Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nå! jag öfverlemna!- till hvarje godt, sundt förnuft att afgöra, om daglönaren, om arbetaren, om bonden icke mycket väl kan uppfylla sin bestämmelse och rätt väl fullgöra de pligter, som tillhöra dess yrke, utan ali känna bibliska historien, utan att känna fäderneslandets historia och geographi, utan att besitta kännedom i naturlära och i kyrkosång. Resultatet af allt detta blir, att jag för min del anhåller, att ifall Utsktn icke skulle vilja öfvergå till det mångfalldigt klokare, mångfalldigt med Svenska folkets begrepp och vanor mera öfverensstämmande, förslag, som Biskop Agardh afgifvit, —örn, säger jag, Utsktn ej vilja öfvergå dertill; så begär jag, att Utsk.m ville medgifva den modification, att föräldrar, hos hvilka, som jag nyss hade äran nämna, den största ömhet för barnen och bästa bedömmande om barnens behof måste förutsättas, må äga att begränsa det större kunskapsmått, som nu skall blifva det minsta nödvändiga för den arbetande classen. Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r må få åtfölja den återremiss af detta betänk, till Utskrn, som jag förmodar icke förvägras; men jag begär också att få fäsla Utsk:ns uppmärksamhet på något som synes här vara nödvändigt att känna, men icke är af Utsktn utsatt, nemi. när och h u r u alla de harn en gång skola få sluta skolgången, hvilka icke kunna lära sig allt som blifvit dem föreskrifvet att känna. Om Utskrn ville åtnöja sig med att innanläsning och cliristendoin finge vara minimibeloppet af kunskaper, så äga vi redan ganska vackra förhoppningar, och mer än förhoppningar, vi äga en erfarenhet, som Utskrn icke bort hafva så alldeles förgätit. Ännu hyser allmogen lyckligtvis elt högt begrepp om, och en djup längtan att admitteras första gången till H. H. nattvard; presterskapet har redan sig ålagdt, att icke dertill admitte-ra barn, som ej kunna läsa innantill eller sakna en försvarlig christendomskunskap; nåväl! när vi äga detta, är det då meningen med den nya skol-inrättningen, att preslerskapet skall lossas från denna förbindelse?
Betänkande, IV.-o 18. denna sednare den stridande delen af stammen vore dubbelt så talrik, sorn den i förslaget upptagna, och att den derjemte bestode af i allmänhet utvaldt manskap; äfvensom att, hvad anginge landtstormen, hvars första uppbåd beräknats till 250,000, och det andra till 208,500 man, förslaget derom lika väl kunde inympas på den gamla organisationen, om Svenska folket ville ingå på en till 50 ålders-året utsträckt värnpligt; att, i fråga om den besparing, till belopp af 731,947 r:dr, som genom antagandet af förslaget skulle uppkomma, flera anmärkningar vore att framställa, såsom dels att vid beräkningen af de tillgångar, som för den nya organisationen skulle blifva tillgängliga, inkomsten af befälets samtlige boställen vid indelda armeen upptagits till 570,441 rdr, som utgjorde 50 procent, eller 190,147 r.dr mera än det belopp, hvartill densamma vore uppskattad, och att berörde inkomst, om den ock borde anses öfverskjuta uppskattningssumman, likväl, efter Utskottens öfvertygelse, icke kunde beräknas till den af motionären antagna summa, dels att, om äfven uppgifterna, i afseende å det belopp, som, genom armeens ställande på vakans, skulle kunna erhållas, och som i förslaget upptagits af 22,299 rothållsnummer å 30 rdr till 668,970 rdr, samt af 7,005 rusthållsnummer å 133 rdr 16 sk. till 934,000 rdr, vore riktigt beräknade, det likväl icke kunde tagas för afgjordt att alla rustoch rotehållare skulle vilja, äfven mot de af motionären beräknade nedsatte belopp, med kontant afbörda sig natura-prestationen, liksom det syntes föga troligt, alt rusthållarne skulle vara benägne alt hålla vakans emot en årlig summa af 133 r:dr 16 sk., synnerligen då ett stort antal af dem skulle, enligt förslaget, vara skyldige att årligen anskaffa och underhålla bäst för kavalleriets och artilleriets behof, emot en ersättning af 43 rdr 16 sk. föråret, samt dessa rusthållare för vakans af karl och frikallelse från skyldigheten att anskaffa sadelmondering, således komme att betala 90 rdr b:ko, eller tre gånger så myck,et, som rotehållaren borde erlägga för karl-vakans; att, beträffande utgiftsposterna, beräkningen af desamma jemväl vore vacklande, enär dels brukningstiden för vissa persedlar blifvit för långt utsträckt, dels priserna för åtskilliga sådana upptagits mindre än vederborde;
Där skall ock vara betyg öfver god frejd och kristelig lefnadsvandel. Jag såg denna lättfärdiga tösen falla en dragon om halsen ute i förrummet. Hvad? sade Kristina med en drottningablick på den anklagade. Men det var ju min bror Bennu, som de kalla Urban Niemand, genmälde Hagar häpen. Ers kärlighet hör det, återtog Kristina med en högdragenhet, som bevisade, att örnungen fått vingar och ej ämnade låta klippa dem. När jag intygar min betjenings goda frejd och kristeliga lefnadsvandel, förmodar jag detta vara betyg nog. Jag fördristar mig att tillsvidare det annorledes jugera, och där som eders majestät består i sitt uppsåt att taga denna misstänkeliga unga person i sin tjenst, är min tjenst öfverflödig. Jag skall underdånigst anhålla om mitt afsked hos dem som vederbör. Kristina tvekade. Så långt hade hon icke velat drifva sitt uppror. Men förödmjuka sig inför dessa hersklystna Oxenstjernor aldrig! Eders kärlighet, sade hon, torde icke undandraga mig och riket sin tjenst för misstankar utan rimmelig grund: Jungfru Hagar Ring inskrifves bland min betjening och inflyttar i blå rummet, som sagdt är. Det tillkommer eders kärlighet, som väckt soupçonen, att den bevisa, och där det skulle finnas vara något otillbörligt, som eders kärlighet tror, vill jag underställa det riksförmyndarnes pröfning. Fru Beata betygade med stel ceremoni sin underdåniga vördnad och aflägsnade sig, utan att bevärdiga föremålet för sin vrede med en blick. Tjensten som öfverhofmästarinna blef henne mer och mer olidlig. Men bevisen för hennes misstankar mot den nya favoriten voro ej lätta att framlägga. Därmed sammanhängde en viss källare och en trolldomshistoria, grundad på pigskvaller. Snarare kunde en misshagelig person skaffas ur vägen på grund af en tvetydig börd. I denna tid och bland denna stolta adel fanns ingen så sårbar punkt, som börd och familj. Det oskyldiga föremålet för en så skarp träta på maktens höjder kände sig olyckligt och besviket.
Rehbinders skrifteliga anförande, huruledes den betalning för tillverknings-koslnaden, som från början bestämdes till En R:dr sk. per Lispund, men derefter nedsattes till 1 R:dr 8 sk. vore alldeles för ringa i jemförelse till priset å sjelfva varan af 7 och en half R:dr, hvarföre Herr Friherre Rehbinder föreslagit, att denne arbetslön måtte ökas till minst |:delar af hvad Saltpettern går och gäller, samt att, efter det beräkning blifvit uppgjord öfver den kostnad, som åtgått för Saltpetters-sjuderi Verkmästarens införskrifning från Finland, hvartill de afkortade 16 sk. per Lispund skulle användas, öfverskottet måtte vid framtida leverering godtgöras de Gärdskyldige. Från Högv. Prest - Ståndet. Herr Prosten N. J. Herlitz' Memorial, innefattande framställning om billigheten deraf, att Saltpetter-Gärden borde betalas till enahanda pris af 7 R:dr 24 sk. åt den som levererar, som Kronan uppbär utaf de Jordbrukare, hvilka ej in natura kunna afbörda sig denna skatt, samt att hvarje undersåte i Riket borde taxeras till berörd® 4 ib. 91 i /p.o Stats-Utskoltats Betänkanden. skatts utgörande i penningar och Saltpetter derför inköpas vid anställande entreprenad Auctioner, hvarigenom betydlig kostnad till Saltpeter Sjuderi Styresmännens aflöning skulle besparas. Och Frän Ilederv. Bonde - Ståndet. i :o Petter Jönssons, från Skaraborgs Län, Motion med hemställan, att, i anseende till otillräckligheten af den nu bestådde lösen eller betalning för Saltpetter-tillverkningei), denna skatt antingen måtte efter de, före sista förändringen, gällande grunder få utgå, eller ock Kronan vidkännas hälften af kostnaderne vid Saltpetter-productionen. Hvarmed Anders Hansson, från Upland, sig förenat. 2:0 Börje Perssons, från Bohus Län, Memorial, hvaruti Johan Svenssons, från Jönköpings
De stola minst hwararman dag af Dea 27 Julis. 84? af Betjeningen rengöras, och om tilfälle gifwes med hackadt graneller enris förses; under wintertiven eller eljest inträffande köld dageligen eldas: och til förtagande af osund och skadlig luft, ängan af saltpetter-syra i rummen understundom anwändas. s Ej mä wid answar af längre esser kortare fängelse-tid, fänge innom et sädant rum, med boijor eller fängsel af hwad beskaffenhet som häldst beläggas, eller Waktmästare och Betjening fänge med hugg och stag bemöta; utan är fänge upstudsig och uppä tjenlige förmaningar sig icke rättar, stall det äligga dem, at anmäla detta förhällande för deras förman, hwilken dL äger, at pä et lämpeligt, men med enskildt säkerhet öfwerensstämmande sätt, derom förordna. §. lo. Betjeningen stall wara stylvig, at genast anskaffa de nödtorfter til lifsuppehälle och ostadlige tidsfördrif, säsom matwaror, Böcker etc., dem fänge honom ombetror, at för kemnade egne medel anskaffa, derest de äro attilgä. Men ej tillätit, at til dem försälja eller för deras räkning upköpa Bränwin eller säda, ne starka drycker, som til fylleri och utswäfningar föranleda. §. n. Warder fänge sjuk, stall han genast af weder - 548 Den 27 Julik. wederbörande Provincial-Medieus besökas, och om sä ffe kan, antingen sipttas uti sjukrummeneller ock om han är ensam, ä stället pä Lästa möjeliga sätt wardås och med Läkemedel samt andre nödtorfter efter behofwet förses. Warder han i sädant tilständ död, förfares dä med honom efter allmän Lag; äfwensom r alla öfriga fall. §. r2.
Försummar man att åsladkomma detta, bortrycker man från vetenskapen och fäderneslandet många goda hufvuden, hvilka Judarne i allmänhet blifvit beskärde. Detta synes mig vida naturligare än att, som hittils alltid skett, alltid framkomma med den krassa materien. Jag hade helst yrkat äterremiss, emedan jag anser U(sk:s tillstyrkande om bosättning i städer med 4,000 iunev. sväfvande; men att återremitlera Betänk, för alt få den utsträckning deri, som åtskillige talare önskat tror jag icke vara rätt. Jag skall ganska kort söka visa några af de vådor, som skola upkomma, om Judarne tillerkännas alt hvar helst de önska bosätta sig inom landet. Om t. ex. en Jude blir ägare af en landtegendom, med hvilken åtföljer Jus Patronatus, hvem skall då återbesätta lediga prestbeställningen ? Skall Juden göra det? Om, vidare, en Jude i egenskap i possessionat måste aflägga ed, hvilket såsom vi känna skall ske i Synagoga, som åter finnes endast i vissa städer, men en sådan stad, der Synagoga är att tillgå, är belägen på längre afstånd från Judens egendom, skall han då i hvarje fall företaga resor i detta ändamål? Man har här mycket ordat om, huru förhållandet är med Judarne i de länder, der de falt medborgerliga rättigheter; men oaktadt allt detta tror jag, att de inom vårt land skola blifva hatade, om de här erhålla fullkomliga rättigheter. De äro här mindre hatade än på andra ställen. Jag har mot Frih. Raab en motsatt erfarenhet om förhållandet inom Danmark och lill och med inora Frankrike, inom hvilka länder Judarne sägas vara jordbrukare. Jag tror icke, att det är en sanning, åtminstone lägga de icke sjelfve handen dervid i allmänhet. Några sysselsätta sig med jordbruk på det sätt att de hafva de villor utom städerne, der de bo. I London äro Judarne inskränkte till ett serskildt qvarter; i Amsterdam bo de vid en serskild gata, som på ett visst klockslag stänges.
Bifölls S atsoch Lag-Utskottens den 5 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 191, i anledning al väckt motion om rättighet för enskild man att af Kronan njuta ersättning för medel, som embetseller tjensteman, till följd af uppbördsmannapligt eller verkställd utmätning, får om händer, men förskingrar. S. D. Till handlingarne lades Statsoch Lag-Utskottens den 5 dennes på bordet lagde Memorial, N;o ip3, i anledn ng af återremiss utaf Betänkandet N:o 116. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskoltets den 5 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 167, i anledning af gjord hemställan, angående förändring, i löne vilkoren för Bokhållarne vid Banco-Discontverket; N:o 172. Olver Herr Rosenblads, Bernhard, motion om understöd Prot. Utdr. den 8 Maj 1841 * 4o3 och ersättning för de fabriks-anläggningar, som, lill följd af införsels förbuds upphörande eller tullnedsättningar, kunna anses lidande; JN:o 173, öfver en af Herr IVot in väckt motion om afsättande af en fond för att bilda en för Skeppsbyggei ier till handeb-floltans förökande serskild lånetillgång. S. D. Vid förnyad förediagning af Banco-Utskottets den 5 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 168, öfver de inom tvenne Riks-Slånd gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, j\;o 143, angående de grunder, sorn böra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens embetsocb tjenstemän, .vaktbet jening och konstidkare, blef Utlåtandet ]N:o 168, af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, att 5 §. skulle erhålla följande lydelse: ”Morn. 1.
Vid sådant förhållande förefaller det mig något besynnerligt, att med de uplystiingar, som troligen icke saknats i Ekon.Utsk., att Utsk. kunnat hemta stöd för sitt afstyrkande i den satsen, att man borde förlita sig på den enskilda hushållningens verksamhet. Det har äfven häntydt på det förslag, som blifvit framstäldt i ett föregående Mern. N:o 54, hvaruti Utsk. föreslagit praemier för skogsplantering. Jag tror, för min del, icke att sistnämnde förslag skall leda till det ändamål, som Utsk. afser, lika litet, som jag tror att bifall till Hr Hasselrots motion, under nuvar:de förhållanden, skola lända till de goda resultater man åsyftar. Skälet dertill är den brist på tillräcklig skogsbetjening, som förefinnes, och utan hvilken betjening man omöjligen kan genomföra de lagar, som redan existera, eller de åtgärder, som i öfrigt kunna beslutas. Ty om i första fallet Staten skulle utdela praemier för skogsplantering, är det >äl troligt att några plantor skulle här och der upkomma och se helt lefvande ut till en början; men att af dessa plantor skulle blifva en skog, derför har man icke någon säkerhet och knappast anledning att hoppas att så skall ske. Utan att Staten såsom ombud antoge vissa personer att vårda dessa planteringar, skulle de allt gå samma väg som förut. På samma sätt fruktar jag, att om Staten skulle inköpa ifrågavar:de allmänning, blefve, med afseende å dess aflägsna läge, deraf förmodligen ingen annan påföljd, än att dessa 1200 t:l:d, sorn sålunda kommo i Statens ägo, blefve en inhägnad, hvilken troligen skulle blifva föremål tor en ganska hastig afverkning, så att ändamålet icke vunnes. Det är också derföre, som SkogsKomitén i sitt Betänk, hvilket jag förmodar i sinom tid blifver föremål för R.
Till svar på Gref ve Gyldcnstolpes anmärkning får jag erindra, att första delen af 7 Morn. innefattar straffbestämmelse för bedrägligt Titelblad eller oriktigt Författarenamn, men att sednare delen af Momentet gör ett undantag så vida» alt diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, får begagnas. Det är således för Boktryckarens säkerhet, som man ansett lämpligt att utsätta det villkor, hvarunder detta undantag får äga rum. Då för öfrigt det ifrågavarande momentet är i fullkomlig enlighet med g:de momentet 1 § af nuvarande TryckfrihetsLag, utan att man hittills försport några olägenheter af 238 Den 29 Januarii f. ra. detta stadgande, tror jag för min del, att det äfven nu kail bifallas. Grefve Gyldenstolpe: Jag bar redan förut förklarat, att jag icke anser anmärkningen af vigt, oell skäll derföre icke drifva saken till det yttersta, Såsom man säger; men jag kän likväl icke erkänna riktigheten af det skäl, Friherre Rålamb anfört för momentets oförändrade bibehållande. Då döt en gång är stadgadt* ätt namnsedel alltid skäll lemnäs, bör hvar och en veta fitt intet undantag derifrån gifves* Titelbladet må vara hurudänt sorn helst. Jäg skäll likväl icke yrka proposition på den an^ märkning jäg gjort, i fall Riddérskapet och Adeln skulle finna saken äf för liten vigt för att blifva föremål för Ståndets uppmärksamhet flans Excellehce Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Riddel’- skapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, till ConstitutionSUtskottet öfverlemna den emot ifrågavarande y:de Moment af 4 § i Förslaget gjorda anmärkning* ätt det deri befintliga uttryck enligt 8 Cap. 3 $ MissgerningsBalken, borde förändräs till: efter allmän Lag j såsoirt för missbruk af annans namn. Bifölls.
Sverige har haft sitt tyska skede och sitt franska, men det halft amerikanska, som under århundradets senare hälft gått öfver världen, kan i ett så motsatt lynne som det svenska endast alstra en tistelskörd. Den långa freden har förvandlat de krigiska svenskarne till köpmän med välståndet till mål. Välstånd, det är borgerlig epikureism. Tidningarna utvecklas mer och mer till affärsföretag, som spekulera i politiska konjunkturer. De beryktade riddarhustalen, hvilka i sin retoriska ståt alltid buros af den svenska kärleken till det storslagna och upphöjda, ha tystnat. Adeln har blifvit en borgarklass, hos hvilken lyxen icke längre medför någon trängtan till intellektuella förströelser. Sverige har hemfallit åt en materialism, hvilken, blottad på allt idéinnehåll och på hvarje annan känsla än egennyttan, undergräft vår auktoritet och vår sista återstod af själfkänsla. Det blir för en sådan tid ett lifsvillkor att arbeta på nationalkarakterens och den fäderneärfda odlingens förfall. Materialismen söker hos de latinska folken en motvikt i det sköna, hos de germanska och anglosachsiska i fromleri. Också se vi, att i Amerika penningemarknadens hänsynslösaste höfdingar oftast äro pietister. Hvarken krig, envälde eller frihetstidens subsidier har vågat ett sådant anlopp mot vårt lynne och våra kulturela traditioner, som de senaste decenniernas förvärfstörst och fromleri. Sverige har förlorat sin blygsel inför framtiden, men det kommer en dag, då de kvarlämnade tidningspackorna brytas och historien sitter till doms, och då skall tilläfventyrs en eller annan af mina herrars sonsöner icke finna någon afsevärd grund att påpeka släktskapen. Sedan hedenhös voro svenskarne böjda för religiositet, om också reformationen hos dem liksom hos deras stamförvanter närmast var af sedlig och politisk natur. De i Sveriges häfder mest framskjutna religiösa personligheterna, såsom Birgitta, bröderna Petri och Svedenborg, bära dock alla det svenska draget af måttfulla kulturmänniskor, och de inkomna råa bildstormarne jagades ur landet. En Knox eller en Calvin skulle med sin mörka fanatism icke ha vunnit svenskarne.
En hvardagslifsskildring vinner ett helt annat intresse genom ett subjektivt framställningssätt, som låter skildrarens öfverlägsenhet gifva en ersättning för de behandlade sujetternas tomhet, ty hur mycket intressantare är eller bör åtminstone ej en begåfvad skriftställares individualitet vara än en rad hvardagliga modellers. Hvarför till fromma för den aldrig fullt åtkomliga ytterverld, som man iakttager på afstånd, uppoffra den gifbara verld, hvilken man bär inom sig en half aln ofvan manuskriptet! Vi mena icke, att författarne uteslutande skola skrifva memoarer eller jag-romaner. Vi tro endast att om de i hopp att kunna skildra verkligheten sådan den är, eftersträfva ett opersonligt skrifsätts kylande »sjelfbeherskning», beröfva de dikten hennes enda verkliga sanning och största tjuskraft. »Ingen sammanställning af bokstäfver kan uttrycka» hur absurdt det är att finna en dikt förtjenstfull derför att den förklaras vara en objektiv, till alla delar trogen kopia af verkligheten. Det är den, för det första, icke och kan aldrig blifva, ty det skall aldrig lyckas att på papperet återgifva »das Ding an sich». Om det också vore det, blefve, för det andra, dikten derigenom icke mer konst än ett minutiöst vaxkabinett brukar vara det. Hvad är den då? En modeartikel. Med sin kommoditetsvers och lillnaturalism är författaren till »Pepitas bröllop» fullt verklighetstrogen och så objektiv, att han tager en berömd utländing till subjekt och sjelf blir det af denne styrda objektet. Inom literaturhistorien representerar kritiken vanligen det löjliga, det som trippat fram med lorgnett och peruk, men som, slutligen jagadt på flykten, fått skrattsalvor till grafringning och glömska till bautasten. Den moderna kritiken har ärft lorgnetten och peruken och fara är, att den därför också får ärfva begrafningsceremonielet. Den tiden är icke så aflägsen att den just kan kallas glömd, då kritiken med bestörta och patriarkaliskt bekymrade miner helsade den moderna riktningens framträdande. Ur den tyska estetikens arsenal framletades till försvar för romantikens kringskurna fästen rostiga muskedundrar.
1811 års missväxt i Dalarne var sådan, altoni ej Regeringen mellankommit, så hade 1000- tals menniskor doll af svält. Sådane händelser kunna ej läggas till grund vid den ekonomiska lagstiftningen och dylika författningars utfärdande, dä man endast derföre kan taga i beräkning vanliga omständigheter, En frost, som förstör grödan, är icke en vanlig händelse, tvertom, den är såsom allmän högst ovanlig; men om denna frost sträcker sig öfver hela landskaper, så mäste också extra utvägar, till hämmande af de skadliga verkningarne deraf, absolut vidtagas, och då torde stora sjötullen på spanmål böra helt och hållet borttagas. Jag begär propos. på min första framställning, med tillägg af Frill. Palmsljernas amendement. Frih, Palmstjerna, Carl Otto: Hr Skogman har nämnt, Den 14 Ja 11 u a r i f. m. 251 alt vi äro så långt komne i landthushållningen, att någon egentlig brist på spanmål icke skulle kunna uppkomma. Jag delar icke denna öfvertygelse. Jag hoppas visserligen, att det malte blifva långt till dess att sådant inträffar; men inom möjlighetens gränser ligger det dock alltid, att en större och allmännare brist på spanmål kan uppkomma. Vi se, alt förhållandet understundom varit sådant i länder, med hvilka Sverige i afseende på fruktbarhet och spanmålsproduetion på långt när icke kan jemföras. Ilen som t. ex. påminner sig år 1816, torde äfven draga sig till minnes hurusom i Wurtemberg spanmålsprisen slodo 10 gångor så högt i början af Juli månad, som de slodo i Augusti, dä skörden var gjord. Der var således brist på spanmål i detta fruktbara land, och denna brist delades nästan af hela Tyskland. Skulle icke samma öde äfven kunna drabba oss? Hr Skogman har för öfrigt nämnt, att det skulle vara K. M. obelaget att, utan R. St:s beslut i frågan, sänka eller minska tullen på spanmål. Jag kan icke dela denna tanka; ty när K. M. genom R.