Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi må alla vidkännas hvad som beslutats i allas namn. Den enda mildrande — om något kan vara mildrande i det fallet — omständigheten är, att inköpsnämden handlat på god tro, ansett sig handla rätt, då den för godt pris handlat till sig, till föreningen, en hop odugligt skräp, blandadt här och der med ett enda förtjenstfullt arbete. Okunnigheten och illviljan påstå naturligtvis, att inköpsnämden är partisk, begår mannamån, afsigtligt gynnar en på en annans bekostnad, och nämden får vara glad, om hon icke helt enkelt skylles för att låta köpa sig. Sådant der får man underkasta sig, då man af 150 utbjudna arbeten icke kan köpa flera än 15 eller så omkring. En tiondel är nöjd, nio tiondelar svära ve och förbannelse och tveka icke att framkasta de svartaste beskyllningar. Men det är. icke för hvad nämden ej köpt, utan just för hvad hon köpt söm hon rätt många gånger borde känna samvetsqval, ty hon har genom sin beskedlighet, sin önskan att uppmuntra likt och olikt, gjort stor skada. Hade icke konstföreningar funnits, skulle vårt land ovedersägligt hafva haft betydligt färre antal konstidkare än nu, men det hade då också ganska visst haft långt flere konstverk. Det är det lilla, det futtiga och fnaskiga som konstföreningarna uppmuntrat. Det är personer som aldrig bort tänka på konstidkande som dessa föreningar dragit från andra yrken och inbillat, att de verkligen vore konstnärer. Föreningarna ha icke råd att köpa riktigt värdefulla konstverk, ty sådana äro dyra, och derför hälla de sig till de dåliga, på sin höjd till medelmåttorna. Sannerligen är det icke ett sorgligt tillstånd tör kon * sten i ett land, der staten gör mycket litet, de enskilda ungefär ingenting och konstföreningarna hålla sig blott tilldet lilla, se mera på antalet af de vinster som skola utlottas än på deras beskaffenhet. Det borde dock vara de förenade krafterna som skulle kunna uträtta hvad den enskilde ej förmår. De kunna skaffa utvägar att värdigt löna den konstnär som sträfvar till ett högre mål. Men hafva konstföreningarna ens försökt att verka på det sättet? Aldrig!
Säkerligen skulle Herr Grefven, som väl kände ej mindre Götheborgs förlägenhet, än äfven den, som genom dess tilltagande skulle drabba kringliggande Provincer eljest utsträckt sin underdåniga anhållan på ett sätt, som äfven gagnadt de sistnämnde, Då man nu tyckes inse det onda 6om är åstadkommit derigenom att all penningerörelse är sammandragen till Hufvudstaden, för hvars välmåga de södra Provincerna blefvo uppoffrade, så förmodar jag rätta tiden vara inne för den af Herr Hjerne väckta motion, af hvilkens bifallande, nödvändigheten och nyttan, eå hoppas jag åtminstone, ej mer betviflas. Jag förenar mig derföre uti Herr Hjernes önskan, att en Banco-Discont inrättas i Götheborg på minst 2,ooq,ooo Riksdaler Banco Creditiv; men tror att frågan härom, så väl som det reglementariska dervid, icke definitift kan förekomma utan i sammanhang med den stora Financefrågan i anledning af det Finance-Comitéens project, som Hans Majit, Ständerna i Nåder tillställdt, Grefve Lövenhjelm, Carl Axel-. Den siste värde talaren har just förekommit mig, i hvad jag ämnat anföra. Med all rättvisa åt Grefve von Rosens omtanka för den Provins, hvars styrelse blifvit honom anförtrodd, kan man ej undgå att finna det förslaget ingriper i Finance-planen. Jag anser således för min del detsamma böra hvila, intill dess öfverläggning, 6 94 Den si Februari^ framdeles förekommer om Financerna i allmänhet. Grefve von Rosen, Axel-. Ehuru till någon del förekommen af Herr Tham i framställningen af hvad jag ämnat säga, måste jag dock för några ögonblick utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet till den korrta deduction jag går att göra af grunderna till mitt underdåniga Memorial, som föranleda Kongl. Maj/ts Nådiga remiss i ämnet till Riksens Ständer, på det ej någon måtte tro att jag åsyftat att förskaffa handeln en fördel på ,de öfrige Näringarnes bekostnad1»
En praktisk vägledning för unga kvinnor vid valet af lefnadsbana. På uppdrag af Idun utarbetad af Fru (Forts, och slut.) Då — man vet ej hvar det kommer Hörs i tidens atmosfär ett dån. från Diakonissanstaltens — ju Det Ej Ej Ej Ej Ej är ej larmet af maskiner,- sorlet från sniken krämarhop, hungrande skarors förbannelserop, slaj ' piskans ljud, som hvisslar och skrälet frän rusiga dryckeslag, körer till smutsiga lustars behag. densamma det inom hvincr, Sa märkes pingstens under utaf dem, Som kommit samman i Jerusalem, Där evighetens tanke korsfäst blifvit Och släktet idealens dödsdom sknfvit. I första stund när detta dänet ljöd, Hvem anade att anden däri bodde? Ty såväl åldringar som unga trodde, Att anden var i tidehvarfvet död. Men så kom tecknet: himlatungors lågor, Och inför dem förstummas alla frågor, Och intet nytt bevis man längre kräfver Därpå att anden än i släktet lefver. Lyss! Hör du ej, hur skalder åter sjunga Om mänsklighete^is vår den evigt unga, Om kärlek, obesmitlad, oskuldsren, Som vi trott död och graflagd längesen? Den sången sjunges blott af andens tunga. I diktens lund, där idogt arbetsfolk Med analysens yxa röjde vägen Och diktarn, för problemdebatt benägen, Lärd trädde fram som en tendensens tolk, Där susar som en vårfläkt anden äter, Och glädjen barnsligt ler och sorgen gråter En mänsklig tår, igenom hvilken lyser Det hopp, som innerst hvarje hjärta hyser. Och vetenskapen, förr så stolt och dryg Och egoistiskt oigenomtränglig, Som kabalistiskt verkat uti smyg, För massans fikna blickar otillgänglig — / hennes väsen lifvets pulsar slå, Välsignande i världen vill hon gä, Af kärleksanden genombäfvad verka För det som brodrakänslans band kan stärka, Och som ett vänligt sinnelags symbol Hon valt att tala folkets tungomål.
Att som föreskrift saknas, angående tryckning på StatsVerkets bekostnad och i sammanhang med R. o. A:s Protocoll vid Riksdag utaf RiddarhusDii ectionens Protocoll vid det tillfälle, då de återstående af förstberorde Protocoll, hvilka under Riksdagens lopp cj hunnit justeras, efter densammas slut, inför Directionen varda justerade och hvarvid ofta Reservationer till Protocollet aflemna.?, har Directionen, enär sistnämnde Protocoll, ehuru hållet inför RiddarhusDireelionen, likväl innefattar sådana ämnen, hvilka äro af allman beskaffenhet och i sin natur tillhöra R. o. A:s Protocoll, ansett-sig ega anledning till den hemställan, alt RiddarhusDirectionens ofvan omför■uäldte Protocoll alltid måtte, jemte R. o. Ars Protocoll, på allmän bekostnad, till trycket befordras. 2:0 Sorn något Register öfver R. o Ars Protocoll vid i8i5 års Riksdag icke finnes, men RiddarhusDilectionen ansett det vara af vigt, att ett sådant Register må vara att tillgå, helst någon upplysning ur 314 Stats-Utskottets samma Protocoll eljest icke utan största svårighet kan hemtas, haele RiddarhusDirectionen, medelst skrifvelse den a Maji i8j5 begärt Hrr Fullmäktiges i Riksgäldskontoret yttrande, om icke, i händelse Directionen om fullbordandet af ett slikt Register föranstaltade, enahanda arfvode, som vid de sistförflutne Riksdagarne blifvit litbetaldt , eller io R:dr Brco för hvarje tryckt Ark deraf kunde af Hrr Fullmäktige förväntas. Och linde, till svar härå, Hrr Fullmäktige , under den 16 derpå följande Juni, Directionen meddelat, att då inga andra serskilda utgifter, i och för Riksdagarne, blifvit af R. St:r på Riksgäldskontoret anvisade, än blott återstående kostnaden för tryckningen af RiksStåndens Protocoll vid sistledne Riksdag samt Bihanget dertill, Hrr
Ridderskapet och Adeln yttra min verkliga oro deröfver, att jag genom Herr Grefve Cederströms afgifne motion, innefattande dess tankar i och för våra financiella förhållanden, trott mig finna ännu sådana meningar gälla, som bistå det ensidiga penningeinteresset; nemligen att Den x Marlii. sorn Herr Grefven yttrar, vinglerier eller oberäknade speculationer skulle vålla denna allmänna öfverklagade' brist. Kanske hade det varit mera hugnande för hoppet om olägenheternas afhjelpande, om från en så betydande och upphöjd man, väl antagits dylika biomständigheter, men icke hufvudsakliga orsaker, hvilka så skenbart yttra sig, att de visserligen icke bordt undgå väcka Herr Grefvens uppmärksamhet t. ex, uti Skåne, hvilken provins genom direct beskattning af Extra Roteringens uppsättande lemnade i Statsbidrag väl beråknadt tremie års behållen inkomst af hvarje ograveradt Hemman (de med skuld förut graverade i proportion deraf flera års inkomster) på en gång, icke successive. Det penningeverk som härvid nästan allmänt ålitades, drogs på en gång utur provinsen, med föreskrifter att blott indrifva fordringar, befordrande flera Hemmans vrak, det jag kallar sådane, hvilka på UtmåtningsAuetioner långsamt utpinas för att omsider falla i andras händer. Derpå följande missväxtår trenne efter hvaran, och behofvet för den redan utblottade att skuldsätta sig ytterligare för sin lifsbergning, samt derefter ymniga år som i anseende till handelns aftynande försämrade productionerna till ett nästan oerhördt vanvärde, utan att någon ting vidtogs till förhjelpande genom Rikets Ständer häraf, och utan att man kanske ännu vill inse en nödvändigt följande penningeförlägenhet, så för den rikaste som fattigaste skulle blifva en naturlig följd deraf. — Penningetillgångarnes coneentrerande inom Hufvudstaden, lockade således be - Den i Rfartii. höfvande från alla håll elit, för att skatta ål detta ensidiga financesystem friu ailt sedan åt 1812); hälften af sin behållna ärfda eller förvårfda egendom
Mitt samvete sade ju, att jag haft rätt till att så, som jag gjort, uttrycka min harm öfver och mitt ogillande af hans opassande uppförande emot den unga flickan. Men hvad hade jag väl vunnit härmed? Ingen förbättring utan tvertom förhärdelse och så hätskhet emot mig. Jag mistade all aptit till maten, n. b. om jag vid detta tillfälle ens haft någon att mista. Men på det att Emelie icke skulle märka, huru det var stäldt, så måste jag dock, ehuru med motvilja, tvinga mig till att förtära åtminstone något af de för öfrigt goda gudsgåfvorna. Då Emelie åter inkom, för att iordningställa rummet till natten, så stannade hon förvånad framför bordet. »Hvad! Har inte herr Tegnéhr ätit?» frågade hon. »Nej,» sade jag öfverskylande, »han skulle ut med några kamrater och äta i afton.» »Skall inte herr Chronschough också ut då?» sporde hon sedan. »Inte på något svirande,» sade jag. »Men jag skall gå ut, jag ock, medan Emelie rättar upp i rummet.» »Å, det behöfs alls inte för min skull,» tyckte hon och skrattade. »Jag kan nog bädda ändå, fast herr Chronschough är inne.» Men jag ansåg mig i alla fall böra följa, hvad min naturliga finkänslighet sade mig, hvarföre jag tog min mössa och räckte henne handen till ett godnatt. Hon fattade min hand och tryckte den så hjertligt, att blodet forsade som lava igenom hela min kropp. Men det afkyldes något igen, då hon med ett skälmskt leende sade: »Herr Tegnéhr, det är en rolig kurre! Han är allt bra snäll.» Således tänkte hon ändå först och sist på honom. Jag kom mig knappt för att svara ett enstafvigt ja. Derpå gick jag ut och promenerade med mina tankar och känslor en half timmas tid. Jag tänkte alltjemt på den unga flickan. Kroppsligen var hon mitt ideal, men andligen motsvarade hon ju ej de fordringar, som jag måste ställa på idealet. Hon var skön, men hon saknade tyvärr skönhetens ädlaste prydnad, blygsamheten, ty, såsom vi hafva sett, var hon för ingen del öfverdrifvet blygsam.
Directionen underdånigst andragit, att alltifrån år 1812, då Rikets Ständer beslöto, att Embetsoch Tjenstemän, hvilka uppnått den ålder, alt de efter Författningarne kunde taga afsked med lönens bibehållande, borde öfverflyttas till Allmänna Indragnings-Staten, af hvilken fond jemväl begrafningshjelp till deras Sterbhus utgår, sådane Embetsoch Tjenstemäns löner, förvandlade lill pensioner, med månaden efter afskedet utgått af Allmänna Indragnings-Staten, hvarigenom, efter vacancetidens förlopp, der sådan egt rum, samt efterträdarens tjenande'6 månader utan lön, uppkommit en motsvarande besparing för samma tid på ordinarie lönings-staten; att denna besparing på andra hufvudtiteln jemväl varit af Stats-Contoret, enligt Kongl.
Men innan jag öfvergår härtill, torde det tillåtas mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den skildring öfver landets tillstånd, som Hr Bohnstedt framlagt, och som var så afskräckande att den borde injaga fruktan t. o. m. hos den mest oförfärade, om den innebure någon sanning. Hr Bohnstedt har icke allenast sagt att landets hufvudnäringar, åkerbruk och bergsbruk, gå med förlust, utan äfven framkommit med det påståendet, att fabrikerna icke lemna landet någon fördel, emedan de föranleda att silfver går ur landet derföre att fabrikerna införskrifva så mycket materialier och redskap. Slutligen har Hr Bohnstedt äfven sagt att trädgårdshandteringen icke bär sig någonstädes, utom här omkring Stockholm, och att, om Den 27 Maj f. in. 495 man vili att densamma skall uppblomstra, bör man icke förtrycka densamma, utan se till att den skyddas. För min del kan jag icke finna att denna skildring är med verkliga förhållandet öfverensstämmande. Tvärtom tror jag att alla dessa grenar under de sednare åren gått betydligt framåt, och att de numera utan fara kunna täfla med de utländska. Hvad nu Utsk:ts förslag vidkommer, vill jag fästa uppmärksamheten deruppå att här är endast fråga om 36 små artiklar, som endast inbringat 8—9000 rdr i tull. Utsk:t har icke, såsom Gr. Liljencrants antydt, sagt att alla dessa artiklar utgöra föremål för inhemsk industri, utan Utsk:t har sagt att en del af dem utgöra föremål för sådan industri, och tillstyrkt att de öfriga af dem måtte lemnäs tullfria, derföre att de inbringat så ofantligt litet, att de ej lönade mödan af tullbehandling. Till denna kategori hörde bär och frukter. Hvad som härvidlag mest verkade på Utsk:t, var kännedomen om ett uppträde i trakten af Trelleborg. En fiskare derstädes hade i Köpenhamn köpt sig fem stycken kålhufvuden. Han kunde aldrig tro att dessa voro belagde med tull och hemförde dem utan att angifva desamma.
Och folk skola, dem till sig taga, och hafva dem in till sitt rum, så att Israels hus skall äga dem uti Herrans land till tjenare och tjenarinnor; och skola hålla dem fångna, af hvilkom de fångne voro, och skola råda öfver sina plågare. Och på den tiden, då Herren varder dig ro gifvandes ifrå din jämmer och vedermöda, och ifrå den hårda träldom, der du uti varit hafver; Så skall du föra ett sådant ordspråk emot Konungen af Babel, och säga: Huru är det nu ute med plågarenom, och beskattningen hafver en ända? Herren hafver sönderbrutit de ogudaktigas ris, de väldigas ris; Den som folk slog i grymhet utan återvändo, och med stränghet rådandes var öfver Hedningarna, och förföljde dem utan barmhertighet. Nu hafver dock hela verlden ro, och är stilla, och fröjdar sig i glädje. Ock fröjda sig furoträn öfver dig, och de cedreträ i Libanon ([och säga]): Efter du ligger, så kommer ingen upp, som oss afhugger. Helvetet dernedre bäfvade för dig, emot din tillkommelse; det uppväcker dig de döda, alla verldenes bockar, och bad alla Hedningarnas Konungar uppstå utaf sina stolar; Att de skulle, en efter den andra, tala, och säga till dig: Du äst ock slagen lika som vi, och dig går lika som oss. Ditt prål är neder till helvete faret, samt med dina harpors klingande; mal skall vara din säng, och matkar ditt öfvertäckelse. Huru äst du af himmelen fallen, du sköna morgonstjerna? Huru äst du till jordena fallen, du som försvagade Hedningarna? Tänkte du dock uti ditt hjerta: Jag vill stiga upp i himmelen, och förhöja min stol upp öfver Guds stjernor. Jag vill sätta mig på vittnesbördsens berg, på den sidon norrut. Jag vill fara öfver de höga skyar, och vara den Aldrahögsta lik. Ja, till helvetes far du, vid kulones sida. Den dig ser, han skall skåda dig, och se uppå dig ([och säga]): Är det den man, som verldena skälfvande gjorde, och Konungariken bäfvande;
Det är vid Stats-anslagens bestämmande* som Folkets Representanter äga att visa, om det till Ministerens nit, skicklighet och drift äga fullt förtroende, i hvilken händelse de kunna anslå betydligare summor under öfvertygelse!! af ett för Samhället förmånligt användande, då i det motsatta faljet de böra vara högst nogräknad# 44 Den 5 Julii f. m, vid beviljandet äfven af det högst nödvändiga; Det är endast och allenast på detta sätt som Folkets Representanter med hopp om framgång kunna framtvinga nödvändigheten af en adrnini., 6tration, som äger förmåga, att med de inskränkta medel som utan rubbning i Stats-borgarens välstånd kunna erbjudas, uträtta det mesta möjliga goda, sorn i Stats_oeconomiskt afseende aldrig kan åstadkommas, utan det alla delarne omfattande Statshushållnings-systeme, hvars saknad hos oss icke numera lärer kunna motfeägas. Jag anhåller om återremiss af Betänkandet. Herr von TVeigel, Chrijlian Ehrenfried: Sedan det Högloflige StatsUtskottet nu inkommit med Betänkanden, om den blifvande Stats-regleringen, och deribland äfven under andra Jfufvud-titeln föreslagit de förändringar, hvilka MedicinalStaten bör undergå, anhåller jag att, beträffande den sednare, vördsamt få göra följande erinringar.
Enl. all sannolikhet blifver den, som erbjuder socknen den största vinst, äfven den, som erhåller rättigheten att utskänka eller utminutera bränvin. Följden häraf blifver, att den person, som lyckas att åt socknens innebyggare utminutera det största qvantum bränvin, är den, som får företrädet framför alla andra. Jag har icke för R. o. Ad. tillkännagifvit, huruledes beskattningen, enl. mitt förslag, skulle ega rum. Stadgandet härom skulle, enl. mitt förslag, inflickas i st. f. den Hule §:n och jag skall närmare tala derom, då denna § blifver föremål för öfverläggning. För alt likväl gifva R. o. Ad. tillkänna, huru jag 60 Den 5 Augusti e. m. tänkt mig saken, anhåller jag att få upläsa den redaktion, jag anser §:n böra erhålla: ”Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin inom socken å landet meddelas af K:s Befh:de, efter det församlingen å sockenstämma blifvit i ämnet hörd. Ej må emot både kyrkoherdes och socknemäns sammanstämmande afstyrkande sådan rättighet meddelas.” Frih. Raab har påstått, att mitt förslag skulle sönderrifva hela den grund, hvarpå Utskis förslag hvilar. Jag vågar vara af en annan tanke. Jag tror, att man i afseende på landet kan följa en annan princip än i afseende på städerne. I städerne, och isynnerhet uti de stora städerna, kan det möjligen vara rätt, att man tillåter ett sådant bortauktionerande af bränvinsförsäljnings-rättigheler ega rum, men, hvad åter landet vidkommer, kan jag, för min del, icke finna, att en annan grund, eller den, hvaruppå den Norrska lagstiftningen hvilar, skulle vara på något sätt orättvis eller motverka den af Utsk. i afseende å städerna antagna princip. Jag tror, att i Sverige är förhållandet emellan stad och land så olika, att det är icke allenast nyttigt, utan äfven nödvändigt, att man följer auktions-systemet i afseende å städerna, men ett annat system i afseende å landet. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
(Motsvarar 3:dje och 6;te i i8a3 års Banco-Reglemente.) §■ 4-, Ej må någon Directionens Ledamot, i egenskap af Conjmissionair eller Inlemnare för andra» med låne^-ansökningar taga befattning. §• Ingen Ordinarie eller Vicarierande Ledamot uti Banco-Discont-Directionen må, under samma tid som lian sådan befattning förestår, ej eller någon af Verkets Tjenstemän eiler Betjente, sätta sig i skuld hos Discont-Verket, dock härifrån undantaget, hvad angår lån på godkända Adier eller gällande Publika papper, Likaledes må ingen tjenstgörande Ordinarie eller Vicarierande Ledamot af JDiredionen deltaga i öfverläggning vid tillfälle, då lån omsättes, för hvilket lian jsåsom Gäldenär eller Löftesman iklädt sig betalnings-förhindelse, (Motsvarar 4:de och 5:te §§. i ?823års Banco-Reglemente, pag. jo6.) §.6, I afseende på Discont-Ilörelsens besörjande vid Låne-Contoiren i Götheborg peh Malmö, gäller det för desamma år 8 Banco-Utskottets Memorial N.-o 14.8. 1823 utfärdade serskilda Reglemente, med de förändringar, som blifva en följd af Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade Beslut, och som finnas intagna i denna 4:de Artikels 5:te Afdelning af Banco-Reglementet, hvilken sålunda, för så vidt den på ifrågavarande Låne-Contoirs rörelse, förvaltning och styrelse finner tillämpning, skall tjena till noggrann efterrättelse, såsom om den vor.e intagen i det åberopade Reglementet för bemälde Contoir. ^Motsvarar 21. §. 1. Mom. i i823. års Banco-Reglemente, pag. 118.) §• 7 •
Herr Trasenberg måste förlåta, sade han, at jag i Domstolen iakttog den värdighet mig der tilkom och således icke hälsade, ehuru jag väl igenkände Herrn, sedan vi gemensamt togo Andra Graden i Sviagriser Orden – Det smärtar mig att jag intet emot tydliga lagen kunde befria ifrån böter, så gerna jag än velat; men vi kunna kanske hjelpa saken om Herr Trasenberg ville contant erlägga en viss summa til Muting. Det skulle jag gerna göra, för at slippa härifrån, svarade Trasenberg, ehuru jag nästan hoppas att på annan ort helt och hållit befrias, men olyckligtvis har jag ganska litet penningar på mig. Det går an att ge en liten förskrifning, inföll Byting, här är papper och penna tillreds och sigill ser jag hänger vid klockan. Trasenberg vidtog denna utväg, under löfte af Häradshöfdingen, att saken då skulle förtigas, och utslaget alldrig inkomma i protocollerna; och satte sig verkeligen att skrifva en skuldsedel till Muting. Då han börjat den och ämnade ställa den på ett Hundrade R:d, gjorde Byting den lilla erindran att förskrifningen kunde delas i tvenne, den ena ställd till Muting eller ordres och den andra upsatte han sjelf på detta sätt: ”till Herr Kapten Lars Raffelsson betalar undertecknad för Herr Vice Häradshöfdingen G: Bytings Räkning en summa stor 50 R:d Banko specie, hvarföre jag valuta bekommit. Grälby d. _ Dec. 18 Uno von Trasenberg” Sigill Emedan han naturligtvis ägde samma summa att fordra af Länsmannen – Således ändteligen fri och ledig ur rättvisans händer, skaffade Trasenberg sig et par hästar, och begaf sig jemte Sofi åter på väg at upsöka Majorn och hans Fru – Vid aftonen anlände de til Gästgifvaregården dit de dagen förut ämnat sig, och upväckte dermed den lifligaste glädje hos de ännu der qvarvarande föräldrarna, som förgäfves fogat alla möjliga anstalter att få någon uplysning om deras förlorade dotter.
Hvad åter beträffar den af Hr von Hartmansdorff gjorda erinran, att den disposition, som BaucoUlsk. föreslagit R. St. att vidtaga med den blifvande bancovinsten, skulle strida emot 166S års bancoreglemente, äfvensom emot de grundreglor, som för Ranken sedan dess hafva gällt, så måste jag tillstå, att jag ingalunda kan finna detta vara förhållandet. Efter de upplysningar, som Hr Rosenblad afgifvit, torde det icke kunna nekas, att de 300,000 r:dr, som Ulsk. uppgifvit, såsom utgörande Bankens vinst utöfver grundfonden för år 1S44, verkligen är ren behållen vinst för samma år, hvarföre också någon stridighet icke mera torde kunna uppstå om rättigheten att dem disponera. Lika mycket öfverensstämmande med reglementet anser jag de åtgärder vara, hvilka Ulsk. föreslagit i afseende på användandet af de öfrige årens uppkommande vinster; ty det är blott de salderade vinsterne, som skulle af Sländerne disponeras, och delta till fäderneslandets nytta. Hr von Hartmansdorff tiar yttrat, att enligt 1S35 års beslut skall den upplagda bancovinsten användas till fäderneslandets båtnad eller bästa. Det torde vara ostridigt, att den vinsten, som BancoUtsk. föreslagit skola öfverlemuas till Riksg.cont., kunna till fäderneslandets bästa lika så väl användas, som den vinst, hvilken R. St. vid 1835 års riksdag beslöto skulle förvaras till år 1841, att då för samma ändamål utgå. De ofvanomförmälda 300,000 r:dr äro dessutom ganska behötliga för Riksg.cont., såvida det skall bestrida alla de utgifter, hvilka StatsUtsk. vid denna riksdag föreslagit och hvilka sammanlagde uppgå till en summa af 2,900,000 r:dr.