Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco finge erläggas för hvarje lass som komme att forslas ofvannämnde väg, och hvilken afgift, ställd under Konungens Befallningshafvandes i Kopparbergs Län disposition, skulle användas till understöd för de Församlingar, hvilka vidmagthålla vintervägen emellan ifrågavarande ställen. Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande: rhen sorn Lars Andersson icke beledsagat sitt Memorial med någon enda uppgift om de locala omständigheter, hvilka, i afseende på underhållandet af en vinterväg imellan Elfvedalen öfver Särna till Norrska Rået, kunna förekomma, och han ej eller anfört några säkra grunder, hvaraf Utskottet kunnat finna, om den nytta, som en Deri 2 9 Maj. en sådan -väg skulle tillskynda landet, kan vara svarande emot kostnaden till en sådan vägs anläggande; alltså och då Utskottet i allt fall icke skulle ansett sig kunna eller böra tillstyrka en afgift, hvilken, på enskildt persons förslag, skulle påläggas en hel Menighet, får Utskottet endast hemställa, om icke Riksdagsmannen Lars An(lersson med denna fråga bör vända sig till Landshöfdingen i orten, såsom varande bäst i tillfälle att pröfva nyttan af merberörde vinterväg och bestämma sättet och vilkoren för dess underhållande. Dock varder detta Utskottets yttrande vördsamligen understäldt Riksens Högloft. Ständers pröfning. Ridderskapets På Högvörd. Prestoch Adelns Ledain. Ståndets Ledam. vägnar vägnar A. Lantingshausen.' Bryn. Hesselgren.' På Vällofl. BorgarePå Hederv. BondeStåndets Ledam. Ståndets Ledam.' vägnar vägnar And. Fredin. Nils Mänsson. M. M. Rosbeck. Uppläst Iios samtliga Riks-Stånden den 2g Mé;. Riksens Hoglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Be t änkan - Deli 2 9 Ma]. 4 31 tankande, angående fördelningen af de Sol dede Rot arne beviljade Vacancer.
Jag har ansett mig skyldig och kommer fortfarande att så göra, att förorda alla möjliga kontroller, så stränga som möjligt, för att icke säga så hårda som möjligt, för de mindre brännerierna. Jag ser då icke något skäl att icke vidhålla samma princip i afseende på de större. Ar det så, alt för vinnande af denna stränga kontroll husen mäste ombyggas, så är del visserligen svårt, men som jag sagt, den som vill bränna måste underkasta sig det, och jag kan icke frångå den åsigten att så skarpa kontroller som möjligt böra finnas. I öfverensstämmelse härmed anhåller jag om bifall till punkten. Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde alt sedan Hr von Hartmansdorff, som yrkat att 2:dra mom. måtte utgå förenat sig med dem, som yrkat återremiss å hela §:n, endast bifall eller återremiss å förevaride § vore i fråga, samt hemstälde sedermera om R. o. Ad. bifölle 52 §:n. Denna propos. besvarades med starka Nej blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna § gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade att han nu funnit ja öfvervägande. §. 53. Frih. Raab: Äfven i 53 §. förekomma föreskrifter, hvilka böra inrymmas i ordn.-stadgan, och af detta skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt. Propos. till bifall å förevaride § blef härefter framsläld och 598 Den 29 April f. m. Desvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, hemstålde om R. o. Ad. ansåge den gjorda anmärknm föranleda till återremiss samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade att han härvid funnit Ja öfvervägande. §• 54. Denna § bifölls. §. 55.
Jag anser således att för kolonisationens framsteg det är nödigt att armarne småningom dragas från den fortsatta skogsförödelsen, på det att jordbruket måtte blifva hufvudsak för de få nybyggare, som der finnas. En stor del af dem skulle likväl nu blifva fattighjon, om de icke med annat arbete kunde ega biförtjenster. Att en fråga, sådan som denna, skall framkalla olika åsigter, det är gifvet. Jag är likväl förvissad alt de talare, som uppträdt med motsatta åsigter mot mina, icke gjort det af andra än goda och berömvärda bevekelsegrunder. Att likväl en sådan lifsfråga lör egennyttan skall framkalla en mängd skäl, hvilka af dem, som ej hafva lust eller förmåga att granska dem, kunna anses goda och gällande, det är klart, och det är derföre af vigt att denna fråga blir opartiskt och noga från alla sidor belyst och diskuterad. När resolution på anläggning af nybygge, sedan en obetydlig odling blifvit verkställd, medför rätt alt afverka skog till ganska betydligt värde, måste deri ligga en stor lockelse, och personer saknas ingalunda, som äro färdiga att förlägga ett jemförelsevis ringa kapital. Att dessa förläggare äfven uppbjuda all sin kraft för attmotverka ett dylikt beslut af R. 200 Den 4 November f. m. St:r, sorn det nu ifrågavide, det faller af sig sjellt. Det tyckes således vara både i Norrländska kolonisationens intresse och äfven i fosterlandets, att man icke skänker bort denna egendom, såsom en lång följd af år, efter hvad mig synes, nog lättsinnigt och ibland t. o. m. med mycken enfald, skett, och det börjar blifva på tiden att bibehålla hvad ännu finnes qvar och icke skänka bort det åt utlänningen. Vissa börsmän hafva ett stort intresse i förstöringsverket, det kan ej betviflas, men nationens intresse är ett annat och än större, och i detta intresses namn önskar jag för min del att Utsk:ts förslag må vinna R. o. Adis bifall. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne:
Dä till Rikets frälsning fordrats, ett utom ordentligt qnwändandr ar Bankens Credit, were de säkraste och enda werksamma medel kill best Upprätthållande, sädane onstatter, som befrämja Åkerbrukets, Naringarnes och Handelns tillwäxt, bereda och underhälla liflighet l Penningerörelsen, och stärka den allmänna sörmägan, att utgöra den Bewillning, hwaraf Banken stall äterhemta sina. Stöten glkna förskott. Det i fräga warande Conalard.ket, kunde och borde i öfrigt icke r Weckel sättas förr, än, efter öterwunnen Fred, Rikets öfriga förhållanden, loswa framgäng ät ett sädant företag; och dä skulle, ester Kongl. Majus i Näder yttrade ösweriy-ieste, Banken utan wäda kunna dertill gifwa ett sörlag, hwaraf Riket och Banken hafwa all wänta en oberäknelig framlida nytta. Bancy-Fiillmägtige böra ej underläta, att här - "728 Den 14 Ianuarii. harwid i hörsamhet åberopa sig, deras i an, ledning af ansökningen om rättighet till Pri, wot Di6cvnt Jl,rättning r Arebro Stad/ yttrode betänkligheter: men Högloft, Banco-Utssotlet lärer upplyst finna / att de dä afförde omständig» heter, -cke kunna oinskränkt lämpas till närwarande fall, dä sräga är om en Dlkconk-lnrältning af liwars Rewenue det Nikegagneliga företag kan förmodas möjeligt alt för det närwarande blifwa r Werket stäldt, hwars befordrande Riksens Ständer, till Kongl. MajttS Nädiga och Kraftiga omsorg, i unde? dänrghet öfwerlamnadt; och Kongl. Maj t, lika med Riksens Ständer, anser kunna genom skyndsam »verkställighet, bereda Riket i allmänhet, samt siere Landsorter och Näringar i synnerhet de wigtjgaste fördelar.
Betänkande N:o 3. rum samt, enligt hvad erfarenheten visat, benägenheten att kring’gå ett lagstadgande lätteligen ökas, derest detsamma skärpes till en stränghet, som kan synas allmänheten icke vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, har Utskottet ansett nu stadgade belopp af 15 kannor, hvilket alltsedan år 1855 af Rikets Ständer bibehållits oförändradt, utgöra en medelväg, som icke bör öfverskridas; hvarföre Utskottet funnit sig icke böra tillstyrka bifall till Kontraktsprosten Palmlunds och Gustaf Jonssons ifrågavarande yrkanden. § 2. Af samma skäl, som härofvan är anfördt, eller för att förekomma s. k. salning i mindre skala, har Kontrakts-prosten Palmlund i nyssberörda motion yrkat, att den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, icke skulle få sälja mindre belopp än en hel kanna. Ändamålet med införandet af minuthandelsställen för bränvin och stadgandet, att en half kanna skulle få der försäljas, har påtagligen varit att åt en hvar, som ansåge sig behöfva, till förbrukning i hemmet, köpa ett mindre belopp bränvin, bereda tillfälle förskaffa sig detsamma, utan att tvingas besöka utskänkningsställena och derigenom blottställas för alla kroglifvets faror och frestelser; och då man besinnar, att bränvin ännu af en stor del bland rikets befolkning betraktas som en nödvändighetsvara, samt att arbetaren sällan är i tillfälle att på en gång förse sig med förnödenheter för längre tid, än mindre att för ett särskildt behof använda så stort penningebelopp, som erfordrades för inköp af en kanna bränvin, synes det också vara sannolikare, att arbetaren för att erhålla det mindre qvantum bränvin, han kunde önska, skulle taga sin tillflykt till utskänkningsställena, än att han skulle helt och hållet afstå från begäret att förskaffa sig nämnda vara.
Det är anmärkt att, i afseende på makars skyldighet att gälda skuld i boet, uttrycken ej äro nog betryggande, och i denna mening instämmer jag med Gr. Sparre. Jag vill derföre hemställa att R. o. Ad. måtte återremittera betänk. Jag bör då äfven närmare uppgifva min tanka, ej såsom redaktion, men som någon ledning derföre, i händelse saken åter kommer under Ulsk:s pröfning. Den är af följande lydelse: ‘'ali med makars rättigheter och skyldigheter i följd af sådana äktenskap, hvilka äro ingångna förr än K. förordn. d. 19 Maj 1845, om förändring i vissa delar af lagens stadgande angalo arfsoch giftorätt, blef till efterlefnad kungjord, skall hädanefter förhållas, efter hvad förut stadgadt var”. Ordet hädanefter tillägger jag med afseende å de betänkligheter, som man yttrat rör: de sådana arfsskiften, som ägt rum innan den föreslagna förändringen såsom författning utkommer, och hvilka då möjligen icke hafva vunnit laga kraft. Det blir något, sorn LagUtsk. i det fallet äfven linge taga i närmare öfvervägande; ty dä man vill göra en rättelse, bör man göra henne så fullständig som möjltgt. llr Bruce, Rob. Ed v.: Hr von Hartmansdorff har förekommit mig i hvad jag ämnade säga, hvarföre jag endast beder att få understödja honom med den lilla makt jag har, och yrka återremiss. Gr. Mörner: Det är blott i afseende pä en omständighet som jag önskar få tillägga några ord, till hvad jag förut yttrat. Hr von Hartmansdorff har anmärkt, att den olika lagtillämpning, som i åtskilliga landsorter skall äga rum, gjorde en lagförklaring nödvändig, och han har på sådan grund yrkat återremiss af betänk. För dem, hvilka lika med mig anse lagen redan tydlig nog, synes det vara gifvet, att ingen annan lagförklaring behöfves än den, att lagen skall ovillkorligen på alla, både före och efter 1845 ingångne, äktenskap tillämpas, och att följaktligen intet större förtydligande nu kan komma i fråga, än det som ligger uti ett afslag åifrågavar. betänk.
för Commerce-Rådet Olof Zenius, att vara dess efterträdare, V. 1774- — för Ledamöterna uti Tryckfrihets Comitéen, IV. 15. ConstitutionsUtskottets Memorial, äng. de h.vilande Grundlagsfrågorna, II. ^5. _ .— ang. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om de nya Constitutionella förhållanden med Norrge, II. 472. Con. Register. 13 Constiiutions • Utskottets Memorial, angående Götha Canal-arbetets fortgång, lil. 11. _ äng. de nya Constitutionella förhållanden i* mellan Sverige och Norrige, lii. 285. 286. _ ang. Grundlagames upptagande eller hvilan de till nästa Riksdag, IV. 103. _ äng. förslag till Riks-Acten imellan Sverige och Norrige, IV. 1254. ang. läsningen af JustitiaeOmbudsmannens Diarier, V. 94. ang. Grundlags-frågorna, V. 95. _ — ang. ett tillägg i Justititiae-Ombudsmannens Instruction, V. 627. i_ äng. skyldighet för FrälseHemmans-ägare att deltaga uti erläggandet af RiksdagsmannaArfvoden, V. 629. _ ang. ett tillägg i 81 Regeringsform.,V. 641. ang. ändringar i Justitise-Ombudsmannens In struction , V. 642. — ang. 28 §. Riksdagsordningen, V. 1112. _ ang. 37 §. Regeringsformen, V. 1114. — ang. 56 §. Regeringsformen, V. 1116. — ang. 4§. Regeringsformen, V. ii2r. — ang.ett tillagg i 29$. Riksdags-Ord., V. xi22j _ _ äng. 38 §•
R:dr, såsom i den nya slaten påräknadt, må än vidare få fortfara., Transport R:dr 105,230: 32. Kongl. Maj;ts Nåd. Prop. till R. St. 1847. 41 Transport R:dr 105,230: 3?. — d) Undervisningsanstalter för handel och sjöfart: Jemlikt hvad direktionen för dea lägre navigationsskolan i Hernösand i underdånighet hemställt tili till Kongl. Maj:t afläten skrifvelse, hvars innehåll är i närlagda protokoll öfver civil-ärenden intaget, vill Kongl. Majit, föreslå Rikets Ständer, att, på det denna navigationsskola ina kunna förändras till en högre undervisningsanstalt, anslaget derför må från 700 R:dr förhöjas till lika belopp, som för de högre navigationsskolorna i Malmö och Calmar är anslaget, eller till 1,500 R:dr, och således staten ökas med ett belopp af 800: e) Jordförluster genom kanalanläggningar: Kongl. Maj:t föreslår alt denna titel utan någon förhöjning i anslags-summan, som hittills årligen lemnat öfverskott, må förändras till: jordförluster genom kanaloch väganläggningarpå det alt delta anslag äfven må vara att anlita, då ersättningar för jord, som åtgår till väganläggniugar, höra af staten utgifvas. I afseende å alla öfriga delar af Riksstatens 6:te liufvudtitel, föreslår Kongl. Maj:t att Riksslalen derutinnan, med bibehållande jemväl under förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus af det vid sednaste Riksdag endast lill derpå följande beviljade bidrag af 100
M;s nåd. propos., ang:de låneunderstöd för anläggning af jernväg emellan städerne Orebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne; N:o 165, ang:de extra anslag lill föremål, tillhörande Finansdepart:tets handläggning; och N:o 166, ang:de extra anslag till föremål, til'hörande Eeklesiastik-depart:tets handläggning. Anmäldes till bordläggning StatsUtsk:s mern. N:o 196, ang:de liden för nästa revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då detta StatsUtsk:s mern. angår tiden för Statsrevisionens sammanträdande, är det angeläget, att detta betänk, snart afgöres, och jag anhåller derföre, att detsamma mätte till nästa plenum upföras först ä föredragningslistan. Uppå af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf framställd propos. beslöts alt SlatsUtsk:s nu bordlagda mera. N:o 196 skulle upföias främst å föredragms-listan för nästa plenum. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Som jag nödgas företaga en utrikes resa lill att söka bot för mina ögons svaghet föranlåtes jag afsäga mig befattningen att vara Bänkman. Slutligen anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne mern., betänkm och ullåtrn nemi. från Bevillnings-Utskottet: N:o 11, i anledn. af serskildta utaf Hög,v. PresteSl. fattade beslut med handläggningen af Utsk:s betänk. N:o 5, ang;de tullbevillningen; N:o 12, angide väckt förslag om inrättande af ett så kalladt transit-uplag; N:o 13, i anledn. af väckt motion om nedsättning af tullen å varor, som landvågen från Norrige lill Herjeådalen införas; Banko-Utskottet:
Men vi varna honom vänligen för Francisque Sarcey, ty hela Paris känner att — argsint är gubben som få! Ih! Vi sluta med ett förbindligt tack för de komplimenter, som Sarceys unge medbroder slösar på oss. Han kallar oss (märkvärdigt nog utan något bi ord åt » Ur Dagens Krönika », som Scævola, Gasparone och — en till ådrager så mycken * Att pjesen icke gick, berodde så litet på » osedliga qvinnoexpoei-tioner », att det var alldeles — tvärtom, som bl. a. S.-Nisse skamtad« öfver på tal om de långa japanska tanickerna m. m.forsmädelse, sages det): kritikast, det är: icke sakkunnig, ytterst enfaldig kritiker. Det är vi, det. Man ser här hvilka fordringar vår stränge antagonist har på sig sjelf. Stor tack, emellertid. Det är nästan för mycket, vår blygsamhet känner sig blesserad — ah, charmeur, charmeur !Från parkett. Huru intresserad man än må vara för teaterföreställningar, kan man svårligen förneka infor 6ig sjelf, att ofta, allt för ofta nöjet af en teaterrepresentation, till och med med tillskott af nyfikenhetsintresset vid en premier, är det samma som intet, derfor att platt intet hvarken i pjes eller spel är egnadt att väcka intresse, utan, för att begagna kyparens uttryck från teaterkapitlen i » Röda rummet », allting är » gammalt ». Men efter sådana » döda fläckar » kan det komma en och annan representation, som för teaterhabituén spelar samma roll som den vederkvickande hvilan i den friska oasen för vandraren i den torra ökensanden. En sådan oas, hvarifrån man endast helt motvilligt och med dröjande steg rycker sig lös, lär minnet af fru Hennings gästspel vid Dramatiska teatern. Det har i sanning varit en sådan högtidsstämning att åse och lyssna till nämda artist, att det måste vara förlåtligt, om man, medan intrycket ännu är tem * ligen färskt, i sitt inre känner sig relativt intresselös for hvad annat som skett under de månader, som denna öfversigts-period omfattar, hur aktningsvärdt och till och med förträffligt det än må ha varit.
I öfrigt finner jag wara alldeles ptwifwelak. tigt, att honesicium rpvillonis Zratis ej berättigar Parterne, att wara frie fran stämpladt Papper wid ffriftwäxlingen hos Konungen; man kan ej sägaS wara utfattig för det man ej äger Zoo R:dr Banco, som för Gäld ej häftar. Mig synes ock att Lerte Partier för Inrikes sjöfart ej böra frias frän stämfadt Papper; men dä befrag'arne ej stäligen kunna anses skyldige, alt om en stik Chartering besörja, dä fragtstutet ej ster af dem sjelfwe, utan af deras Skeppare, torde Skepparen böra anses förbunden ^ att derom föranstalta, wid answar af päsöljd för I27O Den 26 Lebrukrii honom sjelf, utan att hans underlåtande, i denna det bör för Befragtarne medföra något äfwentyr. I öfrigt har jac» hört omtalas, all lill minst, ning af Chartan ä Hyres-Comracter i Skäderne, den plägsed stall wara östrg, att en wist del af hyreS-summan utsattes såsom swarande emot ormra, och att blott Charta beräkningen ster efter den öfriga summan. Till förekommande af ett sädant missbruk, rorde wara nödigt förestrifwa, att utan afseende ä de Tillar, Contractet kan innehälla, Chartan ukräk, nas efter hela den betingade summans belopp. Grefwe I)o la Haräis yttrade sig anse det som en skyldighet a» nämna, akt wid frägan om den 23 §. af 1803 ars Charta-Sigilata förordning, innehälla lindring för Almogen, Ryttare, Dragoner m« inuti afgifter för Chartor af ett wist »värde, och hwitfelt §.
Derjemte är, genom beviljande af drawbacken vid utförsel af bränvin, en utväg för lillverkarne öppnad att återfå skatten och till andra länder exportera hvad som icke kan inom eget land afsättas; och denna export gynnas genom beviljandet af drawbacken, hvilken genom det sätt, hvarpå tillverkningsqvantite ten beräknas (liksom fordomdags våra småpannor), utgår med högre belopp än skatten och således i sjelfva verket utgör en export-premie. Medan man i andra länder går tillväga på ett sådant sätt, äro bränvinsbrännarne i Sverige, som dock tillskjuta en så betydlig del af statsbebofven, lemnade till pris åt en lagstiftning, som förr eller sednare skall, såvida ingen förändring deri inträder, ruinera näringen och medföra tal rika medborgares undergång Här restitueras aldrig den erlagda skatten, och när öfverproduktion inträffar måste följaktligen bränvmet säljas till vanpris, och större eller mindre del af den erlagda, betydliga skatten förloras Vid sådana tillfallen kan man icke undgå förlusten, genom att gömma varan och spekulera på högre pris, ty knappt stiger den till ett belopp, som motsvarar tillverkningspriset, förr än utländskt bränvin importeras; och denna import gynnas dessutom af den nästan kroniska penningebrist, som råder på Stockholms börs, och hvilken förorsakar import, äfven under förhållanden då den icke borde kunna ega rum. Jag har här framställt förhållandena sådana de i verkligheten äro; och den som är aldrig så litet fördomsfri skall lätteligen finna att på bränvinslagstiftningens område icke finnes något utrymme för frihandelstheorier. Der måste den alldeles öfvergifvas, såvida man vill skipa rättvisa åt en klass af näringsidkare, som, med stora äfventyr för egen välfärd, tillskjuta en så stor del af skattebidragen. Man vet att 8 Bevillnings-Utskoltets Betänkande JV» 17. del vanligen är från Preussen, sora våra köpmän införskrifva bränvin; och del må derföre tillålas mig att anföra några exempel ur den Preussiska bränvinslagsliftningen. Drawbacken utgår i Preussen med ett belopp som med cirka 22 öre pr Svensk kanna öfverstiger skatten, hvilka 22 öre således utgöra en verklig exportpremie.
"Moder, Salik är sjuk! skyndom att jag må hinna till middagen uträtta mitt värf". Följande dagens morgon var inne, och i glädje helsade Alhejdi solen, ty Salik kände ingen smärta mer, och hans sår var nära heladt. "O Alhejdi, min själ bäfvar vid tanken på, att du vågat dig ensam i öknen. Du som är mig mera än lifvet, du hade kunnat råka ut för vilddjur". Månader voro förflutna, då trädde en dag Abbas in till Salik, rustad såsom till en längre färd. "Nå Abbas", sade Salik vänligt, "hvart ärnar du dig utan att jag hört deraf, du, min trogne följeslagare, som ännu aldrig lemnat mig". "Jag går till Ispahan". "Du går i lejonets kula; blodet af Schachens män, som föllo i öknen, har knappt upphört att röka". "Lejonet skulle väl föga väntat till dess vi sjelfva infinna oss i hans kula, om icke hans krigares anförare berättat, det du ju vet, att de nedgjort oss alla, sedan vi förut hade dödat flickan, stridens orsak. Han älskade sitt hufvud, derföre flydde han ock för oss. Men om också ej så blifvit sagdt, icke var Salik Sardar Khan alltid så rädd att trotsa lejonet, om ock i hans kula". "Nå hvad ernar du i Ispahan?" "Handla". "Vid profeten, det skulle jag aldrig gissat. Du har alltid mera älskat spjutets än penningens handel. Men kanske vill du ock handla för mig. Jag har öfverflöd af hjordar och annat, som jag icke behöfver". "Jag har ernat be dig att få sälja allehanda onyttigt". "Säg hvad du vill, du skall ega valet". "Din stridshingst, ditt spjut och din dolk". Salik drog ögonbrynen ett ögonblick tillsamman, men snart klarnade åter hans blick och han sade: "Abbas, du är missnöjd med denna ovanliga ro af några månader? Men tro ej, att jag derföre glömt att strida. Låtom oss göra ett ströftåg snart, jag vill ordna allt". Abbas jublade högt, men tvärtystnade hastigt, lade händerna i kors öfver bröstet och bugade sig sägande:
Den riintevinst, som tillfaller Riksg.cont. under obligaliouernes hvilotid derstädes, utgör i första rummet tillgång lill ersättande af förvaltningskostnaden. Den kan blifva betydlig, och för delta fall stadgas, att den kommer att utlånas på fastigheter å landet, till sä jemn fördelning pä länen sorn svarar mot skattevederlagsbcloppet, hvarigenom räntan, sorn inom orten upplupit, om dess tillstånd varit sådant alt capitalet kunnat der bibehålla sig, till orten i egenskap af lån återkommer, och således icke utsuger rörelsemcdlet, innan landet med produclen af sin llit hunnit skalla motsvarande tillgångar. När dessa lån slutligen uppsägas, äger Riksg.cont. tillgång till kostnaderne för det nya taxeringsverket i landet; och vidare kan det användas lill indemuisationcr ät de conquelerade proviuserne. ll:o. Staten emottager vid utgången af 28 år löseskilling för återstående hälften af grundskatten, medelst förräntning och amortering under nya 28 är. 12:o. Ärliga afbördandet af delta skattebelopp tillgår på det sätt, alt summan jemte halfva skatten afräknas pä totalsumman af hela grundskatten, hvarefter återstoden fördelas på al! jord, genom uträknad bevillning efter taxeriugsgrund. Ny fördelning sker efter 5ö år, dä tillökning i värde påföres skaltet, såsom då fritt frän all ränta. 13:o. Vid den härnedanföre nämnde bcvilluingslaxcring bör, utan afseende pä utgående löscskillingsbeloppcl, bela skatlcjorden anses lika skattfri, som den privilegierade jorden, med beräkning endast för halfva grundskatten. 14:o. För vinnande af mera rättvisa och likhet öfver hela landet i del nu ojemua taxeringsverket, bör en jemkning derå 1 II. 23 t 178 Den 14 Augusti f. m. öfver liela riket förberedas oell taga sin början 5 Sr innan grundskatten till hälften upphör, och hemställas vidsträklare jeniföringscomileer, biträdde af kamerala tjenstemän, helst desamme öfver hela eller större delen af riket.