Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 40, i anledning af väckt motion om förändrade anstalter för vakthållningen vid Corrections-Inrättningen å Långholmen. Bifölls. N:o 43, angående föreslaget förbud för tjenstemän vid Embets-Verken att på samma gång innehafva mer än en tjenst, med lön på Stat. Bifölls. N.o 44, i anledning af väckt motion, att förekomma tjenste-accord. Bifölls. N:o 45, angående föreslagen indragning af vice Presidents-embeten i Hof-Rätterna och förändrad benämning af Hof-Rätternes ledamöter, samt om ordningen för förslag till ledamöter i Hof-Rätter och Collegier. Återremitterades. 352 Prot. TJtdr. d. 1J Juni 1840. N:o 46, i anledning af väckt motion, att befordringar till embeten och tjenster icke måga hindra Embets-Verkens förändrade organisation. Bifölls. N:o 47, i anledning af väckt motion om iagttagelser vid utnämningar till Riddare-värdigheter. Bifölls. N:o 48, örn befordringsrätt för Läkare, som äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet. Bifölls. N:o 49, i anledning af väckt motion om förbud för Judar, att i sin tjenst städja Christna trosförvahdter. Bifölls. N:o 50, i anledning af väckt motion örn upphäfvande af Kongl. General-Tullstyrelsens Circulair den 10 Februari 1838 och dervid gjordt tillägg af den 30 Juli samma år, rörande controll vid aflaslning ifrån Norroch esterbottens Län af lax och smör. Bifölls. och N.o 51, i anledning af väckt motion om upphörande af eller rättelse i den afgift, sorn erlägges till Commendanten å Elfsborgs fästning af alla till och ilrån Götheborg kommande fartyg.
Det är som att stirra ut i mörka natten Säg mig nu uppriktigt, kära lilla syster vill du att jag stannar hos dig? LOUISE skakar på hufvudet. menniska råda. Det hjelper inte. Du har rätt här kan ingen Tystnad. VIGGO. Hur kom det sig? LOUISE. namn kanske deraf, att hans verld var så Vet inte! Kanske af glansen kring hans främmande för min, att den just derigenom drog 133 - mig oemotståndligt till sig... Eller sakta kanske det var min natur, som tog ut sin rätt att älska en gång. VIGGO. död... Och nu strider naturen sin strid på lif och LOUISE. känner inte längre mig sjelf. Jag är som en Jag fruktar striden är utkämpad redan. Jag gengångare här i dessa tysta, låga små rum, der damtygen kläda möblerna som hvita liksvepningar. Är det jag, som lekt och vuxit upp här? Som trott på Gud och känt mig trygg och stark i medvetandet om mina fasta grundmina fötter. satser? Nu ha de alla störtat i grus under VIGGO. på framtiden! Tag vara på dig sjelf och tag vara LOUISE. på att stanna här i kylan alltid tänkte på, att år skulle komma och gå, utan att jag fick se honom höra hans kära stämma att Det fins ingen framtid. När jag tänkte dag skulle glida bort efter dag, utan att så mycket som ett bref förde bud mellan honom och mig då såg jag, att de dagarne och de åren icke skulle synas mig värda att lefva. För 134 - mig fans hvarken glädje eller skönhet ingenting annat än en oändlig tomhet Då skref jag. Jag vet inte hvad. Men det darrade nog mellan raderna min fruktan att bli glömd. VIGGO. Huru länge är det sedan du skref? LOUISE skakar på hufvudet. Jag vet inte om dagarne mist sin längd eller blifvit något formlöst, som flyter i ett ... jag vet blott att tomheten är evig. Tystnad. VIGGO sakta. Jag vet inte om jag väntat länge eller kort. om de icke längre ega något slut tiden har Om han nu ber dig komma? LOUISE.
Regeringsformen anmärkte stridighet derigenom äfven bäst syntes kunna undanrödjasj och finge Herr Landt-Marskalken således nu ytterligare förnya berörde hemställan, eller att Ridderskapet och Adeln matte öfver KoDgl. Majus ifrågavarande Nådig» proposition vid nästföljande Riksdag besluta. Bifölls. Anmältes och emottogs Hans Excdlence HofCanzleren Herr Grefve af Wetterjledt, hvilken å Kongl. Majus Höga vägnar , a denina de Dess den 2 dennes till Ridderskapet och Adeln aflåtne Nådiga skrifvelse, angående val af Revisorer. Herr Grefven och Landt Mar [kalken anmodade Hans Excelience Herr HofCanzleren , att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Majus Nådiga skrifvelse skulle med första virda till handläggning företagen. Sedan Hans Excelience Herr Grefven och HofCanzleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes Kongl. Majus Högstberördt; Nådig» skrifvelse. Deri 5 September f. m. 24 7 Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans: Då de fl^ra vigtig» Betänkanden , som för närvarande ligga på bordat, neka Ridderskapet och Adeln rådrum, att ännu på någon tid företaga projectet till Riddarhusordning under öfverläggning; hemställer jag, om icke Kongl. Maj;ts nu uppläste Nådiga Skrifvelse borde till RiddarhuslJtskouet remitteras , och Utskottet anmodas, att skyndsamligen med utlåtande in^ komma , på dst, i händelse 47 §. i anledning häraf tarfvar omarbetning, densamma då genast må kunna vidtagas Herr von Hohenhaufen, Michael: Jag får vördsamt anhålla, att ilrågavarande §. i dess nu tillstyrkta skick må varda ur förslaget till Riddarhusordning uppläst, då man bäst lär kunna bedöma om icke redan blifvit fullgjordt, hvad Kongl. Maj:t i Nåder äskat.
Desi wäryighet beror icks af nägon hög rang, den utgöres af Ständernas sä ypperliga förtroende, af det sätt hwarpä Han deremot swarar. För at erhälla detta förtroende fordras ej nägon »vist föregående wär. Vighet — endast kunskaper och fficklighet, och dä Iustitie-Ombudsmannen äterträder til sin förut innehafva torde hända nägon gäng i Rikets tjenst nog obetydeliga Beställning, der en hög rang ofta ffulle kunna blifwa bäde honom och Förmän beswärlig, behöfwer han ingen annan äminnelse af sitt answariga Ämbete än samwetet af upfylda pligter, äger han ej denne en ärlig mans yppersta belöning, blifwer äfwen den Högsta »värdighet onyttig och skamlig. At äter Iustitie-Ombudsmannen blifwer ansedd med sädane Lönings-wilkor, som beskaffenheten af Desi answarige ätgärd fordrar derom lära Riksens Ständer icke underläta at draga försorg pä ett för Dem »värdigt sätt. Til undwikande af mifttydning af sista meningen i 69 Z. som ffulle Ständernas Fullmägtiges i Banque» och Riksgälds Contoiretö säkerhet möjligen kunna extenderas til hela innehällst af 77 §. Wore kanske tydeligast at den - Den 29 Augusti. denna mening sä förändrades: SL wäl Fult»nägtige som Revisotcr n;utc i och för deras befattning samma ,äkthet som genom iti L af Regerings - Formen för Riksdagsmän i allmänhet stadgadt är. Friherre i^iiljoiicrant? och Grefwe Oo is Laroie förenade sig med Herr Ideo. Herr Grefwen och Landtmarffalken frägade vm nägon af Ridderffapet och Adelns Ledamöter hade nägra flere anmärkningar at anföra.
De finnas särskildt tipgifna från och med sidan 2 t. o. ni. sidan 8, så att enhvar, sorn benäget följer upgiften å dessa §§, vet äfven hvilka som äro oförändrade. Hr von Hartmansdorff: Jag begär icke upläsningen af de oförändrade §§:na, utan blott af de öfriga. Härefter föredrogos först och biföllos de i förevaride Mern. pag. 8 och 14 gjorde tillstyrkanden. Då härefter förslaget till Reglemente förekom, yttrade Hr Gr. o. Lamdtm., att, enär Hr von Hartmansdorff endast begärt upläsning af de § §: r, Iivari någon förändring blifvit föreslagen, de öfrige §§:ne torde få nu blott upnäranas, för att, i händelse de lemnades utan anmäkn., efter alla §§:rs genomgående blifva föremål för gemensam propos., hvaremot de förändrade §§:ne borde upläsas, för att hvar för sig blifva föremål för pröfning. Ropades Ja; hvarefter, jemte det de oförändrade §§:ne upnämndes och lemnades utan anmärkn., nedannämnde §§ blefvo upläsle. §§ 4, 5, fi, 8, 9, 13, 14 och 15. Dessa §§ biföllos utan anmärkning. § 1«. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar, att det måtte vara preskription för denna rättighet. Hon sträcker sig väl icke längre än 10 år. Något sådant är här dock icke sagdt. Gr. Lagerbjelke: För att utfå dessa medel, skola veder - Den 18 Oktober f. m. 323 bönde hafva styrkt sin rätt. Om nu preskription är åkommen, kunna vederbönde icke styrka någon rätt, som alltså är förfallen genom preskriptionen. Således är det stadgande, som i detta afseende kunde behöfvas, redan inneliggande i hvad här är föreslaget. Dessa §§ lemnades utan anmärkn. och biföllos. Utsk:s härefter förekommande yttrande om §:n 60, lades till handlingarne. §§ 74 och 80.
I afseende å Hr Printzenskölds yttrande, att det vore orättvist att beskatta en person, derföre att han vore innehafvare af detta djur, som kanske vore hans enda, hans trognaste vän, ber jag att få återkalla i minnet hvad jag vid åtskilliga föregående tillfällen i detta hänseende yttrat, att, på samma sätt, som den välsinnade familjefadren gerna skattar för hustru och barn, hvilka för honom böra ega ett oskattbart värde, lika väl anser jag äfven att en hundegare bör kunna skatta för sin hund, ty vore kärleken till detta föremål än aldrig så stor, så kunde den väl ändock aldrig jemföras med den, man är skyldig hysa för sin hustru och sina barn; men ingendera känslan får utesluta skyldigheten att bidraga till det allmänna för det skydd, man eger öfver de kära föremålen. På grund af dessa och af mig förut anförda skäl, yrkar jag bifall å Utsk:ts Betänk. Hr von Koch, Nils Samuel: Ehuru det nu under öfverläggning varande förslaget vid flera föregående Riksdagar ej lyckats vinna några sympatier inom representationen, synnerligast af det skäl, att man ej kunnat öfverenskomma om sättet för denna beskattnings utgående, så tyckes man likväl nu hafva kommit till den öfvertygelsen, att skatt å hundar bör erläggas. — Inom den komité, som blifvit nedsatt för att afgifva förslag till ny Bevilln.stadga och af hvilken jag hade äran att vara ledamot, har äfven denna fråga utgjort föremål för behandling. Första frågan i detta hänseende var, huruvida man genom den tillämnade beskattningen borde söka tillvägabringa en inkomst för Staten. Men ehuru dervid androgos de flesta af de skäl, som på detta rum blifvit, så väl nu, som flera gånger förut, anförda, ansåg man förslaget, att nemi. göra skatten I) e ii 7 Ap r i 1. till en Statsinkomst, mota de aldra största svårigheter, emedan man måste medgifva att åtskilliga ^undantag för vissa nyttiga slag af hundar ovilkorligen måste ega rum.
Och han fick ofta en kväljande förnimmelse af sorgbundenhet, när han tänkte på, att det var denna ton, som utgick från dessa rum, hvilken sedan skulle breda ut sig öfver en hel generation af hans samtida, tränga in i ämbetsrummen, i kyrkorna, i fabrikslifvet, ibland jordegarna, bestämma de blifvande männens uppfattning af sina pligter som makar, husbönder, vänner och fäder, med ett ord bilda den nästa generationens människor. Men i dag kände han det nästan muntert. Det föreföll honom, som stode han själf utanför det hela, som led han själf intet af alt detta. Det var ett frispektakel, så godt som någon teaterföreställning. Människorna voro dockor, hvilkas inre mekanik han hade full rätt att ogeneradt öfva sin intelligens på. Det var roande och intressant, bara man förstod att se altsammans från den rätta sidan och inte taga det för alvarsamt. Han såg sig omkring, och ett blixtlikt leende belyste hans ansigte, medan hans små bruna ögon spelade omkring åt alla håll. Han vände sig till Ling med ett leende, i hvilket han omedvetet försökte eftergöra den andres minspel: – Lagerberg får redan röster till andre kurator. – Häm! Ja, ge dig fan på det. Han är tillräcklig idiot ... Valen pågingo, val till kurator, andre kurator, landskapsnämd, biblioteksnämd, bibliotekarie, skattmästare, komité för utarbetande af stadgar, samt slutligen klubbmästare och nationens fanbärare. Angående klubbmästaren var nyfikenheten stor, och glädjen blef almän, när valet stannade på Ahlbom, en ung medikofilare med erkända talanger i fråga om nattsol och dryckjom. Hultin, som just anländt och stannat i dörren bakom Grane, yttrade filosofiskt, när resultatet blifvit honom meddeladt: – Jag kunde väl tro, att gud nog skulle gifva fåret till offret. När valen voro slut, uppstod ett ögonblicks tystnad. Man visste, att den stora frågan nalkades sitt afgörande. Kurator bad att få hemställa till nationen, hvilka och huru många tidningar som skulle hållas på nationslokalen. Ett par moderata och konservativa tidningar antogos utan diskussion.
Som likväl mitt hufvudändamål varit afj hjelpa hvad som kunde hjelpas , nämligen ofull. ständigheten i den uppgift Betänkandet innehållarr angående Bubel-fondens natur, och ingen till ansvarighet ledande anmärkning af Biksens Ständer kan göras, sedan förra Ständer granskat och oanmärkt lemnat både Allmänna Magazins-HIjectionens och Krigs-Fondens räkenskaper, anser Jag mig hafva uppfyllt min pligt, att rättfärdiga tvänne Konungars åtgärd och i hvad jag, som enskild Riksdagsman förmår,bidraga till bestämd6 Ståts-Utskottets Betänkanden. 435 utredande af ett ämne, som, oaktadt dess grannlagenhet, bordt vidröras af hvarje Svensk Man, Som hvarken kan misstro eller frugta. Och skulle detta Anförande , hvaruti Herr Öfverste-Lieutenantens särskilda tanka i denna' fråga innefattades, uppå begäran, bifogas Utskotters afgifvande Betänkande härom till Riksens Höglofl. Ständer. År och dagar som ofvan. Ex. Protocollov / * _ / J. C. LORICH, N:o 44g. Ankom den 5 September 1823. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af Ro - 436 Stats-Utskottets Betan kand en. sers bergs Kungsgård till Enkesäte för Hennes Åföngl. Drottningen. •Ä-ongl. Majit har tili Rikets Ständers Statsutskott i Mäder behagat afläta följande: Utdrag af Protocollet öfver Kammar-Ärender t hållet inför Hans Majit Konungen uti Stals-Rädet på Stockholms Slott den 19 Augusti 1823- När varande: Hans Excellence Justities Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg. Hans Exellence, Stats-Ministern för Utrikes ären. derne Herr Grefve von Engeström. H. E. Stats-Rådet Herr Grefve Rosenblad. H. E. Hof-Cantzleren Herr Grefve af WetterstedtD eras Exceilencer, Stats-Rådén Herr Grefve Cederström Herr Grefve Sköldebrand. Herr Grefve Mörne1’"
Att Kongl. Maj:t, i afseende på LånproCentens bestämmande, funnit någon annan föreskrift ej vara lämplig, ån att den proportion emellan Cattuns-Tryckerierne och de öfrige Fabrikernes lån-andelar iakttages, att då årliga lån-rättigheten för desse sistnämnde, BomullsVäfverierne derunder inbegripne, uppgår till Trettioen proCent af tillverkningarnes värde, densamma för de förre, eller Cattuns-Tryckerierne, fastställes till endast Tolf proCent, och så vidare, i jemförelse till Discontens disponibla tillgångar; hvarjemte Kongl. Maj:t slutligen i Nåder gillat hvad Rikets Ständer i underdånighet föreslagit, såsom ytterligare controll på rigtigheten af de uppgifter, dem HallRåtterne till Commerce-Collegium aflemna öfver de för året vid hvarje Fabrik afståmplade varor, hvilka uppgifter sedermera tjena till i52 Riksens Ständers grund för repartitionen af Discont-Fonden. Och få Revisorerne, som [funnit dessa, af Kongl, Maj:t i Nåder gifne föreskrifter V3ra öfverensstämmande med hvad Rikets Stander beslutit, härvid endast anmåla, att, i anledning af Rikets Stånders förklarande, det de till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnade, att af de medel, hvilka framdeles blifva anvåndbara genom indragning af de, vissa personer gifne utsträckta Lån-förmåner, meddela Lån i vanlig . Discont-våg åt sådane flere Fabriker och Manufacturer, som Kongl. Maj:t kunde i Nåder finna medföra den allmänna nytta, att de förtjena delaktighet af detta understöd, Kongl. Maj:t icke lemnat ovilkorligt bifall härtill, utan endast yttrat Sig vilja härom vid hvarje förefallande fråga, efter omståndigheterne och sakens beskaffenhet, Sitt Nådiga förordnande meddela. Utom förenämnde Kongl.
Men oberoende deraf, huruvida motionärens framställning i afseende på en för hela landets tjenstemannakorps gemensam pensions-inrätlning kunde befinnas rigtig och ulförbar, ansåge likväl motionären en allmän och i ett sammanhang verkställd revision af de grunder, hvarpå de nu varande särskilda pensions-inrätlningarne vore uppställda, vara nödig såväl för undersökningen om nu befintlige missförhållanden, som för uppgörande af förslag till dessas afhjelpande och om bättre grunder för den framtida pensioneringen. Med frågan om embetsoch tjenstemännens pensionering sammanhängde på det närmaste den om anstalternas för deras enkors och barns förseende med pension. De flera olikheter och ojemnheter, som äfven härvid förekommo, ej mindre i afseende på stats-anslagen, än på delegarnes bidrag, pensionernas belopp m. m., gjorde det likaledes önskvärdt att jemväl dessa pensions-anstalter underkastades en noggrann revision för beredande af nödig enhet i bestämmelserna för framtiden.
Propos. (N:o 68), ang:de inqvarteriugs-skyldigheten i Stockholm. O Ånyo föredrogs Bevi!!n.-Utsk:s d. 19 och 21 d:s på bordet lagda Utlåt. N:o 17, i ani. af gjorde anmärkn:r vid Betänk. N:o 10, angrde stämplade pappers-afgiften.' Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande, hvarvid R. o. Ad. utan diskussion biföll såväl hvad Utsk. nu i fråga om fastebref å ärfd egendom, redaktionen af § 6 mom. 1 i författningsförslaget, fullmakter för folkskole-lärare samt fördelsoch undanlägs-kontrakter föreslagit och hemstält, som ock Utsk:s yttrande ronde en per milleoch rustbållsafgifterne, samt förevar.-de Utlåt, i öfrigt ansågs icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogos och biföllos StatsUtskis d. 12 dennes på bordet lagda Utlåt:n: N:o 179, i ani. af väckt motion om gratification åt förste Landtmätaren Albin för en af honom uprättad karta öfver Jemtland ; och N:o 180, i ani. af väckt motion om bildande af en pensionsanstalt för Sveriges handelsflottas Skeppare, Styrmän och Sjöfolk. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s nedann:de d. 21 dennes pä bordet lagda Utlåtm: N:o 181, i ani. af erbållne återremisser å Betänk. JVi 67, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra hufvudtitel; JVs 182, i ani. af erhållne återremisser å Betänk. 69, ang:de utgifterne under RiksStatens Fjerde hufvudtitel; JVi 183, i ani. af återremisser å Betänk.
I gamla instruktionen förekomma orden: ”bestämdt qvantum” hvilka uti Utsk:s förslag blifvit uteslutna. Möjligen skulle genom utslutandet af dessa ord den oegentlighelen kunna upsla, att man icke vet, hvem som skall bestämma detta qvantum antingen Direkt, eller Kamereraren. g. 52. Hr von Hartmansdorff: Det till denna § gjorda tillägg innehåller, att Kamereraren skall föra en liggare med upgift å fondernes enl. sednast afslutade hufvudböcker egande fordringar och tillgångar. Detta tillägg gifver anledn. till den förmodan, att Kamereraren icke skall tid efter annan utan först vid hvarje års slut uti liggaren afföra de iiqvider, som på lånen göras. Det vore alldeles orätt ty man kan icke utan oreda, underlåta att genast anteckna hvarje ränteliqvid, eller kapitalafbetalning. Att af spridda anteckningar göra vid årets slut ett generalsammandrag, är enl. min tanka onödigt och har sannolikt icke eller varit Utsk:s mening, ty hvem, som betraktar någon fonds afslutade räkning finner der, hvad han skulle få veta af liggaren nemi. upgift på fondens enl. sednaste bokslut, ägande fordringar. Hvarföre skall man 2 gånger skrifva om samma sak. När anteckningar dessutom mäste i liggaren genast göras, så får man der icke blott vid årets slut ulan när som häldst veta hvad i liqvidationsväg förefallit. Det föreslagna tillägget är således öfverflödigt, hvadan jag tillstyrker att detsamma må utgå. Undert. Ridd.-Sekreterare: Jag anhåller att få uplysa, att det af Hr von Hartmansdorff omförmäldte tillägget, är föranledt af H. R. o. Adrns vid sednaste riksdag fattade beslut, att till vinnande för framtiden af en lättare öfversigt utaf samtliga under Ridd.- Direkhns förvaltning ställde fonders lånerörelse m. m. en s. k. liggare eller inventariebok skall vara att uti Riddarhus-Kont. tillgå. Hr von Hartmansdorff:
December >820, uti 3 Seel. 3 Cap. 1 §. föreskrifver, att ”lill stiftets bjrggnads-cassa skola ingå ett års behållna inkomster efter den ecclesiastike tjensteman, som dör eller afgår, ulan alt efterlemna enka eller omyndige barn, hvilka lagligen kunna erhålla nådår*'’, samt den Biskopshuset i Götheborg kort förut tillerkända rättighet alt uppbära alla besparade pastoralier, i följd af detta Skolordningens stadgande, syntes i väsendtlig mon inskränkt, täcktes Kongl. Majit, uppå derom gjord underdånig förfrågan, genom skrifvelse af den 12 December 1821, i Nåder förordna, ”att, då fråga är om ett nådår, som ej af någon enka eller barn åtDjufes, det första nådåret skall, utan afseende på tiden, till hälften delas emellan den för Biskopshusets behof anslagne fond och Stiftets byggnads-cassa; men att, då Pastoratet, genom tvist eller af annan orsak, kommer att längre tid stå ledigt, alltsammans bör tillfalla fonden för Biskopshusets behof”; på grund hvaraf Biskopshusets i Götheborg rättighet till ifrågakomne besparade medel således mäste finnas ostridiga Utskottet anser för öfrigt, derest ofvannämnde inkomst-medel af ett eller annat skäl skulle frångå den för Biskopshusets i Götheborg underhåll behofliga fonden, det vara nödigt och billigt, att i deras ställe anslag af allmänna medel för detta ändamål måtte beviljas, i likhet med hvad för dylika boställshus i andra Rikets Stift eger rum.
Sedan Kongl Maj:t i nådig Förordning angående samma examen i sistberörda afseende i så måtto ändrat Konsistorii förslag, att densammas afläggande endast medför ett tjenstår, har hela denna fråga kommit i den egendomliga ställning, att,-, ehuru, å ena sidan, genom inrättande af meranämnda examen, dess behöflighet, såsom det synes, blifvit erkänd, likväl och då, å den andra, dess absolverande medför ren förlust i befordringsmeriter, fruktansvärdt är, att dess afläggande kommer att höra till sällsyntheter och att alltså vinsten af dess inrättande snarare skall vara skenbar än verklig. Ar begynnelsen af profven för prestens bildning sålunda bristfällig, så synes ordningen för dess fortgång och dess slutpunkt i mer än ett afseende ändamålsvidrig. Ögonskenligt synes, att' prestexamen, sådan den nu finnes, Bih. till R. St. N:o 23. i fall en theologico-filosofisk examen såsom obligatorisk infördes eller blifvit aflagd, till en del är öfverflödig och att, om man mellan denna och den theologico-filosofiska har att välja, den sednare är mera ändamålsenlig så vida, sorn den ordning i studier utan tvifvel är den rigtigare, enligt hvilken man börjar med de mera allmänt humanistiska och linguistiska studierna, för att sedermera på deras grund fortgå till de rent theologiska, än den, enligt hvilken mart i god mån går i motsatt rigtning. Deremot må visserligen erkännas prestexamens vigt såsom en pröfning af rent praktisk betydelse från den myndighets sida, som skall ordinera kandidaten till prest och öfvervaka hans verksamhet i sistnämnda egenskap, af hans qvalifikation för kallets utöfning.