt, innan de kunde erhålla ett obetydligt lån. Lag-Utskottets Betänkande N:o 57. 19 De förespeglade fördelarne af underpantsinstitutionen eller inteckning ai lösören, såsom Lag-Utskottets majoritet föreslagit densamma, kunna i verkligheten icke realiseras, emedan hvarje försträckningsgifvare, då lånsökanden icke kan erbjuda inteckning i fast egendom, och icke heller kan lemna goda värdepapper i pant, alltid skall komma att fästa hufvudsakligt afseende på det förtroende personen kan förtjena. Personal-krediten träder då i stället; och försöket alt vilja tillskapa en rea/kredit, genom inteckning i lös egendom, skall alltid komma att misslyckas af det naturliga skäl, att den säkerhet, som är i fråga, icke innebär den ringaste verkliga trygghet för borgenären, utan att han tillika och hufvudsakligen kan hafva förtroende till gäldenärens personlighet. Jag vill dock ingalunda förneka nyttan af s. k. förlagsinteckningar för den större industrien. De äro tvärtom säkerligen af stort gagn och kunna icke heller leda till sådana oredor, som det nu föreliggande förslaget till lag om underpant. Hade Utskottet inskränkt sina åtgöranden till att i en enda författning sammanföra och närmare bestämma hvad angående förlagsinteckningar finnes stadgadt i många särskilda författningar, skulle jag hafva gillat och med mitt votum gerna biträdt ett sådant förfarande.“ af Herr Munck af Rosenschöld. af Biskop Flensburg, af Doktor Petrelli, af Doktor Säve och af Doktor Björling, hvilka instämt med Herr Olivecrona. af Herr Lundberg, som äfven hufvudsakligen instämde med Herr Olivecrona; hvarjemte Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län begärt att få antecknadt, det han ej deltagit i ärendets handlägga ing hos Utskottet.
Mor Karin blef helt förskräckt, när hon fick se, huru eländig han var, och ingenting fick hon till svar på frågorna sina heller. »Herre jestanes» mumlade hon bekymrad »jag menar rent åf att skogsrå’ fått tag i andra hälften af’en de gussrise’!» När hon efter en stund gick ut ett slag i föjse och Erik blef ensam kastade han sig ned öfver fällbordet med hufvudet mot armarne och satt så utan att röra sig medan tankarne brände som eld. Åter och åter hörde han Petters skamliga ord och så skrattet som följde honom Ja, visst var det åt honom de skrattat honom fattiglappen näckpojken åh åh! Han stönade högt som i bittraste nöd. »Erik!» sade det. Han reste sig inte, men det gick en skälfning genom honom. »Erik!» sade det återigen helt nära, och någon tog honom på axeln. Han vände till hälften på hufvudet, och där stod ... nej, han såg visst i syne Men så gnuggade han sig i ögonen och såg igen. Ja, Herregud, det var ju Lena Lena lifslefvande. Men så blek hon var! »Hva’ är’e me’ dej, Lena?» Han glömde alldeles bort sina egna sorger hon såg ju så bedröfligt eländig ut, hon, som alltid var så hurtig och glad. »Joo, ser du, jag har int’ fått en blund i ögonen i natt utan bara sett dej för mej. Du såg så från dej ut, när du sprang i kvälls, att jag bara tänkt på, om du gjort dej nå’ ondt, och så fick jag int’ nån ro, utan måst’ opp hit. Och så tänkte jag» hon gjorde ett uppehåll »joo, se jag tänkte att, då jag aldrig fick svara dej, hur jag hade’ne för Petter, som kom och ställde te’ otyg, så skull’ jag också göra det nu, om jag fann dej i lifve’.» Erik visste ej om han drömde, och försigtigt som rädd att hon skulle försvinna tog han hennes händer i sina. Nej, nu ryckte hon sig inte lös, och lite rödare om kinderna fortsatte hon. »Det ä’ nog bäst, att du komm’ ner te’ oss på Sörgården om du ä’ så te’ sinnes som i går.
Ibland hade han nog tänkt på henne för egen del med men, när han så kom att titta sig i dragkistspegeln och där såg ett magert ansikte, vanställdt af blåröda skroflerknölar och ett djupt ärr, som stramade och drog ned hufvudet mot ena axeln, då suckade Olle och tyckte, att det just ej passade ihop med Annas hvita skinn. Det kändes i alla fall som en stickande torrvärk i bröstet, hvar gång han sedan hade tänkt på nämndemans präktiga gård och alla de sedlar, han hade inne på banken. När så till slut hela härligheten kom en annans hus till godo, var det nästan som om Olle blifvit smått ifrån sig för en tid. Nu var emellertid Olle fri sina bekymmer, och hans usla kropp tog sig så god en hvila, att om också järnvägsingeniören kommit ned till honom i likkällarn och bjudit fem kronor i dagspänning och lätt arbete till hade han inte rört så mycket som ett finger engång. Nej, inte ens om nämndemans Anna kommit fri och ledig och bjudit honom gods och sedlar och sig själf på köpet. Hos kyrkovärdens hade det i stället varit oro och bråk. Att Olle inte skulle bli’ långlifvad, det visste man nog, och inte sörjdes det stort öfver det heller. En Anders, brodern, hade långa tiden innan han somnade om kvällarne legat och räknat på fingrarne, huru mycket hans och Olles morsarf blef tillsammans och så med alla årsräntorna till. Och det första han smygtittade efter, när han vaknade, var om Olle sken som en lefvande, där han låg. Men så kom en annan omständighet till, som inte kunde undvikas, och det var, att det måste hållas graföl, och det ett hederligt också, när det var efter kyrkvärdens son. Erik Jons mor tänkte för sig själf att då hon nu var kvitt de lea åbäket, så skull’na då för en gång int’ sätt’ sej på tvära. En otur var det att storbyggningen hyrdes ut till rallarefolk, och själfva bodde de i bryggstugan, så att något graföl hemma kunde det inte bli’ af.
Men då detta Canalarbete nu är börjadt, och, enligt CanalDirectionens underdåniga berättelse till Kongl. Majit af den 50 sistlidne Mars, denna Canalhyggnad, sorn redan ett stycke avancerat, nu anses, a£ bristande medel, ej kunna fullbordas, utan ett bidrag af Staten, af ej mindre an tvl millioner 800,000 Riksdaler, uppstår den frågan, huru detta bidrag skall erhållas, eller med Canalverket förfaras. •• • r 1' Då, likmätigt Kongl. Majita Nidiga Privilegium för Götha CanalBolag af den m 11 April 1810, detta Bolag,för everldeligi* tider äger denna Canal med dess Slussar lOrjg Den 42 Juli f. m. och nili: hvad dertill' hörer, och afkastningen deraf får sig till nytte använda, utan att Staten deraf någon direct inkom-t taga kati; då Canaiatkastningen, enligt Herr Grefve Plåtens förmodan, i framtiden kan uppbringas till vi-.la högre FroCent an påräknadt varit, efter det anförda, exemplet af en Engelsk Canal, sorn, ifrån påräknade 5 å 7 ProCehts afkastning, gifvit 60, hvilken, i anseende till den kortare lid Canalfa.rten Ilar kan gagnas, torde höra nedsättas till 18 å 20 ProCent; då Bolaget-, igenom.den åt detsamma, i och för Canalbyggnad;n§ företagande och fullbordande, förunnade Discont, redan erhållit ganska betydlig, vinst, och af denna Dispont, under återstående åren af Octroyen lärer kunna påräknas ytterligare vinst af flera millioner Riksdaler; kan jag icke Hnna anledning till Herr Grefve Plåtens säbra förmodan, att större delen af Götha CanalBolags Actie ägare heldre skola förlora de på Actierna redan inbetalda 40 ProCent, an att, uLan ytterligare tillskott af Staten, med ytterligare insättningar fortsätta företaget och fullborda hvad de sig åtagit. Jag anser att dem bor åligga, fdrst utbetala den tecknade summan, och dermed fortsätta Canalarbetet så långt den räGker.
Printzensköld tilldömdes, skulle utgöra Den 8 Februari. 399 en viss andel, är det enl. mitt begrepp tydligt och klart, att äfven oni man gåfve den ofta åberopade 23 §:n i Kammar-R:ns Inslr. den vidsträckthet, alt Adv.-Fisk. derigenom tillerkändes actoratsarfvode icke allenast för medel, som injlutit, utan äfven för medel som kunnat inflyta, så skulle hans anspråk i förevvnde fall icke med fog kunna sträckas längre än till 12 proc. af den summa, hvilken, derest Staten af Kanslirådet Valerii sterbhus-delegare utkräfde sin rätt, verkligen till Statskassan inflöte. Då hela tillgången efter frami. Kanslirådet Valerius enl. bonpteckning icke upgår till högre belopp än 1,773 R:dr 8 sk., och detta belopp således är det bogsta, som Staten kunde utbekomma, är 12 proc. af nämnde summa äfven maximum för det actorats-arfvode, som Adv.-Fisk. Printzensköld, till följd af nyssberörde §:s elastiska tolkning, skulle utfå. Som jag redan förut omnämnt, blifver genom Ständernas bifall till ifrågavar:de Utlåt. Adv.-Fisk. Printzenskölds rätt att ä laglig väg sitt arfvode utsöka ingalunda afskuren. Ty då R. St:r säga: ”att de, utan afseende å det utaf Adv.-Fisk. Printzensköld nu framställda anspråk på actorats-arfvode, medgifva” etc., är det ju klart, att de vid denna del af frågan icke fästat något afseende, eller, med andra ord, att de ej deruti ansett sig kunna fatta något definitivt beslut. På dessa skäl får jag tillstyrka bi fall till StatsUtsk:s nu förev:de Utlåt. Ur von Hartmansdorff: De talare, hvilka ogillat Utsk:s Utlåt., hafva nästan uteslutande fästat sig vid de i den åberopade §:n förekommande orden: i kronans kassor inflyta.
Då Rikets sednast församlade Ständer funnit sig icke böra bifalla enahanda af Kongl. lVIaj:t då gjord nådig framställning, samt förhållanden sedermera icke inträffat, som, enligt Utskottets tanka, påkalla ändring i berörde beslut, hemställer Utskottet, alt det för Svenska nykterhets-sällskapet ånyo äskade anslag icke må af Rikets Ständer beviljas. 6:o. Till Utskottet har blifvit remitterad en hos Ridderskapet och Adeln af herr Rääf L. E, vackt motion, deruti han anfört huruledes 3:ne band af Svenskt Diplomatarium, innehållande en ordnad och med fullständiga register försedd samling af Sveriges hittills kände offentliga handlingar från början af åttahundratalet till och med 1320, från trycket utkommit; men alt fortsättningen af detta vigtiga arbete, i anseende till den för sednare tidehvarf tillökade mängd af materialier, kringspridda icke allenast öfver hela riket uti akademioch gymnasii-bibliotheken samt hos enskilde, utan äfven i främmande länder, erfordrade resor för att sammanleta handlingarne och kunnigt biträde till deras afskrifvande, hvilket allt vore förenadt med kostnader, som af den svagt allönade vetenskapsmannen, icke kunde, utan de känbaraste uppoffringar, bestridas. På grund häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte, dels för utgifvandet af en fjerde del af Svenskt Diplomatarium på minst 30 ark, bevilja en summa af 1,000 R.dr banko, beräknad såsom kostnads-ersättning för nämnde nödvändiga resor och skrifvare—biträde, dels ock anvisa 200 R:dr årligen intill nästa statsreglering, ställde under Vitterhets-, 16 Stais-Utskottets Utlåtande, M 16G. Historieoch Anliqvitets-akademiens disposition, för ombesörjandet af den hittills, genom brist på medel, eftersatta afritningen af qvarvarande sigiller vid redan aftryckte handlingar.
Då Betänkandet upptager att i FflialDi-; sconterne en viss Summa 1,400,000 Riksdaler komma att qvarblifva jemte det, sorn svarar mot Assignations-msssan 700,000 R:dr, så visar vis* seri igen detta anslag Utskottens redbara om - 390 Den 8 Junii J. m. tanka för att jemna utiånings-utvägarne. och jag bör deraf sluta, såsom jag ock på det högsta yrkar, att det UfredningsContor, sorn, enligt särskilta Betänkandet pra Dlsconterne, kommer att qvarblifva i Skåne, får sig jemväl uppdragit, att besörja utredningen genom en fortsatt utlåning, såsom det enda sättet att underlätta inbetalningarna, och hvarigenom äfven flere förluster på de gaprle lånen kunna förekommas, sorn annars äro att befara, ehuru under nu varande interims-s'ytflse all omtanka, hvilken ock medfört fördelaktig veikan, varit fästad, att befordra och förbättra verkets ställning; men då FilialDisconternes rörelse hittills utgjort en vida större summa, än den föreslagne, och, den i Malmö Discont varande utlåningssumman ensam slutar sig på något mer än i million Riksdaler, så synes den delaf anslaget, sorn är på denna väg distribueradt, ej särdeles komma till undsättning för lånesökaitde, och följak tel i gen ej blifva för landsorten särdeles till gagn, enär Verkens assignationer och 3 procents Obligationer åtminstone i början endast inflyta såsom inbetalningar, och jag hemställer derföre, ojn icke. jemte det utlåningen må i orten bibehållas, en större summa måtte bestämmas att i berörde väg vara för landsorten att tillgå, antingen genom minskning af de öfrige anslagen, eller ock genom förstärkning från BancoDigcontens anslags-summor; varande jsg fullkomligen öfvertygad stt jordbrukaren, hvilken endast såsom en nödhjelp bör anse'
Då JR. o. Ad, bestämt, att den insatta grundfonden icke får utdelas, så länge bankrörelsen fortfar, kan jag Omöjligen inse behofvet af ett sådant stadgande, som Hr Stråle föreslagit, helst den större eller mindre utdelning, sorn bankbolaget kan erhålla, måste vara temligen likgiltig för den öfriga allmänheten. Det är hufvudsakligen endast på sedellitgifningen, som denna Utdelning inverkar, enär den förra i samma mån måste inskränkas, sorn de i 8 § omnämnda fonder varda förminskade och Utöfver hvilkas sammanlagda belopp sedelutgifningen icke får sträckas. Då jag således finner det föreslagna åliggandet att underställa frågor i afseende på utdelningar K. M:s bepröfvande icke vara af någon nytta för det allmänna, men deremot kunna medföra tidsutdrägt och flerfaldiga andra olägenheter för bankdelägarne, nödgas jag motsätta mig antagandet af ett sådant tillägg till förevar. som Hr Stråle föreslagit, Hvad åter angår föreskriften derom, att, förrän Utdelning sker, så mycket af bankens vinst skall, till betäckande af möjliga förluster, innehållas, som motsvarar bankens utestående, på lagsökning eller concurs beroende fordringar, så finner jag ett sådant stadgande vara af reglementarisk natur och följaktligen icke böra intagas uti sjelfva lagen för de enskilda bankerna. Hr Stråle: Man mäste väl taga erfarenheten till råds, då man vill stifta lagar för sådana förhållanden, som förut existerat, Hvar och en kanner, att Malmö discont blef bankrutt derigenom, att de såsom tillgångar inneliggande documenten endast bestodo i reverser å Osäkra fördringar, sedan actieägarne emedlertid i Utdelning utbekommit hela actieCapitalet, Vill man derföre, att icke något underslef skall äga rum, att bolagsmännen icke skola kunna besluta utdelning till större belopp, ärt sorn utgör bolagets verkliga vinst, på det att bolaget må kunna äga bestånd, så är det nödvändigt, att af vinstmedlen så mycket afsättes, söm motsvarar de osäkra fordringarna, Hvad andra delen af tillägget ahgär, rÖr:dé K.