Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjöförsvars-Departementets anslag. Se Hufvudtitel 5:te. Sjömätningar och Sjö-Chartce-Verk> om kostnader derför. Se Anmälan 15. Sjö-Tullsmedlen. Se Statsverket, dess Inkomster sid* 10. Skara Stifts Stipendii-Cassa. angående" ett balanceradt lån derur. Se Anmälan 97. Skatt för bränvin, som exporteras, om restitution af sådan. Se Bränvin. Skatte jemkning öfv er hela Riket, angående. Se Grundskatterne. Skeppare, ålderstigne, om deras företrädesrätt till .Fyrmästare och Lots-Åldermän m» fl. tjen,ster .. Skiften och Afvittringar, om anslagen derför. Se Hufvudtitel (3:te. Skif le skostnader, angående Boställshafvares befriande för erläggande deraf. Se Boställshavare. Skif tes stadgan, om ändringar deri Skog, skattehemmans, om inskränkning i rättigheten att nyttja densamma „ om en del Socknars i Dalarne rättighet att använda sådan. Se Dalarne» Skogar, Kronoj om utsyningsrätt å dem för Boställen. Se Boställen* Skogs • och Jägeri-Betjeningen. Se Jägeri-Betjeningen. ^ cr« C N:o g 3 2. f S S> prr1 >S CD JP B & ♦ ^ CD CD •* Borgare Staudet. V 45 i 45 b. A 44 b. ;t 44 A 44 bi’ 45 s. Skogsplanterings Cassans förräntande angele. Se Anmälan 33. Skolmästare-Skäppa till Rector och Collega Scholle i Westervik, angående befrielse för Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar i Linköpings Stift från utgörande deraf . om restitution af 10 års så beskaffad afgift till dessa 3:ne Församlingar . angående ersättning till hemmansegarne i nyssnämnde Församlingar för hvad de oriktigt i Socknegångs-Spannmål ut gifvit * Skol-Råd, om bildande deraf för hvarje Lärdomsskola .
Maj:t ansetts böra ega rum, icke blifvit vederlagdt, och den till stöd för anmärkningarne nu bifogade calcul så mycket mindre kan af Utskottet såsom bevisande antagas, som, en - a4 Stats-UtskoCCets Utlåtande, IV.-o 202. ligt densamma, minskningen i materiel-kostnaderne för en bevärings-exercis till den af Utskottet föreslagna tid af 12 dygn endast skulle blifva 10 procent af det för den utsträckta öfningstiden af 21 dygn nödigt ansedde belopp, hvarigenom den återstående summan, fördelad på det calculerade antalet bevärings-skyldige, skulle utvisa en materiel kostnad per man för hvarje dag af omkring 20 sk. Banco, oberäknadt den ökade kostnad, som uppstår genom den af Kongl. Maj:t, i sammanhang med extra Stats-regleringen, framställda nödvändigheten att complettera beklädnads-förråden för den dass af Beväringen, som årligen skall exerceras, för hvilket ändamål Kongl. Maj:t äskat 186,000 R:dr, motsvarande 37,200 R:dr -årligen, har Utskottet icke funnit sig böra frånträda sitt förut i denna punkt afgifna yttrande; hvaremot och då den del af de Kronan besparade rotefrihets-afgifter, som, enligt Utskottets Utlåtande N:o 64, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster, skulle uppföras å den 3:dje Hufvud-Titeln, rättligen synes böra disponeras i och för Arméens materiella behof, Utskottet tillstyrker, att här må under benämning: ”af rotefrihetsafgifte me till Arméens materiella behof” uppföras ett belopp al R:dr 22,500, emot det att det till försvarsverket i allmänhet eller Kongl. Krigs-Collegii Departementer beviljade anslag förminskas med en motsvarande summa, och således kommer att utgöra endast 644,166 R:dr 32 sk. Serskildt har, i anledning af Utskottets hemställan, att anslaget för Topografiska Corpsens arbeten må, såsom tillförne, uppföras å Kongl.
St:r påräknat, så har taxeringsoch pröfningskomitéen rättat sig derefter, och i st. f. att efter sitt samvete taxera till verkligt värde och inkomst, så har man taxerat till det värde och deri inkomst, som man trodde med förstnämnde proc skola lemna den äskade summan. Man har vidare sagt, och den siste falaren har derpå lagt mycken vigt. att man i föregtde bevilln.-förordn. hade summan utsatt och att man icke borde ändra redan befintlig lag. Det är ganska fägnesamt att höra så konservativa åsigter frän det hållet; men emellertid lärer val hvarken harr eller någon annan neka att, om skäl anföres för en förändring, så bör densamma försiggå. Ett skäl har jag nu redan anfört 2:ne gånger, ett annat som gör att nu ifrågav:de författn. alldeles icke är att förlikna med den förutvrde, är att grundlagen blifvit förändrad. Eril. den gamla grundlagen var nemi. bevilln.-törordmn dcd i och med detsamma riksdag inträdde; enl. den nya behöfver icke ringaste förändring ske i bevilln.-föiordn:n; något betänk, derom behöfver icke ifrågakomma, såvida det icke föranledes af motion inom Stånden eller Utskit. Således kan ganska lätt hända att vid en annan riksdag något förslag icke behöfver förekomma i afs:de på bevilln:n, sedan nuv:de grundlag infördes. Jag anser äfven det inkast ganska riktigt, som en talare förut framkastat, nemi. ntt om det vore så särdeles nyttigt att få in den summa, man påräknar, i bevilln.- förordnm, hvarföre icke då i tulltaxan och karta-sigillata-förordmn inrycka hvilken summa man tänker uttaga i denna bevilln. Denna förordn. är således icke ett hugskott, såsom man behagat kalla den, utan grundad på skäl och bevis. Då den dessutom är bifallen af 3:ne Stånd, så torde all diskussion vara öfverflödig. Jag anhåller således om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner:
Med anledning af Herr Grapengiessers ofvanberörde motion och den deri uttalade åsigt om behofvet af en allmännare granskning af ifrågavarande Kongl. Förordning, och ehuru den af honom åberopade reservationen synes hafva tagits i betragtande vid utfärdandet af nu gällande Författning, hvarifrån den bufvudsakligast skiljer sig i yrkandet af en, utöfver hvad Författningen medgifver, ytterligare utsträckt visitationsrätl, så väl i afseende å behörigheten att anställa undersökning efter olofligen infördt gods, som ock i fråga om de ställen, hvarest sådan undersökning må ega rum, hafva Ulskotten likväl företagit en sådan granskning och derunder ansett sig höra föreslå de förändringar uti samma Kongl. Förordning, som uti hosföljande förslag finnas intagne. Bev.~ Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-ll4ikot’sns B< ttinkanåcj N:o r!. 3 Hvad åter angår öfriga här ofvan anförde motioner, åsyftande ett upphäfvande af de §§. i Förordningen, hvilka medgifva så kallad lius-visitation efter tullförsnilladt eller till införsel förbudet gods, få Utskotten, som, enligt hvad förslaget närmare utvisar, icke trott sig böra tili detsamma tillstyrka bifall, i korthet redogöra för de skäl, hvarpå Utskotten grundat denna sin öfvertygelse. Det är nemligen af erfarenheten ådagalagdt och allmänt erkändt, alt, genom de vid Rikets vidsträckta kust anställde tullbevakningar, fullkomlig säkerhet mot öfverträdelser af Tull-Taxans föreskrifter icke kan beredas, och att således ingen åtgärd skulle förmå gifva dessa föreskrifter en för de inhemska näringarnes skydd nödigkraft, derest olofligen infördt, vare sig förbudet eller tullbart, utländskt gods, oaktadt förekomne anledningar att sådant funnes på ett eller annat ställe undandöljdt, icke skulle kunna derstädes eflerspanas. Alt ett stadgande härom vore stridande mot den af tvänne motionärer åberopade 16 §. Rege^ rings-Formen, hafva Utskotten så mycket mindre kunnat finna, som en, i stöd af gällande
Alla de, som ega någon erfarenhet i dessa ämnen, lära medgifva, att hufvudföremålet för kristlig upfostran är sinnets uplyftande till Gud, för kristlig undervisning åter kännedom om Hans i Ordet uppenbarade vilja. Verksammaste medlet i förra hänseendet utgöres af bönen, sagd eller sjungen, jemte fromma föräldrars och lärares föredöme och umgängelse; i det sednare åter gifves intet annat medel än läsning och förklarande af den Heliga Skrift. Anser man, efter användandet af dessa på gudomlig grund hvilande medel, ytterligare nödigt att bibringa folkskolans lärjungar ett i system bragt, skriftligt sammandrag af de heliga sanningarne — en nödvändighet, som ej erkännes i åtskilliga andra länder, t. ex. i det uplysta Wurtemberg, der presten, åt hvilken kristendomsundervisningen inom folkskolan är updragen, fullgör detta updrag fritt, utan formulär — så har man i Luthers lilla kateches en lärobok, så mycket lämpligare, som den inom vår kyrka har karakteren af symbolisk bok. Den kan och bör, enl. min tanka, bättre än någon annan ersätta den Lindblomskas plats, under förutsättning, att den begagnas mindre såsom en utanlexa för barnen än såsom en ledning för läraren. Då deremot utanläsning kommer i fråga, bör en sådan anbringas på sin rätta plats, d. v. s. så, att icke blott minnet derigenom upöfvas, utan ock, hvad vigtigare är, den sedliga kraften deraf varder stärkt, och det utanlärda må kunna utgöra en andlig vägkost för lifvet. Erkännes detta, så bör man inse, att valda bibelspråk och psalmverser utgöra vida lämpligare föremål för utanläsning än de mer eller mindre lyckade definitioner, som förefinnas i den anbefallda katechesen. Till stöd för denna sats utbeder jag mig att få anföra ett vitsord, hvars vigt af ingen inom eller utom RiksSt:n lärer jäfvas. Vitsordet är afgifvet af Gr. Rudenschöld och lyder sålunda; 508 Den 29 November e. m.
Stämpeln å underdåniga deduktioner och kontra-deduklioner, hvilken utgår dels i stället för deduktions-afgift, enligt nu gällande författning, pag. 21, med 3 R:dr, dels såsom egentligt stämpel-papper, enligt stadgandet, pag. 6, i nuvarande författning, med 2 R:dr 25 öre, eller tillhopa med 5 R:dr 25 öre, har Utskottet föreslagit till 5 R:dr, med tillökning af 2 R:dr för hvarje ark utöfver det första. Öfriga i denna § upptagna bestämmelser äro lika med dem, sorn igenfinnas pag. 6 i nuvarande författning. § 6. Under denna § har Utskottet i alfabetisk ordning sammanfört de stadganden, som finnas intagne pag. 6—13, 211, samt 34—38 uti nu gällande författning; och skall Utskottet här hänvisa till de ställen uti sistnämnde författning, som motsvara de af Utskottet införda bestämmelser. Bevis af Justitie-Stats-ministern på anmälan om tidningars ulgifvande; se pag. 21. Bilbref » 6. * Borgarebref » 6,7. För borgarebref har Utskottet utjemnat stämpeln till närmaste riksdalertal, på sätt af förslaget närmare inhemtas; hvarjemte benämningen kofferdi-skeppare ansetts böra uteslutas, då rätta benämningen är sjökapten. I afseende på stämpeln å bouppteckningar, hvarom stadgas pag, 10 och 11 i nu gällande författning, har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att då hehållna summan faller inom en högre sifferklass, den för hvarje fulla 100 R:dr Bevillnings-Ulskollets Betänkande M 22. 19 stadgade stämpel-afgift endast drabbar den del af behållna boupptecknings-summan, hvarmed denna öfverstiger den närmast lägre sifferklassen, och att bouppteckningen i afseende på det belopp, hvarmed den understiger förstnämnda siflerklass, skall förses med stämpel-papper efter de för lägre sifferldasseruu stadgade afgiftsbelopp.
Gårdfarihandeln, i och för sig sjelf, fastän underkastad äfventyr och förluster, inbringar visserligen, oberäknadt den vinst förläggare och tillverkare åtnjuta, en icke obetydlig årlig inkomst åt de Trenne Härader hvarifrån Gårdfarihandlande egenteligen utgå; men ungefärliga beloppet af denne inkomst är svårt att utfinna; Dock torde man kunna antaga det, i medeltal till 80 å 90,000 Riksdaler. Hcindtv erker ier j på Landet. Enligt för sista året af detta qvinqvennium, eller i83i, till Kongl. Commerce-Collegium ingången berättelse om Fabriker, Manufacturier och Handtverkerier i Länet, funnos samma år på Landsbygden 221 Skräddare, Skomakare, Smeder, Murare och Glasmästare med Gernings-bref; hvarförutan 38 personer der arbetade på egen hand i andre handtverksyrken. Likväl är ögonskenligt att det Skomakareoch Skräddare-arbete som erfordras, för på Landsbygden af detta Län bosatte 190,000 Menniskor, icke möjeligen kan bestridas af det, jemförelsevis inskränkta, antal Skomakare och Skräddare som betala gerningsören och öfrige utskyldev i och för handtverket, äfvensom det synes vara klart, att handt - verksamheten af andre slag pä Landet erfordras vida utöfver livad öfrige der boende handtverkare kunna tillverka och hvad Städernes handtverkare dit aflåta.
Bålh, angående skriftliga berättelsers utfärdande uti lagvadda och instämda rättegångssaker hos Ho/Rätt, samt hos RddstufvuRätt i de Städer, der KämnersRätt är, matte upphöra att vara gällande. Motionairen har yttrat sig anse nyssnämnde berättelser vara att hänföra lill sådane i 1734 ars lag föreskrifne ordningsoch säkerhetsanstalter, hvilka, ehuru tvifvelsutan beböflige a den tid , då lagen stiftades , likväl numera , i löljd af ökad upplysning och en allmännare juridisk bildning , skola vara ej blott ogagnelige och öfverflödige, utan till och med skadlige, och derföre böra afskaffas, Man hade med dessa berättelser åsyf« LagUtskottets Betänkande Nio 14^ 15 fat, atf förekomma uppsålliga eller ouppsåt1 i ga misstag vid sakers afgörande af domaren i andra och tredje instancen samt att bereda säkerhet för pjrterne att blifva dömde efter hvarje saks hos första domstolen och vid ändrings sökandet utredda förhållande. Men om man nu kunde antaga, att icke någon domare för närvarande finnes eller' hädanefter kommer att finnas så okunnig eller oskicklig, att han ej förstår rätt uppfatta den Sak han skall afdöma , och gifva den rigtig rubrik , eller så djerf och föraktlig , att han söker genom en falsk framställning af tvistefrågan bereda ett mot sakens förhållande och rättvisan stridande beslut, och om man derjemte måste medgifva , att alla classer af Sveriges invånare befinna sig, i jemförelse med andra länders invånare, pi en förvånande höjd af juridisk bildning och deraf följande förmåga att bedöma och iakttaga egne och andras rättigheter, då de blifva föremål för tvist , så syntes det ej kunna bestridas, att behofvet af den med berättelser åsyftade controll ej mera är för handen.
Men erklinner man riktigheten, af det ofvin sagda, kan man ej undra p&amp; om de svenska kvinnorna i jämförelse med de danska, tyska, .finska gro slöa för de politiska frågorna. V i r t nationella lif har ju varit så, lugnt, så, oantastadt, så föga ägnadt att vacka ett lifligare. intresse. De nationella kanslorna hade visserligen svallat upp på sextiotalet under slrandinavismens tryck, ' men efter denna springflod utan resultat, hade de sjunkit ned i ebb så låg, att något liknande sällan sports. De voro likväl ingalunda borta, d,e funnos på djupet, d&amp; och då trädde de fram, och nu, i våra dagar, g i r åter en svallviig d fosterländskhet genom ' vårt folk. Det lcunde i längden ej blifva oberördt af de europeiska stromningarna, och niir stormarna hotade det Bottniska hafvets östra kust, d&amp; m&amp;rktes dyningarna afven p&amp; den vestra. Denna fosterlänasks rörelse viga, vi ej tillmäta niigot, I. särdeles högt varde, därtill är den tyvärr alltför mycket bunden vid politiska partier, men betydelselös är den i hvarje fall icke. Sveriges kvinnor hafva tagit en verksam del i de fosterlandska strömningarna, och deras inlägg gr kanske den vackraste sidan daraf. Kvinnorna hafva lättare kunnat frigöra sig från partihiinsynen eller egennyttan, de hafva kunnat oberörda af andra politiska frågor ena sig i kalrleken till f osterlandet. Till och med under den likgiltighetsperiod, hvarom vi ofvan talat, innehöll » Tidskrift för hemmets, den tiden den svenska kvinnans enda organ inom pressen, varma fosterländska artiklar, väl agnade att hos kvinnorna viklca och höja intresset för lösningen af landets lifsfrågs: dess försvar. Det var äfven hufvudsakligen på kvinligt initiativ Sverige kom att ingå i den internationelle föreningen fiir sjukvkrd i fält:, Röda korset^. Hos många kvinnor ha ock genom tal och skrift den från » Tidskrift för henimet » utgångna tanken hållits vid lif, att den svenska kvinnan borde aftjäna sin viirnplikt genom att ~~tbildas till sjuksköterskans kall.
Då de begge föregående §§, som handla om taxering af fast egendom, nemi. 2:dra och 3:dje, blifvit återremitterade, hemställer jag, om det icke vore skäl att låta 4:de och 5:te §§:na följa med. Gr. af Ugglas: Jag vill visserligen icke mycket för länga diskussionen, synnerligen i detta fall; men jag kan ej underlåta att uttala den mening, att, om återremiss från R. o. Ad. skall ske af denna §, borde Utsk-.t åtminstone kunna af det medföljande diskussionsprotokollet inhemta hvad denned varit åsyftadt. Jag hemställer derföre till Gr. Sparre, om han har någonting emot den grund, efter hvilken taxeringen skulle ske, i hvilket fall han bör upgifva sina skäl, så att Utsk:t må komma att taga dem i öfvervägande. I annat fall har Utsk:t ingenting att rätta sig efter. Gr. Sparre: Jag har redan uppgifvit orsaken, hvarföre jag begärt återremiss. Dä här är fråga om en helt och hållet ny Bevilln:sEdrordning, och man redan återremitterat de 2:ne §§, som innehålla det egentliga nya, så kan jag icke finna, hvartill det skulle tjena att bifalla några af de följande. Då Utsk:t i alla fall skall taga detta kapitel i förnyadt öfvervägande, anser jag lämpligast vara, att TJtskrt då har fria händer att göra de ändringar i de följande §§na, som af återremissen af de föregående kunna föranledas. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till och dels 86 Den 12 Maj e. m. återremiss af ifrågavarande morn., hvarefter H. Exg. framställde proposition å bifall till momentet, och då dervid svarades åtskilliga både ja och nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Hamilton, Malcolm 'Walter, begärde votering.
Mera än förr fordras nu af en god fruntimmersskola, att den skall söka hos sina elever inplanta sann religiositet, ordnade kunskaper och sinnelagets allvar. 3a Då denna förbättrade undervisning, först under skydd af framlidne Erkebiskopen Doktor Waltin, satt i verksamhet af Professoren Doktor Fryxell, redan varit tillämpad under halftannat decennium, varit begagnad i många flickskolor, och öfver allt visat goda frukter, torde tiden vara inne att åt densamma, genom statens mellankomst, för framtiden gifva stadga och utveckling. Men då fruntimmersundervisningen, just för att så mycket som möjligt hållas inom det husliga lifvets krets, i allmänhet icke bör vara föremål för statens direkla omsorger, torde staten böra inskränka sin åtgärd till inrättandet al en normalskola , som på en gång genom sin föresyn kan verka på rigtningen af fruntimrens bildning och utgöra en anstalt, der lärarinnor kunna danas och erhålla vitsord om sin skicklighet. Gagnet af en sådan åtgärd torde ej kunna jäfvas, ty ehuru flickpensioner uppkomma i nästan hvarje stad, följa de personer, hvilka inrätta dem, sällan någon genomtänkt plan, och ega ej heller något mönster, hvarefter de kunna gifva dem form. Funnes deremot en af staten erkänd bildningsanstalt, så kunde med skäl begäras, att den, som vid grundläggandet af en flickskola, ville påräkna förtroende, borde förete vederbörligt intyg om i normalskolan erhållen kännedom af undervisningsmelhoden i de ämnen, som höra till en mera grundlig uppfostran. I en icke aflägsen framtid skulle derigenom uti rikets särskilda orter kunna påräknas kunniga och erfarna personer till ledarinnor af fruntimmersskolor. Äfven de föräldrar, hvilka ej ville eller kunde begagna sådana skolor för sina döttrar, men ej utan andras biträde kunde meddela dem den undervisning, de behöfde, skulle hemta gagn af en normalskola, genom den ledning vid valet af lärarinna för deras barn, som skolan kunde lemna, då, under nuvarande förhållanden, föräldrar och målsmän sällan kunna erhålla tillförlitlig visshet om en sökandes kunskaper och skicklighet. Funnes en af staten inrättad normalskola, så kunde föräldrar fordra och få säkra betyg till stöd för sitt omdöme.
Men då grundlagen likväl icke innehåller något uttryckligt förbud häremot, vill jag ej i mitt erhållna afsked frän Statsrådsembetet söka ett skydd mot det slags opinionsyttring, hvilken Utsk. genom sin anmärkn. afgifvit. Deremot tror jag mig ej höra underlåta att i ett annat hänseende göra en erinran mot Utsk:s sätt att förslå och tillämpa Reg.F:s 107 §. För hvar och en, som med uppmärksamhet genomläser denna § och jemför den med den 100, måste det genast röja sig, att, såsom ock i synnerhet af en bland reservanterna mot Utsk:s mern. blifvit anmärkt, en väsendtlig skillnad äger rum mellan dessa grundlags§§. Då nemi. i den 10Ö § är fråga om uppenbara öfverlrädelser af Rikets grundlag, eller allmän lag, sä är klart, alt en enda sådan öfverträdelse, såvida den i sjelfva verket är uppenbar och otvifvelaktig, måste utgöra för Const.Utsk. en tillräcklig och fullgilltig anledn. till anmärkn. emot den eller de Statsrådsledamöter, sorn begått denna öfverträdelse. Deremot då Reg.F:s 107 § icke handlar om beifrandet af lagstridiga åtgärder, utan om en anmälan till R. St., att en eller flera Statsrådsledamöter, uti deras rådslag om allmänna mätt och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, måste det vara tydligt för hvar och en, som besinnar, huru svårt och nästan omöjligt det ofta är att med full säkerhet afgöra, huruvida en viss åtgärd öfverensstämmer eller ej med Rikets sannskyldiga nytta, att en sådan anmälan, åsyftande alt bereda en eller liera Slalsrådsledamöters entledigade ur Statsrådet, icke skäligen eller rimligen skulle kunna grundas derpå, att Statsrådet, eller någon ledamot deraf, i hänseende till ett enda mindre betydande mål, råkat vara af annan tanka än det Den 5 December. det granskande Ulsk., ronde hvad som är för Riket nyttigt eller skadligt.
Derefter har diligens-inrättningen oafbrutet bestått, ehuru till ganska tarflig, om någon, vinst för bolaget intill detta år, då, i anledning af jern vägsbanans anläggning mellan Arboga och Orebro samt Töreboda och Göteborg, anstalten i den utsträckning den var anlagd, befanns öfverflödig och i stället särskilda diligenser inrättades pä mellanstationerna emellan jernvägarne, i förening med befordring af paketer, på Kongl. Postverkets bekostnad, ehuru antalet af platser för passagerare nu är vida mindre än förut egde rum. Följden häraf har blifvit, att det gamla diligens-bolaget måst inställa sin rörelse, sedan statsbidraget upphört. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 230. 435 Den person, som emellertid under största delen af den förflutna tiden, eller ifrån och med år 1837 och hitintills, i egenskap af Kamererare förestått diligensbolagets hnfvudkontor och besörjt kommunikationens oafbrutna gång. till allmän belåtenhet, har nu igenom denna förändring gatt miste om sin framtida utkomst, nemligen Herr Johan August Furstenhoff. Det lärer väl svårligen kunna lyckas för den, som åt en allmänt gagnelig inrättning offrat hela sin medelålders kraft och verksamhet, samt under en trägen sysselsättning förspillt sin helsa, att kunna vinna någon ersättning för sitt arbete, derest icke Rikets Ständer, med behjertande af dessa omständigheter, träda emellan; och som den upphörda diligens-inrättningen, ehuru besörjd af ett enskildt bolag, onekligen åstadkommit allmänt gagn, utan särdeles uppoffring ä Statens sida, tager jag mig friheten föreslå, det Rikets Ständer behagade, till nämnde inrättnings förenämnde väl vitsordade Föreståndare, hvarom närlagde betyg bär vittnesbörd, tillslå å allmänna indragningsstaten en årlig pension af 1.200 R:dr R:mt.” Ilärförutan torde vara mig tilläfet, att anföra följande, såsom ytterligare styrkande befogenheten af det gjorda yrkandet.