Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aftonbönen var så lätt att lära, Då du föresade sakta, ömt, Ilvarför sjunger du ej vespersången, Har den staclcars gossen du förglömt? — Pappa sagt, du rest till fjärran länder, Sagt, att jag får komma efter dit; Men om du är borta, hvarför sänder Du ett enda bref ej hit? Dödens ande här ju plägar gästa Och till himmelen, så har jag hört, Helst ledsagar han de skönsta, bästa, Torde hända han till Qud dig fört? O, min moder, dväljs du på de höjder, Till hvars ljus du sagt de ädle trå, Låt mig dela dina hjärlefröjder, Lyft mig till din himmel upp också! » Barnets ' ängel kan ej längre bida, Tyst han stiger ned med kvällens vind, Breder sina vingar ut, de sida, Kysser tåren bort från barnets kind. » Sof, min son, » han hviskar, » hon är gången Här från jordedalen, kvaf och skum, Ej hon mera sjunger vespersången, Hennes röst på jorden blifvit stum; Men fast hennes toner ej I hören, Sjunger hon uti den högre kören Vid allfaders tron en härlig psalm. I D U N 1890 Gången är hon ifrån tidens möda, Räknad väl här nere bland de döda, Men där uppe klädd med segerns palm. Tag i arf det goda, som hon velat, Glöm, hvad hon i svaghet lean ha felat, Minns det bästa, som hon gjort och tänkt! Med den eld, i unga ådror strömmar, Verlca gladt för hennes skönsta drömmar, Lef det lif, hon dig med smärta slcänkt! När du lyktat har din lefnadsbana, När du fullgjort, hvad dig blef befaldt, Mera skön, än här du mäktar ana, Skall du skåda i en ny gestalt Denna moder, som du nu begråter. Frid, min son! Du ser den dyra åter. » " Tala med din hustru ". En bild ur lifvet af J. Bayer. |et finnes män, som i ovanlig grad hålla P på sin värdighet och med en viss ringaktning se ned på kvinnan.
Nu åter möter svårighet, att sedan någre af Utskottens förslag redan äro pröfvade och afgjorde, be - Den 19 Julii e, m. 1017 stämma en sadan reglering. Försl torde likväl de summor böra anslås, som anses nödvändiga för att genom förstärkande af Bankens reela tillgång bereda möjlighet att realisera dess VäxelBanco-skuld. Om de tillgångar, som derefter återstå, skpla till utlåning användas, med» gifver jag gerna, att de företrädesvis komma jordbruket till godo, och att i sådant afseende en del af lånemedlen afsättas till odlingslån. Då en publik lån-anstalt finnes, är dess första mål att öka och befprdra productionen, och jag förenar mig således med Herr Tham deruti, att sistnämnde lån må framför andra tilldelas sådane jordägare, sorn yilja företaga enskiften, eller större odlingar. Återstoden af fonden kunde användas till strömrensnin* gar, hvilka äfven och I stort verka på jordbruket, och derigenom vunnes tillika den fördelen, att en af de anledningar, hvarföre Utskotten ansett lån erforderlige, försvann, så att åtminstone ej något särskilt lananslag i detta hänseende behöfdes. Måhända vöre det likväl för landet mest gagneligt, att den disponibla summan i stället att utlånas, afskrefves å allmänna Bevillningen Bankens ställning blef icke derigenom betydligt försämrad. Jag anhåller om återremiss af de Förenade Utskottens Betänkande, Friherre Cederström, Jacob: Det torde först tillåtas mig, att i afseende på frägan, huruvida JL 0 l8 Den 19 Julii e. ni. Odlings-lånen blifvit afslagne genom bifallet till Betänkandet om hufvudgrunderne, får derutur uppläsa den första puncten 1 Andra afdelningen. Den lyder sålunda: Allmänna läne-anstalter komina att fortfara, till den summa, med de vilkor och pä de orter, Rikets Stander för hvarje sär•* skild del deraf kunna finna skäligt att förordna.
När »svältringen» efter några år upplöstes, förblef dock det Edgrenska hemmet fortfarande en samlingsplats för många af Stockholms litterära personligheter, och dessa sammanträffade där äfven med framstående författare från grannlanden, som gästade staden. Det låg en atmosfär af trefnad och ro öfver den krets, där A. Ch. Leffler var värdinna. Hos henne fanns ej skymt af »pose», af ifver att göra sig gällande; däremot fanns en stor framlockande förmåga, af samma art, som den Sonja Kovalevsky beskrifvit hos George Eliot. A. Ch. Leffler lyckades ofta göra andra intressanta, emedan hon förde samtalet in på de ämnen, där hvar och en hade något äkta att ge. Hon ansträngde aldrig människor för att få dem genialiska eller kvicka; de blefvo i hennes närhet framför allt naturliga, emedan hon själf var det i så hög grad. Hon förde sig med en lugn anspråkslöshet; uttrycket, en smula buttert när hon teg, blef gladt och ljust när hon log eller talade. Den, som kände henne nära, såg ofta af en djupare skiftning i den friska hyn, hörde på en vibration i den klara, mjuka stämman – som fick sin karaktäristiska prägel genom en lätt läspning – att hon ännu var blyg, trots sin stora världsvana. Hon tvekade ofta att fälla omdömen, hon saknade allt behof af positivt formulerade åsikter och hon skydde hvarje slags pedanteri och kotteriväsen. Den enda sammansvärjning, som någonsin ägde rum i hennes salong, var en öfverenskommelse mellan en del författare om anslutning till – nystafningen, af hvilken hon var en ifrig vän. Då man hör A. Ch. Leffler skildras som en valkyria i det s. k. »unga Sveriges» stridande led, röjes därigenom en fullkomlig okunnighet om såväl henne som om »unga Sverige». Genom sin lifsåskådning, sin sympati, sin författaregendomlighet stod hon sida vid sida med den unga vitterhetens representanter. Men lika litet som dessa någonsin bildat parti, utan sammanhållits endast af en viss gemensamhet i idéer och sympatier – en gemensamhet, som ej uteslöt stora olikheter i åsikter såväl som temperament – lika litet skulle A. Ch.
Denna rättighet, åt Konungen förvarad i grundlagarna, genom deras bestämmelser i afseende på Hans magt öfver den ekonomiska lag-stiftningen, kan, utan förändring af dessa, i intet fall honom afhändas; och Konungen har således ingalunda genom * S Särskilda Utskottets Betänkande, No 5. Kungörelsen af den 13 Julii, som inskränker bränvins-bränningen till två månader, kunnat betaga sig rättigheten att ytterligare inskränka den, eller att förbjuda den för någon del af denna tid. Intet administrativt påbud lärer finnas, i hvilket tvingande omständigheier, äfven om dessa ej vore i förordningan på förhand nämnda, icke kunna föranleda en förändring; och således kan äfven den nöd, som i följd af inträdda nya förhållanden hotar ett samhälle med hunger, icke annat än innebära giltiga skäl till inskränkning af ett yrke, som i stort förtär tillgångarna på lifsmedel. Denna särskilda beskaffenhet hos bränvins-bränningen måste alltid i ett spanmåls-behöfvande land, där denna fabrikation drifves till en sådan höjd, som hos oss, göra den till en osäker näring. Om så är, måste äfven hvarje bränvins-brännare och öfrige medborgare, vid sina beräkningar och sina afhandlingar med hvarandra, taga denna osäkerhet i betraktande, utan att regeringen kan i något hänseende anklagas för ett löftesbrott, om den, i följd af förhållanden, som för massan af landets befolkning medföra en hotande brist, vidtager en inskränkning af nämnde tillverkning. Utskottet kan således, ehuru det ingalunda misskänner den stora vigt, hvilken så väl för allmänt, som enskildt väl ligger derpå, att sådana undantag från närings-författningarna, som det i fråga varande, må kunna i möjligaste måtto undvikas, likväl icke annat än finna en så beskaffad åtgärd rättfärdigad, då nöden står för dörren.
Emedan icke dess mindre allting i vårt land skall lämpas efter fängelser och fångvård, så hafva, för lieqvämligheten af ett fängelses läge, våra domsagor och härader blifvit i förslaget sammanfogade eller sönderslitna, utan afseende pä de naturliga gränsorna, dem våra 632, Den 23 Februari f. m förfäder så viii velat att utstaka, utan afseende pä olika folklynnen, vänskapliga eller fiendtiiga förhållanden, eller på olika landsseder eller på de inrättningar och föreningar, som härader och socknar med hvarandra äga gemensamme. En annan följd af vår nuvar. fängelsekärlek är den: att då domaren måste alltid vara till hands vid häradshäktet för att med möjligaste skyndsamhet befordra de ankommande lill deras högre lekamliga och andeliga omvårdnad, uttrycker det i propos:n åberopade förslaget, att äfven alla civila mål skola afgöras vid cenlral-häradel och att således all lagskipning skall upphöra i dc öfriga häraderne. Följderna häraf blifva dessa: Alt, om nämnd skall tagas från uthärad för de mål, som derifrån förekomma, skal! denna så vigliga del af våra domstolar, som redan är i värde oändligt sjunken sedan den blef underkastad allmänna val, endast komma att utgöras af den mest odugliga del af allmänheten. Och de personer, som kunna förmås till dessa långa resor, skola yrka motsvarande ersättningar af statsverket. Skall åter nämnden tagas endast ur centralhäradet, kan den för de öfriga orterne inga upplysningar lemna hvarken om personer, landsseder, jordbeskaffenhet elier hvad det vara må. En annan följd blifver att alla parter få vidkännas så väl för sig sjelfva, som för sina vittnen ökade kostnader genom tvistemålens afgörande i eli annat härad. Vidare alt, enär häradsboerne 1111 få inom sin ort träffa domaren både vid tingens början och aflysande, således minst 6 gånger om året, extra tingen oberäknade, skall man hädanefter, för att erhålla ett råd, begära eller aflemna en handling eller bekomma ett intyg, förlora tid och kostnad med en längre resa.
De af motionären omförmälde olägenheter i följd af skyldighet för trafikerande att anlägga Blockhusudds tullstation ega således numera rum endast för odäckade farkoster under femton lästers drägt; men det lärer ej kunna bestridas, att äfven för desse anlöpandet af stationen vid mångfaldiga tillfällen medför besvär och vid bårdt väder kan vara förenadt med svårigheter samt till och med våda, äfvensom det med - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. för för trafiken i allmänhet ett stort hinder, hvadan Utskottet anser, att derest berörda sätt för utöfvande af tullkontroll ej är oeftergifligen nödvändigt, detsamma bör undanrödjas. I detta hänseende bar det synts Utskottet, det skyldigheten att anlägga vid stationen ej medför någon säkerhet enär den, som deraf har att befara någon upptäckt af smuglingsförsök ej lärer underlåta att ilandföra smuglingsgodset innan han anlöper stationen, hvartill rymligt tillfälle erbjudes. Men då, efter hvad inom Utskottet upplyst blifvit, Blockhusuddens tullstation derjemte utgör en länk i den bevakningskedja, som medelst förläggande här och der af en rörlig tullbevakning, är dragen rundt omkring hufvudstaden, samt handhafvandet af den nödiga uppsigten till förekommande af smuglingsförsök uti en vidsträckt skärgård och längs de strandsträckor utom stationens bevakningsområde, hvarifrån landväga kommunikation med staden eger rum, enligt Utskottets åsigt, också lämpligast verkställes genom dylik rörlig tullbevakning, vill Utskottet, utan att ingå i bedömande deraf, huruvida sjelfva tullstationen vid Blockhusudden kan eller bör indragas, inskränka sig till att, i anledning af motionen, hemställa, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att den ännu för mindre fartyg och båtar qvarstående skyldighet att vid insegling till Stockholm anlägga Blockhusudds-tullen, må upphöra.
Enär alltså tvänne Riksstånd bifallit hvad Utskottet i sednare delen af dess ifråga f D varande utlåtande föreslagit, och då Utskottet är öfvertygadt derom, att det lättast praktiska sätt att införa decimal-svstemet, Kr att antaga foten till grundenhet för mått och kubikfoten eller multipel deraf för mål, ithy att båda äro genom allmänt bruk redan kända och den sednare lika med tio kannor och kannan alltså en kommensurabel mätare efter både det nya och det gamla systemet, ett förhållande, som ej föreiinnes i något annat land än Sverige, samt härtill kommer, att det finnes utarbetadt och redan år 18255 Bih. till It. St. Prot. 1850—51. 8 Sami. 36 Haft. i 2 Bötteher till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o ittt. från trycket utgifvet ett förslag till införande af Deciinal-systemet i mått, mål och vigt med foten och marken till grund-enheter, hvilket endast torde, för att blifva antagligt, erfordra en obetydlig omarbetning, så får Utskottet vördsamt hemställa, att Borgareståndet måtte med Ridderskapet och Adeln samt Bondestärr • det uti deras, i förevarande fråga fattade beslut sig förena. I den händelse, att Vällofliga Borgareståndet icke skulle denna hemställan bifalla, och då underdånig skrifvelse i frågan, såsom af 3:ne Riksstånd beslutad, icke kan förfalla, torde votering i förstärkt Ekonomi-Utskott deröfver böra anställas, i afseende hvarå Utskottet får föreslå följande Voterings-proposition: Den, som bifaller Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, i Utlåtandet N:o 131 framställde, förslag till underdånig skrifvelse, voterar •la; Den, det ej vill, voterar Hej. Vinner
Vid sistlidne riksdag, derförinnan fensterglas var indeladt i grönt och hvitt med olika tullsatser och förtullnings—qvantiteter af 120 skifvor för det förra och 20 band för det sednare, sattes allt fensterglas i en rubrik med 40 sk. lull per lispund. Då man öfvergick till den nya ganska riktiga förtullningsgrunden saknades allmännare erfarenhet till ledning för tullsatsens bestämmande och denna blef i följd deraf stadgad till ett belopp, vida öfverstigande hvad man dermed afsåg, ett lämpligt skydd för inhemska fabrikationen. Det har nemligen sedermera visat sig, att såsom Herr Rosenblad i sin motion, nå grund af verkställda förlullningar, utredt, gällande tullsatsen uppgår till icke mindre än omkring 75 procent af varuvärdet. Behofvet af rättelse härutinnan är i ögonen fallande; och Utskottet tror sig iakttaga all varsamhet, då Utskottet nu, i nära öfverensstämmelse med Herrar Rosenblads och Muréns motioner, tillstyrker, att införselstullen å fensterglas må nedsättas från 40 sk. till 30 sk. lispundet eller till 1 sk. 6 rst för skålpundet, hvilket torde vara lämpligaste förlullnings-qvantiteten. Herr Rosenblad har vidare fästat uppmärksamheten på behofvet att i taxan under ny rubrik upptaga »patentglas ocb glastakpannor», hvilka artiklar, i handeln 28 Bevillnings-Utskoltels Betänkande, M 5. Glasvaror. Guld. ofta förekommande, icke kundo bära den höga tull, som för rubriken »glas, andra slag» nu är bestämd; och har Herr Rosenblad föreslagit tullen å patentglas och takpannor lill 1 sk. skålpundet.
"Fmner Konu-rgen godt nägon Lagsräga för "Riksens Ständer framställa, äfke han Srsts"Rädets och Högste Domstolens yttrande sä "wäl öfwer buftvudfrägan som huruwiva den "mä fordra den skyndsamhet, at bestutet derom "ä samma Riksdag mä fattas eller ej: sam: "meddele derom i wänlig ord äng Riksens Stän"der stn ?ropo«ition. V^kar Konungen ej sä''dan ffyndsamhet; förfares dermed säsom med "enffild Riksdagsmans motion; men eljest be. "flute Riksens Ständer, sedan frägan, efter "det sätt i 56. Z. stadgaS, blifwit behandlad, "och öfwerlemne Konungen deras swar up. "pä Rikssalen om de bifallit Konungens?r«- " position och ffrifteligen genom TalmänneN "omde densammaafslagit. Jalla dylika Lag"frägor stal Tre StändS mening utgöra Rik"sens Ständers beflut. Stadna Twä Ständ "emot Twä förfaller frägan och förblifwe wid "det som förut stadgadt warit-" IW. Hwad för öfrigt i Regerings-For> men och Riksdags-Ordningen med denna h. kan stä i gemenskap föresläs til förändring efter samma princips. 96. § k »7 ) 96. §. Den Afhandling som börjas i denna §. angäende en Riksens Ständers Ombudsman synteS Bonde. Ständet wid förra Riks. dagen ej lämpelig; emedan en lurnn^-Ombudsman eller ^u-auiT-Cantzler tycktes göra tilfyllest. 97- §. Gjordes wid förra Riksdagen förslag at t stället för orden i första punÄsn: Denne Riksens Ständers Ombudsman wäljes af Riksens Ständer genom L/ec?o. Lkc. införes: "Denne Riksens Ständers (Om budsman wäljes af Riksens Ständer genom Tolf af hwarje
»Es ist die alte Geschichte: räfven och rönnbären. Men kan du vigga mig en tia ska' jag se till att ursäkta dig.» »Inte ett öre! Vore min mamma inte så stilig skulle jag vigga af henne sjelf.» »Hon ser ut som en spanjorska.» »Jaha, och du ser ut som en » han kunde icke finna rätta ordet i hast. Den andre reste sig upp. »Fundera på saken så länge tills vi råkas. Jag viker bord i foyern.» De två nickade åt hvarandra och gästen försvann. Följande kväll vid åttatiden gick Wille Zimmermann öfver en liten illa stenlagd gård, steg upp för en stentrappa och ringde på hos sin mor. Mulattskan öppnade. »Frun är deruppe», sade hon på sin brutna svenska i det hon sträckte sig in och tog en lampa på köksbordet. »Jag vill gå före och visa vägen.» Wille följde efter henne med en känsla af tvång och obehag. Han skulle helst velat ha en anledning att vända om. Mulattskan slog upp dörren till ett upplyst rum och lunkade sedan med sina mjuka klumpiga steg nedför trappan igen, till sina egna regioner. Fru Zimmermann stod och ordnade ett draperi vid ena fönstret. När sonen kom, lade hon ifrån sig hammare och spik. »Jag har icke i ordning ännu», sade hon och räckte honom sin hand, »men jag har en förnimmelse af att jag kommer att trifvas här. Jag har farit som på dagsverke mellan möbelhandlare, trädgårdsmästare och allt slags folk. Hur tror du här blir?» Med en oskön men kraftig rörelse stödde hon ena handen mot höften medan hon med den andra gjorde en åtbörd utåt rummet. »Bra.» Han såg sig omkring med lindrigt förvånad uppsyn. Han hade synbarligen väntat sig något helt annorlunda. Det var ett underligt, gammaldags rum med tre hvälfda fönster vettande åt två håll, och med mörka träpanelningar hela väggen utefter i stället för tapeter. »Han, som rår om huset är troligen ett original», sade modern. Det märks på allting att han icke vill ha det som andra menniskor och det tycker jag om honom för.
Fyra för hundra årligen utaf det obetalda kapital-beloppet, och det öfriga kommer att utgöra afbetalning å kapitalet. Skulle den sålunda stadgade inbetalningen icke inom bestämd tid fullgöras, torde dessutom, intilldess densamma ISih. till It. St. Prof. 1836—1838. i Sami. i Afd. 4 Band. i 3 Haft. 2 10 Slats-Vtskottets Utlåtande N:o 339. verkställes, böra erläggas Fem procent årlig ränta å det till liqvid förfallna, oguldna beloppet. Stockholm den 25 Januari 1858. Reservation: af Herr Henschen. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jan. 1858, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående ifrågastäldt statsbidrag för tornbyggnad vid Hedvig Eleonora kyrka i hufvudstaden och samma kyrkas reparerande. (R:gs-Afd.) För uppförande af 2:ne torn utaf sten på de för sådant ändamål anlagda grundmurarne å ömse sidor om den vestra hufvud-ingången till Hedvig Eleonora eller Ladugårdslands församlings kyrka samt för denna kyrkas reparation, föreslogs, i början af denna Riksdag, utaf sedermera aflidne Pastor Primarius Doktor Pettersson, uti en inom Preste-Ståndet väckt och af Hofpredikanten Nordlund biträdd motion, att Rikets Ständer måtte bevilja ett statsanslag af 54,000 R:dr R:mt, att utan återbetalnings-skyldighet utgå under åren 1857, 1858 och 1859, i mån af behof och byggnads-arbetets fortgång, eller att, derest ett sådant anslag icke möjligen kunde erhållas, Rikets Ständer måtte åt nämnde församling anvisa ett lån å samma belopp, att under de första åren innehafvas räntefritt Stals-Utskollels Utlåtande N:o 239. 11 och utan kapital-afbetalning samt derefter återbetalas genom årlig amortering och med erläggande af låg ränta.
Mine herrar! i den fordna s. k. frihetstiden, som också var en tid af passioner, flyttade hallarne, då de voro maktägande, ur rådet alla de rådgifvare, som mössorne ditsatt; men man förföljde dem icke, man anställde icke några actioner mot dem, och beviljade dem t. o. m. pensioner. Måhända kan man söka orsaken till detta förfarande icke blott i rättvisan, utan äfven i den kännedom, man den tiden ägde, att hattarne efterträddes af mössorna — och att mössorne efterträddes af hattarna, och den, som tog inträde i rådet, kunde vela, att en annan snart skulle träda i hans ställe. Man var icke heller då så känslolös för familjers välfärd, som 1840 års StatsUtskrs esprit synes vara. Jag förnyar min vördsamma anhållan, att, i händelse af remiss till Utsk., mitt anförande måtte få densamma åtfölja. Då en eller annan ledamot i anledn. häraf hördes anmäla sig alt tala, yttrade Hr Frih. o. Landtm., att han ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att det ämne, hvarom Frih. Boye Den 4 Juni fra. 111 yttrat sig, icke nu vore föredraget, och att således en discussion derom nu måhända vore mindre lämplig; hvarefter Hr Frih. uppropade Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., som yttrade: Under iakttagande af hvad Hr Frih. o. Landtm, har anmärkt rörtde Frih. Boyes yttrande, vill jag icke ingå i någon discussion deröfver, enär jag fullkomligt erkänner oformligheten deraf; men jag utber mig likväl Hr Frih. o. Landtnäs och Husets tillstånd att få till prot. afgifva min protest emot ett så beskaffadt förfarande, att Frih. Boye fått tillåtelse att göra ett så fullkomligt afbrott uti det föredragna ämnet, att han på grund af en tidningsartikel till discussion upptagit ett ämne, som kunnat och bort föranleda till ett ganska vidlyftigt svaromål. Jag uther mig blott att i förbigående få säga, att hvad det historiska uti hans anförande ang:de hattar och mössor vidkommer, så tyckas hattarne inom detta
Vid det sammanträde skola kartan och handlingarne, i allt fall, af Landtmätaren öfverlemnas till Domstolen, med anmälan, om utbrytningens eller skiftets fullbordan. Den missnöjde vare då skyldig att sitt klander skriftligen ingifva, och Domstolen utställe sådana skrifter till öfrige delägarnes hörande, med föreskrift, att vid det sammanträde, som näst efter en månad derifrån inträffar, tillstädes komma och svaromål afgifva. Delägarne varén skyldige att hos Domstolen underrätta sig, det klander är anhängigt, och de klandrandes skrifter till besvarande uttaga. Uteblifver någon å den förelagda tiden, handlägge Domstolen ärendet ej desto mindre, och afhjelpe det med slut, så fort ske kan. Pröfvas syn på stället nödig; varde den hållen, så fort årstiden det medgifver; och dom dervid meddelad. Med vad emot Domstolens beslut och dess fullföljande samt med besvär öfver fel i rättegången förfares efter allmän lag. Anmäles hos Domstolen intet missnöje af delägare inom nu sagde tid; då skall domstolen ändock, der skifte föregått, tillse, huruvida, i afseende på ägornas indelande till rätt häfd, blifvit iakttaget, hvad denna stadga om gärdens antal föreskrifver. Om så är, men eljest icke, skall Domstolens fastställelse å skiftet meddelas, och bevis derom å kartan tecknas. Ehvad tvist om utbrytning eller skifte uppstår eller ej; tillträden delägarne de dem tillagde ägor nästa vår efter utbrytningens eller skiftets utstakande. Gitter delägare inom tre år efter delningens fastställande visa, att fel i uträkningen förelupit; äge han söka jemkning, dock utan att delningen i det hela upphäfvas må. 4 — 139 — Bilagor till R.