Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Doctor W• Pfeil, benämdt: ’’Vollständige Anleitung zur Behandlung, Benutzung und Schätzung der Forsten,'* utur hvilket förtjenstfulla arbete Herr Öfver-Jägmästaren J O. Oterdahl öfversatt och iletta år låtit trycka åtskilliga uppgifter med förvandling, efter 32 Stats-samt Allm.Besv.o.OeC.-Utsk.Utl Nö 34. antagen reduction, af Preussiskt mynt och mål (ill de inom Sverige motsvarande, åtföljde af en calcul öfver resultatet af Ekeplantering uppå ett tunnland dertill förut odlad jord ; och ehuru Utskotten icke kunna instämma i åtskillige af de af Herr Öfver-Jägmästaren följda beräkningar, såsom i allmänhet nog liga, förmoda Utskotten likväl det vara, genom berörde Calcul, något nära och på ett tillfredställande sätt utredt, att kostnaderne vid Ekeplantering för Statens räkning, under omsorgsfull och ändamålsenligt organiserad förvaltning deraf, icke blott småningom återgäldas, genom inkomst af bete, ollonskörd och mindre dugliga träds successiva utgallring till afsalu, utan ock nära betäckas, vid den slutliga upphemtning af moget virke, som efter 160 å •200 års förlopp är att förvänta, oansedt Herr Oterdah/s Calcul icke beräknar mer än circa 3000 cubikfot fullgodt Storvirke af tunnlandet till det ytterst nedsatta värdet sf 18 sk. 3 r:st Svenskt Banco per cubikfoti men hvilket pris, i samma nion planteringskostnaderne, som följd af locala hinder och terrainens beskaffenhet, blifva kostsammare än hvad calculen upptager, jemväl måste något förhöjas.
Då det i detta så väl som många andra hänseenden vore en ren vinst för det allmänna, om dessa säljbara privilegier kunde upphöra, men detta icke utan stor orättvisa kan ske så, att denna fiktiva egendom, som dock blifvit betald med ganska reel valuta *), på en gång reduceras till sitt verkliga värde Ett af dessa hand är societetons bidrag till farmaceutiska undervisningen. I stället för att på rättigheterna grunda fortfarandet af dessa bidrag, synes mig derföre mera skäl vara att, genom att afstå bidragen, gifva Apothekarne på hand att en gång i framtiden i sin tur afstå rättigheterna. Vid en sådan uppgörelse bör väl Staten taga första steget, och icke vänta, än mindre fordra, att de enskilde, hvilkas ekonomiska bestånd mer eller mindre dervid sättes på spel, skola förut bevisa sig benägne till uppoffringen. Utan att nu ytterligare motivera den redan 1851 af Rikets Ständer väckta men ännu oafgjorda frågan om afskaffande efter viss preskriptionstid af handeln med apotheksprivilegier, har jag dock velat erinra derom, att Farmaceutiska institutets öfvertagande af Staten innebär en förberedelse och, enligt min mening, en nödvändig förberedelse dertill. I detta läll uppstår helt naturligt den frågan: har detta Statens betungande med en ny utgift föröfrigt så stora skäl för sig att man icke bör tveka derom? Svaret på denna fråga beror i icke ringa mån på den vigt och betydelse, man tillägger sjelfva den farmaceutiska undervisningen. Yore den åsigten rigtig, att farmacien likasom ett annat handtverk tillräckligt kan och bör inhemtas genom praktisk öfning, så vore hela institutet öfverflödigt och Statens betungande med utgifter dertill en dårskap. Men när en sådan åsigt, härstammande från 1600-talet, längesedan blifvit öfvergifven i afseende på yrken af långt mera handtverksmässig natur, då man funnit att en vetenskaplig basis behöfs för de flesta industriela yrken och icke minst för sjelfva jordbruket, så lärer man väl icke heller vilja förneka behofvet af vetenskaplig underbyggnad för idkarne af ett yrke, af hvars noggranna skötsel menniskors helsa och lif i så många fall beror.
Komiterade tveka derför icke att tillstyrka antagande af det framställda förslaget om endast 50 procents förhöjning i tullen för vin på fat, i hvilket fall tullsatsen å buteljeradt vin komme att utgöra omkring 66 öre pr kanna. I fråga åter huruvida vinets alkoholhalt eller dess produktionsort borde utgöra grunden för dess tullbarhet efter en lägre eller högre införselsafgift, så, enär de för traktatsförhandlingarnes bedrifvande gifna föreskrifter, hvilka komiterade fått emottaga, härom icke innehålla annat, än att Eders Kongl. Maj:t gjort till 6 Sidenväf nader. uttryckligt vilkor för tillämpning af den föreslagna lägre vintullen, att varans styrka icke tick öfverstiga 21 procent, och att, om den holle mera alkohol, tullen skulle bibehållas vid dess nuvarande belopp, samt det förmenta erbjudandet, att denna bestämmelse finge utbytas mot den om varans produktionsort såsom förtullningsgrund, icke heller omförmäles i någonderas af de Svenske underhandlare rapporter, kunna komiterade, som i öfrigt för sin del anse bestyrkandet af vinets ursprung skola leda till vida större osäkerhet och svårigheter i tillämpningen än utrönandet af dess alkoholhalt, destomindre understödja förslaget att göra tullnedsättningen beroende på varans egenskap af Fransk produkt, som vin af en större sprithalt i sådant fall kunde blifva mot den lägre tullen hit infördt, jemte det att alla Franska viner vid deras import till Sverige skulle komma uti ett till viner från andra länder exceptionelt förhållande, och Svenska tull-lagstiftningen sålunda — här utan verkligt behof — blifva inledd på en bana, hvilken, till dess stora förtjenst, i allmänhet hittills varit för henne främmande.
Gå derföre bort, unga flicka, icke hörer hertigen eder." "Ack, hvad har väl jag stackars, unga barn, gjort emot Hans Fursteliga nåde? Haf dock barmhertighet med mig. Kanske har ni sjelf en ung dotter. Ack, hon ber med mig till edert hjerta." Den gamle krigarn strök sig om sitt gråa skägg. Han blef varm vid tanken på hus och hem. "Nå, så stå nu då der vid dörren och vänta så länge. Hans nåde går rättnu härigenom. Försök då om ni kan få honom att höra eder." Vänta, hon måste vänta! Och hon kände med ångest hvad Enevald led för hvarje ögonblick och huru möjligen hans lif berodde af snar hjelp. Hon tyckte sig känna, huru de smärtor som anföllo honom, skuro genom henne sjelf i hvarje ögonblick. Men hon måste dock vänta, någon annan utväg ägde hon ej. Hon måste ju, tillochmed, anse för en lycka att henne tilläts att vänta; och dock blef denna väntan henne för hvarje ögonblick mera olidlig. Tjenaren hade emellertid slagit öl i bägaren, och infört den i de inre rummen. Derifrån återkom han och ställde sig äfven att vänta invid ölkannan, som qvarstod på bordet. Nu hördes liflig rörelse i rummet invid, dörrarne slogos opp och ut trädde några herrar, bland hvilka den, som syntes främst i raden, bar en jernhammare i handen. Det ljusa håret, den höga pannan, öfver hvilka tre glesa lockar lågo platt tillkammade, för att dölja att den var kal, den böjda näsan, de skarpa blå ögonen; allt instämde med den beskrifning, Sigrid hört om hertig Carl, så att hon lätt gissade att det var denne stränge herre, som hon såg för sig. Hertigens blick föll genast på tjenaren och ölkannan. "Ären J icke, som vanligt, slösare och öleskändare! Står icke der, nu åter, en hel stor drickeskanna med präktigt öl och andfalles? Ölebultar ären J alla, och dock viljen J icke hafva omsorg om att ölet hålles godt.
Svipdag världsträdet, som i Midgard är osynligt, utbreda öfver Asgard och hela himmelen sin krona med luftiga bladvärk, i hvilka frukter skimrade. Högt uppe i grenarne glänste den gyllene hanen Vidofner-Gullenkamme. Mannen vid porten gick fram till Svipdag. Han låtsade icke veta hvem denne var och emottog honom på det sätt, som bland väktare är brukligt, när de finna en främling på förbjuden mark. »Hvem söker du här? Ingen kringstrykare kommer inom denna port. Drag du hädan på fuktiga vägar!» »Drag du själf din kos med dina ovänliga ord! Hvem, tror du, vänder sig bort från det, som tjusar hans blick? Här ser jag gårdplanerna gifva återsken af gyllne salar. Här vill jag stanna och njuta sällhet.» »Hvad heter du?» sporde väktaren. »Vindkall. Min fader hette Vårkall, min farfader Hårdkall. Hundarne där bakom portgallret synas mig vara bistrare väktare än du. Men nog torde man kunna komma dem förbi.» »Omöjligt. Den ene vakar, då den andre sofver, och trogen vakttjänst skola de bestrida, så länge världen står. Olycklig är den objudne, som råkar ut för dem. Och bakom dem finnas älfva väktare inne i borgen.» »Du menar, att i världen är intet, som kan afvända dessa hundars vaksamhet och fresta deras matlust, så att de glömma sin tjänst?» »Intet utom de läckra stekarne under Vidofners vingar. Kan du kasta dem till Gere och Freke, så glömma de sin tjänst, och du kan smyga dem förbi.» »Hvad heter den guldglänsande hanen högt där i trädet?» »Det är just Vidofner.» »Finns det ett vapen, hvarmed jag kan få honom ned? Annars finge jag ej stekarne och komme ju icke här in.» »Det finns ett sådant vapen. Det smiddes af en ond smed längst borta i Jotunheim. Men vapnet vardt honom fråntaget.» »Hvart kom det sedan?» »Till den mörka disen Sinmara, som gömde det i det vattenbegärliga karet med nio bandlås.»
Fru Wettstein förefaller Hfven något partisk för socialdemokraterna och hennes skildringar af förhåkmdenn bland de arbetare, som äro anhängare till detta parti, tyckas vara hillna i väl ljusa färger. Meii afven om en och annan anmärkning kan göras mot författarinnans framställningssätt och mot de botemedel hon föres&amp; för rnissförliållandenas afhjiilpande, minskar icke detta bokens stora förtjänster såsom ett viktigt inlägg såval i kvinnofrågan som i arbetarefrågan. Men fijrst och främst är den ett maningens rop till de bättre lottade klassernas kvinnor att söka hjälpa och upplysa dessa sina medsystrar som i liårdt arbete, i okunnighet, i moraliskt och fysiskt elände framsläpa sitt gladjefattiga lif. Måtte icke denna maning förklinga ohörd. M. c. ' Meddelanden från Fredrika-BremerFörbundet. Förbundets styrelseoch komit6medlemmar. Vid Förbundets styrelsesammanträde den ' 6 sistlidne maj valdes till ordförande i Förbundets styrelse: riksantikvarien Hildebrand;. till vice ordf. liofintendenten Börtzell; till sekreterare fröken Roos; till tillf. sekreterare, då fröken Roos förklarat sig f. n. vara förhindrad att sköta sekreterarebefattniiigeii, fröken Sigrid Ulricli ocli till kassaförvaltare doktor C. Nyström. Till inedleininar i Förvaltningsutskottet utsågos: ordinarie, riksantikv. Hildebrand, fruarnaAdlersparre och Ankarsvärd samt fröken Forsell. Suppleanter: hofintend. Börtzell, fröknarna Dalilgren ocli Hjelinerua. Redaktionskoniiténs, Stipendielcomitdns ocli Tradgårdskomiténs inedleinmar återvaldes. I Hemstudiekoniitén ingick som ny medlem i st. för fröken Granboin, fröken Anna Höijer. I Bokkomitdn i st. för fru Almqvist, fru Hedda Andersson och i Samkvainskomitén nyvaldes fruarna Börjesson ocli Cederbloni. Draktreforinföreningens af Förbiindet utsedda styrelsemedlem~nar äro: friiarna Berg och Linder sanit fröken E. Gyldén ordinarie, och fru J. Jolin och fröken E. Lindliagen, suppleanter.
Min afsigt är likväl nu icke att söka åstadkomma någon förminskning i läroverkens ordinarie inkomster, utan har jag med det anförda endast velat ådagalägga, att dessa inkomster böra vara fullt tillräckliga för skolans alla i förutnämnda § omnämnda behof, blott de rätt användas och att den skenbara brist, som nu måste fyllas genom extra afgifter, helt och hållet härflyter från det, efter mitt förmenande, olämpliga stagandet om medlens fördelning i särskilda klass-afdelningar, hvilket medfört den verkan, att ynglingarne måste betungas med extra afgifter till ljus och ved, under det att af de medel, som de nödgas betala under en annan rubrik, samlas stora fonder till utlåning. Åtskilliga rektorer hafva visserligen, af denna anledning sett sig nödsakade att hos Kongl. Maj:t begära särskildt tillstånd, att få använda af den ena kassans medel till bestridande af utgifter som rätteligen tillkomme den andra, och på så sätt sökt afhjelpa det onda; men, då detta missförhållande snart måste komma att visa sig vid alla läroverk, har jag föreställt mig, att det kunde vara skäl nu undanrödja orsaken dertill. På dessa, i möjligaste korthet, anförda skäl, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes upphäfva hvad som i ofvan åberopade § 134 af Kongl. Majds nådiga elementarläroverks-stadga finnes föreskrifvet om särskild bokföring och redovisning af den under mom. d) omnämnda termi nsafgiften och att följaktligen alla de enligt mom. a), b) och d) läroverken tillkommande medel måtte få för dess behof i allmänhet användas, så att den i mom. c) medgifna extra afgiften, endast må ifrågakomma när dessa samtliga inkomster visat sig otillräckliga till bestridande af de i samma §:s 1 mom. omförmälda behof. Om remiss til! vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. H. P. W. Gahn. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af förstnämnda anslagsbelopp skulle val, efter beräkning, vid innevarande års slut, omkring 3,000 K:dr vara besparade hufvudsakligen derigenom, att, sedan en af Lagberedningens ständige arbetande ledamöter, Advokatfiskal en och Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerneorden Per Staaf med döden afgått, dessa ledamöters antal varit inskränkt till fyra, hvadan utbetalningen af ett arfvode under tiden upphört. Men då, på Lagberedningens underdåniga hemställan, det efter Staaf lediga rum blifvit åter tillsatt, och det arbete, som ät Lagberedningen är vordet anförtrodt, syntes vara af beskaffenhet, alt viss tidpunkt för dess afslutande icke kunde förut bestämmas, ansåg Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sig böra hemställa, det Kongl. Maj:t måtte täckas genom särskild nådig Proposition föreslå Rikets Ständer, att, i likhet med hvad vid förra Riksdagen beslöts, elt belopp af 12,000 riksdaler banko årligen må, för bestridande af utgifterna för Lagberedningen, ställas till Kongl. Maj:ts disposition, att utgå från och med början af nästkommande år, då det förra anslaget upphör, till och med det år, då Riksdag näst derefter ånyo inträffar, så framt Lagberedningen icke dessförinnan sitt uppdrag fullgjort; och torde, då förslagsanslaget till tryckningsoch öfriga omkostnader syntes komma att, efter bestridande af Lagberedningens redan hafda utgifter, lemna obetydligt öfverskott, nytt anslag af 3,000 r:dr banko för enahanda ändamål böra äskas. Enligt underdånigt tillstyrkande af Statsrådets öfrige ledamöter, täcktes Kongl. Majit lill Hans Excellens Herr Justitie-Statsministerns berörda hemställan lemna bifall; och skulle proposition i ämnet till Rikets Ständer expedieras, af den lydelse, som bilagan vid detta Protokoll utvisar. Ex prolocollo E. Helting. Kongl. Maj.ts Nåd. Skrifvelse, N:o 14. 49 \:o il.
Men icke mindre utomordentligt torde det synas mången, huru i ett mål af denna beskaffenhet, för hvars mogna öfvervägande och försigtiga behandlande, Lsgstiftarsn genom flere klart uttryckta vilkor, påkaltat de Rådgifvares uppmärksamhet, med hvilka Konungen funnit för godt att eig omgifva, endast en Rådgifvare kunnat anses hafva åsidosatt Lagarnas föreskrift, Vore det FolksRepreseatanterne allena som den skyldigheten åligger att upplysa den ena den andra då de se dem på väg att begå misstag; skulle de allena finna sig förpligtade att så mycket i deras förmåga star afvärja hvad som kan lända Konungen och Riket till skada; vore det inom FolkRepresentanternes samlingsrum allena som det kan vara medgifvit att tala för Folkets rätt och bästa. Utskottet nämner i sitt Betänkande att inom detsamma fråga blifvit väckt om icke anledning till anmärkning kunde finnas emot StatsSecreterares för Handelsoch Financeäreudena, samt mot öfrige närvarande Rådgifvare. Utskottet tillkännager att i afseende på den förra delade meningar uppstått, nemligen . två Ben i ss julli fm. 145 två Stånd mot två, i följd hvaraf Utskottet ansett ingen anmärkning böra äga rum; att i afseende på den senare den inom Utskottet väckta anmärkningsfrågan, enligt Utskottets öfvertygelse icke befunnits grundad, samt att dessutom sådant icke ingått i remissens egentliga föremål. Det sista skälet torde böra ihågkommas endast för att i en framtid aldrig mera såsom gilltigt skäl åberopas. Den andra märkvärdigheten detta betänkande innehåller, att Utskottet anser en Rådgifvares åtgärder icke kunna föranleda till anmärkning, då endast tvenne Stånd delat en sådan mening , torde kanske Ridderskapet och Adelil finna vara af den beskaffenhet att rättsgrunden för den samma kan fordra en närmare pröfning. Den andra af Statsutskottet väckta anmärkniogsfrågan rörer användandet af Statens medel till Theatrarnas behof.
Ingen skyndsamhet är föreskrifven} det Itan anstå ändå till nästa JRiksdåg , men jag skulle önska, att saken snart kunde taga slut, och ej så mycket medel, så illa använda, finnas u'e. I stället för det, att man i början beslutit, att hilla sig vid 30 millioners rörelsecapital, har man kommit till nära 32 millioner, och kommer till 33 miliioaer, om dessa medel ännu vidare blifva utelöpande. Hans Excellence Herr Grefve Mörneri Det är mig angenämt att få höra, hvad som egentligen varit Utskottens mening, af en af dess Ledamöter. På sätt den nu blifvit förklarad, i af-> Seende på utredningen, att den får gå i mohn äf behof och möjlighet ända till nästa Riksdag, har jag ej något att invända. Den 27 Octeber e. m. 38? Friherre Björnstjerna : Ehuru en värd Ledamot af Utskotten ansett tiden ej vara föreskrifj ven, står det likväl , att försäljningen skall ske efter hand. Del kan visserligen uttydas så, att den skall ske småningom, inen äfven, att det skall ske, så fort möjligt är. Enligt det förbehåll jag gjorde, har jag föreslagit ett tillägg eller förtydligande, att nemligen MagazinsXnrättningeos behållningar icke skulle försäljas, medan de låga sädesprisen fortfara, utan först när de fått skälig höjd.. Jag tror, att redactionen derigenom blef tydligare, än nu, och man undvek då att explicera den. I följd af hvad Herr Hjerta yttrat, får jag upplysa, att behållningarne ej, äro, såsom han anfort, 55,000 tunnor, utan 75,000; ty nu utgöra de 135,000, tunnor.
Dimittera ynglingar till universiteten, angående rättighet för skolorna inom Lunds stift att-: B. III. 273, 309, A. 309- Direktion öfver Rikets Ständers Bank, angående förändrad sammansättning af den utaf Friherre Carl Julius von Schwerin föreslagna; motion af Herr Gustaf Herman von Ehrenhoff: se Motioner. Direktioner vid låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, angående val af: se Val. Diskont-lån, angående afskrifning af åtskilliga sådane, från Lånekontoret i Götheborg utgifna, äfvensom af derstädes balanserade öfver-räntor å dylika lån: B. H. 412, 448, A. 448. —, angående afskrifning af fem särskilda sådane, från Låne-kontoret i Malmö utgifna: B. II. 412. 448, A. 448. Diskont-Verkens räkenskaper och förvaltning, angående utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning deraf: B. III. 139, A. 141, E. 274. Diskussions-protokoll, Ridderskapets och Adelns, angående dess förande i sammandrag; motion af Herr Gustaf Cedershiöld: se Motioner. Dispositionen af medel, som influtit för skedd expropriering af jord från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län på lön anslagna Kungsgården Noret, angående: IV. 516; R. V. 10; B. X. 247, 282, A. 282; E. XI. 115. Dispositions-rätten till Ekeskog, angående skyldighet för egare af frälseränta, att mot lösen afstå-: B. VII. 351; VID. 9, A. 9; U.IX. 58, 110, A. 110- Djurfång och jagt, angående tillägg till och ändring i gä Ilande förordningar derom: B. IX. 58, 109, 144, A. 144, E. 232. Domar och utslag, meddelade af Domstol i Konungariket
Äfven jag tillstyrker derföre, att ntinimivärdet icke må höjas öfver 200 r:dr. Hr Stuart: Jemte det jag förenar mig uti hvad Frih. Tersmeden till stöd för Utsk:s förslag anfört, får jag hemställa, huruvida R. o. Ad. skulle finna lämpligt att förhöja minimum af egendomsvärdet lill det höga belopp, som här blifvit föreslaget. Uti en annan allmän författning, den nemi. ang:de brännvinsbränningen, är minsta egendomsvärdet, hvarför brännvinsbränning får utöfvas, antaget till 3oo r:dr. Mig synes det åtminstone orimligt, alt man skulle vara befriad från skyddsafgift, ehuru man innehade en så stor egendom, att man derför vore berättigad lill brännvinsbränning. Skälet för personliga skyddsafgiftens åläggande är, att hvarje medborgare, som dertill äger förmåga, ansetts skyldig alt bidraga till statsutgifterna för det skydd han af Staten åtnjuter. Men jag vill derföre icke säga, att hvar och en bör åläggas den högsta möjliga afgift, utan den minsta möjliga Statens behof medger; något bör det dock vara, om icke för annat, för att erinra honom om sin förbindelse till Staten för det skydd han af Staten erhåller. Om minimisumman af egendomsvärdet förhöjes, på sätt man här föreslagit, så skulle följden blifva den, att mången, som äger fastighet och är i större behof af Statens skydd, skulle befrias från ifrågavar. afgift, då deremot andre, som hafva att påfordra mindre skydd, eller allenast förderas enskilda personer, finge vidkännas densamma. På dessa ytterligare tillagda skäl anhåller jag om propos till bifall på Ulsk:s sednare förslag i denna punkt. Frih. Nauckhoff: Största delen af denna discussion har gått ut på att finna en rättvis jemförelse emellan 100 r:drs inkomst och fast egendomsvärde. Om R. o. Ad. skulle finna det af mig först framställda förslaget lämpligt, enligt hvilket man borde stanna vid orden ”100 r:drs årlig inkomst/’ så kommer man lättast ifrån discussionen, och rättvisan vore då bäst bibehållen. Hr Rosenblad, Bernh.:
» Kanske, » hade far sagt i natt, &gt;kanske ta de nu inte ens emot honom i skolan längre, och det blir aldrig något mera af honom än af mig själf. » Redan flämtade gaslyktorna genom snöyran, och benen buro knappast längre den väntande kvinnan. » Gud i himmelen, » mumlade hon mellan sina stelnade fingrar, » jag har kanske syndat, som väntat för mycket af honom! — Gud i himmelen, straffa mig ej för hårdt, gör en ända på det, jag håller inte längre ut —! » I samma stund kom därinne turen till det mål, på hvars utgång modern bidade. Sedan saken ropats upp, sköt en blek man en darrande gosse framför sig till domarbordet. » Det är min son, herr domare, » kom det doft från den äldres läppar. » Tag plats därborta, » sade ordföranden, » ni kan öfvervara förhandlingarna. » Mannen följde tillsägelsen, sedan han låtit en kort, skygg blick glida genom salen. D e annars af nyfikna fyllda bänkarne voro i dag tomma. Så kort före den stora helgen hade ingen lust att ta notis om de stackars missdådarne. Domaren betraktade ett ögonblick tigande den torftigt, men med omsorgsfull renlighet klädde gossen. Den unge syndaren grät ej, men under hans ögon visade sig mörka ringar, och rundt om den hårdt sammanpressade munnen, som röjde karaktär, ryckte det krampaktigt. » D u är tretton år gammal? » frågade honom rättens ordförande. Den anklagade nickade. » Hvad är din far? » » Arbetare. » » Har han inte sagt dig, att man ej får stjäla? Har du inte fått lära dig det i skolan? » » A c k jo, jag vet det nog, » kom det tyst från den anklagades läppar. » Och vet du också, hvart de människor komma, som begå stöld? » s i fängelset. » » Och ändå har du gjort det? » » Ja. » » D u har tagit en korg med äpplen på torget och sprungit därifrån? » » Ja. » » Hvarför gjorde du det? Tänkte du äta upp dessa äpplen? » » Nej, jag ville visa kamraterna, att jag kan allting. » » Att du kan allting, » upprepade domaren, men afbröts af gossens fader. Denne hade vid gossens sista ord förskräckt farit med
T uv. och Fkon.-Utsktns Utlåtande, fl so 21. 1 JW 31 Ank. till Exp.-Ulsk, den 9 Juni, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj ts nådiga Proposition, om upphörande, under vissa vilkor, af Botehå/larnes i Bohus lån skyldighet att Jörse sine Båtsmän nied en månads uppj ordringshost. Uti nådig proposition af den 8 Oktober sistlidet år (n:o io\ bar Kongl.