Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ansvarigheten i en solidarisk bank kunna icke i anseende till tiden andra frågor Uppstå, än om denna ansvarighet skall inträda genast, i samma ögonblick som en sedel icke inlöses, eller om samma ansvarighet skall inträda sedermera, antingen en viss tid efter catastrophen, eller först sedan bankens tillgångar blifvit använda. Ytterligare, i anseende till personerna, om den solidariska ansvarigheten skall concentreras mot vissa, eller träffa hvarje delägare lika. Vid hittills varande banker här i landet har icke den solidariska ansvarigheten i n trä dt, förrän bankens tillgångar blifvit använda; men hvar och en ser, att en sådan ansvarighet är ofullkomlig. Utsktr. hafva gått en motsatt väg och yrkat att den solidariska ansvarigheten skall i ögonblicket inträffa, så snart en af banken utgifven sedel icke inlöses. Jag fruktar att man i begge dessa stadganden icke träffat det rätta. Visserligen bör den solidariska ansvarigheten inträffa förrän banken blifvit utredd, men dock icke genast; ty att något, om också obetydligt, rådrum lemnäs, innan man underkastas utmätning och kanske frihetens förlust, torde vara eli absolut villkor för bankers tillvaro. PresleShs beslut vid denna i5 § synes väl gå en medelväg, då det stadgar att den solidariska ansvarigheten må begagna 6 månader efter sedan en sedel ej blifvit inlöst. Här tror jag likväl att man för litet sett på allmänhetens rättvisa fordringar i detta fall, ty 6 månaders fördröjd betalning skall otvifvelaktigt ofta föranleda stora olyckor för den enskilde, som beräknat betalning på dagen. Jag får derföre förklara, det jag anser alt icke längre uppskof bör äga rum för den solida - 6o4 Den a4 Februari f. m. riska ansvarighetens inträdande, än den minsta möjliga som kan erfordras för banken att rangera sig, och delta bör ske genom crediliver ineller utomlands för att anlita i nödens stund. Att längre tid för ett sådant creditivs lyftning skulle behöfvas än aldra högst en månad, kan jag ej förmoda, och derföre föreslår jag, alt så lång respit t i d innan den solidariska ansvarigheten inträder måtte bestämmas, men ej mera. Denna ansvarighet infaller då äfven samtidigt med bankens concurs.
Att detta verkar menligt på köpare el ler säljare är naturligt. Jag anser således att en föreskrift i delta hänseende är af serdeles stor vigt, och när ett sådant stadgande inskräukes, på sätt Utskrn föreslagit, till de tillfällen då det stora målkärlet begagnas vid den större handeln i magasiner och öpna salubodar, sä kan jag icke inse någon olägenhet deraf. Må jag härtill ytterligare lägga att Utsk:n hafva endast föreslagit H. St:r att de måtte fästa K. M. Nåd. upmärksamhet på ämnets vigt och helt och hållet öfverlemna till K. M:s behof att, efter de nplysningar som kunna inhemtas, bestämma saken på det sätt som K. M. nyttigast finner, hvarföre jag icke anser någon betänklighet böra kunna ega rum emot denna sak, utan anhåller om bifall till det framställda förslaget. Frih. Raab, Adam Christian: Vid denna punkt har Utslcn föreslagit R. St:r att begära det K. M. ville vidtaga mått och steg, som skulle förekomma den mätandes godtycke. Frih. Palmstjerna gjorde dervid den erinran att sådant icke skulle låta sig göra med mindre, än att man skulle åstadkomma betydliga kostnader, eller föranleda betydlig tidsutdrägt vid mätningen. Jag ber då att dervid få, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Wrede sagt, fästa upmärksamheten derpå, alt i Danmark lärer vara föreskrifvet, att vid handel af spanmål mätningen sker på det sältet, att spanmålen skoffas genom en vanlig qvarnskruf, upställd på en fotställning, och under hvilken T:n är ställd, så att säden genom skrufven rinner ned uti densamma, då den alltid rinner med en viss hastighet, hvarken fortare eller långsammare, och det blir icke möjligt genom någon-skicklighet bos den mii 12* - 180 Den 8 Juli e. m. tande att inlägga i T:n mera än som deruti bör ingå.
Jag inser ganska vå! hvad »om kan vara att invända vid föreskrifter emot införskrifning af utländsk Spannemål, och att juan befarar det uppslegring af Spannemålspris 12 Den 2 Junii. derigenom kunde beredas; men jag förmodar,' att med tillgång af flere hundrade tusende tunnor Spannemål i Magazinerne, till anskaffande hvaraf Magazinslnråttningens creditiv på Banken borde vara oinskränkt att lämpa efter tillgång af Spannemål och utvägar att förvara densamma, ingen våda i något afseende vore att befara, och då man har erfarenhet, att Sveri. ge under sednaste tider, med medelmåttiga årsväxter, kunnat umbära utländsk Spannemål, år ock sannolikt att, om ej jordbruket, under dess för vidt utsträckte beskattningstyugder, ifrän hvilka penningeförlägenheten i orterna leder sitt ursprung, alltför mycket aftynar, att Sverige äfven framdeles skall föda sig sjelf, utan biträde af utländsk Spannemål, hvilken, en gång hitkommen, bereder en Nationalförlust, då den kunnat umbäras. Jag har för min del trott, att en vidsträckt Magazinslnråttning skulle blifva af särdeles nytta, så väl att bibehålla Spannemålen vid skäligt pris, som vid dess stegrande att motverka uppdrifna Spänne^ målspriser under sommarmånaderna, genom försäljning till skälige pris, då en ymnigare årsväxt vore att förvänta, äfvensom att vid ofta inträffande missväxter lämna en trygghet för spannernålsbrist i besparda Spannemålstillgångar.
Hemmantalet, som i tabellen till förra berättelsen, i följd af felaktig summering, blifvit oriktigt uppgifvet, utgör rätteligen 5,048T7Jk oförmedlade mantal och efter förmedling 3,893^; någon annan förändring i afseende på hemman eller deras natur har icke inträffat, än den öfverföring från krono till skatte, som varit en följd af skedde skatteköp; men åtskilliga nya verk och inrättningar, såsom qvarnar med flere dylika, hafva tillkommit, och är fastigheternes taxeringsvärde ökadt från 11,902,090 lill 11,935,672 Riksdaler. Ågodelningsverket handhafves af en Förste Landtmätare, en Andre Landtmätare, 13 Kommissions-Landtmätare och fem vice Kommissions-Landtmätare. Under de sistförflutne fem åren äro afslulade 370 och påbörjade, men ännu icke fullbordade 381 laga skiften, omfattande 439 mantal med 1,646 delägare, deribland 635 utflyttande; 193,019 tunnland hafva blifvit afmätte och 16 184,148 tunnland delade; antalet af andra diverse förrättningar, som dels blifvit afslutade och dels äro påbörjade, utgör 511, och lärer det kunna anr tagas, att ungefärligen två tredjedelar af hemmanen inom länet numera undergått laga skifte. Hemmansklyfning en har i allmänhet icke varit sträckt utom den i lag stadgade gräns för besutenhet, om än ett eller annat undantag må förefinnas; och något behof af ändring eller nedsättning i del genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 bestämda minsta mantal, dertill hemman utan föregången undersökning klyfvas må, har icke blifvit anmäldt; likasom de fall lära vara ganska få, då sådan undersökning erfordrats. Uppbördsverket förvaltas nu såsom tillförene med ordning och nit, och redogörelsen har, så vidt på uppbördsmäunen berott, restfritt ingått.
Sådant blifver understundom så dyrt, att man någongång lärer fått gälda ända till 7.Jproc. derför. Det är ock klart, att i den händelse våra köpmän icke kunde med sina fartyg lill aflägsnare orter utföra våra varor eller återfrakta fartygen med sådana artiklar, som hår finna säker afsättning, så skulle de nödgas både för utoch införseln begagna främmande skepp och betala provisioner till ut - ländska köpmän. Det vore sålunda en ren förlnst som våra handlande, och med detsamma riket, skulle göra på lull-lindriogarnes borttagande. I händelse de stora handelsskeppen icke kunde med säkerhet om vinst utskickas at våra skeppredare och begagnas af våra köpmän, så komme icke heller sådana fartyg att hädanefter, såsom hittills, byggas på våra skeppsvarf. I dylikt fall blefve den Norrländska allmogen, hvilken nu, under den långa vintern använder sin ledighet på skeppsbyggeri, utan en stor del af den förtjenst som han f. n. har på denna sysselsättning. Riket skulle tillika gå miste om den vinst del gör på fartygs försäljning och om den besparing som upkommer derigenom att Svenska undersåtare mindre behöfva köpa utländska skepp. Men, säger man, det är obilligt alt kramhandlarne och de små städernas köpmän icke fa med de stora städernas, Stockholms och Götheborgs, grosshandlare dela den vinst, som desse genom tull-lindringarne hafva på Trans-allantiska varors införsel. Mig synes det vara för Sverige alldeles likgiltigt, antingen det äro Grossörer eller Kramhandlare, antingen det äro köpmänner i Stockholm och Götheborg eller i Westervik och Calmar som förkofra sig, blott handlande i det hela vinna. Huru skulle väl någon allmän fördel kunna härflyta deraf att handeln öfvergår från de förre till de sednare. Här är sagdt, att socker till största delen införskrifves af sockerbruksidkarne sjelfva. Om så är och detta förhållande fortfar, så blifver det hvarken den ena eller andra köpmannen, utan desse idkare, som vinna på iuförseln. Hvad allmänheten beträffar, eller de som förbruka dessa varor, är det också likgiltigt antingen de betala handelsvinsten åt en liten eller en stor köpman.
Utskottet tror derföre att, så framt man verkligen vill vinna alla de fördelar, som handelsoch näringsfriheten kan tillskynda landsbygden, så måste man undanrödja den olägenhet, hvilken förorsakas genom landthandlares rättighet att partivis sälja bränvin. Något annat medel härtill torde ej finnas än att helt och hållet förbjuda landthandlare denna handel. Denna åtgärd står ock i fullkomlig öfverensstämmelse med den förut nämnda i författningen i öfrigt följda grundsats, att bränvinshandel bör skiljas från handel med andra varor. Att någon synnerlig olägenhet för allmänheten genom detta förbud skulle uppkomma, kan Utskottet så mycket mindre föreställa sig, som bränvin finnes att tillgå hos tillverkarne samt å utskänkningsoch minuthandelsställen å landet och i städerna äfvensom hos dem, hvilka gjort partihandeln med bränvin till särskildt yrke. Slutligen skulle landlbandlarne sjelf ve sannolikt på denna förändring förlora mindre än man måhända till en början föreställer sig, emedan den landthandel, som hufvudsakligen är grundad på afsättning af spirituösa drycker, kunde fortfara såsom ett särskildt yrke; hvaremot den landthandel, som afser att tillfredsställa ett verkligt behof af nödiga och nyttiga varor, utan skada kan tåla ifrågavarande inskränkning, helst mången landthandlare för närvarande finnes, som endast derföre håller bränvin till salu, emedan han fruktar, att i annat fall äfven hans öfriga handel skulle öfvergå i händerna på en yrkesbroder, som vore försedd med denna vara. På grund häraf hemställer Utskottet, att partihandel med bränvin å landet ej må få utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, samt att för öfverträdelse af detta förbud må stadgas det ansvar, som i 41 § 4 morn samt 42 § 2 mom. föreskrifves.
Z:o lätt dä, som jag förmodar, en sädun disposition ak räntevi,isten framdeles ganska sällan vell endast i utomordentliga kall skall pröfva; beliällig, oell således kela räntevinslen i det närmaste kunna ad publicus usus ötverlätas, ^ deraf ina äiligen afsätta; till Lanke»; belmk eller till det användande som L,. 8t:r frän Riksdag till Riksdag linna lör godt att förordna, 2^l 8tatsocli Lanco-IItskottenr ij:o ^ktt till verkställigbet af 8ilfvei uppköp om oell när de efter Leiilisalionens böljan blifva oumgängligen nödiga, Lank8lvrelsen mä äga osven ä Utrikes vit upptaga Län ellen begagna, till cleo ändan förberedd, llredit, dä 8ilfver ej genom omedelbar uppbandling, elle,- po kliinilt sätt, mell erforderlig sk^ndsainliet kan anskaffas, elle,- dä llolino utväg eljest pröfva; sölLanken fördelaktigast; oell ti-oijag, att, selion utvexlingen börjat, Länkens silfveruppbandling icke s>ör Iiindas vid »"igot bestämdt Pils, utun olle»!, vili föreskrift sö>- 8t)-relsen, alt viel bvarje tillsälle iakttaga Länkens bästa oell gil möjlig kostnadsbesparing. 2:o ^ktt 8l^relsen, när den linne»- ilen metalliska sonöen utösveidet fastställde IVIinimuiu uttömmas, ielie i följd gs ett utomordentligt bebof st 8ilfver till utförsel utan »riselorsaken dertill vara en alltför stor 8edelstoek, mä ägg »tt i den män oell sillänge nödigt pröfva; inställa utgisvanrlet gf n^a Län, eller oekdersöre liestämma kortare äterbetalningstermilier. 6:0 iVtt inga Lreditiver sör 8latens räkning pä Lanken utställas, oell att 8tatens 6,-edit lias
Dessa fartyg, hvilka torde en 24-pundig kanon i hvardera stäfvcn, fordrade en besättning af omkring 300 man. dä eljest besättningen ej stiger högre än 58 man på en bombkanon-slup och 23 man på en kanon-jolle, befäl och underbefäl inräknade. Deras olämplighet var erkänd sedan 1788—1790 årens krig och några nya byggdes ej heller derefter. Undantager man, såsom lämpligt torde vara, dessa fartyg frän räkningen, uppgår antalet rodd-kanonslupar och jollar åren 1810, 1824 och 1860 till 136, 12G och 198. Dä 1824 fartygen voro bestyckade med 24-pundiga kanoner eller derunder, äro nu 64 kanonslupar försedda med 72-pundiga bomb-kanoner. Vigton af projektilerne i en salva af hela roddflottan var 1810 omkring 48 centner, 1824 omkring 40 centner och utgör nu omkring 82 centner. Af nu befintliga kanon-slupar äro 36 nybyggda efter 1840, af kanon-jollarne 50 efter 1830. Dessa nybyggda fartyg hafva ej varit i sjön och kunna anses sä goda som nya. Alla kanon-slupar och jollar stå på land i goda skjul. För de årliga exercis-expeditionerna begagnas do äldre fartygen och. såvidt möjligt är, användas samma fartyg för att spara de öfriga. Hvad inventarier och utrednings-persedlar angår, så hade 1824 knappt ett enda fartyg fullständiga inventarier och utredning saknades helt och hållet. Nu fattas af inventarier nästan intet och fullständig utredning finnes för fem bataljoner eller 60 kanonslupar och sex bataljoner eller 72 kanon-jollar.
Jemte det Kongl. Maj:t, den 28 December 1844, i nåder utnämnt f. d. Öfver-Ståthållaren, General-Majoren m. m. Friherre Sprengtporten att vara Öfver-Ståthållare i hufvudstaden, har, enär Friherren redan förut aftjenat begrafningshjelp och sedan han från nämnde Öfver-Ståthållare-embete erhöll afsked fortfarande varit i Rikets tjenst anställd, Kongl. Maj:t samma dag förklarat bemälte Friherre berättigad, att under den för nådårsbesparing bestämda tiden uppbära ett emot Öfver-Ståthållare-lönen å stat svarande belopp, att af besparingarne å 6:te hufvud-titeln utgå; hvilket, då lönen icke kunnat, enligt nådårs-författningarne, till Herr Friherren anordnas, Revisorerne funnit sig böra anmäla. § 16. Genom nådigt Bref af den 16 Januari 1845, har Kongl. Maj:t förklarat, att de embetsoch tjenstemän, hvilka skulle åtfölja Plans Maj.t Konungen — 29 — till Norrige, borde under resan till och från sistnämnde
Det mätte vara en ganska betydlig skilnad emellan detta stadgande och det, som förbjuder livarje Stånd och valkrets alt välja utom sina medlemmar; ty naturligtvis skulle, enligt det nu förevarande förslaget, inskränkningen gälla för alla Stånd, hvaremot afslaget å Frih. Hamiltons förslag icke hindrar att det må stå något Stånd fritt att välja utom sitt Stånd eller utom valkretsen. Samma förhållande tinnes äfven nu, ty det är för Presteoch BondeSttn förbjudet att välja riksdagsman utom sina valkretsar, då det deremot är för BorgareSt., samt så att saga äfven för R. o. Ad. tillåtet att välja utom sina valkretsar, ty borgerskapet i åtskilliga städer kan om valet af en icke der boende riksdagsman förena sig med andia städer, och bland R. o. Ad. har hvarje hufvudman rättighet alt lemna sin fullmakt åt hvilken person inom Ståndet, sorn han behagar, hvar denne ock må bo eller vistas. När nu R. o. Ad. afsäger sig den sjelfskrifna representationsrätten så finner jag, åtminstone för min del, att det bör vara hvarje ledamot af R. o. Ad. tillåtet att inom sitt Stand välja på hvilken han behagar. Jag linner detta så mycket mera, som jag för R. o. Ad. särskildt ej kan inse något skäl hvarför i5 H. 54 Den 3i 0 c t o b e r e. m. denna rättighet skulle dess ledamöter fråntagas, men tveitom en alldeles utomordentlig mängd skäl, hvatföre dm hör dera lemnäs; ty R. o. Ad:s ledamöter äro vida fåtaligare än de ledamöter, som tillhöra andra Ständ. BondeSl. t. ex. har inom sina härader en ganska talrik mängd personer att välja på, så att der icke gerna hör saknas skickliga personer, åt hvilka riksdagsmannauppdraget kan lemnäs. För R. o. Ad. deremot, som skulle bestå af 90 å too personer i hvarje valkrets, äger ett helt annat förhållande rum. Jag finner således icke hvarföre man utan någon orsak skulle inskränka rättigheten för R. o. Ad. att välja utom kretsen.
Arbetet måste då afstanna, och sedan tilläfventyrs börjas på nytt, efter det K. M. först fått mottaga K. St:rs deputerade, med dem upträdt i kyrkan och sedermera på rikssalen afgifvit sin Propos. om statsverkets tillstånd och behof. Hvartill tjenar det under sådane förhållanden att hafva samma ledamöter vid den urtima och den lagtima riksdagen? Hvartill tjenar denna skillnad i riksdagarne? För mig synes det endast vara en tidsförlust och ökad kostnad för samhället. Med ani. af hvad jag haft äran anföra, får jag förena mig med dem, som yrka att detta Konst.Utskits förslag måtte förkastas. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Ehuru till största delen förekommen af Konst.Utskits Hr Ordförande, vill jag likväl tillägga något till lugnande af farhågorna att det skulle blifva ogörligt att på fyra månader hvart år fullända riksdagsarbetet. Denna farhåga synes nemligen hvila på den oriktiga föreställning, som t. ex. Hr Gr. Mörner hyser, att K. M:t skulle vara förpligtad och R. St. nödtvungna att vid hvarje års riksdag den förre framlägga och de sednare pröfva statsverkets tillstånd och behof i alla dess utgreningar. Så är likväl icke förhållandet ens vid våra n. v. riksdagar och kan rimligtvis icke heller hädanefter blifva det. Om Hr Gr:n behagar kasta ett öga på K. Mits Propos. om statsverkets tillstånd och behof och StaisUtskitis i anledning deraf afgifna utlåtanden angide hufvudtitlarne, skall Hr Grin finna att K. Mit uti alla delar af den egentliga eller ordinarie statsregleringen, scm icke anses erfordra några förändringar, endast hänvist till den gamla RiksStaten, och att jemväl StatsUtskit inskränkt sina utlåtanden i dessa ämnen till pröfningen af de förhöjda, förändrade eller endast provisoriskt beviljade, anslagen.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande och dels icke kunnat erkänna giltigheten af de anförda anmärkningarne öfver Westgötha-gårdfarihandeln, hvilkens lagliga grund går så långt tillbaka, att man till och med af uttryck i gamla Westgöthalagen velat se bevis för dess urminneshäfd, och hvilken således ej kan anses tillhöra det i motionen öfverklagade sträfvandet under de sednare åren att till skattfria binäringar för landtmännen förvandla stadsmanna-yrkena, hvilket motionären uppgifver hafva namn af näringsfrihet, dels icke trott sig böra föreslå någon förändring med nämnde handel, enär, Bih. till R. St. Besv. och Ekon.-Uttkottels Betänkande, N:o 43. under en lång följd af år, lagstiftningen derför blifvit af både Konung och Ständer bibehållen, oaktadt de olägenheter, sorn dermed äro förknippade. I betraktande af dessa har det ock synts Utskottet betänkligt att tillstyrka en utvidgning af rättigheten att genom kringbärande utbjuda varor till salu, då Utskottet anser sådant kunna leda till ytterligare oskick. Hvad åter angår den underlägsenhet, som, enligt motionärens förmenande, fabrikantens tillverkningar skola röna i tällan med landtmannens, har det förekommit Utskottet såsom af en öfver hela Europa utbredd erfarenhet vitsordadt och såsom ämne för serskildt bitter klagan bekant, att fabrikernes ojemn* förliga öfverlägsenhet i användning af naturkrafterne, med ständigt ökadt öfvervälde, är på väg att utöda husslöjden. På dessa grunder, anser sig Utskottet böra instämma uti hvad Allmäiiua Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistförflutna Riksmöte i samma fråga anfört, att nemligen det åberopade Kongl. Reglementet af den 27 October 1749 synes lemna näringsidkarne tillräcklig utväg till afyttrande af deras fabrikat; och finner Utskottet fördenskull sig icke kunna tillstyrka bifall till motionärens förslag om rättighet för nämnde persouer att jemväl i husen kringbära och afyttra sina tillverkningar..
Detta är en orsak, hvarföre det ej är farligt att bifalla Utlåtandet. Jag hemställer dernäst till Herrar Militairers bedömande, om man icke, derest man skall taga utom beväringsåldern, endast finge lega sådana, som äro öfver s5 år gamla. Jag tror dock ej, att det är vid den åldern, som man helst önskar få Recruter. Månne man icke önskar få personer, sorn äro under 25 års ålder, och hvilka äfven derföre äro skickligare att lära sig. Jag finner således ingen fara för landet uppkomma genom bifall till detta Utlåtande. Grefve Brahe: Jag anhåller att få fär sta uppmärksamheten deruppå, att när BoudeStåndet antog förslaget om Beväringen , var det med det uttryckliga förbehåll, alt Extra Roteringen skulle utgå, innan någon klass af Beväringen uttogs. Friherre Wrangel: Då Beväringen 1812 beslöts, skedde det utan vilkor. Jag anhåller om bifall å Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderska - Den 3 Julii. pet och Adeln behagade bifalla EkonomiUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde Proposition till afslag å EkonomiUtskottets berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Wrangel begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog följande Voteringsproposition: Den, som bifaller Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande, rörande yrkad rättighet för Extra Roteringsskyldige, att anställa legning inom Beväringsåldern, voterar Ja 5 Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Hvilken Voterings-Proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs. Sedan 4r> 43» 4^ och 44 §§. i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 8 eftermiddagen, och befunnos efter voterin - Den 3 Jul i i.
12g5 hvardera skulle disponeras till Vesterbottens 2:ne Häradshöfdinge - Beställningar, hvaremot, då Häradshöfdingen Furtenbach, från tjensten afgår, hans nu innehafvande Lön komme att till Statsverket indragas. I följd af allt detta har Kongl. Maj:t fordrat uppförande på Stat, af Löner och Boställspenningar, för de inrättade nja Häradshöfdinge-Tjensterne ; Och som klyfning al omförmälde Domsagor, såsom ofvanberördt är, af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvats nödvändig och tillskyndar Staten föga ökade kostnader, enär eljest oundvikliga utgifter till Brottsmals - Domare deremot nu känna besparas, samt den ifrågastälde aflöningen öfverensstämmer med hvad som i allmänhet bestås Tjenstemän af denna egenskap; så har Statsutskottet skolat tillstyrka till uppförande på Ordinarie Staten, under 2:dra Hufvud-Tituln, utöfver hvad förut finnes anslaget, för en Häradshöfding i Helsingland 75 R:dr i Lön och 10 R:dr i Boställs-penningar samt enahanda belopp för en Häradshöfding i Westerbotten, hvarförutan skulle komma att på allmänna Indragnings-Staten upptagas Lön och Boslällspenningar för en Häradshöfding med 85 R:dr, att vid Häradshöfdingen Furtenbachs afgång indragas. 4:0 Likaledes hafva till uppförande på Stat blifvit uppgifne arfvoden till Hof-Cancellers-Ämbetets Ombud vid Boktryckerierne i Riket, efter särskilda Nådiga förordnanden och Kongl. Brefvet ftf den 22 Maji 1819. I2q6 StalsUt skottets Betänkanäen.