Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 319, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, ronde de i utlät:na N:o 242 och 312, förekommande frågor. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhöll i sista plenum att pröfningen af detta ämne mätte fä anstå i afvaktan pä prot.- utdr. j ämnet från Högv. PresteSt., och jag utber mig nu att få veta om ett sådant prot.utdr. ankommit, emedan det kan verka på afgörandet af den nu först förekommande I7:de punkten. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att ifrågavande prot.utdr. från PresteSt. ännu icke hade inkommit. Hr von Hartmansdorff: Vid sådant förhållande, anhåller jag, att man måtte förbigå denna 17:de punkt ; ty snart kommer väl prot.utdr. frän PresteSt. Genom kännedom deraf torde R. o. Ad. kunna bespara sig mycken eljest måhända oundviklig öfverläggning och tidsutdrägt. Uppå härefter framställd propos. förklarades I Tule punkten böra förbigås tills prot.utdr. om PresteSt:s beslut kommit R. o. Ad. tillhanda. Hr von Hartmansdorff: Emot godkännande af denria votenspropos. förekommer hvad som redan är anfördt emot några föregående punkter, nemi. att det är fråga om borttagande af en bland rikets ordinarie inkomster hvilken är upptagen i den inkomstberäkning, för denna riksdag, hvilken R. St. redan pröfvat och gillat. Saken angår tillika en fråga, ronde den financiella lagstiftningen och kan följaktligen icke blifva föremål för omröstning i förstärkt Utsk. Till dessa skäl kommer dessutom det, att en del af denna ränta eller balmstädjan är skyddad af Presterskapets privilegier. Frågan derom kan således icke komma under omröstning i förstärkt StatsUtsk. Jag har här uti min hand läroverks-komiténs betänk, af år 1828, hvaruti finnas uppräknade de inkomster, som tillhöra akademierne. Bland de räntor, som äro anslagna till Lunds akademi, finnes den s. k. balmstädjan upptagen i 4:de punkten.
Skall en matmor i en aflägsen framtid ha en förmiddagsoch en eftermiddagsuppsättning af tjänare, eller skola alls inga tjänare finnas i hushållen, utan endast personer, som » gå från och till », och allt, som det kan, göras med maskin och uträttas medels telefon? Skall det uppstå en kvinnlig kår, motsvarande stadsbudskårerna, med anställning vid ett kontor, en byrå, med sin gifna kundkrets att passa på, där hvart hushåll är ett nummer med en beräknad tid pr timme i kontorets böcker? Husbonde och matmor gå och komma, tjänarena likaså, barnen bortlämnas till någon inrättning, som tillkommit för att vårda dem per dygn, dag eller timme? Hvad blir väl se ' n af hemmet? * Iduns läkarartiklar. (Eftertryck förbjudes.) Om organismens eg-na skyddskrafter mot infektion (smitta), af Doktor E. S, Perman. Metchnikoff utsträckte sina undersökningar till högre djur och flere olika sjukdomar samt kom till liknande resultat. Så kunde han t. ex. beträffande sårros, (erysipelas), konstatera samma för organismen nyttiga arbete af de hvita blodkropparna. I denna sjukdom tränga sig bakterierna in i huden samt utbreda och föröka sig där och intränga ofta äfven i underliggande väfnad. I fall som utan någon behandling gingo till hälsa hade leukocyterna i sig upptagit bakterierna. I andra fall, som gingo till döden, således antingen till följd af för stor lifskraft (virulens) hos bakterierna eller för svag motståndskraft från organismens sida, hade leukocyterna ej upptagit bakterierna, utan dessa kunde fritt föröka sig. På grund af sina iakttagelser uppställde Metchnikoff den läran, att det är de hvita blodkropparna, leukocyterna, som inom organismen upptaga striden mot bakterierna. Med anledning af denna egenskap hos leukocyterna gaf han dem namnet fagocyter. Den nämda striden utfaller olika. Den ena gången rå fagocyterna på bakterierna, den andra gången äro de senare dem öfvermäktiga, och organismen dukar under. Denna Metchnikoffs lära rönte i början mycken motsägelse.
Det skjuter likt ett stort svalbo ut från det lilla utsprång, hvarvid det är fäst. Utstickande stråändar äro merendels invikta, så att boet med sin regelbundna rundning får ett ganska städadt utseende. Det inre deraf fodras ytterligare med ett mjukt, omsorgsfullt ordnadt lager af mossa, gräs och tång, på hvilket fogeln lägger 3 till 4 välsmakande ägg. Det mjuka, varma underlaget har emellertid sin olägenhet. Dr Stuxberg fann nämligen under 1875 års resa i ett dylikt bo ej mindre än 12 arter insekter, deribland Pulex vagabundus Bohem. i nio exemplar, en skalbagge, en fluga o. s. v. a. Kryckja b. Ismås. (Larus tridactylus L.) (Larus eburneus Gmel.) Ismåsen, af Fr. Martens kallad »Rathsherr», rådsherren, träffas, såsom det första namnet anger, hufvudsakligast ute i hafvet, bland drif-isen eller i drifisfylda fjordar. Han är en verklig isfogel, och man kan nästan säga knappast en vattenfogel, ty sällan ses han simma på vattenytan, och dyka kan han lika litet som sina slägtingar stormåsen och kryckjan. I glupskhet täflar ismåsen med stormfogeln. När man bland drif-isen dödat något större djur, försummar han sällan att infinna sig för att med kött och späck stilla sin hunger. Derjemte förtär han exkrementer efter säl och hvalross, hvarför man ofta ser tre till fem ismåsar långa stunder sitta kring ett sälhål, stilla och orörliga, i tålmodig förbidan på sälens ankomst (Malmgren). Sällsynta nordiska måsarter. a. Larus Sabinii Sabine. b. Larus Rossii Richards. Fogelns rätta häckningsställen tyckas knappast ännu vara kända.
Utsk:t har, vid jemförelse mellan hvad som i 1 kap. Giftermåls-Balken stadgas ang:de giftorätt i allmänhet, och det stadgande, som i 2 kap. 10 § förekommer om hvem som eger att gifva samtycke och ja till att den, som mö lägrat häfver, må få henne till äkta, funnit helt tydligt och klart att 1734 års lag i det ena fallet utsträcker den rätt, som kallas för giftomannarätt, till flera fränder; men, vid det uti 2 kapitlets 10 § omnämnda fall, förbehåller denna rätt endast åt fader och moder. Denna rätt har icke Utsk:t velat afskaffa, och det är icke af förbiseende, utan efter mogen öfverläggning, sorn Utsk:t låtit detta stadgande stå qvar. Detsamma gäller äfven om 3 kap. 10 § GiftermålsBalken: »häfdar man qvinna under äktenskapslöfte, då skail han taga henne till äkta, om hon det påstår och fader och moder dertill samtycka.» Der har Utskrt funnit att läder och moder borde ega denna rättighet, icke i egenskap af dottrens giftoman, utan derföre att de voro hennes föräldrar och att de borde hafva qvar denna rätt, äfven sedan hon fyllt 25 år. Af 6:te kap. Giltermåls-Balken har Utsk:t sökt alt få alla de öfriga §§:ne upphäfda, utom den första, hvilken säger: »Gifter sig mö mot faders vilja eller moders, håfve fader eller moder våld att göra henne arflös.» Utsk:t har velat bibehålla denna paragraf, dels derför att det ansåg denna föräldrarnes rätt vara oberoende af giltomannarätten, och dels derför att det önskat derigenom gå till mötes den fraktion inom detta hus, som påstått att giftomannarätten borde uppbäfvas för öfrigt, men qvarstå för föräldrar. Utsk:t har icke h. 0. h. kunnat gå in på denna åsigt, men det har önskat att åt föräldrar öfverlemna en vidsträcktare makt, än den som tillkommer andra personer, hvilka hafva något att säga öfver ogift qvinna, och har derför trott sig göra bäst att bibehålla dessa stadganden.
Truls vaknade en morgon och fann, att det var så sällsamt ljust i dagern i rummet. Eller var det kanske bara hans eget sinne, som tonade i klart? Han kom raskt ur sängen och fick rullgardinen upp: nej, det var något i belysningen derute som var nytt. Detta tindrande varma blå öfver det tindrande klara gula – det var våren, som kommit i landet. Ungdomen i honom lefde upp med ungdomen i naturen; det reddes derute – man kunde icke så noga veta hvar eller hur – men det reddes till en fest, der äfven han var en väntad gäst; han måste vara med, det dref på i blodet, i själen; han kände, att det hastade, och att ingenting vore att försumma. Han slök kaffet, kastade en blick till Heeren och gick ut på gatan. Jo, förvisso var det vår. Tidigt nog: ännu bara April. Allting sken som af nytvätt, vätan låg ännu kvar öfver trottoirstenarne i skuggan af husen, men solen rent af stack, när den kom till att falla ned mellan tvenne höga hus, och himlen låg öfver alltsammans som en stilla ocean, öfver hvilken små hvita molntottar sakta gledo fram som segelslupar i temlig vindstilla. Det sväfvade något i gatorna, icke synligt som ånga och knappast ens förnimbart som doft, men som dock kom ute från den stora landsbygden, inhöljande den lilla staden: marklukten, mull-lukten, den befruktade jordens andedrägt. Truls dref säfligt uppför Södergatan; stannade utanför Gleerups fönster; strök tvärs öfver gatan och stötte samman med Josua, som med påfallande kutig rygg kom ut ifrån Kristianstadsbanken; skildes från honom vid Klostergatan och fortsatte sin väg allena vidare uppåt «Boulevarden». Utanför Bomans kafé mötte han Jeppa Jeppsson, gemenligen kallad «astronomen», sedan han efter tre års teologiska studier utan tentamen tvärt slagit sig på naturvetenskaperna och blifvit en i vida kretsar ansedd fackman i astronomien. Hans tragiska öde bestämdes deraf, att han, professorskunnig i sin specialvetenskap, råkat in i circulus tentando i Boström samt hade svårigheter att uppfriska sin Livius till ett «godkänd». «Du ute och går så här dags!
De hade icke något vidare att säga varandra. Tomas skulle för övrigt gå hem och äta middag, ty klockan var över fyra; han betalade sin vermouth och gick. I förbigående uppfångade han en glad nick från en av uppasserskorna, en livlig flicka med svarta ögon, med vilken han sommaren förut hade stått på god fot. Han återgäldade den med en slyngelaktig grimas. Hammer satt ensam kvar. På hemvägen gick Tomas och tänkte på sina affärer. Var skulle han få pengar? Han hade bara några öre i portmonnän; det var icke ens så mycket att han kunde köpa en cigarr att röka efter middagen. Om en vecka skulle fadern komma hem från Tyskland; då måste han tala med honom. Det var tråkigt, men det kunde icke skjutas upp längre. Men hur skulle han bära sig åt för att få en cigarr? Att inte ha en cigarr att röka till kaffet ovanpå middagen, det var ungefär som att ha tandvärk. Han gick just förbi en cigarrbutik, där han brukade handla rätt ofta. Om han kunde gå in som vanligt och be om en cigarr och sedan låtsa som om han hade glömt sin portmonnä hemma... i fickan på en annan rock. Efter ett ögonblicks tvekan steg han in i butiken, men tvärstannade förskräckt, då han bakom disken upptäckte ett gammalt fruntimmer med glasögon i stället för den unga flicka som eljest brukade stå där. Ursäkta, jag har visst gått galet, mumlade han ursinnig, gjorde en tvär vändning och försvann. Han skulle alltså vara utan cigarr i dag, det fanns ingen räddning! Detta missöde försatte honom i ett mörkt lynne. Han kom ofrivilligt att tänka på en av dessa olycksdagar under skoltiden, då han först i ett tiominuterslov blev illa tilltygad av några starkare kamrater och sedan under nästa lektion fick en anmärkning för ouppmärksamhet av läraren; och när så klockan äntligen ringde och skolan var slut och han kom hemspringande, hungrig och arg, så var det kabeljo till middagen. Han kunde nästan svära på att det var kabeljo till middagen i dag också, oaktat han icke kunde erinra sig att de hade haft det sedan han var barn. På Biblioteksgatan mötte han Anton Recke. Han gick genast över till honom och bad honom lägga ut femton öre till en cigarr; han hade glömt sin portmonnä hemma.
Enligt hvad af Konungens befallningshafvandes i åtskilliga län, till följd af nådig befallning i ofvanåberopade Kongl, cirkulär af den 2 Augusti 1844 till Kongl. Maj:t i ämnet afgifna berättelser inhemtas, hafva de föreskrifter, hvilka på ett och annat ställe blifvit meddelade, dels rörande antalet af de hästar, som vid hvarje station böra finnas, och dels om tiden för framskaffande af andra, då detta antal utgått, utgjort de hufvudsakligaste hindren för entreprenaders tillvägabringande, enär till följd af lokala förhållanden icke någon entreprenör kunnat derpå ingå, utan att fordra alltför stora bidrag af de skjutsskyldige. Så har i några län, hvarest hållskjuts icke finnes och hvarest således den resande under nuvarande förhållanden måste, då gästgifvaren hästar utgått, vänta tills hästar från reservhemmanen framkommit, likafullt blifvit föreskrifvet, att ett större antal hästar, svarande emot den dagliga åtgången, skulle vara vid stationen genast att tillgå. Genom sådana före - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 44. 5 skrifter komma de resande att af entreprenad-anstalten, på de skjutsskyldiges bekostnad, vinna en fördel, som med förändringen icke varit åsyftad. Häremot kan visserligen den invändning göras, att, i händelse ett ringare antal hästar bestämdes, skulle gästgifvaren alltid blifva entreprenör, samt skjutsen, såsom hitintills, fortfarande komma att bestridas af reservhemmanen, och enda skillnaden blifva den högre skjutslegan 5 men då med entreprenad-inrättningen egentligen varit åsyftadt, att skjutsbestyret, ifrån att vara ett tvång, skulle förvandlas till ett frivilligt åtagande, och detta ändamål sålunda vinnes utan någons förnärmande, finner Utskottet icke något skäl att af denna orsak söka hindra dylika öfverenskommelser. Emellertid hafva olika åsigter, i afseende å tillämpningen af 2 mom. i Kongl, cirkulärbrefvet den 2 Augusti 1844, haft den påföljd, att i några län alls inga eller högst få skjutsentreprenader kunnat komma till stånd, då deremot i andra län sådana vid de flesta stationer ega rum.
St:r uppgjorda förslag till blifvande tulltaxa, härmed till svar å högstberörda nåd. framställning i underdånighet anmäla, att då R. St:r, uti den sålunda aflemnade tulltaxan, icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än som ett maximum af hvad de, elter närvarande förhållanden, i egenskap af tullbevillning åtaga sig, men det på E. K. M:t allena ankommer, att, i afseende å utländska magter, förskaffa en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, hafva R. St:r skolat hos E. K. M:t underdånigst an - Den 25 April e. m. 521 hålla, det täcktes E. K. M:t vidtaga alla de mått och steg, som i afseende härå äro med landets bästa förentiga; Samt få derjemte till E. K. M:t öfverlåta rättigheten att, efter vederbörandes hörande, minska eller nedsätta den i tullbevillningstaxan utsatta tull.» Tydligare bevis |>å, att det är Ständerna, som ega ensamt rättigheten att nedsätta tullar, kan väl ej gifvas, än i denna R. St:rs underdåniga skrifvelse, deri de till K. M:t öfverlåta att, under vissa vilkor, minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta tullll! Under denna tid, intill 1835 års riksdagsbeslut, finna vi K. M:t begagnat denna öfverlåtna rättighet endast i högst få fall, nemligen: 1830, d.
Ridderskapet och Adeln heliagat, i min tanka ganska olämpligen, framställa, påkallar af Höglofl. Utskotten ingen vedel lagning. 1156 Statsoch Banko-Utskottens Betiinkanden. Det är emedlertid, i följd af denna allmänna åsigt af ämnet, som jag från början yrkat att, vid Disconternes reglering, miste ses på andre af Samhällets angelägenheter, än blott på den aritmetiska beräkningen af Bankens vinst eller förlust. Till ’ undvikande af vidlyftighet åberopar jag alltså hvad derom förut blifvit yttradt; oeh får i anledning af det andra anmärkningsämnet för öfrigt anföra följande: Vid den föreslagne regleringen af Malmö Discont, gör Banken en uppoffring. Actie-Agarne i denne Discont, likasom 1 tle öfrige, kunna efter inrättningarnes natur Icke erhålla någon utdelning, förr, än alla Creditorerne blifvit till fullo förnöjde. Men dertill finnes icke tillgång, efter hyad tydeligen ådagalagdt och bevist blifvit. Om likväl, efter den föreslagne ordningen att särskild Bok och Räkning öfver hvar Discont föras skall, emot den anledning som sig nu med sannolikhet visar, framdeles befinnas skulle, sitt Massan lemnade öfverskott, så nT& ingalunda meningen vara den, att ett sådant öfverskott Actie - Ägare undandraga; men dessförinnan synes mig ej heller någon laglig rätt för dem kunna inträda, att såsom delägare i Massans tillgångar upptagas. Fordrings - Agarne erhålla bevisligen efter Calcul mera, än genom Massans lagliga utredning tillvinna kunnat. Gäldenär erne, hvilkas reverser äro förfall» ne, erhålla nu Fem års anstånd; med successiv afbetalnings-skyldighet under tiden. För - Stats• och Banko-Utskottens Betänkanden. 1157 månen häraf, jemförd till en behandling efter Concours-Lagarna, är påtagelig. Nu återstår likväl en väsendtelig omständighet, deri Fordringsägares och Gä.denärers fördel gemensamt sammanträffa, och som visserligen är den enda anmärkningsvärda. Det är nemligen frågan om tillämpningen af det Lagrum, sorn bjuder, att gäld må mot gäld qvittas.
En mängd förtroendeuppdrag, bland andra ordförandeskapet i kvinnosaksdeputationen till kongressen 1854, skötte hon m e d osviklig säkerhet o c h takt. Synnerligen tilltalande var skildringen, huru h o n lyckades omvända sin i föråldrade åsikter stelnade gamle fader, samt af hennes fyrtioåriga, idealiska vänskapsförhållande till den praktiska, godlynta, för kvinnosaken outtröttligt verksamma kväkerskan Susan B e A n t h o n y, » Methusalems äldsta dotter m e d hatt från arken », hvilken, laddad m e d ämnen till tidningsuppsatser, som ett yrväder brukade bryta in i hennes hem, rycka henne från hennes husliga sysslor o c h tvinga henne ned vid skrifbordet, under det hon själf intog hennes plats vid vaggan eller sömmen. Som bevis på mistress Stantons slagfärdighet må anföras, att hon, då en af hennes åhörarinnor spetsigt frågade, hvar h o n gjorde af sina barn, medan h o n höll föredrag, gaf det dräpande svaret: » Hvar gör ni af edra, när ni går o c h h ö r p å? Det tar icke längre tid för mig att tala än för er att lyssna. » Men hvarför denna rastlösa yttre verksamhet på ett förkättradt område, hos en ung, vacker, älskande och älskad k v i n n a? Sin personliga lycka o c h tillfredsställelse fann _ h o n i rikaste mått vid den husliga härden. Å r a o c h utmärkelse kunde h o n m e d sin glänsande litterära begåfning vunnit långt mindre m ö d o s a m t genom föredrag och uppsatser öfver populära ämnen. Nej, moderligheten, känslan af ansvar m o t ofödda släkten, önskan att förebygga lidanden för kommande generationer af kvinnor, förde henne in och höll henne kvar på denna förr vida mer än n u törnbeströdda bana. Orubblig konsekvens och enhet i sträfvanden karaktärisera denna troso c h viljestarka kvinna, s o m drifven af osläcklig längtan efter sanning o c h rättvisa, följde Emersons storslagna maning att » sikta m o t stjärnorna ».
Nej — 29. Frih. Hamilton, Hugo: Då, på skäl, som jag vid ett föregående tillfälle haft äran utveckla, jag icke kan finna det beslut, som R. o. Ad. nu fattat, vara för landet nyttigt och sålunda icke eller nödigt, så kan jag icke annat än till prQt. nedlägga min re servation emot detsamma. Vid samma tillfälle anhåller jag äfven att få reservera mig emot det beslut, hvarigenom R. o. Ad., efter skedd votering denna afton, undertryckt den af flere ledamöter gjorda anhållan, att, lill vinnande af upplysning, några plenidagar uppskjuta ett ämne, som i min tanka är af den vigt, alt ett dylikt uppskof icke skäligen hade bort dem förmenas. Frih. Cederström: Det beslut R. o. Ad. nu genom votering fattat, står i rak strid med grundlagens lydelse, hvarföre ja^ äfven får lill protocollet anmäla min reservation, såväl emot propos. som dertill gifvit anledn., som emot sjelfva beslutet. Gr. Spens, Jacob Melcher: Jag skall endast anhålla att få instämma uti den reservation, som Frih. Hamilton afgifvit. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Äfven jag anhåller att få min reservation antecknad till prot. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Ehuruväl jag icke otydligt uttryckt min mening, då frågan om det märkvärdiga uppskofvet förevar, så likväl, enär jag icke under discussionen yttrat, mig i sjelfva hufvudfrågan, får jag nu reservera mig emot det beslut, som af R. o. Ad. i densamma blifvit faltadt. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Äfven jag anhåller, att i prot. måtte få intagas mitt namn bland deras, som röstat nej i nu föregångna votering, emedan jag anser detta beslut vara, i dessa omständigheter, och för det ändamål, som bör åsyftas, olämpligt. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde nu, att bland de afgifne förslagen till gemensam tanke, äfven förekom det af Gr.
Helander, C. A. Sundin, J. F. Bratt och A. G. Slettengren syntes böra hänföras till sådana ordinarie tjenstemän, hvilka, enär de i följd af indragning med tjenstgöring upphöra, äro berättigade till löne-ersättning eller vid afskedstagandet antingen undfå pension af Civil-statens pensions-inrättning eller varda på allmänna lndragnings-staten uppförda; att deremot G. A. Wiberg, såsom endast förordnad att tjenstgöra till innevarande års slut, icke syntes ega skäligt anspråk på löne-ersättning; samt att, hvad slutligen angick de 11 personer, hvilka blifvit förordnade att tillsvidare förrätta Bergsfogde-tjenst, mot åtnjutande af tjensten åtföljande förmå - Expeditions-Utskotlets Förslag lill underd. 489 förmåner, de väl ej bordt, då de sökte nu innehafvande tjensterne, vara okunnige om dermed förenade vilkor, men att, då under 26 år, som förflutit sedan K. M:t i Nåder förklarade, att Bergs-statens tjenstemän skulle blott tillsvidare förordnas, och hvilken tidrymd för flertalet af Bergsfogdarne omfattat deras verksammaste ålder, dessa tjenstemän skäligen kunnat taga sig anledning till den förmodan, att deras förordnanden skulle än ytterligare fortfara till dess de uppnått peusions-åldern, och derföre ej sökt annan befordran, samt härtill komme, att skickliga personer till dessa tjenster måhända icke erhållits, om de sökande föreställt sig, att de efter så lång tid skulle på äldre dagar, då de tilläfventyrs ej voro tjenlige för annan tjensteutöfning, gå i mistning af en gång erhållna inkomster, Kollegium, vid sådant förhållande och ehuru de tillförordnade Bergsfogdarne icke egde fullt lagliga eller ovilkorligt gällande anspråk å den sökta ersättningen, likväl ansåge deras begäran grundad på billighet och förtjent af behjertande, hvarvid dock Kollegium hemställde, att ersättningsbeloppet måtte lämpas efter sökanderhes längre eller kortare tjenstetid.
Län, de der ansett köpingens befolkning och gynnande natur-förhållanden icke blifvit tagne i beräkning med den noggranhet, som vederbordt; hvadan desse Ledamöter yrkat, att, efter derom skedd närmare pröfning, den sökte stapelstadsrätten måtte förunnas. Utskottet, som anser de Utlåtanden, hvarpå dess förra Betänkanden sig grunda , vara gifne af Auctoriteter, sådane, att vitsord med fullt skäl deråt hör tillerkännas, har af de i omförmäldte motto gjorde framställningar icke kunnat finna anförda andra skäl, än de redan förut förebragte; vid hvilket förhållande, och då motionärerne, lika väl som andra inbyggare från deras hemort, med de flere, som dertill kunna eg a fog, hafva vägen sig öppen att omedelbarligen hos Kongl. Maj:t söka, med åberopande af de i ämnet antydde omständigheter, eller ännu andra, som kunna förefinnas, utverka en sådan undersökning, som den ifrågasatte och föreslagne, Utskottet finner sig icke kunna frångå dess förra, af två Stånd dessutom redan bifallne, Betänkande, utan får förthy detsamma i allo vidblifva. Stockholm den a Mars i84r - N:o 143. Ank. till Exp. Utsk. den 14 Mars i84i, kl. i e. m. Betänkande, i anledning af motion, att en del göromål, som nu tillhöra Kammar-Collegium, må åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverlåtas. Med åberopad anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Statsutskottet den 3i nasti.