Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Varda, sedan bankbolag fullgjort hvad rörande rättighet till egna banksedlars utgifvande är sagdt, kommandit-delegare i bolaget inrymde; vare bolaget, der det på den sålunda vunna förstärkningen vill sedelutgifning grunda, pligtigt att, innan det dertill må anses berättigadt, inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande särskildt styrka, att grundfonds-hypothek, motsvarande minst sextio, högst sjutiofem procent af förstärkningen, ytterligare blifvit i föreskrifven ordning nedsatta i allmänt förvar. § 26. Mom. 1. Bankbolag, som till utgifvande af egna banksedlar är berättigadt, må ej utlemna eller i allmänna rörelsen på en gång utelöpande hålla större belopp deraf, än som sammanlagdt i värde motsvara de i allmänt förvar nedsatta grundfondshypothek, enligt bankräkenskaperna för året. tiar bankbolag beviljat kassakreditiv emot sådana säkerhetshandlingar, som, enligt hvad här förut är sagdt, pröfvas kunna såsom grundfondssäkerheter godkännas, då må, i den mån samma kreditiv anlitas, banksedlar ytterligare kunna utgifvas, dock härför icke till större belopp, än högst hälften af hela grundfonden. Till bankbolags utelöpande sedelstock räknas alla af bankbolaget utgifna, till innehafvare!) ställda, tryckta eller graverade förbindelser af hvad namn och beskaffenhet som helst. § 27. Mom. 1. De af bankbolag utgifna banksedlar skola utställas till innehafvare!) att utan ränta vid anfordran inlösas, och underskrifvas af minst två bland styrelsens ledamöter samt en bankens tjensteman, som dertill af styrelsen förordnas. Banksedlar få endast lyda å fem, tio, femtio, etthundra och femhundra Riksdaler Riksmynt. Mom. 2.
Majus nådiga disposition ställa en samma af 3,000 R:dr banko, på det dermed, för att i det blifvande Riks-museum uppställas, må kunna inköpas den staty, föreställande en badande qvinna, utförd i marmor af Byström, som nu tillhör sterbhuset efter aflidne Majoren och Riddaren Adolf Schiltzercrantz. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 25 och 27 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 66, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i lia afdelningen af Banko-regleinentets 4le artikel, angående Diskont-verkens orgaoisation, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: lia punkten afslogs, hvaremot Ridderskapet och Adeln antog det af Banko-fullmäktige i afseende på Diskont-direktioneus sammansättning afgifna, uti Utskottets Memorial upptagna, förslag. 2la punkten afslogs, hvaremot Ridderskapet och Adeln antog de emot densamma svarande 5 första momenterna af det i Herr Watlenbergs, förevarande Memorial bilogade, reservation förordade förslag. 3le och 7le punkterna ansågos hafva förfallit, till följe af Ridderskapet och Adelns i afseende på 2la punkten fattade beslut. 4le punkten afslogs. Af löle punkten ansågos mom. 1, 2 och 4 hafva förfallit, till följe af Ridderskapet och Adelns, angående Diskont-direktionens sammansättning fattade beslut; återremitterades mom. 3 och 6, det förra på det redaktionen måtte sättas i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns sistnämnda beslut, och det sednare för den ändring, sorn af Ridderskapet och Adelns, angående 4le punkten fattade beslut, kunde föranledas; samt blefvo mom. 5 och 7 bifallna. I fråga om 17:e punkten bibehölls i stället för mom.
Utskottet har trott, att de åtgärder, som den tid då man först började med Fabriks-inrättningar i Sverige, ansågos nödige till desse späda fostrens fredande för fremmande åverkan, nu mera borde vara öfverflödiga, då efter snart ett sekels förlopp, och efter alla de förde-lar Fabrikerna njutit och alla de uppoffringar Nationen för dem gjordt, man eger rätt att vätiw dem vara så fullväxta, att de på egen hand och af egna krafter böra kunna fortskrida till vidare utveckling och fullkomlighet, elier om de det ej förmå, anses som drifhus-väx. ter, hvilka endast genom konstlade och kostsamma mede! hos oss kunna bringas till ett ' slags mognad och derföre icke passa för vart land. lemte Fabrikamerne utgöres Nationen äfven af andra medlemmar, hvars rätt visa anspråk, -ej heller måste förbises och hvars bördors lättande bör ligga Nationens Bepresentanter lika ömt örn hjertat, som befordrandet af Fabrikanternes fördelar. Allt hvad som icke kan förenas med det allmännas val, måste såsom skadligt förkastas. Dertill anser jag böra räknas det prohibitiv sy. stern, sorn en längre tid i vårt Land herrskat , och hvarigenom handel och rörelse blifvit för* lamad, folkets krafter utsugna och Nationen de^ Bihang tili Rikt, St, Prat. 1323. giM Sami, |I. i6a X'evillningt Utskottets Betänkanden. moraliserad. Detta system har förlamat handel och rörelse genom de band det pä densamma lagt, det Ilar utsugit folkets krafter; ty dryga skatter hafva rnåst uppfylla hvad en fri handel, utan folkets betungande genom ökade Tull in. trader , skulle hafva till staten inbragt; det har demoraliserat Nationell, då det satt densamme i det onaturliga tillstånd att anse lurendrejeriet som en icke skamlig sak, och mened såsom en nödvändighet. Folket suckar under bördan af dryga skatter, och hafva rätt att af Rikets Ständer förvänta åtgärder, hvarigenom deras bördor lättas: det har rätt att förvänta nedsättning i utskylderne.
1 nämnda skrift är den inträffade förlägenheten sålunda skildrad: att, då de stora utländska penninge-marknaderna och isynnerhet den Hamburgska, enligt dagligen ingående underrättelser, befinna sig i ett tillstånd af nära nog redlösbet, den Svenska industrien, som från samma marknader hemtat största delen af sitt förlagskapital, icke derifrån har att för närvarande påräkna något sådant; att det redan gifna, med anlitande af alla lagliga medel, återkräfves, och detta nästan på en gång, emedan förfallotiden är beroende deraf, att förlagen hufvudsakligen utgått under form af vexlar på högst nittio dagar; att de, som hafva att betala sådan utländsk skuld, under nuvarande osäkerhetstillstånd, ytterligare hotas eller redan träffats af nödvändigheten att betala samma skuld två eller flera gånger; att den så kallade stora handeln, hvilken sålunda i främsta rummet lider af ett plötsligt afbrott i den utländska krediten, sjelf nödgas i nästa rummet indraga de förlag i penningar och varor, som han lemnat det större bergsoch jordbruket, fabriksnäringarne samt minuthandeln, hvilken sednare åter indrager sina fordringar; att Riksbankens utelöpande eller hos Privatoch Filialbankerna deponerade sedlar uppsamlas till betäckande af den utländska skulden; att, i samma mån rörelsekapitalet inom landet sålunda minskas, äfven låneutvägarne och medlen att upprätthålla de inhemska stadsoch landtmanna-näringarne utsina; att deras produkter härigenom skola falla i vanvärde, särdeles jordbrukets alster, hvilka, i saknad af förlag för spanmålshandeln, finna afsättning endast i mån af förbrukningen för dagen; samt slutligen att den skuldbelastade fasta egendomen i följd häraf måste komma att lemna en otillräcklig afkastning för att betäcka löpande räntor, och fastigheterna vid blifvande försäljningar sålunda torde bortgå för ytterligt nedtvingande pris.
Jag har ansett mig böra på förhand i underdånighet framställa denna rättelse, men skall icke underlåta att tillhandahålla de kommande Rikets Ständers Revisorer än ytterligare materialier för att kunna anställa den äskade jemförelsen. För öfrigt anser jag mig böra underdånigst nämna, att det sätt, hvarpå räkenskaperna vid Museibyggnaden föras, är det enklaste, som man kunnat uppställa och att den af Rikets Ständers Revisorer önskade utredning derur utan synnerlig svårighet skulle kunnat erhållas, vare sig af Revisorerne sjelfve eller ock af redogöraren, om framställning derom blifvit gjord. Den nådiga remisshandlingen varder härjemte i underdånighet återställd. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte, J. af KLEEN. Stockholm den 13 December 1862. C. J. Trolle, — 351 — Kongl. Telegraf-styrelsens underdåniga tillägg till törni ajgil vet utlåtande Öfver livad Rikets Ständers Revisorer anfört om Elektriska Telegraf-verket. Underdånigste Memorial.
Han har sagt, att StatsUtsk. icke egde någon befogenhet eller något skäl att föreslå en räntepersedels förvandling uti annan persedel och att K. M:s Nåd. Propos. vid sista Riksdagen alldeles icke dertill gifvit anledn. Jag ber då att till en början få nämna att R. St:rs beslut vid sista Riksdagen innehåller dessa ord: "It. St:r, som sålunda under instämmande i de af E. K. M. i ämnet yttrade åsigler, i hufvudsaken funnit de föreslagne förändringarna på ett ändamålsenligt sätt leda till dermed åsyftad enkelhet och reda” etc. Jag vill ej trötta med ett längre upläsande, utan inskränker mig till nyssnämnde ord, hvaruti R. St:r säga sig hafva instämt i K. M:s härutinnan framställde åsigter. Ofvergår man derefter till K. M:s Nåd. Propos. vid sista Riksdagen, så finnér man der vid slutet af pag. 11 följande yttrande: ”vidkommande derefter frågan om fastställande af de persedlar, som skulle såsom hufvudräntor bibehållas, så torde i detta afseende icke andra räntepersedlar böra antagas, än sådane, hvilka dels till sitt värde årligen bestämmas genom markegångstaxa och sålunda antingen utgå i penningar efter förvandling, eller levereras in natura, dels äro af beskaffenhet att kunna 170 ben 20 Maj f. m. tjena lii! grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingå till så betydlig qvantitet, att de icke, utan alltför stor rubbning i dessa räntors totalbelopp, kunna utelemnas.
Men om tvenne menniskor sträfva för samma mål, såsom här de båda för familjens ro och trefnad, för barnens framtid, om de fästas vid detta icke af pligt, utan af en känsla, som hos ingendera kan utplånas, af föräldrakärleken, om de härigenom finna hvarandra oumbärliga för sitt lifs lycka och glädje, om de ömt förlåta hvarje svaghet och, ångrande hvarje oförrätt, söka utplåna minnet deraf genom nya prof på tacksam tillgifvenhet, om icke blott denna insigt i deras behof af hvarandra, utan vanans makt så kedjat dem tillhopa, att den ena känner sitt eget lif blott till hälften der den andra saknas, och om i deras känsla för hvarandra intet finnes, som de behöfva dölja, fastän hvardera ännu kan behålla något för sig, som den andra endast tillfälligtvis lärer känna eller med tiden blir van att gissa sig till – såsom allt detta var förhållandet med Magnus och Lina, och om ett sådant förhållande får heta äkta kärlek, så förenades de båda af dess starka band, och det utgjorde deras lifs lycka, som skulle finnas qvar, om också all annan lifvets glädje flydde. Vill man i Stockholms omgifningar finna en skön, landtlig trakt, så behöfver man blott sätta sig i första båt man påträffar och, om eljest båten står att tagas, fara ut, bort från staden, hvart helst vindens gunst eller infallets behag styrer kosan, ty en oskön nejd finner man icke på ett tiotal mils omkrets. Vänder man sig likväl åt saltsjösidan och passerar förbi Blockhusudden och Fjäderholmarna samt vid Kungshamn tar af åt höger ifrån stora segelleden, in i Skurusundet, så har man funnit en af de skönaste och mest romantiska.
Nio 2, i ani. af väckt förslag om vidtagande af åtgärder i ändamål att samla och bevara sådana mannskripter och andra litterära alster af historiskt värde, som finnas på spridda ställen i landet. Frih. Klinckowström, Rudolf: Jag beklagar att motionen blifvit så formulerad, som den nu är, och icke, såsom önskligt hade varit, närmare angifver sättet, huru de för Sveriges historia och statistik högst dyrbara materialier, som nu äro spridde på åtskilliga håll, borde tillvaratagas. Såväl i krigs-liistoriska arkivet på Marieberg, som i Flottans och KammarColliii arkiver finnas värderika dokumenter, som nu hålla på att Den 2 December. 183 förstöras af mögel och fukt, och hvilka, efter hvad jag hört sägas, man derföre är betänkt på att flytta derifrån. Om icke R. St:r vidtaga några åtgärder lör dessa handlingars bevarande, är fara värdt att de slutligen komma att vandra till hökaroch kryddbodarne. Det är nu för sent att väcka någon motion i ämnet, och jag har endast velat fästa uppmärksamheten derpå. Vid lämpligt tillfälle torde jag komma att återupptaga frågan. Frih. Cederström, Rudolf: De af Frih. Klinckowström berörda förhållanden äro ganska beklagliga; men då Kongl. Bibliotheket redan är öfverfullt och har behof af ökad lokal, kan man icke tillstyrka, att något mera ditflyttas. Öfriga af motionären gjorda framställningar tror jag vara i Utsk:ts Betänk, besvarade; och får jag derföre anhålla att R. o. Ad. måtte detsamma bifalla. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Betänka af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 29 sisth November bordlaede Betänk. N:o 3, i ani. af väckt motion om åtgärder till städernas skyddande mot fara af krutexplosioner. Föredrogs samma Utsk:s den 29 nästl. November på bordet lagde Mern.
Detta pris skulle nu genom tackjerns utförsel otvifvelaktig! blifva högre, och till följd hvaraf engelskt sämre tackjern komme alt införas till Sverige, då sådent med den nu föreslagna skyddstullen, 2 R:dr 24 sk. per skepp., otvifvelaktig! kunde lemnäs för ett lägre pris uti svenska hamnar förtulladt, än hvad priset blefve på vårt eget tackjern, emedan, efter de inom Utsko!tet åberopade kalkyler, samma engelska jern icke kunde förtulladt öfverstiga 9 R:dr banko. Följden blefve häraf, att svenska bruksegare, hvilkas bruk äro belägna i granskapet af sjökusterne eller så, att transporten icke blefve alltför dyr, komme att nyttja en blandning af svenskt och dåligt engelskt tackjern, hvilket skulle slå dem till ett lägre pris, än det svenska, och blefve detta 86 Bcvillnings-Utskotlets Betänkande, M 8. elt sista tillgörande för våra svenska stängjernstillverkare, för att ännu något år undvika att släppa sina arbetare på fattigförsörjningarne och sista slutet Liefve då, att svehska jernet, genom dess sålunda dåligt blifna egenskaper, förlorade sin hitintills egande kredit på verldsmarknaden. Det bar blifvit uppgifvet, att det engelska tackjernet vore behöfligt för våra gjuterier, såsom mera passande för gjutjern; det torde dock icke förbises, att vi ega inom vårt laud passande rudimalerier till gjutjern, då del finnes en så stor mängd sjö- och myrmalmer uti Småland och flere andra trakter af riket, hvilka väl icke kunna bestridas vara ganska tjenliga för ifrågavarande behof.
Gjorde den det, hade de ändå någon raison d’être. Ni skall få se hvilka middagar Wilhelm och jag komma att bjuda på! Fyra rätter med efterrätt. Kanske litet frukt till dessert. — Inte tror jag, ni får Wilhelm till det. — Jag försäkrar er, att hans ungkarlsmiddagar voro bland de finaste i staden. Han förstår sig på hur det skall vara. — Sådana där ungkarlsvanor lägger han nog bort, när jag ber honom. För resten har jag hört, att det var er hustru, som bestämde matsedlarna vid hans middagar. — Ursäkta! Hvad säger du, Kronfelt? Jo, det är Bourgogne från 67. Du har mycket rätt, inte sextiofem, sextiosju! Jag slår vad med er, att inom ett år så simmar ni med strömmen, det blir enda möjligheten att hålla er uppe! — Nej, det får ni inte upplefva. Då sjunker jag hellre. — Ska vi slå vad! Kanske inte er första, men er femte middag blir som denna! Det ropades öfver till Säfve: — Hör, du Konrad, afgör du! Vi disputera härnere om det var en minut, som Fair Queen kom in före Vengeur vid sista kapplöpningen? — Hvad säger Otto? frågade Säfve. — Jag säger, att det var trettiosju och en half sekund. — Hvem har rätt? — Du, afgjorde Säfve och fortsatte så med lägre röst, vänd till sin dam: det är en annan af mina svågrar, Otto Lundbäck, en ung man, som kan misstaga sig på, om Amerika upptäcktes eller krutet uppfanns i tolfte eller femtonde århundradet, men som aldrig misstager sig en fjärdedels sekund, när det gäller att ha reda på tiden vid en roddeller kapplöpning. — Nå, hade han rätt nu? — Det har jag ingen aning om. Apropos sport, ska vi slå vad om den där enkelheten? — Jag slår aldrig vad! Men det blir en hederssak för mig. Sådana här middagar äro inte i min smak. Vi ha suttit vid bordet två och en half timme. Det är förfärligt! — Men nu är det också slut! I den stora salongen med de förgylda möblerna och det röda sidenöfverdraget rådde en stund en ganska liflig konversation, så länge herrarne på stående fot och med kaffekoppen i hand underhöllo damerna.
I nstruetion, grundad pa denna oryggelig^ principe för Styrelsen af hvarje väl organiserad Slät, utsträcker icke elier Revisoremes magt utöfver denna gräns, ytan fastställer grunderne föyderas åtgärder sådane som de enligt sahens natur böra vara eller till den rättighet att anmärka afsteg ifrån gäftlande författningar eder fi-lak" tighet i Styrelse och redovisning af de Ver^, som under en sådan revision lyda, och sgdtmf 3580 StatsUtskottens Betankanderi. antingen omedelbarligen hos Kongl. Majit anmäla,' eiler ock till Riksens Ständers vidare öfverläggning öfverlämna. Ett troget bibehållande af dén grundsatfs, att den verkställande niagten icke må tillhöra Riksens Ständer är af det mäst vigtiga'inflytande på Statens bestånd, och jag kan icke annat än anse, den rättighet till Creditivets indragning för Magasins - Directionen, Utskottet önskar att tillägga Eevisorerne, än såsom en rubbning deruti, och således öfverskridandé den gränslinia imellan Xagstiftande och Xagskipande magten våra grundlagar så visligen uppdragir, för att stadga Samhällsordning och medborgerlig sällhet. — Man inser äfven läte de menliga följder, sorn genom en sådan afvikelse från grundlagen skulle uppkomma uti ifra-* gavarande amne. Riksens Ständers Revisorer samlas ifrån olika orter af Riket och skola således betragta MagazinsInrättningen och Directionens åtgärder under serskilda åsigter.
Denna omständighet har likväl icke varit af Utsk. förbisedd; men orsaken hvarföre Disk. ej föreslagit alt från det 12-lödiga systemet öfvergå till 15-lödigt, som hos de fleste andre nationer nyttjas, har varit den, att en betydlig mängd specie-r:dr redan är utmyntad, att således de redan gjorda specierna ej mera skulle duga, ulan måste nedsmältas och ommyntas, och alt sålunda slagskatten skulle förloras. Men hvad äler det lägre myntet beträffar, så nödgas jag bestrida Hr Rosenblads åsigt, att nerol, del 12-lödiga silfret skulle innehålla för litet koppar. Utsk. har, vid denna frågas pröfning, haft sig förevisade profver på lägre mynt, hvilka varit 8-lödiga, d. v. s., att i hvart mynt har funnits så mycket silfver som motsvarar myntets värde, samt dessutom lika vigt koppar, hvilken ej varit i värdet inberäknad. Anlednm till den nedsatta legeringen eller nedsalta halten skulle väl vara, alt myntet derigenom blefve större och lättare all handtera; men Utsk. har äfven varit i tillfälle skärskåda en mängd små mynt från andra länder, hvaraf några l. o. m. äro mindre än vår nuvar. 12-lndiga 8 sk. b:co eller ndr specie. Det har visserligen ej undfallit Utsk. att, ju mindre myntet är, ju lättare är det tappadt, ifall man t. ex. ville stoppa det i fickan; men allt begagnande af småmynt förutsätter skinnpung eller börs. Gör man deremot småmyntet större genom att deri inlägga mera koppar, så uppkommer derigenom den olägenhet, att dels man ger ett verkligt pre - 46 Den 4 Mars e. m. mjum åt elen som nedsmälter detsamma, oell dels alt det lättare kommer att ärja sig och få utseende af koppar, på hvilken omständighet R. o. Ad:s medlemmar troligen alla hafva sell exempel i våra gamla 8-sk:r slagna under Gustaf lll-.s lid. Det var af så dan anledn.
Bankovinsten samt kanske en del af nuvarande lånefonderna, för alt inrätta filial-afdelningar af Riksbanken på flera ställen i landet, hvilka borde annorlunda och på ändamålsenligare sätt organiseras, än de nuvarande lånekontoren, och derigenom efter hand göra privatbankernas verksamhet helt och hållet umbärlig för rörelsen samt återställa åt Riket ett enda slags mynt, så att regeringsformens 72 § än eu gång kunde blifva en sanning och åt Riksbanken återställa den förmåga alt reglera sedelstocken, hvilken förmåga aldrig bordt Riksbanken afhändas. I alla händelser förmår jag icke inse, att Banken skulle bättre konsolideras genom Bankovinslens aflemnande till Statsverket, än genom dess användande uti en säker och ändamålsenlig lånerörelse. I begge fallen utgå sedlarne äter i landet, och Bankens sedel - Banko-Utskottets Memorial, N-.o 12. 33 sedelansvarighet blir oförändrad. Men i sednare fallet, eller då vinstmedlen utgifvas såsom lån, kunna ju dessa lika väl och kanske mera sannolikt användas till förlag för jordbrukets, bergshandteringens eller industriens förkofran, än om man bortskänker deni till fyllande af några i en stark progression växande statsbehof, hvilkas nödvändighet iner än i ett afseende kan sättas i fråga. Att i utlåning, så väl som i allt annat, man kan gå till öfverdrift och en ytterlighet, som skadar, nekas icke, men deraf följer ingalunda att saken i sig sjelf, rätt använd, är förderflig. Men då mina åsigter för närvarande hafva föga eller inga sympatier, är det alldeles onödigt att vidare orda om användandet af den Bankovinst, hvarpå det alltid behöfvande Statsverket lill sina elastiska behof redan vid Riksdagens början erhållit en högvederbörlig invisning, den Riks-Stånden väl lära anse sig förbundna att nu honorera. Häruti har Riksdagsfullmäktige Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs Län instämt; samt af Herr C. G. Indebetou. Såsom min reservation upplager jag det beslut, hvaruti Utskottets Kanslioch Finans-afdelning stadnade, då frågan om Bankovinstens användande der var under öfverläggning.
Ständers, åren 1825 och 1827, församlade Revisorers afgifna Berättelser om granskning af Riksgälds-Verket, General-Assistance-Contoret och f. d. Filial-Dis* contInrättningarnej N:o 119, i anledning af inkomna anmärkningar vid några af Utskottet afgifna Betänkande^ S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats* Utskottets Utlåtande, N:o X2t, i fråga örn tillåtelse för Capitaine C. R. af Robsahm, att med 33 I-jrdjedels procent få inlösa sin borgensförbindelse för Kronofogden Karströms uppbördsbrist. S. D. Stats - Utskottets Utlåtanden: N:o H4, i anledning af väckt Motion om sättet för utgörandet af Arrende-spannmål för Domkyrkohemman; samt N:o 1x6, i anledning af väckt fråga om MolndahlS Qvarnegares befrielse från skyldigheten atr, ernot fastställd tull af en kappe på tunnan, verkställa målning för Kongl. Maj:ts och Kronans räk ffih. till R St. Utdrag den g Junii 182g, bing, blefvo, vid förnyad föredragning, af Pre* «te-Ståndet gillade. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning, biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 105, i frågatuom dispositionen af de till Barnhus-Inrättningen i Malmö gjorda donationer ; N:o 106 , ang. hegardt understöd af Allmänna medel för Ortopediska Institutet i Stockholm; och N:o 113, ang. ifrågaställde löne-ersättningar till Landt-Räntmästarne i -Götheborgsoch Bohus samt Malmöhus Län, jemte ersättning för LandtRäntmästare i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar.