Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De psalmer, man då får upp, visa hvad man kommer att möta under året. — Så lär man ock kunna lägga tyg på logen, — sade Fingerlisa lågmäldt. — Den synden skall du akta dig för, barn, — sade klockaren, tystande henne. — Så I talen, fader Jonas! Hvad är väl det för synd deri? När halmen är uttröskad, tar man — hon sänkte rösten till en hviskning — af sig lintyget på qvällen och lägger det på halmen i logen. Om man då ser efter nästa morgon och finner ärmarne hopvikna öfver bröstet, betyder det, att man dör under året, men är blott en ärm uppviken, blir man gift med den man vill ha... och är det uppviket nedtill blir man vigd utan prest... ha ha Kan tänka, vackra Elsa hade det viket ända upp till linningen. Ett fnissande och småpratande uppstod nu, som tycktes aldrig vilja taga slut. En ung man med ljust hår och öppet, ärligt ansigte hade inträdt, under det hon talade. Han hade sett sig omkring, liksom han skulle sökt någon. När Fingerlisa slutade, gick han fram till henne. — Du borde blygas, Lisa — sade han, då det vardt något tystare — att utskämma en så hederlig qvinna. Men du har alltid varit hennes afundsman. — Hör på, Anders Barberare! — ropade Fingerlisa, alltjemt skrattande. — Han tror väl ej, att I redan äro fästefolk, han och vackra Elsa. Men rosa inte fisken, innan den står på disken. — Han tror mer än du, — svarade Anders, rodnande — han tror, att du har en sned tunga, Lisa. Men låter du henne löpa för fort, fins nog den som kan stäfja dig. Du har nog icke allt rent för egen port. Han aflägsnade sig härpå, efter att hafva frågat klockaren, om han visste hvarthän Elsa gått, men tills solen gjorde molnen ljusa öfver Djurgårdslandet, fortfor man i Jonas Klockares stuga att berätta sagor om troll och spöken. Anders Barberare — barberare var den tiden det samma som fältskär — hade känt Elsa i många år. När hans föräldrar lefde, hade de varit Lars skeppares närmaste grannar.
lig n å g o n t i n g helt annat o c h v i d a allvarligare än läkarebehandling ett rande det sällan, FRAN ARETS STORA SIMUPPVISNING I STOCKHOLM. Under en paus i rättsförhandlingarna ha generaler, journalister, advokater o c h domstolspublik skyndat ut från d e n upphettade rättssalen för att, m e d a n de samla sig i diskuterande grupper, hämta en smula svalka. pROFESSOR V. BUNSEN, hvilken nyligen afled i Heidelberg, var en af vår tids ryktbaraste kemister, en outtröttlig o c h framgångsrik forskare på den kemiska vetenskapens fält, en framstående universitetslärare o c h s o m person blygsam o c h enkel s o m få. Det berättas, att d e n anspråkslöse lärde u n d e r sina föreläsningar, då han demonstrerade någon af h o n o m gjord ny kemisk upptäckt, städse u n d v e k att nämna sitt n a m n o c h endast s a d e: &gt;man har funnit, man har märkt », eller något dylikt. Universitetsungdomen, s o m naturligen var väl förtrogen m e d denna hans benägenhet att ställa sig själf i skuggan, hälsade s t u n d o m hans demonstrering ' m e d entusiastiska applåder, hvarvid B u n s e n såg förläget åt sidan o c h teg, tills applåderna slutat, då han å n y o lugat fortsatte sitt föredrag, s o m o m ingenting passerat. HATTEN. ETT GYMNASISTMINNE AF WALFRID. V STORMNINGEN AF KYRKAN S:T JOSEPH I PARIS. hon eftertanke ni meddela — sitt k u n n a t återkalla hälsan. genom — då denna eder har upptäckt åsikt denna blifva ä t n å g o n s. k. anspråkslösa O c h skulle terares uppläsning a£ de senaste vittnesmålen från h å g a d att Dreyfusprocessen. Å den frtwlia tredje h bilden möter oss en scen från lyceiA Hon CARL I HADE termin till hvarann sin BOTT vid s a m m a gata och jag några till m i n. S. H. VÅRA ILLUSTRATIONER.
Grundlagen säger visserligen huru det skall tillgå när Konung dör och Thronföljare är omyndig, så att Han icke af sådan orsak kan öfvertaga Regeringen, men grundlagen har ingenstädes föreskrifvit huruledes det skall tillgå, ifall Konung dör och den myndige Thronföljaren af annat förfall är hindrad att omedelbart öfvertaga Styrelsen. Det finnes icke på något ställe i grundlagen bestämdt, att Statsråd eller InterimsRegering då skall föra RiksStyrelsen, ehuru ett stadgande derom äfven kunde anses Lehöf] ig t, enär hvad förut om en regerande Konung blifvit sagdt, icke är lika tillämpligt på den, som någon Regering ännu icke tillträdt. Detta är således äfven ett fall, som borde särskilt reglementeras för, om man nödvändigt vill försäkra sig om att Regeringen icke ett enda ögonblick skall ligga nere. Alen man har sannolikt funnit, att i ett sådant fall det ej skall felas omtanke hos dem som för tillfället skola hafva att om saken besluta, Denna omtanke fordrar också ovilkorligen, att, (för att nu fasthålla vid det af Gr. Lagerbjelke anförda exemplet, att Konungen företagit en inrikes resa, men Han insjuknar under vägen), att, säger jag, Han då, innan Han afstår från utöfvandet af Sin regeringsmakt, först tillkallar Thronföljaren, såvida Han finnes i närheten, eller om Han skulle vara så långt aflägsen, att Han icke genast kan komma, befaller InterimsBegeringen sammanträda, innan 190 Den 8 April t. tn. Man afgifver en förvaring att Han till följd af sjukdom icke Vidare kan med Regeringen sig befatta. Tänker man sig saken praktiskt, så finner man, att det i verkligheten alltid kommer att tillgå på sådant sätt, och att man således, äfven om grundlagen inskränker ■sig till mera allmänna föreskrifter, dock icke behöfver hysa några farhågor för att landet skulle blifva utan Regering; men vill man deremot -för aila exceptionella fall hafva särskild lag, så råkar man lätt in på Charybdis när man vill undvika Schyl la.
Jag anser mig skyldig uplysa derom, att sista mom. i denna § tillkommit derföre, att man ansåg det vara obilligt, att en person, som vore tillsatt för verkställande af försegling å bränvinsoch distillerings-redskap, skulle utan resekostnads-ersältning göra serskildta resor för förseglande af distifleringspannor å landet, helst det ej vore sannolikt att flere sådana verk skulle anläggas i hvarandras grannskap. Men när nu serskild distillering endast i stad blifvit medgifven, så är hela föreskriften öfverflödig, hvarföre jag instämmer i Hr Braunerhjelms anhållan, att sista mom. måtte utgå. Frih. Den 15 Juli e. ni 321 Frih. von Kraemer: Äfven jag anser de af Hr Braunerhjelm anmärkta ställena i denna § böra utgå, men deremot kan jag icke, lika med Frih. Raab, finna, att hela sista mom. hör, såsom obehöfligl, utgå, emedan försegling af distillerings-redskap ganska väl kan ifrågakomma i städerna, der distillering, enl. 20:de §:n, är medgifven under de 10 månader, då bränvinsbränning ej får ega rum. För sådana tillfällen finnes detta mom. infördt och jag tror ej, alt dess qvarstående skadar. Frih. Raab: Jag ville visst icke motsätta mig Hr Braunerhjelms och Frih. von Kramiers önskan, att mom. måtte få qvarstå, om jag ej ansåge för en pligt att fästa upmärksamheten på olämpligheten att bibehålla en föreskrift derom, att den, som gölen resa för att verkställa försegling af distillerings-redskap, skall erhålla resekostnads-ersättning och dagtraktamente, sedan R. o. Ad. beslutat, att serskild distillering får ega rum endast i städerna och således inga resor komma i fråga.
Hvad åter beträffar förändrandet af ordet ställen till samhällen, är detta visserligen mera logiskt rätt; men man brukar äfven säga, att en ort må öfverenskomma om det eller det, hvarmed menas personerna i orten. Nu har BondeStåndet begagnat ordet landsorter, och äfven detta ord innefattar hvad man i tryck och skrift alltid menar nied invånare. Detta ords begagnande skulle således ej förorsaka någon ptydlighet. Jag skall ej vara envis; men jag skulle hellie önska antagandet af de ordalag, BondeSt. nyttjat, emedan ordet samhälle efter behag kan tagas i en inskränktare eller vidsträcktare bemärkelse, men deremot ordet ort bestämdt uttrycker meningen. Idnfvud - Den i3 September. i6ä Silken är, atl klart litti yekes, clet communicationerna böra vara öppna^ och längre böra R. St. ej gå i sin begäran. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid föregående riksdagar det ofta handt, då fråga varit om justering af underd. skrifvelser till K. M., att man utan återremiss rättat de uttryck uti nämnde skrifvelser, hvilka man ansett tarfva förändring; och hemställde H. Ex., örn icke R. o. Ad. skid le behaga tillåta, att så äfven finge ske med den nu föredragna skrifvelsen. Bifölls. Slutmeningen af den und. skrifvelsen upplästes härefter så förändrad, som H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit. Den und. skrifvelsen godkändes derefter med denna sålunda förändrade redaction. Upplästes och lades på bordet StatsUtskrs memor. N:o a55 med förslag till sammanjemnkning och voterrspropos. i anledn. af RiksStrs olika beslut, rörtde mantalspenningarnas beräkning. Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 8 Sept. på bordet lagda memor, N:o i5o i anledn. af skiljaktiga beslut i några delar af statsregleringen. R. o. Ad. beslöt, att detta memor. skulle punktvis pröfvas. irsta punkten. Den af StatsUtsk. gjorda inbjudning antogs. aldra punkten.
Hr Gripenstedt har sagt, alt intet verkar sä mycket på bonden sora att föregå honom med goda exempel; men jag frågar då: är det väl möjligt, alt uplysningen på denna ö skulle vara så ringa, att der ej finnes någon person, som så myckel inser sin egen fördel, alt han med egna tillgångar verkställer ett skifte, och skulle ett sådant skifte verkställas, så förefinnes ju det goda exemplet, hvarpå IIro Gripenstedt lägger så mycken vigt. Jag förenar mig med Frih. Åkerhjelm och yrkar bifall till punkten. Frih. Palmstjerna: Då jag nyss höll Gr. Mörner anmäla sig, afstär jag från ordet. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Då, på sätt uplyst blifvit och jemväl kändt är, mönsterskiften på Gottland redan äro påbörjade, så synes det mig såsom det goda och till efterföljd ledande exempel, hvilket man genom anslagets beviljande skulle åstadkomma, redan förefunnes, hvarföre detta skäl för punktens återremitterande förfaller. Del i min tanka hufvudsakliga skäl, som talar för bifall lill punkten, är såsom Frih. Åkerhjelm redan yttrat, att om anslaget beviljades, skulle inga andra skiften komma i gång, än sådane, hvartill Staten anslagit fullt tillräckliga medel, och om således R. St. i en framtid skulle finna skäl att indraga anslaget, skulle hela skiftesverket på ön afstanna, emedan inga ägare af ännu oskiftad jord ville på egen bekostnad låta verkställa en förrättning, som Staten förut påkostat. Dessutom skulle ulan tvifvel en klagan öfver orättvisa upstå, hvartill man ej, etil min tanke, bör gifva anledn. Då derjemte uplyst är, att Gottland är en af Sveriges rikaste landskap, så synes det jemväl af delta skäl vara mindre lämpligt att företrädesvis taga skiftesverket derstädes under armarne. Hr Den 20 April. 225 IIr Gripenstedt har anfört några exempel, hvarigenom han velat visa, alt Staten förut gifvit anslag lill befrämjande af skiflesverket i åtskilliga af Sveriges provinser.
I afseende pÅ beskaffenheten af den säd. sorn af räntegif vare beve*- 43 Stats-Utskottels Utlåtande Tf.o 274. verasj anser Utskottet i öfverensstärnm?lse med hittills gällande ordning, att ✓ endast väl rensad och strid säd må anses såsom levereringsgild till Kronan och räntetagare. Beträffande lindriugen i sädesskatlen, då den utgöres i torkad eller riad vara; så och ehuru Utskottet visserligen delar Kongl. Stals-Conlorets härutinnan yttrade öfvertygelse, att del uti ofvanåberopade in'02 års Kongl. Resolution stadgade afdrag af \ lösa kappar per tunna af 36 lö- sa kappar då riad eller torkad räntesäd levereras, sannolikt är förringa att betacka arbetslön och omkostnader, samt derutöfver lemna någon vinst åt producenten; likväl och som den större eller mindre afgång å spanmål, som genom densammas riande eller torkning uppkommer, icke med tillförlitlighet finnes utrönt och för öfrigt heror på olikhet lior eller torkniDgar emellan, anser Utskottet: ' alt vid nu gällande afdrag af 4 lösa kappar per lunna, då riad eller torkad säd af räntegifvare levereras, må tillsvidare förblifva; börande samma förhållande ega rum vid utlevereringar för Kronans räkning.
Den enda verkliga förlust, som deraf mig veterligen uppstått, uppkom genom sådana egna förhållanden, som jag vågar säga, ali man med sannolikhet, om icke med visshet, kan påstå aldrig skola komma igen. Det var ett försök af en myndighet, alt söka upprätthålla prisen, som förorsakade en onaturlig stegring i prisen å ett visst slag af till, och alt en person koni att fastna för en stor qvantitet af denna ull för alltför höga priser. Det kunna icke ens vi öfrige neka till, som för tillfället vunno på saken. Men det gjorde, alt när tiden kom att han skulle belåna sin ull, så visade lian sina contracter, och de voro alltför höga. Värderingsrnännen kunde icke neka att i förhållandet dertill uppskatta ullen; men då det blef fråga 0111 försäljning af delta betydliga lager, så uppstod den omförmälda förlusten. R. o. Ad. torde finna, alt ett sådant förhållande som var alldeles utom den vanliga marschen vid belåningen, och som säkerligen skall afskrämma från förnyande af dylika försök, aldrig kan åter uppkomma, och alt således någon verklig våda för förlust icke förekommer. Jag skulle icke vilja skilja mig i något från de värde talare, som redan tillstyrkt ett frångående af TJtskts förslag i denna del, men jag ber R. o Ad. betänka, om man bör minska belåningsproctn, då den, efter alla probabiliteter, icke kan medföra förlust, och tillstyrker på sådan grund att den må förblifva vid hvad den varit, nemi. procent. Hr Ribbing, Arvid: Jag är till större delen förekommen af den sista värda talaren i hvad han yttrat i afseende på beloppet, ej mindre af creditiv-summan, hvilken jag tror vara tillräcklig, om den bestämmes till 3oo,ooo r:dr, än äfven af belånings-proctn; ty jag tror också, att om någon proc. skall utsättas, är det nyttigast, att den blir -Jjdelar af varans värde.
De hoppas på framtiden, och vilja framförallt se hvarje anlednin® röjd' utur vägen, som kunde väcka och underhålla äfven ett tillfälligt missnöje emellau olika med borgareclasser inom ett och samma rike. Refor - Hör till Consliluli ns-Utskottefc Memorial, N-o 16. 9 Reformen får ej tära på Sveriges urgamla monarkiska statsskick. Grund* lagarnes stiftare hafva icke föreslagit några stora och lysande förändringar i vår statsförfattnings åldriga grundformer. De trodde, att sådana former icke böra lättsinnigt omskapas, alldraminst i de första stunderna af en återvunnen frihet, under en då oundviklig söndring af tänkesätt. Ett tredjedels århundrade har väl, sedan dessa lagars stiftande, nu förflutit, en tidrymd, visserligen stor i jemförelse med menniskoåldern, men dock ringa mot årtusenden, sorn tillkomma Stater; och söndringen i tänkesätt har icke upphört. Svensken vill styras af en kraftfull Konung, och Rikets anseende iaos främmande makter må ej nedsättas. Alltid orådligt, vore det farligt att minska Konungens makt, under en tidsperiod, full af obestämda och outredda rättsbegrepp, liksom af nyvaknade och otillfredsställda anspråk, af hvilka én del äro grundade, men andra rättslösa. Man måste beklaga, att dessa olika slag af anspråk så sällan urskiljas. Den ene ser uti det vexande intresse för allmänna ärenden, som utmärker tiden, ej det oskyldiga, ej det ungdomliga i mensklighetens egen utveckling, som icke kan rymmas in uti stelnade folmer: en annan lefver i reformbegär, hvilka, like som alla begär, ej trifvas i det) lugn, den begrundning, som begreppens rältsenliga redande kräfver. Deruti finnes, ty värr, en grund till söndring af tänkesätt. Deremot är det en lycka för Sverige, att reformen kan grunda sig ej blott på häfd, men ock på rätt. Man må noga pröfva detta förhållande, utreda det och vända dels reformen till godo. Att undvika hvarje förändring, som ej är nödig och nyttig, lärer oss grundlagen.
Om dcfla sgmmaystagne sonder rigtigt calcuieradeS mot behvfwm, förläggning gjordes af Hospitalen till de oner der prisen äro lindrigare, säsom t!l ex. k»l Jemtland, och anslag gjordes till fyllnad af bristen lvm kunde uppstä t benna werkliga national-förbindelse, huru mycket skulle icke dä wiflheten att pä älberdomen ej dela lika öde med lättingen eller den lastfull?, elda krigarens mod, och fästa nakionalandaa wid Soldat ständer, det sörsta i weridén, allt sevan de ijufwa willor 622 Den ro Januari». förjwunnir, jom mälade ett Arkadien och loswade en elvig fred KrigsMinistern och SjöMimstern ssutle hwart dalft är vmdoca fvrstci Ehefffaper i ArmLns Pro, sionsKotzi, lom deremot hade en beständig Vice Ordförande och Ledamöter walde, läsom nu ster, ai KrigsBefälet. KriasAdministrationens trenne huswudelar, d.'n Danande, den LVer tande och den Försörjande, o säiedes framställde t den ordning, den enktthet och den enhet de ester min tanka hafwa böra: det älerstär nu att uppglfwo rätta Fördetnmgsm-toden lör den summa som till militära föränderliga dehofwen af Rikets Ständer aniläSz det torde kunna werkställas pä följande sätt: KrigsMinistern sammankallar till en beredning GmeralAciutanlen, GeneralJntnidenten, GeneralFällTvgmästaren, Lheserne för Forljstkottonen, Fäitmä'ningeEorpsen och FältLakareStaten, jnnt begge Jntendentcrne,sör akt jamsä!t med dem uppgöra Leckö Budget elier omkostnadsförflag, becaknadt etter hrvardera grenens infordrade behof.
Denna punkt bifölls. ållsta punkten, ang:de anslag för Teknologiska Institutet. Då härvid först förekom Utskis tillstyrkande i fråga om anslag för upförande af en ny byggnad för Institutet, yttrade sig Hr Cederschiöld, Gustaf: Disk. har i före vide punkt föreslagit, att Kronan skulle sälja Teknologiska Institutets nuv:de hus. Vi hafva sett, huru det slagit sig ut, då Kronan inlåtit sig i dylika handelsaffärer. Bet är visserligen sannt att detta hus f. n. icke behöfves, men den tid torde snart nog kunna inträffa, då ett sådant behof upstår, och vid dylikt förhållande torde Staten kanna komma i ganska stort bryderi, om den skall nödgas inköpa eller låta upföra ett nytt hus. Jag får derföre för min del yrka, att denna punkt måtte återremitteras i det ändamål att Staten icke tager i anspråk den köpesumma, som för denna egendoms försäljning kan komma i fråga. Frih. Leijonhufvud, Bror Abraham: Då denna fråga förevar inom Utsk., gjorde dess ledamöter ett besök i Institutet, och jag tror att allesammans kommo till den öfvertygelsen, att det nuv:de huset icke allenast är otillräckligt, utan äfven att det är särdeles dåligt. Jag tror derföre, att om det är en allmän regel, hvilken jag icke vill bestrida, att Kronan icke bör afhända sig någon egendom, då det kan komma i fråga att Staten för högre pris måste åter inköpa samma eller en annan. Så är dock här förhållandet, att jag tror ett undantag böra göras. Det är en stor skillnad emellan Slaten och den enskilde, hvilken sednare kan sälja och köpa allt efter som han tror sig vinna på affären* eller är mer eller mindre schackrare; detta kan Staten icke göra. För min del tror jag att ifrågav:de hus, för att blifva till något allmänt nyttigt ändamål användbart, skulle fordra högst betydliga reparationer, hvilka skulle medföra stora kostnader för Staten, hvarföre jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte antaga Utskis förslag, helst huset icke är lämpligt för något annat ändamål. VIII II. 25 386 Den 24 Sept em b er. Hr Cederschiöld:
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bitalia utlåt. IS':o 292 Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. blef utlåt. N:o 292 af R. o. Ad. afslaget. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag har begärt oidtl blott för att till prot. få anmärkt det ovanliga 38 a Den iaSepte m ber e. ra. förhållande, att R. o. Ad. afslår ett betänk., hvarå ingen yrkal afslag. Ånyo föredrogs och bifölls Bevilln.Utskts den 2 och 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 25, i anledn. af Hr Göran Hammars motion om lindring uti bevillning för staden Wexiö. Likaledes bifölls, vid förnyad föredragning, BancoUlsk:s den 2 och 9 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 68, öfver väckt förslag att belåna redan intecknade och på banken transporterade skuldebref. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då jag nyss hörde en ledamot af R. o. Ad. yrka åhörarnes aflägsnande från läktaren, föreställde jag mig, att någon motion skulle väckas eller något ämne förekomma, som kunnat gifva anledn. dertill; men då jag sedermera icke förnummit anledningen till den värde ledamotens begäran, så får jag hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla, att förbudet för åhörarne att vara närvar, måtte upphöra. Gr. Frölich, David, förenade sig med Frih. Sprengtporten. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af ett oskick, som till honom blifvit anmäldt, ansett att läktaren borde utrymmas; hemställande om R. o. Ad. ansåg, att någon pröfning af förhållandet i öfrigt borde äga rum. Frih. Sprengtporten: Jag ägde icke någon slags kännedom om det förhållande, hvarom Hr Frih. o. Landtm, nu upplyst R. o.
I öfverensstämmelse med mina i 1 § yttrade åsigter, vågar jag föreslå följande förändring i redaktionen: »Bränvins brännings-redskap skall under de för bränvinsbränning, enligt 1 § icke tillåtne månader, alltid vara förseglad», etc. § 27. Beskattningen är hufvudfrågan i författningen och angeläget är att så uppställa den grundsats, hvarpå man bygger beskattningens beräkning, att skatten faller rättvist på alla slags redskap, med behörig modifikation tor de mindre, dem man vill antaga hufvudsakligen begagnas för husbehof. Utskotten hafva ej lyckats i detta förslag. Den beskattnings-tariff, Utskotten uppgjort skulle, ehuru något högre än den i 1845 års författning, bestämdt icke gifva staten påräknad bevillning. Vid ett ögonkast på föregående årens tabeller å bränvinspannor, erfar man huruledes alla de större pannerymderne årligen, i mån som skatten blifvit förhöjd, minskats. Orsaken till detta förhållande är uppenbart den, att de stora pannerymderne ej i proportion till sitt kannetal medhinna så stor afverkning, som de små. Efter Utskottens förslag skulle 2:ne 30 kannors enkla pannor tillsammans icke beskattas högre än med 37 r:dr 24 sk., då deremot för en 90 kannors panna skulle erläggas 225 r.dr. Det är erkändt att de 2:ne 30 kannors pannorna tillsammans afverka ungefär lika qvantitet bränvin, som en 90 kannors, men skillnaden i beskattning 187‘/> r:dr banko är för stor, att icke föranleda till bränvinsbränningens delning i 2:ne brännerier. Följden deraf är ingen annan, än förlust för staten' i inkomst och stats-ekonomisk förlust äfven genom bortlösadt arbete och bränsle. En lika förlust skulle föranledas af den, i förhållande till skatten å enkel redskap allt för höga beskattningen å mäskvärmaren, tillkommen derigenom att Utskotten förutsatt att detta redskap skulle med 50 procent påskynda averkningen.