Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke föreslagit, nemi. att granskningen af Statsråds-prot. icke föranledt till någon åtgärd, Borgareoch BondeSt:n skulle af detta jemkningsförslag blifva lika litet tillfredsställda, som med det första skrifvelse förslaget, emedan deras afsigt var just den, som i deras beslut blifvit uttryckt, nemi. att få sina beslut i decharge-frågan uti skrifvelse-förslaget och riksd.- beslulet införda, hvarföre Utsk., till svar på äterremissen, förklarade sig desto mindre finna skäl att begagna andra ordalag för ändamålet, än de, Utsk. redan hade användt, som dessa ordalag, utan att vidröra något enda Stånds beslut, endast berättade i de allmännaste ordalag ett gifvet faktum; men när icke ens denna framställning af Utsk. hos de ifrågavande båda Stånden vann gehör, utan Utsk. i stället fick från dem emottaga prol.-utdr., innefattande rent af ett föreläg gande att Utsk. skulle tvert emot de två öfriga Stms beslut införa uti de ifrågavande handlingarne, de och de ordalagen, dä kunde icke Utsk. underlåta att, med tillämpning af 73 § Riksd.Ordn., göra hvad Utsk. har gjort, ehuru det icke undföll Utsk. alt åtgärden är i högsta måtto ovanlig och Utsk. gerna skulle hafva önskat, att en sådan åtgärd aldrig behöft ifrågakomma. Lagligheten af Utsk:s handlingssätt i detta fall är likväl gifven och bestämd samt kan icke, med antagande deraf, alt grnndlagarne skola efter deras ordalydelse tolkas, i någon måtto bestridas. Jag inlåter mig för öfrigt icke i något förslag lill hvad R. o. Ad. i detta fall må göra. Den enda 24* 372 Den 22 Augusti. önskan i detta afseende ifrån min sida, vore blott den, att man kunde komma lill åtgärd, hvarigenom man visade de (venne Riksstånd, som på sätt nu skett gått tillväga, att de icke ega rätt, att, tvertemot grundlagens tydliga stadgande, öfver de tvenne andra RiksStånden uiöfva någon suprematie. Allt hvad Gr.
Det var en kamp oss emellan, mellan mig, som ville föra oss åter till lifvet, och henne, som ville stanna kvar i den tankekrets, hvilken långsamt dödade hennes lif. Den fördes stilla och segt, och med hvarje dag fjärmade den oss mera från hvarandra. Den bröt ut i små, skarpa ord, hvilka sades i förbigående och sutto kvar som hvassa broddar hvilka vid minsta rörelse gjorde ondt, och som framkallade nya ansträngningar för att blifva den gamla svedan kvitt. Det blef en strid, där jag stundom trodde mig kämpa med kärlekens vapen för att återvinna vår lycka, stundom åter afsiktligt drog blankt för att hämnas mig själf. Det var en strid, som bröt ut i full låga, när min hustru en dag sade till mig: »Har du tänkt på, hur det skulle ha varit, om John dött, innan vi lämnat Stockholm?» Jag förstod henne icke, utan svarade endast: »Om du kunde låta bli att ständigt tänka på John!» »Det vet du, att jag icke kan,» svarade hon. »Och att jag icke vill. Men om han dött då, när vi voro som mest inne i det lif, vi då lefde ...» Hon tystnade, och jag förstod, hvad hon ville säga. Jag förstod, att det var en vink, hon gaf mig, och att den var gifven af kärlek. Men jag var så pinad af detta eviga enahanda, som gjorde allt grått i grått, att jag liksom icke ville förstå henne, och jag svarade därför ironiskt: »Du menar, att hans död då skulle lärt oss att älska hvarandra, medan det nu är tvärtom.» Jag såg hur hennes ansikte liksom stelnade. Men i samma nu flög en vredesglimt öfver hennes drag, och hon svarade: »Det är roligt att höra, att du förstår mig.» Hon sade detta med en min, som om hon beräknat, hur hvasst hennes ord skulle träffa, och en stund sågo vi hvarandra in i ögonen med blickar, hvilka glödde af ett gryende hat.
Och om också de vid denna Riksdag förnyade motioner om förändring för sättet för kungörelsers uppläsning skulle virma en lyckligare framgång än förr, borde i alla fall, efter Hr Prostens tank#, någon utväg till undanrödjande eller åtminstone förkortning af den tidsutdrägt, som ett 10 å aorfalldigt upprepande af berörde vitesförbud, hvilk#* innehåll nästan är alldeles enahanda, åstadkommer, påtänkas och föreslås. Det säkraste medlet till vinnande af ett sådant ändamål, vöre väl i Molionairens tanka, att allmänna Lagen stadgade, för all åverkan å andras egendom ett så högt ansvar, att serskildta vitén befunnes öfverflödiga och kunde alldeles förbjudas. Men för den händelse, att man ansåge frågan härom böra hvita, till dess det nya Lagförslaget komme att pröfvas och antagas, har Herr Prosten föreslagit tvänne alternativ, antingen att vitesförbud kunde, i likhet med inteckningar, anses gällande för en tid af 10 år, så att, när ett af Domaren stadgadt vite vore, genom resolutionens upp - 33 samt Allm, B»i9. o. Occ. U sk. U ti N!» u. läsande, kungjordt, och betyg deröfver påtecknadt, samma vite borde för följande decennium tjena till ofelbar efterrättelse, och förnyelsen deraf först efter förloppet af denna lid sökas, i Rättens Protocoll antecknas och åter kungöras, för att på lika lång tid å nyo gällande anses; efter hvilken både vid Rätten och inom Kyrkan gifven offentlighet åt förbudets innehåll, någon okunnighet derom icke kunde förebäras; eller också, att vites-Protocollen, som nästan ordagrannt innehålla alldeles detsamma, måtte sålunda publiceras; ''Följande vites-Protocoll varda härmed afkunnade nemi.” ”1:0
Riksgälds-kontoret af den vid hvarje års slut uppkomna behållning utaf inkomsten genom statens hela jernvägsrörelse, hafva Fullmägtige i Mars månad sistlidet år från Chefen för statens jern vägsby ggriadcr emottagit 50,000 R:dr, eller den vid 1860 års slut befintliga kontanta behållningen af det öfverskott, som genom trafiken å statsbanorna under samma år uppkommit. Likaså har, under Februari månad innevarande år, en summa af 200,000 R:dr, motsvarande den kontanta behållningen vid 18G1 års slut af årets trafikinkomst, till Riksgälds-kontoret öfverlemnats. Vid de sålunda verkställda levercringarne är af Chefen för jernvägsbyggnaderne upplysningsvis anmäldt, att omkring 285,000 R:dr utaf de 2 sednast förflutna årens inkomst af statsbanorna användts till inköp af reservdelar samt andra behöfliga materialicr och effekter; hvadan det verkliga öfverskotta! af trafikirikomsten under år 18G0 uppgått till ett belopp af 195,000 R:dr; och skulle trafikbchållningen i materialier och penningar vid 1861 års slut i sjelfva verket utgöra omkring 340,000 R:dr. Med iakttagande af de uti Reglementets 221 och 225 §§ meddelade föreskrifter i afseende på förräntningen af RUcsgälds-kontorets kontanta tillgångar, intill dess de behöfva att till förestående utgifter användas, hatva Fullmägtige under nästan hela den tid denna berättelse omfattar, kunnat i låneväg tillhandahålla allmänna rörelsen ganska betydliga belopp dels genom de medel som influtit utaf 1860 års jernvägslån, och dels genom de från Kongl. Stats-kontoret erhållna öfverskott å statsinkomsterna samt anvisade tillgångar för do från Riksgälds-kontoret utgående statsutgifter. Under hänvisande till de uti rcvisionsberättelserne intagne, mera omständliga uppgifter angående de summor, som unior hvarje qvartal af revisionsåren blifvit genom utlåning tillsvidare förräntade äfvensom sammanlagda beloppet af derunder efter föregångne uppsägningar återbetalda lån, hafva Fullmägtige ansett Bih. till Ii. St.
M:ts Bef:hde i Calmar Län föranstaltad, af visse utsedde personer förrättad, undersökning rörande Degerhamn, med dertill hörande Charta och andie handlingar, på grund deraf förnyat ofvanberörde deras om befrielse från tiondens erläggande gjorde underdåniga ansökning, deröfver ej mindre Kammaroch Bergs-Collegierne, uti gemensam skrifvelse den 22 Februarii 1825, än StatsContoret med infordrade underdåniga utlåtanden inkommit; hvarefter, och sedan K. M.t, genom remiss den 29 derpåföljde November,'anbefallt Dess Bef:h:de öfver Calmarc Län och Öland, att, i anledning af den 12 S t a t s - TJ t s k o 11 e t s i detta mai förekommande fråga, det uppmuddringen i hamnen vid Degerhamns lastageplats skall härrört af så kallade Kallfyrar eller utbränd skiffer från Ölands Alunbruk, samt så väl om förbud för framtiden emot sådane Kallfyrars utkastande vid stranden, som borttagande af de ännu der befintlige högar af dylika Fyrar, så att de ej af vågorna kunna bortföras, infordra Ölands Alunverks-ägares underdåniga förklaring och sedan dermed , jemte eget i anledning deraf i ämnet afgifvet utlåtande, till K. M:t inkomma. Efter det K.
Han låg då och hvilade sig på en soffa, och ett fruntimmer passerade just genom rummet. Hon gick fram till fönstret och öppnade det samt yttrade vänligt till honom: Nedsatt Modetidningen ensam. Som bekant har det lägre priset å Iduns Modeoch Mönstertidning hittills gällt uteslutande i samhand med prenumeration å tidIdun. Modetidingen ensam har så- lunda kostat 5 kr. för helt år och 3 kr. 75 öre för tre fjärdedels år. För att nu emellertid tillmötesgå en från mångfaldiga håll uttalad önskan, hafva vi nedsatt priset å Modetidningen ensam för årets tre sista kvartal till endast två (2) kronor. En hvar kan alltså erhålla en rikhaltig oeh väl utstyrd modeoch mönstertidning från 1 april till årets slut för det billiga priset af blott två (2) kronor. A t t detta ringa belopp mångfaldiga gånger uppväges af den stora nytta, tidningen gör sina läsarinnor, veta dc tusentals prenumeranter, som länge haft densamma till en pålitlig rådgifvare i hemmet. Obs.! Hvarje nummer innehåller ett 60- tal illustrationer samt en stor och rikhaltig bilaga med tillklippningsmönster och handarbeten. Prenumeration bör ske ofördröjligen å närmaste postanstalt, emedan upplagan är begränsad, och vid prenumeration bör å postanstalten hänvisas till Generalpoststyrelsens cirkulär n:r 20, där det nedsatta priset finnes intaget. Stockholm i mars 1893. Redaktionen. m O m sköldmör och Yalkurjor. Enligt fornkällorna af A. På goda grunder har den nyaste forskningen kommit till den slutsatsen, att sköldmörna i den nordiska folkföreställningen eller må- hända rättare i diktarnes fantasi, så att säga, lyfts upp till gudarnes boning, till Valhall, det sedan länge färdigdiktade Odinspalatset, där de manliga i strid fallna kämparne, einhärjarne, redan ansågos njuta sin sköna kamplön — där i detta ideal af ett jordiskt konungahof med dess ständiga välfägnad, dess ständiga strider. Här blef till sist alltså äfven kvinnan upptagen, den mannen i verkligheten likställda kvinnan, som stridt med vapen i hand vid hans sida. pris på ningen Därför bära sköldmögestalterna icke heller några mystiska drag; de sägas icke stamma från någon gudomlighet, från Odin eller Valhall.
Dertill kommer det döda försvaret (fästningarne) och sjöförsvaret, som med våra vidsträckta kuster är af synnerlig vigt. Blilver det nu krig, så måste vi uppsätta en armé om 50—60.000 man. Stammen dertill eger för närv:de fullgod beklädnad i förråden, utom i afseende å småpersedlarne, hvartill höra skodon, strumpor och skjortor, som äro ganska vigtiga, men som man ej gerna har i förråd, emedan sådant vore misshushållning. Till vårdande af truppens helsa, då den går i fält, anses det numera nödvändigt att hafva s. k. skeppstält, och sådana sakna vi fullkomligt. För vårt indelta infanteri ega vi i förråden fullt dugliga gevär, så att detta är tillräckligt beväpnadt, så framt man icke anser det nödvändigt att gifva det något sidogevär, t. ex. faschinknifvar, som ej finnas. Af trossoch fordonspersedlar hafva vi åtskilligt. Hvad beväringsmanskapet angår, så finnas i förråden beklädnadspersedlar åt 20—30,000 man, utom klädesbyxor, hvartill det dock finnes tyg i ordning, så att endast arbetet återstår. Kapotterna äro odugliga. Til! dess beväpning eger man gevär för den första uppsättningen och för en omgång till; men man antager såsom nödvändigt att, i händelse af krig, hafva tre omgångar i reserv. Artilleriet har tillräckligt många batterier, ehuru ej af refflade kanoner, hvilket dock icke är så farligt, emedan striden ännu icke är afgjord om företrädet af slätborrade eller refflade kanoner. För dess räkning skulle 7,000 hästar behöfva inköpas. Ingeniörmaterielen är högst otillräcklig. — Skall man nu uppsätta och mobilisera en armé af 50—60,000 man, så kostar det 20 millioner, och sedan den ryckt i fält eller gått öfver gränsen, så kostar den i underhåll 7 millioner i månaden. Kan och vill nationen göra dessa uppoffriDgar?
Efter motionärens tanka vore det nemligen antagligt , att hos dem, som erkände en sådan sin beklagansvärda belägenhet och önskade att derifrån befrias, men saknade förmåga alt aflägga detta begär, fylleriet öfvergått till en sjuklig drift, som icke utan orsakens undanrödjande kunde öfvervinnas; hvadan ock då genom oftanämnde kurs användande å sådane samhällsmedlemmar, en på andra vägar förgäfves sökt förbättring understundom kunde vinnas, hvaremot, i vidrigt fall, någon skada genom kurens undergående icke ansåges vara att befara, motionären funne det vara en christlig pligt att det ifrågavarande botemedlet använda. Flir sådant ändamål har motionären föreslagit, att, såvidt utrymmet på länslasaretterna sådant tilläte, den derstädes tjenstgörande läkaren måtte förpligtas att, på de för sjukes emottagande från kommunerna bestämda vilkor, använda den Schreiberska fylleri-kuren dels på dem, som sjelfve önskade att derigenom söka återställa den förslappade viljans kraft att emotstå dryckenskapsbegäret, dels ock pä sådane, som kunde af vänner och anhörige öfvertalas att, till förekommande af ytterligare fortgång på dryckeuskapens bana, underkasta sig läkarebehandling; och har slutligen motionären, jemte tillägg, det ansökning om intagande alt kuren genomgå i båda dessa fall torde böra ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, efter inhemtande af lasarettsläkarens yttrande, huruvida kuren utan men för drinkarens helsa och lif kunde företagas, egde alt frågan derom afgöra, anhållit att förevarande framställning, hvarigenom någon förändring af gällande lagstadganden icke åsyftades, måtte, såsom ett önskningsmål från Rikets Ständer, Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställas. Efter tagen kännedom ej mindre af dessa motioners innehåll, än ock af Högl. Lag Utskottets, i anledning af Herr Prosten Gellerstedts föregående framställning i ämnet, afgifne betänkande, får Utskottet till en början vördsamt förklara, att, såvidt dessa motioner afse förändrad påföljd för itererad fylleriförseelse, Utskottet anser denna fråga vara af den lagstiftningsnatur, att
Jag förenar mig så mycket hälldre med de värda Ledamöter, hvilka tillstyrkt bifall af Utskottets ifrågavarande Betänkande, som jag anser LandtRäntmästarnes sysslor, i anseende till den dermed förenade ofta betydeliga uppbörd, vara af en ganska ansvarig beskaffenhet, samt att Räntmästarne således böra hafva skälig utkomst, om de noga skola kunna uppfylla sina tjenstepligter. — Dessutom torde jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att en Räntmästare icke har någon annan utsigt till befordran, utan vanligen stannar innom samma krets och vid samma syssla han innehar, hvadan äfven i detta afseende synes billigt, att hans Löningsförmoner varda, på sätt Stats. Utskottet nu föreslagit, förbättrade. Herr Berghman: Den sista värda Leda - 408 Den 17 Februariit moten har anmärkt, att Räntmästarnes Tjenster medförde mycken ansvarighet. Jag har i mitt Memorial anfördt, att Vice Presidenter, Revisions-Secreterare samt Ledamöterne i Allmänna Beredningen och alla Rikets Collegier icke hafva större, men somlige väl mindre Löneförmoner än Landt-Räntmästarne, och månne icke, det oagtadt förstnämnde Embetsman såsom dömmande öfver Folks lif och välfärd, hafva vida större ansvar än de sistnämnde, hvilka endast befatta sig med Penningar. Jag får således anhålla att Betänkandet måtte afslås. Herr Grefven och Landt Mar si allt en gjorde Proposition till bifall af Stats-Utskottets ifrågavarande Betänkande. Ropades Ja och Nej. Friherre Hjerta, Lars: Utan att rätta mig efter de anonyma underrättelser Herr Berghman uppgifvit, åberopar jag hvad Friherre Drufva redan anfört. Herr Berghman har yttrat, att de i Ränterierne befintelige Bevillnings-medel oafkortade till Riksgälds-Contoiret ingå, samt att Remiss-Lag följaktligen derå alltid beräknas.
Sanitary Commission litdelade i penningar och varor icke mindre an 25 millioner dollars. ' Det ar med en viss själfförsakelse man företar sig att göra ett utdrag ur denna bok. Der finnes på hvarje sida saker som man ville taga med, som man har svart att lemna. Hur gärna skulle jag icke velat gifva en bild af kväkerskan, sjuksköterskan, mamma Bickerdyke, som lika litet Iiit inverka p&amp; sig af generaler som af doktorer - men som vann bbdas aktning, och som med sin breda humor, sitt ömma modershjärta var soldaternas afgud. Hon, som när hon alltför kraftigt ingrep i sjukhusens omgestaltning, på frigan hvem som gifvit henne denna ratt, helt lugnt svarade: " det har Gud Allsmäktign. Hon, som nar natten bröt in öfver slagfiiltet och alla andra sökt hvilan, ensam med sin lilla lykta vandrade bland de fallna for att an en gång vanda på de döda, resa på dem, skaka dem for att se om icke der fanns en flämtande gnista af lif. Hon, som nar hon nbgra &amp; r senare besökte ett talrikt militärmöte, var orsak till att det blef en stor uppståndelse nere vid dörren, d&amp; hon kom in. Ordföranden, som icke anade anledningen, bultade ursinnigt med sin klubba. Sliitligen skrek en röst: Mamma Bickerdyke ar har, och nu fick stojet fortfara. Alla soldaterna skulle omfamna henne. " Hvilket spekta.keln, sade föremålet - nmen så hk11 er då i styr, gossar. " " Du har blifvit hvit i hufvudet, mamma Bickerdyke, men vi känna nog igen dign, och de skäggiga mannen falde tårar. Om vi också inse att Mrs Livermore ser saker helt och hållet frfn en nordstat kvinnas synpunkt, så förefaller det. dock som om hon varit mycket noggrann i angifvande a f fakta. Man ffr genom hennes fraBmstallning en inblick i amerikanska förhallanden; man förstar i hurn hög grad hvar och en känner sig som medborgare, barnet och kvinnan likaväl som mannen.
Maj:ts nådiga skrifvelse, rörande ett förbättrad hushållning med Ekeskogarne. 3) Angående kostnadssuinmans anslående till en minnesvärd öfver Högstsalig Hans KgL Höghet KronPrinsen Carl August. 4) I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns Fängelse. 5) Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss angående ersättning till Häradsskrifvarne i Jemtland för dem anslagne, men ännu icke tillträdde Boställen. 6) Angående Kongl. Majrts Nådiga Remiss, rörande reglering af lönings-sättet föd LandsSecreteraren och LandsKammereraren i Jemtlands Län. 7) Af den 26 denne*, angående kostnadett till tryckning af TabellCommissionens afgifne Utlåtande och Tabeller. Från Allmänna Besvärs och EcOttotnie-Utshottem Af den 22 dennef, i anledning af väckte motioner om motsvarande skyldigheters uppfyllande af de Åboer, hvilka med bristande Tackjernsblåsning vilja bibehålla de åt Bergsman* Hemman från ålder beviljade förmåner, samt om inrättande af en Bergslag i Norrbottens Län. Den 29 Maji. 623 Från Statssamt Allmänna Besvärsoch EconomieUtskotten Af den 15 dennes, i anledning af Herr Munck af Rosensköld.*, Eberhard, Memorial, angående en tillräckligen vidsträckt Nederlags, frihet lör Stockholm, såsom correctif emot den Finska Handeln. Frän BancoUtskottet: Af den zz dennes, i fråga om förbättrad reglering rörande de från Banken utgående låne-biträden till understöd för nyttiga odlingar. Frän Lagutskottet: Af den 9 dennes, i anledning af de hot Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 18 sistlidne Mars meddeldte Betänkande öfver väckt motion om granskning af Police-författ. Bingarne, rörande sysslolöse personers försändande till Arbetsoch Cotrectionshus, samt angående vederbörar.des skyldighet, att till Justitieombudsmannen insända de beslut som angå personer, dömde till Krigstjenst eller Cor-, rections-arbete.
Kreaturen äro, hvad kor beträffar, små, och å bondhemman skulle, i deras närvarande skick, icke kunna födas Boskap af större race. Fårafvelen har aftagit på sednare åren inom Länet. Man har ej insett fördelen att underhålla utländska får och de trifvas ej väl här. Endast 6 å de stora Gimgfälten inora Sunnerbo Härad finner man ännu större fårhjordar. Den eljest inskränkta ägovidden oell behofvet af dess uppodling synes vara förnämsta orsaken till minskningen uti fårhjordarne. Getter hafva äfven fordom underhållits i mängd, men sedan Landet blifvit mera odladt, hafva desse, såsom benägne att göra skada, egentligen å den uppvexande skogen, äfven aftagit. Ladugårds-afkaslningen är, af förut antydde skäl, ieke så betydlig som den kunde och borde vara; men den är vigtig för denna landsort, hvarifrån ost och smör under sommaren och hösten säljes i myckenhet åt närmaste sjö-städer. Farsoter hafva lyckligtvis icke visat sig på lång lid bland kreaturen. Skogar: Fordom var denna province, i anseende till skogens växtlighet och öfverflöd derpå, att jemföra med de Norra Länen, men snart börjar dugligt byggnadsvirke att med möda kunna erhållas. I de orter der tillgången ännu är någorlunda rik derpå afyttras till Sjöstäderne Calmar, Carlskrona, Carlshamn och Halmstad samt Ronneby Köping en mängd timmer och vilke, som derifrån utskeppas, och denna försäljning inbringar betydliga penningesummor. Då alla byggnader och hägnader i allmänhet uppföras af träd, uppkommer icke eller derigenom besparing af skogs-effecter. Endast på några få herregårdar finner man byggnader uppförde af sten — det enda skogsbesparande ämne, som här med fördel kan begagnas. Genom omättligt svedjande och Backstugors anläggning medtages skogen årligen i betydlig målin.
Junti för vara allmänna Discont-Verk lihult fällande föreskrifter. I)i jag a ntäglt, att vid hvarje örnSättning, tö pvocént af Länets ursprungeliga belopp borde inbetalas, har jäg derigenom dels ■velat lindra det tryckande af Gäldénärens första dryga utbetalningar, dels ock förekomma, att ett ian i -Riksgälris-Öisconten ifcke må uppnå högre ålder än fern är; hvaremot ett sådant i Banco-. Disconten, med afseende derpå, att omsättning der verkställas endast en gång om året, ef. tfer mitt försläg kan uppnå en dubbel alder af Tio är. jag har redan förut rättfärdigat det sednare, genom ådagaläggandet af Jordbrukarens behof af längre hetalnings-ttd och lägre afbeta In ingar. Det förra går jag nu ätt försvara. En enda anmärkning rnå i sådant ändamål vara nog. Afbetalr»i aga roel beräkning, efter hvad vid näst föregående omsättning af Capitsiet återstår, föranleder dertill, att dessa : början blifva ganska betungande, men deremot, sedan länet flera gånger blifvit omsatt, allt mer och mer obetydliga. Man synes således, vid fördelandet af .Låntagarens betalningsskyldighet på viss tid, hafva fastställt denna skyldighet, i alldeles omvändt förhållande Stil hans förmåga att den uppfylla. Att denna förmåga skulle vara störst, genast efter det lånet togs; innan det lanta Capitalet ännu hunnit af. kasta någon flugt, och medan renta på hela det ännu oförrnindskade låne-beloppet erlägges, lärer icke kunna påstås. Om man således icke vill fast» Den ed Juni. fastställa eh grund fur bestäm siandet af 3f,ajat? varens återberalnings-skyldighet, sorn vore j det Vridande emot den hittills afitagna, så synes atmindstone billigheten fordra deu jemkning jag föreslagit. Genom vidtagandet deraf, ingår, sorn. jag förut anmärkt, hela Låne-Capitalet inom fem år; igenom det nu gällande omsättriings-fövhållandet, kan, då lånet uppgår till 4 å 5000 R:d., med inbetalningen af sista återstoden fördröjas ända till i5 å 14 år.