Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridd'rskapet och Adeln har, lör sin del, deremot fattat följande beslut: »att Rikets Ständer skulle till svar å den Kongl. Propositionen i underdånighet meddela, alt Rikets Ständer finna den nuvarande organisationen af Krigs-kollegium i flera hänseenden olämplig och bristfällig, och alt Rikets Ständer medgifva, att Krigs-kollegium förändras till en Armé-förvaltning på det sätt, att inom densamma bildas tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en mil i tä r-chef, och att åt desse chefer uppdrages alt, hvar inom sin afdelning, på eget ansvar, med nödigt biträde handlägga oell afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordra militäriskt—tekniska insigt er; hvaremot åt en särskild, af milrtärcheferne oberoende, af endast civila ledamöter bestående oc h kollegialt arbetande afdelning uppdrages dels vården och inseendet af arméens boställen, dels förvaltningen af de landtförsvaret tillhöriga fonder, dels kontrollen olver dispositionen af Armé-förvaltningens kassa, dels den bokföring, som alser att redovisa lör ernbetsverkets hela förvaltning, de's ock slutligen alla de ärenden, som, enligt den instruktion, som af Kongl. Majit för Armé-förvaltningen kommer att utfärdas, icke äro hänförliga till militariskttekniska frågor; hvarjemte Rikets Ständer förklara, att om Kongl. Maj: t fi noer lämpligt att löre nästa riksdag gå i lör fattning om inrättande af en Armé-förvaltning, i enlighet med nu uppgifna grunder, det nuvarande anslaget till Krigs-kollegium må lör sådant ändamål användas, dock under löibehåll, ali Statsverkets utgifter icke derutöfver n å ökas till följd af anspråk af de nu der anställde embelsoch tjenstemän.»
Att förhållandet är alldeles det samma i hela Tyskland, behofver knappast nämnas. Men äfven i de realskolor, som i dessa länder blifvit upprättade af den nyare tidens målsmän, ingår latinet bland undervisningsämnen, såsom i Edingburgh Akademy upprättad af Walter Scott, London university School m. (I. Likaså i de Franska Lyceerna är latinet älven på reallinien ett af litifviidiimnena. Så äfven i Tysklands realskolor, t. o. m. i fria handelstäder, såsom Lubeck. Vi tvifla ej, att ju nyttan varit drilljädern i alla dessa anordningar; men vända oss gerna från de utländska mönstren till förhållandena inom vårt eget fädernesland.» Slutligen anhåller han: »på grund häraf och då Sverige redan genom latinets undanskjutning till 3:dje klassen vidtagit en åtgärd, som för de egentina lärdomskolorna i intet annat land, oaktadt alla agitationer, kunnat godkännas, med undantag af Danmark, hvars kulturminister likväl genom cirkuläret den 19 Juni 1801 ånyo ifrågasatt latinets nedflyttning till nedersta klassen» — att »K. St:r täcktes ogilla den utskänkning i de klassiska språkens studium, som Utsk:t föreslagit.» Jag såg i går uti en mycket läst tidning en artikel, hvilken framställde ett försök att försvara bibehållandet af de klassiska spåken i skolorna, icke allenast såsom ett reaktionärt försök, ulan såsom en vandalism. Jag tror snarare, alt det vore att närma oss barbariets tider, om vi utesluta delta språk från skolorna, och derhän kommer det snart att gå, om vi fortsätta längre i samma riktning sorn hittills. Vi hafva nemi. inom en koit tid halt 4 olika skolordningar och i alla dessa bar man inskränkt liden för latinundervisningen i skolorna. Nu har man föreslagit, alt delta skall uppskjutas ända till 5:te klassen, och om: vi nu bifalla detta, så sätter man nästa gång i fråga att h. o. h. utesluta delta språk ur skolorna.
Detta snålande att göra fruktbar hvarje styfver, som ligger i Statens verk till Riksg.contts utgifters bestridande, är efter mitt förmenande visserligen icke statsmannamessigt utan det är något litet krämer! deruti, men om vid denna riksdag vi ej hinna öfver dessa krämareide'er i afseende på våra statsmedel, så hoppas jag att vi en annan riksdag komma att höja oss litet högre i fråga om förvaltningen af Statens inneliggande medel. Gr. Horn: Som, efter mitt förmenande, StatsUtsk:s ifrågavar. förslag verkligen alldeles för mycket skulle begränsa riksg.fullmäktiges verksamhet att göra de medel fruktbara, som här äro i fråga att förränta, så skulle jag ännu ytterligare vilja yfka på att denna fråga lemnäs oafgjord, så mycket mera som jag nu, sedan jag sist yttrade mig, blifvit erinrad derom, alt hos StatsUtsk. finnes en motion hvilande, som har för afsigt att föreslå det sätt, hvarpå riksg.fullm. skola hafva att förvalta dessa medel. Det torde vara bäst, att StatsUtsk. får afvakta de prot.utdr., som inkomma ifrån R. St., hvilka tillkännagifva till hvad grad medel blifvit disponerade, som måhända varit reserverade till andra ändamål än dem, sorn StatsUtsk. i förevarande betänk, föreslagit, och att således StatsUtsk. får tillfälle alt uti ett särskildt betänk, lill RiksSttn inkomma med ett förslag, som 52 Den i April f. ra. lian innebära en utveckling af det nuvar., i händelse R. o. Ad. skulle finna för godt att låta detsamma hvila. Hr von Hohenhausen: Uti de betänkligheter, som Hr Lefre'n framställt, kan jag på intet sätt instämma. Det är R. St:s bancosedlar, som äro i fråga att utlånas. Alltså är det Banken, som skall ansvara för dem och utlåna dem samt åter upptaga dem enligt R. St:s beslut. Då måste det väl framför allt vara skäl, att, då Statens medel bestå i bancosedlar, ifrågavar uppdrag öfverlåles åt Banken. Jag kan således ej finna något skäl att ej åt Banken uppdraga en sådan utlånings verkställande.
Vid betraktande af den politiska ställningen i Europa, der under loppet af de sednaste tio åren icke mindre än tre särskilda krig upplågat; den osäkerhet, som tid efter annan skockade moln på horisonten jemväl för oss medfört; den hänsynslöshet, hvarmed styrkan fortfarande gör sig gällande inom det så kallade Europeiska statsförbundet; den likgiltighet, hvarmed till och med de stormagter, som mäklat fredsfördragen, tillåta dem brytas och den svagare förtryckas; samt slutligen de faror, som hota den Skandinaviska kalfön, omgifven på ena sidan af on öfvermägtig granne, som redan fråntagit oss alla våra Östersjö-besittningar, —• mera än vi_ hafva qvar — och otvetydigt eftersträfvar hamnar vid Nordsjön, under det i söder om oss två andra stormagter helt nyss beröfvat vår stamförvandt icke allenast dess Tyska besittningar, utan äfven en stor del af dess eget område, — visar sig framtiden för Sverige såsom mer än osäker och påkallande all dess uppmärksamhet på beliofvet af krafternas ordnande till ett ändamålsenligt försvar. Det under snart ett århundrade af vissa stormagter följda system att arrondera sig på svagare staters bekostnad, — detta system, konseqvent genomfördt vid hvarje förekommande tillfälle, såsom 1772 i följd af den inre söndring, som försvagade Polen, och deraf härledda, irenne särskilda gånger företagna delningar af detta land; 1809 i följd af den oklokhet, hvarmed Gustaf Adolf just i förbund med Ryssland motsatte sig Napoleon; eller 1862 Preussens behof af en diversion till nedtystande af egna inre tvistigheter, — är allt för frestande, för att icke ännu vidare fullföljas. Den samtidigt med styckningen af Polen, emellan två af de Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:oö. 21 deri deltagande magter afhandlade planen tili Sveriges delning torde, om den lilla återstående delen af Danmark intages i delningen, förr eller sednare återupptagas.
Julii P. 204. Aug. •— angående underdånig anmälan i afseende på innehållet af 8 Mom. 4 §• TryckfrihetsFörordningen. Julii P. 204. Aug. <— angående en af Grefve Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Hans Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne. Aug. ?— om anslag af tractamente för en Vaktmästare. — i följd af StatsRådsProtocollens fulländade granskning. Junii P. 726. Dec. P. 519. >— i anledning af StatsUtskottets anmärkning rörande mindre Creditivets disposition för Militaira utgifter. Junii P. 724. Julii P. 480, 670. — rörande StatsUtskottets anmärkning mot 93 dispositionen af StatsRäntemedel för Kongl. Theatrarnes understöd. Junii P. 725. ConstilutionsTJtskottets Memorialer, angående StatsUtskottets anmärkning mot dispositionen af Tullfrihetsmedel till Stockholms innevånares förseende med groft bröd. Junii P. 725. Julii P. 5op, 671. — rörande StatsUtskottets anmärkning mot disposition af medel, influtne för exporteradt krut. Junii P. 725. Julii P. Sop, 671. — angående StatsUtskottets anmärkning mot beviljade låneförsträckningar af Saltpettermedlen. Junii P. 725. Julii P. 5io, 671. —- rörande StatsUtskottets anmärkning mot verkställde anticipationer på följande års anslag. Junii P. 725. Julii P. 5io, 671. —- angående Herr TrefFenbergs anledning till anmärkning mot Föredraganden af KrigsÄrenden. Junii P. 725. Julii P. 510,671. •— rörande Grefve Horns anledningar till anmärkningar mot StatsRådet och StatsSecreterarne. Junii P. 725. Julii P. 510, 671. — angående förslag till en rättelse af inledningen till nu gällande TryckfribetsFörordning. Junii P. 725.
Idig omfattning och som utur så många olika synpunkter och på så många olika sätt kan bedömas, enär den å ena sidan bör yerka såsom en anstalt till Spannemåls - prisets Stöts Uts&ottets Betänkanderii uppehållande och på den andra till undsättning för den nödstaldte med alla dt» serskildta utgreriingar, en sådan Handels-anstalt, med dubbla, nästan emot hvarandra stridande, ändamål nödvändigt mäste medföra, ett vidsträcktare kännedom måste fordras, för att besluta dess upphörande eller fortsätnirlg, är» den sorn kan väntas af Riksens Ständers Revisorer. — Orättvist måste det ock vara, att de fel Directionen uti sin befattning kan begå och hvilkas vidd och beskalfenhet icke eller äro bestämde, utan bero-' ende af Revisorernes olika åsigter och otndön;e, skola medföra Inrättningen^ inskränkning och upplösning och således uti sine följder drabba det allmänna och lända den till straff, sorn icke felat ; under det att ett inträffande missväxt år eller nödvändigheten att uppehålla Spanmålsprisen skulle kunna påkalla Inrättningens hela verksamhet. Riksens Ständer synes altså endast äga eller böra välja, att antingen icke anslå någre medel för Magazins - Inrättningen utan låta den upphöra, eller ock, med iagttagande af nu gällande grunder för Rikets liela adri inistration, låta den fortfara, för att uppfylla det ändamål, Riksens Ständer söka och som uti ett förändradt skick vid hvarje Revision skulle vara våda och äfventyr underkastadt, utan att Sländerne skulle kunna bereda deras ansvar, som sådant vållat, och som blifvit satte i utöf» ningen af Riksens Ständers hela magt,”—- ’’Stats - Utskottet har på denna grund uti dess nu afgifne Betänkande, uppgifvit det ändamål, som Utskottet anser, att Inrättningen bör uppfylla oell vissheten att det blifver uppfylldt 15*53 Stats-Utskotteis Betänkandcn. mäste äga sin säkraste gtund uti den Öfver-Styrelse, sorn Högsta Magten tillkommer, ochhvilken emot
Alla äro ense derom, att bränvinsbränningen är ett moraliskt ondt; alla vilja fördyra varan, för att förekomma ett öfverflödigt bruk deraf; alla vilja jemväl åstadkomma den förändring i bränvinsbränningen, att den icke må medföra någon vinst för den enskilde, som dermed befattar sig; men de medel, som föreslås för detta ändamål, hvilket äfven jag eftersträfvar, synas mig leda rakt till motsatsen af hvad man åsyftar, håde Hr von Rosen och flere andra talare hafva, i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos., föreslagit, att tiden för bränvinsbränningen måtte inskränkas till 3 månader om året. Det är en sanning , att för närvar, endast •i eller af Sveriges jordbrukare bedrifva bränvinsbränningen, och de liesta, som befatta sig dermed, kunna utvidga denna rörelse. Sådant har visat sig vid de tillfällen, då hränvinsbrännings-förbud ägt rum. Vanligen någon lid 3o Deu 4 Mars f, m. förut derom underrättade, hafva dels de flesta brännvinsbrännare utvidgat sin rörelse, dels de, som förut icke befattat sig med brännvinsbränning, lockade af vinsten, anlagt branneriel', som sedermera icke blifvit nedlagda. Jag tror, att om den af så många talare yrkade utväg vidtoges, att höja bränvinspriset utöfver det naturliga, eller det som uppkommer, då man beräknar värdet af rudimalerierna och kostnaden för tillverkningen jemte skatten derför; så skulle den oskäliga vinsten locka mången till denna näring , som han i annat fall ej ville bedrifva. Jag har velat nämna detta såsom genmäle till de mänga yttranden, som här blifvit afgifna; men inskränker mig till denna del af ämnet, för att icke trötta med besvarande af hvad i öfrigt blifvit anfördt. Hr Ribbing: Då jag sist hade ordet, glömde jag, att, i anledn. af den uti Hr von Rosens framställning upptagne förkortade tid för bränvinsbränningens utöfvande, föreslå, att icke mer än högst 2!ne månader må få dertill begagnas. Hr von Hartmansdorff: Jag vill rätta ett misstag, som en värd talare, Gr.
Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o 40s. att'redan befintlige extra Provincial-Läkare icke må erhålla< löne-till ökning, men att, för aflonande af ytterligare åtta dylika Läkare, med' 25o R:dn för hvardera, må på Stat uppföras 2,000 R:dr, mecl förbehåll likväl, att dessa arfvoden ej tilldelas sådane Läkare, som förut af Staten eller någon stad åtnjuta lön, så framt icke menigheterne inom. districtet annorlunda medgifva, hvilket äfven borde iagttagas vid återbesättande af sådana extra Pro vincial-Läkare-befattningar, hvartill arfvoden redan äro anslagne, samt att Bonde-Ståndet bifallit, hvad Utskottet, i afseende å aflönings-beloppet, uti Utlåtandet N:o 4° tillstyrkt; men afslagit rättigheten för extra Provincial-Läkarne att innehafva andra dermed förenade befattningar. Då Utskottet frånträdt, hvad uti Utlåtandet N:o 4o, i fråga om tillåtelse för extra Provincial-Läkare att tillika innehafva annan tjenst, är vordet ytlradt, samt, i fall tillåtelse dertill skall villkorligt medgifvas, det synes lämpligt, om Sundhets-Collegium kommer i tillfälle att yttra sig, huruvida befattningarne äro förenliga, hemställer Utskottet, om icke BorgareStåndet skulle finna skäligt förena sig uti Preste-Ståndets i denna del fattade beslut; — men då, i hvad fall som helst, de skiljagliga åsigterne icke 14 £tats~Utskotic,ls Memorial, N.-o 3ot. kunna afgöras annorlunda, än att aflönings-beloppet och frågan om rättigheten att tillika innehafva annan tjenst, blifva föremål för serskild pröfning, föreslår Utskottet, att votering först anslälles öfver följande proposition:
Ridderskapet och Adeln erhållen återremiss å Utskottets under ppo 4 afgifpe Memorial, angående infordradt categoriskt svar i fråga om Silfver ut vexlingen, sora, ock ett af Grefve von Schwerin afgifvet anförande, rörande anmaning till Banco Utskottetatt skyndsamligen inkomma med Utlåtande, angående veslingstidens utsättande till den 1 nästinstundande Julii; Trot. XJldr. d. 7 Maji 18^4- »5 oell JBitolls Samma Utskotts Betänkande N;o io, rörande Herr JVedbergs ifrån Vä Holl. BorgareStåndet remitterade motion, med hemställan, att beredandet af realisationens verkställighet måtte ske i Statsoch BanccUt kotten gemensamt» S. D. Vid förnyad föredragning biföilos: Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJiskottets Utlåtanden: N:o 4?> i anledning af väskt motion derom, att åtskillige i Elfsborgs Län kringspridde RusthållsNumror under Westgötlia afsutne Cava lleri måtte derifrån afsöndrat samt med Elfsborgs och WestgölhaDahls Regementen förenas; Isbo 48, i anledning af väckte motioner derom, att spridda RoteandeIar måtte i möjligaste moa sammandragas: N:o 4g, i anledning af vackt fråga om Frälsehemmans skyldighet att utgöra Kronobrefbäring ; och 2s:o 5a, i anledning af väckte motioner, dels om upphörande af Ex* pcdiUonsKronofogde-tjenster, dels om åtgärder till befordrande af de författningars efterlefnad, som bestämma vilkoren för dylika tjensters tillsättande» r * samt afslogos : N:o 5o, i anledning af väckt fråga, om ny organisation af HushållsSällskaper; och N:o 51, i anledning af väckt motion om afskaffande af Extra Länsmän i Blekinge. Från Wallo fl. Bor. g areStåndet.
R:dr 50 öre, utgörande såkallade limstmsp enning ar för åtskilliga hyttor i Filipstads bergslag; men då dessa numera, jemlikt Kongl. Majits Befallningshafvandes i Wermlands län, af Kammar-kollegium fastställda utslag den 30 April 1857 skola till Kronan ingå, har Kongl. Majit föreslagit att denna ränta måtte från utgifts-staten uteslutas; och hemställer Utskottet, att en sådan åtgärd kundo få vidtagas. Diverse anslag. 62:o. I enlighet med derom från Kongl. Statskontoret gjord underdånig framställning har Kongl. Majit föreslagit att det vid sistförflutna riksdag, såsom ersättning till Sala bergslag för förlust genom, vissa räntors förvandling beviljade anslag, 1,165 kub.-fot 5 kannor spanmål, hälften råg och hälften korn, att efter årligt medelmarkegångspris utgå, måtte från penningekolumuen i Riks-staten, hvarest detsamma såsom förslagsanslag nu är upptaget med 2,400 Ridr, uteslutas och deremot, i öfverensstämmelse med andra likartade anslag, uppföras i kolumnen för oindelt spanmål; Och då Utskottet icke funnit något att härvid erinra, tillstyrker Utskottet, att den äskade åtgärden måtte få vidtagas. 63:o.
Afsigten må vara god, men det ligger ett stort misstag s grundsatsen. Hr Skogman, Carl David: Jag anhåller få fästa upp märksamheten derå, att, enligt grundlagen, K. M. äger rätt att om tullen å inkommande och utgående spanmål förordna, och att K. M:s nåd. framställning i ämnet således egentligen åsyftar en fortsättning afR. St:s medgifvande vid sista riksdag, alt inflytande tull fiir utländsk spanmål måtte af K. M. disponeras till undsättning af nödlidande under missväxt-år. Fördelarne af fix tull å spanmål äro vid flera tillfällen fullständigt discuterade och ådagalagde; och de skulle i väsendtlig män förfelas, om, i st. f. bestämd tid af vissa år, man satte den ovissa af nästa riksdag. Svenska åkerbruket har för öfrigt lyckligtvis gjort sådana framsteg, att äfven i missväxt-år brist på det. hela icke är att befara för innevänarnes uppehälle, ulan införsel af säd från utrikes orter. En fullkomligare redaction af denna punkt vore måhända, att man skilde emellan frågan om den fixa tullen lill 1847 års slut, som redan de läctö är af K. M. af gjord, och den om dispositionen af inflytande spanmålstull, hvilken lämpligen kunde till K. M. öfverlemnas lill slutet af nästa riksdag. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Spanmålstullen bar under loppet af flere år utgjort ett hufvudsakligt stridsämne i England, och som jag med uppmärksamhet följt detta ämne, åhört en mängd parlamentstal deröfver, samt läst ännu flere ströskrifter och avis-artiklar så väl för den ena som den andra åsigten, torde jag varit i tillfälle att komma till någon insigt i ämnet, och denna så mycket mera opartisk, som frågan rörde hvarken mig eller mitt lands intressen. Detta omdöme är, att en större Den 14 Januari f. m. 247 jemnhet i spanmålsprisen svårligen kan uppnås, af det enkla skälet, att god eller dålig skörd produceras, och en så stor olikhet i varans tillgång, att den deraf sig härledande skillnad i priser icke på något vis kan uppvägas af tullbeloppets skillnad.
Vet du, Clinton, jag skrattar, när jag skrifver detta, ty jag erinrar mig att, såsom jag nu, så lära alla guvernanter alltid ha något ondt att säga om sina disciplar. Och nu först märker jag, att jag blifvit en riktig guvernant. Oaktadt Lina och Bina äro ostyriga och ha svårt för att fatta, håller jag dock mycket af dem, ty de äro i det hela godhjertade och snälla, och deras bruna ögon bedja så vackert om förlåtelse. Jag har gerna tålamod med dem. Med deras tre år äldre bror Axel är förhållandet nästan omvändt. Han är stilla och eftertänksam, men har ett ypperligt hufvud. Han tyckes vilja deltaga blott i sådana lekar der det gäller att utmärka sig, vare sig genom styrka, vighet, snabbhet eller skarpsinnighet. Och verkeligen är han i alla dessa fall mer än hvad man vid första påseendet kunde ana, ty han är blek och smärt, samt har icke det der ytliga lifvet i sitt ansigte, som man så mycket prisar hos barn. Sin lexa du minns väl att han läser franska och tyska för mig kan han alltid bra, ehuru samma lexa är väl fem gånger längre, än en annan jemnårig gosse skulle våga sig på; men emellanåt händer att han blir distrait, och det till den grad, att jag nästan fattar medlidande med honom. Hvad månne det blifva af ett så beskaffadt barn? Du bör veta att han äfven har en underlig talang på fiol; jag säger underlig, ty aldrig har jag förr hört sådana toner. Jag vet ej, om jag skall säga att det är fult eller vackert. Det säkra är att mitt öra fängslas deraf, och jag betraktar stundom den lilla gossen med en hemsk och underlig känsla. Det är icke utan, att jag sjelf blir ganska distraite, när jag skall förhöra honom. Eljest anses han i familjen för ett geni. »Derföre är han litet underlig ibland« menade Hofrättsrådinnan »att han är ett geni; så äro alla genier.« Hofrättsrådinnan har i allmänhet ofantligt mycket emot sjenier (så skrifver du väl ordet), men tycks likväl vara särdeles smickrad af att hennes son är ett sådant. Nu kommer det vigtigaste.
Löjligast ter sig detta kanske i skildringen af Fersens fängelsetid i Fredrikshofs slott 1789. Någon intressant romanfånge i Venedigs blykammare kan icke med större patos redogöra för hvarje halftimme af sin tid, än Fersen för sin vistelse i sina bekväma med gyllene rococo möbler utstyrda slottsrum, i hvilka intet saknades – icke ens en motpart för eftermiddagens piquetpartier, och där den arme fången efter supéen kunde i lugn och ro meditera öfver »despotens grymhet», medan han, som han berättar, sysselsatte sig med att »dressla sidenlappar till stoppning af en sidenväst». Lika litet sympatisk förmåga att förstå konungen röja Adlerbeths berömda anteckningar. Ingen af tidehvarfvets vittra män var till hela sin själsriktning så motsatt Gustaf som han. De gamla romarskaldernas öfversättare hade själf något romerskt sträft och strängt i lynne och uppfattning och en viss latinsk eller girondistisk republikanism. Hans själ gick i samma disciplinerade och taktfasta rytm som de tusentals hexametrar han öfversatt, och hans torra, njugga och sparsamma naturell (han var en stor hushållare både i fråga om pengar och idéer) verkar mot Gustafs rörliga och slösande snille som ett gammaldags obehändigt slagsvärd vid sidan af en smidig stilett, och för att skildra konungen använder han Tacitus’ starka kolorit i stället för den 1700-talets lätta och nyansrika pastellteknik, som ensamt passat. Med ett ord, ingen af Gustafs samtida har gifvit en tillfredsställande teckning af hans personlighet. Helt visst beror detta på att det ej bland dem fanns någon stor skildrare eller psykolog. Men äfven om en Saint-Simon lefvat i hans närhet, är det en fråga, om vi ens af denne fått någon fullt öfvertygande framställning. Gustaf III hör nämligen till de flyktiga och oroliga andar, som man kanske lättare får klar för sig genom intuition än genom analys, och måhända skulle en på en gång storsint, äfventyrsälskande och fåfäng adelsdam från Frondens dagar bäst hafva tecknat den man, hvilkens älsklingsbok var kardinal de Retz’ memoarer och hvilkens dubbelnatur bjöd på en sällsam blandning af svärmeri och världsklokhet.