Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tyckes ock vara Utsk:s tanke, att sorn slumpen är både blind och tanklös, så vore det mycket bättre att ledas af en sådan herre, än af någon sora både såg och tänkte. Gr. Cronhjelm har nu dessutom gjort en framställning, hvilken jag förut hört enskildt uttalas af många bland Ståndets ledamöter, nemi. att mitt förslag vore synnerligen menligt för landt-adeln samt att det skulle för de ledamöter af Ståndet, som äro embetseller tjenstemän och befinnas i hnfvudstaden, bereda tillfälle att bestämma Utsk:s-valen och såmedelst utslänga landt-adeln från det inflytande, som borde honom tillkomma. R. o. Ad. torde tillåta mig, 30* 468 Den 12 Februari e. m. att upptaga ämnet i sin helhet och att derunder fä besvara de särskildte invändningar, som emot mitt förslag blifvit gjorda. Enligt min tanka hörer det till hvarje val, för att blifva godt, att det först och främst sker, så vidt görligt är, omedelbart, på det att den väljande må hafva största möjliga inflytande på valets utgång och dernäst, ali han må utöfva sin valrätt med den fullkomligaste ° o sjelfständighet. Atskillige af vara val verkställas omedelbart och hvilka således mäste mera intressera Ståndet än de öfriga. Sädane äro t. ex. val af Ridd.-direktörer, af fullmäktige i banken och riksg:s-kont. o. s. v. Dessa val kunna vara omedelbara, emedan det är fråga om blott fä personer. Men dä ledamöter i Utsk. skola väljas, äro de omedelbara valen omöjliga. Det mäste ske genom valmän. Likväl hafva vi ej inskränkt oss till denna mellanlänk allena, hvilken inom de öfriga Stånden också finnes, utan Adeln har antagit en ytterligare i Bänkmännen, hvarigenom intresset för dessa val försvagas, och inflytandet derpå förringas. Om nu den ena af dessa mellanlänkar, nemi.
I sådan t hänseende lemn,ar lagen dem jemväl verksamt biträde, derest detsamma påkallas emot gocfö mäns och sysslomans tredska eller försu.mmel,se, grund häraf och då Konkorstagen i 5 Kap. 5.8 § bjuder, alt, då konkursw&l blifvit anhängiggjordt, allmän åklagare skall k allas, att i saken talan fora, der han finner anledning till vårdslöst eller bedrägligt förhållande emot gajdenären, samt dertill köm,mer, alt dera ifrågasätta Cura torn skalle af konkur snunssoo erhålla ersättning för sitt besvär, derigenom dyn tedau dryg;* för vältuin.oskostU^deu bfefv.e för borge-. Lag-V t skottets Betänkande > N-o Sj. närerne än mera betungande, anser Utskottet en dylik person hvarken vara behöflig eller lämplig, utan tillstyrker, att hvad i denna del bli/vit föreslaget äfven måtte lemnas utan afseende. Hvad dernäst angår Herr Almgrens yrkande; så emedan det i 101 och 102 §§ af Konkurslagen är ålagdt syssloman, att genast, efter det dom i konkurssak gifven är, göra redo för egendomens förvaltning och, ehvad redovisningen klandras eller godkännes, till borgenärerne utdela den behållna tillgången, i mån af hvarderas fastställda fordran och rätt, samt Domaren, enligt 25 och 13 §§ samma Lag, eger, derest syssloman skulle vara motvillige eller försumlige, att genom viten tillhålla dem att inom kort tid deras skyldighet fullgöra; ty och enär ett rätt begagnande af den Domaren således redan tillagda makt synes skyndsammare kunna leda till målet, än det af motionären föreslagna stadgandet, helst, då Domaren enligt förrberörde lagbud kan ålägga fullgörandet inom den möjligast minsta tid, ifragaställda stadgande ovilkorligen utstakar en bestämd tiderymd i omförmälda hänseende, finner Utskottet sig ej eller med sitt tillstyrkande kunna till Rikets Ständer öfverlemna Herr Almgrens yrkande, hvilket således torde förklaras ej antagligt. och 4:o)
Jag tillåter mig också fästa Eders Moj:ls Nådiga uppmärksamhet derå, att, om från deh af kornmilterade beräknade statsverkets behållning af tullmedlen 11,100,000 omförmälda ytterligare minskning i rund summa afdrages med 260.000 behållningen i allt fall skulle uppgå till 10,800,000 och sålunda ändock mej 340,000 öfverstiga den summa 10,500,000 B.dr. R:mt, som, enligt Eders Maj:ls Nådiga Proposition angående statsverkets tillstånd och behof, blifvit at tullmedlen påräknad för slatsbehofvens fyllande. Det ma visserligen medgifvas, att, der fullkomlig tullfrihet eller' någon betydlig tullnedsättnirrg tilIstädjes för sådane oundgängliga förnödenheter, som, i hvad falt som helst, måste i förhållande till förbrukningens behof införskrifvas, såsom exempelvis 1855 influtit, 9,520.000. sammanräknadt belopp 260,200. Kungl. Maj:Is Nåd. Prof. Ni 5É salt, lisli, oberedda hudar och skinn m. II., tullfriheten, äfvensorri lulinedsällningen, måste medföra en stats!örlust, hvilken I förra händelsen alls icke och i den sednare endast obetydligt ersattes genom den ökade införsel, som lättnaden i afgifter medför; men i de aldra flesta fall, der synnerligt höga tullafgifter nedsättas så, alt handeln kan intaga en förut saknad loflig riktning, der mångdubbla sig vanligen förtullningarne långt utöfver hvad för godtgörelse af den till siffran beslutade lull — nedsättningen erfordras och medför sålunda i verkligheten en ökad statsinkomst, i stället att beräkningarne, grundade på förutgångna förtullningar, utvisa förlust. Alt söka förutsäga beloppet af den ökade statsinkomst, som i sådane fall kan uppkomma, vore naturligtvis högst vanskligt; men ett enda exempel, hemtadt från jemförelsen mellan förtullningarne bär och i Norrige, är tillräckligt att antyda hvad i nämnde hänseende kan vara att förvänta.
Herrans heliga ord så som jag förstår det – sade Elin ödmjukt, men utan att vara försagd – jag lär som jag tror, och är hvarken det ena heller andra rätt, så ber jag Gud i sin stora nåd förlåta mig, och se till min goda vilja och icke min ringa förmåga. – Så gör äfvenväl jag – svarade kyrkoherden mildt, och af Elins ödmjukhet och sansade svar alldeles böjd till hennes förmån – och jag yttrar aldrig ett ord utan att bedja Gud gifva det sin kraft, sin anda, och förlåta det bristfälliga och felaktiga i mitt föredrag, men – tillade han – jag är af mina bröder kallad till denna post, kallad att för dem förklara ordet, och jag har i min presterliga ed lofvat och svurit att dertill offra hela mitt lif, alla mina krafter, dagens alla mödor och nattens vakor; med ett ord: att lefva för mitt kall och fylla det så väl jag förstår, och om det så skulle behöfvas – strida derför in i sjelfva döden. Men du, unga qvinna! Med dig är det annorlunda: dina pligter ligga åt ett helt annat håll. Din verkningskrets är egentligen så trång, så alldeles inskränkt inom sig sjelf eller din allra närmaste omgifning, att stor fråga blir om det ändå icke kunde kallas förmätenhet af dig, när du så der, sjelfmanad och oombedd, framträder för att räcka handen åt dina medmenniskor, och lofvar att draga dem ur förderfvet, om de lyda dig och dina föreskrifter. – Det har jag aldrig gjort – svarade Elin fast och ståndaktigt – och jag uppmanar eder alla, som här ären församlade, att vittna mot mig, om j så finnen för godt – (och hon blickade klart och lugnt omkring sig) – om j så orätt ha uppfattat min mening, ty den har blott varit att uppmana eder till bättring och kristeliga dygder, kärlek till Gud och eder nästa, en ren och helig vandel, för att på sistone få en lugn död och en salig uppståndelse. – Men hvaraf vet du, unga flicka – sporde kyrkoherden ännu en gång – att du framför andra kan och förmår att rätt göra dessa uppmaningar? Hvarigenom tror du dig fått detta uppdrag?
» Dig — dig — ä ' d u tokig, » skrek mostern, » du, som bar dig så illa åt o c h r y m d e din k o s o c h » » Ja, m e n n u är jag j u tillbaks igen, » ropade Janne triumferande, i det han reste sig ur stolen och skakade på sig som en stor våt Newfoundlandshund. Och då mostern förtrytsamt vände sig bort, började han ifrigt bedyra o c h lofva, att han aldrig, aldrig m e r skulle r y m m a sin väg och göra sina kära släktingar ännu större sorg o c h oro, än den han redan vållat d e m. Hvad han n u än gjort därborta i Amerika, m e n flitig hade han blifvit o c h lärt sig göra nytta. H a n hade behållit sin gamla lust att plocka sönder allting, m e n nu satte han i h o p det igen o c h det så, att det blef s o m nytt. Han började med Bettys symaskin, lagade sedan mangeln o c h p u m p e n o c h förde in vattenledning i huset till Kajsas stora belåtenhet, hvilkens förklarade gunstling han nu blef. H a n blef Bettys högra hand i trädgården, o c h moster Bogren ville ej höra talas o m hans 7.80, hvilka han efter en veckas vistelse erb j ö d henne s o m ersättning för sitt vivre. hon » Du arbetar ju s o m en riktig dagsverkare, » sade förnöjd, » o c h förtjänar ärligt ditt uppehälle — profver på våra nyheter för våroch sommarsäsongen. De utvalda sidentygerna sändas v 1 Jakobstorg NYASTE MODET, till Sverige endast till direkt till privatpersoner tulloch fraktfritt hemmet. Schweizer &amp; C o. (B) - Doktor Carl Fritzell. Friestedts Foderbenmjöl (Guldmedalj !. Säljes genom Hrr Apotekare och Handlande. Christianstads A. W. Friestedt, Stockholm. Hvardagar kl. 1 0 — V s l l, k^- l^. SönTill att göra s j u k H och inflamme" hälgdagar kl. 10 — 11. A l l m.
En varm religionens vän och följaktligen med hängifvenhet omfat - De n 31 Ok tob er e. m. 321 fattande den tro, uti hvilken en mild Försyn låtit mig, tillhörande en gammal prostslägt, upfödas, och för hvilken samma tro mina fransyska förfäder dels upoflrat lif och egendom, dels underkastat sig landsflykt hit upp till det ifrån den sköna fädernejorden långt aflägsna Sverige, samt en tryckande fattigdom uti det fremmande landet — mana mig såväl min egen känsla som dyrbara minnen, att, efter min ringa förmåga, strida för och söka bevara åt det kära fäderneslandet, den tro, hvars tillkämpande kostat så många och dyrbara dess söners blod. Med dessa tänkesätt, och efter min upfattning af frågans ställning för det nnrv:de, kan jag ej ansluta mig till det i Nåder R. Högloft. St:r förelagda Förslaget, djupt beklagande, att jag således icke kan, uti denna den mest vigtiga och derjemte så ömtåliga fråga, dervid man mer än någonsin bör högre lyda Gud än raenniskor, följa den milde Konungens anrop: ett, om jag vågar så uttrycka mig, gif akt på. om och ål tiden. Uti ett skriftligt anförande, hvilket alltid med mera otålighet afhöres, än ett muridtligt föredrag, vågar jag icke ingå uti en utförligare deduktion af mina skäl och antaganden; så n^cket anser jag mig dock böra förklara, att jag tror det Nåd. Förslaget hufvudsakligen vara tillkommet till följd af påtryckning utifrån, och att Styrelsen, lyssnande till detta verkliga eller skenbara tidens rop på frihet åt en hvar, att få tillhöra hvad slags religions-samfund som helst, framlagt förslaget såsom ett vädjande till Svenska Folket, hvilket skulle ega afgörande-rösten uti denna för detsamma, så uti individuelt som socialt hänseende, mest maktpåliggande fråga. Med sådana garantier, som af Hr Biskopen m. m.
Kammar-kollegium af Bergslagets nyssnämnda uträkningar hade befunnits, att skilnaden emellan inköpspriset och markegångspriset å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, efter medium af de tio Sluls-Vlskoltets lillå lande A’:<< /SS 7 åren 1848 — 1857, icke utgjorde 40 sk. 72/i« rst., utan rätteligen 40 sk. 2§ rst<.. och derefter belöpande ersättning för 518 tunnor 433 R:dr 39 sk. 7| rst. oell för 326 tunnor 2 kappar 273 R:dr 3 sk. 8|£ rst.; att Bergslagets till 27 R:dr 9 sk. 3 rst. beräknade förlust å småpersedlarne inskränkte sig till rätteligen uträknade 26 R:dr 45 sk. 3 rst., saint att, såsom följd häraf, hela årliga förlusten för räntelörenklingens medgifvande slutade med en summa af 1,714 R:dr 30 sk. 1 rst. banko, nemligen: å konststats-medlen för 518 tunnor spanmål 433: 39. 7£. dagsverken 980: 37. 6§. 1;414: 29. lfj. och å arrenderade räntorna för 326 tunnor 2 kappar spanmål 273: 3. 8*^. småpersedlarne 26: 45. 3. 30O: llJi" Summa Banko R:dr 1,714: 30. 1, hvaraf partisumman lör konststats-medlen, efter 1834—1853 åiens medelmarkegångspris af 7 R:dr 31 sk. banko å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, motsvarade ett belopp af 185 tunnor J kappe och hela hufvudsumman ett värde af 224 tunnor 8 kappar sådan spanmål. Efter inhemtande af hvad sålunda förekommit jemte hvad Kongl.
St:r till nybyggande af flottan, äfvensom till i och för densamma behöfliga verkstäder och dock H. I. 5 66 Den 15 November f. m. arbeten, höja anslaget till flottans nybyggande från 162,000 rdr till 1,000,000, och dessutom tills vidare bevilja ett årligt extra anslag af 1,000,000 rdr. Här är den punkt, hvaruti motionären hufvudsakligen skiljer sig från hvad K. M. föreslagit. Jag skulle gerna för min del hafva sett, om K. M. af R. St:r äskat ett högre anslag, men jag tror att Hr Brakels förslag är för högt tilltaget. Jag ber att, sedan motionen är remitterad till Utsk:t, få afgifva en motion, som jag tror skall komma att gå medelvägen, i det att jag deruti ämnar ansluta mig till det andra alternativet i Depds-chefens förslag. En annan punkt, hvaruti motionären är af betydligt olika åsigt emot mig, är i afseende på den stora flottan och den, som är afsedd till skärgårdsförsvaret. I detta fall har man ännu icke tillräcklig kännedom om hvad slags fartyg, som böra användas till det inre försvaret. Likväl säger I)ep:ts-chefen, att det är af högsta vigt att en sådan flotta blir byggd, och han fäster särskildt uppmärksamheten derpå, att för närvarande s. k. flytande batterier mäste anskaffas, på hvilket också Hr Brakel lagt särdeles vigt. Hvad för öfrigt beträffar striden om stora och lilla flottan, så har den varit så långvarig, att litet hvar kan vara uttröttad dervid. Dep:ts-chefen har i detta fall så fullkomligt utvecklat skälen för behofvet af en skärgårdsflotta, att jag icke torde behöfva upptaga tiden med att anföra några ytterligare.
Denna procent hade redan i 1667 års Förordning varit bestämd till | procent af summa inventarii, med uttryckligt förklarande att Förmyndare-Kammarens betjente »icke skulle vara befogade att vid inventeringar eller andra embetsförrättningar derutöfver något Sterbhus med föräringar, skänker eller annan utgift gravera och belasta, vid förverkande af tredubbelt så mycket till de fattige,» och hade nämnda procentbelopp närmare reglerats genom Kongl. Förklaringen den 20 Januari 1693, hvilken, på samma gång den bekräftade Förmyndare-Kammaren och ställde under dess behörighet »alla, utom Adeln, i staden boende, både Kronans och Adelns betjente utan åtskilnad,» förklarade desses sterbhus pligtige att erlägga endast 3 procent af sådana medel, som »redbare och visse voro,» (men ej af osäkra fordringar); hvilket ånyo fastställdes i Kongl. Förordningen den 1 Mars 1749, som tillika förklarade bouppteckningsprocenten från borgares sterbhus böra utgå med en half procent såsom förut; 2:o) procenten till de fattige, hvilken enligt 4 § 17 Kapitlet Ilandelsbalken utginge med ^ procent af summa inventarii vid bouppteckningar; 3:o) Öfverskott på vunnen ränta för de af Förmyndare-Kammaren förvaltade arfsmedel, efter afdrag af det räntebelopp, som utgafs till de omyndige, och 4:o) räntan på reservfonden, samt dessutom åtskilliga andra afgifter, hvilka dock motionären ansett nu kunna förbigås. Förmyndare-Kammarens utgifter, enligt 1764 års Instruktion, vore: ledamöters och betjenings aflöning, expensmedel, 3,000 daler kopparmynt årligen till Frimurare-Barnhuset i Stockholm, och de stadens Politie-Kollegium tillfallande medel, bestämda till fattiga barns underhåll.
Och ingen kunde se honom sitta i sin portgång, iförd denna ståt, utan att genomisas af fruktan, ty man förstod, att gubben väntade, att ingen mindre herre än undergången skulle tåga in genom den port, som han vaktade. Det var förfärligt hur människorna skrämde upp hvarandra. Där gick den stackars Torino, som en gång varit en burgen man, från hus till hus och ropade, att nu var tiden kommen, då alla som bedragit och utarmat honom skulle få sitt straff. Han gick in i alla de små bodarna utmed corson och slog handen i disken och lofvade, att nu skulle alla i staden få sin dom, därför att de varit med om att bedraga honom. Och likaså var det skrämmande hvad man hörde om spelpartiet på Café Europa. Där hade samma fyra spelande suttit år efter år vid spelbordet, och man hade aldrig tänkt, att de kunde göra något annat. Men nu läto de plötsligen korten falla och lofvade hvarandra, att om de sluppe lefvande från denna dags förfäran, skulle de aldrig mer röra dem. I donna Elisas bod var det packadt af människor, och för att beveka helgonen och afvända det hotande köpte de alla heliga ting, som hon hade att sälja. Men donna Elisa tänkte endast på Gaetano, som var borta, och trodde, att San Pasquale bådade, att han skulle förgås under resan. Och hon fröjdade sig alls icke öfver alla de penningar, som hon förtjänade. Men då San Pasquales klockor fortforo att ringa hela eftermiddagen, kunde man knappast uthärda att lefva. Ty nu visste man, att det var jordbäfningen, som de bådade, och att hela Diamante skulle blifva slaget i spillror. I gränderna, där själfva husen tycktes vara rädda för jordbäfning och trängde ihop sig för att stödja hvarandra, flyttade människorna sina usla gamla möbler ut i regnet på gatan och spände upp öfver dem tält af sängtäcken. Och de buro äfven ut de små barnen i sina vaggor och vräkte upp lårar öfver dem. Trots regnet var det ock en sådan rörelse på corson, att man knappast kunde tränga sig fram där.
Äf sådan anledning har denna fråga i hela sin vidd hos Utskottet å nyo kommit t öfvervägande; och ehuru Utskottet, hvarken vid afgifvandet af dess förra Betänkande eller vid detta tillfälle, kunnat undgå att inse; det Recognitionssmide är betungadt med betydligt högre skatt än annat smide, kan Utskottet likväl, i anseende till de åtskilliga förut anförda omständigheter, sorn, sådant oaktadt, göra detta smide mer eller mindre fördelaktigt, och då det är lika uppenbart y sorn numera af Motionairen medgifvet, att detsamma icke bör alldeles fritagas från Ber villning, i detta afseende icke afgifva annat Utlåtande än det, som innehålles uti det förra, af Högvördige Preste-Ståndet under den' 30 Mars redan bifallne Betänkandet, N:o 10,’ hvilket således å nyo härmed vördsamt underr ställes de öfrige sine Respective Riks-Ståndens upplysta pröfning. Stockholm den 15 Maji 1829; ao Eevilln.-Utskottets Memorial N.-o a5. Ankom till Exped. Memorial, i anledning af anmärkningar inom Välloflige Borgare-Ståndet emot Utskottets Betänkande, angående serskilda Förslag till förenklande af Beredningsoch TaxeringsComitéers förrättningar. Jnom Välloflige Borgare-Ståndet har, vid föredragning af Utskottets Betänkande, Nion, angående serskilde Förslag till förenklande af Beredningsoch Taxerings - Cornitéernas förrättningar, blifvit hufvudsakligen anfördt , dels att Berednings - Comitéerne icke behöfde sammanträda mer än en gång efter hvarje Riksdag, och göromålen för öfrigt bestridas af Taxerings - Comité , och dels att begge dessa flomiléer borde sammanslås till en enda, med något inskränktare district, än de nu för Taxerings - Comitéerna vanlige; och är, i grund af dessa anmärkningar, Betänkandet återremitteradt; men som, enligt ankomne Protocolls-Utdrag, Högloflige Ridderskap och Adeln den 30 sistl.
Herr Öfverste Lieutenanten och Riddaren Pahlman samt Herr Prosten Almqvist instämde uti de af Herr Borgmästaren Ekstrand och Herr Assessoren Lagerhjelm yttrade tankar, med det tillägg af Herr Prosten Almqvist, att han icke kunde föreställa sig huru det uti Utskottets förra Utlåtande öfver detta ämne föreslagne Correctiv kunde medföra någon våda för Landet; men trodde deremot alt detta stadgande »kulle bereda Allmänheten mycken tillfredsstäl-» 3g2o Stats-Uiskottets Bettini anden; \ leise I afseende pä förvaltningen af de stora Summor, som för denna Inrättning blifvit frän Hanken beviljade. Och skulle dessa reservationer, enligt begå* rån, medfölja det till Rikets Höglofl. Ständer afgående Utlåtande. Sorn ofvan. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts, under den 23 December 1817, till Utskottet aflidne Nådiga Skrifvelse om Liqviden af Rikets Utländske Guld. T o -*-ill Stats-Utskoitet har ankommit följande Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stars-Utskott örn Liqviden om Rikets Utländske Gäld; Gifven Stockholms Slott den 2 3 Decem ber 1817. , I anledning af Kongl. Majus Proposition'; beslöto Riksens Ständer, vid Riksdagen år 1812, att Rikets Capipal-Gäld i Holland, Babrant och -Genua till två tredjedelar af dess belopp genast skulle försvinna; hvarjemte Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 19 Julii samma år, hos Kongl. Maj:t anmälde detta deras Beslut, med tillkännngifvande, dels att derutin nan likväl icke skulle inbegripas de af Svenske Medborgare till inlösen företedde 418 Obligationer af Holländske och Brabantske Länen, dels, att återstående tredjedelen af ofvannämn - StatsUtskottets Ettiinkänderi'.
När han nu kom hem, stod Hafs-frun ute på sin gård, och frågade: »nå! har du sett dem?» ’Nej,’ svarade drängen, ’jag såg ingenting, utom två små foglar, som flaxade i luften.’ »Just dem skulle du tagit», sade Hafs-frun och var mäkta förgrymmad. »Vänd nu tillbaka, och fånga både smått och stort!» Drängen steg så åter upp på den snabbfotade bocken, och for af som en tanke. Men när Singorra hörde gny och buller bakom sig, sade hon till konunga-sonen: »hör du hur det susar? Nu är bäst vi akta oss; för Hafs-fruns bock är ute och lunkar.» Hon skapade derefter sig sjelf och sin hjertanskär till tvänne träd, som stodo jemte vägen; men träden hade inga rötter. Knappast var det bestäldt, förr än drängen kom ridandes på sin bock, och for fram så det hven i luften. Vid han nu fick se de begge träden, tänkte han för sig sjelf: »inte kunde det väl vara dem, som min matmoder menade.» Han red så förbi, och vände slutligen tillbaka med oförrättadt ärende. När han nu kom hem, stod Hafs-frun ute på sin gård, och frågade: »nå! har du sett dem?» ’Nej,’ svarade drängen, ’jag såg ingenting, utom tvänne träd, som stodo vid vägen.’ »Just dem skulle du ha tagit», sade Hafs-frun. »Bad jag inte, du skulle fånga både smått och stort?» Käringen var nu öfvermåttan vred, och gaf sig sjelf på väg att jaga efter flyktingarne. Men Singorra hade nyttjat tiden, och när Hafs-frun kom fram, voro konunga-barnen redan öfver landamäret, så hon icke hade någon vidare makt med dem. Konunga-sonen och den fagra Singorra färdades nu vägen fram, och kommo upp utur hafvet icke långt ifrån kungs-gården. När så ungersvennen igenkände sin faders gård, fick han en stark åtrå att fara fram och se huru det gick hans fränder, om de ännu voro vid lif.
Herr Landt-Marskalken frägade om icke Friherre 8mel wore nöjd, om en sädan la, bienn uprättades ifrän 1778^ Friherre 8 t »el von Nollkeln rrindrade, att derigenom stulle ändamälet icke winnar, hwilket wore att erhälla uplp-ningar hwilka Embeten och tjenster tilkommlt sedan 1696. Herr 1Z4 Den 6 September. Herr von Hausvolff, Oart 6u» bak K. hemstäkde, om icke deria ämne kunde upskjutaK till desi att Stals-Utskottct, enligt hwad en Ledamot yttrat, inkommit med den labloau Utskottet författat-, af hwikken Ridderskapet och Adeln torde kunna förs Vänta flg nöjaktiga uplysningar. Nägon begärde närvarande Äentikations ämne pä bordett Friherre Lesterktrom, Jaeob, er» inrade, att sedan proposition en gäng more gjord-, borde ett ämne icke kunna läggas pa bordet. Friherre 8 t a öl von kstollstein förklarade, att det wore ett misstag, om någon sörslätt hans mening sä- som Lnskade han en nygift öfwer Ljenstemauna Staten för hwart är serskildt, sedan 1696. Hans mening wore endast, att Tabeller derbf-, wer förfartadcs, som innefattade sdi hällandet 16)6- 1772, r?78 och I8o3- Friherre Lesterftrö m, Jaeol), föreslog, att Ridderskapet och Adeln mätte utwälja ett xar Ledamöter, ät hwilka vpdrogcs att uprätta dessa förtekningar, och att Stats-Utikvttet, fäsom med wigtigare göromäl mycket sysselsatt, mätte derifräu befrias.. Herr von 8 c k u