Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som anser, att en vä! beräknad tullagstiftning och en sorgfällig tullbevakning äro de rätta medlen till lurendrejeriets förebyggande, tror icke, alt något i den vägen kan uträttas genom skärpande af det straflhot, som redan förefinnes i en nog allvarlig form för att hafva all den afskräckande verkan, som en hotelse i detta fall kan åstadkomma. Tullstadgan af den 7 December 1860 innehåller nemligen i dess 156 §, hvilken för första resan oloflig varuinförsel stadgar böter till varans halfva värde och för andra resan enahanda förseelse likaledes böter, men till varans hela värde, att den, som tredje gången eller oftare begår samma förbrytelse, skall plikta godsets dubbla värde och derjemte slrafias med fängelse i sex månader till högst två år efter omständigheterna, under hvilken tid han skall tili lämpligt arbete hållas; hvarulan såsom särskilda påföljder af sådau förseelse är stadgadt, dels att anhållet olofligen infördt gods skall vara förbrutet, dels alt den som andra gången föröfvat oloflig införsel af varor, skall, derest han idkar borgerlig näring eller rörelse, vara sitt burskap eller näringsrättigheten förlustig, och, om han icke vunnit burskap, vara förlustig all rätt att framdeles sådant erhålla. Utskottet kan icke heller gifva sitt understöd åt motionärens mening, att lurendrejeri vore alt anse såsom stöld från Staten cch derföre borde medföra samma bestraffning som sådant brott. De bestämningar, som, enligt det allmänna språkbruket och rättsvetenskapen tillhöra begreppet af stöld eller olofligt tillgrepp, äro så väsendtligen olika med karakteren af lurendrejeribrottet, hvilket eger en vida närmare frändskap med bedrägeri, att ett sammanförande af förstnämnda begge brott lika litet skulle ega något stöd i det allmänna föreställningssättet, som det skulle öfverensstämma med grunderna för brottmålslagstiftningen. Utskottet får, på nu anförda skäl, vördsamt hemställa, alt ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 10 Oktober 1863. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1863. Sammans.
Om deremot Obligationerne utställdes med J afbetalning årligen; så blefve utelöpande skulden vid 1828 års slut 1,442,000. samt en Cassa-brist, som genom Lån måste fyllas 46,446. 1,488,44-6. hvaraf visar sig en vinst, stor - 62,611. hvarmed ± afbetalning är förmånligare än | dels. Då dessutom en starkare afbetalning naturligtvis medför en bättre Credit; så visar sig förmånen tydligen för ?- afbetalning. Högsta utelöpande beloppet är då 1,644,500 R:dr. Genom antagande att Ständerne anslå årligen 300,000 11:dr till amortering deraf, efter år cixxiv iSfufsoch BananVtskottens Utlåtanden. I8st8, blifva Obligationerne infriade år 183a. Högste Discont-skulden, som Obligations-fonden gör, blir då 630,009 R:dr. Dessa Obligationer böra utställas på så afpassade Summor, att de kunna i Rörelsen användas. Möjligtvis kunde de få gångbaihet ined lägre ränta, hvilket bör uppdragas åt R» H. Ständers H:rr Fullmägtige att försöka. Till följe häraf skulle Rörelse Capitalet få följande förhållande:
I betraktande häraf och då Utskottet i öfrigt icke tilltror sig att bedöma lämpligheten af militäre tjenstemäns användande vid de arbeten, hvarom här är fråga, föranlåtes Utskottet hemställa, att Rikets Ständer, utan att ingå i pröfning af det utaf Kongl. Maj:t framställda förslag om Under-officerares anställande vid Topografiska korpsen, måtte för nästkommande statsregleringsperiod till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett belopp af 3,200 R:dr årligen, att användas till aflöning åt den ökade arbetspersonal, som erfordras för det militära karteverkets skyndsammare utförande; —• varande detta belopp i följd häraf uppfördt bland de af Utskottet föreslagna extra anslag under denna Hufvudtitel; — och kommer Utskottet att framdeles, vid handläggning af 9:de Hufvudtiteln, afgifva yttrande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning om Renritaren Akrells uppförande på Indragningsstat. 7:o Krig s-akademien. a) I anledning af den vid 1857 års statsrevision förekomna anmärkning, att de till Krigs-akadcmien anslagna räntor, bestående af 50 drängeoch 50 ökedagsverken, af hvilka akademien, då de numera efter ränteförenklingen ej kunde 6 StatsUtskottets Utlåtande N:o 84. in natura utfordras, icke hade större fördel än af ett motsvarande kontant anslag, borde emot ersättning till Statsverket indragas, har Kongl. Majit i nåder föreslagit, att berörda dagsverks-räntor, som i nuvarande
Uti mitt andra går det an Servera honom se ' n. Man kan Dessutom, om ej matmor är Mitt tredje — rädd för allt besvär — Uti mitt hela honom ge En annan form, mer skön att se. Sibylla. Du om mitt hela mitt första får, Om min beskrifnidg du här förstår: och ett leende för sin förtrollerska. Och t a n t? u p p r ö r d. H u r blekt var icke detta ansikte, och hvilicke principer. Idun Stockholm, N:r 10 (325) Prenumerationspris pr år: 5: — 4: 50 3: — Byrå: K l a r a v. t e l e f. FRITHIOF ett hem, där andsfruktan, karlek, redliarliet ocli flit äi-o bofasta, skapas och danas karaktärer, rustade att med frimodighet ocli allvar gä lifvets kamp till m ö t e. Det var i ett sådant h e m, soin Hilma Zander uppvuxit. Föräldrarne voro radman I. G. Zander o c h hans hustru, född Beekstedt. H i l m a föddes i Stockholm den 13 februari 1826. Föräldrarnes intelligens ocli musikaliska begäfning hade, i rikt m a n, gått öfver pä barnen, tre söner och tre döttrar, hvilka alla pfi ett hedrande o c h utmärkt sätt fyllt sina värf i lifvet. Hilma var den andra i ordningen o c h fick tidigt, till följd af modrens sjuklighet, taga vård om hemmet och de yngre syskonen. Redan vid 10 års ålder gal hon sina första musiklektioner, och 1845, vid 1 (1 år, antog hon plats som lärarinna i familj i Värmland, där hon kvarstannadc i tre är. Alla tro systrarna vigde sig tidigt till lärarinnans ansvarsfulla, men ädla kall. De uppsatte 1849 tillsammans en skola för flickor i S t o c k h o l m, och denna fortgick till 185 "). På flere framstående familjers uppmaning flyttade de utgifvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : Hilma I och /. Nartlliiig.
Genom antydningar från Göteborg trodde han sig hafva funnit, att » utgången helt och hållet var Engeströms verk eller att denne åtminstone genom vrängda framställningar aflockat kronprinsens samtycke dertill. » Ombord på Victory qvardröjde Thornton ända till de sista dagarne af december. Derunder meddelade han sig med grefve Rosen om liqvidation för de i Karlshamn qvarhållna engelska skeppslasterna; i sitt svar gaf Rosen den uppmuntrande antydningen, att » denna fråga endast vore af ojämförligt underordnad betydelse i förhållande till andra och större, om hvilka det nu egentligen rör sig. » Thorntons afsigt var nu att genom Rosen öppna en väg för direkta meddelanden till kronprinsen med förbigående af utrikesministern Engeström. I början af december anträdde Rosen i sådant syfte en resa till Stockholm och uttalade i bref till Thornton sitt hopp, att det skulle » medföra ett godt resultat. » Emellertid afreste Thornton utan svar till London. Efter ankomsten dit anhöll han hos lord Wellesley att få » till grefve Rosen ännu en gång framställa samma förslag, nu med den större befogenhet, som h. m: ts regerings godkännande deråt kan gifVa. » Så ändades hans första beskickning. Resultaten voro skäligen små, kan man tycka. Dock hade mellan de båda regeringarna, midt under officielt krigstillstånd, satts i gång en hemlig och vänskaplig kommunikation, som sedermera i större skala anlitades.Efter sin återkomst till England fick Thornton af » välkänd person i Göteborg » nya underrättelser och inbjudande vinkar. Engeströms beteende förklarades dermed, att denne varit » rädd att taga ett förhastadt steg, under det Ryssland håller dem i bäfvan och förskräckelse, och de icke veta, huru denna makt kommer att handla ». Thornton uppmanades att åter begifva sig till Sverige och der oförmärkt sammanträffa med kronprinsen under den resa, som denne före öppnandet af den utlysta riksdagen i Örebro ämnade företaga genom de svenska landsorterna.
I Grefve Frölichs sista yttrande kan jag icke instämma; ty om Rikets Ständers förra beslut är i behof af någon förklaring, så uppkommer den ingalunda genom ett enkelt afslag. Jag anhåller derföre, att Ridderskapet och Adeln täcktes fästa uppmärksamhet dervid, att den af Grefve Frölich sist föreslagne Contraproposition kommer att föra till rakt intet resultat, efter hvad jag kan inse. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då den sist förefallne discussion egentligen omfattade Contrapropositionens innehåll, ansåg Hans Gxcellence sig höra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade till Contraproposition antaga Grefve Frölichs förslag, att ifrågavarande bidrag af Etthundrade Tusende Riksdaler Banco icke komme att utlemnas, förrän Bolaget derföre r"iifgifvit sin förbindelse, med tillägg af orden: Sjelf, eller genom befullmägtigadt Ombud. Den 4 Maji f. m. 53 Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Då i Nej-propositionen inkommer en ny föreskrift om en förbindelse, som af CanalBolaget bör afges, hemställer jag, om icke äfven i Ja-propositionen kunde införas orden: emot den aj StatsUtskottet föreslagne förbindelse. Grefve Frölich: I afseende på det af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt sist önskade tillägg, är jag icke rätt i stånd att bestämma min öfvertygelse; ty jag vet icke, huruvida något beslut kan fattas om någon förbindelse å Directionens sida, emedan man derigenom kanske skulle komma in på de vilkor, hvarom Rikets Ständer förbehållit sig att framdeles besluta. Dessa vilkor skulle då redan befinnas afgjorda genom den form man gifvit åt StatsUtskottets förslag.
Maj:t för att sanctioneras i de delar det möjligen påkallar förändringar i RiddarhusOrdningen, kan och synes man äfven böra lemna del deraf åt de andra Stånden. En annan Ledamot har yttrat betänkligheter vid återinförandet af Forngöthiska former. Men jng har omtalat den gamla tiden, då den ursprungliga friheten ännu Dnns hos hvarje Odalbonde, endust för att visa, att offentligheten städse varit frihetens följeslagare , och att nu, då vi fått en lagbunden frihet, hör det till författningens anda, att en motsvarande offentlighet äfven bör äga rum. Friherre Cederström, Jacob• Jag delarmed Friherre Åkerhjelm dess Öfvertygelse om nyttan af offentlighet vid Riksens Ständers öfverlåggningar, men jag delar ej dess åsigt i afseende på formen, hvarigenom detta resultat kan vinnas. Motionen innehåller, utom yrkad rättighet för publiken att i nion af rum få bevista Ståndets öfverläggningar, äfvenväl rättighet för snäll - Den 27 Januarii. skrifvare att uppfatta hvad sora yttras och så-» dant genom tryck kungöra, samt huru vanställde berättelser öfver förloppet inför publi-’ ken skola rättas. Denna sednare del af motionen innefattar en rubbning af föreskriften i 2 §. 4 morn. TryckfrihetsFörordningen sorn förbjuder tryckning af RiksStåndens Protocoller, utan vederbörligt tillstånd, och ett sådant, lärer icke kunna meddelas förrän efter föregången justering. För öfrigt år frågan icke enskild, utan bör behandlas af alla 4 Stånden på en gång, samt skiljas från allt som medför rubbning af Grundlagen. Jag hemställer derföre, om motionen i det skick den oig nu befinner, kan upptagas och remitteras. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric. Alldeles oberedd att yttra mig i en håga, den jag uppriktigt bekänner att jag ansåg i opinionerne så afgjord att fråga om verkställighetens möjlighet blott kunde uppstå; inser jag fullkomligt svårigheten att så grundligt sorn fordras, vederlägga alla de här i dag motiverade, så vål skriftliga som muntliga anföranden. Jag vill också i möjligaste mon lindra Höglofl.
Det fanns ej annat sätt att undgå vitsordande af brottets verklighet. Ålades ett svåi’are straff, än det lindrigaste möjliga; så uttalades derigenom bifall till sakfällandet; och detta var hvad sorn skedde. I stället för den kortaste medgifna fängelsetiden af två år, dömde Hofrätten till tre års fängelse å fästning. Och likväl upprepar jag, att jag icke kan anse detta förfarande för ett sannt uttryck af Hofrättens mening om den åtalade skriftens brottslighet, utan jag tror mig deri se den oöfverlagda föreställningen, att straffet, huru strängt som helst, skulle komma endast på jurymännens räkning. I de tre här antecknade särskilda fall kan det väl icke nekas, att allmän skada uppstått genom lagskipningens förvållande Säkerligen skulle denna skada blifvit mindre, om icke dess upphof varit misskändt — om allmänna tänkesättet, i hvars hänförande den svåraste skadan låg, gjort sig reda för de judiciella förvillelser, utan hvilka de så högt öfverklagade förföljelserne, 46 Ii. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år I8A9. oin icke alldeles afstannat, åtminstone icke skulle kommit derhän, att göra synnerligt uppseende. Det är egentligen i en gren af politisk upplysning och dertill hörande eller derifrån härflytande insigt i lagarna, som domaremaktens ståndpunkt under hela den intill år 1838 förflutna tiden kunnat efter dessa tre exempel bedömas. I en annan högst vigtig gren af statsklokheten, men derjemte af en ännu heligare vigt, än all verldslig klokhet, har vår lagskipning under och efter detta tidehvarf blifvit pröfvad. Hvad dervid visat sig märkligast, synes här i ordningen finna sin lämpliga plats. Det är religionsfriheten, som inför tidehvarfvets lagskipning äfven haft sina öden. Att religionsfrihet ej kan finnas inom kyrkan, så vida kyrkan bekänner sig till en fastställd läroform, ligger i sjelfva sakens begrepp. Ty hvad vore väl de antagna dogmerna, derest de icke gällde i den kyrka, som antagit deni?
Spannemål och Mjöl utlemnades åt unchåttningstagare tinder denna tid från Magazinen, för ett varde i penningar till mer år En och enhalf Million Riksdaler Banco. Att, då jordbrukarens tillgångar genom missvåxten år 1812 och det derpå följande svaga året 1813, blefvo till betydelig del medtagne, han skulle se sig hos Magazins-Inråttningen skuldsatt, var en omständighet lika mycket vållad af den allmänna nöden, som omöjlig att afböja, så vidt ej Statens mellankommande undsättning, straxt efter behofvets tider återfordrad, skulle hafva störtat den nödställde Landtmannen i en annu större olycka, ån den han genom felslagne skördar redan nog tungt fått vidkännas. De Förordnanden, som i detta afseende af Kongl. Majit meddelades , bära alla vittnesbörd, om den mildhet och ömma omvårdnad, hvarmed Rikets i behof stadde Innebyggare blefvo omfattade. Men då Kongl. Majit, å ena sidan fann att undsåttningstagarnes nästan i allmänhet betänkliga och på en del orter mycket beklagansvärda belägenhet påkallade en skonsam behandling vid Spannemålsskuldernes indrifning, kunde å den andra detta syftemål icke annorlunda tillvågabringas, ånatt Större delen af Magazins-Inråttn ingens tillgångar skulle hos undsåttningstagarne blifva fästad. Verket, som vid 1811 års slut endast egde en fordran för utborgad undsåttnings-Spannemål af 2o6 Riksens Ständers omkring 130,000 R:dr, hade deremot vid 1813 års utgång en utestående fordran i Landet af mer ån 890,000 R:dr B:co.
En förmiddag i början af Augusti hade Agda kommit hem utan förlofningsring på fingret. Hon bad modren och systern så innerligt att inte fråga, hon skulle tala om allt, allt. Det var helt och hållet — hennes skull. Hon hade varit fordrande och obillig och begärt något, Otto inte kunde gå in på. Hvad det var? En bagatell, alls inte värd att tala om. Hon hade bedt honom afstå från en bjudning hos Ekströms på Hellsta. Det ena ordet hade gett det andra också. Men allt var hennes skull, inte hans. Och det var nog bättre att allt blef slut än att lefva i ständiga slitningar. Det var första gången, modern hörde talas om, att det varit slitningar de förlofvade emellan. När Agda läste in sig i sitt rum, suckade fru Claesson djupt. Hon gjorde sig bittra förebråelser. Om hon inte varit svag som alltid, hade inte detta händt. Hon, om någon, borde väl känna män af Otto Lundbäcks art, lättsinniga egoister under den godmodiga älskvärdhetens vinnande yta. Sådan hade ju hennes egen man varit, och det var med fullt medvetande om denna likhet hon velat öppna Agdas ögon. Ack, icke engång med sin egen dyrköpta erfarenhet, sina egna lidanden, kan en stackars mor spara sitt barn sorg och smärta! Hvar människa är dömd att gå igenom sin skärseld, ensam — på eget ansvar! Sedan den där Augustidagen hade nästan ett halft år förflutit. Agda satt en morgon inne hos gumman Beck och läste tidningen för henne. På första sidan stod förlofningsannonsen: Otto Lundbäck, Ellen Ekström. Modern hade tänkt förbereda Agda. Genom Amelie Rickner visste hon, hvad som var i görningen, men Agda hade svarat henne: mamma lilla, vi skola inte tala om honom, det är ju öfver nu — det är detsamma. Men det var inte öfver, det märkte hon, när hon med klappande hjärta och stapplande tunga skulle läsa vidare och raderna dansade upp och ner för hennes ögon. Hade den blinda af papperets rasslande emellan de darrande händerna, af någon halfkväfd suck gissat sig till, hvad som var å färde, själf var Agda ej medveten om att hon gjort en rörelse, låtit ett ljud undslippa sig, men fru Beck sade:
Att, dä under förra tiderna, Lagfrägor hos Konungen pppadeS, Kongl. Lag - Commitzion, som bestod af minst 11 Lag, kunnige män, deröfwcr hördes; samt att, enär under nu warande Regering, nägon proposition ifrän Kvnun» gen ankommit till Riksens Ständer, angäendc ny Lag eller Lag-förändring, Konungen förut öfwer flikc frä, gor infordrat högsta Domstolens och Stats - Rädcts tankar och utlätande. Bränne icke beredningen af, hoS Riksens Ständer, förekommande Lagfrägor, är bäde i anseende till granlagenheten och skyndsamhetcn lika magtpäliggande? Men huru skall en flik beredning med säkerhet kunna fordras och päräknaS, om L'g-Utskottet, efter ofwanberörde föl fl g endast skall ^.'ifwa bestäcnde af z:ne Ledamöter ifrän hwarjc Riks-Ständ? Ty af det Hederwärda Bonde - Ständet krn man icke begära eller wänta den upplysning som fordras till upplösningar af dylika frägvr: Det är ock oklanderligit, om hos nägon af det Wällöf!. Borgare - Sländets Ledamöter, fullständig kännedom deraf saknas, och det Högwdrdigc Präste - Ständets Ledamöter päfordra lss ka troligen, första utw-ckiingen och fliltliga utarbct, ningen af beKr frägor, utaf Ridder skåpet och Adelns Ledas 44L0 Den 19 Gctober. Ledamöter, som detza, wid inträffawde Religionsfrägok med förlitan pä Prästc - Ständcis Ledamöters närniaste grnndeliga kännedom deraf, billigt och willigt öfwerlemna pä dem att med deraS kunskap och upplysande tankar grundlägga öfwcrläggnlngar derom. Följben och siutsattsen häraf synes altsä obesti ideligen blifwa: Att Riksens Högloft.
Hulr. d. 4 April 1B18» skedd förnyad föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit. S. D. A nyo föredrogs nu, oell bifölls af Hedervärda Eonde-Siändet Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets pä bordet hvilande Betänkande om Eandlbruks-Akademien, dess Ceritral-Verkstad rn. m. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, pä bordet hvilande Betänkande, om fortfarande af det emot utländska öfverflöds-varor utfärdade förbud, biel' nu å nyo föredragit och af Hedervärda Bonde-Ständet bifall i t S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets på Bordet hvilande Betänkande, angående yrkad men afstyrkt förhöjning uti Tull afgiften för Boktryckeri-^ lar, blef samma Betänkande af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit. S. D. Instämde Bonde-Ståndet uti Vallöf!. Borgare-Ståndets den 24 sisth Marti fattade Beslut, angående en underdånig Ansökning till Kongl. Maj:t ätt Herrar Landshöfdingar må, genom Circula-ir förständiga samtelige Krono-Fogdarne i deras Län, det de äro berättigade att i och för sådane private Utmätnings-Förrättningar, som på Krono-Fogdens eget ansvar verkstältas, åtnjuta biträde af Länsmän och Fjerdingsman inom Fögderiet. S. D. Företog Bonde-Ståndet till afgörande Stats-Utskottets sisth Plenidag uppläste och på bordet lagde Utlåtande öfver Riksdags-Fullrnägtigen Nils Månssons från Malmöhus .Län Memorial, angående de till Flyinge och Dahlby Kongsgårdar utgjorde dagsverks skyldigheters upphörande u» Proc. Utdr. d. 4 April 1818. 859 tan Motsvarande ersättning, och fann Ståndet för godt alt berörde Utlåtande till alla delar gilla och antaga. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 1 i denna månad på Bordet lagde J3etänkanden : 1.
Det är således detta vi nu hafva att afhandla; men om man nu på samma gång vill diskutera åtskilliga 102 Den 12 Maj e. m. andra ämnen, som förekomma i efterföljande §, så blir tydligen deflaf följden, att man endast invecklar frågan och sedermera får svårt att decidera sig, huruvida man med Ja eller Nej skall besvara densamma. Jag sjelf t. ex. är fullt bestämd, att, när vi komma till 8:de §, yrka på ändringar; och för den, som vill bibehålla minimi-afgiften eller önskar några andra undantag, är nämnde § 8 rätta stället, att derom göra hemställan, Der har man fullkomlig rätt reserverad att göra undantag. På samma sätt, om jag nu skulle finna för godt bifalla 1 mom. af denna §, anser jag mig alldeles oförhindrad, att afslå de efterfölj.mommisamma §, med hvilka jag, för mindel, ingalunda finner mig tillfredsställd. Det som nu egentligen här är fråga om, är, om man vill fastställa en lika skatt för kapital och arbete. Ingen har ifrågasatt att vi skola slippa betala bevillning för vår verksamhet, för vårt arbete; men deremot hafva vi här hört förklaras, att det skulle vara orättvist att beskatta kapitalet. Man har sagt, att den skatt, som för närvarande finnes, ar orättvis, samt att man icke kan eller bör beskatta kapitalet, så länge räntan är bunden. Por att icke inlåta mig på andra ämnen än här egentligen är fråga om, vill jag endast, med anledning af nyssnämnde anmärkning, erinra, att kapitalet på många ställen beskattas och tillförene beskattats, innan man frigjort räntan. Min tro är i öfrigt, att man icke kan komma derhän, att alldeles efterskänka kapital-beskattningen; utan i en eller (jpnan form måste denna beskattning finnas. Prågan blir således, huruvida man är nöjd med det gamla sättet med bevillnings-afdrag, eller om man kan upfinna något annat, ännu bättre sätt. Yi, Ivomitéens Ledamöter, hafva icke kunnat angifva något lämpligare förslag i denna rigtning, än det, som af oss blifvit för R,. St:r framlagdt.
Jag vill medgifva, att i anseende till Riksdagens nu snart inträffande slut, torde vid denna Riksdag något förslag ej in (Ihinnas; men jag skulle tro redan mycket vinnas, om Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och .Adeln täcktes nu besluta, att förslaget ovilkorligen skulle vid nästa Riksdag afgifvas; dä ärendet ändå icke kan förr än den näst derpå följande Riksdagen slutligen och hufvudsakligen afgöras; jag vågar alitsa föreslå att ett sådant beslut må nu lagas; på det, att naLionen må erfara att dock den lid kan förutses då ändamålet vinnes. Friherre Cederström, Jacob: Då den för Riksdagen nu återstående tid är så kort, att «• t fullständigt moget förslag till en Representation omöjligen af Utskottet kan hinna utarbetas, så skulle den af Herr Friherre Bovo begärda Remissen, äfven om den beviiljades, icke af Utskottet kunna verkställas; och således ändamålet förfelas. Jäg instämmer deri, att ConstitutionsU tskottet må anmodas hvarje Piksdag att arbeta på beredandet af det i fråga* arande forslaget, samt att för hvarje gång underställa Riksens Ständers pröfning dess arbete, intill dess något Den 14 Juli. f. m. 7 (-.7 så fullständigt kan - blifva utarbetadt, att Riksens Ständer kunna detsamma såsom förslag lill en ändring i Grundlagen antaga. Ty r* o r* För närvarande, lärer således Utskottets Betänkande böra bifallas. Härefter blef Betänkandet, uppå af Herr LandtMarskalken gjord proposition, ef Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifaliet. Upplästes och la des på Bordet följande från Utskotten inkomna Betänkanden och Memorial: 1:0 Från ConstitutionsUtskottet, af den 13 Juli, innefattande decharge för samtliga •StatsRädets Ledamöter, de Föredragande samt Konungens Rådgifvare i Commandomål.