Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Förslaget i 5 §, angående utsträckning till varuförädlare och tillverkare af hvad i det föregående är om handlande stadgadt, finnes vara enligt med hvad Högsta domstolen tillförene i samma ämne sig utlåtit, och jag har, för min del, ej något dervid att erinra." Justitie-rådet Bredberg åberopade nu dess ofvanberörda, i Högsta domstolen afgifna, yttrande. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern yttrade, det han ansåg de uti Högsta Domstolen framställda anmärkningar icke böra föranleda till annan ändring af förslaget, än att uti slutet af 4 § måtte göras följande tillägg: Ilar Kongl. Majis Nåd. Proposition, N:o 28. 25 Ilar köparen vanvårdat motbok så att den förkommit, eller kan handlanden i motboken visa fel, som härrör af köparens åtgärd eller vållande; då ege handlanden eller den, hans handelsbok hållit, att handelshoken med ed saima. Hemställande Hans Excellens, att dagen då ifrågavarande författning träder i verksamhet, kunde i 6 § bestämmas till den 1 Juli 1849. Ofvanberörde förslag, med de tillägg deri, som Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nu föreslagit, täcktes Kongl, Maj:t, ^uppå hemställan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, nådigst bifalla; och skulle proposition i ämnet, af det innehåll, som bilagan till detta protokoll utvisar, till Rikets Ständer expedieras. Ex prolocollo. E. Helling. Bih. till R. St. Kongl. tlaj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. 1 jn 29 Ank. lill Exp. Utsk. den 13 Dee. 1847, kl. 12 raidd. Kor/"/. Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets S. änder, i fråga om en närmare ock fullständig utredning af förhållandet med Utsockne Frälsejordens i Halland roteringssky/t/ig/ici samt om. lindring uti i fråga-varande rotering: gif ven Stockholms Slott den 18 November 1847.
Med Märta var det aldrig lönt att tvista, hon hade sina åsikter för sig och följde dem. Elise kom in med en blå sidenklädning. » Du tar nog på dig hemma, så skall jag hjälpa dig med håret. Jag tror inte det är fara för förkylning. Du har j u pels och åker på första klass. Den lätta hufvan förstör icke håret. » » Såå, du är redan färdig! Jag kan då aldrig beklaga mig öfver att få vänla på min hustru. Fröken Elise har gjort riktiga underverk i ditt hår. » Erik höll upp ljuset. » De där mattgula blommorna äro mycket vackra. » » Nej, Märta, gråter du! Har en enda sömnlös natt gjort dig så nervös, då är det verkligen hög tid, att du får litet rekreation. » * * * » Ack Erik, för min skull kan du väl låta Jakobsson köra litet fortare. Jag är så gränslöst orolig för Harald! » » Kära vän lugna dig, vi köra så fort seltygen hålla. » Han tog hennes hand, den darrade. Han svepte kappan tätare omkring henne och försökte tala om kvällens högtidlighet, men hon svarade icke, utan andades på vagnsfönstret för att om möjligt kunna se, hur fort de kommo fram. » Gud ske lof! Nu äro vi ändlligen hemma! Hvems är åkdonet där står? » » Kära Märta, skall du rent af rycka ut ringledningen? » » Det kommer j u ingen och tar emot oss. » » Men besinna då, det är öfver midnatt. » » Hvems är åkdonet, » upprepade Märta, då husjungfrun öppnade dörren. » Doktorns. Harald är sjuk. » Märta släpade sin kappa öfver salsgolfvet, hufvan föll ner på klädningen, men hon märkte det e j. Inne i sängkammaren satt doktorn med Harald på knät. Han hade haft ett konvulsiviskt anfall, och ryckningarna fortforo ännu. Elise och kammarjungfrun lagade i ordning badvatten. I en hast var Märta omklädd. Hon tog gossen försiktigt från doktorn och började själf under tå- rar kläda af och bada honom. Erik frågade doktorn afsides, o m sjukdomen var farlig. Han kunde ej säga något bestämdt, men hoppades det endast var för tänder, dock lofvade han att stanna kvar öfver natten.
För en del skattehemman, torde ock kronan hafva erhållit dubbel skatteköpeskilling, emedan de, för hvarjehanda omständigheter, måst förmedlas, derigenom skatterätten förlorats; hvadan de ånyo bordt till skatte köpas. Men jag erinar om sättet huru kronan, efter Carl XI:s reduetion, bortslumpat och förspilt sin jord, för att visa grundlösheten af deras anspråk, som påyrka den tyngst beskattade jordens lindring. Om någon bör betala dryga utskylder: så är det innehafvarne af de 18,000 mantalen kronoskatte, hvilka, i större eller mindre mån, blifvit af kronan bortskänkta. För de ursprungliga skattehemmanen, erlägga deras innehafvare icke mera utskylder, än lagligt är. Ej heller hafva de väl i allmänhet köpt, eller tagit sina hemman i arf, för större behållning än dessa gifva, sedan skatterna afräknats. Om man nu, såsom skäligt är, undviker att störa någon i orubbad egandeeller besittningsrätt till, hvad han, på god tro, innehafver, huru skall man komma till all jords lika beskattning, och med detsamma, till undanrödjande af det trätofrö, som nu förefinnes, och beständigt sticker dem i ögonen, hvilka, utan att veta huru eller hvarföre den olika beskattningen upkommit, endast se på den skiljaktighet som förefinnes, och förarga sig deröfver. Gr. Björnstjerna upgat' 1829, ett förslag i detta hänseende, 166 Den 14 Januari. och Gr. Liljencrants, vid 1850 års Riksdag, ett liknande, begge åsyftande samma utväg, nemi. att de bättre jordnaturerna skulle förringas, och de sämre förbättras. De förres egare skulle erhålla godtgörelse för förringelsen, och de sednare betala förbättringen. De förre skulle alltså få sin ersättning af de sednare.
Efter den långa strid, som förts angående den norra stambanans rigtning, kan det visserl. ej förvåna någon, att den sida, som icke blifvit genom den K. Propos:n tillfredsställd, deröfver uttrycker sitt missnöje; men då K. M. på denna sidas begäran tillsatt en komité för frågans utredande, och på grund af denna komités utlåtande afgifvit sin Nåd. Propos., anser jag för min del alla billiga anspråk vara uppfyllda. Med afseende på de obehagliga strider, sorn jernvägsfrågorna alltid åstadkomma, synes mig det lämpligaste vara, att, sedan de motsatta åsigterna lemnats tillfälle uttala sig, Regeringen dervid har den afgörande rösten, och att Representationen låter vid dess utslag bero. Åtminstone skulle jag för min del icke hafva uppträdt emot detsamma, huru än det hade utfallit. Man har sagt att sträckningen från Örsundsbro till Upsala borde betraktas som en bibana och derföre icke byggas af staten. Derom torde dock ännu vara för tidigt att med bestämdhet yttra sig, innan man vet, huruvida banan från Upsala kommer att fortsättas. Skulle den nemi. dragas till Gefle, så kan väl Upsalabanan icke anses för en bibana. Man har också 192 Den 28 November f. m. sagt, att spårvidden kunde göras mindre, hvarigenom betydlig kostnad skulle inbesparas, men om också sådant kan med fördel iakttagas för åtskilliga andra banor, tror jag det icke böra ega rum i afseende å den norra. För det första torde väl hufvudstaden vara af den betydenhet, att den med skäl kan fordra, att den bana, som derifrån utgår norrut, må anläggas med samma dimensioner som den, hvilken söderifrån tillstöter, och genom ett motsatt förfarande skulle man också h. o. h. förfela ändamålet med den gemensamma bangården; och slutligen måste man betänka, att den norra banan väl framdeles kommer att förenas såväl med Gefle-Dala-banan, som med Köping-Hult-banan. Jag anser under sådana förhållanden att det skulle vara en särdeles misshushållning, om man byggde denna bana med mindre spårvidd än de 3 banor, som den är ämnad att sammanbinda.
Vidare och hvad angår den af motionären ifrågasatta nedsättning i transitoafgiften från 6 till 1 öre för 20 skålpund, i de fall, der transitogods i magasin upplägges; så, enär ett fullkomligt afskaffande eller nedsättning till en sjettedel af denna afgift, enligt hvad General-tullstyrelsen upplyst, lätteligen kunde hafva till följd, att transitupplaget blefve mot sitt ändamål och i stället för nederlag anlitadt, hvarigenom Statsverket ginge förlustigt en icke obetydlig inkomst samt andra väsendtliga olägenheter kunde uppkomma, anser Utskottet motionärens framställning äfven i denna del böra lemnäs utan afseende. Deremot får, på de skäl, som af General-tullstyrelsen blifvit anförda,^Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit måtte, så vida sådant utan Statsverkets betungande kan ske, i nåder tillåta, att den afgiftsfrihet för transitoförsändningar på jernväg, som för Göteborg redan blifvit medgifven, måtte få utsträckas till alla andra med transitorätt försedda stapelstäder, mellan hvilka transitoförsändningar per jernväg utan behof af särskild med transporten följaktig tullbevakning kunna tillvägabringas, äfvensom att, vid försändning af transitogods annorledes än på jernväg, transitoafgiften för gods, som, utan att uppläggas i magasin under tullverkets vård, endast omlastas i en hamn för att till en annan transporteras, må eftergifvas i de fall, att godsegare, som äskar transitförsändning, åtager sig godtgöra tullverket den för bevakningen utgående kostnad. i Stockholm den 24 Maj 1866. Bih. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 5 Sami. 2 Afd. 5 Haft. 2 p Stockholm, E. Westnll, 1866. • * ‘ • • • Sammans. Bevilln.-, Lags. Allm. Besa.- o. Ekon.-Utskott.
Tab. K, som hufwudsakligen upptager endast sammanslagne summor för 5 är af alla de inkomster och utgifter, hwilka i söregäende Tabeller innehallas och hwaröfwer således Utskottet redan sig yttrat, unDantagande en enda, till beloppet icke förr an här, utförd post af 48,002 R:dr säsom Ränte-besparing för 5 ärs tid, i händelse, enligt Her Barons förslag, räntor och afbekalningar till Banquen skulle beräknas endast efter det wid hwar inbetalning ätersiäende Capital och hwaröfwer Utskottet afwen frammanföre sig redan utlätit. Oaktadt Herr Baron i Lenna Tabell bland inkomsterne uptagit Vacance-afgiften med 1,253,735 R:d., minstning af ränta och afbetalning till Banque» 48.022, upstär ändock en brist för alla 5 arén sammanräknad af 2,290,686 R:d. 45: n-, men dä denna brist ännu bör ökas Med de nytzföregaende twenne poster, den ena owist art erhälla och den andra säker art utgifwa, blir rverkliga bristen desta tre serskilda posters samman, lagda belopp N:d. 3,592,411: 45: n., som gör för hwart är en brist af 718,482 R:d. 26 si. io nst., Herr Baronen som paräknat en wist ärlig inkomst af Vacance-medel, och öfwer säkerheten hwaraf Utskottet sig nyst frammanföre utlätit, synes wid utföruingen i sin Tabell, af den blifwande bristen som Den s ZebrUKkir«Z9 sedermera skulle upstä, hafwa gjort sig nägot hopp om minskning deraf, genom de af Riksens Högloft. Ständer gjorde besparingar, men dä, Stats-Utskottet wetterligen, ännu inga sadane blifwik beflmade som kunna nedsätta den Stats-brist, IWottels förestagns Riks-Stat utwisar, och Utskottet, som sagt är, icke will bygga sina planer pä kanske möjliga
Det förderfliga inflytande ett dylikt lefnadssätt utöfvar på honom sjelf och de olägenheter deraf tillskyndas Allmänheten, synas innefatta tillräckliga skäl för önskan om förändring i det nu begagnade sättet för insamling af lumpor. Någon hufvudsaklig förbättring deri har icke åstadkommits genom Stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 Januarii 1824, derigenom det är ålagdt Konungens Befallningshafvande, att årligen uppmana Pappersbruksidkare, att genom Commissionairer i orterna verkställa berörde insamling. Denna uppmanings förvandlande till bestämd föreskrift är hvad Nils Månssoti och Gustaf 6 Lagsamt Allm. Besa.- och Oeeonomie-Utskotteris Utlåtande N:o 8. Gustafsson önskat, och då någon verklig förlust genom en sådan förändring icke synes kunna tillskyndas Pappersverksegare, hafva Utskotten icke tvekat, att understödja motionen, samt i följd deraf föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det täcktes Kongl. Maj:t, med upphäfvalide af den Pappersbruksidkare hittills medgifne rättighet att, till lumpors insamlande, begagna personer, som ega kringresa i landsorteme, i Nåder förordna, att innehaf vare af djlika verk skola i de orter, der de låta verkställa berörde insamling , antaga på flere serskilde ställen, och, sä vidt möjligt är, inom hvarje socken, Commissionairer, som emot en af Pappersbruksidkaren, iförhållande till lumpornes beskaffenhet, fastställd betalning, emottaga de lumpor, kringboende invånare kunna hafva att aflåta, och hvilket bör frän Predikstolarne i Länets Kyrkor kungöras. Hvilket dock till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemnas. Atskillige Ledamöters serskilda mening bifogas. Stockholm den 18 Junii 1834- Heservation af Herr Grefve Horn: ”Det beslut Utskotten i 5:te punkten af ofvanstående Betänkande fattat, innehåller, efter min tanka, en allt för långt drifven inskränkning i Pappersbruksidkares rätt.
Dä man nu här ville bevilja en del af den framställning Just.-Ombudsm:n gjort, eller att de besparingar, som ena året gjordes, skulle under det andra få användas, så kunde man icke gä längre, med iakttagande af någon conseqvens i besluten, än att man, såsom nu blifvit föreslaget, tillämpade detta stadgande retroaktivt för de 2 sista åren. Det kan vara Just.-Ombudsm:n alldeles likgiltigt om lian får dessa 20 R:dr mer eller mindre, men det är för honom af vigt att R. St:r erkänt denna princip för det föreg:de året och dymedelst visat en sorts hyllning åt hans verksamhet på sina resor. Så har åtminstone jag upfattat saken, och derföre äfven med min röst till beslutet bidragit. Hvad frågan om ett ökadt anslag för Just.-Ombudsm:ns resor beträffar så har den visserligen, såsom Hr Cederschiöld sagt, mycket för sig, men då Jnst.-Ombudsm:n hemställt, att R. St:r antingen ville medgifva en förhöjning af 200 R:dr årligen uti rese-anslaget, eller ock tillåta att han linge använda hvad som det ena året besparades till resor det andra året, så har Utsk. valt det sednare alternativet, emedan det ansåg detta vara bättre än att bevilja de 200 R:dr. Utsk. har deremot icke kunnat gifva så vidsträckt fullmakt, som Just.-Ombudsm:n önskat, ang:de användandet af möjligen upstående besparingen å rese-anslaget, emedan R. Stakke kunna bevilja sådant för mera än innevande Stats-reglerings period, och derföre har Utsk. tillstyrkt att: ”om dessa kostnader under ett eller annat år skulle öfverstiga den dertill sålunda anslagna summa, må till det öfver skjutande kostnads-beloppets godtgörande användas hvad utaf enahanda anslag för de sedan innevar:de Riksdags början förflutna år möjligen kan vara obegagnadi”. Under sådana omständigheter tror jag således att man gerna kan bifalla Retänk. Hr Gr. o. Landtm-s till bifall å förevarrde Utlåt, framställda propos. besvarades med starka
Åkerhjelm har förundrat sig öfver mitt yttrande, alt en för stor nedsättning i brukshandteringens skatter skulle vara för denna näring vådlig och skadlig, såsom för densamma förstörande, och derföre trott, det skulle jag anse att en hög beskattning vore för densamma fördelaktig. Jag recommenderar åt Friherren alt läsa hvad de s. k. Economisterne i Frankrike, som drefvo en slik sats, yttrat, men jag tillhör ingalunda dem och gillar ej deras lära. Jag vet hvad som kan blifva följden af att undandraga näringarne skatter i Sverige, der det finnes en ganska känd term, eller den bekanta Svenska afundsjukan, som i reactionär väg snart kommer tillbaka, och då det tilläfventyrs händer, att den, som varit oförnöjd och lyckats undkomma utgörandet af den mindre skatten, och sålunda velat skaffa sig fördelar på andra näringars bekostnad, sedermera får betala mer för mindre. Häruti får den värde Friherren rätt på hvad jag menade med vådan för brukshandteringen att söka vinna en otillbörlig nedsättning. Hvad åter en annan ledamot yttrat, att man aldrig skulle hafva fått tillbyta sig ett SkZ? stångjern mot en tunna råg, så var måhända den värde ledamoten icke född vid den tid då sädane byten skedde; men att sådane ägt rum, det är ett factum. Medan jag har ordet, ber jag att få rätta ett misstag i mitt första yttrande i afseende på maximum och minimum. Hr Lagerhjelm har önskat nedsättning i det sednare lill 50 proc. och Hr Geijer jemväl en sådan nedsättning i afseende på maximum, och deruti finnér jag Ilr Geijers förslag vara sämre än Hr Lagerhjelms, emedan derigenom kan man ej komma lill det maximum, som na är bestämdt. Hr La g erli j el m : Det är åter i afseende på ett misstag, som eu värd talare här begått, som jag utbeder mig alt få yttra några 62 Den 4 December f. m. ord. Den värde talaren liar sagt, att ”bifaller man Hr Lagerlijelius motion i detta afseende, sä följer deraf nedsättning till hälften af de inkomster, som Kronan för närvar, äger af de ifrågavar. bergverken.
i RiddarhusOrdningen säger: ”Väckesfråga inple”110 om ändring uti denna Riddarhusordning, hör en sådan alltid remitteras till ”RiddarhusUtskottet, som med sitt Betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln . '‘inkommer. Reslutar i anledning deraf Rid'‘deiskapét och Adeln någon ändring eller '‘tilläggning till RiddarhusOrdningen, öfver”letaiiaS samma beslut till Konungens Nå - Den 17 J u I i i f. m. 1*7 ”diga stadfästelse, och blifver, derest en ”sådan vinnes, genast efter slutad Riksdag ”gällande.’*’ Der står alldeles icke, derest stadfästelse ä alla ändringar vinnes. Ridderskapet och Adeln inlemnade den 4 December i8a3 förslag till Riddarhusordning, hvarpå Kongl. Majit svarade den 18 i samma månad, att Kongl. Majit bifallit flere af de föreslagne ändringarne, men att tiden ej medgifvit, att pröfva de återstående. LandtMarskalken föreslog då, enligt hvad som finnes sidan 187 i Ridderskapets och Adelns Protocoll för December Månad 1828, att den Kongl. Skrifvelsen skulle remitteras till RiddarhusUtskottet, med an? modan till Utskottet, att derefter uppsätta den nya Riddar'husOrdningen. Det serskildta Protocollsutdraget deröfver finnes sidan 204; således vunno flere förut af Ridder? skåpet och Adeln antagne ändringar Kongl.
Denna Adelns särskilda slåndsrättighet iakttages och vitsordas jemväl af 1734 års lag. Sedan undantag blifvit gjordt för fastighet, hvilken skiftas efter den rätt, hvarunder belägenheten anvisar den att lyda, antager nemi. vår nu gällande lag den aflidnes boningsort såsom den allmänna grunden för bestämmandet, antingen afdelningen skall ske efter landseller stadsrätt. Men ifrån detta allmänna stadgande göres särskildt för Adeln och PresteSt. undantag, i thy att, oberoende af boningsort, frälseman alltid anses böra ärfvas efter lands-, prest efter stadsrätt, hvarvid PresteSt. likväl i så måtto erhållit vidsträcktare privilegier än Adeln, att jemväl landtgods delas uti presterliga sterbhus efter stadsrätt, då deremot stadsfastighet, i likhet med hvad som äger rum vid öfriga efter landsrätt skiftade arf, äfven uti adliga sterbhus delas efter stadsrätt. PresteSt. allena undantaget, hvilken helst ofrälse, som flyttar sin boningsort ifrån stad till landet, eller från landet till stad, förändrar derigenom den efter honom gällande arfslag ifrån stadsrätt till landsrätt, eller från landsrätt till stadsrätt; hvaremot adelsmannen, han må vara i stad bosatt, eller på landet, han må drifva borgerlig näring, eller lefva som jordbrukare, den lag, hvarefter han skall ärfvas, undergår derigenom ingen förändring. Arfslagen efter landsrätt är således ett R. o. Ad:s privilegium, en förmån och rättighet, hvars anspråk på skydd genom 114 § Reg.F. icke derutaf kan försvagas, att sladganderne om arfs skiftande efter landsrätt delas af öfrige under samma rätt lydande samhällsmedlemmar. Gr. Lagerbjelke tilläde sedermera muntligen: Återstår då att betrakta frågan huru R. o. Ad. skall göra denna rätt gällande. Reg.F:s 114 § stadgar, att alla RiksStms privilegier, förmåner, rättigheter och friheter icke få förändras, utan genom alla Ståndens gemensamma beslut.
Det hör icke till det omöjliga att en person, som ärft en betydlig fastighet, kan af en ganska oskyldig anledning blifva förbittrad påen eller flere af sine anhörige. Han kan då, om bördsratten afskaffas, till deras största skada, för en ringa penning, sälja sin egendom, emedan han vet att de af hans anhörige, på hvilka han är förbittrad, icke kunna återtaga densamma, åtminstone för det låga pris, hvarför han densamma försålt. Han kan till och med gifva bort egendomen enligt den nya lagen. Det är visserligen sannt att han icke kan i det fallet helt och hållet skada de anhörige, emedan de ega rättighet att börda den gifna egendomen tillbaka till ett pris så bestämdt, att det ingalunda npgår till eller öfverstiger egendomens rätta värde. Betraktar man bördsrättsfrågan ur den synpunkten, så torde den äfven vara en säkerhet för slägten att icke på detta sätt beröfvas det skydd, som enl. bördslagen bör dem tillkomma. B. o. Ad, borde således vara angelägne att bibehålla bördsratten oförändrad. Jag instämmer i ogillande af Utsk:ts ifrågav:de förslag, och anhåller att bördsratten, sådan den befinnes i nuv:de lagstadgande, måtte varda bibehållen; men skulle, mot förmodan, R. o. Ad. finna detta afslag icke böra ega rum, utan en jemkning böra försiggå, så blir ingen annan utväg än att ingå pä Gr. Sparres reservation, hvars antagande jag i sådant fall, men icke eljest, påyrkar. Hr Dalman: Efter den förträffliga och talangfulla utred ning af den frågan, Hr Cederschiöld leronat, skulle jag visserligen göra bäst uti att alldeles afstå från min begäran om ordet, men dä jag på f. m. hörde Gr. Sparre upställa åtskilliga satser, dem Hr Cederschiöld icke vidrört, enär han höll sig mera till frågan i dess allmänlighet, anhåller jag om R, o. Ad:ns öfverseende, om jag för några ögonblick uptager tiden med att replikera Gr. Sparre. Grin har ansett bördsrätten böra bibehållas hufvudsakligen för att trygga familjrätten.
Lån äfven inbetala mera än 6 procent, är för den idoge och Banco-Utt7i:s BitdnJtande, N:o f)3. 5 omtänksamme en tillgång öppnad att städse kunna göra äfven sina minsta besparingar frugtbärande. En närmare utredning af dessa förhållanden innefattas uti hosföljande Tabeller Isfts l, 2 och 5. Sådana äro de huLudsakliga synpunkterne, under hvilka Banco-Utskottet uppfattat följande förslag till Reglemente för den ifrågakomna Upoch Utlåningen; §. 1. Såsom Fond för en utlåning, på sätt och med de vilkor, som här nedanföre till säkerhet för Banken emot all förlust föreskrifvas, anslås det Lån af högst 2,000,000 Rdr Hamburger Banco, eller motsvarande belopp annat utländskt mynt, som kommer att upptagas. §. 2. Yid upptagandet af detta
11 lefnadsoch 40 tjenste-år samt då deras sjuklighet med behörigt läkare betygstyrktes, egde såsom pension å allmänna indragnings-staten uppbära lönens fulla belopp, en förändring i afseende å Högste Domstolens ledamöter vore af högsta behof påkallad. Då inom Hof-rätterna och andra embetsverk tjenstemän, innan de uppnått pensions-åldern, blefvo sjuklige och sålunda urståndsatte att .längre vederbörligen sköta sina åligganden, begagnades den utväg att tid efter annan intill dess de hunnit denna ålder bevilja dem tjenstledighet, hvarunder tjensterne af vikarier uppehöllos. Denna utväg kunde dock ej anlitas i fråga om JustitieRåden, hvilkas embeten icke, emot ordalydelsen af 17 § i Regerings-Formen, kunde genom vikarier bestridas. Om ett Justitie-Råd således, till följd af försvagad helsa, innan han vore berättigad att å indrägnings-stat uppföras, blefve urståndsatt att längre sköta sitt embete, återstode för honom icke annat val, än att antingen afgå med den otillräckliga pensionen från civil-statens pensions-inrättning och Såmedelst, i händelse han ej egde enskild förmögenhet, komma i ekonomiskt betryck, eller ock qvarstanna vid erabetet med den för en redlig man smärtande känslan, att icke förmå fullgöra sina åligganden. För afhjelpande af dessa olägenheter är af motionärerne hemstäldt, att Justitie-Råd, när han uppnått 60. års ålder och under minst 35 år varit i Rikets tjenst anställd samt företedde läkarebetyg om fortfarande längre sjuklighet, måtte ega att söka och erhålla afsked från embetet, med rättighet för sin återstående lifstid till pension från allmänna indragnings-staten, hvilken motionärerne föreslagit, Friherre af Ugglas, till f:delar af embetet åtföljande lön och taffelpenningar, Kontraktsprosten Qviding till adelar af den pension, som vid uppnådd 65 års ålder, enligt de vid afskedstagandet gällande föreskrifter, finge uppbäras, samt Herr Ekholm till fidelar af den på Stat anslagne Justitie-Råds-lönen.