Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At erlägga grundskatt der man ej äger grunden, förekommer mig innefatta en motsägelse, hwarföre denna benämning synes mig icke böra aga rum. Ridderskaper och Adeln får i alla fall lika betala, och man får lemna at tiden och händelferne om en sadan benämning kan lemna en ytterligare trygghet för ägande rätten eller icke. Friherre I^lljencrantr, ifobgn Willielm. Med Herr Grefwe Lylienbm-A förenar jag mig sä mycket mera, i den delen som rörer Frälse-skatte räntor, som jag af egen erfarenhet och af det jag sett hända i min ort, känner huru obillig och betungande Nustkjenft-Bewillningen för Veste räntor warit. Förfäder hafwa salt besittnings-rätten a hemman til et pris, som, jemnfört med nu svarande penningeoch waru-wärde, är sa lågt, at Nänletagaren skulle wilja betala 6, 8 ä io-dubbelt för at återfå fulla ägande rätten. Den som köpt stat. te-rätten har utan undantag altid en wid köpet 0- beräknebg winst, lika stor som Räntetagarens förlust. Är dek da rimligt, gt med »nera belägga den i;6r Den zi Mars. förut lidande, sa mycket, at Nusttjenstmarker och Bevillning dera, ofta i det närmaste upga kil räntans belopp, sä at Räntetagare» ffulle kunna utan upoffring emot bewillnings-frihet afstä hela sin ägande rätt til berörde räntor. Grefwe ^körner, /^äolk 6Ö13N, trodde at här icke wore fraga om sjelfwa afgiften. Grefwe 6M(-uborL; hade allenast gjort anmärkning wid ordet Gruudffatt, emedan han ej welat anse Rusttjeustmarkerne säsom sadan. Han wille ej ra om ord, men han hemställde om icke det wore mera politiskt at bibehälla denna benämning. När der wore Frälse-ägares skyldighet at upsätta Adelsfanan, och ve derifrån wörö befriade genom Rusttjenstmarkerne, kunde det ej nekas, at icke sädant wore er fördelaktigt byte. Friherre liljencrants.
Nämnde ledamot har äfven med myckel skäl anmärkt den svårighet, som skulle upstå för domaren, att afslå den enas, men bifalla den andras anhållan om urtima ling, hvarigenom domaren onekligen skulle försättas i en obehaglig ställning till individerna inom domsagan. Finner en part sin sak vara af sådan vigt, alt den bör vid urtima ting handläggas, och underkastar han sig den kostnad, som dermed är förenad, lärer han icke sky den jemförelsevis ganska ringa kostnad, som en ansökning lill HofR:n medför. Men denna omgång är, på sätt redan blifvit anmärkt, ett särdeles nyttigt band på den trätgirige, så alt lian icke i tid och otid kan löpa lill domaren och besvära honom med uptagandet af ofta ganska lumpna tvisteämnen. Den siste värde talaren har förmenat, att förslaget egentligen icke åsyftar någon förändring af nu gällande lag, utan endast afser att undanrödja en onödig och tidsödande omgång. Jag hemställer till den värde talaren, huruvida det icke är en bestämd förändring af lagen att borttaga ett stadgande, som uttryckligen innehåller, att underdomaren, med undantag af ett i lagen upgifvet fall, icke äger alt utsätta urtima ting, med mindre HofR:n dertill lemnar tillstånd, och det är just denna omgång som jag anser vara för parten ganska god och nyttig, hvarföre den äfven, för fredlighetens skuld individerna emellan, bör bibehållas. Jag fortfar således i mitt afstyrkande af bifall till detta Betänk. Propos. till bifall å förevande Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade afslå detta Betänk, samt efter denna propos:ns besvarande med starka Ja jemte några Nej, förklarade att han härvid funnit Ja öfvervägande.
St:rs beslut, utan endast antydamöjligheten att utan Statens ytterligare betungande, för Officerare vid denna Corps vinna en Lönetillökning, i fall den skulle anses oundgängligen nödig, deruti Utskottet likväl ej kan instämma; och kan Utskottet följaktligen ej tillstyrka, att dertill någre serskildte Medel å Stat må uppföras. Herr Grefve Brahe har vidare anmärkt, att Utskottet nedsatt den för UnderBefälet äskade lönetillökningen ifrån 6,829 R:dr 16 sk. till 3,2i3 R:dr 11 sk.' Sådant äger likväl ej full riktighet; ty, vid en speciel jemförelse emellan den af K. M:t iNåderprojecterade Staten och Utskottets förslag, skall tydligen synas, att ingen annan nedsättning egt rum, än å de ojemna lönerne för 5 Trompetare och 25 Rotmästare, med 33 R:dr 16 sk. för de förra och 80 R:dr 35 sk. för de sednare eller tillsammans u4R:dr 3 sk. Denna af Utskottet för UnderBefälet föreslagne lönetillökning har blifvit helt och hållet bestridd, hos H. R. o. A. af Herr Grefve Horn., C. F.j och Herr Rosenqvist af Åkershultj F. L, samt hos H. BondeStåndet af Casper Wijkman och Eric Carlsson från Upsala Lån m. fl.; och anser Herr Rosenqvist: att utgifterne för denna Corps, i stället för att ökas, böra minskas, att detta utan synnerlig afsaknad kunde gå för sig, om en Estjvadron indroges, sedan en dylik Bctänkanden, N:o 239. 133 i stället från Norrige tillkommit; samt att, om denna Lifvakt skulle ökas till 2:ne Esqvadroner, dem Brödrafolket icke torde undandraga sig att underhålla, en ännu större inskränkning af det kostsamma Hästgardet kunde äga rum.
Svårt är det att se en man gråta, men för honom sjelf är det till en välsignelse. Tiden gick och lättade väl litet på sorgen. Skörden var förbi och höstplöjningen med, då Anders en dag tog ner bössan och styrde gången uppåt Salsberget på nordsidan. Han skulle se till att nå ett af högsta klipputsprången, där örnboet var, och försöka fånga ungen lefvande. Verner hade legat efter honom med det både länge och väl, och nu skulle det då bli’. För att far inte skulle tro, att det bara var för ro skull, visste han berätta, att en pojk’ ner i kyrkbyn hade fått sålt en tam ungörn te’ en resandes herre och fått mängda me’ pääng’, flera blanka kronor. Frampå dagen hördes ett skott uppifrån bärgstoppen. Verner tänkte: nu sköjt’ far storörn och så ta’n ungen se’n! I alla fall led det bra nog på tiden, och ingen hördes af. Mor Brita gick flere gånger ut på stugubron för att lyss’, men Anders lät vänta på sig. Som hon stod där ett tag, kom det för henne, huru lappskrymtet hade pekat upp mot bärgstoppen där. Det tog åt henne som ett hugg tvärs genom bröstet, och hon hade visst segnat ner, där hon stod, om inte med detsamma Anders själf hade synts mellan träden halfvägs i bärgssluttningen. Men långsamt gick det för honom den här gången att komma sig hem. Brita undrade ömsom, om han gjort sig illa eller hade mycke’ tungt te’ bära. Efter en stund gick hon ut på bron igen. Då var han ändtligen vid föjseknuten. Men Brita måtte se två gånger. Var’ä eller var’ä int’ Anders? Ingenting mer än bössan bar han på, men gick ändå så tungt och olikt sig. Han var mest lik en gammal vägman där han kom. »Ä’ du sjuk, Anders?» »Nej!» Med det samma kom Verner springande. »Hvars haf’ I örnungen, far?» »Den sköjt jag ihjäl och han ligg’ opp i boe, så gamm’örnan ha’ någe te’ glä’ sig åt, då dom kom te’baks!» Det var inte Anders röst heller.
Och hvad verkar säkrare och mera träffande, än de försigtighetsmått, som Rikets Ständer äro i tillfälle alt taga vid beviljandet utaf penningeanslag? Sådane mått och steg, förenade med fördragsamhet vid mindre betydande tillfällen, och med eftertryckligt alfvar vid större missbruk, skola gifva Rikets Ständers beslut och åtgärder en vigt, den de, vid ett annat handlingssätt, sakna. Jag vågar derföre afstyrka allt hvad som kan gifva anledning till små stridigheter utan hugnande resultat, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall å Utlåtandet. Herr Rosenblad s Bernhard: Jag får först göra en anmärkning vid Utlåtandet, Den 19 Mars f. m. 55 nemligen angående den så kallade gamla Riksgälden. Jag tror det vara ganska rigtigt, att Utskottet kallat denna, den såkallade gamla Riksgälden, ty det finnes också en annan gammal Riksgäld, som kan blifva betalningsgild. Utskottet har här föreslagit en praescriptionstid af ett år för lyftningen af Drakenbergska familjens fordran; men om inom den tiden bevis icke skulle företes, att pretendenterna äro ensamme arfvingar, eller rättsinneliafvare, skulle deras talan vara förlorad. Denna grundsatts kan jag icke erkänna, ehuru den öfverensstämmer med den undantags-lagstiftning, som för dylika frågor ansetts gällande. Vi känna alla, att Staten fordom varit utomordentligt sträng emot enskild man, uti vilkor och praescriptionstider m. m. så snart den ägt något att fordra af Kronan, under det den å sin egen sida icke iakttagit samma noggranhet. Jag skulle likväl tro, att man borde antyda återgång till rättvisan och billigare grunder, nemligen, att man borde utsätta som en allmän Lag den sats, enligt hvilken Utskottet bordt tillstyrka en kungörelse, med anmaning till dem, som förmena sig vara medarfvingar till Drakenbergska famillens fordran, att gifva sig tillkänna; och alt, om några nya då icke kommo, detta likväl icke borde hindra dem, som verkeligen anmält sig, att utbekomma sin lilla fordran. Jag anhåller äfven att få upptaga några anmärkningar.
Skulle ock, på sätt visse af motionärerne föreslagit, denna förändring tillvägabringas på det sätt, att egarne af sådan jord, hvars skattebidrag genom jemkningen lomme att ökas, derför erhöile ersättning i capital medelst räntebärande obligationer, och alt deremot innehafvarne af de jordegendomar, hvilkas skatter minskades, utgåfveen motsvarande ersättning; så, om än förlusterne eller fördelarne af skattejemnkningen derigenom blefve godtgjorda, förekommer likväl äfven härvid, att det svårligen med eganderältens helgd skulle stå tillsammans att sålunda tvinga personer, å ena sidan att afstå ifrån de lagliga lörmoner, hvilka ärö fästade vid de af dem förvärfvade egendomar, och å den andra att, för vinnande af någon nedsättning uti bestämda och vid egendomarnes inköp påräknade årliga utgifter, erlägga en capital-lösen, som, äfven om beloppet finge innestå och småningom amorteras, för mänga kunde medföra olägenheter; hvarförutan tvifvelagtigt är, huruvida nuvarande jord-egarne skulle finna sig verkligen belåtne med dylika åtgärder, hvarigenom någon egentlig fördel för dem icke uppkomme; och synes tillika i betraglande böra tagas, att den mängd obligationer, hvilka, i följd af nämnde åtgärder, skulle komma alt utfärdas, möjligen kunde på eredit-lörhållandena hafva eli betänkligt inflytande. På grund af allt detta anser Utskottet sig böra afstyrka de föreslagna åtgärderna att, genom undanrödjande af de skiljaktigheter uti grundskatlerne, hvilka, dels i anseende lill olika jord-naturer, dels af andra orsaker, kunna, egendomarne emellan, ega ram, tillvägabringa dessa skatters lika fördelning å all jord. Likasom Utskotlet finner sig icke kunna tillstyrka afseende å hemställan om tillåtelse att, emot viss capital-afgift, få till frälse lösa egande kronoskattehemman, helst sådant, utom det olämpliga i öfrigt att på dylikt sätt öka den privilegierade jorden, skulle för statsverket medföra minskning uti dess årliga inkomster, och för innehafvare af skattskyldig jord, i flere hänseenden, tillökning uti deras åligganden.
Man har icke trott behöfligl att afse en bondes behof af fysisk styrka vid indelandet af läsetimmarna i skolan, men onekligen kunna dessa blifva för trägna och under en tid, då kroppens utveckling pågår, skada densamma på ett sätt, att skadan icke med minskade skatter kunna afhjelpas. I afseende på hvad Gr. Anckarsvärd andragit om huru han ville fullfölja förslaget om hemläsningsskolor, förljenar detta så väl som allt i samma anda att noga öfvervägas, innan deröfver omdöme fälles ; men äfven det ordnande lian fö - reslagit, tyckes kunna lämpa sig intill hvarannandags-läsning i den fasta eller ambulatoriska skolan. Vådligt torde blifva att låta skolmästarena för mycket stryka omkring i bygden. Att skilja barnen från föräldrarna, derom har man icke velat godkänna det bestämda stadgandet; men man ihågkomme föreskriften om de särskilda varningarna lill föräldrarna, som skulle föregå, och att ett obestämdt lagbud lika litet bör inrymmas i skollagen som i någon annan lag. För öfrigt: föräldraundervisning är bäst, ja väl, men icke af föräldrar, som dertill sakna förmåga. I afseende på ordförande i skoldirectionen, hade Ekon.- Utsk. på egen hand icke ansett kyrkoherden dertill sjelfskrifven, men i förening med StatsUtsk. öfvergick man på den mening, som nu betänk, innebär, måhända på de goda skäl, som en talare under ett föregående plenum här utvecklat. Men vi böra likväl icke förbise hvad som måhända flere af oss redan funnit, att det kan vara sådana tillfällen, då, fastän en själasörjare inom församlingen kunde vara mindre passande eller kanske oförmögen att fungera i egenskap af ordför. i skoldirectionen eller dylika styrelser, det likväl borde vara församlingen öppet att, med hans bifall, utvälja en för ordför.-befattningen mera tjenlig person; och jag ser då ingen fara hvarken för den presterliga värdigheten eller för den nytta församlingen bör deraf vänta, om ett sådant stadgande införes.
Ja och 70 Nej, samt 1 oantaglig sedel, hvarigenom Borgare-Ståndets ofvanomförmäldte beslut blifvit gilladt. jule voteringen, (enligt 8:de och g:de punkterne.) Den, som anser, att till contra-proposition i voteringen om artikeln Jern: gjutet: grytor och kittlar, Hällar af 1 i tunis tjocklek och derunder, kakelugnar, Lod och Lödjor till vigter af till och med 1 SkW vigt stycket, stolpar till gallerverk och ledstänger dertill samt slussportar, bör antagas, alt, med godkännande af denna utaf Utskottet föreslagna redaction samt värde 24 R:dr Sk®, derå bör, jemlikt Preste-Ståndets beslut, bestämmas 24 sk. utförselstull, voterar Ja; den, det ej vill, volerar Nej; vinner Nej, antages till contra-proposition Borgare-Ståndets beslut, att af artikeln böra bildas 2:ne rubriker, af hvilka den ena, med bibehållande af de utaf Utskottet för det liela antagna värdesoch utförsels-bestämmelser, skulle lyda: Grytor, kittlar, kakelugnar, Gallerverk samt apterade stolpar och ledstänger dertill och slussportar, och den andra, med 10 R:dr värde och 2 R:dr 24 sk. utförselstull per Sk®, få följande lydelse: Hällar af 1 tums tjocklek och derunder till och med en tum, Lod och Lödjor till vigter af 1 SkW och derunder till och med \ SkW Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 36 Ja och 83 Nej; och enär Nej sålunda vunnit, har votering i hufvudsaken blifvit företagen, enligt följande proposition: Den, som godkänner Utskottets af Ridderskapet och Adeln gillade förslag, att Jern: gjutet: grytor och kittlar, Hällar af 1 \ tums tjocklek och derunder, kakelugnar, Lod och Lödjor till vigter af till och med 1 8 Förstärkta Stats-Ulskottets Memorial, N\o 539.
Man bar trott, det den i fråga om kanal-anläggning i Sverige, så högtförtjente Gr. von Platen, hyste obenägenhet för detta företag; men långt sannolikare är, att han ville bedrifva del endast i förening med den ofvan omförmälda omfattande kommunikations-planen, och ej isoleradt från densamma. I alla händelser, och om äfven förelaget nödgas sakna stödet af Gr. von Plåtens serskilda benägenhet, har sedermera en man, hvars utmärkta _ insigter och omdömesförmåga lika litel lärer kunne jäfvas, Hr Öfverste Eriksson yttrat, på 572 Den 29 Juni e. 111. salt äfven i Ulsk:s Betänk, åberopas, att det ifrågavande förslaget skulle ”utgöra en af de vigtigäste förbättringar, sorn för de inre kommunikationerna kunde lillvägabringas.” I det af Ofverste Ericsson afgifne Utlåt. utvecklas vidare, huruledes, genom sluss-anläggningar vid Forsshaga och Dejeforss, den å. Wenern idkade, sjöfart skulle kunna utsträckas till många mils längd upföre Clar-elfven, och södra Sveriges produktion dymedelst, till stor fördel för afnämare och säljare, blifva med lätthet tillgänglig, äfven för norra Wermlands innevånare. Mot behofvet af dessa kanal-ledningar invändes väl nu, att en enskild man, bruksegare vid Forsshaga och Dejeforss, derstädes anlagt 2:ne jernvägs-sträckningar. Dessa har han helt och hållet på egen bekostnad utfört. Men följaktligen är han också i tillfälle att beskatta den derstädes trafikerande allmänheten huru högt han behagar, för de produkter, som å hans jernvägar föras. Skulle deremot Staten gifva understöd för en slussoch kanal-anläggning, så böra deraf härflyta 2:ne fördelar, den ena, att
I 10 § är det endast stadgadt, att på samma egendom bränvin icke får tillverkas samtidigt i flera än ett bränneri, men det står icke hvarken i denna eller, så vidt jag kunnat uptåcka, i någon annan § förbjudet att begagna ett mindre bränneri i April på en egendom, hvarest raan i ett större bränneri under höstmånaderne tillverkat bränvin. Det är möjligt att jag härutinnan misstagit mig, och som jag hört, att en af Serskilda Utsk:s ledamöter begärt ordet, så torde jag derom blifva uplyst, men är min mening åter riktig, så får jag en ytterligare anledn. att instämma i det af Gr. Sparre framställda yrkande. Hr Braunerhjelm: Jag har icke inom Utsk. talat för det beslut, som ligger till grund för ifrågavar:de §, emedan jag anser det vara inkonseqvent att stadga olika bränningstider för de större och för de mindre brännerierna. Men jag ber, att i anledn. af Gr. Sparres yttrande, att stadgandet skulle vara ofördelaktigt för egare af mindre brännerier, få erinra, att förhållandet torde vara alldeles motsatt; ty det var just på ledamöternas af BondeSt:s enträgna begäran, som Ulsk. fann sig föranlåtet att fatta ifrågavande beslut. Den 27 April e. ro. 549 Dessa ledamöter förklarade uttryckligen, att det är för allmogen af synnerlig vigt, om de idka bränvinsbränning, att deriill få begagna en vårmånad; oell efter det en lång och liflig debatt härom försiggått, gingo Utsk:s öfriga ledamöter in nppå att, såsom en koncession ät BondeSt., låta denna § i förslaget inflyta, ehuru densamma onekligen innefattar en inconseqvens.
Väfnader: linneoch hamp-: blaggarn, buldan, kamfas och sadelgjords-väf 1 » — 15. bolstervar I 1 » — 40. vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af kautschuk, guttapercha m. m 1 » — 75. Till nödvändighetsvaror måste dessa räknas i mer eller mindre mån. Alltså utan afseende på frihandelns fordringar en massa nödvändighets-varor tullbelagde. Dernäst är frihandelns andra syfte att nedsätta och afskaffa tullarne på rudimaterier, materialier, beredningsämnen, metaller, färgstofter, syror m. m., för att sätta beredningsindustrien i tillfälle producera för godt pris, för att täfla med utlandets på den stora verldsmarknaden. Vid betraktandet huru härmed må vara bestäldt, finna vi: Först hvad angår artikeln läder och skinn, hvad vi förut anmärkt. Vidare: Färger och färgningsämnen: R:dr öre. blyhvitt, zinkhvitt och kremserhvitt 1 # — 5. kochenilj 1 » — 35. indigo 1 » — 9. spansk gröna 1 .» — 8. Garn: bomulls-, enkelt eller dubbleradt i härfvor eller i bobiner: • ■ ofäfgadt .t 1 » — 12- färgadt, alla slag 1» — 20- Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 66. 181 Garn: kameloch ull-, alla slag: R:dr öre. ofärgadt • 1 # — 15. färgadt . 1 » nr-,. 20. » linne-: ofärgadt och oblekt 1 » — 25. » dito: färgadt eller blekt 1 » — 40. » segeloch bind1 » — 10. Glas: ; burkar, bunkar, buteljer och flaskor 1 Cent. — 75. fönster, alla slag . 1 — 4. Vidare andra sorters glas belagde med afgifter.
Riksdag gjort erindran om, huru hårdt och ojämnt P10- vincen var roterad, sedan den i penningar bestämda ersättningen sjunkit snart sagt till ingenting, beslöto Rikets Ständer en förändring, och begärde, att Regeringen skulle ned - Den 17 Juli i e. nr. '89 sätta Rotarne från 1000 till 800, samt att .Kongl. Maj:t skulle låta vidtaga de förberedande omständigheter, sora för denna nya Ro terings-jemkning behöfdes. Denna anhållan verkställdes, och Kongl. Majit fann, att för att jemna förhållandet på ett rättvist sätt, måste grunderna hämtas i hemmanens godhet rättad efter deras fordna beskaffenhet. Dertill behöfdes afvittring, hvarföre också densamma anbefalldes. Emedlertid bade 200 Rotar blifvit haline vacanta, och detta medförde icke någon lättnad för de öfrige 800. Obilligheten häraf insåg Regeringen. Sedan afvittringen börjat, befanns, attNybyggenborde Roteras. Deras bidrag utgick då till lättnad för de 800, och till lättnad för alla. Rikets Ständer begärde 1823, att bästa sättet till jemkningen skulle vidtagas. Kongl. Majit har gjort det, och utan afvittring kunde det ej ske. När nu Kongl. Majit fann, att med denna jemkning följde en stor fördel för Proviucen, ansåg Kongl. Majit, att så ansenliga fördelar borde föranleda Jemtlands Inb}'ggare att gå ifrån det vilkor de egde, att icke behöfva gå utom gränsen; ett vilkor, som dock ej på 4° år blifvit följdt. Jag påminner mig, ehuru då ännu ung, att då Jemtlands Trupper 1788 togos utom Proviucen, väckte detta mycket uppseende ehuru ingen klagan deröfver förspordes. Nu är det visserligen Sländernes i Constitutionen bevarade rätt, att höras öfver förändringar af Indelningsverket, och Ständerne ha också vid 1818 igo Den 17 Julii e. m. års Riksdag förbehållit sig, att sedan de förberedande åtgärderne voro fulländade, få vid målet lägga sista handen.
Ett sådant yttrande af Opinionen äger rum, enär Riksens Ständer förklara, att den StatsSecreterare, som ansett sig böra hellre nedlägga sitt Embete, än att contrasignera en utfärdad Befallning, må få behålla den Lön, som han njutit. Friherre Cederström: i anledning af hvad Friherre Stael von Holstein nyss yttrat, får jag anhålla, det han icke påbördar mig ett yttrande, som jag ej haft. Jag har icke sagt, att den nya Redactionen vore lik den gamla, utan tvärtom hemställt, att den nya, såsom bättre och förnuftigare, just derföre måtte antagas. Om en StatsSecreterare, som vägrat Contrasignation, men hvars förhållande, enligt gamla Redactionen, blifvit af Ständerne gilladt, ålertoge sin befattning, blefve densamma tro - Den 12 Martii. 413 ligen icke långvarig, emedan Konungen när som hellst kunde entlediga honom både {'rån befattningen och Lönen. Enligt nya Redactionen, äga deremot Ständerne, att, sedan de pröfvat StatsSecreterarens åtgärd, tilldela honom Pension, hvilket synes mig vida bättre och lämpligare, än att genom gillande lemna honom rättighet, att återtaga Embetet. Friherre Stael von Holstein: Det är möjligt, att jag misstagit mig om Friherre Cederströms yttrande? deruti är det dock väl säkert att han vili hafva Ständernes Pröfningsrätt bort, som är det hufvudsakliga. StatsSecreterarnes Lönevilkor är en bisak, af föga vigt, emot det öfriga. Det bör icke förmodas, att Riksens Ständer skulle i en sådan händelse, att denna Embetsman ägde frimodighet nog och försakelse af egen välfärd, att taga ett sådant steg, skulle, säger jag, sakna ädelmod, att värdigt efter förtjenst belöna en sådan Embetsman; välviljan emot StatsSecreteraren är utomdess i den nya Redactionen uttryckt i så obestämda termer, att han lätteligen derpå kunde blifva diipe. Herr Silfver stolpe j Gustaf Abraham: