Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
UtlåtanDc, ival i anledning af i?ongl. tWajittf 9?åDiga ^ropofition till 3v. @t:r, angående någon jemfntng i grunberno fot’ SRecogni* ttoné*|Fogarnc3 (fattlåggning, font i wåcft fråga om åtgaröé iviDtaganDc till paflfpnDaiK Dc af annu ojTattlagDc 9vecognition^(logar^ ffattlåggntng. (3.21.) "fpögfttberörbe åt’. ^röpofttion (orbagrannt införb i förfta famlingcit af hillänget titt 3tifS Stibb. ocb 21 b c l it bär åtföljt ett anföranbe afvertHeijkensköld, Detlof, Imulfen, it>ib jemförelfe af åt. ölungörelfen ben 4 februari tSir, ont Ste* cognition3*(Togarneö amoänbanbe ocf) wilforen för beraö (Tätt* 23etänfartben, 9?:o 256. XXXV (äggning fantt «SF. Fungörelfett ben3i StfarS 1824 i famina amne, funnit, att en rättelfe blott i &n>ab jtflnämnbe görs orbniitg förefFrifmer, röranbe hemmantalets förhöjning ef* ter ben tillijfabe räntan, på fätt Ä. ®?aj:t foreflagit 3t. @t:r, icfe till alla betar fFulle ttnbanrobja be fmårigheter, font bitting mött miö nämnbe (FogarS (lattläggning. gn (Fulle grunbräntan å ett 9?e od) ehuru någre fä 23ruFSägare rcban på fin begäran "fått fine Stecognitioné*ffogar ffattlagbe, lifmäl, od) tilt ”minnanbc af enbet i besättningen, torbe fåbatie reban ’’|fattlagbe
Ank. (ill Exp.-Utsk. den 16 April 1863, kl. 2 e. ra. Utlåtande, angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. (B. A.) Sedan Stats-Utskottet under den 12 sistlidne Januari afgifvit Utlåtande (N:o 29), angående rigtningen af Södra stambanan samt om anvisandet af en förskottssumma af 2 millioner Riksdaler till arbetenas fortskyndande å densamma, hvilket Utlåtande blifvit af Rikets Ständer bifallet, får Utskottet nu i ett sammanhang meddela yttrande, rörande öfriga delar af Kongl. Maj:ts den 25 sistlidne November i fråga om Statens jernvägsbyggnader aflåtna nådiga Proposition (införd under N:o 47 i 1 Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) jemte de under innevarande riksdag i detta ämne väckta motioner, för såvidt desamma icke redan blifvit uti Utskottets förenämnda Utlåtande besvarade. Vidkommande härvid först Södra stambanan, för hvars fortsättande och fullbordande i den vid sistförflutne riksdag beslutade sträckning, Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer ätt anvisa det dertill, i enlighet med jernvägsundersöknings-komitéens beräkningar, erforderliga belopp af 10,247,419 R:dr, eller i jemn summa 10,250,000 R:dr, så har Utskottet icke förbisett den omständigheten att, enligt hvad Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag, uti skrifvelse af den 6 Juni 1860, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, Vestra härads innevånare, för den händelse
Adam kände åter sina hustru, och hon födde en son, och kallade honom Seth, sägandes: Gud hafver satt mig en annor säd för Habel, som Cain ihjäl slog. Vardt också Seth född en son, den han kallade Enos. Och på den samma tiden begynte man predika om Herrans namn. Detta är boken af menniskones slägt, på den tiden, då Gud skapte menniskona, och gjorde henne efter Guds liknelse. Till man och qvinno skapade han dem, och välsignade dem, och kallade deras namn menniska, på den tiden de vordo skapade. Och Adam var hundrade och tretio år gammal, och han födde en son, som hans beläte lik var, och kallade honom Seth. Och vordo hans dagar, sedan han hade födt Seth, åttahundrade år, och han födde söner och döttrar. Och vardt tiden på allan hans ålder niohundrade och tretio år, och blef död. Seth var hundrade och fem år gammal, och födde Enos; Och lefde derefter åttahundrade och sju år, och födde söner och döttrar; Och vardt tiden på allan hans ålder niohundrade och tolf år, och blef död. Enos var niotio år gammal, och födde Kenan; Och lefde derefter åttahundrade och femton år, och födde söner och döttrar; Så att hans hela ålder vardt niohundrade och fem år, och blef död. Kenan var sjutio år gammal, och födde Mahalaleel. Och lefde derefter åttahundrade och fyratio år, och födde söner och döttrar. Så att hans hela ålder vardt niohundrade och tio år, och blef död. Mahalaleel var sextio och fem år gammal, och födde Jared. Och lefde sedan åttahundrade och tretio år, och födde söner och döttrar. Så att hans hela ålder vardt åttahundrade fem och niotio år, och blef död. Jared var hundrade tu och sextio år gammal, och födde Henoch; Och lefde derefter åttahundrade år, och födde söner och döttrar. Så att hans hela ålder vardt niohundrade sextio och tu år, och blef död.
St:r vid denna riksdag skulle förklara en fråga om ändring i ofvannämnde 47:de§ vara afbevillningsnatur, skulle således en sådan åsigt icke ega något stöd i den af föreg:de Skr uttalade. Ej heller skulle den kunna grundlägga någon praxis för framtiden, ty enl. 57 § R. F., sådan den nu blifvit af R. Skr ändrad, komma alla frågor ang:de ändring i kommunallagarne att handläggas såsom vanliga civillags-frågor. Inginge man på Frih. Cederström* åsigt, skulle man således fatta ett beslut, som hvarken egde rot i det förflutna eller gagnade för framtiden, och detta är orsaken, hvarföre jag instämmer i Gr. Liljencrants’ yrkande. Gr. Mörner, Carl Göran: För min del trorjag, att det för det närv:de endast är fråga, om Skt vill antaga Utsk:ts inbjudning att biträda Presteoch BorgareSkns beslut och att, först sedan Skt häröfver fattat sitt beslut, voteringsproposma blifva föremål för öfverläggning. Hvad då angår inbjudningen, finner jag icke skäl att antaga den, utan hemställer, att R. o. Ad. måtte afslå densamma. Sedan voteringsproposma blifvit föredragna, får jag tillfälle att yttra mig om dem. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Som föredrag ningen af detta Betänk, blifvit afbruten i sin början, måste jag anse antingen hela Betänk:t eller också ingen del deraf vara föremål för öfverläggning. De föreg:de talarH. Y. " 44 m Den 17 Juni. »e hafva ansett sig berättigade att yttra sig öfver frågan i sin allmänhet, och derföre tillåter jag mig att göra detsamma. För mig har det alltid legat klart, att den, som har rätt att stifta en lag eller gifva en föreskrift, han och ingen annan är berättigad att ändra denna föreskrift. Här är ju icke fråga om något annat än ändring af en § i landstingslagen. Denna lag är stiftad på ekonomisk väg, och formen af ekonomisk lag synes den mig icke kunna förlora derföre, att här är fråga endast om en viss § deraf. Jag förenar mig med dem, som yrka afslag. Frih. Cederström:
Betänkandet mätte varda återremitteradt samt att de andra Stånden genom ProtocollsUtdrag underrättas om llidderskapets och Adelns beslut. Friherre Boije, hildrig: Grefve von Schverin och Herr Mannerstam hafva så fullständigt So Den 4 April J, n. utvecklat den mening, hvartill jag gerna slutar mig, att jag behöfver icke något tillägga. Det år blott i anledning af Herr Stråles anförande, sorn jag ville anmärka, att om vi remittera frågan till StatsUtskottet, hvars befattning ined Banken år ingen annan, ån den, hvartill financeplanens uppgörande kan föranleda, så hafva vi också derigenom sjelfva skapat ett samband emellan denna fråga och financeplanen, som icke bfhöfs, och som icke ens år riktig. Jag befarar då en annan påföljd till oförvåntadt Uppehåll. Riksdagsordningen vill att på det första Betänkande af ett Utskott åga vi icke afgörande rått, utan måste då blott återremittera; och när StatsUtskottets svar inkom, skulle vi befinna oss i nödvändighet, att ännu en gång åfferremittera, innan vi kunde åtkomma att afgöra frågan. På dessa skäl begår jag bifall till Grefve von Schverins förslag, så i afseende på återremiss endast till BancoUtskottet, som i afseende på ProtocollsUtdrag till våra Medstånder. Herr Tham, Wollrath', Om meningen icke år att vinna tid och att utdraga med afgörandet af denna vigtiga fråga, så tror jag ej att det går an, att bifalla Utskottets Betänkande. Det tyckes nästan som man af Betänkandet snarast skulle kunna hämta den mening, att Utskottet vill bifalla publiciteten, så vida Riksens Ständer antaga det project till financereglering, sorn Utskottet framdeles behagar framställa. Kunde Banken fortfara att realisera, att inlösa sina sedlar al parij då vöre hemlighets-: » slö - slöjan nyttig och behöflig.
Hufvudstaden ; samt uti Högvördige PresteStåndets och Välloflige BorgareStåndets beslut, rörande anmodan till ConstitutionsUtskotlet, att så fort sig göra låter , till Riks-Stånden inkomma med uppgift å de af samtelige RiksStånden antagne förändringar i Rikets Grundlagar, 5:o Godkännande af ConstitntionsUtskottets uppgift å nyssberörde Grundlags-ändringar, och af samma Utskotts nedannämnde förslag, till den behandling 56 §. Regerings-Formen stadgar, nemligen; till ändring i andra punkten af 68 §. Riksdagsordningen j angående n}1- redaction af 4 Momentet 1 §. Tryckfrihets - Förordningen ; om uteslutande eller hufvudsakelig förändring af 8 Momentet i 4 §. samma Förordning; rörande ändringar uti 21 §. Riksdags - Ordning gen} 79 §. dersammastädes; sista punkten af 37 §. Riksdagsordningen; a:dra punkten af RegeringsFormens 60 §, samt 7 och 9 Momenterne af 5 §. Tryckfrihets-Förordningen; om jemkning och rättelse af citationen utaf 86 RegeringsFormen uti inledningen till TryckfrihetsFörordningen; och om rättelse i 75 §. Riksdagsordningen. 6;o Ogillande af Allmänua Besvärsoch OeconomieUtskoftets Betänkanden, rörande yrkad skyldighet för privilegierade Hemman och Lägenheter, att i allmänna byggnaders uppförande och underhåll deltaga; samt angående tiden till allmänna vägarnes grusning. 7) Beroende vid nedannämnde Utskotts Utlå - Sini yo .4 ugust i r, rit. 453 Utlåtanden, nemligen: Stats-Uff..otlei$: öfver gjorde anmärkningar vid Utskolteis Betänkande, i fråga om belöning till f. d. RiksdagsFullmagtigen Per Andersson i Domvalla för dess Curmothod i veneriska sjukdomar; i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande, angående ProvincialMedicus
Jag frågar då, om den tanken är fullkomligen orimlig, att det ligger en viss våda i dess förklarande. Vår constitution är, till heder för densamma, liberal; men huru förstår man detta ord? Jo, utur 2 synpunkter; den ena, fördragsamhetens med all möjlig fri utöfning af menniskorätt; menar den andra, har icke liberaliteten gått till Jacobinism, S:t Simonism? Jag säger ej, att detta är att befara, ty våra Universitet äro för sansade; men omöjligt är det icke, och hvartill tjena föreläsningar öfver lagar, som skola efter sin or - Den 4 Mars f. m. 33 ordalydelse tydas. Det enda vore att sätta dem i catechetisk form, i frågor oell svar; föreläsningar öfver dem kunna vara lika vådliga som nyttiga. Om oek saken vore tio gånger begärd, hvilar mitt förtroende på Konungens urskillning, alt han afslår den. Hr Höökenberg, Carl Åke: Då Frih. Boye förra gången yttrade sig, ansåg han det vara otjenligt att föredraga föreläsningar öfver ämnen, hvilka äro underkastade förändringar. Med samma skäl skulle det vara otjenligt att hålla föreläsningar öfver vetenskaper, som framskrida. Borde man vänta med föreläsningar öfver grundlagarna, tili dess de blifvit oföränderliga, borde man ej eller hålla föreläsningar öfver vetenskaperna, förrän de kommit till den fullkomlighet, att ingen vidare utveckling är möjlig. Jag skulle tro det vara möjligt att hålla föreläsningar öfver dem, ehuru de äro föränderliga; och de, som blifva tjenstemän, skola nog sedan taga kännedom om förändringarna, likasom hvar och en vetenskapsman, ehuru han blifvit examinerad, måste underrätta sig om vetenskapernas framsteg. I hufvudsaken förenar jag mig med Gr. Cronhjelm. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få med några ord besvara den näst före den siste talande ledamotens yttrande. Först har han sagt, att det vore förunderligt att föreläsa lagar, som undergå ständiga förändringar; sedan har han ansett sådana föreläsningar kunna missbrukas. Han har äfven anfört ett annat skäl, att nemligen grundlagarna skola ordagrannt tolkas.
På dessa skäl och i ani. af hvad jag för öfrigt i min reservation anfört, yrkar jag afslag å Utsk:ts Betänk, i denna del. Frih. Creutz, Steffan: Jag kan icke underlåta, att i denna vigtiga fråga i korthet uttala mina tänkesätt. Enl. min öfvertygelse, är anledningen till de svårigheter, som i dessa fall uppenbara sig, att härleda ifrån det onaturliga förhållandet i statens och kyrkans kombinerade lagstiftning. Staten kan, i betraktande af för handen varande förhållanden, medgifva äktenskapsskilnad, men kyrkan, för så vidt den anser sig såsom kristlig, kan icke göra detta i mer än lime fall, nemi. vid äktenskapsbrott och egenvilligt éfvergifvande; det sednare likväl endast såsom undantagsfall, gällande under kristendomens äldsta tider, i förhållandet mellan kristna och afgudadyrkande hedningar. Hittills har Konungen gemensamt med kyrkan kunnat meddela tillstånd till äktenskapsskilnad, Konungen såsom summus episcopus, kyrkans föregifna öfverhufvud. Efter min tanke, står denna sammanblandning af det verldsliga och det andeliga så i lagstiftning som lagskipning i fullkomlig opposition mot kristendomen. Jag tror i allmänhet, att det år ett fel hos lagstiftningen att icke mer an som sker ingripa i det inre af familjelifvet. Härvid bör naturligtvis på det ömtåligaste och mest grannlaga sätt förfaras; V Don 14 Mars1!, m. 10S men då man vet, huru mycken bitterhet och fiendskap, sorn kan ega rum mellan makar, torde det vara af vigt, att lagstiftningen äfven der träder emellan och att, vid bevisad våldsamhet eller andra följder af en inrotad fiendskap, bestraffning må ega rum, icke blott för att motverka benägenheten till skilsmessa, hvilket jag anser vigtigast, utan äfven för den allmänna sedlighetens och för barnens skull, hvilka eljest kunna komma i en högst vådlig mellanhand. Detta likväl icke så till förståendes, som skulle någon polismakt kunna få intränga i husen, utan skulle osämja, i ord som handling uttryckt, betraktas såsom hvarje annat brott, på grund af bevis öfverklagadt vid domstol.
Han ville vara ensam, slippa höra denna banala musik, tänka, fundera ut ett medel att så snart som möjligt erfara sanningen. H a n kunde icke se sin fru, innan hans tvifvel voro lösta. Han lefde ju blott för h e n n e. Om hon icke älskade honom, var det icke värdt att lefva. «Vid fyrtio år gifta sig med en nittonårig fattig flicka och vänta kärlek af henne! » hviskade han ironiskt för sig själf, men det var en konstlad ironi, från hvilken tårarne ej voro långt borta. Först under dessa minuter förstod han, till hvilken sjuklig grad han älskade sin hustru, med en kärlek så häftig, att det plötsligt väckta tviflet måste göra honom vansinnig, om det varade l ä n g r e. I dylika ögonblick afundas man de fattigaste ... Pianomusiken tystnade, lätta steg hördes, På tröskeln visade sig Alexandra, Tschernins förtjusande fru, en smärt brunett med glänsande svarta ögon. » Ah, jag visste inte alls, att du redan var hemma! » sade hon, » kan du tänka dig, att barnen hos Katovskys fått meslingen, så att balen i dag blifvit uppskjuten. » » Verkligen? » svarade Tschernin med så trött stämma, att Alexandra blef förvånad. » Hvad fattas dig, » frågade hon, » har nå- got händt? Kanske några obehag? » Boris, som ovanligt uppmärksamt betraktade sin hustru, upptäckte i hennes ansikte ett knappast märkbart uttryck af oro. E n plötslig tanke föll honom in. En nervös ryckning flög öfver hans drag, han bleknade häftigt och sade: » Ja, något har händt. J a g ville inte skrämma dig, men då du själf märkt, hur orolig jag är, kan jag icke dölja det för dig! Det står dåligt t i l l. » » Hvad vill det säga? » Hon såg på honom med vidöppna ögon. Tschernin reste sig, utan att vända blicken från henne. Hans hjärta slog så häftigt, att han nästan kände sig sjuk. » Strax, strax », sade han, medan han drog sig undan från skrifbordet, så att skenet från vaxljusen ej så starkt belyste hans ansikte. — » Ser du, » fortfor hon, » jag har nu en mycket dålig tid i mina affärer.
Härvid torde likväl finnas lämpligt och < billigt,-att en sådan vägran icke må ovilkorligen åligga Föredragande, då ett ifrågasatt besluts lagstri - 6 Conslitutions-Viskottets Memorial, JV-o dighet ej är klar och tydlig, utan olika omdömen underkastad. Stridighet mot Grundlag, hvilken, jemlikt 83 §. Regerings-formen , i hvarje serskildt fall skall efter ordalydelsen tillämpas, bör förutsättas vara lätt att inse; sådant är deremot icke förhållandet med Allmänna Lagens stadgandcn , hvilkas tillämpning i flere fall är beroende af domarens pröfning. Af detta skäl har Utskottet trott jemväl det tillägg böra och , utan rubbning af betydelsen utaf hvad 38 §. hittills föreskrifver, kunna i denna §. inflyta, att fägran af contrasignation endast då bör vara Föredragandens oeftergifliga pligt, när beslutet uppenbarligen strider mot Grundlag eller Allmän Lag. Den nu ifrågakomne Grund lags-ändring är, i Utskottets tanka, äfven af nöden för att bringa 38 §. till närmare öfverensstämmelse med g och io6 §§. Regerings-formen. Uti den förra af dessa båda §§. äro nemligen Stats-Rådets Ledamöter förpligtade att göra kraftiga föreställningar emot beslut, uppenbarligen stridande mot Allmän Lag, och för underlåtenhet häraf fastställer den senare påföljden af åtal inför Riks-Rätt. Men Föredragande kan icke anses hafva mot ett beslut af berörde beskaffenhet gjort ”kraftiga” föreställningar, derest han genom sin contrasignation befordrat detsamma till verkställighet; och då klafver billigheten ovilkorligen, att Föredragande äfven eger den hans stränga pligt motsvarande rättigheten att vägra contrasignation å beslut, som uppenbarligen strider emot Allmän Lag. Ur sådan synpunkt är ifrågavarande Grundlags-bestämmelse endast ett förtydligande eller en förklaring af g. § , i hvad denna afser Föredragande Ledamot af StatsRådet. I sammanhang härmed har Utskottet slutligen , enär vid innevarande Riksdag orden ”denna Regeringsform” uti g och 106 §§. blifvit förändrade till Rikets Grundlagd trott enahanda förändring böra ega rum äfven i 38 §.
Utsk. har åberopat det förhållande att de ledamöter af Statsrådet, som äro Konungen följaktige till Norrige, åtnjuta skjutsoch traktaments-ersättning efter resereglementet, och att derför någon serskild ersättning, i och för deras vistande i Norrige, icke bör åt dem anslås. Men det torde dock vara påtagligt att resereglementet är afsedt för resor inom Sveriges landamären, men icke för resor utom riket. Således torde detsamma icke vara tillämpligt för de fall då Statsrådet i embetsärender vistas utom rikets gränsor, utan då uppstå andra förhållanden än dem som genom resereglementet äro afsedda. Jag kan derföre icke finna att R. St. hafva anledn. att till K. M. ingå med en sådan skrifvelse, som den Utsk. här föreslagit, utan hemställer, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att afslå densamma, såsom icke varande fotad på riktiga grunder. Gr. Lagerbjelke: Jag ber endast att vördsammast få fästa Ståndets uppmärksamhet på den uppgift som finnes uti revisorernes berättelse, att, nemi. oaktadt skedde efterforskningar det icke kunnat utrönas att, i följd af ett slikt anspråk från Norrska statsverkets sida någon utgift tillförene drabbat det Svenska, samt att stats-rådets ledamöter, fortfarande såsom förut, uppburit sina qvartaler, samt åtnjutit skjutsoch traktaments-ersättning efter resereglementet. Dä nu en sådan, emot all praxis stridande utgift, förekommit, ansåge revisorerna sig böra sådant för R. St. tillkännagifva. Hr Rosenblad, Bernh.: Jemte det jag förenar mig med Frih. Palmstjerna, tillåter jag mig att fästa Ståndets uppmärksamhet på det serskilta förhållande som eger rum med Svenska statsrådets vistande i Christiania, då Sveriges och Norriges gemensamma Konung der vistas. Ty då Konungen, i öfverensstämmelse med Norr - Den 1 Juli f. m. 389 ska grundlagen, någon tid vislats i Norrige, måste lian hafva svenskt stats-råd med sig för att inför sig föredraga de ärender, som Konungen förbehållit sig att ensamt afgöra.
Utskottet har trott, att till ortens varors utförsel och försäljning 300 personer voro tillräckliga , på den grund h Den 17 Juli. grund, att som ingen troligen synes kunna få sin resa, varu-transporter och öfriga kostnader ersatte, utan att medföra varor till 2 å 300 B:drs värde; så skulle på 300 personer belöpa sig 60 å g0,000 R:dr, samt för bägge års vandringarna Iso ä 180,000 R;dr, och till större belopp synas tillverkningarne visst icke kunna uppgå. Ehuru det ej är möjligt , att med en alldeles inathematisk noggranhet bestämma denna beräkning, anser Utskottet den likväl böra förtjena mera trovärdighet än hvad deremot, utan mindsta annat skäl än ett blott tycke, blifvit yttradt, och derföre kan Utskottet icke ändra sin angående antalet fattade öfvertygelse, utan öfverlemnav den nu ytterligare till Riksens Höglofl. Ständers pröfning. Deremot får Utskottet, i anledning af åtskilliga ibland anmärkningarna, tillstyrka följande ändringar uti Betänkandet, nemligen: 1:0 Att den föreslagne skyldigheten för Kotaungens Befallningshafvande i Elfsborgs Län , att, i samråd med tillkallade Deputerade så väl från Städerna och Landet 1 nämnde Län, sorn fran de angränsande Länen, utsätta huru många sorn vid hvarje Pass-utdelning skulle få på Gårdfarihandel utresa, ej måtte äga rum, utan anses göra tillfyllest, att Konungens Befallningshafvande ensam bestämde detta antal , sedan han genom hörande af Presterskapet och andra trovärdiga personer i orten samt på annat tjenligt sätt fötskaffat sig så tillförlitliga upplysningar om ortens tillverkningars värde och myckenhet, sorn möjligen kan exhallas. A<f åldern för den, som ma erhålla Pass till Gårdfarihandel utöfvande , inatte nedsättas till fyllda 28 år, vid hvilken ålder en alldeles tillräcklig stadga bör kunna hos Passsökanden förväntas; samt 3:0
Besvärsoch "Ekon.- Utskottens Betänkande, Ro 'É. 3 måste antagas hafva föranledt slika dåd, enär någon anledning till vinning deraf för .gerningsmannen icke kunnat utletas, och det uti nu gällande förordning om skogarnc i riket stadgade ansvar, Tio riksdalers böter, för dylika tilltag-, som kunna medföra förluster, kännbara för hela kommuner, påtagligen vore för ringa, har motionären föreslagit, „att i detta och andra detsamma liknande fall, de af lagen stadgade böter, måtte från deras innevarande låga belopp, höjas till sextiosex riksdaler trettiotvå skillingar, eller den bötessumma, sorn för svedjande å kronopark är vorden bestämd.“ Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten hafva gemensamt tagit denna motion under öfvervägande, dervid Utskotten trott sig kunna antaga, att, ehuru sådant icke blifvit genom motionärens framställning tydligen uttryckt, motionären ansett det af honom omförmälda, af okynne eller sjelfsvåld förorsakade, antändande af ljung vara af enahanda beskaffenhet, som den olofliga ljung-bränning, hvarför uti Kongl, brefvet den 3 September 1781, ansvaret finnes bestämt till likhet med hvad lagen för olofligt svedjande utsätter, samt att motionären derföre, och då de uti 56 §. af Kongl, förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805 stadgade böter för olofligt svedjande å allmänning, tio rrdr, vore ett allt för ringa ansvar för tilltag af den beskaffenhet, som uti motionen omförmäldes, föreslagit, att berörde ansvarsbestämmelse måtte för ifrågaställde och dermed likartade fall förhöjas.