Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deremot den Norska beskatlnings-methoden kunde införas, så alt skatt erlades för hvarje tillverkad kanna bränvin, blefve fördelarna deraf, dels alt sämre rudimateria kunde företrädesvis användastill bränvinsbränning, hvarigenom en af de aldravigtigaste invändningar, som man hört i BondeSl. mot husbehofsbrånningens afskaffande, blefve undanröjd, dels att Staten verkligen kunde få skatt för hvarje kanna bränvin som tillverkades, dels slutligen, att bränvinsbrännaren icke af sitt eget interesse snart sagdt tvingades att forcera bränningen. Med denna method för beskattningen, hvilken naturligtvis förutsätter dels husbehofsbränningens betydliga inskränkning, dels upgörande af minimi-tabeller för tillverkningsqvanliteten med de olika slagen redskap, blefve det dock nödigt alt, likasom i Norrige, konstituera justerare, kontrollanter och öfverkontrollanter, hvilka så tillräckligt aflönadcs, att de icke frestades att afvika från sin pligt; under hvilken förutsättning det äfven kunde medgifvas fabrikanten alt, i st. f. 2 månader, bränna i 6 månader, 12 limmar om dagen, eller från kl. 6 om morgonen till 6 om aftonen, då bränneriet skulle af vederbörande kontrollant tillstängas och det tillverkade bränvinet för hvarje dag upmätas. Med iakttagande af dessa hufvudgrunder för den nya bränvinslagstiftningen, kan jag icke föreställa mig annat än att hufvudändamålet, eller bränvinets inskränktare både tillverkning och förtäring skulle vintras; hvarvid jag för min del vågar hysa det ringa undseende för bränvinssuparen, att jag icke ens skulle beklaga om bränvinet komme att kosta 2 R:dr b:ko kannan eller, efter den i Regeringens propos. gjorda beräkningen, 2 sk. 8 runst. b:ko per jumfru. En annan sak, hvarom, förunderligt nog, alldeles icke handlas i Regeringens propos., är frågan om förändrade föreskrifter angrde försäljningen af bränvin. Detta torde dock för superiets hämmande vara lika nödigt, som en förändrad lagstiftning för sjelfva tillverkningen.
Jag tror att Utsk. borde hafva öfvervägt, huruvida icke den föreskrift och det stränga ansvar, som denna författning innehåller, kräft rättelse, och det är i sådan afsigt jag förenar mig med dem, som yrka återremiss af Betänk. Hr Bergenstråle: Jag vill blott i några få ord uplysa ett missförstånd af den meningen som jag hos en af de föreg:de talarne anmärkt. Meningen är icke att de 5 dagarne skola beräknas annorlunda än under ens vistande på utrikes ort, jag må för öfrigt hafva rest ifrån Stockholm eller hvilken ort som helst. Det är således alldeles detsamma hvar jag bor inom Sveriges landamären, ty de 5 dagarne utgöra alltid lika lång liderymd, och liden för resan tages icke i beräkning. Hr Dalman: Jag vill blott erinra den siste värde talaren derom, att just det förhållande, att komunikationerna nu äro lättare än förr, är hvad som föranleder personer att resa utrikes, då man, i st. för en vidlyftig affärs-korrespondens, anser det bättre att sjelf göra ett besök. Dessutom är jag öfvertygad om, att Författningen, då den stiftades, hufvudsakligen afsåg våra förbindelser med Ryssland och Danmark. Det behöfdes då blott några timmar att komma öfver gränsen, hvarföre äfven Författningen säger ”riks-granseri". Den afsåg således de grann-förhållanden, som under den tvetydiga politiska ställningen Rikena emellan dä lätt kunde komma i kollission; hela motivet för Författningen tyckes hafva legat häruti. Här förekommer dessutom en annan omständighet, nemi. att man verkligen kan resa från Stockholm med ångbåt och uträtta en affär i Hamburg eller Berlin, och komma åter inom 14 dagar; och det är just detta förhållande, som till en stor del föranledt mig att bestämma denna tid. Det är således ganska hinderligt när man bor i en aflägsen landsort att afbida Konungens tillstånd, hvilket naturligtvis måste fördröjas deraf, att ansökningen först skall gå igenom Chefen och sedan föredragas och expedieras, hvilket uptager åtminstone en månads tid. Den 11 Februari. 407 Hr Arnell, Gust. Fredr.:
B:co, men derjemte finnas Hyrkyskiåkningar på samma år af tillsammans 164 R:dr, hvilket här blott nämnes i förbigående för jemförelsens skull, äfven med de framdeles synliga equipager och kostnader för en sådan resa af innevarande års Revisorer. 1842 den 9 Juni för Herrar Banco-Fullmägtige. Skjuls 40: — ■— Vivre för hyrkuskar 2: Biträde vid uppassningen. * 4:- Frukost eli middag 95 : 26. 8. Dessutom synes mig efterföljande räkning äfven vara upplysande: 1841 Januari 14—24 An. Bokbindaren Kjellberg för klistring af påsar m. m. 3 dagars kosthållning å 1 R:dr ig sk 4: 3 nattqvarter å 24 sk 1: 24. — 7 dagars Irosthållning och nattqvarter å 32 sk. 4: 32. — jq. 8> Mars 24—28 Kakelungsmakare!! Maj 22—23 Herr Kammarherren Rosenblad med betjent. 2 dagars kosthållning och nattqvarter å 3:24 7: Aug. 4—9 Banco-Commissarien Brakel och Notarien Fineld för controll å tillverkning af blanketter för valeuren 500 R:dr. 3 dagars kosthåll och nattqvarter å 5: 16 16: 2 dito dito dito å 3:— 6: 22' „ 14 Herr Presidenten von Hartmansdorff — 2: Transport 47: ig.— Aug. 89 Transport 47: 16. — Aug. 19—29 Bokbindaren Kjellberg för skärning af postpapper m. m. 3 dagars kosthåll och nattqvarter ä 1: 40 5:24.— 8 dito dito dito ä — 32. 5:16. — jq. 40 _ Sept. 16 Skolmästaren Rydström för profläsning . 1: 16. — 17 Herr Presidenten von Hartmansdorff 2: Summa B:co R:dr 61: 24.
Brefvet den 22.’dre December sistnämnde år, förklarad berättigad att fortfarande uppbära den efter Stats-Sekreterare-embetels upphörande honom lillagde löne-ersättning, intill dess han i behörig ordning kunde komma i åtnjutande af den lön, sorn för berörde Presidents-embete funnes å Stat bestämd, dock med enahanda vilkor, som varit fästadl vid Herr v. Hartmansdorffs befrielse från begrafningshjelps aftjenande, då han lill Stals-Sekreterare utnämndes, eller att någon begrafningshjelp icke skulle hans sterbhus tillkomma, derest han, såsom innehafvare af Presidents-embetet, med döden afginge. Hvarvid Stats-Utskotlet funne anmärkningsvärdt, att, ehuruväl, vid Herr v. Hartmansdorffs tillträde lill Stats-Sekreterare-embetet, någon nådårsbesparing å den med samma Embete förenade lön icke kommit Stats-Verket till godo, rättighet likväl blifvit honom tillerkänd att under den tid, begrafningshjelp å Presidentslönen i Kongl. Kammar-Rätten aftjenades, fortfarande uppbära den indragne Stats-Sekreterare-lönen, hvarigenom följaktligen, i strid mot de rörande nådårsbesparingar gällande föreskrifter, Herr Presidenten fått sig tillagd en fördel, hvilken Statens embetsoch tjenstemän i allmänhet icke tillkommer, och hvarmedelst Statsverket ytterligare i sex månader fått vidkännas en, efter Utskottets tanka, för detsamma främmande utgift. 1 anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, och på grund af stadgandet i 3o §. 2 mom. Riksdags-Ordningen, funne Stats-Utskottet sig böra, — med anmärkning emot Conlrasignanten af ofvanberörde 2:ne Kongl. Bref den 3o:de Juni och 22:dre December i84i> föredragande Stats-Rådet och Chefen för Finance-Deparlementet, dessa ärenden till Riksens Ständers Gonstitulions-Utskott öfverlemna, för den åtgärd, hvartill omständigheterna kunde föranleda.
Men till upplysning för alla de nya konservatoriielever och andra sångerskor, som hörde på, må här rekommenderas fru Edlings föredrag af denna aria. Fru T. sjöng icke alls i vederbörlig stil, gjorde ej ens ett enda försök dertill, utan det hela tog sig ut som en för-tviflad Didos reklamerande af en trolös Israël-Aeneas, förtjusande väl gjordt, om det gällt något dylikt. Som det ju är så förklarligt att unga sångerskor söka imitera publikens faroriter varna vi i sammanhang härmed för den ros-piggianska hvartill både denna sångerska och fru Östberg ej sällan göra sig skyldiga. För konseqvensens skull borde fru T. sjungit: Ör mig Hisraël, hennes Hör mig Hisraël var ej riktig rospiggianska, snarare nödhjelp åt tvåstrukna registret. Med en mödosamt hopplockad kör sjöngs Inflammatas-arian ur Stabat Mater. Här lyckades frk. Riego bäst, hennes mäktiga röst passar för vokaluppgifter af detta slag, kören förmildrar skärpan och idealiserar vissa toner, som deraf äro i behof. Man märker i italienska saker att Isak Berg varit den framstående sångerskans lärare. Ingen af Stockholms högre sopranröster eger den bredd och elevation iitaliensk sång som frk. Riego. I en aria ur Elias öfver-raskade hr Lejdström med ganska väl hållen oratoriisang, som bevisar att apotekarehjelp vid våra andliga konserter är mindre trängande än man trott. I Upsala lär också hr L. utfört hela partiet och deraf skördat rätt mycken berömmelse. Frk. Wolf och hr Aulin föredrogo en aria med violin ur Saint-Sains» Timbre d ’ Argent », en liten fin komposition, men utan fjettrande egenskaper. Den senare var å son aise i ett Réverie af Vieuxtemps, der den elegiska sidan, som är hr A: s starka, fick briljera i sm äktande och smältande tongångar, inbäddade i blomstrande rosenarabesker.
H tering, en del yarit inrymd i ronans hus o ch cn del i städernes eller hos private; och alt till inqvartering tjenlige byggnader finnas: tillhörige Kronan * * ii stycken — släderne - -9 stycken och af private till salu erbjudne 31 stycken, I öfrigt innehålla handlingarne följande upplysningar: att i Visby icke finnas för militair bestämda boningshus, utan är inqvartering och service för der stationerade Garnison och Handtverks-stat, enligt träffad öfverenskommelse, bestridd af staden till det i sammandraget upptagne belopp, 817 R:dr, som uttaxerats i staden, utan att den till ståndens allmänna behof, bland öfrig tolag, ingångna iuqvarterings-tolag dertill användts; att inqvarterings-tolagen i Carlshamn ingått till stadens allmänna sassa; varande den der föi lagde slyrka i Sjöcastellet inqvarterad, så att staden allenast utbetalar service-medel; och hafva, efter Kongl. Majlis Befallningshafvandes uppgift, några contract eller öfverenskommelser emellan staden och garnisonen, rörande sättet för inqvarteringens utgörande i penningar, icke kunnat presteras; att
Åstadkommer man å ställe, som i 5 § sagdt är, förargelse genom svordom eller oljud, eller annorledes; straffes efter ty i 2 § skils. 7 §. Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid gudstjenst, som i 1 eller 3 § sägs, eller å sådant ställe, som i 5 § omtalas; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter, ej under femtio Riksdaler. 8 §. Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Rätta, hos Konungens Befallningshafvande eller vid annat Embetsverk, sin eller annans ta lan fört oller vittnesmål aflagt, eller för att honom från sakens utförande eller vittnesmålets utläggande hindra: dömes till straffarbete i högst två år. 9 §. Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbörds-, kommunaloller kyrkostämma, läsförhör, landtmäteriförrättning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då allmänt ärende eljest förehafves; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd. För svordom, oljud eller annan förargelse vid sådant tillfälle vare straffet böter, högst etthundra Riksdaler. 10 §. Bryter man annans hemfrid, i ty att man med våld, eller eljest mot hans vilja, intränger i hans hemvist, vare sig gård, hus eller fartyg, eller vägrar att derifrån, efter tillsägelse, sig begifva, eller ock dit sig insmyger eller der gömmer sig undan, utan att kunna skälig anledning dertill visa; straffes med böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. Begår någon sådant hemfridsbrott i uppsåt att annan våldföra; må, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till straffarbete i högst två år dömas. 11 §. Bry tes hemfrid genom husransakan af obehörig person eller i olaga ordning; vare straffet böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 12 §.
Under åberopande af hvad Revisorerne i berättelsen om verkstäld granskning af Strömsholms slotts räkenskaper erinrat, angående detta slotts deltagande i halfva kostnaden för iståndsättningen af den s. k lifstallbyggnaden vid Kungsöhr, anse Revisorerne sig nu böra omförmäla, att jemväl i Strömsholms stuteris kassa blifvit uppdebiteradt enahanda utgiftsbelopp, 398 R:dr 66.| öre. Stamholländerierna. Denna räkenskap, i Kongl, Kammar-rätten granskad utan anmärkning, visar följande förhållande med inkomster och utgifter: Debet. Uppbörd: Utgifter: För inköp af kreatur 19,662: 25. Transportkostnader m. m 5,708: 24. Balans till år 1860: Kontant behållning i .' 659: 18. Summa 35,107: 70 ' Oiid yninlnbni aiEsonbw) js? ob Ilir rob i.dlivd do.» 0i<> *£*iv jni io&m au § 1. Under revisionsåret hafva de vid egendomen Jordberga i Skåne befintliga kreatur af Ayrshire-race blifvit förflyttade till Warpnäs i Wermland, hvarjemte ett nytt stamholländeri blifvit uppstäldt vid Drettinge i Småland af kreatur, inköpte från Gammalstorp i Westergöthland. Dessa förflyttningar hafva blifvit verkställda nära nog liktidigt. Kostnaden för djurens transport från Skåne till Wermland uppgår, enligt räkenskapen, till omkring 2,000 R:dr och för djuren från Westergöthland till Småland till omkring 110 R:dr R:mt. Derest icke några serskilda, för Revisorerne okända .skäl foranledt dessa förflyttningar på sätt som skett, föreställa sig Revisorerne, att god besparing i kostnaderna kunnat vinnas om djuren från Skåne förflyttats till Småland och ifrån Westergöthland till Wermland. § 2.
Blomsterregn, jubelrop ur tiotusentals strupar, lansar och svärd och brokiga hufvudkläden i svaj, medan tåget sakta skrider fram till midten af den rund, hären bildar. Inca har rest sig och står framför sina trupper. Han är en högväxt, smärt och skägglös man på trettiotalet med kraftiga, nakna armar, små händer och fötter. Ögonen ligga i en linje och ha ett godt, vänligt uttryck, ögonbrynen äro starkt hvälfda, pannan är hög och något bakåtlutande, kindbenen äro breda, näsan är starkt böjd, läpparne äro tjocka, hakan är liten, håret kort och mörkt; i öronen bär han hjulformiga hängen, som nå ända ned till axlarne. Hans dräkt är väfd af finaste vicuñaull, prydd med guld och ädla stenar; på hufvudet bär han en turban af mångfärgadt tyg med två fjädrar af någon sällsynt fågel och med nedhängande, skarlakansröd frans. Inca blickar med tillfredsställelse ut öfver mängden; därpå gör han ett tecken med vänstra handen, och en skärande signal bjuder tystnad. Med klar och stark röst, som höres vida omkring, tager han till orda: »Soldater! Ett halft år har svunnit sedan den dag, då jag bjöd eder farväl vid Cuzcos murar; tiden har för er gått under kamp och försakelse, för oss under spänd väntan och fast förtröstan. Tack vare solgudens hägn har ett nytt ärorikt blad lagts till våra häfder och ett nytt land tvungits in under vår lyckobringande spira. Det är med stolthet och tacksamhet, jag i dag hälsar eder välkomna åter till fosterjorden; men i främsta rummet gäller mitt tack Honom, hvars strålar i dag flöda rikligare öfver det folk, han älskar och vill skydda mot barbarernas anslag. Mina härförare ha förtalt, att I han kämpat med tapperhet, och att I ej hafven glömt att i fiendeland vara skonsamma men fasta, att vårda de sjuka och att tukta de uppstudsiga, dock icke med hämndens utan med rättfärdighetens glafven. Ett fiendeland, som härjats med eld och svärd, blefve för oss själfva den största förlusten. Med mildhet ha vi vunnit våra största segrar.»
För nästkommande ar r8iz lärer NiksgäldsContoiret, enligt Calculen N:o z icke kunna bista Stats-Werket med mer än roo.oso R:dlr pa de da bristande 1,554,900 R:dlr sa framt den Bewillning Riksens Ständer för samma ar och den påföljande tiden sig nu ataga, icke inflyter annorlunda eller wida tidigare än förut. Huru förhållandet hittills warit inhämtas af Calculen N:o 2 som wisar, att mer, än 200.00» R-dlr ännu utestodo eller wid detta ars början icke wero influtne af 1310 ars Bewillning, samt akk blott 57,687 R:dlr Z4 fl. z nst. ingått inom 13 n ars flut af det årets Bewillning. Af Discont, summan i Banken lärer någon särdeles behållning icke blifwa för ifragawarande är Bihang. N:o 12». akt »SvS Den 2i Julik. att tillgå; men bristen skulle lätteligen och kanske till fullo kunna afhielpas om någon bck af de Bewillklings, Artlclar, som nu arv under reglering, antingen inflöt successivt under loppet af äret, eller ock under de första mänaderne deraf infordrades och erlades. Denna utwag anser Utskottet wara af husrvudsakelig wigt och den enda för att undgå anlita Banken om än ytterligare biträde, hwartill Utskottet för dek del finner betänkligt att gifwa anledning. Till Riksens Högloflige Ständers ompröfwande, öswerlemnas detta allt wördsammeligen. Orebro den 19 Julii 1812. Pä Högt. Ridd. och Adelns Pä HögwSrd. Prest-Ständcls Ledam. magnar Lcdam. magnar kl. v. Vugern. 6u8tLk Klurrs^.
Boye har, för att bestämma sig i denna fråga, begärt en upplysning, hvilken jag skall hafva äran meddela. Förhållandet är i korthet, att K. M. begärde för armdens beklädnad i allmänhet go,ooo r:dr årligen, hvarmed hufvudsakligen afsågs beklädnad för beväringen; men detta har icke blifvit beviljadt. Såsom extra anslag, att utgå för alla 5 åren, voro i3g;ooo r:dr begärda, hvarmed afsågs, dels behofvet för det be.vär:smanskap, sorn, till följd af populationens stigande, ökar det förra antalet, dels ock till lappning af det gamla. Afslås nu detta, så vet jag i sanning icke, hvar KrigsColhm skall få medel hvar - 54 Den 6 November f. m. ken till det ena eller andra ändamålet. Jag är skyldig Hr Dalman tacksamhet för den compliment, han behagat gifva mig. Min förtjenst är visserligen ringa, och en god vilja är måhända dess enda värde. Hvad det förslagsvis upplagda förrådet beträffar, kan dels deraf icke blifva fullständiga munderingar, förrän allt tillbehör hunnit anskaffas, och dertill måste de innestående medlen användas, dels kunna dessa förråd icke disponeras till årliga behof; men medgifves detta, kan visserligen biträde derifrån snart erhållas. Frih. Boye: Den upplysning, jag önskade, har jag erhållit ej mindre af Hr Möllerhjelm, än af Hr af Dalström. Min öfvertygelse är nu gifven, och jag röstar för K. M.'s propos., i hvad den rörer behof af medel till anskaffande af gevär samt beklädnad åt be värts manskapet. Då jag härefter går att lemna några upplysningar i anledn. af Hr Dalmans yttrande, förutskickar jag en förklaring, som jag tror icke vara stridande emot grannlagenheten eller lämpligheten. Jag har i 2:ne dagblad läst den förebråelse mot mig, att jag i sista plenum skall yttrat mig hård t mot mina motståndare. Sjelf tror jag icke, att så skett. Det beror dock på hvar och ens opinion att åt milt yttrande tillerkänna en sådan egenskap. Men då Hr
Ank. till Exp.-Utäk. den 11 Sept., kl. 12 m. Memorial, med förslag till samman jemkning af de inom RiksStånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets betänkande N:o 53 öfver väckta motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar. Sedan Lag-utskottet i sitt berörde betänkande afgifvit förslag till en lag emot uppror och ololliga folksamlingar, och detta förslag blifvit antaget i sin helhet af Högv. Preste-ståndet och V allo fl. Borgare-ständet, men med viss'a förändringar af Högloft. Ridderskapet och Adeln: hvaremot frågan tili Utskottet återremitterats afllederv. Bonde-ståndet; så och efter det Utskottet, i memorialet N:o 59, med tillkännagifvande att enär de delar af förslaget, emot hvilka de anmärkningar, sorn föranledt frågans återremitterande af Bonde-ståndet, riktats, blifvit af öfrige Riksstånden godkända, samma anmärkningar följaktligen ej kunde till pröfning af Utskottet upptagas, förklarat att då hvad Ridderskapet Adeln i frågan beslutat afveke från de beslut Presteoch Borgare-stånden i ämnet fattat, och Utskottet, vid jemförelse af 73 § Riksdagsordningen, ej kunde vidtaga någon åtgärd för sammanjemkning af de inom Riksstånden fattade skiljaktiga beslut, förr än samtlige Stånden i ämnet sig hufvudsakligen yttrat, Utskottet alltså voro föranlåtet a11, med anmälan om det skick, hvari frågan sålunda kommit, återöfverlemna densamma till Bonde-ståndet, för att dermed vidare i grundlagsenlig ordning förfara, har sistbemälde Riksstånd, efter hvad nu mera till Utskottet ankommet protokolls-utdrag visar, vid frågans ytterligare förehafvande afslagit Utskottets omförmälta förslag till lag mot uppror och olofliga folksamlingar.
M. anbefallt, alt vederb. genom nåd. circulär borde erinras, att det urgamla bruket af offentlighet vid under-rutterna vidmakthålla. Något ytterligare beslut härom erfordras således ieke, hyad de egentliga under-domstolarna angår, så framt detta circulär åtlydes; men hvad offentlighet vid poliskamrar beträffar, ansåg Lag-Utsk. något beslut derom icke af behofvet påkajladt. Jag vågar emedlertid tro, att nu var. riksdags Lag-Utsk. och Ständer, vid ämnets närmare öfvervägande, skola finna sig föranlåtne att hysa en annan tanka. Såvida nyttan och nödvändigheten af offentlighet vid undersökningar i brottmål i allmänhet visat sig af erfarenheten så. bekräftad, att den öfvergått till Ctt af de första villkoren för ali rättegång vid Svensk dom - Den 7 Mars c. tn. 253 slol, så finnes icke något skål, hvarföre den skulle vara utesluten från poliskamrar i städerna, mer än från häradsrätterna på landet. Det band, sorn främmande åhörares närvaro kan lägga på domarens frestelse till väld och godtycke, är icke mindre nödvändigt i det ena fallet, än i det andra. Men några särskildta skäl kunna dessutom hemtas från poliskamrarnes organisation och rättegångssättet i de mål, i hvilka de hafva domsrätt, och således i sjelfva verket icke äro annat än under-domstolar, utan annan skilnad, än en inskränktare tid för kallelser och parters inställande.
Man bör derföre ivid uphandlingar och försäljningar för Kronan ej absolut binda sig mid Auctionen, om de ock yrkas, säsom nödige för controllen; tyman 'x lika blottställd för sammansättningar äfweN dä — och jag har ofta erfarit till och med otroliga händelser i den mä gen, samt skulle äfweN Nu kunna omnämna ett nyligen inträstad förlust för Kronan genom en wist operation af försäljning pä Auction, dä man kunnat winna, om cn föreslagen anstalt genom beting fädt nyttjasNoga upmärksamhet och kännedom af währans rätta warde kan och bör allt förekommaoch en rättskaffens Embetsman glömmer ej heller harwid gjöra sin pligt. Jag tillstyrker d> rföre ett fullkomligt afsiag pä UtstottetS förcwarande tänkande och hwilar tryggt wid Styrande MagtenS nädiga omsorg, att efter förra manligheten läka härutinnan förfara, utan att jag nägonsin lika med Ulffottet kan hänföra detta till Commande-mäl. Herr Grefwe» och .TrdfLranden proponerade bi» fall pä Utskottets Betänkande Ropades rllcj. Grefwe vs Is vsrckie. Jag tror att i detta som mänga andra fall blir cn skilnad ofta betydlig emellan Theone och vractique. Ingenting tyckes med mera billighet förena - Z10 Den 14 April. ena en större och sakrare winst för Staten an all allt, som till allmänna behof uphandlas, blir det pä öppen Auction, dä hwar och en äger att gjöra sitt anbud och Statens Embetsman att antaga det för Stats - Enstan förmånligaste, men tillfälligheter kunna mälla motsatsen och jag niet at^ sädant nu nyligen händt; i brist af tjenligt Lärft hade KrigsFörwaltningcn under sista kriget nödgats upköpa gröfwa Bomullslarfter.