Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 216. bruksalster emot öns spanmål, hästar och hornboskap, m. m. befrämjades, dels att de särskilda orterna å östra fastlandet kommo i en närmare beröring med hvarandra och dels att, om en sammanbindning med vestra kusten framdeles skulle ifrågakomma, denna bandel måste betraktas såsom för dylikt ändamål destomera passande, som staden Wexiö redan är medelst jernväg sammanbunden med södra stambanan, från hvilken naturligtvis en bana vesterut skall anläggas, i händelse någon sammanbindning af rikets båda kuster uti antydda hänseende skulle ifrågakomma. Härtill kan läggas icke mindre de skäl, som i allmänhet tala för kommunikationsanstalter med afseende på de särskilda orternas välbefinnande, utan äfven det att Statens öfriga stambanor skulle få en ökad inkomst genom den större trafik, som ovilkorligen måste blifva en följd af ökadt antal sidogrenar af enahanda beskaffenhet. Slutligen får jag nämna, att städerna Carlskrona, Calmar och Wexiö samt deremellan liggande landtkommuner åtaga sig för ändamålet uppoffra en tiondedel af hela kostnaden 10,000,000, eller högst en million R:dr, under förbehåll att, emot upplåtande af erforderlig jord för banans anläggning samt inlösen af de hus, sorn måste undanrödja^, derpå få afqvitta så stort belopp, som för sagda ändamål är i kostnadsförslaget beräknadt På grund af hvad jag här ofvan anfört, får jag, jemte åberopande af till ämnet hörande karta och handlingar, som till Höglofliga Stats-Utskottet skola öfverlemnas, alltså vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta, det en jernväg skall på Statens^ bekostnad anläggas från Wexiö till Carlskrona och Calmar i den rigtning deröfver upprättade kartan utvisar, samt att för arbetets påbörjande under 1867 anvisas minst Två millioner R:dr R:mt. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 11 November 1865. Nils Petersson, från Calmar län.
Skulle Preste-Ståndets mening blifva gällande, hemställer Utskottet, i afseende på redactionen af föifattnings-förslaget: att i 1 punkten deraf, sorn varder lika med i punkten i Betänkandet JV:o tt;7, ordet ”öfve rl åtel se-a f handlin gen” må utbytas emot det derstädes rigtigare ordet o j ve rl åt el se - handlingen; att i 2 punkten, hvilken blifver i enlighet med i punkten af Utlåtandet N:o 161, början styl ise ras sålunda: 1 öfrigt skall, på sätt i med sistnämnde Kongl. Förordning öf verensstämma, också all annan &c. och alt utur 3 punkten, hvilken blifver lika med 3 punkten i Utlåtandet N:o 161, orden ”ifrågavarande beskaffenhet”, må utgå, och i stället införas orden: sådan beskaffenhet, hvarom i nästföregående punkt fö rmäles; hvaremot f punkten blifver utan förändring, sådan samma punkt lyder i Utlåtandet N:o 161. Derest ej någoldera af dessa jemkningsförslag vinner framgång, och ej heller minst Irenne Riks-Stånd annorledes uti ett slut sig förena, lärer frågan böra afgöras genom omröstning i Förstärkt Lag -Utskott, i hvilket afseende Utskottet får föreslå följande Foterings-Proposition: Den, som vill, att undantags -af tal skola intecknas och Författning derom utfärdas i öfverensstämmelse med Lag-Utskottets, i Utlåtandet N:o iör, afgifna, och af Ridd. och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallna förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar IS ej. Finner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat ett sådant lagförslag i detta ämne, som instämmer med Preste-Ståndets yttrade mening; under iakttagande af den redaction, Utskottet för denna händelse tillstyrkt. Ankom till Exp.-Utsk. den 1 Januarii i835.
Syskonen helsal Trädgården här är nätt, o c h det blir mycket krusbär och inte så litet frukt heller — det är godt på många sätt — mest för barnen. Oroa dig nuinte för oss, utan tänk bara på, att du själf får största möjliga nytta o c h nöje af dina sommarferier. Helsa farbror o c h fasteri Jag skref genast och tackade, naturligtvis. Nu ropar Elsa från köket. — Lef väl och skrif snart till Din egen moder. Ebba hade läst brefvet två gånger och satt ännu med det i handen, så lade hon det ifrån sig, steg upp o c h lemnade rummet. Sommarferien. Med teckningar af Viktor Andrén. Björkvik den 10 juni 1891. Min älskade flicka! Du må tro, det blef en uppståndelse, då vi fingo ditt bref med underrättelsen, att farbror bjudit dig med till Marstrand i sommar. Jag fruktar små- syskonen aldrig tröttna med sina frågor, hur där ser ut, om kungen skall dit i år också, om det kommer mycket rikt och fint folk — o c h först af allt, o m du kan begagna dina gamla klädningar eller måste ha nya, och om farbror består dem också. Gud gifve, han gjorde det! Pappa säger, att det kanske är till din lycka, och att vi ej ha rättighet att neka. Han hade nog annars glad t sig så mycket åt att få hem sin flicka på en tid och började redan tala därom i vintras — men det skall du inte tänka på — han får väl trösta sig — och här ha vi sannerligen intet roligt att bjuda på. Du vet, att vi hade stygga frostnätter långt fram i maj och sedan svår torka hela försommarn, så det ser inte Iofvande ut för skörden. Hur arrendesumman skall kunna betalas, är vår tanke natt och dag. Han skall vara en sträng herre, löjtnanten på Holma. Jag har inte sett honom ännu o c h ser helst jag slipper. Det svider i hjärtat hvar gång jag tänker på, att vi skulle behöfva gå ifrån vår gård — vårt kära Holma — dit jag flyttade som nygift, o c h där du o c h de andra barnen äro födda. Det skulle också vara svårt för dig att komma hem nu, sedan allt blifvit så förändradt.
Ltu-, ifrän dess tillkomst, under fem päkoljande Liksdagar förstådd ock tillämnad, samt kvad utsträckning deråt gisvits utöfver det reglementariska inom Lanken, är oss alla nogsamt kokant, ock jag vill deraf klott anföra ett exempel, kämtadt ur de sammansatte Utskottens akgikne första Letänkande pag. 3i — det af VexelLanko8kuldens förökande fran d. Zi Oec. 1809, till d. 3i Oec. 1828, med icke mindre än L:dr 9,997,131. Ila säden utsträckning kar denna Orundlags §. i tillämpning oek följder kittills erkällit, oek kan kädanefter likssäväl erkälla; — resultatet af nu föreslagne mesurers antagande, kan möjligen dä endast klifva: en anvisad gräns mot 8edelm^ntets förkättling, utan nägon gifven motsvarande säkerket mot dess fortfarande försämring, — med lemnad full kriket för framtida 8täuder, att följa föregångnes efterdöme», uti att förklara 8tats8kuld för Lanco8edelm^nt. förrän i sammankang med en Lagoell ändamålsenlig förändring af 72 §. Leg.Lormen, kvilket ej förrän vid nästkommande Liksdag kan tillvägakringas — ock lörrän man äger vilja ock förmåga, att en gäng för alla skilja 8tatsVerket fran Lanken, svnes mig all säkallad realisation, med afsigt om keständ för framtiden, alltför tidig. — 8ädan är min Lsigt ak ämnet; — jag kiar ertärit att de» star i strid mell pluralitetcns inom de sammansatte Utskotten; — framtiden 228 8tatsocd Lanco-Lltskottens dlir, om c>e nu uppgjorde förslagen antagas, domaren mellan de nuvarande olilia meningarne. IIi Lislio^> iir Lrukpstran La,rge«/-erg^ lil Orossl,and laren iir LommeleeiiädetLro mus samt linLädn.ännen oed ^^a//st, ö/?r
Äyggninge - Balken om 20 ak nars artig Taktäckning. Wid öfwerwägande af Lagens föreskrift, har Lag-Utskottet funnit, at, til Husens bewarande ifrän röta, är högst nödigt at bristfälliga tak, icke blott tik et bestämdt alnetal, utan öfwer alt der felagtighet finnes, ffyndesammeligen iständsättas, sä at, i afseende pä behofwet, det i Lagens anförda rum faststaldta alnetal, stundom kan wara för högt, stundom för litet: samt at, i den händelse dä en Landtbo emottager Husen med bristfällighet ä tak, bör kostnaden til takens första iständsättande af Jordägaren bestridas, och Reparations-skyldigheten sedan efter behoftvet äligga äboen, som äger at den skyndesammelrgen wärkställa, ehwad bristfälligheterna under hans tid blifwa större eller mindre, eller, i annat fall, wid afflyttandet betala kostnaden för de dä befindteliga brister, sä wida de icke upkommit af wädeliga eller sädana händelser som i dylik egenskap rätteligen böra anses. Och som det pä tilfälligheter beror, huru stor brist upkommer, och i föl - 1264 Den 24 Augusts. je deraf huru stor tak - täckning hwarje är pä ett Hemman kan behöfwas; föresiär Lag - Utstöttet, pä de grunder Kongl. Husesyns-och Bo. ställs - Ordningarne. redan antagit, at Lagens Påbud om Lo alnars ärlig tak-täckning mä uphäfwas och blott i allmänhet stadgas: At Äbo bor answara för alla bristfällig, beter ä taken, sä wäl ä de Hus han enligt sin skyldighet, sjelf upbygt, som dem ban wid tilträdandet emottagit, dock för de sednare cn. dast i det fall dä taken därä wid tilträdandet warit i full godt ständ eller betalning för de. ras iständsaktande af Jordägaren ärlagd; och skytte Jordägaren sig sjelf, om han wid tillra, det icke lätit taken Lagligen syna. Stockholm Pä Högl.
Efter upphörande af den Finska traktaten, blef det icke mera medgifvit Finnarne, att inköpa fabrikater i Stockholm, men om nu den höga tullen icke bibehålies, så är utväg icke beredd åt Regeringen alt, vid de negociationer, som kunna komma att företagas med den Ryska Regeringen genom nedsättning af den Svenska tullen söka utverka åternpplifvandet af denna handel, som för Stockholms fabrikanter är af högsta vigt. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att tullen måtte bestämmas till 1 r:dr pr \M. Hr Ribbing, Reng t: Sedan jag erfarit hvad, under öfverläggningen om lullbevillningen, förekommit, har jag visserligen icke mycket att i saken orda, väl velande att föga dermed uträttas. Jag har likväl begärt ordet, för att söka fä den mening omintetgjord, att höga priser äro nyttige för arbetsfolk. Enligt min åsigt är det påtagligt, att ju lägre priserne äro på födoämnen, desto lättare kan arbetsfolket fä tjenst, ty om priset pä födoämnen är högt, har, hvad hvar och en lätt kan begripa, husbonden icke flere tjenare, än som han oundgängligen behöfver. Om man observerar aldrig så litet skall man erfara, att under de år spannmålen är i högt pris, förminska husböndorne såväl i stå - 316 Den 2 Juni e. m. derne sorn på landet antalet af sina tjenare och huru kan man då påstå, att höga priser på födoämnen skola skaffa arbetsförtjenst. Hr Printzensköld har bevisat, att priserne på fläsk stigit i samma mån som priserne å spannmål, och, enl. min åsigt, talar just denna hans bevisning för behofvet af nedsättning i tullen på fläsk, ty om denna prisernes stegring, skall fortfara, isamma mån spannmålen är dyr, kan icke den fattigare klassen köpa något fläsk. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Cederström:
Vår nu regerande Allernådigste Konung CARL JOHAN, genom Nationens fria enhälliga Val kallad till Högst-Saljg Hans Majit Konung CARL XIILs Efterträdare på Svenska Thronen , har vid Högstbemälde Dess Högst-Salige Herr Faders frånfälle uppstigit på denna Thron , afgifvit Sin Konunga-Försäkran , samt den 7 Feffruari på Riks-Salert låtit Oss afhöra densamma och emottagit den Trooch Huldliets-Ed , Vi honom svurit. Vi hyse’ för Hans Kongl. Majit den upprigtigaste och varmaste kär - Rh/t sdagsBeslutet. lek och tillgifvenhet; VI håfve med underdånig vördnad och tacksamhet värderat, att Hennes Kongl, Maj:t Enke-Drottningen, i Sin tryckande Sorg, egt uti Hans Kongl. Majit ett säkert stöd ; Och den huldhet, hvarmed Kongl. Maj:t omfattat Riket redan länge före Sitt tillträde till Regeringen , försäkrar Svea Folk att under Hans Kongl. Maj:ts Spira få lefva lyckliga dagar. §. 4. I följd af Hans Kongl: Maj:ts Nådiga Proposition till Vårt Stats-Utskott under den i6:de sistlidne Februari, kommer den för Hans Maj:t Konungens Hofhållning å Staten uppförde Summa 320,000 Ridr årligen att tillfalla Hans Maj:t ifrån och med den i påföljde April, saint Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen att, ifrån samma tid uppbära det årliga belopp af 100,000 JR:dr, som för Rikets Kron-Prins är anslaget.
En talare hör bredvid mig bär yttrat, att vi sett Sveriges Bondestånd resa sig som en man för att understödja motionen och dervid afgifva ett stolt vittnesbörd om sin frihetskänsla etc. etc. Det är vackert af BondeStåndet, men viii detta Stånd äfven något mer än få veta att Sveriges värdighet och konstitutionella intressen skola af dess ombud fullt iakttagas, vill det att vi skola understödja Italiens sak ej allenast med ord utan ock med handling, om vårt alltför bestämda upträdande skulle föranleda dertill, då må de vid motionens återkomst till deras Stånd enstämmigt stiga upp och förklara att de ej sky att offra million efter million för att med England häfda Italienska folkens frihet. Göra de det, så skall ej heller Sveriges Adel rygga tillbaka att som en man stå upp och uttala sin önskan till Sveriges Konung, att Han ej allenast skall, som han genom UtrikesMinistern redan förklarat, föra ett språk öfverensstämmande med sitt folks värdighet och konstitutionella intressen, utan att Han ock skall tala ord, som mäktigt inverka på Italiens öde, kosta Sverige hvad dessa ord ock kosta må. Å detta yttrande följde äfven bifallsrop. Sedan öfverläggningen härmed ausetts fulländad, hemställde H. Exc Hr Gr. o. Landtm., att den ifrågav:de motionen, hvilken Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, uptagit såsom sin egen, jemte de i ani. deraf nu afgifne yttranden finge remitteras till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t; och då härtill svarades ja jemte ett och annat nej, förklarade II. Exc. sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts d. 17 och 21 dennes bordlagde Utlåt. N:o 13, i ani. af R. St:rs åren 1857 och 1858 församlade Revisorers Berättelser ang:de nämnde år verkställda granskningar af StatsVerkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1854, 1855 och 1856.
Men emot en förändring deraf har man dock åberopat dess ålder, den helgd, som den derigenom vunnit, den allmänna kunskap, som folket derom förvärfva! genom dess dagliga användning, samt att någon tvekan om rätta betydelsen deraf ej borde kunna uppstå; och det var äfven på dessa skäl, sorn sista Riksdagens Lag-Utskott ansåg sig böra afstyrka då påyrkade förändring, med uttryckande likväl Lag-Utskottets Betänkande, N:o 13. il af den åsigt, att om fråga varit angående antagande af ett förut saknadt formulär till vittnes-ed, Utskottet ej skulle tvekat att använda andra ordalag, än de nu begagnade. Det måste ock medgifvas, att det upprepande af åtskilliga förhållanden, såsom vänskap, skyldskap, svågerskap etc., på hvilka vittnet, enligt ofvanintagne formulär, skall lofva att ej fästa afseende, är ändamålslost, enär alla de motiver, som kunna hafva inflytande på vittnet, derunder ej äro hänförliga, hvadan lagstiftaren äfven varit föranlåten att, efter det omförmälde förhållanden blifvit upprepade, tillägga ”eller hvad det vara må”; och erfarenheten bar dessutom visat, hurusom vittnen, genom försäkringen att ”gifva tillkänna allt hvad frågadt varder,” ansett sig endast pligtiga uppenbara sådant, hvars uppenbarande genom frågor uttryckligen påkallas. Saken kräfver ej heller denna vidlyftighet, denna mångordighet. Eden skall endast innefatta en förpligtelse af vittnet att sanningsfullt omtala allt hvad det vet angående de förhållanden, hvarom det är kalladt att vittna, — ett heligt löfte att tala sanning, hvars högtidlighet icke ligger i ordens mängd, utan i deras betydelse. I sednare tider har man ock allt mer och mer förkortat särskilda eder, minskat den ordståt, hvarmed man tillförene deråt sökt. gifva högtidlighet. Den äger jemväl sitt värdigaste uttryck i enkelheten. Och som frågan om förenkling af ifrågavarande ed nu åter blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers pröfning, genom en af Riksdagsfullmäktige!!
De i i cap. af förslaget legaliserade polalescolonierna tror jag icke vara nyttiga; åtminstone böra de i en lag icke inedgifvas annorledes än såsom nödvändiga undantag, efter pröfning af sockennämnden. Jag har i förliden Lördags-plenum tillkännagifva farhågor för antagande af denna § och åberopar hvad jag då yttrade. Jag tror, att innehafvare af en afsöndrad lägenhet har samma skyldighet till communen, som en mindre hemmansägare, nemi. att sjelf försörja sig och de sina samt uppfostra sina barn, och ingen rätt att kasta denna skyldighet på communen. Dessutom tror jag, att om icke samma princip iakttages så väl uti ena som i andra frågan, kommer hela författningen att eluderas. Det är isynnerhet de s. k. jordafsöndringarne (åtminstone vida mera än hemmansklyfningarne), som äro armodets och eländets vagga. Jag hade derför ämnat att föreslå en sådan förändring uti ifrågavar. §, att besultenhetsnormen äfven skulle gälla i fråga om jordafsöndringarna; men då R. o. Ad., med underkännande af det modifieationsförslag, jag, för att till hvarandra närma de olika föreskrifterna för jordafsöndring och hemmansklyfning, afgifvit, i förmiddagens plenum antagit Utsk:ns betänk, i fråga om besuttenhetsnormen för klyfning af hemman; så är jag ej öfverens med mig sjelf derom, huruvida, vid sådant förhållande, mitt förslag kan vara lämpligt, eller om icke detsamma numera befinnes alltför strängt. Jag vill likväl uppläsa detsamma, för den händelse att någon af R. o. Ad:s ledamöter skulle, vid afgörande af förevarande fråga, deraf erhålla någon ledning.
Jag vill ej återgifva sägnen, som gjorde ett hemskt intryck på oss alla, ett intryck, som Ellen dock bortjagade med ett par käcka visor. Och så kraflade vi oss ned genom uren och vidare genom hvitmossa och ljung. På något afstånd syntes en snöfläck; Ellen satte af i rigtning mot den, vi efter, för att möta henne och få del af den snö, vi sågo henne upphemta ur fjellskåran. »Jag vill slicka!» ropade en anspråkslös röst. »Jag vill suga!» flämtade en annan. »Jag vill bita!» pustade en tredje medan kandidaten, matt efter gårdagens strid med de antiqvariska hönsäggen, endast kastade längtande blickar mot snön, som allt mer och mer sammansmälte för våra brinnande blickar. Ändtligen mötte vi Ellen, och stående midt i en grupp gula ranunkler och röda geranier, slickade, sögo och beto vi, hvar efter sin lust, i den arme snöbollen, hvars sista lemningar nedpackades i Ellens nickelbägare för att dermed förfriska vår bleke kandidat. Längre ned hade vi mer än nog af friskt porlande vatten i fjellbäckarne. Då vi nu hade en legd förare, skulle han naturligtvis göra fullt gagn, d. v. s. gå före i den rigtning, som vi nu alla kände. Ellen stannade derför hos vår eftertrupp; Heggen fick uppdrag att springa nedåt så fort hon kunde, och hennes lopp var icke ringa, för att rädda forellerna från kokning samt bringa dem på stekpannan. Jag, som bildade centern, såg henne och föraren inträda genom stugans dörr då jag ännu hade en half timmes vandring ned; jag såg henne komma ut igen, sätta sig på trappan i en vemodig ställning, och jag anade, att hon kommit försent för att utföra sitt uppdrag i köket. Eftertruppen hvarken hördes eller syntes, husen och sjön nedanför fjellet fortskymdes nu och då af framskjutande klippor, och jag genomilades af ensamhetens upphöjda känsla, ljuft blandad med tanken på rosenröd laxöring och ett glas af förarens bärvin, som vi blifvit lofvade.
Var ej H. E. Hr Grefve af Wetterstedt, genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den '7 November 1826, uttryckligen bemyndigad, att ensam utfärda alla å KabinettsKassans vägnar för låneoperationen erforderlige förbindelser och handlingar? Följde ej af detta åt Hans Excellens sålunda gifne uppdrag, äfvensom af Hans Excellens ännu år 1836 innehafde Embete, såsom Statsminister för utrikes ärenderne, att Hans Excellens, och icke någon annan, var den, som egde att, då, jemte låneförskrifningarne, KabinettsKassans borgensförbindelser för 325 för Hans Excellens uppvistes, meddela intyg, så väl om uppvisandet, som angående förnyelsen? Fanns väl, genom lrögstberörde nådiga förordnande eller eljest, föreskrifven någon viss form ens för sjelfva de ursprungliga förbindelser nes utfärdande? Och kan, vid sådant förhållande samt enär, såsom ofvan är antydt, icke mera än en gemensam anteckning å hvarje handling vid tillfället erfordrades, någon vederläggande slutföljd hemtas från den omständighet, att H. E. Hr Grefve af Wetterstedts oftanämnde påskrift af den 12 Juli 1836, hvilken — till öfverflöd — finnes med kontrasignation af en person, nu mera jemväl aflidne Hr ExpeditionsSekreteraren Bergius, försedd, icke derhos är vorden, lika med KabinettsKassans borgensförbindelse år 1826, kontrasignera!, af dåvarande KabinettsSekreteraren Baron E. Lagerheim, men hvars berörde befattning vid garantiens förnyande år 1836 redan upphört? Jag hemställer till Höglofl.
I rummet näst intill var äfven en bjudning för diverse madamer, hvilka hade hackningen om händer; och på båda hållen var meningen att roa sig. Under förmiddagen, och kanske början på eftermiddagen, lästes i skärningsrummet af någon engagerad äldre herre högt ur nyaste från lånbiblioteket i Uddevalla hemtade roman. Man njöt då af den litterära afdelningen. Men på aftonen blef det annat: då öppnades den stora konversationens slussar. Nu kom en efter annan af stadens ungherrar troppande. Dessa dekorerades genast med servett i knapphålet, fingo brynsten i hand och så började en förelöpande serie af småkurtiser, fortsatta vid annandagsbalen och icke sällan slutade vid kullerstolen. Hvilka lifliga känslor uppstodo ej nu omkring bordet! Hjertklappningen var kanske icke mindre än under uppbjudningen till första dansen, och ingalunda var det mindre vigtigt – så tyckte åtminstone flickorna sins emellan – vid hvilkens stol en kavaljer först stannade för att erbjuda biträdet af sin brynsten. Här visa nu tvänne unga fruntimmer, sittande bredvid hvarandra, de behagligaste fasoner, som någonsin kunna tillkännagifva att deras fina fingrar äro nästan förstörda genom den slöa knifven Men har man sett harmligare – der sitta ett par andra unga damer, som göra ingenting annat än skratta och hålla köttet bakfram. Deras koppar äro också alltid tomma. Men likväl är det hos dem som de första kavaljererna stanna, insinuerande om äran att få emottaga deras knifvar. Hvad händer likväl? Ett maliciöst svar eller en liten halfs föraktlig dragning på läpparne, annonserande att ännu flera herrar väntas, jagar bort de artiga kavaljererna – och så blir det hjelp för både de nyssnämde korsdragerskorna och deras grannar ... Jag afslutar denna skizz med berättandet af tvänne hufvudhändelser inom den lilla husliga verlden, som ännu under 1813 fick råda om ett eget hus med egna händelser, hvilka rörde endast dess naturliga invånare. Tids nog kommer 1814 och sopar med sig de knappt rotslagna idéerna om att ha något eget.
Sk® St. v. Trenne Riks-Stånd hafva antagit den af Utskottet å Bleck och Spik till fartygs förhydning bestämda inlörselstull; men som Borgare-Ståndet likaledes till hälften eller 8 R:dr 16 sk. Sk® St. v. nedsatt berörde lullafgift, kommer, i fall della beslut af Borgare-Ståndet vidhålles, följande omröstning att anställas: 1 79:o> Den, som godkänner Utskottets förslag, att å Kop~ par: smidd, valsad eller gjuten: Bleck och Spik lill fartygs förhydning, bör bestämmas 16 R:dr 52 sk, införselstull per Sk® St. v., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages införselstullen å denna artikel till 8 R:dr 16 sk. Sk® St. v. » Den införselstull, Utskottet föreslagit å ”andra helfårdiga arbeten” af smidd, valsad eller gjuten Koppar, har af tre Riks-Stånd blifvit godkänd; hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett sagde tullbeståmmelse böra antagas till 4 R:dr per L®; och lärer, så vida sistnämnde beslut icke fråu , Prot, 184° och 1$41' & Sand, i Afd, 32 Haft, 1% Bevillnings-Utskottets Memorial, N.o 41. trådes, omröstning böra ske, i hvilket afseende Utskottet föreslår en så lydande voterings-proposition: 180:0. Den, sorn instämmer i Utskottets förslag, att införselstullen å Koppar: smidd, valsad eller gjuten: andra helj år diga arbeten, bör antagas till 5 R:dr 6 sk. per L %, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer införselstullen å andra helfärdiga arbeten af smidd, valsad eller gjuten Koppar, att utsättas till 4 R:dr Lispundet.