Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jag nu visat svårigheten, ja! nära nog omöjligheten att, utan vådliga följder, borttaga det, i öfrigt ganska sparsamt använda prygelstraffet, kan jag icke undgå att fästa upmärksamheten deruppå, att inom arméerne hos de nationer, som framför oss gå i spetsen för civilisationen, qvarfinnes kroppsstraff vida svårare än hos oss. Sålunda gifves inom Engelska arméen ett straff, »katt», som är vida svårare än prygel. Inom Franska arméen qvarstår ännu prygel om skeppsbord. Derjemte finnas och appliceras inom sagde aimée, om icke de jure, åtminstone de facto, ett straff, »la savatte», dervid det icke är en som slår, utan hvar och en inom hela kompaniet. Bestraffnings-verktyget är härvid icke en kapp, utan en med spik beslagen soldat-sko. Franska arméens militärstraff äro i öfrigt mycket strängare och svårare än våra; de kunna derjemte åläggas af hvar och en förman, att räkna från och med korporalen, då hos oss det endast är tjenstgide majoren och detacherad befälhafvare, som äga bestraffningsrätt. Hvad en föreg:de talare yttrat om krumstraffet, så qvarstår det ännu, icke annat än jag vet, inom förberörde armée. I Preussen finnes det s. k. »latten», vida mera mörbultande än prygel. D en 5 November. 109 Genom hvad jag ofvan anfört, tror jag mig till fullo hafva visat det betänkliga vid att borttaga prygel såsom mititär-straff. Kan icke, hvad jag anfört, jäfvas, så bör äfven den lagstiftande makten noggrannt se sig före, att ieke besluta en framställning, som skulle, om den bifölls, hafva vådliga påföljder. Att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja den gjorda motionen till LagUtsk:t, derom anhåller jag vördsamt. Hr Ribbing: Jag anhåller om ursäkt, att jag, som hvar ken tillhörer eller tillhört militärståndet, ännu en gång uptager R. o. Ad:s tid.
Jag får således anhålla om propos. såväl på att de båda sista mom. målte utgå, som alt orden »sedan den vid domstol blifvit uppläst» i lista moirut måtte utgå. Frih. Leijonhufvud: I anledning af de anmärkningar, Hr Olivecrona gjort mot sjelfva ordalagen i lista mom:t, kan jag Den 16 September e. m. 329 icke svara annat, än att dessa anmärkningar endast varit formella oell icke på minsta sätt vidrört sak. Jag tror dock ej alt dessa ord medföra någon otydlighet, och jag anhåller att mom:t måtte få qvarstå; men hvad åter det sista mom:t beträffar, sä medgifver jag att det är onödigt, och vill icke motsätta mig dess uteslutande. Hr Rabenius: Hvad Hr Olivecrona anfört rörande 2:dra mom:t, nemi. att det vore sjellklart, så hyser jag särdeles stora tvifvel ang:de detta, och stvrkes ännu mera härutinnan deraf, att en ledamot af Borgare-St. reserverade sig mot att detta skulle borttagas. Jag får således anhålla, alt §:ns 2:dra mom. oförändradt måtte antagas, meri förenar mig med Frih. Leijonhufvud uti att 3:dje mom:t mätte få utgå. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskilda yrkanden blifvit framstälda i afseende å den förev:de §:ns tre rnom:r, kormne desamma alt göras till föremål för särskilda propos:r; hvarefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, on,förmält, att, beträffande det första morn., hade yrkats så väl bifall till detsamma utan förändring, som ock dess antagande med uteslutande af orden: »sedan den vid domstolen blifvit uppläst», Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. pä mom:ts antagande ulan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Silfver i omyntad form är försåldt, 1862. 1863. till värde i R:mt af • 87,560: 01. 18,024: 55. hvaremot under 1864 och detta år sådan försäljning icke egt rum. Vinsten å ifrågavarande försäljning har utgjort 1,544: 94. 315: 11. Å Svenska och Holländska dukater har priset varit: vid invexling: 8,35 från den 10 Oktober 1861 till den 17 Juli 1862; 8,30 från sistnämnda dag till den 5 Juni 1863 och derefter, oafbrutet, 8,35. samt vid utvexling: 8,45 under förstnämnda tidpunkt, 8,40 under den derefter följande, 8,45 till don 18 Maj 1864 och sedermera fortfarande 8,50, allt per dukat, § 4. Bankens utländska vexelrörelse har nedanupptagna år förhållit sig, som följer: 12 Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 1862. 1863. 1864. Banko Mark. Banko Mark. P. Sterl. Banko Mark. Banko Banko-Utskottets Memorial N:o 1. Inkomst och utgift i följd af omförmälda rörelse har utgjort: 13 1862. 1863. 1864. R:mt 324,2461271 154,198142 99 07 161,492 92 Öfver kostnaden för det silfver och guld, som indragits under åren 1863 och 1864 är redogörelse meddelad i tryckta revisionsberättelserna af åren 1863 § 9, 1864 §§ 8 och 9 samt 1865 § 8, och angående kostnaden för det under detta år inkomna silfver meddelas nedanstående utredning: Berörde silfver, indraget från Hamburg, har enligt faktura af den 22 sistlidne Sept. uppgått till Hamb. S:gr Hamb.
Och Gud sade till honom: Jag är den allsmägtige Gud; var fruktsam, och föröka dig: Folk och folks skarar skola komma utaf dig, och Konungar skola komma utaf dina länder. Och det landet, som jag Abraham och Isaac gifvit hafver, skall jag gifva dig, och skall det gifva dine säd efter dig. Och så for Gud upp ifrå honom, ifrå det rummet, der han med honom talat hade. Men Jacob reste upp en stenvård på det rummet, der han med honom talat hade: Och gjöt drickoffer deruppå, och begjöt honom med oljo. Och Jacob kallade det rummet, der Gud hade talat med honom, BethEl. Och han for ifrå BethEl: Och som ännu ett litet stycke vägs var till Ephrath, då födde Rachel, och födslan var henne svår. Men då det vardt henne så svårt i födslone, sade Jordgumman till henne: Frukta dig icke; förty denna sonen skall du ock hafva. Men då själen utgick, att hon dö måste, kallade hon honom BenOni; men hans fader kallade honom BenJamin. Så dödde Rachel, och vardt begrafven vid vägen till Ephrath, som nu heter BethLehem. Och Jacob reste upp en vård öfver hennes graf: Der sammastädes är Rachels grafvård än i dag. Och Israel for ut, och slog upp ett tjäll på hinsidon vid det tornet Eder. Och det begaf sig, då Israel bodde der i landet, gick Ruben bort och lade sig när Bilha, sins faders frillo: Och det kom för Israel. Men Jacob hade tolf söner. Leas söner voro desse: Ruben, Jacobs förstfödde son, Simeon, Levi, Juda, Isaschar och Sebulon. Rachels söner voro: Joseph och BenJamin. Bilhas Rachels tjensteqvinnos söner: Dan och Naphthali. Silpas Leas tjensteqvinnos söner: Gad och Asser. Desse äro Jacobs söner, som honom födde voro i Mesopotamien. Och Jacob kom till sin fader Isaac till Mamre i hufvudstaden, som heter Hebron, der Abraham och Isaac hade varit främlingar uti.
n , lian I^iingl. lVdaj:t lätit lietta äneixle 8ig i nn ienilänigliet loiednagas; oell ilä det genonl de af Idnilletsvenken na i ämnet akgikna nixlei-däniga ntlätanileil synes liafva enliallit ileii ntnedning, att detsamma andtligcvnnä kiiiina till slutlig sinölning oell afgöi-a.iiile l'önekomma, leie f<.0!igl. i.j:t till llikets »o sammantnädde 8tändeivelat Idta allemna, 8a väl ilessa un>Ieidäniga ndätanden, jemte könslaget tdl » v In^vantenings-Ondning, soln alla öfiiea till mälet liönanile njljilysaiiile lia nilli ligan, s>a det ldiksts 8t:jn<len niä liljfva i tillfälle att öf^enväga llukvndgnuiidenna sön if> ägavaniin-ls negleniiig oell deiom fön denas clel Ilesknta; livanvid l^ongl.
Reservation: af vice Talmannen Svartling, som, då fastighetsegare i Köpingar icke rättvisligen borde vara uteslutna från en förmån, hvilken andra fastighetsegare tillkomme, ansåg, till undanrödjande af detta förhållande, motionen böra hos Rikets Ständer till bifall tillstyrkas. Banko -Utskottets Memorial, N:o 69. 27 %:o 69. Ank. till Exp.-Utsk. d. 47 Okt. 1834, kl. 2 e. m. Memoria/, med förslag lill vissa förändrade föreskrifter i 7:de artikeln af gällande BankoReg lemen te. Utskottet, som vid Riksdagens början från Banko-Fullmäktige fått emottaga uppgift å de från Banken utgående, i 7:de artikeln af Banko-Reglementet omförmälda anslag, äfvensom yttrande, om och hvilka så beskaffade anslag Fullmäktige ansett böra under tiden till Rikets Ständers nästa sammanträde fortfara, får, efter öfvervägande deraf samt verkställd granskning af de i berörde artikel under §§. 216—220 intagna föreskrifter, härmed anföra följande: Hvad först angår 216 §., enligt hvilken Fullmäktige ega att använda ett arfvode af 300 R:dr årligen, såsom ersättning till den person i Banken, som, uppå BankoSekreterarens hemställan, blifver af Fullmäktige förordnad att vid räkenskapsgöromålen inom Fullmäktiges expedition honom biträda; så har Utskottet i Betänkandet N:o 61, med förslag liil en i vissa delar förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af tjenstemannapersonalen och dess lönevilkor, uppå anförda skäl, redan tillstyrkt, att berörde §. mätte från blifvande Banko-Reglemente uteslutas. Då i afseende å 217 §., upptagande åtskilliga till personer utom Banko-verket anvisade årliga gratifikationer, icke något förekommit att erinra, anser Utskottet, på sätt Fullmäktige jemväl hemställt, denna §. böra oförändrad bibehållas.
"Jag har nog i kyrkbyn vänner, som inte skola neka mig tak öfver hufvudet." Och med dessa ord lät hon sina blickar öfverfara några qvinnor, hvilka, liksom hon, voro ifrigt sysselsatta med de sårade. Dessa qvinnor förstodo mer än tydligt Ellis blickar, och i deras tysta nickningar kunde man läsa detta: Vi äro beredda att uppoffra allt för dig. Detta tysta, men vältaliga språk förstod synbarligen äfven Adlercreutz, ty han sade till Elli, i det han åter steg till häst: "Jag ser, att du är i goda händer. Vill du utbedja dig någonting af mig, så uppsök mig och jag skall göra allt hvad jag kan för dig." Med dessa ord gaf talaren hästen sporrarne och försvann i stridsvimlet. "Ja, det torde kanske snart behöfvas, att jag anlitar hans hjelp", tänkte Elli för sig sjelf. "Det beror på, huru det går med far. Ah, nu skall det allt gå bra", utbrast hon med inre hänförelse; "han såg ju så mildt på mig, då han sade, att jag skulle uppsöka honom. Ja, far skall blifva räddad, och det genom mitt lyckliga skott." Hur lätt hoppas icke barnet och ynglingen, att allt skall utfalla efter deras önskan; och om detta lifliga hopp ej funnes, hvad skulle då verlden vara? Ett hemvist för själar, utan detta aningens och hoppets sälla rosenskimmer, som mången gång förmår att nedbryta det oblida ödets skrankor. Då Adlercreutz lemnade Elli, hördes de första svaga tonerna från björneborgsmarschen i södra strandens skog. Dessa toner kommo närmare; de brusade mäktiga som åskor, och de hänförde äfven de redan i striden stående. Den trötte kände ny kraft tillströmma armen, den sårade ansträngde sig för att resa sig upp en smula, och kring de läppar, som redan började skälfva af dödens kalla kyss, spred sig ett sekundlikt leende. Ack, hvad skulle icke dessa käcka krigare känna i dessa stunder, på denna deras första högtidsdag! Dödens smärta blef ljuf, ty de visste att segern var deras. Adlercreutz sprängde emot
Soldaterne bortkastade icke blott korten och tärningarne, utan äfven gevären och sprungo för brinnande lifvet. Korporalen var den förste, som tog till harvärjan, men för sina korta bens skull blef han efter. När österrikarne i detsamma bröto in genom porten kröp den manhaftige korporalen in i ett prång. Till en början gick det bra, men snart fastnade händer och kunde på inga vilkor hvarken komma fram eller tillbaka. I denna ställning upptäcktes han af kroaterne, som roade sig med att skjuta till måls på den stackars korporalens åt dem vända betydliga akterspegel. Ingen enda kula gick bom och snart uppgaf den storskrytande sachsaren, till påseende ej olik ett grynsåll, andan under sina grymma fienders omenskliga lek. När Franz Gründler såg att knektarne flydde åt hvar sitt håll, ämnade också han göra bruk af sina långa ben, men tog miste och rände i fullt lopp rakt på en kejserlig infanteriafdelning. Österrikarne, som tyckte att det var ett egendomligt sätt att gifva sig fången, mottogo skrattande den stackars Franz Gründler, som darrande i alla lemmar berättade, att han var en fredlig landtman, inkommen till staden för att sälja grönsaker. Under tumultet hade hans varor gått förlorade och han stod der nu fattigare än förut. Sedan en lägre officer sniket genomsökt hans fickor och endast funnit några slantar af mindre valör, befalde han med kort och iskall röst, att Franz Gründler skulle skjutas. Det var förfärliga ögonblick för den stackars Franz. Han ville falla på knä, men de långa benen nekade att böja sig; han ville tala, men äfven tungan, denna lem, som annars är så svår att hålla i styr, nekade att göra tjenst. Först när tre soldater af vildt utseende stego fram för att verkställa domen, fick den lifdömde mål i munnen. "Skjut mig för Guds skull inte", skrek han, "jag har något vigtigt att berätta." "Hvad är det då?" sporde officeren och gaf soldaterne ett tecken att lugna sig.
Sedan, i anledning af 1860 års Revisorers uti 76 § af deras berättelse framställda anmärkning, bland annat, derom, att Brukets inventarier i räkenskaperne funnos upptagne vid deras ursprungliga inköpseller tillverkningsvärde, Bruksförvaltaren föreslagit, att åtskilliga inventarie-persedlar måtte i värde nedsättas och andra endast styckevis och utan åsatt värde redovisas, samt Fullmägtige den 27 nästlidne Mars förständigat förvaltaren att i särskild förteckning afgifva förslag å alla sådana vid bruket befintliga inventarie-persedlar, som förvaltaren ansåge höra antingen kasseras eller styckevis utan åsatt värde redovisas eller ock i värde nedsättas, jemte de belopp, hvartill en dylik värde-nedsättning å hvarje särskild persedel borde ega rum; så och efter det förvaltaren med dylik förteckning inkommit, upptagande en nedsättning i inventarie-värdet från 51,102 R:dr 68 öre till 35,988 R:dr 2 öre eller med 15,114 R:dr 66 öre, hafva Fullmägtige den 25 derpåföljde Juli förklarat sig anse frågan om uppgörande af förändrade grunder för bestämmande af berörde inventariers värde vara af beskaffenhet att tillhöra Banko-Utskottets pröfning och afgörande samt att Fullmägtige fördenskuld, sedan de vid nästkommande års inventering af Bruket kommit i tillfälle att i ämnet inhemta vidare upplysningar, ville deri hos Banko-Utskottet göra framställning. § 84. De af Banko-Utskottet beslutade och i 77 § af sednaste Revisions-berättelse omförmälda anläggningar vid Tumba af ett gasverk och en ny renings-apparat för vaskvatten äro under innevarande år fullbordade, gasverket i Februari och renings-apparaten 87 i slutet af Juli manad. Enligt det af Utskottet fastställda kostnadsförslag skulle för gasverket få användas en summa af högst 9,669 R:dr 45 öre och för renings-apparaten 1,030 R:dr.
Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande öfver Herr Jac. Linströms Motion och Förslag, att Statens alla intrader skulle uppbäras och redovisas af Riksgälds -Contoiret. Uti till Vällofl. Borgare-St andet ingifvit samt derifrån till Stats - Utskottet remitteradt Merao« rial har Riksdags-Fullmägtigen från Stockholm Herr Jac. Linström, med åberopad anledning i 73® Ståts-Utskottets Betankanden". deraf, att, enligt de till Stats-, Bancooch Ritsgälds-Verkens öfverseende senast församlade Revisorers Berättelse, någon Riks-Hufvudbok ännu icke blifvit afslutad, och då det dessutom skulle leda till en säkrare Controll och Redovisning samt lätta öfvesigren af Stats-Iritrader, ne, föreslagit, det alla bade Ordinarie Inkomster och Bevillningar, äfvensom Saltpeter-Skatten och Passevolans-afgiften. m. m., kunde uppbära; och redovisas på ett ställe, hvarti l H err L nsirötr. på anfördt skäl ansåge UiksgäldsContoirsi tjenligast; dock skalle Kong!.
Jag minnes visserligen, att mina motståndare sagt, att det är lätt att förvandla en salubod till ett boningsrum; jag kau dock icke instämma deruti, då 5:te mom. säger, alt i salubodar eller annat rum, der försäljning sker, må visitation äga rum. Jag vill icke ingå uti några vidlyftigheler, utan blott tillkännagifva, att jag instämmer i den reservation, som Ur Edenhjelra afgaf vid betänk. Jag hade önskat, att husvisitationen belt och hållet kunde undvaras; men då det icke är möjligt för controllens skull, har jag velat alt åtminstone boningsrum derifrån blifva fritagna, jemte det man iakttagit den modificalion, att visilationen endast får anställas af sådana tjenstemän, af hvilka man kan påräkna den omdömesförmåga, att de icke i otid eller utan skälig anledn. skrida till verkställande af dylika visitationer. Då, såsom sagdt, jag förutser utgången af denna fråga, vill jag icke vara vidlyftig, utan inskränker mig till hvad jag nu haft äran yttra. Frih. Cederström, Anders: Hr Prytz har anmärkt, att afslag å betänk, i denna punkt skulle medföra förlust i stället för vinst, ity att nu gällande författning innehåller sjelfva principen, ehuru sämre än uti förevarande förslag. Uti denna åsigt kan jag icke instämma; ty för min del anser jag den föreskriften, som finnes uti nu gällande författning, att man skall bevisa, att det gods, hvarefter man vill hålla visitation, inkommit inom 4d timmar, vara ganska nödig; men enligt förevarande förslag, skulle en sådan bevisning icke ifrågakomma. Man skulle icke behöfva ådagalägga, att något gods blifvit olofligen i landet infördt, utan man behöfde blott säga: jag önskar här anställa undersökning till utrönande huruvida något olofligt gods här kan vara till finnandes. Det är denna bevisningsskyldighet, sorn jag anser vara nödig. Uti alla undersökningar, de må ske för hvad ändamål som helst, har man ansett corpus delicli böra vara bestämd, d. v. s. att brott verkligen blifvit begånget.
Han bar ej velat säga, att det Svenska myntet skulle förlora sitt värde till silfver derigenom att en proportionerad sedelstock utsläpptes; men jag bar tyckt mig finna sanningen af b vad lian yttrat, att, då man ej bar någon myntmätare, måste handelsförhållanden verka på kursen, och denna blifva oberoende af silfret i Banken. Om nu, enligt de personers grunder, som tyckas vara för lånets upptagande innan realisationen, detsamma skall ske före silfverutvexlingen, måtte man ej neka, att 2,000,000 silfvers intagande måste verka på kursen, emedan i Sverige silfret under liden endast kan betraktas som en handelsvara; och då kursen beror af handelsförhållanden, vet jag ej, huru man kan motsäga Herr Cederschjöld. Således kan det visserligen hända, att kursen står på 144 sk* oc^ ännu högre vid den tidpunkt, då utväxlingen skulle börja, och kunde densamma i anledning deraf lätteligen fördröjas; dessutom tror jag ej, att med den Kongl. Sanctionen det förtroende för realisationen vinnes, som jag skulle önska. Jag bör villigt erkänna, att då jag första gången på detta rum hörde Konungens Rådgifvare åtaga sig det mora* Den 3 Mars f. m. liska ansvaret för realisationen, likväl med. förbehåll, att tiden för dess verkställighet skulle bero af Kongl. Maj:ts godtfinnande, ångrade det mig, att hafva med min röst bidragit till beslutet om myntbestämningen; och jag tillstår att lika mycket jag ifrat och ännu ifrar för en verklig och orubblig myntreglering, lika mycket inser jag vådan af en sådan, som den nuvarande. Jag yrkar lika med Friherre Rantzou, att frågan om lånets upptagande ej bör uppstå förr än realisationen och utväxlingeu ägt rum. Herr af Ekenstamj Israel: Ehuru till en del förekommen af de Herrar, som talat efter Herr Cederschjöld, anser jag likväl att en satts af honom förljenar ytterligare upptagande, nemligen den att kursförhållanden ej bero af det silfverqvantum, som finnes i Banken, hvilket han velat bekräfta med de exempel lian uppgifvit, att vi under sämre förhållanden i silfver, ägt bättre förhållanden till kurs.
Böre vi eftersträfva en sådan förkofran af landets förmögenhet, som sker med inlråug på våra stamförvandler, hvilka från urminnes tid innehaft della rike? En aktad ledamot af delta Stånd, hvats stämma för alltid tystnat, anförde på en riksdag, då denna fråga förevar, hurusom Judarne i Pohlen och Schlesien, men förnämligast i det förra landet, voro ett plågoris för städernas näringsidkare, lill och med för landtmännen: att den jordbrukare, sora ville hafva afsättning på sina varor, måste taga en Jude till godsets förvaltare, eljest funne han inga köpare till dess afkastning. Låtom oss först utvidga Judarnes frioch rättigheter, så få vi väl se i hvad män vi kunna undgå det prejeri, för hvilket Pohlackarne äro utsatte. Man talar om det tvång, som kapitalet i närvar, tid på den fattige utöfvar. Hvilka äro de störste kapitalister i verlden f. n., om icke Judar, och hvar kan kapitalet vidsträcktare utöfva ett menligt inflytande än ibland ett fattigt folk? Manne icke vi äro ett sådant? Man har talat om Frankfurt och hvad godt Judarne der hafva uträttat: Fadren lill de många barnen i den likaste Judeslägt, som finnes, bodde der, och en af sönerna gör det ännu. Den förre räddade en undan Napoleons välde flyende Furstes penningar och återlemnade dem rigtigt med ränta till sin egare, efter alt hafva genom detta kapitals begagnande grundlagt sin rikedom. Välsignelse har följt detta rättskaffens handlingssätt. Men månne icke den makt, som nu belinnes i dessa Judebröders händer, är fiuktansvärd för hvem som helst? Möjligheten att kunna försvara sig mot sion fiender kan äfventyras i fall desse penninge-män säga nej till Statslåns anskaffande. Skall man, när det icke behöfves, blottställa ett fattigt folk för dessa kapitalisters spekulationer? Men, säger man: Judarne skola öka vår uplysning, om de få ett vidsträcktare utrymme för sin verksamhet.
Så är förhållandet äfven med bergverks - 23 produkterne, med undantag likväl för en stor del af lackjerns-tillverkningen inom vestra bergslagen, hvarest der bosatte handlande, hvilka äro borgare dels uti Säter, dels äfven i Köping, deraf göra uppköp för godsets vidare afvttrande utom orten. Då under ifrågavarande fem år antalet af handlande i städerna ökats med 10 och af handtverkare med 29 bör det kunna antagas, att städernas handel och öfriga näringar uuder tiden vunnit en icke obetydlig förkofran, men det vill synas sannolikt, som ett motsatt förhållande måste inträda, sedan till följd af Kongl. Maj:ts Handelsoch Handtverks-Ordning af den 22 December 184-6 omkretsen för borgerskapets verksamhet alltmera sammanlränges af å landet sig bosättande handlande och handtverkare, hvilkas rörelse mindre än städernas betungas af kommunalumgälder. En tilltagande kredithandel torde vara en följd af köpmännens ökade antal och deraf hänflytande täflan om afsättning utaf deras varulager; men erfarenheten halmera än en gång visat skadligheten af ett sådant handels-system både för säljare och köpare, och enahanda verkan torde ock nu vara att emotse, om handeln sålunda kommer att vidare bedrifvas. Städernas jord och brukningssätlet af densamma äro oförändrade, och enär dessa släder förut icke kunnat anses gynnade af några för landsorten menliga företrädesrättigheter, så kan efter utfärdandet af ofvanåberopade Handelsoch Handtverks-Ordning sådant ännu mindre vara förhållandet. Ender visning lemnäs ungdomen i Hedemora och Säter uti dervarande lägre lärdoms-skola, samt i Falun, oberäknadt uti högre lärdoms-skolan, i en lankaster-skola, i medeltal för hvarje termin besökt af 170 barn, samt dessutom i .en söndags-skola. t Läkarevården besörjes i Falun, utom af distriktets provincial-läkare, af en grufve-läkare och en lazaretts-läkare, som nu tillika är stads-läkare i Hedemora, af provincial-läkaren, hvilken äfven är der stads-läkare, och i Säter af der boende regements-läkaren.