Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s bepröfvande hänskjuta bela utvecklingen af frågan, med und. anhållan, att IÖ35 års förordn. målle fortfarande komma att gälla nästa år, och att emedlertid efter inbemtade fullständiga upplysningar genom utskickande af någon ei faren embetsman till det land, hvarest den af mig omnämnda principen blifvit strängt vidhållen, huru och med hvilka försigtighetsmått denna princip blifvit i nämnda land tillämpad, en ny författning för brännvinstillverkningen i Riket må varda utarbetad, för att lill påföljande år till efterlefnad kungöras. Naturligtvis bar öfvergå ogen äfven i Preussen varit svår, då husbehofsbränningen såsom el t nät legat utbredd öfver hela landel, och del nya systemets införande bar således icke kunnat ske ulan iakttagande af den största försigtighet. Skulle R. o. Ad. bifalla mitt förslag, så vågar jag hoppas, att R. o. Ad. derigenom a f k lippi alla de svårigheter, som hittills gjort denna näringsfråga till elt stridsämne för Svealand, hvaraf följderna ofta varit ganska liedi öfriga. Om R. o. Ad. icke skulle vilja gå så långt , som jag föreslagit, nemi. alt äfven vidröra beskattningen, sä står det R. o. Ad. öppet alt i det fallet förena sig med Borgare-. St.; alt, på sätt Gr. Hamilton föreslagit, förklara det brännvinsbränningen må blifva en fri näring, men att beskattningen under de 5 kommande åren bibrhålles efter pannerymden. Jag vågar derföre, hvad första §:n af detta (örslag beträlfar, föreslå, ali R. o. Ad., med afslag å hvad Utskln der tillstyrkt, behagade antaga hvad i §:n uti mitt förslag innehåller, med det tillägg i öfverensstämmelse med hvad Gr. Hamilton föreslagit, alt endast den är till brännvinsbränning berättigad, som på landet eller i stad skallar för ett fastighetsvärde af 3oo rtdr eller erlägger bevillning för en inkomst af i5o r:dr, härrörande från annan egendom, rörelse elleilön. Hr von Rosen, Georg:
Herr Biskoppen Doctor Faxe har besvärat sig öfver de olägenheter, som landsbygden i Skane skall, framför andra, få vidkännas genom permitterade Soldaters kringstrykande med Hustrur och Barn och ohöfliga påfordrande af gåfvor utaf säd och mat åror, hvilka ofta skola utgöra ett större belopp, än som för Socknarnes egna fattiga årligen erfordras. Herr Prosten Billdahl har anfört ett exempel derpå, att, sedan värfvad Soldat gift sig inom den församling, der han under permissions-tiden uppehållit sig, och sedermera tagit Hustrun med sig till Garnizons-orten, hvarest han efter några års förlopp genom döden afgått, bans Enka msd 4 barn uti ett alldeles utblottadt tillstånd blifvit förpassad till hemorten, och den församling, der hon var född, för att med husrum och underhåll förses ; och, då besvär deröfver hos Konungens Befallningshafvande blifvit anförde samt Enkan med Barnen återsände till Garnizons, orten, att der qvarstadna och vårdas, hade Kongl. Maj:ts och Piikets KammarCollegium, uppå deröfver anförda klagomål, medelst utslag förklarat, att Garnizons-orten icke kunde förbindas försörja Enkor och barn efter aflidna värfvade Soldater, utan borde sådant ske i den ort, hvarest Enkan var född och sin mesta tid vistats. Denna tunga har Herr Prosten ansett böra upphöra och perntissions*räu Besv, och Ekon. Uisk. Betiinkanden. 483 tigheten inom värfvade Arméen följaktligen inskränkas. Herr Doctor Stenhammar har gjort åtskilliga anmärkningar emot obehcrigheten af handtverksarbetares kringstrykande} till förekommande hvarafjHerr
A) Sjötullsmedlen, hvilka vid sista statsregleringen beräknades till 11,100,000 R:dr, sedan derifrån afgått ersättningen till vissa städer för mistad tolag och afgiften till handelsoch sjöfartsfonden, men nu, då tullmedlen, jemlikt Kongl. Brefvet den 29 December 1860, skola upptagas till sitt hela bruttobelopp, beräknats inbringa 13,000,000: — B) Saluaccis af städerna, upptagen till samma belopp som år 1860, eller 400: — C) Postmedlen, hvilka användas för postverkets stat och omkostnader, samt, med ledning af den inkomst, som de i medeltal lemnat under åren 1858 —1860, utförts med 1,500,000: — D) Charta-sigillata-medlen, hvilka, ehuru de i medeltal under åren 1858—1860 lemnat 1,539,122 R:dr, nu likväl endast beräknats till enahanda belopp som vid de två sista statsregleringarne, eller 1,300,000: — E) Bränvinsafgiften, hvilken, beräknad år 1858 till netto 6,750,000 R:dr och vid 1860 års statsreglering till 7,000,000 R:dr, i medeltal under åren 1858—1860 lemnat en inkomst af 6,366,099, deruti inberäknadt om Transport 15,800,400: 4 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. Transport 15,800,400: kostnaderne för kontroll, uppbörd och redovisning, nu, med iakttagande deraf att dess bruttobelopp bör uppföras, föreslagits till 7,450,000: Summa R:mt R:dr 23,250,400: — Enligt den af Statskontoret sålunda uppgjorda beräkning skulle alltså statsverkets årliga tillgångar blifva:
Hr Akerman har begått samma misstag som Hr Rosenblad, dä den värde ledamoten åberopat det af StatsUtsk. gjorda förbehållet såsom innefattande bevis, att den punkt, hvarom nu är fråga, skulle kunna blifva föremål för votering i först. StatsUtsk. I fall Hr Åkerman har StalsUtsk:s betänk. N:o 37 för banden, så ber jag honom hafva gödheten att genomläsa den af mig upplästa punkten derstädes. Hr'Äkerman skal! dä finna, att StatsUtsk. deruti ej yttrat ett enda ord om den ena eller andra räntans försvinnande ur inkomsttillarne, och ej heller om värdeberäkningen af den del utaf den ordinarie räntan, som är statsverket behållen; utan inskränkt sig till att endast hemställa det värdebestämningen å den del utaf ordinarie räntan, sorn utgöres af indelningar, mätte uppskjutas intill dess frågan om indelningarnes indragning till statsverket mot anslående af kontanta penningar, blifvit af R. St. definitivt afgjord. — När nu StatsUtsk. sä uttryckligen inskränkt sin hemställan, om uppskof med beslut, till allenast värdeberäkningen af dessa indelningar, men i öfrigt hemställt till R. St;s fastställelse alla de andra förslagen; så kan jag ej begripa, att deraf kan dragas någon annan slutföljd än den, att Utsk. å sin sida ansett dessa behållna ordinarie räntor böra, sådane de af Utsk. blifvit föreslagna, beräknas, och alt dessa ordinarie ränfor böra lill deras existens förblifva orubbade men definitivt beslut blott fattas med afseende å värderingen af densamma. För att ytterligare styrka, alt ordinarie räntan är till sin existens redan af R. St. fastställd igenom det bifall som de lemna! till Utsk:s betänk. N:o 37; tillåter jag mig att anföra sjelfva början af nämnde betänk. Den lyder nemi. Den 23 September c. m. 411 ”Till fullgörande af föreskriften uti 30 § 1 morn. Riksd.Ordn. får Statslltsk., efter tagen kännedom af K.
Hans Excellens Juslitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre /Äresta ts-Råden : Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, [Vaern, Friherre GjUengranat, Faace, Fåhreeus. • Vidare uppläste Departements-chefen, Statsrådet, Friherre Gyllengranat till justering följande, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatta förslag* nemligen : Kongl: Majus Nådiga Proposition N:o 7. 13 ?:o Till Kongl. Majlis nådiga proposition till Rikets Ständer, i fråga om indragning af hof-jakt-varfvet härstädes; Enligt Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, täcktes Kongl.Majit i nåder gilla dessa förslag, sådane desamma finnas protokollet bilagda; Och befallde Kongl. Majit, att nådiga propositioner skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. O. Vougt. *NS V. Ank. tillExp. Utsk. d. 4 Dec. 1847, kl 1 e. mi KONGL. MAJiTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om upphörande af s. k. Nådåi's och Liggetids-besparingar vid tillträden af embeten och tjenster på Rikets Stat, samt om ärliga anslag till Armeens och Civilstatens Pensions-kassor och Amira/itetsKrigsmans-kassan, såsom ersättning förde inkomsterTdessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta ; Gifven Stockholms Slott den m November t8f/.
Emellertid hade äfven vid sistförflutna riksdag frågan ånyo blifvit bragt å bane, ehuru, vid det förhållande att ärendet då ännu var på Kammar-kollegii pröfning beroende, någon åtgärd derutinnan då icke ansågs böra vidtagas; Och då jemväl vid innevarande riksdag särskilda förslag i samma ämne blifvit väckta; — så, och enär, på sätt af Kammar-kollegii utlåtande inhemtas, Kollegium ansett, alt uppgörande af förslag i det sylte, som Rikets Ständer i deras ofvanåberopade skrifvelse afsell, skulle föra utom den verkningskrets inom administrationen, som är Kollegium anvisad, men det, enligt Rikets Ständers åsigt, är af vigt, att denna fråga, som vid hvarje riksdag återkommer och af en stor del utaf rikets jordegare omfattas med lifligt intresse, erhåller all den utredning, som deråt kan beredas; hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. Majit ånyo i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. Majit, till utredande icke allenast af sjelfva grundsatsen, huruvida jordens frigörande från grundskatter genom kapitalisering eller på annat sätt, må vara för Staten och lör den enskilde fördelaktigare än nuvarande sätt alt utgöra denna skatt, än äfven om, och under förutsättning att så vore, utförandet deraf kan anses vara förknippadt med så olösliga svårigheter eller på ett så oroväckande sätt ingripa uti nu beslående förhållanden, att endast derför tanken på jordens befriande från grundskatter bör öfvergifvas, i nåder förordna en Komité af sakkunnige personer, för att laga denna fråga uti hela dess vidd i noggrannt öfvervägande och till näst sammanträdande Ständer låta öfverlemna resultatet al en så beskaffad undersökning, jemte förslag till de beslut, som deraf kunna föranledas. Rikets Ständer framhärda etc Stockholm den 7 Oktober 1863. 28 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 127. X.o 197. Uppläsl och godkändl hos Ridd. och Adeln den 3 Okl. 4863.
De föreskrifter, som i detta ämne blifvit gifna, igenfinnas i 4 1 Gap. 1 Delen och 68 §. 4 C.ap. 2 Delen af Kongl. Majrts för Armeen utfärdade Tjenstgörings-Reglemente, samt äro hufvudsakligen följande: att hvar och en af manskapet, som utom garnisons-orten permitteras, skall erhålla elt af Regements-Chefen underskrifvet pass, hvilket vid återkomsten skall till Befälet återlemnas; men om passet under resan förloras, bör den permiHerade af ortens Kronobetjent, eller Presterskapet, förskaffa sig betyg om sitt uppförande, samt den förres förpassning till återresan, för att vid hemkomsten uppvisas; att icke någon får permitteras, som ej har säker och anständig förtjenst, och om det förmärkes, att en permitterad saknar sådan förtjenst, hör han genast i tjenstgöring åter indragas; att den permitterade ej får öfvergifva den ort, dit han fått permission, och blifPih till R. St. a Allm. Besv.~ och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 16. ver lian sjuk, bör, så vidt möjligt är, närmaste förman derom underrättas; samt att hvar och en, när lian efter längre permission till Regementet återvänder, skall medföra prestbevis från den församling, der han vistats.
Landt Armeens, men för dem i Carlskrona af Flottornes Stats anslag, hvaremot beklädnand, sängkläder, eldning, m. m. för de till arbete i Ankar-Smedjan dömde Fånger, hittills bestridd af Flottornes Nybyggnads Fond, men för detta anslag fremmande och beräknad till 1525 B:dr skulle bekostas af den till fångars påkostnader å åttonde hufvnd-Titeln anslagne Summa, är inom Fidderskapet och Adeln erindrat, att Carlskrona arbets Compagnier icke borde gravera Tredje hufvud Titeln med deras underhåll, utan syntes det högsta man med billighet kunde fur. dra, vara att ålägga Flottans Stat att godtgöra åttonde liufvud-Titeln någon vist för hvarje utaf delta manskap användt dagsverke och sistnärnde Titel deremot besörja deras underhåll; att detta underhåll för allmänna arbets karlarne för Kungsholms Castell, borde, såsom KonglMaj:t hittills i Nåder befallt, utgå af Flottornes anslag och icke, såsom Utskottet tillstyrkt af Landt Arme ens Stats Summa, enär Fästningsbyggnaden derstädes äfven besörjes under Flottornes befäl, men likväl heldst till någon del gra. veras Fångbevaknings medlen, och deremot af en Ledamot, att ofvanbecörde kostnads Summa till beklädnad eldning m. m, för Arrestanterne i Ankar-Smedjan rätteligen syntes tillhöra Tre. dje hufvud Titeln, enär de förrätta arbeten för försvars-Verkets räkning. Men då hvarje utgift feÖK hänvisas .till det anslag hvartill den egentz StatsUt s kolt ets Be tlin leanden 135 ligen hörer, och denna grundsats blifvit följd uti Utskottets förslag, som anvisar kostnaden för Ankaresmedje Arrestanterne på anslaget till fångvården i allmänhet, samt utdifterne för ali. manna arbets Kaflarne i Carlskrona af
Höghet, Sveriges, Göthes och Wendes utkorade Kron-Prins Carl August af Schlessvig Hollstein, Sonderburg Augustenburg, utan manlige Bröstarfvingar afiidit, och Wi ansett Wår pligt likmätigt att förekomma och afböja den våda för Rikets Sjelfständighet och Lugn samt dess innebyggares i Grundlagarne stadgade Frioch Rättigheter, hvilka, genom en Thronledighet och derpå följande Val till Konung, uppkomma kunde, likasom det ock öfverensstämmer med 12 Riksdagen 1810. den i Regerings-Formen af den 6 Junii 1809 och dess 94 § Oss förvarade rätt, att i sådant fall ett nytt Konungahus utkora; alltså, och i betraktande så väl deraf, som ock att den Högborne Furste och Herre, Johan Baptist Julius, Furste af Ponte Corvo, är begåfvad med de Egenskaper och Dygder, hvilka gifva Oss ett välgrundadt hopp, att, under Högbemälte Herres Regering, röna den ordning i Styrelse och komma i åtnjutande af den välgång, som äro frukter af en laglig, kraftfull och välgörande Regering, hafva Wi Sveriges Rikes Ständer, dertillaf Wår nu Regerande AUernådigste Konung uppmanade och under vilkor, att Högbemälte Furste och Herre, Fursten af Ponte Corvo, må, innan Dess ankomst på Svensk botten, redan hafva antagit den rena Evangeliska Läran, och att Han den af Oss upprättade Försäkran undertecknar, för Oss och Wära Efterkommande, af fri vilja, genom lagligt och enhälligt Val, härmed utkorat den Högborne Furste Johan Baptist Julius, Furste af Ponte Corvo, till Svea Rikes Kron-Prins, att efter Wår nu Regerande Allernådigste Konung, enär Hans Kongl.
Ja, så tror jag, att mitt tycke var, log Bella. Jag visste, att nästan alla kamraterna hade ett sådant intresse, som de hviskade om och voro så vigtiga med, och så tyckte jag det vara dumt att inte ha ett sådant, också jag. Jag kände mig dock hela tiden illa till mods, som om jag gjort mig till narr. Men jag trodde det skulle så vara. Tror du dock icke, Hanna, att det kunde vara möjligt, att verkligt varaktiga känslor kunde uppstå så tidigt som hos oss? Tror du ej, att om du nu fäste dig vid någon, det skulle vara för hela lifvet? Huru kan jag veta? sade Hanna. Hon tyckte ej rätt om att tala om sina personliga känslor eller analysera dem. Men, fortsatte hon, jag tror medvetandet om en sådan känsla vaknar långsamt och först sedan den blifvit pröfvad på ett eller annat sätt. Det kan ju hända, att min tillgifvenhet för dig eller Bengt eller någon annan har ett varaktigt frö inom sig, men detta vet jag icke ännu. Bella kände ett litet stygn. Icke vara fullt viss om, att de alltid skulle förblifva vänner! Hon åtminstone var fullt säker på sig. De sutto tysta en stund. Hvad tänker du på, Bella? frågade Hanna slutligen. Jag tänker på det du sade, att du ej var viss på, att din tillgifvenhet för mig är varaktig. Var ej ledsen på mig, Bella min, men huru kan jag annat? Den är ju icke pröfvad ännu. Vi kunna ju utveckla oss åt fullkomligt motsatta håll, så vi småningom slitas från hvarandra. Ser du, så länge vi växa och utvecklas till det inre, som till det yttre, finnes alltid en möjlighet för oss till oförutsedda förändringar, hvilka göra det omöjligt för oss att hålla ihop. Men detta skall lifvet visa. Du är väl icke ond på mig? Nej, men litet sorgsen. Åh, Bella, sörj ej på förhand! Vi skola ej binda oss med några löften och alltid vara sanna mot hvarandra, alltid. Skola vi icke? Dekoration Dekoration April hade kommit och i det närmaste åter gått, endast ett par dagar återstodo. Gatorna slaskade, taken droppade, isarne sågo vattusigtiga ut. Gräsplanerna i esplanaden och inne på gårdarne begynte skryta med ett och annat grönt strå.
Sr beslutade nedsättningar i Bankens invexlingspris å dukater föranledts af särskildt emellan Fullmägtige och vederbörande, som hade guld att lill Banken leverera, träffade aftal derom, att berörda leveranser skulle fä verkställas emot förutvarande högre pris, hvilket af Fullmägtige gjorda medgifvande åter kan antagas hafva egt sin grund deri alt, enligt gällande föreskrifter, guld i omyntad form icke i Banken emottages utan efter föregången undersökning och probering deraf å Kongl. Mvnlet, hvarmed någon tidsutdrägt alltid är förenad; och ehuru vid hvarje dylikt på enskild väg uppgjordt aftal med skäl kun anmärkas, att detsamma, bindande för Banken såsom köpare, deremot icke medför ovilkorlig förpligtelse för säljaren att aftalet fullgöra, derest sådant, i följd af under tiden inträffade förändrade förhållanden, ej skulle blifva med hans fördel öfverensstämmande, har Utskottet likväl, i betraktande al ofvananförda omständigheter, funnit Fullmägtiges förklaring för nu ifrågavarande särskilda fall vara tillfyllestgörande. § 9- (18S8 års Rev.-ber. g 21. FilUm.
Neptunus-pokalen sköljde hon mycket lydigt, stälde den också på stenbordet; men till sängs gick hon icke. Nyfiken gömde hon sig bakom en buske i närheten af ekarne, der hon visserligen ingenting kunde höra, men utmärkt kunde se, hvad som föregick. De främmande männen med hennes farfar i spetsen kommo parvis i festligt tåg och satte sig på höga träblock i en halfcirkel omkring stenbordet, der hartsljusen brunno och lyste öfver deras allvarliga, stenhårda ansigten. De sutto tigande, eller snarare mumlande för sig sjelfva, kanske bedjande. Slutligen slog farfadern pokalen full af vin och räckte den till sin granne, hvilken tömde den, fylde den på nytt och i sin ordning räckte den till sin granne — tills den gått hela laget rundt. Mellan hvarje dryck skakade man trofast hvarandras händer. Till sist höll farfadern ett tal, af hvilket lilla Sefa endast kunde höra obetydligt och hvaraf hon intet förstod. Men det måtte ha behandlat riktigt sorgliga ämnen, ty stora tårar droppade ner från den gamle mannens ögon, och de andra gamla männen började också gråta bitterligen. Det var en förskräcklig syn, ty de sågo eljes lika hårda och vittrade ut, som de gråa stenfigurerna framför en kyrkoportal — och nu strömmade det fram tårar ur de stirrande stenögonen och gubbarne snyftade som barn. Månen blickade melankoliskt fram ur sin dimslöja på den stjernlösa himmeln, och den lilla flickan, som stod på lur, kände det som om hennes hjerta skulle brista af medlidande. Särskildt rördes hon af sorgen hos en liten gubbe, som grät häftigare än de andre och jämrade sig så högt, att hon mycket väl kunde uppfatta några af hans ord — han ropade oupphörligt: »O Gud, O Gud, olyckan är redan så gammal och det går öfver en menniskas krafter att bära den längre. O Gud, du är orättvis, ja, orättvis.» — Hans kamrater tycktes endast med möda kunna lugna honom.
Med afslag å Utskottets öfverst å sidan 18 gjorda hemställan, hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, att l:s(a momentet uti § 8 skall erhålla följande lydelse: Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 30. 5 »Bevillning för inkomst af kapital elier arbete eger icke ruin, nar alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke uppgå till Fyrahundra Riksdaler. När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett Tusen Åttahundra Riksdaler, äro Trehundra Riksdaler deraf fria från bevillning.» För den händelse att Preste Ståndet, som gillat Utskottets förslag, icke skulle vilja förena sig med de öfriga tre Riks-Stånden om antagande af ofvan införda stadgan de, föreslår Utskottet följande omröstning: 5:o. Den, som gillar Utskottets af Preste-Ståndet antagna förslag, enligt hvilket lista momentet uti § 8 skall erhålla följande lydelse: »När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett Tusen Åttahundra Riksdaler, äro Trehundra Riksdaler deraf fria från bevillning. Dessuiom eger skattskyldig, i sådant fall, att för hvarje hemmavarande eget äkta barn under tolf års ålfier åtnjuta befrielse från bevillning för Femtio Riksdaler af den taxerade inkomsten», röstar Ja; Den det ej vill röstar Nej; Vinner Nej, kommer ofvanberörda moment att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, lyda sålunda: Bevillning för inkomst af kapital elier arbete eger icke rum, när aila de utaf kapital eiler arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke uppgå till Fyrahundra Riksdaler. När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett Tusen Åttahundra Riksdaler, äro Trehundra Riksdaler deraf fria från bevillning».
Till middagen ämnade fru Elfrida sedan bjuda ett par af hans käraste jemnåriga skolkamrater, och till aftonen några af hennes litet uppvuxna pensionärer och sjelf skulle hon på fortepianot spela upp till en liten dans för dessa unga menniskor, och innerligen fröjda sig åt deras glädje och gamman. Hon hade förberedt allt till dessa särskilda små öfverraskningar åt sin älskade Adrian, ty allt skulle komma par surprise, emedan fru Elfrida väl erfarit under sitt långa lif, att då verka både sorg och glädje ändå mångdubbelt. Hon gladde sig i tankarna åt allt detta, och tackade Gud att hon än en gång förmådde glädja sig åt någonting, tackade Gud för sin Adrian som allena härtill var orsaken, tänkte på allt hvad hon gjort och ville göra för honom, och föresatte sig att när Adrian reste till Upsala, skulle hon för sin egen räkning, spara, alldeles intill det otroliga, dels för att hushålla in den lilla för handen varande festen, dels för att kunna lemna den älskade sonen allt hvad som var möjligt under hans vistande vid akademien. »Ack, han lönar mig nog allt detta en gång!» suckade hon med glad förtröstan på sin Adrians kärlek. Men nu slog ju klockan nio, och Adrian hördes ej utaf. Elfrida började blifva orolig, och hennes oro och ängslan växte betydligt då klockan äfven slog tio, ty så länge hade Adrian ännu aldrig dröjt, utom någon gång när han bivistat en och annan bal i staden, der den vackra ynglingen med den raka förnäma hållningen, och det bildade prydliga språket, alltid, till moderns stolthet och enda fåfängliga glädje, var ganska eftersökt och välkommen. Men ingen bal var nu för handen, och om Adrian annars blifvit bortbjuden, hvarföre hade han ej nu som alltid, sprungit hem och berättat det för den väntande modern. Hon förlorade sig i gissningar, och tårarne runno utför kinden, men hon satt tyst och stilla, ty erfarenheten hade ristat en sorglig runa i hennes minne, som sade att det lönar ej löpa emot sina vidriga öden, de komma nog sjelfva och leta upp oss, bara vi vänta, och Elfrida väntade.