Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon viskade detta så tyst, och det lät nästan som om ett min gick före namnet Albert; men hela uttrycket var för mycket magiskt att kunna fasthållas, ehuru sekunden därav var för djupt intagande, att i evighet kunna glömmas. Hon teg. Men hon tillade strax därefter högt: Jag säger det ännu en gång, Albert; tänker inte du som jag, så har du din fulla frihet med dig och med ditt. Säg då ifrån, ty jag ville i det fallet, att du for i kväll så gärna, eller i morgon, och inte kom med till Lidköping: ehuru Gud vet, hur gärna jag hade dig hos mig på den sandiga stygga vägen. Blott på vägen? Deras varma ögonkast möttes; men de såg inte länge in i varann, förrän de blickade ut genom rutan och på himlen, vilken förekom dem inte ha mörknat, ehuru de tillbringat en lång stund i skymningen. Albert satte sig på en stol vid fönstret, hade Sara i sitt knä och mindes nu ända bortom Bodarne den skumma kväll i Arboga, då han även satt vid en ruta, med fåfängt bemödande att rista sitt namn i den. Hur mycket hade inte sedan dess förändrats? Vilket nytt tidevarv? Med vilka andra ögon såg han på henne? och hon tycktes själv ha kommit i en annan värld. Allt det förut inte sällan påkommande barska, kvicka, slyngelaktiga var borta; hon bar nu anblicken av medborgarinna; samma förnuft i allt, som förr, men ett förnuft, sänkt i doften av den innerligaste hängivenhet, den renaste ljuvhet. Det underbaraste var, att den fullkomliga frihet, varåt han oaktat allt av henne lämnades, att resa bort ifrån henne om han ville och när han ville, långt ifrån att locka honom till övergivande, gjorde henne tusendubbelt älskvärd, lätt och angenäm i hans ögon. Och älskvärdhet är det enda ... det enda ... som drar till äkta kärlek. Denna kan utebli ändå kanske; men skall något verka, så är det allenast älskvärdhet, tänkte han. Vad ser du på däruppe i himlavalvet, Sara? Jag undrar, om det kan vara långt dit? Han tryckte henne till sitt bröst och svarade: vi är på vägen. Blott på vägen? Nej framme ... om ... Albert!
Har någon, utan vetskap om brott, som annan föröfvat, honom tillhandagått, på sätt i 9 § sägs, ändå att han haft skäl att honom misstäuka: straffes med böter. 11 §. Make, syskon, skyldeman i rätt uppeller nedstigande led, den som med den brottslige i första svågerlag, lika nära förenad är, eller fosterbarn, skall ej till straff fällas efter 10 §; ej heller efter 9 § för den brottsliges döljande, eller för befordrande af hans flykt, 12 §. Vissa fall af delaktighet straffas efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. 13 §. Har någon, efter 4, 7 eller 8 g, gjort sig skyldig till straffarbete för delaktighet i brott, hvarå förlust af medborgerligt förtroende för alltid, såsom påföljd. stadgad är; varde då ock den påföljd eller förlust af medborgerligt förtroende på viss tid honom ådömd, efter ty hans brottslighet är till. Om sammanträffande af brott och om förening eller förändring af straff; sä ock om, återfall i brott. 1 §. Innefattar en handling flera brott, och är straffet å ettdera svårare än å annat: då skall det svåraste straffet ådömas: är bvartdera brottet belagdt med samma straff; varde det straff ådömdt. I båda dessa fall skall brott, för hvilket särskildt straff ej ådömes, betraktas såsom försvårande omständighet. Är någotdera brottet belagdt med förlust af embete eller påföljd, sorn i 2 Kap. 15, 19 eller 20 § omtalas; varde ock den förlust eller påföljd ådömd. Der en handling innefattar brott, som i särskilda afseende» med olika straff belagdt är; vore ock lag, som i denna § sägs. 2 §. Har någon föröfvat flera brottsliga handlingar, och stå de ej till hvarandra i det sammanhang att de innefatta fortsättning af en och samma förbrytelse, ulan äro, hvar för sig, till särskilda brott att hänföra; varde, för hvarje brott, ändå att brotten af samma slag äro, till särskildt ansvar dömd, med iakttagande af föreskrifterna i 4, 5, 6 och 7 §§. Fxpeditions-lJlsknttels Förslag till lindard.
BandeStåndct har det Utlåtande, Utskottet under N:o 140 i detta ämne afgifvit, blifvit återremitteiadt, på grund af någre Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, nemi. af RiksdagsFullmägtigen Hans Jansson från Elfsborgs Län, att, enär löneförhöjningar för Embetsmän i de flesta fall blifvit tillstyrkta äfven så väl som anslag till åtskilliga Läroverk, Inrättningar och Allmänna Stiftelser hvaraf den arbetande Classen droge liten eller ingen nytta, i anseende till sin moraliska och economiska upplysning och utveckling, men motionen i ofvanberörde ämne afslagen, tanken naturligtvis fördes till den slutsatts, att Utskottet ansett Allmogens undervisning i Landtbruket, Ladugårdsskötsel!» och Skogshushållningen m. ni. för mindre vigtig än Iöneförliöjningarne, ehuru alla Ledamöter i Staten, som bidrogo till dess upprätthållande, ägde lika anspråk på dess omsorg och omvårdnad; samt af Anders Danielsson från Elfsborgs Län m. fl. att, i händelse R, St:r beviljade det af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten tillstyrkta anslag af 60,000 R:dr för LäroVerken i Riket, af desse medel äfven borde utgå erforderligt belopp för beredandet af tillgång på de mäst nödiga böcker åt de fattigare FolkClasserne, Innehållet af det återremitterade Betänkandet visar, att Utskottet, då det erkänt den föreslagne anstalten, såsom medel alt kunna medverka till en större sedlighet och arbetsflit hos Allmogen, och att uppmärksamhet derå fästas bör, icke ansett Allmogens undervisning i detta afseende mindre vigtig än något annat, fastän Utskottet till föremål af sudan beskaffenhet icke funnit Anslag af Statens medel behöfva användas, enär serskildta Stiftelser inom Orterne finnas med hvilkas ändamål öfverensstämmer, att, der sådant kan anses behöflig!;, befordra äfven utgifvandet af nyttiga böcker. Bestämda föremål för de i Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens
Och få bos E. K. M, Riksén» Ständer fördenskull underdånig*! anhålla, att de, i öfverensstämmelse härmed, nödiga ändringar och tillägg uti ofvanberörda förordning må i Wäder Utfärdade varda. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 429- Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 17 Dee. 18*3. Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 1 g — —- Bonde-Ståndet d. ig —- — Riksens Ständers rinderd. Skrifvelse, med en förnyad Forordning om Stämplade Pap pers-af gifhin, S. A. K. Till E. K. M. få Riksens Ständer i underdånighet härjemte öfverlemna den förnyade ChartteSi gillat se-förordning, Riksens Ständer, med anledning af 61 §. i Regeringsformen, gillat och fastställt. Vid den granskning. Riksens Ständer låtit .Vid detta tillfälle den äldre författningen under - Underdåniga Skrif velter'. 89 gå, har det **j undfallit Riksens Ständers uppmärksamhet, hurusom densamma befunnits, genom de till aldre stadganden i detta ämne efterhand fogade ändringar oell tillägg, mindre redig och lättfattlig, då allmänna föreskrifter måst sökas under särskildta och till vissa förhållanden bestämda stadganden, och ämnen funnits hopblandade, hvilka med hvarandra icke ega någon egentlig gemenskap. För att förekomma de häraf, så för Embetsman, som för enskilde vid författningens iakttagande, härflytande svårigheter, är i denna senare ett försök gjordt, att, under mera bestämda Titlar, sammanföra de spridda föreskrifterne och uppfinna allmänna stadganden, i stället för flere sins emellan ej sammanhängande bud och befallningar. Vidkommande åter grunderne för denna Bevillnings utgörande, äro t vänne hufvudsakliga förändringar vidtagne, genom de af Riksens Ständer nu beslutade nya sätt för beloppets utsättande af det stämplade papper, hvarmed fullmagter och Constitutorialer till tjenster samt afsked derifrån, äfvensom Lysnings-sedlar, böra förses.
O, de vor0 ståtliga att se på, der de stodo vid sina kärror fylda med rökt sill, rädisor, rosor eller annat. Det var starka färger och präktiga figurer! Jag undrade bara om deras ansigtsuttryck skulle bibehällit sig lika karaktäristiskt, på samma gång godmodigt och bestärndt, om jag tagit af dem de dråpliga hattarna; ja, det vet jag icke, men jhg såg så mycket af karaktär bland qvinnorna i Danmark, att jag kanske inte har rätt att tillägga hattarna för stor betydelse. Fredagen besökte jag det förberedande möte, som blifvit utlyst, men innan jag öfvergår till mötesförhandlingarna torde jag böra redogöra för de olika Kuindesngsf orertinge ?., som finnas i Köpenhamn. Dansk: Kttindesnfi$jiLnd, stiftadt 187 1, liar till ändaniAl att verka för qvinnans allmänmänskliga utveckling, k r hennes utbildning till själfständigt förvärf samt för förbättrande af hennes ställning i familjen, samhället och staten. Det har upprättat en Handelsskole och en T e g m - skole för qvinnor samt en byrå med samma syfte som Fredrika-BremerFörbundets, ingifvi t adresser till lagstiftande myndigheter angående lagförslag, som afse förverkligandet af föreningens ändamål och utgifver sedan år 1885 en tidskrift, K u i n d e n og S a m f u n d e t. Dessutom har Dansk Kvindesamfund föranstaltat föredrag och diskussionsmöten icke blott i Köpenhamn utan rundt omkring i hela Danmark. Till föreningen ingå flera ansökningar om föredrag i qvinnofrågan än hvad den samma kan hinna tillfredsställa, och dock ombestyrde föreningen under förra året mer än 100 föredrag i detta ämne. Ktqindelig Fi.ems~ ?.idt.c; fore,iing är betydligt yngre, sedan 1883 och vill enligt stadgarna hos qvinnorna väcka och uppehålla intresset för politiska och sociala spörsmål. Dess tidning, Hund v i uil, hvaraf de första numren nu utkommit, angifver sig titelbladet vara organ för qvinnofrågan, fredsfrågan och arbetarefrågan.
Jag vill visst icke bestrida giltigheten af de anförda skälen för olämpligheten deraf att sådana tillfällen kunna förekomma, då enskilde ombud och tjenare, — hur man nu må kalla Länsnotarierne, som äro Landssekrehs enskilde tjenare, — kunna komma att förrätta t. o. m. Laudsh:s tjenst eller att utgöra en del af Landsh.-embetet; men då Landssekretme äro ibland de, genom sportler aldra bäst lönte tjenstemän, som här finnas i Sveriges rike, sä och då jag tror att sällan en Landssekret. kan vara så döf för sin Landius hilliga önskningar, att han icke till sina biträden väljer personer, hvilkas skicklighet vid förekommande fall Landsh. varit i tillfälle att pröfva och godkänna, så tror jag icke att det är ibland de nödigaste utgifter, som erfordras att för dessa tjenstemän bereda serskilda anslag innan den fullständiga regleringen af Landsh.-embetena kommer att ega rum. Vid denna reglering kan man ställa de betydliga sportlerna vid Landsh.-embetet på samma sätt som i andra länder, att sportlerna ingå till Staten och tjenstemännen få sina bestämda löner. När denna reglering inträder, så kan det blifva nödvändigt att Staten tänker på att löna dessa tjenstemän; men så länge detta icke har skett, tror jag det icke vara ibland de angelägnaste behofven. Frih. Cederström: På det att icke 2:ne Landshrr må blifva ensamme att yrka bifall till denna sak, så må det tillåtas en person, som icke i något afseende har att göra med någon Länsstyrelse, icke ens i den mest underordnade egenskap, likafullt yttra, det äfven han inser behofvet af en återremiss i förevar, hänseende, i ändamål att StatsUtsk. behagade egna något afseende åt behofvet af anslag till Länsnotariens aflöning. Af Hr Sandströmer isynnerhet, men äfven af Gr.
Kan man tänka sig en sådan lymmel! ADJUNKTEN. En oförskämd pojke! LARSSON. Och så ville han läsa upp sitt poem! Men det var inte värdt att tänka på det längre! Hvar äro de andra gökarna! - ADJUNKTEN. ANNO FYRTIÅTTA De ha gått, och bad helsa! LARSSON. Gått? Hvad vill det säga! ADJUNKTEN. Aktören skulle spela och sektern skulle gå på bal! LARSSON. Det vill säga, jag skall sitta ensam med dig och ha tråkigt till råga på min olycka! Fem minuter förut och det hade varit ogjordt; hvarför sa' man mig icke detta? Men det är sant! En idé! Det är fredag i dag! Vi fara till Stallmästaregården; der är kappkörning! ADJUNKTEN. Men fruntimmerna! LARSSON. De få roa sig sjelfva! (Öppnar dragluckan och ropar) Johansson! Sätt för Svarten och Brunte; båda kappslädarne; fäst på framfötterna; alla bjellrorna; raska på! ADJUNKTEN (orolig). Ja, men inte till Stallmästargården! LARSSON. Jo, just dit! Det ska' förarga de andra gökarna när de få höra't! ADJUNKTEN. Ja, men ... LARSSON. Ta på dig! ADJUNKTEN. Min fästmö ... - LARSSON. ANNO FYRTIÅTTA Nå så stanna då! ADJUNKTEN. Ett, två, tre! Jag följer! (De kläda sig; Larson tar ner piskor.) DE FÖRRE. Frun ber att få tala med patron! LARSSON. Nu igen! Hvad ville hon nyss? Hon ville säga att kylskeppet höll på att springa, för det vågade inte jag! DINA (i dörren). August lilla! ADJUNKTEN (för sig). Trogna varelse! (högt) Ja, min dufva! LARSSON (klatschar; eftertänksamt). Säg åt Johansson att han tar ifrån! (Ridån faller.) ANNO FYRTIÅTTA Andra Akten.
R:dr blifvit lyftadt, hvarå årligen 6 procent skola återbetalas, dervid 4 procents ränta beräknas å det återstående kapitalet 59,879: 92. » staden Örebro, å 375,000 R:dr, för återuppbyggande af den i Mars 1854 genom eldsvåda förstörda delen af denna stad; hvilket lån skall likaledes återbetalas genom erläggande af 6 procent å det ursprungliga lånebeloppet, hvarvid enahanda ränteberäkning iakttages; börande denna återbetalning verkställas från och med år 1860 375,000: — » staden Jönköping, å 100,000 R;dr, för den derstädes vid samma tid nedbrunna stadsdels återuppbyggande; dito dito 100,000: — » staden Eksjö, å 200,000 K:dr, för återuppbyggande af dess i November 1856 nedbrända delar; hvilket lån får utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas till 1861 års slut, hvarefter ärligen skola inbetalas dels 6 och dels 7 procent, dervid räntan Transport: 1,464,155: 80. 434,863: 74. 5,204: 89 21,119: 36 299,341: 81 37,891: 51 122,356: 27 58,455: 12 375,000: — 100,000: — 1,454,232: 70 — 21 — Transport: 1.464,155: 80. beräknas efter 4 procent för lån till byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne, men efter 4£ procent för lån till trähus 200,000: — till staden Malmö, å 75,000 K:dr, för uppförande af stalloch kasernbyggnader åt den der förlagde garnison. Genom verkställda liqvider var lånets belopp vid medlet af Maj 1835 minskadt till 32,000
Skolade jernverks-ägare,som under tiden bevarat sina skogar, i denna framtid erhålla uti ett stigande pris full ersättning för hvad de lidit af den öfverproduetion som försvunnit? Pris, som fallit, höja sig ej lätt! Men, om äfven så skedde, lider dock landet afen stor ojemnhet i förbrukningen af kol och tackjern samt användning af legd körselstyi ka. England har fått en ersättning uti stenkol, som Sverige saknar. Man skall kanhända invända, att klagan öfver skogarnes aftagande redan hördes under Gustaf I:s tid, och alt skogarnes rationella behandling försäkrar oss mot brist i framtiden. Jag medger, att den klagan, man hittills fört, varit öfverdrifven; alt den garanti, författnings-systemet velat gifva, varit förnärmande emot den enskilda friheten och derigenom motverkat sitt eget ändamål , samt att conseqvensen fört hela detta systeme till det orimliga. Men ett qvantum af tillverkning måste finnas, som icke tillgriper skogarna mer än återvexten medgifver, och jag tror att vi ej äro mycket aflägsna från detta maximum; och vill man strängt handhafva författningarna, så är jag öfvertygad derom, all intet betydligt smide kommer att ' Den 16 November f. m. hädanefter anlä'ggas på nya skogstillgångar. Naturligtvis tager jag undan vissa trakter, såsom i öfra delarna af Wermland och Dalarna samt de norra orterna. Vill man nu förekomma skogarnes förstöring, så må man ej antaga Utskrs sats pag. 19 och förslag pug.20. Utförsel af tackjern till utrikes ort vill Ulsk. icke för närvarande medgifva. Man kunde likväl fråga: är det rättvist att hindra bergsmannen från att utföra sin vara? Och svaret på denna fråga skall utfalla olika, alltsom man sätter Statens eller individens fördel främst; en afvägning emellan rättsanspråk, som genomgår de Hesla större ämnen vid delta riksmöte. För mig ur valet redan bestämdt. Jag anser tackjernets förädling inom Riket innebära ett stort statsintresse, för hvilket allt enskildt måste vika. Denna sats kränker icke heller någons rätt, blott tackjernslillverkaren sättes i samma villkor som bruksägaren.
I dödsminuten stannade med ett enda surr klockan på hyllan ... Flera dagar i förväg omringades huset af svarta kattor, som med gula, onda ögon suto på grindstolpar och trappsteg och jagades undan från fönsterkarmen. Men på gården svärmade hvita och endast hvita fjärilar, och hvita fjärilar följde dem upp på kyrkogården — i synnerhet en — en stor fladdrande ack, kunde det vara hon — eller blott ett budskap? Men underligast var detta: Arne mindes det nog? Midt på solklara dagen då hon satt med barnet i hängmattan, sköt en otäck jättestor flädermus från taket direkt ned på dem — skrikande flydde hon, och Arne gick ut och letade och undersökte, men icke fanns där någon flädermus! Hon var lika säker på sin sak, som att hon lefde. — Kunde det vara en syn då — ett förebud? Hon bäfvade för att vänja sig vid sorgen, att icke kunna hålla den frisk. Men när hon värkligen började vänja sig, blef icke allt, som hon trott, en torr öken. När det mystiska mer och mer vek i fjärran, när hon icke längre kände sitt barns andedräkt som en fysisk värklighet, icke förnam dess närvaro på detta påtagliga sätt, som nästan öfvertygat henne om spiritismens sanning, då spunnos mellan henne och den förändrade tillvaron nya rottrådar. Och hon fann, att Arne undergått samma förvandling. — Tora, sade han en afton, då de hvilade fredligt och bekvämt, båda läsande i hänglampans sken — tror du ändå icke att allt var till det bästa? — Ingen kan sörja som vi sörja, ingen har haft ett sådant barn — hans ögon fylldes af tårar — men tänk dig hur det blifvit! Aldrig hade du stått ut, det var onaturligt att försaka så där, du behöfde också lefva för din egen del, stackars hustru, i det här landet är det minsann allt man kan göra att hålla ihop ändå. Tora sänkte hufvudet. Detta stack hennes modershjärta. — Elsa hade väl blifvit äldre, sade hon stramt. — Ja, men dina bästa år hade gått, nej, försynen ser nog hvad bäst är, fast det naturligtvis käns smärtsamt. Hvad hon hatade dessa ord och dock uttryckte de hennes hemliga tankar.
Emedlertid var General Langeron med sin arméekorps på venstra Partha-stranden hardt ansatt af fienden men hälsades från nödtvungen relrait genom det Svenska reserv-artilleriet, och sålunda att den tappre och beslulsamme anföraren, General Cardell, vågade att gå öfver floden med sitt artilleri utan bro ehuru med risk af att få hästar och åkdon förstörda och framkomma mer eller mindre demonterad. Han lyckades likväl då här, såsom ofta nog händer, lyckan står dem djerfvom bi. En Ingeniörtrupp med tillhörande broslagningstross hade således den dagen varit högst välkommen för Svenska arméen och det på 3:ne punkter af dess icke betydligt utsträckta marschlinea. På dessa ytterligare anförda skäl får jag förnya min anhållan om ålerremiss på Utsk:s betänk. Hr Edenhjelm: Om den nya korps, hvarom nu är fråga, kan vinna den skicklighet, alt utan material ier slå broar, så må den gerna för mig inrättas; men som det lärer vara lika omöjligt folden korpsen att göra något utan materialier som för andra trupper, så får jag fortfarande afstyrka dess bildande. Hvad beträffar den händelse, som Hr von Hohenhausen påpekat, så kommer jag väl ihog den; jag ville just gå öfver när General Surmain kom, som var den högste befälhafvare för artilleriet, och sade: ”Ni får icke gå öfver”. Då svarade jag: ”Det är ingen som känner mina hästar och fordon bättre än jag och jag kan gå öfver.” Jag blef likväl befalld alt icke gå. Jag gick då lill Taucha och gick öfver der, utan att göra någon förlust. När vi kommo öfver möttes vi af ordres ifrån General Adlercreutz att genast uprycka lill General Tallenzins korps. De öfriga trupperna såg jag icke komma öfver förr än dagen derpå. Riktigheten häraf kan intygas af General Adlercrentz’s son, som är här närvar, och som var den man, som red mig emot för att båda det första artilleri han kunde få. Han hade ridit sin häst trött, så att den icke förmådde mera, ulan han åkte på mina kanoner.
) L. V. i5. { L. V. 25. I. L. V. 23. I. i L. V. i5. Y. 3o. r. L. V. 3o. i. L. V. 3o. i. L. V. 10. 1. L. V, 15. i. L, V. 3o. r. - I — 65 — Wäfnader. — Bomulls. ~ — Halsoch Näsdukar, al - la slag, L. V. 3o. i. —' 1 Alla andra, hvita, färgade eller tryckte, ej spe__ — cificerade, L V. 3o. i. Ylle. Boy, alla slag, L. V. 3o. i. Filtar, alla slag, L. V. 25. i. Fris, alla slag, L. V. 3o. i. — Calmuk eller Doffel, L. V. io. i. — Kläden, L. v. 3o. 25. i. I. Wadmal, L, V. 3o, D — —• Stolfer, eller så kallade Camelhårs-tyger. Bombasin, L. V. 15, —• Oaffa, L. V. i5. —. — Camlott, alla slag, L. V. 15. i. Casimir, hvitt, L. V. i5. * * Alla andra slag, L. V. 20. Chalons, L. V. 15. I. .—. — Etamin, L. V. i5. Felb eller Plys, L. V. i5. — Flaggduk och Quinette, L. V. 3o. . Flanell, L. v. 3o, I * — —• Merinos, L. Y. i5. I* .— .— Multum, L. V. 3o. r* . Rask, L. V. i5. i• —. — Rathie, L. Y. 3o. i. — .— Satiuir och Morenos, L.
Johan Longberg från Gestrikland instämde i detta Memorial; med tillägg, det Bergslagen måtte förunnas lika rätt, att i brist af penningar få leverera Jern efter Markegnndspris; hvarmed Per Persson från Nora Bergslag, Eric Persson och Jan Persson från Carlstads Län samt Petter Persson från Örebro Län sig förenade. Hans Michaelsson från Norra Helsingland yttrade: att det icke vore lämpligt för hans hemort, eller de flera Norra orterna af Piket, leverera spannmål efter vigt; ty säden der blefve esomoftast hvarken fullmogen eller så bördig, sorn. i de Södra orterna. Jon Jonsson från Blekinge ansåg det val vara bra, om rättighet erhölles, att när behcfvet så pa - 36° J)en 8 Juni* påfordrade, få leverera spannmål och Jern efter Jylarkegåugspris, men trodde ett betydligt hinder deremot förekomma i den omständigheten, att Stats - Contoiret då icke kunde i den tid och ordning som vederbör, anskaffa penningar till Statens Embets-och Tjenstemän, som der skola uppbära sina Eoner, Het skulle troligen ock inträffa, att Bergslagsorterne i närvarande conjunctur icke godtgjorde sina Krono - utskylder, utan med Jern, som kan hända icke blefve såldt; hvarföre Jon Jonsson vore af den tanka, att den föreslagne leverancen af jern i stället för penningar ingalonda borde äga rum,” Eullmägtigen från Vester - Norrland, Petter Jernström från Vesterås Län, Nils Ericsson från Södra Helsingland och Johannes Persson från Skaraborgs Län instämde uti det yttrande Hans Michaelsson från Norra Helsingland afgifvit; med förklarande, att dessa Eän önska få betala sina Krono - Bentor, såsom hittills, efter Markegångs» pris, Anders Joachimsson från Östergöthland an. förde, att då ifrågavarande tillåtelse vore,nyttig för somliga, men ej för alla orter, borde fritt val äga rum, att antingen med penningar eller spannmål få godtgöra Krono - utsky Idema, Jon Göransson från Södra delen af Öland* förmälte det ej vara lämpligt för dess hemort att leverera spannmål till Krono - Utskyldernes godt’ gö: