Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I motsatts emot föregtde talare får jag anmärka alt den ifrågavar-.de afgiften, enl. min såväl som lie vill u Utsk:s åsigt, icke är någon bevillningsafgifl, utan helt simpelt en assurance-afgift, och på denna grund anhåller jag om bifall till förslaget. Hr Printzensköld: Lika med Frih. Cederström anser jag mig böra förklara att de benämningar, som Bevilln.Clsk. behagat gifva de afgifler, R. St. åtaga sig för vissa ändamål, icke kunna inverka pä sjelfva afgiflernas natur. Del måste vara klart alt den rekommendalionsafgift, som redan är beviljad och som kommer postljenstemännen lill godo, är en bevillnings afgift, efter den af R. St. beslutas att utgå. Delta måste då äfven vara klart alt den förhöjda rekommendalions-afgift, sora nu är föreslagen alt utgöras jemväl är af samma natur, fastän den är afsedd att komma postverket tillgodo och för ett bestämt ändamål användas. Och den omständigheten alt Bevilln.Ulsk., tverlemot grundlagens föreskrift, tillåtit sig att ingå i pröfning af sakens beskaffenhet och all dervid genom votering inom sig afgöra att afgiften icke är af bevillningsnatur, kan ingalunda förminska eller tillintetgöra R. Sl:s rått alt i den frågan besluta. Om Bevilln.Utsk. föreslagit grundlagsenlig!, så hade det bort tillkännagifva della sitt beslut för RiksSt:n och begära deras sanktion derpå; man alt såsom nu skett, ingenting tillgöra i detta hänseende oaktadt Exp.Utsk. fästat det förstnämnde Ulsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af en åtgärd, frän dess sida, hvarigenom saken kunde bringas i sitt rätta skick; della måste föranleda till den utväg som Hr von Hartmansdorff tillstyrkt, nemi. att förständiga Bevilln.Ulsk. alt med voter:spropos. i ämnet lill R. St. inkomma. Jag tillstyrker således lika med Frih. Cederström bifall lill hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit. Då nu Hr Gr. o.
Jag tager Gud till vittne uppå huru jag vänligen och kärligen alltid riket tillhanda hållit åt hans kunglig majestät, konung Sigismundus i Polen, och bjudit honom att sjelf komma och föra regimentet. Men han låter sig förvillas af upproriske, som förtala mig och hans sanna vänner; men skall dock visserligen herren Gud de onda på skam komma låta; och mågen J ingen annan än åt konungen sjelf i egen person fästet öfverleverera, eller ock åt dem, som af mig dertill med fullmagt försedde äro; men manneligen utestänga denna förrädareligan här i Finland. Våga de att försöka röra på sig en gång till, så skola de få försöka huru det har sig att löpa hufvudlös, om mästerman ännu har någon slipsten qvar. För denna gången vill jag hafva fördrag som en nådig herre, och låta nåd gå för rätt; men hjelper ej det, så finnas bastrep nog till att ge dem halsdukar af, och skall dervid icke behöfva hushållas. J stannen alltså nu här, och tillsen det slottet hålles mig och konungen troget tillhanda." Fleming bäfvade för det kinkiga uppdraget att tjena två herrar. Han visste allt för väl att den, som tjenade hertigen, stode i fullt uppror emot konungen, och ehuru han hatat Klas Fleming, så var han dock hans sak trogen. Men att stå gent emot hertig Carl och neka att lyda hans befallningar, vågade han icke. Han ägde icke eller sin frändes orubbliga trohet och oböjliga redlighet, som icke tillät någon dagtingan med samvetet. Fleming stadnade sålunda, som befälhafvare, på det numera högst dåligt försedda fästet, derifrån hertigen hade bortfört de bästa kanonerna och der munförrådet var förtärdt. Att försvara det mot Stålarm och finnarne, torde väl hafva varit föga görligt, men försöktes också icke, det öfverlemnades genom dagtingan; och innan två månader förlupit sedan hertig Carl lemnat Finland, stod Stålarm åter på Åbo slott såsom högste befälhafvare i landet. Ändteligen blefvo nu ock Klas Flemings jordiska qvarlefvor nedsänkta i den, i Pargas kyrka väntande grafven.
Efter anförande af ofvan intagna reglementariska stadganden, hafva Fullmäktige, uti den angående nu förevarande ämne till Utskottet aflåtna skrifvelse, yttrat: att Fullmäktige, sorn fortfarande vore af den öfvertygelse, att Riksgälds-kontorets fåtaliga tjenslemanna-personal, långt ifrån att kunna till antalet förminskas, snarare, till följd af de ständigt tilltagande göromålen, skulle, inom en icke aflägsen framtid, behöfva förökas, funnit sig icke kunna genom tjenste-indragningar och löne-besparingar bereda några tillgångar till den förhöjda aflöning, som redan i 1851 års reglemente angafs vara af rättvisa och billighet påkallad och hvarpå bemälle tjen — stemanna-personal och vaktbetjening syntes ega ökade anspråk, sedan deras vederlikar i Rikets Ständers Bank, såsom följd af detta verks vid sednaste Riksdag beslutade organisation, från och med 1855 års början erhållit en icke obetydlig tillökning i sina löneförmåner. Denna löne—tillökning hade visserligen kunnat tillvägabringas, utan att Bankens aflönings-stat på det hela behöft förhöjas; men då det icke torde kunna antagas, hvarken att Bankens tjenstemän efter den förändrade organisationen erhållit högre löneförmåner, än behofvet för deras lefnadskostnader påkallat, eller att desse tjenstemän derefter fått trägnare tjenstepligter än deras vederlikar inom Riksgälds-kontoret, syntes giltiga skäl förefinnas, att äfven vid delta tillfälle fortfarande tillämpa den, från längre lid tillbaka, af Rikets Ständer godkända grundsatsen, att Riksgälds-kontorets och Bankens tjensteman och vaktbetjening böra tillgodonjuta enahanda löneförmåner. Fullmäktige hafva derjemte erinrat, hurusom priset på de nödvändigaste lefnads-förnödenheterna under den efter sednaste Riksdag förflutna tid varit vida högre, än anas kunde vid uppgörandet af den då antagna löneregleringen för Ijenstemännen inom Banken.
Likadant är förhållandet med den röda sandstenen, som finnes vid Den 12 Juni e. m. 225 vid Liverpool och under en stor del af vestra Englands yta. Der kan man bestämdt beräkna kostnaden för en tunnels sprängande. Men helt annat är förhållandet här i Sverige, der man har sköliga berg, vid hvars sprängande det är mycket svårt att beräkna kostnaden äfvensom att afhålla vattnet. Jag kan upgifva en bergknall nära Dylta, hvars bortsprängande bestämt kostat tio gånger mera än en lika stor massa berg, sprängd på annat ställe, och jag fruktar att Södermalms-bergen äro af detta slag. Vi veta alla, att bergsprängning icke är en lätt sak i Sverige, ty vore det förhållandet, så hade man nog bortsprängt alla knölarne på gatorna i städerna, åtminstone i hufvudstaden. Skulle nu berget vid den föreslagna tunneln på Södermalm befinnas sköligt, förökas derigenom svårigheterna betydligt, enär man då får att strida äfven med säckningarne från Fateburs-sjön, hvars vatten ligger 66 fot högre än lliddarholms-fjärden. Enahanda torde förhållandet blifva med bildandet af banken öfver Mälaren. Jag har i afton fått bref från Götheborg, hvari berättas, att en för jernvägen anbragdt bank öfver ett af vattnen för 4:de gången nedrasat, och att man troligtvis måste återgå till den första planen att lägga banan öfver land. Jag säger detta icke i afsigt att klandra ingeniören, utan för att visa huru vanskligt det är att bygga bankar öfver sådana vattendrag, som dem vi hafva. Så t. ex., då jernbron vid Djurgården byggdes, borrade den ingeniör, som upgjorde planen för entreprenad-auktion, genom botten till ett visst djup, som ansågs tillfyllest. Entreprenörerne af arbetet voro nog oförsigtige att antaga detta för godt. Följden blef den, att då bron upfördes på denna botten, som bestod af en med sand blandad lera, som lågt sig på det djupare dylagret, så bar det sig mycket väl ända till dess man började grusa landfästena.
Ilr Rosenblad har visserligen anfört såsom anlcdn. till yrkadt beviljande af den begärde förmånen för Götheborg, att omförmälda stad i så ymnigt mått använde sina penningetillgångar på stadens allmänna anstalter, hvilkas iståndsättande och vidmakthållande erfordra ansenliga kostnader, hvartill den icke i likhet med en annan, större stad i riket, esomoftast påkallade bidrag af Staten; men om också detta till en viss grad har sin riktighet, och om det fullkomligen gäller, så till vida, att, i afseende på allt som ländt staden Götheborg lill nytta och fördel, staden visat mycken frikostighet och ett högeligen berömvärdt nit, hvarom många publika inrättningar och arbeten derstädes på ett hedrande och ojäfaktigt sätt bära vittnesbörd, så torde man dock säkrast kunna lemna derhän huruvida detta nit äfven sträcker sig utöfver staden Götheborgs allmänna och enskilda gagn och bästa, förde fall, der sådane uppoffringar komma i fråga, som ej hafva lill ändamål något som egentligen och närmast rörer staden. Jag åsyftar icke att uttala något klander; önskar blott, att man ej åberopar en förtjenst, såsom allmännelig, der den efter mitt begrepp snarare 30 Den 17 Maj. O är partiell eller lokal. Åtminstone vittnar ej förevar., af Götheborgs kommitlenler väckta motion om någon sådan nitälskan för det allmänna, som fullt gäller i den bemärkelse jag tager ordet, och sådan sora Hr Rosenblad synes hafva åsyftat. Helst skulle jag alltså velat instämma i den af Frih. Palmstjerna först gjorda hemställan om afslag; men då Frih:n sjelf funnit sig föranlåten att frånträda detta yrkande; så torde äfven jag få förena mig i dess sednare afgifne begäran, att betänk, måtte till Ulsk. på grund af gjorde anmärkn:r återremitteras. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag förnekar ej giltigheten af den anmärkn. Frih.
Föredrogs och lades till handlin* garne Lagsamt Allmänna Besvärs» oell Oeconomie-Utskottens Utlåtande, Nto 73, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 51, rörande väckt fråga om straffbestämmelser för dem , som , genom fylleri och en oordentlig lefnad , förorsaka, att deras hustrur och barn falla allmänna fattigvården till last. S. D, Bifölls Stats, samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande , N:o 12 1, med anledning af väckt fråga om fastställandet af en viss årlig arbets, eller för* rättnings-skyldighet för Landtmätare. S. D. Bifölls Bevillnings-, Lag. samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottens Utlåtande, Nto 33, angående väckt fråga huru. vida tilltal må ega rum för öfverproduetion af Brännvin. S. D. BevilInings-Utskottets Memorial , N:o 68) om Salpetergärdens ersättande genom anvisning på tillgångar af Tullmedlen och ProtrUtdräg den 15 Februarii 1830. 127 Brännvinsbevillningen, blef vid förnyad före* dragning bifallet» Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades lill Stats-Utskottet:
1S97 gora sådafie mot verkande hinder, att 'de icke humle hafvas genom en hö^re betalning, om den ock något rundeligare, än hittills skett, blef* ve medgifven. I förening likväl med sadane högre prisers bestäm mande för liad Spannmål, hvilken föreskrift Utskottet ansåg höra till den Reglernentariska delen af ämnet foch som i följd af Verkets förändrade Instruction städse skulle komma att iakttsgas, blef tork - inrättningars anläggande af Stats-Utskottet föreslagit,' sedan dock först utrönt är, huru och på hvad sätt sadane torkhus, för att blifva af rätt nytta, böra inrättas: när detta en gång med all tillförlitlig visshet blifver kändt, tror Utskottet att alltför få tork-irirättningar endast i de bördiga Randskaperne behöfva anläggas. Och kan Utskottet af desse anförde skäl icke frångå sin uti ämnet redan yttrade öfvertygelse. Af de orsaker, sorn Förslaget upptager, har kostnaden för tork-inrättningars uppförande icke kunnat beräknas. Den uppgifne Summan 170,000 H:dr har afseende. icke på kspstnaden för uppförandet af tork-inrättningar, utan på den, sorn skulle åtgå till, delstill uppbyggande af nya, dels till utvidgande af nu befintlige Magaziner, hvarom i Förslaget närmare utredning göres. r,:o I anledning af Stnts-Utskotttts föreslagna allmänna grunder för Undsättnings* Spannmåls utdelande, har åtti de hos Höglofl.
Af dessa och förut uppgifna skäl vidblifver jag mitt yrkande att betänk, må bifallas. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag äger visserligen ingen speciel insigt uti förevar, fråga; men då vi vid denna riksdag befinna oss uti den lyckliga ställning, som tillåter en nedsättning i skattebördorna, hvilket jemväl öfverensstämmer med K. M:s till R. St. gjorda nåd. framställning, och då jag såsom allmän princip antager, att nedsättningen är billig, endast i den mån densamma proportionerlig! tillgodokommer alla samhällsclasser, samt då utförseltullen på stångjern blifvit till hälften nedsatt, men något - Den 22 Maj. 145 got annat sätt till lindring för tackjernstillverkningen vid denna riksdag icke förekommer, än StalsUtsk i förevar, betänk, tillstyrkt; så hemställer jag till Ståndet, om icke både rättvisa oell billighet fordra, att vi bifalla hvad Ulsk. föreslagit. Frih. Cederströ m! StatsUlsk. har tillstyrkt den ifrågavar. nedsättningen uti afgiften för tack jernsblåsningen, utan att nämna något derom, huruvida frågan borde hemställas K. M:s nåd. pröfning. En reservant, Hr Prosten Stenhammar, har fästat uppmärksamhet dervid , att frågan hade bort af vederbör, auetoritet utredas, innan Utsk. tillstyrkt ökade skattefrihetseller s. k. kalldygn. Hade Utsk. nu tillstyrkt att hemställa frågan till K. M.; så hade K. M. infordrat 'vederbör, auetoritets yttrande i ämnet, och sålunda kommit i tillfälle att med sakkännedom derom besluta. Nu skulle det deremot blifva ett på R. St:s beslut beroende beskattningsmål, hvilket det icke är, och så har äfven Ilr Frih. o. Landtm, uppfattat ett likartad! mål under ett föregående plenum, då propos. vägrades. Frih. Jag anhåller, att en gång för alla få protestera mot den satsen, att StatsUtsk. skulle vara ett Exped.Utskot t.
Jag anser den anmärka. , som Frih. Cederström, Anders, nyss gjorde, vara ganska riktig, ty om R. o. Ad. efter det beslut, som genom sista votering fattades, skulle bifalla Utskts betänk, sådant det är, så blefve följden, att en främmande trosförvandt, som slule här i landet, bestraffades lindrigare än en af våra egio II. 2g 226 Den 22 Juli e. m. ra landsmän, som beginge samma brott. Det vore icke lämpligt. Jag vet då icke någon annan utväg än att afslå Utsk:s betänk. Skulle man finna, att det beslut, som Ståndet fattat i anledn. af förra betänk., fordrar för följdriktighetens skull någon jemkning i nu gällande författningar om stockstraffet; så är ju intet hinder för ledamöter af LagUtsk. eller hvilken annan riksdagsman som helst att göra en motion derom, på grund af det beslut, som redan vore fattadt, och då komme frågan i sitt rätta skick. Men att nu för ögonblicket improvisera ett beslut, som vore rätt passande, torde ej vara att påräkna. Jag får derföre vördsamt hemställa, att betänk, mätte afslås. Frih. Cederström: Att helt och hållet afslå första mom. af detta betänk, skulle åtminstone jag för min del icke anse tjenligt. Man kan mycket väl bifalla det i alla andra delar, och dock bibehålla stockstraffet för främmande trosförvandter. Jag vågar således föreslå, att Utsk:s redaction måtte antagas endast med den förändring, att främmande trosförvandter böra undergå stockstraffet, i stället för uppenbara kyrkoplikten, i de fall för hvilka den qvarstår. Ilr von Hartmansdorff: Jag får fästa H. Ståndets uppmärksamhet på den reservation af Hr von Röök, som nyss är uppläst. Jag har vid ett föreg:de tillfälle instämt i den mening han yttrat. Den vidhåller jag ännu och önskar således afslag å Utsk:s betänkande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s utlåt. Ropades starka nej, blandade med ja.
Jag delar icke helt och hållet deras mening, som tro, att en orimlig lag bör qvarstå derföre, att något straff å det brott, hvarför den blifvit stiftad, icke må tillämpas; men hvad den nu i nåder föreslagna lagförandringen beträffar, har det redan af Hr Crusenstolpe blifvit tydligen visadt, hvilket osammanhang som finues emellan den K. proposrn och andra der icke vidrörda lagstadganden, och jag instämmer altså i Hr Crusenstolpes framställning, tilläggande endast såsom en ytterligare orimlighet emot förslagets antagande, att man icke finner det vara med en enda bokstaf utmärkt och förtydligadt, hvad egentligen menas med lasteligt tal, utan är det sålunda lern nåd t obegränsadt åt domarens magt att från den mest skenbara förbrytelse uti ifrågavar. afseende draga slutföljder till ärans förlust och fästning. TJti Franska lagen t. ex. ar det så noggrannt bestämdt, hvad som med lastligt tal förstås, att sådant icke kan hänföras till något annat än ett enda begrepp; beskyllningen skall nemi afse en handling, hvars tillvaro skulle ådraga ärans förlust. Så är icke förhållandet här. Visserligen innefattar 60 cap. Missg.brn åtskilliga distinctioner i detta afseende; men man har sett flera och ganska färska exempel, att dessa icke alltid följas. På dessa grunder kan jag icke annat än afstyrka bifall till den K. propostn. Jag uppträdde fullkomligt oberedd och i4 H. 33 Den ii October f. m. hoppas derföre, att R. o. Ad. ursägtar det ofullständiga i mina anmärkningar. Frih. Boye, Ludv.: Det Stånd, hvaraf jag har äran vara ledamot, torde hafva rätt att fordra, det en man, sorn öfver 4° är tillhört det juridiska facket, icke skall tigande lemna detta ämne. Det gifves en viss politisk försigtighet, som bjuder att i frågor, der partisinne i mer eller mindre man kan inträda, iakttaga tystnad, till dess det visar sig, hvilkendera sidan som blir den rådande, för att naturligtvis då öfvergå till den.
Det vacker deremot min förundran att Utskottet ej erinrat sig att ett Betänkande, som första gången till afgörande förekommer, icke får med förändringar antagas; och att i dess förra Betänkande intet undantag var föreslaget för Gothland. Som jag redan förra gången, då detta ämne var under öfverläggning, yttrat mig öfver obilligheten af Fördubblingens återupplitvande, så anser jag öfverflödigt att för närvarande åter upprepa detsamma; utan får nu endast, i anledning så väl deraf som af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrka afslag af Utskottets Betänkande. Friherre Stael von Hollstein: Denna tvist synes hafva uppkommit genom elakt val af uttryck i Författningar. Man vet ej ännu om Båtsmans Fördubblingen uppkommit genom In - Den 3 Augusti. 99 delningsverket, eller genom särskilda öfverenskommelser. Om den uppkommit på förra sättet, bör den fortfara; om åter på det sednare, böra Rotarne derifrån befrias, jag undrar om icke Fördubblingen är detsamma för Eåtsmanshållet som Reserven var vid Cavallerierna: den gick ej ut så länge Ryttaren lefde; men när han stupade, inträdde Reservs Uti hans stalie. Frågan beror deruppå om det är ett onus som tillhör Indelningsverket, ellef1 ej; ty det är intet skäl att det var ett vilkor Vid Conscriptionens antagande. Om Riket kunde ersättas för 3°°° Båtsmän, så drabbar det andra, som deremot måste utgå som conscriberade. Det är visserligen sant att Konung och Ständer kunna rubba Indelningsverket, men ej derigenom att Vissa meningar derom inflyta i ett beslut om en annan sak; derom måste vara rigtig särskild proposition, jag tror det saken tål att betänkas. Herr Lannerstjerna, jjohan Wilhelin, uppläste följande; Skyldigheten för Båtsmans - Rotarne att prestera Fördubblings Båtsmän är lika gammal med den att anskaffa och underhålla ordinarie Båtsmän. Den ena, ej mindre än den andra är grundad uti allmänna Båtsmans Coutractét och Kongl. Förordningen af den 23 Maji 1690.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. vågar jag vördsamt anhålla. Begärdes på bordet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., anförde dels mundtligen dels skriftligen: Under de sednare tiden har i afseende å landets penningeväsende elt mycket vigtigt förhållande inträdt, hvilket i min lanke nödvändigt förr eller sednare måste påkalla R. Stms upmärksamhet. Jag menar Hypotheksföreningarne. Det är för R. o. Ad. bekant, att de flesta af dessa Associationer uptagit stora utländska lån och att till återbetalning deraf, äfvensom till ränteliqviden, en' betydlig qvantitet silfver årligen måste utvandra från riket. Ja, den tidpunkt torde icke vara långt aflägsen, då en eller annan million årligen måste användas endast och allenast för räntebetalningen. För att söka förebygga den skada, som härigenom förr eller sednare ovilkorligen måsle upkomma för så väl RiksBanken som penningerörelsen i allmänhet, vågar jag vördsamt föreslå: Att StatsUtsk. må taga i öfvervägande, om och under hvad vilkor Statsverket bör, genom Riksg:skont., så småningom upköpa Svenska Hvpollieksföreningarnes å utrikes ort belänta obligationer, i samma mån, som kont. inom landet kan försälja dylika papper; och emedan fäderneslandet äfven för framtiden bör skyddas emot 30 Den 22 December e. m. den högst betydliga skatt till utlandet, som kapital-rabatten och de årliga ränteförlusterna i sjelfva verket utgöra, borde genom Riksg:skont. inlösa alla Svenska, efter K. M:s Nåd. reglementen förvaltade, Hypotheksföreningars obligationer, som varda kont. erbjudne, samt, vid dessa obligationers återförsäljning, ega att förse dem med Statsverkets garanti för deras kapitaloch ränlebelopp; hvaremot till säkerhet för Statsverket, motsvarande inteckningar i jordegendom borde af Hypotheksföreningarna till Statsverket öfverlåtas.
Då derjemte nettobehållningen af dessa afgifter för olika år utfallit mycket olika och desamma äro afsedde till visst ändamål, hvartill de skola reserveras, torde de ej här böra upptagas som någon direkt intrad Brist i intrader mot utgifter 5,000: 1,490,000 371,500 Summa R:dr 1,861,500 — Bil. Hisö lO. Fortsiittninq of Calculerne öfver utgifter och intrader, som Postverket antages komma att tillskyndas, i händelse det af Komitén för skjutsväsendets ordnande dertill uppgifna förslag skulle komma till verkställighet. - Riksmynt. Riksmynt. Hebel. Credit. Berörde calculer utvisa en slutlig brist i Postverkets intrader mot dess Intrad. utgifter af 371,500 — Såsom ny sådan åt Postverket, för transport af personer och paketer å biDå af en daglig postförbindelse å jernvägarne och de större landspostvägarne med verkets åkdon, antages ett belopp, motsvarande skjutslegovägarnc (postvägarne), torde blifva en gifven följd, att postbefordringen å de utgiften för beräknadt behöfligen ökadt hästantal å dessa vägar 331,000 — liesta bipostvägar måste utvidgas att ega rum (lere gånger i veckan, hvarvid så vål till posternes bättre bevarande och fredande för öfvervåld, som för beredande af ökadt tillfälle till paketförsändning, desse borde föras å Postverket tillhörige åkdon, så konstruerade, att en å två resande dermed kunde åtfölja, uppföras här, såsom nya utgifter för verket:
Låt inte vilja och medvetenhet sudla det som är rent som oskrifvet papper. Låt det vara hvad det vill! Slut ögonen och knäpp dina händer i andakt. Du är lycklig. Nu skall det arbetas! Nu skall det bli helsa till kropp och själ. Han säger att mina sist skrifna noveller äro riktigt bra, i synnerhet Förbrytarblod och Medan kaffet kokar. De äldre novellerna äro icke dåliga, men något svaga. I de sista fins det kraft, ”Lune” och en icke obetydlig framställningsförmåga. Jag har gjort afgjorda framsteg. När man jemför Ola Hansson och mig är det afgjordt jag, som är ”manfolket”.287 Om hon var lycklig i dag! Han är svartsjuk. Molard kunde han med svårighet smälta och Lundegård kan han inte låta bli att tala om. Och så gör han narr åt svartsjuka män. Hoho! Det är så löjligt att vara svartsjuk. Jaha! Och så talade han om sina ”Kärester” och så grimaserade han, gapskrattade och skakade mig i begge axlar och jag grep honom i peruken med mina tio fingrar. Frågade om jag ännu tänker på att slå mig ihjel. ”Inte ett dugg. Antingen tänker jag på det derför att jag verkligen vill göra det eller också tänker jag inte alls på det.” Och så farväl, smidiga, glada och unga – trots åren – hufvudet mot hans axel, armarne kring hans hals och ett par skrattande ögon emot hans. Kan man vara glad! Hej. ”Venskov”! Är det på det sättet vi öfvervinna min förälskelse? Jag hoppas det. – Men tänk om jag inte hade kamraten!288 Jag har inte ätit ett ordentligt mål på flera dagar, jag är så förplågad till kropp och själ att det är som om de två skulle vridas från hvarandra. ”Han” var här i går. Det är vämjeligt att begå sjelfmord, han hyser intet medlidande med mig, – mindre än någonsin. Och så skulle vi inte mera säga ”du”. Bortkastad som en gammal handske! Det jäser i mig som en dof harm; det första lifstecknet kanske. Och Axel sade: du är så sentimental. Han sade det så der ömt och tillgifvet.289