Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Landskamererare är nemi. icke en Konungens kamererare, och ännu mindre en Hans Rådgifvare, utan han är helt enkelt en Landshöfd:s kamererare. Han må ega rättighet att till prot. anföra sin reservation, hvilket är nödvändigt för den händelse, att någon oriktig åtgärd egt rum, men han må icke ega rättighet att upträda såsom en Konungens Rådgifvare, hvilket han gör i fall han får sin reservation bifogad till Landshöfd:s Utlåt, till Konungen. Det är otvifvelaktig!, att Regeringen ingalunda saknar tillräckliga handlingar, hvarpå den kan grunda sitt omdöme i förekommande frågor, utan att Lands-kamererarens yttrande finnes att tillgå; men skulle man i allmänhet taga till grund att Landskamererarens reservation skulle till Regeringen medfölja, så skulle deraf kunna blifva en följd, att en Lands-kamererare, som ville briljera, mången gång skulle endast derföre medsända reservationer, af hvilka konseljen blefve alldeles öfverlupen. En annan gång kunde det hända, att en Landshöfd. och hans Sekret, eller Kamererare icke draga så riktigt jemnt med hvarandra, hvarpå man beklagligen åtskilliga gånger sett exempel, och det vore då olyckligt om desse skulle ega rättighet, att mången gång blott af kitslighet medsända reservationer till Konungen. Jag anser det således vara tillräckligt att de få afgifva sina yttranden och reservationer till Läns-styrelsens prot. Medan jag har ordet torde det ursägtas mig att jag yttrar några få ord om detta Mern. i sin helhet. Jag anser Const.- Utsk:s majoritet hafva helt och hållet saknat fog till alla anmärkn:r utom en enda och jag anser denna majoritet hafva illa motsvarat det förtroende som blifvit densamma updragit, då den på ett så småaktigt och obefogadt sätt förfarit. Den enda anmärkning, hvartill jag fnnnit Utsk. hafva haft något skäl, är den Den 5 Juli f. m. ang:de en t. f. Landshöfdings åtnjutande af ett extra anslag, motsvarande hela lönebeloppet, ehuru han derjemte.upbar lön såsom railitär-person.
I Ahlnö socken i Medelpad finnas några Kalkugnar till antalet II, hvilka vissa tider på året bearbetas utan att någon egentlig vinst lär kunna vara att af dem påräkna. Till ofvanstående rubrik kan äfven hänföras en i Säbrå socken efter theoretiska grunder nyss anlagd Pottask Calcinerugn, hvarå den råa Pottaska som i kringliggande socknar tillverkas, undergår calcinering. Binäringar. Jagt och djurfång kan egentligen icke anses såsom näring utom i vissa socknar i fjälltrakterne af Ångermanland, der skogsfågel om hösten gillras och på vinterföret ncdforslas till Södra orterne, hvarest varan stundom med någon fördel, men äfven ganska ofta med icke obetydlig förlust afsättes, detta sednare en följd deraf, att denna handelsgren är af väderlekens mer och mindre tjenliga beskaffenhet att bibehålla varan från förskämning, beroende. Fisket har deremot utgjort och utgör ännu en väsentlig binäring, ehuru den, hvad beträffar så viii Lax sorn strörnmingsfångsten, de sista åren varit mindre lönande än förut. Strömmingsfisket idkas förnämligast af Borgare från Hernösand, Sundsvall och Gefle, hvilka städers fiskerskap derföre utgöra arrende till kronan eller och, der fiskåvattnet tillhör Skatteegare, emot ersättning till dessa. Det möjliga öfverskott utöfver eget behof, som socknarnas egne fiskeidkande invånare erhålla, plägar då upphandlas af i synnerhet Gefle fiskerskap, som utan tvifvel sedermera föryttrar det med fördel. Som berördt är har äfven Laxfisket hela tio sistförflutne åren varit i aftasrande till icke linea afsaknad för de af Länets invånare som af denna O O fisksort halt sin förnämsta föda och en icke obetydlig inkomst genom dess afsättning. Anledningarne till detta beklagliga förhållande, hvilket äfven hafttill påföljd successiva minskningar i det Eders Kongl. Maj:t och Konan tillkommande arrende för Kronofiskena, äro svåra alt bestämma.
Någon erinran vid dessa räkenskaper har icke från Revisorernes sida förekommit. Vid anställd inventering, befunnos säkerhetshandlingarne för de utlånta medlen i behörig ordning. — 188 - Kongl. Witterhets-, historieoch antiqvitetsakademien. Räkenskaperna, hvilka i Kongl. Kammarrätten blifvit granskade för båda åren utan anmärkning, hafva icke heller till någon erinran från Revisorernes sida föranleda De utvisa följande förhållande: »eliet. år IS4S. år 1S49. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Utgifter: Af Akademiens enskilda medel: till aflöning och jettoner 460: 445: 16. — utlånta medel 2,000: S.r 2,460: 445: 16. 189 — Balans till påföljande året: Behållning af stats-anslagsmedlen ^ca. V id anställd inventering, befunnos säkerhetshandlingarne i god ordning. Kong*!. Museum. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammarrätten för båda revisions-åren granskade utan anmärkning. De utvisa följande förhållande: »eliet. år isis. år 1S49. Balans från föregående året: Uppbörd: Statsanslag l5ooo: _ Skuld Hos statsverket innestående: Balans till påföljande året: Credit. Utgifter: — Balans till påföljande året: — Dessa räkenskaper hafva icke föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. — 190 — Kongl. Akademien för de tria konsterna. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammarrätten granskade för båda revisionsåren utan anmärkning och hafva icke heller till någon erinran från Rikets Ständers Revisorers sida föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda 19 eliet. år 1848. Credit. Utgifter: Stipendier - 180: 180: Balans till påföljande året: Af räkenskaperna, som för båda revisionsåren i Kongl. Kammarrätten undergått granskning utan anmärkning, inhemtas följande förhållande: Delict. år 4848. år A849. Balans från föregående äret.: Credit. Utgifter: Balans till påföljande året:
Tystnaden och värmen gjorde den unge läkaren sömnig; han tittade ömsom upp åt de mörkgröna trädtopparne, mellan hvars grenar luften tycktes darra i ett rödgult töcken, upphettad af den glödande solens strålar, och ömsom ned på sin kamrat, hvars ställning och framlutade bleka ansigte syntes honom så väl passa till det vilda och ensliga stället, att man kunnat taga honom för en af medeltidens unga kärleksjuka riddare, en Kuno von Eichstadt eller någon dylik, som gjort sig till eremit nedanför den älskades borg och satt vid ingången till sin grotta, och ömsom dröjde hans ögon vid granbuskarne på höjden midt emot, der en och annan vacker råbock eller hjortkalf skymtade fram, vädrande emot vinden och flyende i snabba språng uppåt branten, då de märkte de båda turisterna, ända tills hans ögon slöto sig och han somnade in. Han hade imellertid icke sofvit i några minuter, innan han vaknade vid det lätta bullret af de prasslande pappersbladen i Malkolms album, som sammanlades, och då han blickade upp, såg han dennes ögon med nyfikenhet och interesse vändas till den tätaste delen af skogen, och då han fann, att Alf vaknat, lade han fingret på sina läppar och gjorde ett tecken åt honom att förblifva orörlig. Alf låg stilla och lyssnade, i väntan att få se en gethjord eller några gemsbockar framkomma, men i stället hörde han ljudet af röster och skratt på afstånd. Man kunde icke urskilja orden, men det tycktes vara flera personer, och då Malkolm helt tyst reste sig upp och vinkade åt honom småleende, följde äfven Alf med, och båda två smögo sig fram mellan buskarne, vägledda af ljudet. Det var en hop unga flickor, som på en öppen plats i skogen voro sysselsatta att repa gräs, under det de pratade och skämtade med hvarandra.
Någon poetisk förmåga kan han ej sägas genom dem hafva ådagalagt, ty bådadera äro ganska medelmåttiga. För öfrigt finner man i detta stycke den ursprungliga typen för moraliteterna. Ämnet är den bekanta älsklingstanken i dessa stycken: menniskans fall och upprättelse genom den gudomliga nåden; formen för handlingen är den juridiska processformen, och de handlande sjelfva äro personifierade abstrakta begrepp, ty äfven fadren och sonen äro icke annat än abstraktioner, då de såsom här uppfattas som ställda utom de egenskaper, hvilka utgöra deras grundväsende. Sven Bryngelsons Dalii Valet-Skänck på sitt 77: de Wandringzåhr, eller ett skönt Gyldene Frögde-Speel och liufligh Comoedia Om en stoor Herre Hecastus benämbd. Alla syndige och bootferdige Siälars Tröste-Spegel, först på Latin anstält aff Hr Georgio Macropedio, Sedan på Tyska affsatt och agerat uthi Nürnberg uthaff Poeten Laurentio Rapholt. Och nu sedermera alla dygdälskande Svenska Patrioter, mitt k. Fäderneslandz Förwanter til gunstigt Behagh in på wårt Språåk transverteret m. m. Götheborg utan årtal (1681). Stycket, som är en öfversättning efter tyskan, har företal, beslut och 5 akter samt en kort versifierad prolog framför hvarje akt. I företalet säges Johannes Reuclilin hafva 1497 uppfört denna komedi i Heidelberg med stor högtidlighet, hvarvid var närvarande biskopen i Worms, Johannes Cammerarius, som gjorde en kostlig måltid för aktörerna och gaf en hvar en gyldene ring. Sedan hade denna komedia, öfversatt på tyska, blifvit uppförd i Nürnberg 1549 samt anno 1550 på latin af Georg Macropedius. Första akten. Hecastus, en ung rik man, högmodas öfver sin lycka, sina egodelar, sin hustru och sina barn; prestens ord om en räkenskap efter detta lifvet aktar han icke. Han ger sin hustru Epicuria befallning att anrätta ett gästabud och går sjelf till sin vän
Han fordrar blind underdånighet, tycker icke om att man knyster, han vet ju likväl sjelf bäst, hvilket som är det rätta. Det är detta kommando, Holstein icke har kunnat-uthärda med; han är i det hela icke bland dem som älska att gå efter andras fingervisning, men att lystra till Berg, att få vänliga förmaningar och öfverseende tillrättavisningar af en plebej, det var icke att uthärda. Han hade, då han gick öfver till venstern, nödsakats underkasta sig konseqvenserna, slå upp med sina adliga kamrater och finna sig i att mista hofvets ynnest. Det kunde han bära, men bryta med sina innersta känslor, nej det var honom omöjligt: huru skulleHolstein, grefven från topp till * tå, kunna låta sig kommendera af Berg, seminarist ända ut i fingerspetsar ne? Och för öfrigt, han tyckte icke om att vara nr 2. Han blef invald som högerman, men det gick långsamt for honom med avancementet inom detta parti, så gick han öfver till venstern, den hade icke så många kapaciteter, att den kunde sätta honom på annat än en framskjuten plats. Och venstern mottog honom också méd öppna armar. Han var ju en sällsynt fågel: blifvande länsgrefve och be-gåfvad, det är något fenomenelt i Danmark. Och gréfve ' Holstein är till på köpet ovanligt begåfvad. Han är ett ljushufvud och en glänsande dialektiker. Ingen mäter sig i detta afseende med honom. Han talar smidigt, lätt och fint; stundom flyter i farten ut från hans tunga ett litet ord, som icke står i den bästa öfverensstämmelse med, hvad den icke mycket principfaste grefven förut har sagt, men försöker någon att taga fasta på motsägelsen, så misslyckas det: Holstein skall alltid kunna slingra sig ifrån motståndaren. Detta är hans styrka, men också hans svaghet; man känner ingen personlighet bakom orden, men man är alltid litet rädd vid tanken på, att grefve Holstein på samma förföriska sätt skulle kunna försvara det tvärt motsatta, en känsla som han genom sina många svängningar har gjort sitt till för att utveckla hos åhöraren.
— Den anstalt för Diligenceinrältningens underlättande, sorn förut varit ifrågasatt, medelst medgifvande af rättighet för Diligence-Bolaget alt entreprenera 0111 hållskjuts, motsvarande det antal resande, som med Diligencen forlskalfas , kan Utskottet likväl icke tillstyrka, då sådant skulle onekligen leda till binder för den förändring af skjutsinrättningen i allmänhet, som med det nu framställda förslaget åsyftas; hvaremot Utskottet vördsamt hemställer, att Rikets Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit af de under Dess disposition ställde Postmedlen läcktes bevilja Diligence-imättningen det understöd och de fördelar, som, efter Koagl. Majlis Nådiga ompröfvande, må finnas lämpliga för ändamålet och tillgångarne kunna medgifva. På det den föreslagna stegringen af skjutslega!» icke må verka lill allt för kännbar tillökning af Statens och enskildes kostnader för embels - 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej N:o 26. mäns resor, anser Utskottet en lämplig förändring af 1827 års Resereglemente vara af behofvel påkallad, hvilket också är yrkadt genom de till Utskottet öfverlemnade molionerne; och i sådant afseende får Utskottet föreslå, alt de 12 classer, som upptagas i berörde reglemente, inskränkas till 5 classer sålunda, alt för den hittills varande i:sta classen anslås .. 5 hästar 2:dra och 3:dje classerna .4 hästar 4:de och 5:le d:o .3 hästar 6:te, 7:de och 8:de d:o 2 hästar gide, io:de, inte och i2:le classerna .1 häst med bibehållande i öfrigt af de föreskrifter, reglementet innehåller; dock så, alt skjutslega aldrig må beräknas annorlunda, än den samma för It va t je station är bestämd, samt att kronobetjening och fjerdingsman ej beräkna högre skjutslega, än den hittills gällande, så vida de icke begagnat skjuts från station, der entreprenad finnes, hvarom Rikets Ständer torde besluta alt hos Kongl.
I afseende på användandet af de till Manufacturernas befrämjande anslagne medel, hafva Revisorerne uti 1820 års berättelse yttrat, att de väl icke funnit något specielt att anmärka: men då erfarenheten stundom skall visat, att uppfinningar i slöjdeväg som blifvit af publike medel uppmuntrade, dels med invenlionspremier och gratificalioner och dels med lån-understöd till betydligt belopp, se - 4:deSaml. 4-‘de Band. 35 * t 554 Stat s-U tskotteis Betänkande 11. dermera antingen slädnät vid blotta podolien, eller, om de hunnit i stort verkställas, icke uppfyllt ändamålet eller blifvit begagnade, och således icke medfört den allmänna nytta, som varit åsyftad genom de uppoffringar, som för desamma af Staten blifvit gjorda; hafva Revisorerna till Rikets Ständer öfverlemna!, om icke det må hos Kongl. Majit i underdånighet hemställas, att icke några nya uppfinningar hädanefter böra med inventions«premier eller andra publika belöningar uppmuntras, innan erfarenheten visat, alt samma uppfinningar äro i stort användbara och verkligen medföra allmän nytta. Uti Kongl. Commerce-Collegii häröfver afgifne Utlåtande, har Kongl. Kollegium anfört, att då fråga förevarit om belöning eller understöd för någon ny uppfinning i slöjdeväg, det alltid, så vidt. möjligt varit, blifvit tillförlitligen utredR huruvida en sådan uppfinning varit användbar och verkligen nyttig, innan belöning derföre blifvit af Kongl. Kollegium tillstyrkt eliel-» af Kongl.
B:co jemte ränta för under krigsären 1789 och 90 till Lätta Dragon Corpserne upphandlad men ej redowisad Ätticka; och dä wid den undersökning som rörande denna ansökan blifwit gjord, dels blifwit utrönt att sä wäl Capitalet som nägon del af räntan blifwit till Kronan inbetald, dels ätffillige bewekande skäl till berörde ansökans bifal - Den 6 October. 231 bifallande förekommit, hafwa Riksens Ständer beflutit, att frikalla bemälte Astestor Dahl. ströms Enka och Arfwingar frän all widare ersättning af ränta ä i fräga warande Cipitals skuld; Hwilkct ali Riksens Ständer härmed fä' till Eber Kongl. Majit i underdänighet anmäla. Riksens Ständer framhärda rc. Vpplali ock goälc!ncl kai; iilla 8cAn<ien äen ä OKober. Stormägtigste Allernädigste Konung. ^os Eder Kongl. Maj:t fä Riksens Ständer i underdänighet anmäla, att de utöfwat den rättighet roz. §. RegeringsFormen dem tillör» känner, och utwalt en Nämd genom hwars om. röstning blifwit förklarat, att Högsta Domsto. lens samtelige Ledamöter äga Riksens Ständerförtroende och böra wid deras spstlor bibchällas. Riksens Ständer framhärda rc. Vppläli oek kor alla 5rZaäea äen 6 Oktober. Seormägtigste Allernädtgste Konung. ^§edan den granskning af StatS.Rädets Pro tocoll, som 10Z. §. Regerings Formen och 29. §. Riksdags Ordningen föreffrifwa, af Confli. tutions-Utskottet blifwit förrättad, och bemälte Utskott »82 Den 6 Oktober. Utskott under anmälan till Riksens Ständer, att det derwid ej funnit nägon anledning till anmärkning, förklarat, att enligt 76. §.
Ärligen brukar också en mängd arbetsfolk från vissa trakter af länet afgå till Stockholm och andra orter för att söka arbetsförtjenst, men örn än dylika utvandringar oftare förekommit under de senare åren, i anseende till lättheten att finna arbete vid jernvägsbyggnaderne, så hafva de likväl icke ledt till någon egentlig minskning i länets folkmängd, emedan de flesta sålunda vårtiden bortgående arbetare på hösten återvända till hemorten. Antalet af verkligen utflyttade motsvaras troligen af de till länet inflyttades antal. Vid undersökning af folkmängdens förhållande till arealvidden, befinnes, att länet, i medeltal räknadt, har 2,254 personer på hvarje kring 2,950 personer på cjvadratmilen, samt att deremot Handbörds härad, med 1,620 personer på hvarje qvadratmil, är glesast befolkadt. Närmast Oland kommer, i afseende på befolkningens relativa talrikhet, Södra Möre härad med omkring 2,600 personer på milen, hvaremot Aspelands härad, med 1.690 per qvadratmil, är näst Handbörds den folk fattigaste orten. Angående befolkningens tillstånd i sedligt och ekonomiskt afseende, kan, i följd af länets vidd och skiljaktiga beståndsdelar, svårligen afgifvas något på liela länet tillämpligt omdöme. Af hvad Kronofogdarne, hvar för sin ort, i dessa hänseenden yttrat, torde emellertid nu, likasom i den senaste underdåniga femårsberättelsen, böra göras ett kort sammandrag. I fögderiberättelserne anföres nemligen hufvudsakligen följande: För ljusts fögderi: Gudsfruktan och deraf beroende sedlighet synas vara i tilltagande. Gröfre brott förekomma mera sällan, än tillförene. Oftare förspörjas kyskhetsförbrytelser, med hvilka, då de försonas genom äktenskap, den allmänna meningen har benägenhet att öfverse. Svårigheten numera att åtkomma bränvin på landet, hvarigenom nykterhet blifvit både tvång och vana, har märkbart bidragit till sedernas förbättring. Hos den förmögnare delen af allmogen råder mycken böjelse för lyx och vällefnad; men i allmänhet lefver folket sparsamt.
Jag tager mig friheten att, i anledn. deraf, begära uppmärksamhet på den stora olikheten emellan en anmärkn.- anledn. efter 107 §:n, i jemförelse med ett förslag till R. St. att i underd. begära en completlering af Statsrådet, som man snart sngdt kan säga är i hvar mans mun såsom en önskan att det bort ske och alt det måste ske. Jag kan icke heller frångå hvad jag halt aran yttra, att det för Const.Utskrs handläggning af förslag till ändringar i grundlagen är af ett stort, ett oeftergifligt behof att få erfara Konungens sanclion på de hvilande grundlagsfrågorna, hvilken kommer att bestämma, hurudana de förslag böra blifva, som Utsk. framdeles bör framställa till R. St. Hvad den mot mig använda go §:n beträffar, så är jag glad, att detta ljud numera icke låter säborn för 17 år sedan vid i8a3 års riksdag. Vid den riksdagen fästade man någon uppmärksamhet vid de tonerna, men nu för tiden har man hunnit så långt, alt man lemnar åt denna § hvad densamma med rätta tillkommer och ingalunda något mera. Jag kan icke för någon del erkänna, att jag öfverlrädt denna §, derigenom att jag nämnt tvänne offer för 1812 års författning. Jag medger, att det för lagskipningens historia var högst besvärande, att jag här återupprepat ljud, som måste vara högst obehagliga, särdeles för dem, hvilka kunna anse sig såsom någon anledn. dertill att de behöft eller kunnat återkallas, men i go §:n finnes ingenting soni förbjuder alt nämna namn, helst jag har iakttagit den försigtighet, som jag trodde från Frih. Cederströms sida skulle bespara mig någon ytterligare sporrning af hans hobby horse, nemi. den förenämnda go §:n, ty jag har alldeles icke vidrört något domaremaktens beslut. Jag har icke ens talat om någons beslut.
Och som Riksdagens slut är nära för handen, så celi till tidens vinnande, bar Utskottet ansett sig böra hemställa, att den voterings-proposition, som var - 636 Stats-Utskottets der antagen, får uti Reglementet för RrgsContoiret införas, såsom R. H, St:rs Beslut, under §. 96 i stället för §. g4, uti det förut afgifne förslaget med Memorialet N:o 422. I hvilket afseende Utskottet föreslår, att, om första /»-propositionen, som innehåller H. PresteStändcts och H. BondeStåndets sammanstämmande Beslut, vinner, föreskriften uti Pieglementet blir följande: Från StatsContoiret lefvereras blifvande öfverskott på StatsVerkets ordinarie och extraordinarie Inkomster för år i83o och påföljande åren; hvaraf dock för KrigsGoIlegii Departementer till FörsvarsVerkets materiella behof samt för krut-tillverkningskostnadernes bestridande skall från RrgsContoiret årligen utbetalas en summa af SjuttioTusen (70,000) R:dr, sä vidt dessa öfverskottsmedel härtill lemna tillgång. — Det belopp, hvarmed Öfverskotten på StatsVerkets Inkomster för åren från och med i83o, det ena året möjligen understiga den summa af 70,000 R:dr som är på RtgsContoiret anvisad för KrigsCollegii Departementers materiella behof och krut-tillverknings-kostnaderne, får af de påföljande innan nästa StatsReglering förflytande årens Öfverskott ersättas, derest desamma dertill lemna tillgång. Vinner 2:dra /»-Propositionen, innehållande V. BorgarcStåndets Beslut, kommer föreskriften att erhålla följande lydelse:
Den tryckfrihet, som finnes, är tillräcklig för att medgifva en icke ringa frihet i theologiska undersökningar; och om det skulle — 59 — furutsättas, att ingen prest vågade i dessa undersökningar inblanda sig med så mycken frihet, att hans bokstafliga renlärighet enligt läroböckerna kunde missförstås samt följden deraf blifva, att han kunde tilltalas och fallas för irriärighet, ehuru för ingen del skyldig till någon afvikelse från trons rätta norm och grund, d. v. s. till någon sådan, för hvilken annan författare kunde straffas; då komme försigtigheten att förbjuda hvarje prestman allt deltagande i dylika undersökningar. Men det är hos dessa, som sakkännedomen i dylika ämnen förnämligast bör väntas; oell att de från undersökningarna afhålla sig, vill således detsamma säga, som att vid uppkommande meningsstrider i dessa ämnen de kunnigaste, och som egentligen böra vara deni vuxna, måste a i hålla sig från framställande af den upplysning, dem eljest tillhörde att meddela; och att kyrkan härpå skulle vinna, lärer väl svårligen böra antagas. När nu jemte allt detta tages i betraktande, hvilken procedur, som i verkställigheten blifvit använd, för att frånkänna presterskapet den allmänna tryckfriheten; måste förhållandet än skarpare lalla i ögonen. Det är Domkapitlen, som skulle tillvälla sig domsrätten öfver presternas tryckfrihetsuiissbruk i religionsmål. Men religionsmålen höra icke till dem, hvari Domkapitlen äga att pröfva och afgöra prestmäns fel och villfarelser, äfven om de tilldraga sig under tjensteutölning. I alla öfriga föremål för presterlig tjenstgöring hafva Domkapitlen att öfver prestmän utöfva domsrätt; men religionsmål äro derifrån uttryckligen undantagna och skola i Hofrätt omedelbarligen upptagas. Domkapitlen äga inseende öfver presters lära och lefverne och skyldighet att, i läll af yppad afvikelse från lärobokens symboliska innehåll under tjensteutöfningen, dels varna och dels till åtal hänvisa, men ingen domarebefattning.