Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jag behöfver er.» Han såg henne in i ögonen – det var första gången de voro hvarandra så nära – men det låg för mycket renhet i hennes, att de skulle behöfva vika åt sidan blott för en varmare blick; de blefvo endast djupare, fuktigare, då hon svarade: »Det talet är utslitet – om sångmö, skyddande engel, och allt det der ni behöfver icke en annan; ni måste finna reda på er sjelf.» »Ack, ni lilla sanningsapostel!» utropade han skrattande, och denna gång blef hans blick sådan, att hon måste vända bort ögonen. Hon reste sig hastigt och rodnade, men han fäste sig icke vid hennes förändrade ansigtsuttryck, ty han såg åter i spegeln. »Nu är det bra», sade han muntert, »men låt mig nu se på er också, det gäller i dag den finaste societeten.» Han vände sig om och granskade hennes drägt. »Har ni ingen längre klädning?» sporde han slutligen. »Nej, den är ju lång nog», genmälte hon och såg ned åt klädningen, ned på sina små fötter i pariserskorna. »Men den ser ju så rysligt enkel ut, det skulle passat så förträffligt till er figur med ett långt släp.» »Klädningen är af vackert tyg, modernt sydd, och sitter utmärkt, hvad kan man mer begära?» »En smula elegans», svarade han och vände sig på klacken. Hon rodnade och bet sig i läppen, men svarade icke. Fins det väl en qvinna som icke uppfattar det som en skymf i fall någon säger henne att hon icke förstår att kläda sig? Hildur beslöt att skaffa sig upprättelse, men låtsade om ingenting. Kandidaten var icke med om frukosten följande dag, och då han kom ned satt Hildur redan på verandan och arbetade. »Fröken, ni kan icke tänka hvilken massa saker jag har att säga er», ropade han redan på afstånd, och kastade sig på en af bänkarne ett stycke ifrån henne. »Ännu?» svarade hon muntert, »jag tycker att vid det här laget borde ni ha hunnit med allt som legat er på hjertat.» »Långt derifrån. Det märkvärdiga är just, att ju mera man talar, dess mer har man att säga. Ni har också en förunderlig talang att locka fram allt.
St. antogs och af K. M. gillades, skulle medföra den förändring, att ifrågavar. hemman skulle komma i en bättre cathegori än andra hemman, hvilket jag anser högst orätt. Skulle man kunna fastställa den grundsats, att dagsverkspenningar må utgöras med 4 af markegångspriset; så borde sådant icke blifva gällande ensamt för 3 å 4 hemman , utan för alla samtliga hemman i Svea land. Det finnes ingenting så skadligt och oriktigt i beskattningen, som att ordna den förvissa lägenheter särskildt, hvilka undergått beskattning efter gällande författningar lika med andra lägenheter, men befrias derifrån efter godtyckets för dagen varande eller blifvande vindkast. Jag anhåller, att Utsk. ville upplysa hvad annan egentlig anledn., än välviljan för ägande af dessa hemman, kan ligga till grund för förändringen i räntornas utgörande, äfvensom att i afseende på sista mom. anlednm måtte uppgifvas, hvarföre, i det fall att räntorna af hemmanen Ed Storegården , Torp Norrgården samt Tunnersta Skattegården, skulle från indelningshafvarne indragas till Kronan, samt lönerna deremot kommo att utgå i contant, Utsk. funnit skäl att förändra dessa hemmans onera från den stund indragntn lomme att ske. Jag skulle förmoda, att det rättsenliga vöre, att, antingen Kronan sjelf uppbär sina räntor eller icke, förhållandet med räntornas utgörande bör vara enahanda, eller att de böra uttagas efter markegångspris, och icke med nedsättning till eller någon annan fraction af det stadgade beloppet, derföre att det faller några hemmansägare in att hos Ständerna begära en sådan nedsättning. Jag begär återremiss af detta betänkande. Den 4 Juli. 3ig Gr. Horn: Det är en af Frih. Cederström uttalad grundsats, som jag bestrider, nemi. hans yrkande, alt en och samma lag skall vara orubbligen tillämplig i beskattningsväg på alla localer i hela landet.
Den i io Morn. af i §. föreslagna rättighet, att i föreskrifven ordning, när som heldst, anmäla sig till idkande af Brännvinsbränning, mot erläggande af Pannerymds-afgiften för den tid bränningen eger rum, har inom Vällofl. Borgaresamt Hederv. BondeStåndet förmodats, än ledande till en betydlig minskning i inkomsterne, emedan mången kunde med begagnande af denna frihet, endast utgöra Bevillning för vissa månader af året, än obehöflig, enär det icke är att förmoda, det någon vid de i December månad vanligen inträffade Mantalsskrifningarne skall vara i ovisshet huruvida han det påföljande året begagnar sin Brännvins-brännings-rättigliet eller icke; än att den lindring, som härigenom tillskyndas egare af större Brännvinspannor, är obetydlig åter för dem af mindre, än åter, att stadgandet bör sålunda förtydligas, att, om någon som idkar Brännvinsbränning med en mindre Panna, vill emellan Mantalsskrifningarne förse sig med en större , då han eger rättighet att bruka en dylik, må sådant honom icke förvägras, samt till följd häraf stadgas, dels att den som sålunda efter redan skedd Mantalsskrifning, anmäler sig till Sevillu ings-Ut sko t tets Bränn vins-bränning, bör utgöra afgift för hela året, dels ock, att undantag från denna skyldighet endast må vid inträffande flyttningar ega rum.
Ständers lagstiftning uti detta ämne vore af stor vigt. Innan jag slutar detta mitt, redan alltför vidlyftiga, yttrande, rörande denna §, anser jag mig böra framhålla det nära sammanband denna med den lista § uti författningen eger, enär, om för bränning med eld ingen förhöjning uti skatten eger rum, terminerna torde böra bibehållas så, som de uti 1848 års författning äro bestämda, då deras ytterligare fördelning, såsom de sammansatta utskotten föreslagit, innefattar en bestämd skatte-nedsättning för alla dem, hvilka icke konsekutivt vilja drifva bränningen, och hvarigenom manga små pannor, lockade af denna fördel, åter skulle uppstå. 43 §. Mot det uti denna § införda stadgande, ”att burskap å bränvinsförsäljning icke må meddelas, men att nuvarande innehafvare derutaf samt deras enkor må tillgodonjuta de rättigheter, som de på grund af burskap innehafva”, får jag mig reservera, såsom obehölligt och dessutom icke på sin plats uti denna författning”. Uti denna reservation hafva Grefve Björnstjerna, Carl Magnus, Friherre af Ugglas, Carl Gustaf, Friherre von Stedingk, Styrbjörn, Professoren Wahlberg, Prosten Cnallingius, Kongl. Hofpredikanlen Hasselrot och Prosten Setterblad instämt. Af Frih. von Kraemer, B.: ”De sammansatta utskotten hafva, efter min åsigt, både klokt och rättvist behandlat författningen om tillverkning af bränvin, deri nemligen, att bibehålla oförändrade de vid 1848 års riksdag antagna grunder, så val för bränvinsbrännings-rättigheten, redskapen, som bevillningsafgiften: klokt derföre, att genom förändringar icke vinnes, hvarken minskning i tillgång på bränvin, eller förökad inkomst åt statsverket; ty erfarenheten har visat, att tillverkaren förstått att begagna en eller annan utväg att öka produktionen, utan att, i samma förhållande, derföre betala högre afgift; rättvist åter derföre, att hopp en gång kan uppstå om en varaktigare ekonomisk lagstiftning inom vårt fädernesland, än hittills varit förhållandet, hvarföre ock få personer, åtminstone pä landsbygden, glädja sig åt riksdagskallelsen, öfvertygade om, att en oftast skadlig rubbning i dylika författningar deraf blir en följd.
— För öfrigt är lyxen i och för sig, från allmänn ekonomisk synpunkt, ingenting fördömligt; hvad som är fördömligt, det är slöseriet, d. v. s. missproportionen mellan tillgångar och mer eller mindre öfverflöd i lefnadssätt och vanor, således äfven i hvad som rör hemlifvet. Hvad särskildt angår möbeltillverkningen i våra dagar, så har denna, i följd af de moderna arbetsmetoderna, ställt till allmänhetens förfogande, alla tiders modeller i den fullkomligaste stilrenhet och formskönhet, men till priser, som ej på aflägnaste sätt kunna jämföras med originalarbetenas, i fall man nämligen i afseende på materialet vill nöja sig med enklare slag. Om en maskin arbetar i ebenholts eller i furu, så kostar ju dess arbete lika mycket och den utför detta precis på samma sätt och med samma finess. Ett liknande förhållande kan i viss mån sägas äga rum med tyger och dekorationsföremål i allmänhet. Det blifver således möjligt att möblera och dekorera sin våning på ett fullt tilltalande sätt, ej blott med hänsyn till bekvämlighet, utan äfven från konstnärlig synpunkt, för ett pris, föga öfverstigande de vanliga banala och vulgära godtköpsmöblerna. Det svenska möbelsnickeriet, liksom många andra yrken, har haft sin glansperiod, då man med stolthet kunde påvisa högt framstående mästare, de flesta utbildade hos de berömda mästarne i Paris. Det var under den period, som, mindre egentligt, benämndes den gustavianska. Under den beklagliga smaklöshetstid, som på nästan alla områden och i alla länder utmärker flere årtionden efter första kejsardömets fall (vi påminna särskildt om den s. k. » ladu-stilen » i arkitekturen) nedgick äfven på här ifrågavarande fält konstskickligheten, hvilken för öfrigt i Sverige just aldrig varit synnerligen allmän. Den soliditet, som eftersträfvades, köptes på bekostnad af en nästan otymplig klumpighet, och det är först på senare tider som man ånyo fått ögonen öppna för den ädelhet i former, som så väl låter förena sig med ändamålsenlighet, modern prydlighet och komfort.
» Vi äro endast för lyckliga, » fortsatte han — » det kan inte vara rätt. » » Inte vara rätt? » frågade hon förvånad. » Jag menade — mot andra. » Om en uppfostiare i obetänksamhet ofta för sina myndlingar till detta slags förströelser, så skola inga förmaningar och visdomsord förmå bibringa dem öfvertygelsen, att det trogna arbetet i en liten krets är af högre värde än dessa nöjen, och att man måste betrakta nöjet endast som en krydda till lifvet, som endast i ringa mängder må njutas; de skola lära sig att i arbetet se en börda, i världsliga förlustelser lifvets enda mål. Den riktning för önskningar och begär, som barnasinnet i unga år bibringas, behåller det äfven i en framskridnare ålder. Nöjesoch njutningslystnaden växa allt starkare, och icke endast hälsa, tid och penningar skola engång offras dem, utan kanske ock dygd och heder. Jag vet nog mycket väl, att icke hvarje liten teaterbesökare alltid måste bli njutningslysten och lättsinnig, och att inte ens alla nöjeslystoa prompt löpa förderfvet i armarne. Men på förderfvets väg äro de alla. Om man endast ville få ögonen upp för, hur dåraktiga den ömhet och kärlek äro, som nödvändigt vilja dela med barnen allt, hvad de själfva skatta, och som beklaga de stackars barn, hvilka förvägras deltaga i alla de vuxnes lustbarheter. » Ä r inte äktenskapet det heligaste och största af allt på jorden? » » Jo — men jag tror ändå, att man skall vara människa framför allt. » Nu blef hon häftig. » Är det inte att vara människa att fylla sina plikter till det yttersta. Ville du kanske, att jag skulle vårda mitt barn eller mitt hem på annat sätt, än jag gör? Jag vet sannerligen inte något jag uraktlåter. » » Inte jag heller, » svarade han med en viss tvekan och tillslöt hennes mun med en kyss. » Frun, » sade en tårfylld stämma borta vid dörren. » Hvad är det, Lina? » frågade Thyra häftigt. Hon blef så rädd, att något misslyckats ute i köket, ty det var kokerskan, som talade. » Jag skulle be att få gå hem till mitt ett slag? » » Gå hem?
Träffar hon en ädel man, som uppriktigt älskar henne, har hon icke rättighet att antaga hans anbud, är lyckan, som erbjudes, för stor för henne? Ej om han är medveten af det begångna felsteget. Döljer hon sitt brott, skall hon lefva i ständig oro, frukta, att han skall upptäcka det, och finna, att hon köpt sin lycka med en afskyvärd lögn. Men äfven under den omständighet, att mannen känner brottet, * hvar skall man anträffa en så fördomsfri menniska? » Här står han », säger Ring, » jag skulle gifta mig med henne. » Diskussionen afhandlar vidare, om icke den unga flickan mycket bättre skulle skyddas genom att underrättas om förhållandena, genom tidig medvetenhet. Uppfostran, säger Ring, har icke rätt att dölja lifvet. Är det bättre, att hon forskar i smyg, är sanningen icke det yppersta, hon kan erhålla till följeslagare, och är det ej en pligt för den mor, som vårdar henne, att upplysa, göra henne duglig för lifvet, som väntar henne. Fru Berner. hyser annan åsigt. Hon har icke gjort det; modet felades henne. Alltså: det är fyra frågor, som uppställas till besvarande. Den första är, om det är rättvist, att qvinnan i dylika fall ensam får bära skulden, ensam är ansvarig för det gemensamma felsteget. Fru Agrell svarar nej! Valborg säger i » Dömd »: » Jag har ju inte felat ensam. Ni ha fördömt mig som qvinna, skänk mig nu rättvisa som menniska. Låt ert förakt lika tungt drabba båda de skyldige! » Edvard Brändes svarar nej. Han säger genom Florizel, hjeltjnnan i » Ett besök »: » Jag har i en besinningslös stund af mitt lif hängifvit — nej, låtit frånröfvamig min kropp utan min själ.
Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : Angående fördelning af Stämmo-böter; om förbud emot nyttjandet af utländska fabriksvaror m. m.; angående dels begärd nederlagsfrihet för Städerne Gefle, Malmö, Hernösand, Ystad, Helsingborg, Calmar 4o H. 25 386 Den 7 September e. m. och Christianstad, och dels gjord framställning, att antingen Författningarne, rörande Credit-upplag, mätte förändras, eller Staden Norrköping äfven erhålla nederlagsrättighet; och angående dels inrättande af Porto-franco på Gottland, dels väckt fråga om nederlagsrättighet för Staden "Wisby. BancoUtskottets: Öfver erhållen ålerremiss å Betänkandet, om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna tackjern. LagUtskottets: Om skärpning af straffet för dem, som med samnad hand eller andra resan begå rån och stöld; samt om anstalter, dels till förekommande af häcklade missgerningsmäns rymning, och dels till rymd fånges efterspanande och gripande; öfver motion, att den, som första resan begått stöld, och inom 48 timmar sitt brott sjelfmant upptäcker, samt det stulna återställer, må befrias från uppenbar kyrkoplikt; öfver gjord motion, örn skärpning af straffet för stöld, samt om belöning af allmänna medel för tjufvars upptäckande och gripande; öfver motioner om ändring af strafflagarne för stöld m. m.; om ändring af rättegångs-eller fatalie-timman vid HäradsRätterne; om förklaring öfver 5 och 6 §§. i 23 Cap. Rättegångsbalken; öfver gjorde förslag till ändring af 1 Cap. 12 §. RältegångsBalken; Den 7 September e. m. 38/ öfver motion om en allmän förklaring, som föreskrifver, liuru Domslut skola författas; och öfver väckt motion om stadgande, huruvida ChartasSigillatae-Försäljningsman är att anse såsom Uppbördsman eller ej. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens:
Hvad åter beträffar den i förslaget förekommande slutmening om Konungens rättighet, att nedsätta tullen; så anser jag det visserligen likgiltigt, om den utföres, eller ej, enär rättigheten redan enligt Grundlagen synes vara gifven. Ulan skada kan emellertid meningen qvarstå, och man undviker sannolikt derigenom, alt ytterligare dela opinionerne, och öka svårigheten att komma till ett bestämdt beslut i saken. Herr Hjerta: Frågan delar sig i tvenne delar, nemligen först bifall till Utskottets förslag, hvarvid likväl flere redactionsförändringar förekomma, som böra afgöras, och sedan tillägget i afseende å Konungens rätt att höja tullen. Jagser icke, hvarföre man skall sammanblanda dessa frågor. Det står Herr Lefren och Friherre Åkerhjelm öppet, att sedermera gora sina meningar gällande; ty, ehuru det kart synas besynnerligt, att i början af Grunden säga, det. Ständerne anse Tulltaxan såsom ett maximum af den Tullbevillning de vilja sig åtaga; och sedermera öfverlemna åt Konungen rättighet, att förhöja detta maximum; anser jag likväl detta icke innebära någon oformlighet, enär första beslutet naturligtvis i sådant fall blott kommer alt gälla till nästa proposition, och nödvändigt måste rät^7 II. 22 * 34o D en 28 O c to ber e. m. tas efter det beslut, sora sedermera tages; jag kan derföre icke finna, att en sådan procedur skulle innebära upprifvande af ett föregående beslut, enär alltsammans ändock angår blott ett enda ämne. Herr Lefren bar omtalat, att man icke borde nämna något 0111 Konungens rättighet alt nedsätta tullen, emedan den redan förut vöre gifven; men då denna rättighet, på sätt äfven jag medgifver, redan förut är bestämd, synes dess omnämnande vara så oskyldigt, att det åtminstone icke bör föranleda någon votering. Herr Rosenblad: Mitt redactionsförslag åsyftade, att man borde bestämdt uttrycka, att ingen förhöjning fick äga rum, och jag medgifver, alt om man är sinnad bevilja Konungen någon rätt till förhöjning, kan milt förslag icke rimligen dermed stå tillsammans.
Såväl orkesterackompagnemanget s o m den vokala delen framhäfver både det mystiska o c h spöklika i situationerna o c h det karaktäristiska h o s de uppträdande personerna. Båda måste ock betecknas s o m särdeles tillfredsställande. D e sceniska anordningarna äro här af stor vikt, då ju i såväl första som tredje akten tvänne stora fartyg skola manövrera o m hvarandra på scenen. I detta hänseende har k. teatern haft en förträfflig hjälp i hr Karl Lautenschläger, maskinmästaren vid k. hofoperan i Munchen o c h säkerligen den mest ber ö m d e på detta o m r å d e i Europa. Hela den invecklade apparaten fungerade o c k utan det minsta mankemang. Hvad operans utförande beträffar kunna vi fatta oss kort. Det var på alla händer s o m helhet sedt tillfredsställande. Hr Forsell hade s o m holländaren en särdeles lycklig afton. Oaktadt partiet går rätt djupt, gjorde sig hans klangfulla o c h präktiga stämma förträffligt gällande. Spelet stämde o c k m e d karaktärens i n n e b ö r d; dock skulle man kanske i andra akten önskat se den lidelse, hvarom holländaren talar, något lifligare uttryckt. Fru Lindberg ger en god, måhända väl sentimental bild af sjöfararedottern Senta o c h förtjänar erkännande för det vokala utförandet, särskildt af den vackra o c h karaktäristiska balladen. Ä t Daland, den norske sjöfaranden, ger hr Elmblad ett alldeles förträffligt uttryck såväl i spel som sång, o c h jägaren Erik har i hr Ödmann fått en g o d framställare. Marits o c h styrmannens mindre partier utfördes af fru Strandberg o c h hr Strandberg. Körerna gingo utmärkt, särskildt den karaktäristiska spinnkören i andra akten. Det hela leddes af hr Joseph Lang, harpist i k. hofkapellet, hvilken här för första gången fick pröfva sina krafter på en större uppgift. H r L. kan o c k gratuleras till det lyckliga resultatet. Såväl han s o m hr Lautenschläger fick o c k sin del af de talrika inropningarna under aftonens l o p p.
ArtilleriDepartementet, FortifikationsDepartementet, Intendents-Departementet och Civila Departementet detta sistnämnda fördeladt i tvenne Afdelningar, eller Aflönings-Afdelningen och Kassa-Afdelningen; att Chefer för dessa Departementer skola vara: General-Fälttygmästaren för Artilleri-Departementet, Fortifikations-Generalen (Chefen för Ingeniör korpsen) för Fortifikations Departementet, General intendenten för Intendents-Departementet, och General-Krigskommissarien (med General-Majors värdighet) för Civila Departementet; att hvarje Departement skall, utom Chefen, ega två Ledamöter och sin egen underlydande tjenstemannapersonal, på sätt i Instruktion och Aflöningsstat vidare bestämmes; att Departementernas civila Ledamöter skola bibehålla den för civilledamot i Krigs-Kollegium nu antagna benämningen af Krigs-Råd; att de ärenden, sorn nu tillhöra Krigs-Kollegii Artilleri-Afdelning, skola öfvergå till Arméförvaltningens Artilleri-Departement, som äfven genom sin Sekreterare bör öfvertaga befattningen med Arméförvaltningens allmänna arkiv; att de Krigs-Kollegii Fortifikations-Afdelning nu tillhörande ärenden skola af Arméförvaltningens Fortifikations-Departement emottagas. med undantag af vår den och redovisningen af En-per-mille-fonden, hvarmed bestyret, ölverflyttas till Civila Departementet; att till Intendents-Departementet skola höra de ärenden, med hvilka KrigsKollegii Intendents-Afdelning nu har befattning, undantagandes dem, som stå i gemenskap med 4:de Hufvudtitelns anslag till Reseoch Traktaments-penningar samt Expensmedelsanslagen för Landtförsvars-Departementets Kansli-expedition och för Arméförvaltningen ro. fl. verk, äfvensom med följande fonder, nemligen: lrosspassevolansfonden, Förenade Mötespassevolansfonden, Norrbottens Hästjägare-sqvadronsfond och Volontär-vakansmedelsfonden, hvilket allt skall öfvertagas af Civila Departementet, hvaremot för Intendents-Departementet tillkommer bestyret med Garnisons-regementenas mathållning; att Civila Departementet, utom de ärenden, som, enligt hvad förut nämndt är, skola dit öfverflyttas, men med befrielse Ir ån de Krigs-Kollegii Aflönings-Af - Bil.
Motionairen, som tillika ansett jordbrukets mest betungande och mest ojemnt fördelade skatter, till belopp af million R:driBanco, böra utbytas emot skatter på sådane consumlionsartiklar, som ej höra till dem af nödvändighet för uppfyllandet af lifvets första behof, har i sådant afseende föreslagit: 1:0 att Stals-Utskotlet, vid förslags afgifvande öfver beräkningen af Stats-Verkets inkomster, måtte förbehålla sig, att, derest Rikets Ständer åtaga sig en förhöjd bevillning i lulleller bränvinsafgift, då öfverlemna förslag till grundskatternes lindring i samma nion; och 2:0 att den lindring, sorn på detta sätt kunde komma att ega rum, mätte verkställas så, att den ej blefve ett hinder för framtida förbättringar af skatteväsendet och ej heller förnärmade någons rätt för det närvarande, och att derföre alla de grundskatter, hvilka hittills varit anvisade något Verk, Inrättning eller Löntagare, äfven hädanefter fortfarande måtte dertill utgå, men lindringen uti skatt ske genom den skattskyldiges derföre erhållande ersättning efter markegångspris. I följd af erhållen remiss, så väl härå, som å de serskilda anföranden Herr Cederschjöld, P. G., Friherre Cederström, J., Grefre Horn, C. F., samt Friherre Boije, L., i ämnet afgifvit, har Utskottet ansett sig bora andraga, att, då den Kronohemman åtföljande grundskatt i verkligheten en Bihans, till R. St.
107) förekommer vidare en fråga om rätta sättet att förfara vid sammanläggning af förvandlade penningeböter med prygelstratf; och har jag, till afhjelpande af skiljaktighet i författningarnes tillämpning på detta ämne, föreslagit, att af de i frågavarande straden, prygel samt vatten och bröd, hvaraf ettdera borde blifva det, till hvilket båda sammanlades, icke fängelset vid vatten och bröd, utan prygelstraffet, såsom det svårare, måtte förklaras vara det, hvartill böterna borde förvandlas (eller hvari böternas förvandlingsstralT borde öfvergå). Och jag har ansett denna förklaring vara angelägen, enär en brottsling, som gjort sig skyldig till prygel, men vet, att i händelse han föröfvar äfven ett sådant brott, som är belagdt med penningeböter, lian vid dessas sammanläggande med prygelstradet får i ena bot båda straffen förvandlade till vatten och bröd, måste finna sig frestad att genom dylik ytterligare brottslighet bereda sig ett lindrigare straff; hvilket strider mot strafflags ändamål och lätteligen föranleder till nya brott. I samma berättelse (sid. 109) är anmärkt olikheten uti tvenne på en och samma dag den 10 Juni 1841 utkomna Kongl. Förordningar, hvaraf den ena för olofligt innehafvande af dyrk uttryckligen föreskrifver förvandling af nio par spö till tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, men den andra stadgar en allmän tarid' för böters förvandling, enligt hvilken beloppet af de böter, som svara mot nio par spö, bör till endast nio dagars fängelse vid vatten och bröd förvandlas; och bar jag tillstyrkt, att den ovisshet, som häraf i tillämpningen uppkommit, måtte genom lagstiftande förklaring afhjelpas. Till dessa äldre ärenden' har jag endast att lägga ett nytt, föranledt af en lags tillämpande, som jag trott icke mer böra vara i bruk.