Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag väckte förslag om förlikningskomn itléers införande förfallit, bör detta förslag icke åberopas såsom skäl, innan motskälen blifvit vederlagde; — alt äfven om med Utskottet anloges, alt antalet af anhängare af idéen om nyttan af förlikningsanstalter vuxit, hvilket likväl, efter min lanke, ej är förhållandet, så utgör i allt lall en sådan omständighet icke något bevis for idéens sanning eller behofvet att genom statsmaktens mellankomst genomföra densamma; — att ifrån antalet af de förlikningskommittéer, som enskilde kommuner hafva här och der i landet inrättat, man icke kan nied ringaste grad al sannolikhet sluta till någon benägenhet för dylika inrättningar, der de ej finnas, men genom lagens tvång skulle införas; — och att ehuru till äfventyrs det understundom kan för personer, som med hvarandra råkat i delo, vara önskvärdt att i närheten hafva en inrättning, till hvilken de med förtroende må kunna vända sig för att möjligtvis vinna uppgörelse at tvisler i föilikningsväg, så är likväl icke detta en giltig grund för slaten att ålägga äfven den för förlikningskallet obenägne en skyldighet att å!aga sig detsamma. Jag bestrider ingalunda nyttan och ändamålsenligheten af förliknings-anstalter, der deras inrättande och anlitande beror på frivilliga öfverenskommelser emellan de enskilde, ulan endast der de skulle genom lagarnes tvång införas och upprätthållas, och om Lag-Utskottets Betänkande, N:o 33. 15 'lill sirid för denna nain mening andra skäl, än som innefattas i det redan anförda, erfordrades, kunde ytterligare herntas från de många brister, som i de hittills upprättade förslag tili lag örn förliknings-anstalter förefinnas, och hvilka icke kunna undvikas i en lag, byggd på sådan grund som den ifrågavarande.
Hvi stöter du det lilla jernet i ditt bröst, det intränger ju knappt djupare än till hullet. Icke bortflyter en mans lif med några droppar blod, och endast tre dödar lågo ju dolda på dolkens udd. En saga om Vreden. Vet du hvad vrede är? Jo det är en hel knippe dolkar och svärd, fina, skarpa, hvassa och osynliga. De finnas just invid menniskohjertat, vid somliga hjertan flere, vid somliga färre, hos somliga stora, hvassa och skarpa mera än om de vore smidda af det finaste stål, hos andra likna de blott små knappnålar, ja hos några till och med endast agnar. De ligga helt tätt tillsamman, lika bladen i en pennknif med många bett och inrättningar, och äro så konstfullt sammanfogade att de upptaga blott ett helt litet rum, och der sammanhållas de af en stark klämmare från hjertat. Men när hjertat kommer i sådan svallning att klämmarn rubbas, då springa fjädrar opp och alla de fina skarpa vapnen spridas omkring till tungans spets, till ögat, till handen, ja till hvarje kroppens del, och derifrån ut i verlden. De såra, de sticka, de mörda blindt hvad de träffa, men vi som utsända dem, vi märka dem vanligen ej, ty de äro osynliga. Sedan de rasat så länge att de spända nerffjädrarne slaknat, då falla de åter småningom tillbaka, hvar på sin plats och den starka klämmarn griper åter fast öfver dem. Men, ser du, det händer ändå att mången stackars qvinna märker sprittningen när fjädrarne slå opp. Förskräckt öfver att de hvassa vapnen äro lössläppta vill hon samla dem åter, men hvad förmår hon, den svaga, hvad förstår hon, den olärda, af deras konstiga mekanik. Men hon sträfvar och bjuder till och trycker dem så rakt ned i sitt bröst, in i hjertat, våldsamt, våldsamt, de måste ned, och slutligen, sedan hon länge arbetat med dem, måste de jemka sig in på sina bestämda rum och klämmarn griper om dem; men hjertat är söndersargadt och det är så sjukt innan det helnar igen. Dock öga och tunga kasta inga dolkar mera, och hon känner då åtminstone åter sig vara qvinna.
Bärer ingen säck, ej heller skräppo, ej heller skor; och helser ingen i vägen. Uti hvad hus I kommen, säger först: Frid vare desso huse. Och om der någor är fridsens barn, så skall eder frid blifva på honom; hvar ock icke, så kommer han till eder igen. Uti det samma hus blifver, äter och dricker hvad eder föresätts; ty arbetaren är sin lön värd. Går icke utu hus i hus. Och uti hvad stad I kommen, och de anamma eder, äter hvad eder föresätts; Och görer de sjuka helbregda, som der äro, och säger till dem: Guds rike är kommet hardt när eder. Uti hvad stad I kommen, och de icke anamma eder, så går ut på hans gator och säger: Det stoft, som lådde vid oss af edar stad, skake vi af på eder; dock skolen I veta, att Guds rike var kommet hardt när eder. Jag säger eder, att Sodome skall drägeligare varda på den dagen, än dem stadenom. Ve dig, Chorazin; ve dig, Bethsaida; ty hade sådana krafter varit gjorda uti Tyro och Sidon, som de gjorde äro uti eder, länge sedan hade de suttit uti säck och asko, och gjort syndabättring. Dock skall Tyro och Sidoni drägeligare varda på domenom än eder. Och du, Capernaum, som upphäfven äst allt intill himmelen, du skall nedstört varda till helvete. Hvilken eder hörer, han hörer mig; och den eder föraktar, han föraktar mig; men den mig föraktar, han föraktar honom som mig sändt hafver. Men de sjutio kommo igen med glädje, och sade: Herre, djeflarna äro oss ock underdånige i ditt Namn. Då sade han till dem: Jag såg Satanam falla af himmelen, såsom en ljungeld. Si, jag hafver gifvit eder magt att trampa på ormar och scorpioner, och öfver all fiendans kraft; och eder skall intet varda skadandes. Dock fröjder eder icke deraf, att andarna äro eder underdånige; utan fröjder eder, att edor namn äro skrifven i himmelen.
Var det icke ändå innerst tanken på Alice, som gjort att han hela tiden varit så kallsinnig gent emot dessa förförelser? Han satt länge kvar med porträttet i handen och moderns bref framför sig. Modern hade skrifvit som förklarande text till bilden: »Jag har just fått bref från dig, och Alie sitter otålig och väntar på att få del af innehållet». Brukade således Alie få del af hans bref? Och väntade hon verkligen med otålighet härpå? Och han, som plägade skrifva så förtroligt till modern lägga hela sitt själslif öppet för henne, meddela henne alla sina planer, hvarje den flyktigaste känslostämning! Hvad Alie kom honom nära med ens! Hon hade således under alla dessa år lefvat i förtrolig beröring med hela hans inre lif. Han började längta efter att återse henne och det var med verklig spänning och en obestämd förkänsla af, att hans lif först nu skulle börja blifva rikt och personligt, som han på våren styrde kosan mot fosterlandet. Han väntades tidigt på f. m. med ångbåt från Lübeck. Alie hade just fått hem en ny vårklädning och hade tagit den på, då hon kom in till frukostbordet. Hon brydde sig i allmänhet icke mycket om sin klädsel och kunde nyttja samma klädning dag ut och dag in i åratal. Men när hon gjorde sig något nytt använde hon alltid mycken möda på att välja någonting verkligt vackert, utan att bry sig synnerligen mycket om det herskande modet för dagen. Det fans ett ord, som för henne betecknade det hon mest af alt afskydde i verlden: det banala antingen det nu gaf sig uttryck i ord, känslor, möbler, kläder eller prydnader! Hällre ohöflig, än banalt artig hällre hård och frånstötande än banalt känslofull, hällre klädd i afstickande färger och i tyger, som als icke passade för årstiden, än i en banalt vårdad modedrägt. Den drägt hon nu valt för att mottaga Rikard klädde henne så väl, att fru Rode, som var mycket svag för skönhet och aldrig kunnat tåla en ful människa, blef lifligt betagen, då hon fick se henne, vände henne rundt flera gånger och beundrade henne. »Mycket, mycket vackert.
Stjernstedt, Aug. Wilh. och llr Brakel, Mauritz Gustaf SlatsUtskrs i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o325, angrde koslnaderne för tryckning af RiksStms prot:r samt utdelningeu af dessa prot:r med dertill hörande bihang. Föredrogs StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 326, i ani. af väckt fråga om föreskrifter i afseende på framtida underhållet af sådane kanaler, hamnbyggnader, vattenaftappningar och dylika arbeten, som med bidrag af Statsmedel blifvit utförde. Frill. Cederström, Rud.: Då SlatsUtsk. icke aktadl nödigt alt taga detta, som jag likväl tror, temligen vigtiga ärende i betraktande förr, än i riksdagens ll:te timma, så har StatsUtsk. genom detta förfaringssätt lyckats förebygga all praktisk verkan af de invändningar, dem jag kunde Buna mig befogad att mot dess betänk, framställa. Omöjligen lärer dock af mig kunna förväntas att jag skulle kunna godkänna Utsk:s argumentation, riktad till vederläggning af den framställning, jag haft äran inför det Höglofl. Ståndet göra. Visserligen har Utsk. åberopat: ”alt för åtskilliga större allmänna arbetsföretag, hvilkas utförande ansetts böra med statsbidrag understödjas, för statsbidragens tillgodonjutande R. St. redan fästat, bland andre, äfven det vilkor, alt, till företagens framtida underhållande, en erforderlig fond skulle afsältas”: men Utsk. har blifvit mig svaret skyldig, hvarföre icke jemväl för de 312 Den 19 Augusti. öfriga, der icke någon sådan fond afsättes, en garanti må stadgas, som kunde betrygga deras fortfarande bestånd?
Dessa tvånne förhållanden tyckas ^emellan sig hafva bytt natur; Rocken år capital, __ dess ränta är den värma den skänker åt den kropp, hvars verkningsförmåga är mina fordringars hos gåldenären befintliga atnmortissements-fond, Detta capital tillåta Lagarus mig att beröfva honom. Hans arbete år blott ränta af hans physiska kraft. Denna ränta frånryckes mig af Lagarpe, Hvilken obillighet! ett gifva capital till sköflings, emedan ännu ränta finnes, hvarigenom fordringsägaren kan förnöjas. •4 Den i Murtii, Jag inser fullkomligen den varsamhet, deri grannlagenhet, som vållat upphåfvandet af ar-; betsdomar, men VSummum juf summa injuria Nåden får ej låta höra sig förr „ än rättvisan talat till punkt. Jag föreslår, att’ hvarje fordringsägare må få rättighet att yrka gåldenärens arbete, emot ersättning enligt Markegångstaxans utfäste pris, till gäldande af erkänd eller domfäst skuld, sd framt skuld-beloppet ej ofverstiger summan af Femtio Riksdaler Banco. Jag anhåller att denna min vördsamma nu» tion må till Lagutskottet remitteras. Friherre Rudbeck, Alexandera En längre tid har den olägenheten mött Allmogen, som till Stockholms Stad införa hö, halm, brännkohl och ved rn. m. till försäljning, att när Bönderne med sådana varor ankommit till torgen, en ej så obetydlig afgift, under namn af renhållnings-accis, blifvit dem aflordrad, hvarmed ännu fortfares, och den som antingen vägrat erläggandet deraf, eller af okunnighet om denna, troligen i ingen annan stad af Riket, kända pålaga, densamma ^ig icke afbördat in-' Den i Martii, 25 han försäljningen skett, liar, för sådant förhållande måst böta 5 R:dr 16 sk. Banco.
för, att den må utgå till det ändamål, motionären uppgifvit. Jag anhåller om återremiss å betänk, och att dessa anmärkningar dervid må få åtfölja. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Den motion, som jag väckt, har haft det missöde att bittert klandras, icke så mycket inom Reprerentationen, hvilket måhända torde återstå, som mera utom densamma. D«t var också gan - Dt* il\ April. ska lätt fattligt, att delta skulle blifva följden. Stockholms stads interessen, sorn man velat finna uteslutande befordrade oell afsedda i min framställning, ehuru det var ett statsbehof, som jag uppgifvit, och en statsinkomst, jag sökt bereda; Stockholms stads interessen hafva aldrig ägt den lyckan att vara särdeles populära, då deremot brännvinstillverkningen i öfvermått njutit denna förmån. Då jag likväl vågar hoppas, att R. o. Ad. betraktar frågan ur en mera omfattande synpunkt, och sålunda beviljar en återremiss af detta betänk., om icke af någon annan anledning, åtminstone af den, att Utsk. öfverlemnat åt minoriteten omsorgen att utreda frågan, anhåller jag alt nu få göra de anmärkningar, hvartill TJtskrs icke särdeles motiverade afslag dock gifver anledning, liilligheten af det förslag, jag väckt, hvilar på den förutsättning, att den accis, jag föreslagit, är en consumtionsafgift på hufvudstadens invånare. Jag erkänner, att jag för denna sats icke kan åberopa annat skäl, än hvad af mig förut blifvit anfördt, att. enligt all erfarenhet och all theori i beskattningsväg, sådant blifvit antaget och nu gifvet. Jag hade äfven åberopat ett annat skäl, som Utsk. icke velat upptaga till någon pröfning, än mindre till någon vederläggning, förmodligen af den goda anledning, att det varit svårt att vederlägga; jag hade nemi. anfört, att såvida tullumgälderna icke annorlunda kunna betraktas, än som en consumtionsafgift på hela Rikets inbyggare, i den mån de förbruka den införda varan, måste äfven accisen betraktas såsom en consumtionsafgift på invånarne i den stad, vid hvars tullar den erlägges.
Ståndet föreslagna och af Prest-Ståndet antagna vilkor, ”att det af OeconomieUtskottet föreslagna förbud för Glas - Porcellaines - och Smideshandlande, att i ändamål af sådana Manufacturvarors försäljande uti Landsorterna kringstryka, icke må tillämpas eller sträcka sig till Allmogen , utan den äga rätt att hädanefter sorn hittills , få till hvad ort som helst med sina egna handaslöjder sig begifva och dem försälja,” Ué Supra, Ex Protocollo A. G Silverstolpe. S.D. Föred] rogos å nyö och biföllos följande Alimänna Besvärs - och Oeconomie - Utskottets deri 3 Maj afgifna , och den 5 i samma månad på bordet lagda Betänkanden , nemligen : i:o Angående yrkad rättighet för Magistrater Uti de Städer der Uandshöfdingar residera * att nu , såsom förr än Kongl. Påbudet den 14 Augustt is ta Utfärdades, få hieddelä Resepass åt inom Staden boende personer, hvilka sig deG om anmäla. 3:0 Angående yrkad ändring Uti hvad För • fattningarne angående Hemmansklyfning städgä.- Den II Maj. 3:0 Angående afskaffande af den hittills nyttjade Titulatur i allmänna skrifter och handlingar. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions - Utskottets den 13 April jtå bordet lagda Betänkande af den 10 i samma månad, i anledning af Konungens Nådiga Proposition om uppskof med de hvilande Grundlags frågorna, stadnade Ridderskapet och Adeln för sin del i det beslut, att alla sedan förra Riksdagar pä bordet hvilande Grundlags-frågor komma att, under loppet af denna Riksdag, till afgörande upptagas; hvilket beslut skulle de öfriga Respectiva Stånden vänligen meddelas. Ut supra. Ex Protocollo A. G.
Men då han högeligen förvånad sade, att han icke kunnat tro annat än att herrarna ville ha det lilla pappret från telegrafen lika fort tillbaka som de andra ned till Rushville, så kunde jag å min sida inte annat än skratta åt hans uppfattning af ett telegramkvittos vikt och betydelse och i själfva värket hade jag inte häller skäl till annat, då bronchon senare på dagen kryade till igen och med god aptit tuggade sitt foder. Enoch fick sina åtta dollars, och två dagar senare, då de förut vänskapligt sinnade rödskinnen sent på aftonen med ens bröto upp sitt läger och gåfvo uttryck åt förändringen i sin sinnesstämning genom att från alla håll öfversålla agenturen med gevärskulor, erbjöd sig ett nytt tillfälle för honom att förtjäna pengar. Ingen visste om vägen till Rushville var öppen eller inte, hvarför endast en cowboy befans villig att rida dit med depescher och han begärde femtio dollars för turen. Priset var öfverdrifvet, men troligen skulle det blifvit nödvändigt att betala det, då de stora tidningarna ju måste få underrättelser om de senaste händelserna, kosta hvad det ville, men jag kallade igen på Enoch Muponen, som alt sedan sin sista expedition dagarna i ända drifvit omkring i närheten af vårt högkvarter, och han var villig att besörja telegrammen för tjugufem. Inte skulle jag ens begära så mycket, förklarade han smått generad, men här fins en karl som har en god häst till salu för tjugufem daler och den ville jag gärna köpa. Vallacken får jag väl inte tillbaka numera. Jag meddelade de andra huru sakerna stodo och de voro så nöjda att de lofvade honom fem dollars extra, om och när han kom tillbaka till Pine Ridge, och så vandrade han att hemta karlen, som hade hästen till salu. Om en liten stund kom han tillbaka med mannen, hvilken befans vara en Chenyenneindian, anstäld som späjare vid högkvarteret. Huru de två lyckats göra sig förstådda vet allenast den gud, som sätter finska ödemarksbor i stånd att öfveralt i världen reda sig endast med sitt eget språk förklara det kan ingen.
Man borde först öfverlägga om, huru stor summa, lämpad efter Statens tillgångar och Folkets bördor, skulle årligen kunna afsättas till Canalbyggnaden, och sedermera på bästa sätt använda denna summa, till dess Canalen blir färdig, ehvad denna tidpunkt blefve mer eller min - Den 26 Mars e. ttii mindre aflägsen; men icke måtte det vara rätt, att Rikets Ständer här, ifrån Riksdag till Riksdag, få emottaga nya calculer och nödgas göra nya anslag, utan att veta, burn eller när detta skall slutas. Vill man handtera saken allvarsamt, så måste man söka att få någon visshet i delta ämne. För det andra anser jag det oundvikligt, dådet är Statens medel, som användas till sådane företag som detta, hvilket jag anser för ett Statens företag, ehuru ett Bolag är inLlandadt deruti, alt man icke öfverlemnar förvaltningen till Bolaget, eller dess Direction. Fr denna synpunkt är det, som jag tror, att man bör vidtaga sådana utvägar, hvarigenom det blefve undersökt, om företagets ulförbarhet står i jemförelse med kostnaden, samt derefter anslå de medel vi kunde undvara och ställa dem under Kongl. Maj:ts disposition, hvilket jag anser vara enda utvägen att komma till ett resultat. Härtill fordras likväl, att Bolaget afstår från all annan pretention, än som blifvit detsamma i privilegierna försäkrad, nemligen: utdelningen af Caiialens afkastning, dä den öfverstiger utgifterne. Detta är allt hvad Bolaget kan begära, då det icke fullgjort sin skyldighet, att göra Canalen färdig. Men för att komma lill ett sådant resultat, lärer det vara nödigt, alt Utskottens Utlåtande bifalles; ty om man nu lemna? nya förskotter lill Bolaget, betager man sig 18 H. 8 Den ?.6 Mars e. m. sedermera möjligheten att lomma till ett bestämdt slut med Bolaget och dess anspråk. Jag röstar således för, att Utlåtandet må bifallas i följd af den grundsats, att man icke må besluta om Götha Canal, förrän Statsregleringen är uppgjord. Derjemte får jag, såsom ny motion, föreslå följande punkter för hufvudsakens bedömande, nemligen: 1:0
Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Utlåtande, i anledning af väckt fråga om lindring i vissa onera, som för närvarande åligga Militise-Boställen H öglofl. Bidderskapet och Adeln har till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens gemensamma handläggning remitterat ett Memorial af Herr von Hedenberg, C. A., deruti han, under framställning af de olägenheter, hvilka Bostallshafvare tillskyndas derigenom, att Boställen måste deltaga i kostnaden till nya Kyrkors byggande och nya vägars anläggande, anhållit, att Boställen mätte derifrån varda befriade, helst de derigenom, serdeles i Rikets Norra Provincer, uppstående kostnader ofta skola öfverstiga hela Boställets afkastning. Vid öfvervägande häraf och då Utskotten funnit, att, om de ifrågavarande, genom 1684 års Militise-Boställs-Ordning, föreskrifne Kyrkobyggnadsoch Väghållnings-skyldigheterne för Militis-Boställen upphörde, sådant skulle leda till den påföljd, att andra Hemman blefvo ää meia betungade, hvilket åter är smidande mot 4 Statssa^ntAllm. Besv.o.Oec.-Utsk.Utl. N-o i, den grundsatts, att hvar och en Medborgare, i mön af sin förmåga, bör lika deltaga i allmän» na skyldigheters utgörande, samt härtill kommer, att uti 2 6 Cap. \ §. Byggninga-Balken är stadgadt: att alla, som i Socknen bo, skola. Kyrkio bygga och uppehålla; och 8 §. i *5 Capitlet af samma Balk innehåller: att alla, som å landet Hemman ega eller bruka, skola vägac rödja och broar bygga, Konungens gårdar och ladugårdar derifrån icke undantagne, anse Utskotten Herr von Hedenbergs Motion vara af den beskaffenhet, att något afseende derpå icke bör fästas; hvadan ock Utskotten till hvad deri hemställdt blifvit afstyrka Bikels Ständers bitall. Stockholm den 28 Mars 1829, På Stats-Utskottets vägnar, På Högloft.
Men så är det ingalunda, och man får i detta fall ej räkna för mycket på den stora massans förmåga att bedomina rätta förhållandet, då man helt nyligen läst huru i RiksSltn, vid frågan om ett statsanslag, hvars föremål borde vara bss för «lvi bart alt annorlunda an med yttersta grannlagenhet vidröra, oell som, i de constitulionella länder, till hvars parle-, mentariska förhålladen man så mycket talar om att närma oss, alltid beviljas för en regerande Konungs lifstid, — jag behöfver väl ej nämna alt jag talar om anslaget för Konungens hofhållning, — man talar om den förhöjning detta anslag i sednare tider skall vunnit, under det man förgätit, att vid höl jan af vårt nya tidskick det bestämdes efter beräkning af silfvervärde, och sålunda utgjorde mer än dubbelt mot hvad som nu utgår, ehuru närvar, riksdalertal är högre. — Jag skulle sålunda tro, alt om man nödvändigt vill göra en förändring i vårt närvar, myntsysteme, man bör upptaga Frih. Wredes förslag, då man först undgår den förvillelse, som samma namn å olika sak föranleder, och sedermera, när vår nya myntuppfostran blifvit fullbordad, vunnit ett stort mål. Endast den förändring skulle jag önska, dels alt enheten fick något annat namn än krona, t. ex. ort, dels att slyfvern deltes i 3 runstycken, och myntstycken på 33-Joch 3-J styfver blefvo slagna, hvarigenom för den mindre rörelsen lättheten vanns af fördelning med 3, hvars svårighet eljest är decimal-systémets största olägenhet. För öfrigt, om någon hvilken som helst förändring skulle ske i vårt nuvar. silfvermynt, tror jag, att man borde begagna tillfället att rälta några år i83o begångna misstag.
Jag har ju sjalf knogat ihop stiirsta delen af min formogenhet och ingen frlgar minnsann efter mig for annat Bn for de snoda pluringarne. Jag ser nog och forstar nog, iir inte sH illa gammal och durn heller, sextiofem iir bara, kan godt lefva tjugo A trettio till ... rned min vigor ... n Han gick rask, rak och med atrUande min den knaggliga gatan framiit, tills ha.n uppnidde den lilla anspr&amp;sliisa b y g p s d, dar ban boclde under soinmarmknnderna. S m k t &amp; wins stktliga ruin 1A.g i narheten och de af yppig gronska ofverholjda tornen afteckuade sig s&amp; vackra not den blekt guldgl3inscmde luften, att han msste stailna och beundl: a. En stor, klnr stjarna stod likt ett himmelskt 6ga rrilit Bfver den vittrande halfbigen. Ah, hvad allt 61. fii fangligt och f 6rgangligt)), snckade den galnle entornologen,)) allt vittrar, multnar, winner, slakten g6, slakten koinma. En sl~nddrom iir det mesta, sii smktt, a8 efemerislct smRtt, ' 11181~1iski~ den malen ', sager en af de dar garnle hebreislre forfattarne, just ett passande epitet ... &amp; titer, frater och fossvinner, pA det heln bara ett skadedjur., Hail giclr vidare och innan han oppnat gorten till sitt tillfiilliga hem, hade han kominit in i en annen tankegiing. )) Iianske gor jag clet jag Bngrar, men det iil. n3ista.n battre att i all vQlm.enthet gora en clnmhet Hn att i lcall egoism g6ra ingenting dls.