Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu vilja göra tolagen till en direct statsinkomst, skulle medföra behofvet af directa statsanslag till underhåll af städernas allm. byggnader, fattigvårdsinrättningar, sjukhusbyggnader &c., och jag tror ej, att vi nu stå på den punkt, att sådana anslag böra eller kunna äga rum. Jag vill ej bestrida, att under ett fullkomligt utbildadt statsskick städernas allm. byggnader och derus tjenstemäns aflöning borde bestridas af staten och deremot alla inkomster derstädes inflyta i statscassan; men innan många förbättringar föregått, kan sådant hos oss ej ske. Den olikhet, som emellan tolagsafgifterna i de särskilda städerna finnes, bevisar, att frågan måste såsom oeconomisk anses; och ur denna synpunkt hade jag väntat, att Utsk. skulle föreslå R, St. att lios K. M. begära, det allmänna grunder måtte fastställas, hvarefter tolagen borde utgå, der den är tillåten. Deraf skulle dock icke följa, att den öfverallt skulle utgå med samma belopp; ty olika behof för olika städer fordra olika tillskott, och det bör bero af städerna sjelfva att pröfva, huruvida de helst genom tolag eller annorledes vilja sam manskjuta de medel, som för dessa behof äro erforderliga. Uti den åsigt, att frågan om denna afgift vore af privilegiinatur, kan jag ej instämma. Privilegierna för städerna kunna ej sträcka sig längre än till ordalydelsen af privilegiibrefven, och enligt densamma kan tolagen så mycket mindre anses som privilegium, som denna afgift i dessa bref icke omnämnes. K. bref, som angått städernas organisation, hafva visserligen fått namn af privilegier; men de hafva dock icke fått denna rubrik, och derförutan lära de icke kunna få helgden af privilegier. Men örn man också ville anse dylika K. bref såsom stadsprivilegier, så får jag erinra, att privilegier för stad icke äro bland de acter, som ej utan Konungens och samtliga RiksSttns sammanstämmande beslut kunna ändras. Det är endast ståndsprivilegier, hvilkas förändring erfordrar dessa 5 rösters bifall. Stadsprivilegier kunna deremot i oeconomisk väg ändras. På dessa grunder anhåller jag om betänkts återremitterande.
Sedan, vid fullföljd hos Höga RiksRätten af den genom min ansökning Ut. C. anmälda Embetstalan emot Herrar f. d. Ledamöter af Hans Maj:t Konungens StatsRåd, hvilka den 16 December 1836 tillstyrkt Kongl. Maj:t att icke lemna Dess nådiga bifall tili f. cl. Aktören, IlofSekreteraren Bergs underdåniga ansökning, att i Stockholm få anlägga en Theater i ändamål att å densamma för allmänheten uppföra skådespel, det blifvit af mig, enligt R. H. S. KonstitutionsUtskotts föreskrift, anmärkt, att den, genom Konungens bemälde Rådgifvares tillstyrkande åtgärd i detta mål, för Kongl. Theatern yrkade uteslutande rätt, att ensam i Hufvudstaden uppföra skådespel, vore stridande emot sista momentet af 60 §.
Mjöd 5° 1 Mjöl, alla slag L. „ af Vegetabilier, sorn ej kunna begripas under Spannexnål W 100 1 „ af Spannemål Se Litt S. Mjölk, insyltad 50 t Mirabolani Cetrini 10 L. Modeller W 25 1 1 " till allehanda inrättningar «IInkom Utgå- Tranm andé ende sito TullTullTull. ler prof på Utproe. ProcProc. ländsk redskap Och tillverkningar Tull fri a Moll Se Väfnad af Bomull L. Mosaic arbeten W. 65 Mos eller Saft, Fläder 25 1 „ „ Mullbärs 10 Mossa, Bergmossa, alla slag i 0 1 Muscus 10 Muffar Se .Pelteri skinn, hopsydda alla slag Multum Se Väfnad af Ylle L. Murklor 50 i Mursten Se Tegel Musicalier Se Böcker Musikaliskalnstrumenter *e instrumenter L. Muskött, insyltade ,5 torra MuskottBlomma 35 U 15 L. Musslor, ätbara, alla slag W< 50 1 Musslin se Väfnad af Bomull Mynt, af Guld och Silfver, fritt till införsel Utan Tull eller afgifter,- men dess qvantum antecknas i Journalen» Äa9 Inkom Utgå- T 1 ran.- mande ende sito TullTullT»ilProc. Proc. Prec. Mynt , Svenskt, Silfver Fritt Förb „ Ducater af Utländskt Guld F ritt Fritt Myrrha 5 Målningar, med Glas och Ram W • 5° l „ utan Glas och Ram W. 10 l nr.
Cronhjelins nyss framställda åsigt, att man här borde göra afseende på R. o. Ad:s förut fattade beslut rör:de fastighetsbelåningens successiva öfverfly ttning till hypotheksföreningar, får jag nämna, att jag så mycket mera är af samma tanke, som Hr Gr:s förslag i det närmaste öfverensstämmer med min vid BancoUtsk:s betänk. N:o 6 bifogade reservation, sorn framställer denna åsigt om sättet att understödja hypotheksföreningar. Skulle R. o. Ad. uti Hr Gr:s förslag vilja instämma, kan jag ej annat, än dertill bidraga, ehuru jag icke hittills, eiler innan frågan nu af Gr. Cronhjelm blifvit upptagen, ansett lämpligt att yrka afseende på mili reservation vid förra betänk, ; men denna sak bör dock icke sammanblandas med frågan om cassacreditiven, ty den nu väckta frågan ri> er endast en öfverfly ttning, dervid Banken af hypotheksföreningar skulle erhålla samma säkerhet, sorn lion förut äger hos enskilda fastighetsägare. Frih. Ehrenborgh: Då jag för R. o. Ad. tilfkännagifvit, att anledningen för mig att yrka ett förhöjdt maximibelopp åt cassacreditiven för hypotheksföreningar grundade sig på det beslut, R. o. Ad. på f. m. fattat, kan jag sä rnveket mindre vara emot den förändrade redaction , Gr. Cronhjelm nu föreslagit, sorn den står i närmaste öfverensstämmelse med hvad jag åsyftat. Jag är nemi. öfvertygad derom, att om det beslut, vi på f. m. fattade rörande fastighetslånerörelsens öfverflyttning på hypotheksföreningar, äfven blifver, enligt yår inbjudning, af de öfriga Stånden bifallen, skola derigenom hy po tlie k s föreningarna icke vinna någonting, såvida icke förevar, punkt erhåller det tillägg, Gr, Cronhjelm föreslagit, Men med det tillägg, som jag önskat, kan Bancostyrelsen gifva åt hypotheksföreningarnas uppkomst den latitud, som står att vinna derigenom, att Bankens fastighetslån i naturlig
Emot'Regeringsformen, som i 29 § stadgar att med wal till BifkoosÄmbeten förhälles efter förra manligheten och Konungen utnämne en af de z som föreflagne bliswit.- emot Privilegiera, fom uti z och 4 H z försäkra Bistopparne om de dem af alder nädigst förnndte rättigheter, och således förutsätta BistoppsÄmbetens killwarelse. Att nu pa en gäng föreställa stg ett Ämbete, efter Regeringsformen pä manligt satt tillsatt, och dest Innehafware efter Privilegier bibehållen tvid det med Ämbetet förknippade underhäll, och likwäl förefläs ÄmbeletS och lönens indragning, är, efter hwad jag kan inse, en uppenbar contradiction, art jag ej ina säga, ett tankespel. »5err liMrbjelm yttrade sig. att hans wördnåd för Grundlasten och dest tillbörliga ward icke stulle tilläta honom att nu tillstyrka en total indragning af BistoppsÄmbeten, om frägan more derom. Han käntw icke huruwida Religion och seder blifwa mistwadade uti de Protestantiska Länder, der »agre BissoppsAmbeten icke gifwas. Nu aker, dä frägan endast gär derpä nt huruwida desta Ämbeten mätte hällas vacante' någon tid, kunde Herr läMlchjelm icke inse något hinder hwarken af Religionen, Kyrkolagen eller Presterskapets Privilegier.
Utskottet har, utom de anledningar, som hämtats af de erhållne Remisserne, äfven begagnat de förslag till ändringar af vissa §§ , som af Riddarhusutskott 1815, mot slutet af det årets Riksdag utarbetades, men icke hunno att till pröfning hos Ridderskapet och Adeln fös Den 25 Jitnii, 461 rekomma, äfvensom hvad åtskillige Utskottets Ledamöter anmärkt, såsom , dels bristfälligt och saknadt i förra RiddarhusOrdningen, dels nödigt att deruti förändra eller tillägga, med afseende å de, så vd denna, som förra Riksdagen af Konung och Ständer antagne förändringar uti Grundlagarne; och är det hufvudsakligen af sistnämnde anledning, som Utskottet nu törst sett sig i tillfälle, att kunna ett fullständigt förslag afgifva. Vid jämförelse af den föreslagna nya Re^ dactionen med den förut gällande, förmodar Utskottet att de grunder, hvilka lcdt Utskottets beslut vid uppställningen af förslagen, skola af hvarje uppmärksam och oväldig granskare äfven om han ej skulle i Utskottets meningar instämma, så lätt inses, att ett vidlyftigt framställande af dessa motiver för hvarje §., endast skulle tjena till onödig tidsspillan. Så mycket med bevarande af princip och tydlighet ske kunnat, har Utskottet sökt, att af de gamla §§ bibehålla ej allenast stadganderne, utan äfven ordställningen. I anseende till den nytta Utskottet förmodar kunna väntas deraf, att de särskilta föreskrifterne uti denna Ridderskapet och Adeln egna Författning i någon slags systematisk ordt ing efter hvarandra framställdes, har U'skottef. varit nödsakadt, att från en till annan nummer förflytta åtskillige §§., äfvensom att uti en §. intaga stadgatiden, som förut finnas i flere andra. En §. har Utskottet äfven härigenom ansedt böra 4 6 2 Den 25 Junti. utgå, men deremot trott sig böra i en ny särskild §. intaga nya nödiga befundna stadganden.
Utskottet åberopar icke keller några officiela uppgifter till stöd för sitt berörda yttrande, hvilket således måste grunda sig på enskildt meddelande, eller på en subjektiv tro. Jag är emellertid i tillfälle att medelst bevis, utfärdadt i dessa dagar af Styresmannen för Afvittringsverket. i Norrbottens län, utreda, dels att Kronans genom afvittring derstädes bestämda skogsmarker ännu icke blifvit, enligt 1860 års Kongl. Bref, undersökta i flera socknar än Irenne, ehuru sju socknar äro afvittrade, dels ock Santmans. Stafs-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Etsk. Betänkande N:o 50. 8? att Läns-styrelsen icke ännu afgifvit något underdånigt förslag för nämnde skogsmarkers användande. Man kan således för närvarande icke känna huru Kronans afvittrade marker i detta län i allmänhet äro beskaffade, än mindre huru dessa, hvaraf många säkerligen hafva ganska stort område, komma att af Kronan användas, eller om de måste tillspillogifvas, såsom Utskottet tror, men hvilket jag deremot tror icke blifva fallet. Förhållandet i detta afseende tror jag skall vara ungefär detsamma i Westerbottens län som i Norrbottens. Utskottet säger vidare: "Då emellertid, på sätt förmäldt är, samtliga dessa förslag (Kongl. Skogs-styrelsens af Herr Ljungberg såsom motion framlagda), hvilka på Kongl. Maj:ts nådiga befallning blifvit utarbetade, för närvarande äro föremål för den beredning genom vederbörande embetsmyndigheter, som bör föregå deras föredragning i Stats-Rådet, lärer det väl icke vara lämpligt, att Rikets Ständer på enskild framställning pröfva detta ärende, medan det befinner sig i sådant skick.” Det oaktadt och ehuru Utskottet upplyser, att Kongl. Kammar-kollegium ännu icke inkommit med underdånigt utlåtande öfver nämnde förslag, har Ut. skottet ingått i pröfning af åtskilliga i förutnämnde förslag förekommande ämnen, bland annat, angående skogsmarkerna i de norra länen. Utskottet har härvid gjort sig skyldigt till en inkonseqvens; och mig synes, det Utskottet bort vid hålla sin först yttrade åsigt.
Deu 7 Juli. e. m. va myntförfallet på ena sidan ökade importhandel , hade dock omöjligen kunnat blifva i ringaste afseende menlig, om ej den lättade tillgången på penningar tillika hade på andra sidan utvecklat begäret till yppighet, och derigenom beredi en för handelns bestånd nödvändig afsättning. Det genom sedelstockens ökning förorsakade myntförfallet var således yttersta orsaken till den nu öfverklagade importhandelns betydliga tillväxt, äfvensom till allt inhemskt elände, hvaröfver nu suckas. Förgäfves skall man derföre bjuda till att bota det onda så länge orsaken ännu är qvar; men undanrödjom deremot orsaken , och. det onda skall försvinna af sig sjelft. Beträffande ytterligare det FastighetsLåne-Contoir , som Utskottet föreslår; så vill jag dervid blott taga mig friheten göra några erinringar. Utlåning mot 5 proCents renta, och 5 proCents årlig afbetalning på primitiva Capitalet, är en gunstbevisning mot ett inskränkt antal individuer, till hela den öfriga nationens harm och förfång. Då dessutom egendomen blott skulle få belånas till -3- af dess värde, den äldre skulden inberäknad ; så skulle naturligtvis denna förmon endast tillfalla de .skuldfria och mindst behöfvande, samt således icke en gång bidraga att stilla de mest förtviflade ropen om penninge-lörlägenhet, Den 7 Juli. é. W 461 sorn hö as af våra förmodligen mera gäldbundna Landthruks-speculanter. Skall åter fonden härtill, äfvensom till den föreslagna förstärkningen för Magazins-Direotionen, skapnS; så blir inrättningen ej blott obillig och olämplig, titan högst skadlig och förderflig. Då alla våra olyckor egenteligen härröra från sedelstockens orimliga förökning, så skulle de«s ytterligare ökande vara detsamma, som att söka bota en förgiftning med en ny dosis af samma gift. Det ligger i menniskans natur4, att ogerna villja vidkännas det egna förvållandet till olyckor, hvaraf man drabbas. Man älskar att skjuta skulden på andra.
Skulle härigenom korpsen icke kunna i sig inrymma 4 bataljoner, så minskas deras antal, dock icke under tvänne. 5:o Befälet vid hvarje skarpskyttekompani utgöres af en kompani-chef (kapitens rang), en löjtnant, en kompani-adjutant (underofficer), 6 korporaler och 6 vice korporaler; vid hvarje bataljon af en bataljonschef (majors rang) och en bataljons-adjutant (löjtnant); vid hvarje korps, afen korpsbefälhafvare (öfverste rang) och tvenne korps-adjutanter (löjtnanter). 6:o Allt befäl, ifrån och med vice korporaler till och med bataljonschefer, välja skarpskyttarne sjelfve inom sig på anmodan af bestyrelsen, sålunda, att vice korporaler och korporaler väljas af korporalskapet; kompani-chefer och löjtnanter af kompaniet; bataljonschefer af bataljonen. Hvarje år sker nytt val till korporaler; hvartannat af kompani-chefer och löjtnanter; hvart tredje af bataljonschefer. Alla val ske samfält med enkel pluralitetsberäkning. Oinväljning kan ske. Kompani-adjutanterne ega kompaui-cheferne, och bataljons-adjutanterne bataljonscheferne, att sjelfve inom hvarje korps samtlige skarpskyttar utvälja. Inga val få vägras emottaga. 7:o Korpsbefälhafvarne och korps-adjutanter förordnas af Kongl. Maj:t. De förre på Chefens för Landtförsvars-departementet förslag; de sednare på korpsbefälhafvarens. De aflöuas af Statsverket. De förre med 1,500 R:dr, de sednare med 300 R:dr årligen, derjemte vanligt kommenderings-trak - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 26. 37 tamente, enligt grad, under alla uppbåd till extra tjenstgöring.
Nu deremot, då fråga endast varit om Kungsskjutsens beskaffenhet, så har man nästan i procession gått fram till LandtMarskalks-bordet, för att anteckna sig pä en lista, liksom vid ett sjukbesök. Under sådane förhållanden, hvilka icke äro utan sin märkvärdighet, är det icke blott gamle män, hvilka sett andra tider, utan äfven yngre, som känna sig uppfordrade att taga till genmäle. Friherre Anckar swärd: Det synes här blifva af yttersta vigt, att med största uppmärksamhet fästa sig vid ord och uttryck; jag måste således till besvarande upptaga det yttrande, jag tyckt mig höra, att Herr Grefve Horns motion skulle innefatta ett Majestätsbrott. Jag föreställer mig, att detta yttrande måtte komma att bättre än allt annat bevisa, alt man måhända med mera häftighet gått tillväga vid ogillandet af uttrycken, än man grundligt undersökt deras verkliga halt. Om uti dessa öfverklagade uttryck verkligen innefattats något klander emot Konungens Höga person, så hade jag säkerligen icke deltagit uti försvar för dem, mycket mindre förenat mig om deras innehåll. Jag ber Eder, Mina Herrar, utvisa Den 23 December. 313 mig de uttryck, som kunna hänföras, ens uti den mäst aflägsna syftning, eller genom den mäst fiendtliga tydning, till minsta gemenskap med Majestätet. Jag frågar, om motionairen på något enda ställe talat om några olägenheter under sjelfva skjutsningen. Motionairen har benämnt det sätt, på hvilket Kungsskjuts uppbådas och uttages, såsom olagligt, på den grund, att han för denna skyldighet icke kände någon lag. Motionairen har beskrifvit de olägenheter, som uppkomma därigenom, att de skjutsande, för att skjutsa en mil, ofta få tillbringa flera dygn på landsvägen, under bar himmel, och mot en ringa ersättning, och han har kallat, detta onus, denna tjenstbarhet, barbarisk, och jag frågar: huru ofta benämner man ej föråldrade oformliga inrättningar med samma namn. Jag blott beklagar den slutförmåga, som tror sig äga anledning att hänföra dessa yttranden till Majestätsbrott. Jag har nödgats afgifva denna förklaring, och inskränker nu mera allt yttrande i denna sak härtill. Grefve Horris Claes Fredrik:
Hrr Elektorers lista vid val af de 2:ue Suppleanter i Const.-Utsk., hvilka, enl. R. o. Ad:s beslut d. 5 innevar. månad, skola för tillfälliga förfall uti nämnde Utsi;, inträda; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 189. Frih. Funck, Fredrik Alexander. , 2144. Hr Rosensvärd, Joban Henrik. Äfvenledes öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en Suppleant i StatsUtsk. efter N:o 1284. !Ir Rappe, Cari Gustaf Fabian; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2010. Ilr af Geijerstam, Johan Henrik. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att Hr Hedenstjerna, sorn enl. nu öpnad vallista blifvit utsedd till ledamot i LagUlsk., varit föranledd att i går afresa frän riksdagen samt således ånyo en ledighet i LagUtsk. egde rum, och att Hr af Sillén, Lars Gabr. såsom ledamot af BankoUtsk., och Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., såsom ledamot af All. Besv. o. Ekon. Utsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, den förre från d. 15 och den sednare från d. 14 dennes; hvarjemte 11. Ex. anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af dels en ledamot i LagUlsk., dels en ledamot i Bankooch en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk., under förenämnde permillerade ledamöters frånvaro, och dels en Suppleant i Const.Ulsk. i st. f. Hr Carlheim Gyllenskjöld, som i sista plenum afsagt sig denna Suppleants befattning.
I detsamma deltogo minst unge herr v. Zsoltai och den vackra Klara; ett desto lifligare språk förde emellertid de blickar de i obevakade ögonblick kastade pi hvarandra. Dessa blickar undgingo mig ingalunda och jag fick klart för mig, att herr v. Zsoltai och fröken Klara. men de båda unga vilja dölja sitt förhållande för verlden — hvarfor skulle jag vara indiskret! Det var redan sent på qvälien, då pastorn såg på sitt ur och gjorde min af att bryta upp. Denna rörelse undgick icke värdinnan och hon frågade ifrigt: » Ni vill väl inte redan lemna oss, herr pastor? » » Jag ber om ursäkt, men jag är tvungen. Det är redan Bent och jag skall predika i morgon. » » Nej, kära herr pastor, det blir ingenting af! En liten stund till är ni tvungen att skänka oss nöjet af ert sällskap. » » Ja visst, ja visst », utropade de öfriga gästerna i korus. » Det gör mig ondt, att jag måste säga emot men det går Vr Dagens Krönika. 23verkligen inte for sig. Jag är trött och sömnig; jag sof mycket litet förliden natt. » » Jag skall nog fä honom att stanna », hviskade herr Vi-dor till mig. » Den gamle herrn har en liten historia, som ban är mycket förtjust i, som vi visserligen ha hört hundratals gån-ger, men som han mycket gerna berättar. Jag skall påminna om den och ni skall fä se, att han strax skall glömma, att han inte sof förra natten. » » Jag har en anhållan att framställa till er, käre herr pastor. Vill ni inte vara af den godheten, att för våra kära gäster berätta er historia » Natt och morgon »? Om ni na af-lägsnar er, gå de miste om nöjet att höra den. » » Vi be också lifligt derom », utropade jag och herr v. Zsoltai, som tydligen var en nyförvärfvad vän i huset. Värden hade rätt: herr pastorn var inte längre trott Hans kinder färgades och med ungdomlig eld efterkom han uppmaningen. » Jag måste emellertid framför allt förklara beträffande titeln, att den inte kommer från mig, utan ... » » Hvilken blygsamhet och rättskänsla! » utropade skrattande den vackra värdinnan. Låt nu bara det lugnt vara, herr pastor.
Men den »andra våren» kom, stark som den första och oemotståndlig som den. Det ljöd sång öfver världen, hvart resenären lände, sång i släkt med hans eget hjärtas, vare sig han dröjde bland lindarna kring de öppna fönstren i Göttingens gamla hus eller på Afrikas röda strand lyssnade till medelhafvets klassiska tunga. Allt blef symbol och bild, en sky som kom, en fågel som flög öfver vägen, en edelweiss, plockad i snöskrefvan på sin fjälltopp. Men starkast stodo dock upp till lif i den farande svenskens själ hans hemlands minnen och syner. Sedan Runebergs dagar hade ej svenskt språk så tolkat fosterländsk häfd. Helt visst fanns det bakom finnens ord en djupare fond af patos, men till gengäld skref denne aldrig så monumentala strofer, som de hvilka finnas i »Gamle Kung Gösta», »Herr Jans likfärd» eller »Olof Rudbeck», strofer sammanfogade som kvadern på Tessins palats. Italiafararen, turisten, kosmopoliten-världsmannen, kom först i landsflykten riktigt hem. Men sedan? Ja, sedan har diktaren knappast annat än fullföljt de gamla anslagen. Det är sant, att han ett hvarf på 1880-talet rycktes med af tidpunktens allmänna tendens, af den sociala utopi, som då mer eller mindre varmt brände de bästas hjärtan. Man har ingen rätt att jäfva uppriktigheten i den känsla, som sträckte »Den tjänande brodern» sin hand, men ändock finns det väl mer af vackert »noblesse oblige» än af ymnig hjärtevärme i dessa dikter. Snoilsky må hur mycket som helst förneka den själftillräckliga skönheten och hylla den gagnande nyttan, det kalla marmordraget i hans egen vers bär vittnesbörd emot honom. Allt för många andra hafva djupare och mer vibrerande tolkat människokärlekens solidaritetsidéer, för att hans dikter i dessa ämnen skulle kunna räknas som en ny landvinning. Så har det händt, att man i de senare diktsamlingarna af hans hand börjat sakna något, man visste kanske först icke rätt hvad, men jag tror, att det var en åder af brinnande lifsoro, ett källsprång af metafysik.
Ursprungligen slätborrade, och af den för sådane gevär antagna större kaliber, hafva de på senare tider blifvit upprefllade. Resten utgöres dels af Belgiska gevär, dels af några andra gevärsmodeller med olika kalibrar. Mindre afvikelser i gevärs-konstruktionen kunna visserligen hafva ett stort inflytande på träffsäkerheten, lättheten att ladda, m. m., men af hufvudsaklig vigt är att alla gevär hafva samma kaliber, hvarigenom förvexling af ammunition undvikes och deraf befintlig tillgång blir öfverallt användbar. Af hela gevärstillgången kunna således endast gevären af 1860 års kaliber anses för arméen till krigsbruk fullt tjenliga. De öfriga refllade gevären, ehuru, med undantag af ett mindre antal äldre, i öfrigt ganska goda gevär, böra derföre endast påräknas för helt och hållet afskiljda corpser, der ingen blandning af ammunition kan ifrågakomma, såsom t. ex. för Gotlands national-beväring. De slätborrade gevären kunna endast anses såsom exercisgevär. Då således endast gevären af 1860 års kaliber, eller i rundt tal omkring 20,000 stycken, kunna anses tidsenliga och för arméen till krigsbruk fullt användbara, få kommitterade tillstyrka: 36 att 160,000 gevär må för arméen anskaffas; hvilket efter 45 rdr för geväret, hvartill kammarladdnings-gevär af 1860 års kaliber senast blifvit betingade, skulle medföra en sammanräknad kostnad af 7,200,000 rdr. Anskaffningen af dessa gevär kan väl icke på en gång ifrågakomma, men icke heller utan våda ställas på en lång framtid.