Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan behofvet af ett ökadt antal kommunikationsmedel allt mera låtit sig erfara, och man samtidigt härmed insett lämpligheten af dessas byggande utaf jern — såsom både hållbarare och derjemte lemnande arbetet fortast färdigt — så hafva verkstäder uppstått i och för förädling af vårt jern, till vinnande af det härföre erforderliga fabrikatet. Denna förädling, börjad under det skydd, som lemnades i förbudet utaf införsel af densammas produkter, jernplåt, har sedan dess alltmera utvecklat sig och torde snart nog ernå den utvidgning, att den kan fylla landets behof deraf och medgifva Bevillmngs-Utskotlets Betänkande, N:o 3. 93 ett öfverskott till utskeppning.—•Igenom de stora kapitaler, som uti dessa valsverk äro nedlaggde, de förlager af tackjern och kol, som för desammas behöriga drift erfordras, blifva dessa verk ibland de kostsammare, fäderneslandet har att uppvisa. Tager man derjemte i betraktande alt råvarans, tackjern, förädling stadnar inom landet och att denna förädling icke sker på bekostnad af landets skogar, utan hufvudsakligast bedrilves med Engelska stenkol; så är det, efter mitt förmenande, en industri, som på kallar allt det skydd, den hitintills njutit. Ingalunda är det min afsigt att härmed hafva menat förbudets bibehållande. Men vid öfvergången derifrån, har språnget nedåt genom Utskottets beslut blifvit sådant, att denna industri nu mera saknar allt skydd. Pä sätt taxe-förslaget gifver vid handen är jernplåt ofortennt öfver tum med ett tullvärde af 30 R:dr pr skeppund st. v. åsatt en tull af endast 3 R:dr 16 sk., och den under ^ tum med ett tullvärde af 25 R:dr per skepp. st. v. 4 R:dr — eller för den förra omkring 11 proc. och för den senare 16 proc. Huru stjufmoderligt denna industri af Utskottet blifvit behandlad, visar sig om man f. ex. jemförer desse tullsatser med den, som blifvit åsatt stussportar — en ganska enkel produkt från någon masugn.
Desse, som det vill synas, emot hvarannan stridande förhSl'anden , ega otvifvelaktigt sin grund uti Sedelmyntets, eller värde mätarens, ostadiga och osäkra förhållande till det redbara myntet; der är genom återförandet deraf, som säkerhet i alla amira värden, vare sig Fastigheter, Capitaler, Bruks rörelse, Handelsoch amira Nä* rings-företag, skall vinnas, och Närings - fliten finna en säker grund för sina beräkningar. — Sådan är åtminstone den erfarenhet, som man man bör taga af 177b års realisation, hvilken ©tvifvelaktigt gaf en länge saknad styrka åt den enskilda och allmänna Crediten; och 1 773 5rs Riksdagsbeslut innefattar det skönaste be* vis, huru Svenska Folket erkände och infös 3*i Äm^d Vttioitit» Ettäniandtn - sin Konung, med den största förtjusning, uttryckte sin erkänsla för de välsignade följderna deraf. •— Närings-idkarne vunno, genom tiäringarnes fasta och säkrare gång; capitalisten, den ende, sorn kanske egde anledning att klaga, fann sig. dock ersatt genom det bestämda värdet af sin förmögenhet; märkvärdigt är det ock. att, oansedt all den rubbning, sorn före denna mynt-bestämning befanns uti personliga Credit - förhållanden , desamma snart återfördes ; och det synes nästan ostridigt, att det icke sä mycket var brist på personligt förtroende, som på ett stadigt myntvärde, som orsakat, att förtroendet man och man emellan förut nästan försvunnit; det återkallades af sig sjelft, utan någon förändring eller .-strängara former af de exeeutiva lagarne, hvilkas kraft aldrig behöfver så strängt ålitas, då Börel se».
Plötsligt hejdar sig monarken och rätar ut sin lilla figur till en ansträngd kunglighet: – Hvad stirrar ni efter? frågar han häftigt. – Tror ni, att jag är rädd? Han drager sin värja och kastar den rakt i spegeln på motsatta väggen. Det gyllene fästet träffar i ansiktet på hans egen spegelbild. Glasskärfvorna dansa klingande om hvarandra på golfvet. Kung Kristian står med högburet hufvud, ser sig triumferande omkring och talar förvirradt: – Det tog! – Såg ni att det träffade! Midt i planeten slog det! Men han är oskadd! Han är hård ... både mot stål och guld ... Två kammartjänare ha skyndat till och betrakta under tystnad förödelsen. Warnstedt böjer sig efter värjan och återlämnar den med en djup bugning åt konungen, som med sin högra hand famlar under västen och ser ut som om han med spänning afvaktade resultatet af en undersökning. Då skallra rutorna under en ny hagelskur, och monarkens händer flyga åter upp till hufvudet. Hans ögon få samma plågade och förvirrade uttryck som nyss, han sjunker ihop som ett litet knyte på golfvet och hela hans kropp skakas af nervfrossa. – Nerestan! Nerestan! mumlar han sakta. – Un bruit affreux a frappé mes esprits! Kammarpagen står blek och rådvill, vågar icke röra sig från sin plats och vet icke hvad han skall taga sig till. De sista orden har konungen deklamerat, som en skådespelare på scenen, men efteråt blir hans tal oartikuleradt, tills han plötsligt ser upp med en stickande, vredgad blick. – Hör ni icke hvad jag säger? Sänd bud på den kristne hunden! – Hvem, Ers Majestät? stammar Warnstedt. – Doktorn! Doktorn! – Struensee? – Oui! je veux le voir et lui parler! Allez, volez, esclave, et m’amenez ... Kammarpagen bugar sig djupt och försvinner. De där replikerna måste ha funnits färdiga i monarkens hjärna sedan den tiden, då H. M:t spelade Orosmane i Voltaires tragedi.
De hafva stiftat stipendier både för vetenskapliga ändamål och för näringarne; de hafva understöd! behöfvande o. s. v. Dessa behof komma sannolikt äfven framdeles att finnas, och jag för min del skulle anse det orätt, om man genom en mindre omtänksam hushållning hade minskat de tillgångar, som för sådana ändamål kunde uppstå. Om deremot R. o Ad. skulle anse frågan, såsom Frih. Cederström yrkat, behöfva underställas Ridd.Utsk., så har jag för min del ingenting deremot. Jag vill dä blott fästa uppmärksamheten på det skäl, som blifvit framlagdt, att R. o. Ad. ej skulle kunna hoppas, att på blott constitutorial fä en fullt skicklig person till Ridd. secret. Vid närmare betraktande torde delta skäl komma att förfalla. Man vet, att secreterare under riksdagarne finnas, icke blott bos 11. o. Ad. ulan jemväl bos de andra Stånden. De utöfva denna befattning, utan att lemna den ordinarie tjenst, de i något af Statens embetsverk innehafva. Detta är deras rättighet enligt grundlagen. Samma rättighet tillkommer äfven Ridd.secret., sä mycket mera, som han är adelsman, då han lätteligen kan skaffa sig fullmakt för någon nummer på Riddarhuset oeh sålunda begagna sig af sin riksdagsmannarätt. Hvad äter beträffar Ridd.- secret. tjensten emellan riksdagarne, så är den, sedan tryckningen af protm är fulländad, hvilket man hoppas hädanefter bör kunna ske kort efter riksdagens slut, af den obetydliga beskaffenhet, alt den ganska väl kan hinna skötas af en Statens embetsman på lediga stunder. Intet skäl finnes således nu att yrka tjenstens tillsättande med fullmakt. De härutinnan framställda betänkligheterna förfalla så mycket mera, som de stå i strid med det beslut R, 196 Den 17 Octo ber e. m. o. Ad. fattat, attén i Statens tjenst varande embetsman skall kunna antagas till Ridd. secret., ulan alt frånträda sin förut innchafvande tjenst. Gr. Cronhjelm: Till hvad jag redan anfört, har jag föga att tillägga.
Månne man väl ock skulle vilja med samma ögon betrakta och med samma eftergift behandla alla i socialt eller borgerligt afs:de ingångna förbindelser? Man skulle då väl ega en revolution för dörren. Med denna tolkning af ordet frihet, synes mig ett stort steg vara taget till både Kyrkans och Statens undergräfvande. Man anser sig böra göra allt för den individuella samvetsfriheten, men glömmer att samhället kollektift också har ett samvete. Man hör numera t. o. m. offentligen påstås, att en dylik frihet skulle vara oss genom Grundlag försäkrad, på samma gäng allmän lag stadgar ansvar för affall. Den 16 § lteg:sF:n har förr ansetts innebära ett skydd från konungamaktens sida för främmande trosbekännare, i det den lemnar en hvar fri utöfning af sin religion. Om det ock medgifver, att ordställningen af denna g är sväfvande, har dock ingen förr vågat påstå att den skulle lemna rätt till rent affall, och hörer (124 I) e n 18 J a n i. detta till nyare tiders uplysning. Det gifves ingen verklig bestående frihet, utan band. Korsets börda är en kristens sanna frihet. Man hörde vidare yrkas den fria forskningens rätt, helst bland Protestanter. Jag är långtifrån att den förneka. Man forske fritt i den Heliga Skrift, men tolke ej derföre hvar och en efter sitt hufvud hvad menskligt förnuft aldrig rätt kan fatta. Att pröfva sig sjelf deri ligger dock den säkraste hos en kristen nedlagda förmåga, — och utom vetenskapens område, hvad är väl en frihet lemnad hvarje individ af ett oförståndigt menskligt slägte att pröfva andliga ting, i hvilkas innersta djup vi förgäfves söka intränga, och der Allmaktens vishet bjuder tron som den enda saliggörande. Mig synes denna frihet i verkligheten förnämligast uplösa sig i den att lemna ett fritt tillfälle för en mägtigare men ej derföre bättre menniskoande att verka på en svagare, ehuru än mången gång renare ande. Den inskränker sig med andra ord ofta till en frihet till proselytism, för hvilken den enskilda, med all sin fria pröfning, ofta slutar med att falla ett offer.
Det var derför han drog ihop sitt ansigte. sil att munnen blef till ett enda smek och hakan lyftes upp emot n&amp;an. Af ögonen syntes nhtan icke ett spfr: gardinerna voro för; och herr Tobiasson ref sig i nacken, der det ännu fans nägot att rifva i. Ja, tv % personer var han. Den ene en gammal tok, soni 2 ' 59 inte kunde Iita bli att hhaa af hela verlden, den andre en inbiten skeptiker, som h9nlog St denim sentimentalitet. Hrarhelst herr Tobiasson mötte nagon, som behöfde hjelp, der var narren framme och pockade 119 att h m skulle vara tillreds. Och om herr Tobiasson fogligt svarade, att hvar och en fSr reda sig. som han kan, sa fick han kanna sin pI3goande. T y han gaf icke tappt. Han kunde hlllla den arme inannen vaken niitter igenom, han tutade i hans öron, att han var en arstockad gammal syndare, ja, han förbittrade hvarenda bit niat för honom och kom honom att kanna det, soni om han stulit den i f r h andra. Nitr herr Tobiasson till sist var 4 forpint, att han icke kunde mer, s9 gjorde han narren till viijes. Men d9 blef det skeptikerns tur! Och hade herr Tobiasson haft det hett förut, s3 blef det etter-virre nu. T y skeptikern var ISiigt mera raffinerad lin narren, och han förstod att framh9lln det hela SS bottenlöjligt, att herr Tobiasson kunde blygas ögonen ur sig. Han hetsade den arme mannen med sitt haii, han niarterade honom nied sjelfforebr9elser han visade honom med matematisk noggrannhet, hur ett visst litet kapital skulle rinna bort genom gifmildhetens tomma taska utan att leinna qvar annat 9t en viss gammal herre lin niedretandet att ha hushillat som en tok. SlnttablSn bestod alltid af herr Tobiasson sjelf, sedd som fattighusgiibhc i iiiagisk I~elysning.
Stråle: “Emot Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer att “icke bifalla hvad Kongl. Maj:t, i fråga om anvisande af medel till anläggande “af en sammanbindningsbana genom Stockholm, med stationsgård vid Röda bodarne “invid Clara sjö, i nåder föreslagit11, anhåller jag att härmed få afgifva min reservation. Då Kongl. Maj:ts Proposition uti denna del innehåller två, med hvarandra sammanhängande, men från hvarandra lått särskilda frågor, nemligen dels om anläggande uti hufvudstaden af en lämplig bangård, sorn med fördelarne af ett så centralt läge som möjligt och tillräckligt utrymme äfven för en framtida, betydligt utvidgad trafiks behof jemväl förenade möjliglieten att derstädes sammanbinda de stambanor, hvilka en gång komma att från både norra och södra sidan beröra Stockholm, dels ock om denna sammanbindning mellan norra och vestra stambanan i och för sig, torde det vara så mycket angelägnare att betrakta dessa frågor hvar och en för sig, som inom Utskottet förslag blifvit framställda, hvilka lemnat frågan om en sammanbindning nästan alldeles å sido, ehuru dessa blefvo förkastade af en ännu större majoritet ån den, som underkände Kongl. Maj:ts förslag.
Sä länge Bankens reela fond icke blifvit bringad i ett förhållandesåsom 5 till 8j emot Bancooch Riks gälds sedlarnes sammanlagda belopp, pä sätt Rikets Ständer förra Riksdagen förordnat, må utvexling af verkligt mynt till inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar tills vidare icke företagas. 2:0 Intill dess att allmän utvexling af verkligt mynt kan gä i fullbordan i öfverensstämmelse med lagen om myntbestämningen den 1 Mars i83rj j vare j, till förekommande af vexelcursens stegring under tiden > hvar och en j som det ästundar j tillåtet, att vid inleverering och amortering af Riksgäldssedlar i Riksgälds-Contoret, och för dem till motsvarande belopp erhållen invisning pä Banken derstädes förvexla samma invisning emot myntadt eller omyntadt silfver j beräknadt efter 136 sk. B:co för / R:dr Specie. Denna vexling tage sin börj an när blifvande taxan för tulla fgifter na ä inkommande och utgående varor sättes i verkställighet. — Ifrån den dagen vare vidare utfärdande af nya Riksgäldssedlar intill nästa Riksdag uppskjutet. 3:o För att för Bankens räkning inköpa myntbara metaller af guld och silfver _, efter den instruetion j som, för Bankens förfarande i denna delj serskidt fastställd blifver j af sättes: af Hvad som hittills är obegagnadt af, och hädanefter inflyter pä den Hor till Banco-Utslottett Utlåtande N:o 16. 53 dertill vid förra Riksdagen bestämda upphandlingsfonden , Thed inberäkning af förskottsanslagen , b) 266,666 R.dr 32 sk. Banco Transportsedlar af Bankens behållna ärliga vinst hädanefter intill nästa Riksdag.
Jag blir ängslig, när jag tänker på den färd, jag där skall föra. Varför skulle jag bryta av vid Mariestad? det är inte bestämt ännu. Och inte heller börjar, som du säger, den fula vägen genast på andra sidan om Mariestad: man har, utom mycket annat, den härliga Kinnekulle att fara förbi mellan Mariestad och Lidköping. Nå, det kan hända, att man har Kinnekulle någonstans; men flackt är det där i socknarna, så mycket minns jag; ty till Mariestad har jag en gång åkt ifrån Lidköping. Och lappri vore väl det också, antingen där vore flackt eller inte, men jag ryser vid tanken på att ... Vad, är hon i stånd att rysa? tänkte Albert, nå Gud ske lov! då är hon likväl ... Vad ryser du för, Sara? sade han högt. Ja, det kan jag väl säga, fastän det låter barnsligt. Jag tycker det är tråkigt, att åka på bondkärra och ha en drös vid sidan. Därför har jag också sällan själv åkt ut på beställningarna i kringliggande härader, utan mest alltid skickat verkgesällen eller någon av de pålitligare pojkarna: fast därpå har jag lidit stora förluster, men en kan inte stå ut med allt. Vad i Guds namn, har du lidit stora förluster? Jojo men. Det finns väl ingen i Lidköping, som ovuliga pojkar slagit sönder så mycket för, på vägen, innan det hunnit isättas. Men den förtreten kan smältas, det går inte till hjärtat. Nu får jag se hur min stackars mor mår, när jag kommer ned. Hon dör snart, kanhända, och det är väl, såsom du sagt, för henne det bästa. Då blir du ensam i huset. Men för att återkomma till vår resa, vad ger du mig om jag följer med, inte blott till Mariestad, utan ända till Lidköping? Ah! Detta lilla utrop av glädje var ovillkorligt; likväl hämtade Sara sig genast, såg på sin reskamrat och sade: Du skall få, först och främst min andel i skjutsen ... Det förstås. Och ... ifall du inte misstycker, skall du få en levkojkvist, inlagd i ett nytt skrin, som jag själv skurit glaset till, lagt guldpapper under och limmat ihop sidorna på. Därmed är jag ändå inte fullt nöjd. Nånå, vi funderar väl ut något på vägen, vi har ännu många mil dessförinnan, sade han.
Invånarnes antal, som vid 1845 års slut var 52 och vid utgången af 1850 utgjorde lil, är nu 162, visserligen en ringa folkstock, men dock under de sista tio åren betydligen tillökad, såsom det af nedanstående tabell närmare synes: *) Sid. 102. 76 år 1851 » 1852 » 1853 » 1854 » 1855 Skattskrifne. Skattfrie. Summa. Tillsammans. Mankön. Qvinkön. Mankön. Qvinkön. Mankön. I afseende på handel och näringar må följande jemförelser här få rum: l:o Handlande, som i Öppna bodar försälja inoch utländska varor: Handlande. Betjening. Handtverkerier samt fabriksoch manufaktur-inrättningar: Handtverkare. Personer, som hålla Arbetare. Bevillning. Vidare må anmärkas att i köpingen finnas 2 färgerier, 1 garfveri och 1 urfabrik: att köpingen har fem fartyg af tillsammans 14ST7^ läster: att de två marknader, sorn i köpingen årligen hållas, påstå ätta dagar hvardera; att postkontor, läkare och apothek numera ifrån Nätra socken hitfiyttats: att utvidgade förmåner för varors tullbehandling blifvit under qvinqvenniet köpingen medgifna: att tullhus är under byggnad och ny landriingsbrygga anlagd. Då jag nu slutar den mig åliggande berättelse öfver Länet i statistiskt och ekonomiskt hänseende under det utgångna qvinqvenniet, bör jag icke underlåta att meddela ett omdöme öfver Länets allmänna ställning i dessa afseenden. Att invånarne i Länets begge provinser genom flera näringsgrenars utvidgande och lyckliga tillfälligheters begagnande, under de sist tillryggalägga fem åren, mera än under något föregående qvinqvennium, betydligen förkofrats i välmåga, lider lika litet tvifvel som att detta Län, om arbetsflit och nödiga uppmuntringar icke komma att saknas, i en framtid kan blifva ett af de mest produktiva.
Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad d. 16 Dec. 1823, Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. t 6 -1 Bonde-Ståndet d. 17 • Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående fortfarande anslag för St romrensningar m. m. S. A. K. Som erfarenheten visat; att de ändamål, som å-1 syftades med de af Riksens Ständer, vid senaste Riksdag, anslagne 100,000 R:dr Banco årligen till befrämjande af Strömrensningar och lättade transporter med hvad mera, som kan leda till uppmuntran af en ökad production, hufvudsakligen vunnits, till fördel så väl för de Provlncer, hvarest arbeten blifvit genom detta anslag verkställde, sorn för Hufvudstaden och jemväl för hela Riket; alltså och under öfvertygelse, att, i ett ^L-and, så genomskäret af Sjöar, Strömar och Aar, som Sverige och uti hvars aflägse Skogar och andra bygder finnas »tora ri. kedomar, nu otillgängliga genom naturhinder, hvilka dock genom konstens åtgärd kunna höfvas , få ämnen äro vigtigare och mera förtjena Statens uppmärksamhet och medverkan, än undanrödjandet af desse hinder, helst en lättad träns; Biban" tili Riki~St. Prat. i82j, 10:4t Sani. 2 B. % A, S 66 Underdåniga Skrifvtlter. port och deraf följande lifligare afsättning säkrast uppmuntra odlingen och Näringsfliten i alla grenar samt derigenom bidraga till ökad tillgång på åtskilliga sådane förnödenhets-varor, hvilka kunna inom landet till erforderlig mängd produceras, derest de, genom öppnade farleder, kunna framkallas dit de behöfvas, hafva Riksens Ständer anslagit, för ifrågavarande föremål, enahanda belopp som hittills, eller 100,000 R:dr Banco årligen intill nästa Riksdag, att, efter E. K. Mits Nådiga disposition, från Riksgälds-Contoiret utbetalas af de medel, sorn vid denna Riksdagtill allmänna arbeten och företag blifvit anviste.
Tillvaron af dessa för städerne gällande förvaltnings former, hvilka lemnade stadsmenigbeterna tillfälle, att på rådhuset rådpläga om kommunens angelägenheter, gjorde derstädes sockenstämman öfverflödig, utom för sådana ärenden, som ursprungligen hörde dit, eller de rent kyrkliga. Kongl. Stadgan angående sockenstämmor och kyrkoråd af den 26 Februari 1817, h vilken gällde ända till 1843, innehåller också derföre det förklarande, att i de städer, der sockenstämmor förut varit brukliga, finge de ock på lika sätt derefter hällas. Ofvannämnde lagar, hvilka ordnade förvaltningen i städerna, voro, enligt bokstafven, gällande endast för borgerskapet; men kunde det oaktadt tillfredställa dessa samhällens behof i äldre tider, då städernes innevånare med få undantag voro borgare. Detta förhållande började dock redan under förra hälften af 17:de århundradet förändra sig genom vissa industriela yrkens efter hand skedda befrielse från hurskaps-tvånget samt den gradvis skeende tillvexten af en utom de borgerliga yrkena stående befolkning. Uppkomsten i städerne af en sådan oberättigad samhällsklass kunde ej undgå att der alstra förvecklingar, hvilka ådagalade otillräckligheten i de former, uti hvilka det kommunala lifvet rörde sig, särdeles som någon grund för omröstning på allmän rådstuga icke var och ännu icke är fastställd. Till sockenstämmo-förordningen, hvilken dessutom icke var, annorlunda än undantagsvis, gällande för städerne, kunde man icke heller taga sin tillflykt, enär någon för städerne tillämplig röstgrund ej heller deruti fanns stadgad.
Skulle hon aldrig fått ögonen öppna för det faktum, attr / * i iih-en i söder och öster aga grannar, att dessa miiktiga grannar förr eller senare kunna drabba samman, och att Gotland för bada vore en lockande larigsdepôt, samt att vår neutralitet endast skulle respekteras i den mån den vore beväpnad och kunde försvaras? Då torde hennes eget uttryck:, det är p&amp; ögonen vi först blifva blinda8 e, här finna sin tillämpning. Ännu en sak. Det kan ej vars fröken K. obekant, att äfven i Danmark och Norge pågår i närvarande tid en försvarsagitation bland kvinnorna, och med fördelaktigare finansiella resultat an hos oss. Ned skäl kan friigas, om en sadan för Norges kvinnor lämr hafva mer &amp; n ett ögonmärke? Emot d e ~ försvarsagitation a i grannlandet har dock fröken K. ej haft ett klandrande ord. Hvarför skulle då den svmka kvinnan förhålla sig liknöjd gent emot den fosterländska rörelsen? missbrukad kvinnokraft^, sid. 53, 54. " Missbrukad kvinnokraft % sid. 63. Ack, det torde nog annil töfva .länge, länge, innan den eviga. fredens dag uppgh öfver jorden! Högmodet har med ratta blifvit raknadt bland de sju dödssynderna. Men det ar ej blott bördsoch p ' enningehögfarden, som äro fördömliga; detta galler ock andra yttringar af samma känsla, intelligenshögfärden ej undantagen. Varnande säger skalden: » und Hochmuth ist ' s, wodurch die Engel fielen, woran der Höllengeist den Menschen fasst)). Intelligenshögmod leder ofta till. en annan själsförvillelse - snilledyrkan. Men om snillet heter det, så väl som om ' myclcet annat godt, hvaröfver vi glädjas eller förhafva oss - hvar och en efter sin sinnesart: » Vi hafva intet, det vi ej undfått, h a f v a ~.
Fattigvårdens beslut i sådane mål i verkställighet, utan hinder af besvär, med hvilka förhålles, såsom i fråga om Fattigvård i städerne. I afseende härpå få Utskotten tillkännagifva, det Utskotten, i dess afgifna Belänkanden N:is 5 och 3i, rörande Fattigvården i Riket, redan framställt förslag om stadganden af den syftning, Herr von Hartmansdorffs förevarande motion innebär, hvarjemte Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, i deras Utlåtanden N:is 5 ocb 128, beträffande folk-undervisningen, föreskrifter i denna del likaledes föreslagit; och finna Utskotten, med hänvisande till dessa Belänkanden, något serskildt yttrande, i anledning af förevarande motion, således icke erfordras. Stockholm den 2 April 18^1. Ank. till Exp. Utsk. den 3 April 1841, kl. n f. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner, rörande förändringar i Expeditions-taxan. Till Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr Brinck, A. M., ingifvit ett Memorial, deruti han, under anmärkande, att Expeditions-taxan för närvarande icke innehåller någon annan bestämmelse, i afseende på lösen och arfvode Lagsamt Allm. Besv.- vch Ekon.-Vlskottens Betänkande, N.-o 6u 5 för Notarii Publioi förrättningar och expeditioner, än alt för en vidimation skall erläggas En Riks lalér Banco, yrkat, att med afseende å .Notarii Public*, besvärliga skyldigheter alt genom stundom ganska långväga personliga besök veikställa förrättningar, så väl som å bans ansvarsfulla befattning, en bestämd norm må i taxan införas för de förrättnings-arfvoden samt den expeditions-lösen, Notarius Publicus bör åtnjuta vid de af honom veikstälide förrättningar.