Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon är satt med så oöfvad hand att du först genom att länge genomspela de olika styckena till sist kan vänja dig att förstå hans afsikter och på så sätt skaffa dig en nyckel. I enrum skall du icke kunna höra dessa sånger med torrt öga. De äro diktade med den inbillningens och känslans formlösa uppriktighet, som en gång för alla blifvit germanismens rikaste insats. Hvar skulle vi i dag som är väl stå utan den? Kanske äro hans osäkra takter diktade i den äkta germanska tanken: Det är lätt att behaga alla, mig lockar det oupphinneliga, det att helt vinna en enda. – Kanske har han också lydt den icke mindre germanska tanken: Så sjunger jag, ty så är min röst. Hvad bry mig formerna! Hvad bry mig handklappningar eller tadel! – Att i fråga om den svenska konsten vilja lämna ett gifvet företräde åt den ena sidan eller åt den andra vore fåfängt. Kanske har klassiciteten uträttat mest, men sedt i stort stå de båda vågskålarna i vacker och förvånande jämvikt. Äro svenskarna germanismens affällingar, så framgår icke däraf med nödvändighet att detta skall innebära en historisk skam, hvilken de borde skynda att genast försona. Så mena endast de, som anse att svenskarna äro ett i klassiska former förstenadt och döende folk. De betrakta frågan allt för germanskt ensidigt. Kände romanerna vår odling till punkt och pricka lika väl som vi själfva, skulle vi säkerligen bland dem finna försvarare. Jagade svenskarna klassiciteten ur riket, skulle de sannolikt för all framtid helt och hållet nedsjunka till andliga slafvar under ryssar och norrmän, hos hvilka germanismen lefver mer oberörd. Jagade de åter germanismen ur alla sina reformer, sina skrifter och konstverk, skulle det svenska på fullt allvar stelna till en vacker gammaldags staty utan ande och blod. Däremot måste det hos svenskarna känneteckna förhöjd lifslust hvar gång klassiska och germanska beståndsdelar på allvar brytas i deras lynne. Så vidt det kan synas har något dylikt just under de senare årtiondena varit fallet. Deras historiska lif för framtiden beror på deras förmåga att hålla samman den klassicitet och den germanism, som i deras lynne runnit hopa till nationell enhet.
Och slutligen, när, under synbar liknöjdhet om folkets bildning och upplysning i allmänhet, och försummande alt genom officiella organer uttala någonting likt ett nalionelt regerings-sysleme, eller alt, genom urval af embetsman med erkänd duglighet och fosterländskt sinne ådagalägga det frukterna af delta systeme, ifall det så kan kallas, börjat mogna till ett för allom uppenbart och vida sprid t missnöje, <lå man boit förvänta att detta systemes äldre och yngre handhafvare med uppmärksamhet härå skulle hafva insett nödvändigheten af att vända om, försöka mera förnuftsenliga utvägar till missnöjets undanrödjande; lyssna till förnyade rop örn reformer och om frånskiljande af det odugliga; nej, då blottställer man sig för misstanken att hafva velat oskära domaremakten ; man tvingar derigenom missnöjet att utbrista, och när detta skett, vet man icke att på ett värdigt sätt motstå det; man bjuder det endast trots, och allt detta, icke för ett möjligen förhastadt och snart försonadt ögonblick, ulan för månader, under hvilka intet tecken visat sig lill någon högre statskonst eller till den mildhet, sorn förut varit lagd i smekande ord. Men nog! jag har icke för afsigt att måla, utan blott att motivera. Det jag yttrat om det inre 322 Den 3 Juli f. m. förhållandet af styrelse-systemet och om ställningen i följd deraf emellan Styrelse och folk, tror jag icke skall kunna jäfvas. Jag har icke tillåtit min fantasi att sväfva ut i betraktelser öfver hvad fosterlandet under 3o års fred vid andra förhållanden kunnat blifva, jag har icke utbredt mig öfver de flera saknade nyttiga lagar, dem nationen högt men förgäfves påkallat, emedan jag väl finner, att sammankedjande deraf med ett sådant systeme, som det uppenbarade, är otänkbart; icke heller skall jag mer än blott alludera till Rikets yttre politiska, mest intima, men mot nationens sympathier stridande förbindelser, men jag tror att de, under stillatigande, allvarligt böra fästa uppmärksamheten.
Stads invånares besiltnings-rätt till derstädes innehafvande tomter och lägenheter; 4:o Herr Åkerbergs, angående öfverlåtelse lill staden Falkenberg af rättighet till afgäld af en bro öfver Ethra strömmen, elier Falkenbergs å ; 5:0 Herr Lundelii, i fråga om nedsättning af arrendet för lägenheten Stallmästaregården, inom Solna socken, Danderyds skeppslag och Stockholms Län; 6:0 Herr Galbergs, om Stats-anslag till en inrättning uti Upsala stad, eller i dess grannskap, lör vanvårdade vilseförde barn; och 7:o Herr Hörnsteins, i fråga om anslag till Svea canal; i anledning af hvilken motion Herrar Petre'och Langenberg afgifvit yttranden, som remissen åtfölja. S. D. Till B&viUnings-Utskottet remitterades uedannämnde motioner: l:o Herr Ö dmans sons, angående förändring af 25 § 2 mom. uti nu gällande underrättelser om hvad vid Tull-taxans verkställighet bör iagttagas; 2:o Herr K. A. Almgrens, angående bestämmelse i Tullförfattningen för varor, som införas från Ost-Indien; i anledning af hvilken motion Herr Wcern afgifvit yttrande, som remissen åtföljer; 3:o bemälde Herr Almgrens, angående förändrade
Under fullkomlig öfvertygelse att den af motionären föreslagna underd. skrifvelsen afser åstadkommande af en fördel för Jordbrukaren, enär motionären synes dermed vilja förekomma ett exportförbud, hvilket skulle serdeles menligt inverka på spanmålshandel, tror jag likväl att med denna skrifvelse icke vinnes det åsyftade ändamålet. Men innan jag ingår i någon bevisning härom, vill jag söka ådagalägga, att motionen enl. 56 § Riksd.Ordn. icke kan remitteras. Till stöd för sin motion har Gr:n åberopat 56 § och de politiska förvecklingarne i Europa. Man måste således tillse, huruvida dessa förvecklingar haft något inflytande på spanmålsmarknaden. Vid betraktande häraf finner man, att priserne ingalunda stigit, utan tvertom, efter utfärdandet af K. M:s förklaring rör:de de förenade rikenas neutralitet, varit icke allenast, som man säger flau, utan i fallande. Om, såsom motionären tyckes förmoda, spanmålspriserne till följd af de politiska förvecklingarna stegras, känna vi alla, att K. Bl. äger att under sådana förhållanden nedsätta eller borttaga tullen å spanmäl, och således vinnes det ändamål motionären åsyftat. Huruvida motionären kan ernå del mål han eflersträfvar, vill jag icke undersöka, emedan första frågan är, om motionen kan remitteras. Jag tror det icke. Hr Adelborg, Anders Otto: Då man helt oförmodadt hört en motion i detta ämne väckas här på detta rum, sedan för kort tid tillbaka en motion med Gr. Posses tillhjelp blifvit här förpassad till evigheten, studsar man, och det är derföre naturligt, att jag i miu ringa mån sökt att i Grundlagen återfinna det stöd, Gr:n för sin motion åberopat. Tänker man sig tillbaka lill den tid, då den Sandbergska motionen afdankades, och jemför den med den närvar:de, under hvilken Gr:n framställt sin motion, skall man förgäfves efterforska sådana under Riksdagens lopp inträffade händelser, hvilka enl. 56 § Riksd.Ordn. tillåta motioners väckande efter en månad från Riksdagens början.
Norrska kommitterade vidblefvo den i Norrige antagna tolkning af 1825 års Förordning, enligt hvilken det ena rikets naturalster och tillverkningar, som blifvit landvågen införda i det andra riket, skola, när de derstädes vidare försändas sjövägen, anses underkastade samma tull, som skulle hafva vid sjöväga införsel erlagts, härifrån likväl undanlagne jernvaror, som blifvit införda till Trondhjems och Tromsö stift, — under det deremot de Svenska kommitterade i lagförslaget intogo det stadgande, att varor, som antingen tullfritt eller mot half tull blifvit från ena till andra riket införda, skulle vid vidare fortskaffning sjö- eller landvågen från ytterligare tullafgifter befrias; att, enligt de Norrska kommitlerades förslag, vid landväga utförsel från det ena till det andra riket af varor, som i Sverige eller Norrige tillverkats, hvarken utförselspremie eller återbetalning af erlagd tull för de vid varornas tillverkning använda utländska råämnen skulle i nägotdera riket beviljas; då deremot, enligt de Svenske kommitterades mening, detta förbud skulle inskränkas till sådana tillverkningar, som fingo tullfritt införas i det andra riket; att de Svenska kommitterade, likasom i afseende å landväga införseln, jemväl för den sjöväga bibehöllo den vid 1825 års Förordning fogade förteckning öfver Svenska eller Norrska varor, som skulle ingå mot half tull; hvaremot pluraliteten af de Norrska ledamöterne ville ur denna förteckning utesluta raffineradt socker och sockersirap, samt en ledamot från Norrska sidan ansåg den sjöväga införseln mot half tull böra inskränkas till spanmål och fiskvaror af alla slag, laggoch boltenståfver, bottnar, tunnband, bandslakar, samt tran och späck. 4 Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse N:o 57.
hvad jag och mina vänner arbetat för att få det stycket gifvet; jag har haft för mig de förnämsta af våra litteratörer, sjelfva gräddan af Svenska Akademien LIDMAN. Men hur är det möjligt? har berömt och förordat stycket, men allt förgäfves. FASÂN. Åh, genom de nedrigaste intriger och ka baler; man har motarbetat mig, bedragit mig, gäc kat mig, man har insinuerat att pjesen inte kunde uppföras; säga det åt mig! jag har studerat dramatiken i trettio år, min herre, jag har alla effektscener, hvarje, såväl komisk som tragisk situation de ställen som ska applåderas. på mina fem fingrar, och jag kan på håret heräkna LIDMAN. Då är ni mer än menniska. sens uppförande till en ambitionssak, jag är trött att FASÂN. Men, ser ni, numera har jag gjort pje längre strida med okunniga Theaterdirektörer och inbilske skådespelare, jag ämnar företa mig något som Theatern, Djurgårds-theatern, jag trotsar alla theaterdirektioner i verlden... jag sätter upp pjesen sjelf. LIDMAN. Men har ni då någon trupp? ännu ingen vågat. Jag trotsar Kongl. Theatern, Mindre vara gentilt folk förstår ni, folk som jag kan ha heder af, hvad hufvudrollen eller Carl XII beträffar, så ämnar jag spela den sjelf. Ni tycker kanske att min figur inte passar? men det gör ingenting, man fäster sig inte vid sådant, alla store män ä' små, och var Carl XII en lång karl så var det FASÂN. Jag är på god väg att få, men det skall ett förbannadt misstag af naturen, ingenting annat. marck och henne har jag länge förgäfves letat, men nu, min herre, nu har jag också funnit henne. med salt vatten? De öfriga rollerna äro biroller utom Aurora Königs MAJORSKAN (utom theatern). Har ni baddat benen LIDMAN. Majorskan! FASÂN. Ah, det hade jag glömt! (kastar sig till baka i stolen). Tyst min herre, tyst! ni har mitt lif och min hemlighet i era händer, förråd mig inte! niska. LIDMAN (för sig).
Köredragandens i det k»>- regäende gjorda licinställan, numera till Vndra llukvudtiteln i lliks-8tatei» körllvttas. 8edan Vörediaganden inkör Kongl. Maj:t redogjort kör innelndlet ak den del utak 8tats-Lontorets underdäniga Oerättelse om 8tats-Verkets tillstånd ocl» keliok, som rörer Allmänna Il»drsgning8-8taten, erinrade Vöredraganden i saminaidiang lrärmed under«länigst, att Kongl. Maj:t, vid köredragning genom Kammar-Kxpeditionen ak 8t) relsens ökver Kängelser oclr Vrkets-iinättningar i Iliket, den 30 86^,ten»l)er 1837, i underdänigliet allätna skrikvelse, angående väckt kraga om de vid (iorrectionskuseu oell Vrliets-kängelserna anställde kjenLteinännens pensionsrätt, under »len 16 Vovemlrer sistlidet är, kunnit killigt, »tt dessa t jenstemän icke mä pä deras älclerdom sakna nöd torktig l-ergning oell, ak sädan orsak, i Väder yttrat 8ig vilja i »os Ilikets 8täncler vid instundande lliksdag köreslä, att de vid Vrkctsoell Korrections-inrättningarne r lliket anställde, med liestämda arkvoden kirsedde tjenstemän mä köikkiias kerättigacle, att, lika med ökriga 8tatens Kml»etsocl» tjenstemän oell under de i allmänliet i akseende pä älder oclr tjenstetid gällande köreskrikter, vid akgäng trän tjenste»» »ippköras L Vllinänna lnd»agi»ings-8taten, till åtnjutande LrV. ^V.o » N// ^ />/. /tropo^rtron It. >5/. /<?^o. 4 26 st' pension Litt gölopp, svurunde eino!.
Canzlioch BergsCollegierna ansågo förslaget odugligt, förmodeligen äfven af det skäl, att genom dess införande skulle alla Svenska Fabrikater, som icke mera befarade någon täflan, på en gång stegras i pris och aftaga i godhet; men Kammaroch CommerceGol - 314 Den 3o December f. m. legierna tillstyrkte bifall å Städernas ansökning. Frågan lärer livi lat oafgjord till 1739, då Rikets Ständer införde det Prohihitif-Systeme, sorn oafbrutet, mer och mindre, gjort Landets plåga till 1823 års Riksdag. Om Svenska Fabrikernas tillstånd under den närmaste tiden efter 1739, bar jag icke kunnat erhålla tilllorlitelig underrättelse, utom hvad YlleFabrikerne beträffar, vid hvilka, år 1742, 638 väfstolar sysselsatte 8,660 arbetare. Om denna fabrication, hvilken, i afseende på klädestillverkning, ännu till närvarande tid njuter ordet förbud till godo, derigenom afeller tilltagit, skall jag snart ytterligare utveckla Prohibitif-Systémets förnämsta följder hafva varit minskade Tullinkomster, hvilka stannat i lurendrejarens Cassa, sedan denne genom en med förbuden bifogad odugelig tullbevakning, kommit i tillfälle, att utveckla ett fullkomligt Lurendrejeri-Systémc, livars^omoralitet så hänfört lill brott, att banditer kunnat samlas, på en del af Rikets kuster, hvilka med väpnad hand dristat sig möta den efter år 1823 införda verksammare tullbevakningen. Jag frågar: bör ett Systéme fortsättas, hvarigenom äran skall förvisas från Svenska Nationen, och hvarigenom Svenska Fabrikerna icke kunna uppehållas, så framt ej Fabrikören genom orimliga priser skall beskatta medborgaren, och genom deltagande i lurcndreje - Den 3o December f. m. 315 rict söka ersättning för den förlast, sorn förorsakas genom den deraf hindrade fabricationens fortgång. Man klagar öfver Ständernas beslut 1823. Jag vädjar till det af BevillningsUtskottet till Ständerna inlemnade Betänkande.
I fråga om afgiften för bränvinsminutering, beror bestämmandet deraf på serskild behandling, i sammanhang med afgifterne för bränvins-bränningen; och som, i afseende på bevillningen af gästgifveriet föreskriften i Bevillnings-Stadgan, att de gästgifvaregårdar, hvilka endast kunna anses såsom skjutsombytningsställen, ega Taxeringsmännen, om sådant finnes skäligt, från all afgift lör näring och rörelse befria, blifvit af Utskottet uti dess förslag 27 § bibehållen oförändrad, så anser Utskottet sig endast böra sådant vördsamt anmäla. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr C. G. Rydin yrkat upphörande af de i 26 § Bevillnings-Förordningen stadgade afgifter vid gårdfarihandelsresor till Norrige, med 5 R:dr, och till utrikes ort, 30 R:dr, såsom både obillige och obehöflige, enär en gårdfarihandlande, sorn betalar bevillning för sin handel och vill besöka Brödra-Riket, ieke derför bör erlägga en ytterligare bevillnings-afgift, samt pass på utrikes ort aldrig begäres. På de af motionären anförde skäl, anser Utskottet sig böra i så måtto understödja motionen, att Utskottet tillstyrker upphörande af serskild afgift vid resor till Norrige, samt antagandet af den förändrade redaction, som Utskottet, med uteslutande af benämningen ”Skål-Vestgöthar”, såsom numera icke svarande mot gårdfarihandelsyrket, i 27 § under bokstafven G, föreslagit. För skärkarlar, strandsittare eller fiskare utan jordbruk, får Utskottet, med afseende på deras vilkor, tillstyrka den nedsättning i 3:dje, 4:de och 5:te classerne, som Utskottet i 27 § föreslagit.
Man har visserligen velat gifva det välmenta råd till sådana lånebehöfvande, att icke belåna, utan deremot försälja dessa som så öfverflödiga ansedda guldeller silfverpjeser, men förgäter dervid, att den mindre bemedlade bör anses berättigad att lika högt värdera bibehållandet af eganderåtten till sina få redharheter, som den förmögnare år mån om att bevara en dylik rått för sina betydligare egodelar. Om man skulle såga till den förmögne, men i tillfällig förlägenhet försatte mannen: “sälj ditt landställe, sälj din tafvelsamling, sälj allt hvad du eger, som icke tillskyndar dig rånteafkastning, huru stort värde du ån må sätta på allt detta och huru dyrbara de ån kunna vara för din trefnad!“ Skulle ej med skål tyckas, att ett sådant förslag vore högst besynnerligt och opåkalladt, helst en tillfällig förlägenhet borde kunna afhjelpas utan någon så störande åtgärd för det husliga lifvets behag ? De lysande ekonomiska förhållanden, som bländat vårt land, blefvo emellertid icke af varaktig natur. Redan under loppet af år 1856 började den metalliska valutan att, så till sågande, strömma ur Bankens hvalf; penningeförlågenheten ökades med hvarje dag, och innan 1857 års utgång hemsöktes det nyss förut för så blomstrande ansedda fäderneslandet af en fruktansvärd handelskris. De så plötsligt inträffade förändrade förhållandena, framkallade lika hastigt förändrade åsigter rörande Bankens åligganden. Bland andra åtgärder till afhjelpande af den snart sagdt allmänna förlägenheten, väcktes inom Banko-Utskottet det förslag, att den vid föregående riksdag indragna lånerörelsen emot pant af ädla metaller borde ånyo upplifvas. Förslaget omfattades till en början med särdeles värma och liflighet; men sedan den första förskräckelsen hunnit lägga sig, genom “Tolfmillionerlånets“ afslutande, tycktes mången liksom blygas öfver sin svaghet att kunna hafva velat återbetråda den bana, som med Riksbankens värdighet ansetts så föga förenlig.
— N:o 49 i anledning af Bonde Ståndets återremiss af Sammansatta Stats, Lagsamt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottets voterings-propositioner uti Memorialet N:o 42, angående åtgärders vidtagande för befrämjande af en förbättrad skogshushållning. XI. B. 151, 266. U. 288 303. E. 306. — N;0 53. i anledning af väckta motioner, angående förändrad organisation af Sveriges landtoch sjö-försvar. XI. B. 394. 399, 403. A. 410. — IS:o 54. i anledning af väckt motion om ersättning till öfverroterade hemman inom Kronobergs län. XI. B. 333, 360- A. 367, E. 429. —- S — 205 Stats-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden: — N:o 55. i anledning af väckt motion, angående förändring i roteringen vid Vestgöthe-Dahls regemente samt anslag af allmänna medel till hjelp för svaga rotar XI. C. 333, 360 A. 367. — N:o 58 i anledning af väckt motion om anvisande af en särskild fond för belåning af fabrikater och handtverks-produkter. XI. B. 418. 427, 430. A. 432 — N:o 59 i anledning af erhållna Sterremisser å Utlåtandet N:o 4, angående ordnandet af Pensions-väsendet. XI. B. 441.
Nlis 52 och 212, rör:de pnssevolance-afgiftens eftergifvande och ett motsvarande anslags uppförande på riksstaten samt BondeSt:s i sammanhang dermed gjorda inbjudning, så snart R. St:s beslut rör:de öfriga på ordin, riksstatens utgiftstitlar förekommande poster blifvit definitivt bestämda.” Stats - fi4 Den i5 Augusti f. m. Utsk:s utlåt. N:o 2i2 har 2:ne gånger blifvit bordlagdt, och föredragningen deraf andra gången olagligen uppskjuten till dess statsreglerm blifvit af Ståndet afgjord. Jag tror att betänk. j\7:o 2.12 ovillkorligen bör nu föredragas, och att dermed gruudlagsenligen icke kan uppskjutas. Iir Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr Rosenblads nyss upplästa förslag. Ropades starka ja, blandade med ett och annat nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna all ja öfverrösta! nej. Hr Munck af Rosen sch ö I d : Emot det af Ståndet fattade beslut reserverar jag mig såsom i högsta grad grundlagsvidrigt. Undert. R i d d. Se er et.: Då jag inför R. o. Ad. nu går att justera det prot.utdr., som angår Communications meddelande till de öfriga Stånden af Hr Ribbing?, förlidne plenum, afgifria reservation; får jag för Ståndet anmäla att Hr Ribbing till mig aflemnat ett sammandrag af det yttrande han då afgaf, med anhållan, att det malte blifva detta sammandrag af förenämnda yttrande, som skulle til! de öfriga Stånden afgå. Som detta sammandrag visserligen i hufvudsaken öfveiensslämmer med det yttrande, som afgifvits, men till ordalagen är dermed olika, så anser jag mig icke kunna detsamma till de öfriga Stånden afsända, innan det för R. o. Ad. blifvit uppläst. Undert.
Under sin språngmarsch faller hon tvänne resor, men står åter upp — utan att skrika, hvilket ännu mer styrker mig i min förmodan, att hon är en liten stoisk kinesisk prinsessa, upphöjd öfver all feg klagan. Min väg för mig längre fram på dagen nedåt Skeppsbrokaj en till. Icke spår af idyll! Endast lifvets hårda och tunga prosa! Merkurius, köpmännens gud, har hopkallat sitt brokiga garde här: trygga skeppare med röda ansikten, rastlösa, nervösa agenter, matroser med snuggan i mun och bokhållare med pennan bak örat, sotiga kolbärare och spejande stadsbud, flitigt brådskande schåare och lazzaronartade, J u v e l e r a r e K. A N D E R 1 JakODStorg 1 S O N 1895 halffulla schåare, pigor med paketer och bönder med kalf hudar, rynkiga apelsingummor och sött leende frälsningssoldater — alla göra de geschäft — eller nöja sig, helt anspråkslöst, med att se andra göra det! Såsom rättvisans symbol midt i denna vanskliga mängd och detta oroliga virrvarr tronar, oåtkomligt lugn och lugnande, en poliskonstapel af den ståtliga stockhomiscerten (för att tala sjöspråk vid hamnen! ): smärt, stark figur, tadelfria, blonda mustascher och officers-putsad uniform. Hela sceneriet bär prosans prägel; visserligen en vacker, nyansfull prosa, men af idyll icke ett spår. Dock j o! Gå blott några steg till, och du är inne i en idyll! Ett dussin säckar kol ha lagts upp på en hög plankor, och på detta improviserade kastell har en hel besättning af små magra trasvargar från » Söder » tågat in. Barbenta, smutsiga, knappt mer än halfklädda, med de mest bisarra hufvudbonader — från den lågkulliga » knallhatts » mössan till det urblekta fragmentet af en slokig filthatt —; men på samma gång också solbrända, glada och skrikande af lekens jubel så, som endast en liten barfota trasvarg kan skrika, då han får rasa fritt med ett dussin herrar kolleger. Hvad deras lek heter, vet jag icke.
Ridderskapets och Adelns pröfning underställas, innan den vid Riksdagens början vanliga reglering i afseende å antalet af och aflöningen för RiksStåndens samt Utskottens CanzliBetjening blifver bestämd, har Utskottet deraf funnit sig föranleda att taga ifrågavarande ämne uti serskildt öfvervägande, dervid Utskottet, med åberopande af de skäl RiddarhusDirectionen här ofvan anfört, vördsamt tillstyrker, att Riksdagsarfvodet för RiddarhusFiscalen, en Tjensteman, som under Riksdag är oumbärlig i anseende till ordningen för Ridderskapets och Adelns representation och dess betydligt större personal än de öfrige 3:ne RiksStåndens, måtte från och med innevarande Riksdag och framgent alltid af Statsmedlen utgå; desto hel - Den 17 December f. m. 65 häldre som Statsverket icke är betungadt med någon slags utgift för underhållet af Ridderskapets och Adelns samlingsrum, hvilket deremot af Ståndets enskilta Gassa bestrides. Hvilket dock allt till Höglofl. Ridderskapets oell Adelns vidare ompröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 3 December 1828. På Höglofl. RiddarhusUtskottets vägnar Carl Mörner. W. F. Dalman. Lades på bordet. Föredrogs ånyo Herr Crusenstolpesj Magnus Jacobf den 4 dennes f. im på bordet lagde Motion, angående Stämpelafgift och rättighet till sändning på Posten utan serskild betalning för hvilka tryckta skrifter som helst. r Herr Riben, Carl Wilhelm: Då Herr Crusenstolpes Motion om portofrihet för Böcker och tryckta skrifteri i allmänhet mot stämpelafgift, i likhet med hvad för Tidningar är stadgadt, nu går till Utskottet, anhåller jag få beledsaga den med uå gra erinringar. Jag delar den värde Ledamotens nit för beredande af möjligheten att mellan aflägsna orter inom Landet öppna communicalion för Böcker och Paketer. Stora svårigheter hafva förefunnits, finnas 6 H. 5 GG Den 17 December f. m.