Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport 3,65o» Stats-Utskoltets V(låtande, N\o i>3. Transport Rdr 3,65o En Vaktmästare - 200: En Dito - 160: Summa R:dr 4!°lo: hvartill komma hushyra och andra omkostnader, a5oo R:dr. — Emot den föreslagna åtgärden förekommer väl, å andra sidan, att Rikets Handlande Borgerskap, vid deras år 1723 skedde frivilliga åtagande af den då noder benämning af Extra Licent utgående afgift, hvilken utgjort grunden för den nuvarande Handelsoch Sjöfarts-fonden, förbehållit sig att genom deputerade ega delaktighet i dispositionen af samma fond, i följd hvaraf tvänne Ledamöter af Borgerskapet städse deltagit och ännu deltaga i Handelsoch Sjöfartsfondens förvaltning; men Utskottet förmodar, att sedan numera, i olikhet med hvad tillförene egt rum, fondens räkenskaper och förvaltning äro underkastade Rikets Sländers och (ieras Revisorers granskning, denna Borgerskapet förbehållne delaktighet i fondens administration icke vidare torde finnas af behöfvet påkallad. Vid sådant förhållande och då, 1 händelse, efter öfverflyttningen till Commerce-Collegium af de Convoy-Commissarialet nu tillhörande göromål, Kongl. Maj:t skulle i anse nödigt, alt Kongl. Norrska Regeringen genom ombud bör deltaga Förvaltningen af Handelsoch Sjöfarts-fondens medel, Kongl. Majit är oförhindrad att derom i Nåder förordna, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, 2:o att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet begära, ej mindre att Convoy-Commissariatet mätte, så snart sig göra låter, indragas och dess befattning i allo öfverflyttas på Kongl.
Hvarvid socknemännen efter kort samspråkande fattade det enhälliga beslut att anmoda och befullmägtiga den deputerade som Liths församling i berörda afseende utsett, att äfvensom afgifva yttrande derutinnan å Häggenås socknemäns vägnar, hållande församlingen för godt hvad denne deras fullmägtige dervid lagligen gör och låter. § 2. Som Konungens respective befallningshafvande i länet uti skrifvelse till pastors embetet i Liths pastorat, den 15:de i denna månad, jemte underrättelse derom, att Kungl. Maj:t enligt nådigt bref af den 14 sistl. april, i nåder belyst stadga, att den till folkundervisningens befrämjande anslagna halfva skyddsafgiften icke bör användas till annat ändamål än nådiga kungörelse af den 13 mars innevarande år bestämmer, men att likaväl de församlingar, hvilka biträdt förslaget om en contubernii-byggnads uppförande gemensamt med nya schol-huset i Östersund, äro oförhindrade att, derest något öfverskott i deras schol-cassor skulle förefinnas, sedan folkundervisningen har dem blifvit ordnad i öfverensstämmande med nådiga stadgar af den 18:de junii 1842, dylikt öfverskott till contubernii-byggnaden begagna, tillika anmodat pastors-embetet att uti allmän sockenstämma höra Liths pastorats innevånare huruvida de ville medgifva att den till folk-scholorna anslagna halfva capitations-bevillningen för innevarande år, finge till ofwannämnde contubernii-byggnads uppförande användas, förmodandes Konungens befallninghafvande af flera anförda skäl att menigheterna icke skulle vägra att ifrågavarande bidrag bevilja. Så voro nu efter derom skedd laglig pålysning, församlingens ledamöter i sockenstämma samlade, hvarvid och sedan ofwannämnde Konungens befallningshafvandes skrifvelse blifvit uppläsen, socknemännen yttrade att, fastän de varit bland dem, som anmodat Konungens befallningshafvande, att hos Kongl.
Hög, stor och reslig närmade sig, som sagt är, den ålderstegna till Friherrinnan, räckte henne välkommande den emottagande handen, samt förde henne till soffan der en plats redan var Friherrinnan utsedd. En grön (hoppets i alla åldrar behagliga färg) sidenrock, framtill allvarligt hopfästad med sina små silfverknappar, samt en tätt veckad spettshufva, var den gamlas enkla men träfliga prydnad; jag vet ej huru länge, om jag fått följa min böjelse, jag kunnat betrakta denna herrliga syn, skulle icke den återvändande unga Grefvinnan, hvilken äfven till soffan åtföljt Friherrinnan, nu tagit min hand och till en plats i den af menniskor öfverfulla salonen, ledsagat mig. Grefvinnan ursägtade nu med vänlighet, i det hon följde mig, sin äldsta dotter Aurelia, hvilken, upptagen af bestyr för den ifrågavarande surprisen, ej kunde uppfylla sin plats, som värdinna, men, hoppades hon, fröken skulle sedermera godtgöra denna uraktlåtenhet. Ensam lemnad hade jag näppeligen hunnit nedsätta mig, förr än jag tydligt hörde utropas: "dä va Mamsell Sommer! nå för gu va icke dä hon." Nyfiken att erfara hvilken i denna för mig okända samling möjligen kunnat nämna mitt namn, vände jag hufvudet åt sidan, derifrån rösten kom, och varseblef nu ganska riktigt Fröken Doll, hvilken framlutad ifrån sin stol, gjorde ifriga bemödanden att få sitt undanskymda föremål i sigte. Till hennes synbara tillfredsställelse fann hon nu detta sitt föremål, och begynte med en familier nickning, hvilken länge fortsatt, slutades sålunda, att Fröken ifrån sin plats uppsteg, närmade sig mig, och intog en vid min sida ledig. "Nå kors! jag kan säga", började Fröken, "jag blef rätt flat att se Mamsell här, nej verkeligen jag det tänkte; Mamsell nämnde ej något derom, då jag härom sistes talte med Mamsell angående denna fest? nå men i alla dar hvad det tyget är vackert Mamsell har till klädning, det är visst köpt hos D.? har Mamsell sjelf sytt den?
Det förefaller, som om det skul ski le lda verksamhetskretsar samt bjuda ett trifke säga detsamma som att förvara omöjligt att ej med glädje göra någo s n amt hemvist åt många, för hvilka eljes in vill tet nda i Frankri sig att aldrig återse det, att helt och af de ändringar, här framhållits såsom önskhemlif gifves, invigde häromdagen sin nya, bi värda. ljusa och trefliga lokal i Norrlandsgatan n:r hållet stryka det ur sitt lif. Ett par ämbets H44 torra rader, som styrelsen drager försorg om att tillställa respektive föräldrar hvar tredje månad, är det enda, som underrättar dessa om, att barnet ännu lefver, men hvar det befinner sig, hur det har det, om det är friskt eller sjukt, olyckligt eller någorlunda tillfredsställd^ det är och förblir samma styrelses hemlighet; med det har en far eller en mor öfverhufvud taget ingenting att skaffa. Det är mot detta tillvägagående madame Louise Koppe höjt sin röst, och en idé, som lattigvårdsstyrelsen obetingadt skulle förkasta till följd af dess onödiga humanitet, har ledt henne vid grundläggandet af Bellevilles anspråkslösa barnhem. H o n vågar påstå, att den utblottade, som icke längre är i stånd att underhålla sitt barn, kan känna detsamma som en familjeförsörjare, hvilken inga svårigheter hindrat att oklanderligt uppfylla sin plikt att skatta bröd, hon inbillar sig, att han kan vara fästad vid de sina, att deras ve eller väl kan ligga honom om hjärtat, att han med ett ord är en människa som andra med samma förnimmelser och samma fordringar — principer som ingen ämbetsman vid en offentlig försörjningsanstalt gärna skulle vilja underskrifva. Men det lilla huset vid rue Fessart är intet barnhem i detta ords vanliga bemärkelse. D e t är en tillflyktsort, där de fattiga kunna lämna sina små under tider af arbetslöshet eller sjukdom för att återtaga dem, så fort nöden blifvit mindre stor eller det inträdt en verklig förändring till det bättre i deras förhållanden.
För öfrigt är just den omständighet, att en del Riksdagsmän yrkat ifrågavarande rän - Den a4 April e. m. 18*1 tors bibehållande i deras närvarande skick, och andre åter deras jemkning och förhöjning, ett bevis på billigheten af mitt påstående om deras afskaffande; ty då vi ega bättre beskattningsgrunder, böra de ock företrädesvis användas. Friherre Cederström har sagt, att Mantalspenningarne icke äro ojemna skatter. Men är icke den skatt ojemn, som utgår lika af qvinna och man, af det i5-åriga barnet och den fullväxte? Den visar mer än någon ting annat orimligheten af de gamla beskattningarne, då endast fråga var att få in medel till StatsCassan, för att fylla behofven, utan afseende på en billig fördelning af skattebördorne. Mantalspenningarne voro från början en orimlig qvarntull, som pålades för att vinna medel till bestridande af de stora omkostnaderrie för Polska krigen 1621 och 1622. Man tog hvad som fanns, utan urskiljning af förmågan hos den skattdragande. Lika obillig är Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, ty den utgår lika af den fattige och den rike. Den är också en lemning från de tider, då man ej följde några beskattningsgrunder, utan der man såg en rök genom skorsten, och gryta på spisen, dit begaf man sig att beskatta, om än innevånaren var aldrig så fattig; och han fick bära lika börda, som den förmögne. Finnes väl något större bevis på desse tiders barbari? En förändring i desse orimliga beskattningssätt påkallas högt af vår tids upp - i8q» Den 24 April e. m. Jysoing och den kännedom yi ega om ett ordnadt beskaUnings?system.
”Bry dig icke om henne – hon är icke så illa, fastän hon har något högmod och en styf nacke.” ”Jo jo!” ”Men min nacke är likså styf, det vet hon. För resten, om hon är klädd som en docka på modjurnalen, så är det en sak som blir mellan henne och hennes man. Du och Blenda klä’ er efter era omständigheter.” ”Det är sant” – en lätt suck sammanflöt med orden. ”Jag lagar väl i alla fall att du får dig en snygg sorgmössa, och så lånar du min ena svarta silkesshal. Innan vi resa i morgon, skall jag tala ett par ord med barnet – jag har kanske något åt henne också. Och farväl med dig nu Glöm icke att tacka Gud för det du har din vresiga gamla syster som tar dig under armarna!” ”Det lär jag, min själ, få svårt att glömma!” mumlade fru Emerentia inom sig, men hennes goda hjerta förebrådde henne straxt den lilla bitterhet, som låg i meningen. Samtalet i föregående kapitel hade egt rum under mamsell Deboras vanliga aftonpromenad med Blenda, och de återkommo just så att de mötte husmodern i förstugan. ”Hvad håller du under shalen, barn?” frågade hon, och såg med temligen stora ögon på Blendas rodnande kind. Utan ett ord räckte den unga flickan fram en bok. Under det tant Regine Sofie runkade på hufvudet och hotande upplyfte pekfingret, tog hon likväl boken i hand. ”Hvad är det här för slag Ke Kenil worth – nå, gud förlåte dig, din slinka, som förnöter den tid, hvarunder du skall hemta luft till kropp och själ, på tocket der otyg jag trodde dig bättre, det kan jag säga!” ”Goda tant, när jag har en fristund, bör jag ju få göra den så njutningsrik som möjligt.” ”Menar du det?” ”Ack ja, och om tant visste hur skönt det är att, när jag sitter i lilla bersåen, få roa mig med läsning, skulle tant visst icke misstycka min sysselsättning. Dessa historiska tilldragelser äro alldeles nya för mig.” ”Historiska – jo, vackra historier: bara kärleksglam!” ”Åh nej, lilla tant, det är helt annat – åtminstone mycket annat.”
I anledning af sålunda väckte frågor om tillökandet af den aflöning, bokhållarne samt kammaroch hus-drängarne vid Riksgälds-kontoret för närvarande åtnjuta, anser sig Stats-utskoltet böra upplysa, att den af Rikets Ständer fastställda ordinarie aflöningsslaten för embrtsoch tjenstemännen samt vaktbetjeniugen vid detta verk upplager: för en kassa-bokhållare 700 r:dr lön och 100 r:dr arfvode, för en bokhållare i boksluts-kontoret 700 1 ;fr lön,samt för hvardera af 3:ne kammardrängar 300 r:drs och för hvardera af 2:ne husdrängar 220 r:drs lön. Enligt Stals-utskoltets vid 184-0 och 1841 års riksdag, under N:o 449, afgifna utlåtande, angående den då verkställde och hittills gällande lönereglering för Riksgälds-kontoret, hafva ”Rikets Ständer från längre tid tillbaka god”känt och tillämpat den grundsats, att Riksgälds-kontorets embelsoch tjenstemän samt vaktbetjenter borde tillgodonjuta enahanda löneförmåner, som ”deras vederlikar inom Rikets Ständers Bank; i öfverensstämmelse hvarmed ”de föibättringar i löneviikoren, sorn, tid efter annan, beviljats Banko-bet je”11 ingen, jemväl blifvit tille!kända personalen inom Riksgälds-kontoret”. Och s Stats-Utshotlets Utlåtande, N.o 174- förklarade Rikets Ständer vid samma riksdag, genom bifallandet af berörde utlåtande, alt Rikets Sländer "ansågo likhet i aflönings-förmånerne inom Banden och Riksgälds-kontoret äfven framgent böra iakttagas". Med fortsalt tillämpning af denna grundsats, och då de af nuvarande Banko-utskott anförde samt af Rikets
Sina undersåtare ifrån den undergång, sorn eventuell kan hota; och det är min öfvertygelse, att en åtgärd mera ledande till det nu åsyftade målet icke kunnat vidtagas, än som skett, då en härjande missväxt synes för handen. Opinionen har äfven denna gångflytt ifrån klandrarena af beslutet, och det återstår, — för dem tyvärr — icke annat, än att i detta fall beskedligt foga sig efter mängdens billiga fordringar. Den andra arten uti Friherrens Memorial syftar på nya Motioner med projecterade underdåniga skrifvelser ifrån Ständerna lill Kongl; Majit; men måtte Friherren förlåta min upprigtiga förklaring, att jag ingalunda förstår denna långa mening, i en utandning, hvarmed han börjar det af honom tillkännagifna egentliga föremålet med sin sex ark långa skrift. Jag vädjar, mine Herrar, till hvem som helst, att deraf kunna formera sig ett begrepp; och skall jag för sådan orsak här nedan återgifva strophen till sin första punkt, ord från ord, med sina picturer noggrannt afskrifven. Den lyder sålunda: ”Jag anser mig höra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten, 3o Den 3 Julii. ”att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anfalla, om tillkännagifvande af Dess Nådiga afsigt, att längre utsträcka detta förbud, och om det blifvande
Jag hemställer, om det då är lämpligt, att R o. Ad., som endast har att tillse, huruvida frågorna blifvit behandlade i öfverensstämmelse .med .Ståndets egna beslut* skall, sedan Utsk. tillkännagifvit ordalydelsen af de fattade besluten, hemta underrättelse från annat häll om meningen af BondeSt:s beslut och gifva det en tydning tvärtemot Ståndets egna ledamöters i Utsk. För min del linner jag detta icke vara lämpligt och förenar mig med dem, som yrka bifall till Utsk:s förslag. Ur. Frölich: Sedan jag redan så många gånger yttrat mig i denna fråga, har jag nu endast uppträdt för att försöka att minska den sista talarens yttrade förundran deröfver* man här trott sig kunna tyda BondeStis mening annorlunda än Utsk. Jag har nemi. Öfvervarit BondeStts sista ple-, num och hörde en ledamot der uppslå och förklara, att han ej kunnat fatta meningen af Ståndets beslut annorlunda, än att Ståndet endast beviljat 45,oOo r:dr af hela den för materiellen begärda summan, och lian uppmanade Slån - De» i5 Septewher. dets öfriga ledamöter att yttra, om deras mening varit någon annan; men nästan hela Ståndet uppstod och förenade sig med talaren. Bet torde således icke Vara utan skäl, som man tror; att Utsk. uppfattat BondeSt:s beslut emot dess mening. Jag kari för öfrigt ej förklara, hvarföre ingen af BondeStis 12 lédariröter i Utsk., såsom Er af Billbergh sagt, der uppträdt emot Utskis tolkning; then attdetiStåudets plenum tillgick såsom jag nu yttrat, kari jag försäkra. Hr Dalman: Jag iir hufvudsakligen förekommen af Hr Stuart, och får till svar på hvad Hr Lefren anfört blott til-* lägga, att talaren misstagit sig, då han sagt, att Utsk. i arne särskilda punkter behandlat frågan om de 70,000 och de 90,000 r:dr. Begge dessa anslagssummor
Beträffande sättet för utgående af det ifrågavarande förslags-anslaget, hvilket väl borde minskas med 2,000 R:dr s. m., motsvarande förhöjning i Eineriti-löner, hvarom handlas \id 9:de Hufvud-titeln, men dock torde, lill följd af här nedan föreslagna förhöjning i v. Bibliothekariens m. 11. löner, uti hvilka spanmäl ingår, kunna bestämmas tili det i fråga ställda beloppet af 25,000 R:dr, tror Utskottet dervid böra lämpligast så förfaras att Consistorium Academicum under 1858 års sednare hälft, och så vidare hvarje år vid samma lid framgent, hos Kongl. Stats-kouloret reqvirera!- hela förslags-anslaget, 25,000 R:dr, men det följande året, på grund af behörigen alslutade räkenskaper och företeende af styrkt transsumt af dem, hos hemälte embetsverk visar, huru mycket i verkligheten åtgått och återlefvererar möjligen varande besparing, eller också bekommer hvad i tillskott må kunna erfordras. L afseende å de af Kongl. Majit upptagne lönebeloppen förekommer icke någon anmärkning, men, med afseende å Upsala Universitets Bibliotheks starka tillvext och ijenstemännens trägna göromål, har Utskottet funnit v. Bibliothekarie!! skäligen böra erhålla 3,000 R:dr, Uste Amanuensen 1,500 R:dr, 2:dre d:o 1,200 R:dr och 3:dje d:o 800 R:dr Ruut årligen ; och får Utskottet, som ansett den af Kongl. Majit föreslagna summan 25,000 Ralr icke derföre behöfva till siffran undergå ändring, härmed nu hemställa, alt, jemte bifall till berörde löneförbättring för v. Bibliothekarie!! och Bine Amanuenser vid Upsala Universitet och Bibliothek, Rikets Ständer måtte i ofvan uppgifna ändamål bevilja del af Kongl. Majit äskade förslags-anslag af 25,000 Ridr Runt, på sätt närlagde tabell
Häraf synes tydligt, att Kopparbergs län, som utan undantag, ehuru mer och mindre, årligen behöfver tillförsel af spannmål, och, till följd af sitt nordliga läge, oftare än andra söder derom belägna provinser är underkastadt missväxt, framför allt har behof af en lättad kommunikation med dessa provinser, så att Dalarnes talrika och idoga befolkning måtte för billigaste pris få sina behof af spannmål fyllda; och det är sålunda gifvet, att man inom denna provins måste anse af största vigt, att en söderifrån öfver Sala anlagd jernbana erhåller den rigtning, som bäst förmår befrämja detta angelägna syftemål. Kommitterade hafva ock redan uttalat den åsigt, att man, i fråga om jernvägsanläggningar, i främsta rummet bör fästa afseende på tillfredsställandet af de större och vigtigare intressen, hvilka sedan längre tid tillbaka förefunnits, samt icke på sådana af mindre vigt, hvilka först kunna vinna någon betydelse genom just det eller de hjelpmedel, som kunna kraftigt tjena de förra; och i förevarande fäll gäller det, såsom redan är anmärkt, att underlätta en trafik, hvilken visat sig 78 De Norrländska provinsernas intressen. vara både af så stor betydelse och sedan långliga tider tillbaka så utbildad, sorn den hvarom fråga är. Den af undersöknings-kommittéen förordade linien Sala Robertsholm går redan på ett afstånd från Sala af vid pass 2§ mil utur den. uråldriga trafikens stora strömfåra, för att på kortaste väg förena sig med Gefle Dala-banan, och denna afvikelse skulle göra samma förbindelse endast omkring , ... ® U fjerdingsväg kortare, än den af kommitterade föreslagna linien till Korsnäs; hvaremot trafiken från söder till Falun skulle på Robertsholmslinien få en omväg af icke mindre än 2} mil, och för den trafik uppåt Dalarne, som hittills lemuat Falun öster 0111 sig, blefve, i följd af det ännu större afståndet, denna linie af föga eller intet gagn. Att den af minoriteten bland kommitterade, i öfverensstämmelse med det af Chefen för statens jernvägsbygguader afgifna första förslaget, antagna linien Sala-Storvik ännu mindre kan tillfredsställa
Första Hufvudtiteln R:mt R:dr 1,301,400: — Andra 5? 2,134,000: — Tred>e 480,000: — Fjerde 8,142,829:37. Femte Hufvudtiteln 3,213,000: — Sjette » 2,016,304: — Sjunde » 3,401,792: — Åttonde j> 2,530,671: 78. Nionde » 997,002: 85. 24,217,000: så visar sig ett årligt öfverskott af R:mt R:dr 1,210,500: — att till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor öfverlemna; och synes detta årsbelopp utgöra en fullt tillräcklig tillgång till betäckande af räntor och kapital-afbetalningar å de lånesummor, som intill slutet af nästa statsreglerings-period kunna komma att upptagas för jernvägs-arbetenas behöriga fortgång. Beloppet af de för en gång eller på vissa år erforderliga, ofvan omförmälda anslag uppgår: på Första Ilhfvudtiteln till R:mt R:dr 246,000: — på Andra » » 590,000: — på Tredje » » 86,260: — på Fjerde » v> 3,829,210: — på Femte » » 2,968,541: 70. på Sjette » » i 4,757,300: — på Sjunde » » 290,500: — på Åttonde » » 1,813,889: 89. Summa Runt R:dr 14,581,701: 59. I afseende å tillgångarne till dessa anslag har Kongl.
Med erinran om numera aflidne Föreståndaren för Veterinär-inrättningen i Skara, Öfverdirektören Sven Adolf Norlings förtjenster om veterinärundervisningen, som till hufvudsaklig del hade Norlings rastlösa nit att tacka för de framsteg den under de sistförflutna tio åren gjort, har vidare föreslagits, att Rikets Ständer, såsom en gärd af tacksamhet och aktning för den utmärkte mannens minne, mätte tilldela hans i knappa omständigheter efterlemnade oförsörjda dotter, Louise Norling, en årlig pension af 400 Ridr; och då Öfverdirektören Norling genom sin förtjenslfulla verksamhet onekligen förvärfva! sig grundade anspråk på erkänsla från det allmännas sida, hafva Ril (ets Ständer funnit billigheten fordra, att hans behöfvande dotter icke lemnäs utan understöd från Statens sida; och på grund häraf å allmänna Indragningsstaten tillagt henne en årlig pension å 300 Ridr, att utgå sä länge hon ogift förblifver. 65:o. Hos Rikets Ständer äro framställningar gjorda om understöd för aflidne Intendenten vid allmänna Rarnhusinrätlningen i Slockholm Theodor Sandströms efterlemnade enka, Hedvig Gharlotta Wollenius och deras oförsörjda barn, samt att bendikla enka och barn måtte tilldelas en årlig pension; och har till stöd för dessa framställningar blifvit anfördt: att Sandström, sorn den 4 December 1851, då allmänna Barnhusinrättningen ännu var under organisation, förordnades att bestrida de till Intendentsbefattningen derstädes hörande göromål, och den 21 Januari 1854 med döden afgick, under denna tid vid sina för inrättningens framgång vigtiga tjensteåligganden visat ovanligt nit och en utmärkt skicklighet, derom inrättningens nuvarande till icke Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Det kunde förmodas att Återstoden af wid past 6^ Millioner dä utelöpande Riksgälds-Sedlar, hwilka dä redan i rörelsen wörö föga synlige, och mäst i Fin - 934 Den 18 November?. i Finland circulerande, efter hand inlösas kunde, och hwartill Contoirets utestående Line-summor märkeligen wid deras infordran bidrogo; utom det inflöto Credit-sedlarne genom allmänna intrader, samt realiserats, eller amorterades med detsamma. Ett nytt Kredit-mynts, eller Utrednings och Krigs-ComrnistqrjatS Sedlars till skapning hade medfört en pen ninge-orcda, som bstftvit swärare att afhjelpa. Hm de fordringar, hwilke blifwik liquiderade, geNYIN ds ifrän Riksgälds-Contoiret försträkte Summorö-nnu mory utberalde, sa ökades dermed Riksens Högloft. Ständers NN warande bekymmer; dö stnnn Ntewarande Credit,sedlar löpa utan ränta, och kunna suecestivxment alNortergs genom ContoiretS e gen Ns>bösd, Wid det ytterligare östade biträdet i sistledns November manad, gjorde Herrar Fullmägtige en kraftigare remonstration deremot, och afgäfwo blott salom den yttersta uödhjclpen 500,000 Rd. Banco. Om Riksens Högloft. Ständer för en framtid fordra, ett noggrant och bokstaftveligt upfyllande af sine Föreskrifter, sä behöfwes en mera bestämd Instnrction för deras Fullmägtige, som förbjuder allt möieligt biträde och förskott ull Stats.-Werkek, hwarwid all inftykelse af Kronans Ombud förekommas bör, Och underställes Riksens Högloft. Ständers eget bedömande, huruwiva Herrar Fullmägtige, ehuru de wid ofwannämnde tillfälle synas icke hasum handlat i enlighet med deras Föreskrifter, likwäl L Den November9Z5 anseende till förstberörde bewekande omständigheter, mage undgå någon widare anmärkning.