Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
''Kö pe-, Bytesoch Gåfvobref om skepp, fartyg och båtar af öfver 10 lästers drägt, äfvensom köpeafhandlingar om andra lösören, hvilka i Säljarens vård qvarstanna, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper &c.”; samt Preste-Ståndet med den förändring, att näst efter ordet ”lösören’’ skulle tilläggas: hvilka i Säljarens värd qvarstanna. Då den af Ridderskapet och Adeln beslutade redaction synes ega ostridigt företräde framför både Utskottets förslag och den lydelse PresteStåndet antagit, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, sorn i hufvudsaken fattat enahanda beslut, malte antaga den af Ridderskapet och Adeln beslutade redactions förändring i 7 §. 4 mom. 2 punkten. I fråga om tariffen öfver vexlars chartering, har Utskottets förslag, så väl i Bet. N:o 13 som Utlåtandet N:o 29, blifvit af samtlige Riks-Stånden godkändt, med allenast den af Borgare-Ståndet beslutade förändring, att i stället för rubriken ”Grob-, Liibsk och Holsteinsk Courant R:dr” skulle införas denna rubrik: ”Preussiskt-, Hamburgisktoch Lubskt Courant samt Schleswigskt-Holsteinskt, Grob. Courant.” För den händelse, alt Borgare-Ståndet vidblifver detta sitt beslut, föreslår Utskottet följande voteringsproposition: 12:o. Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3i. 17 12:o. Den, sora vill, atl rubriken till andra afdelningen af den i 7 §. 7 momentet befintliga tariff öfver vexlars cbartering, skall hafva denna af Utskottet föreslagna och utaf 3:ne Riks-Stånd godkända lydelse, ”Grob. Liibsk och Holsteinsk Courant R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner
Raab uti sin reservation afgifvit, ega ett väsendtligt företräde. Ilan säger nemi.: ”Har gästgifvare å landet upsagl eller förverkat sin rättighet till bränvins utskänkning, må densamma icke kunna för gästgifveriet åter förvärfvas, så länge det af samma person innehafves. Upsägning, som sålunda skett, må dock icke utgöra hinder att förvärfva rättighet till bränvins utskänkning, på sätt i 14:de §:n omförmäles”. Jag tillstyrker så mycket heldre antagande utaf denna redaktion af §:n, som hända kan, att gästgifveriets egare till en annan person utarrenderar detsamma med åtföljande skyldighet och rättighet att hålla spritdrycker resande till handa. Om det nu händer, att denna arrendator genom hvarjehanda ofog förverkar den rättighet han sålunda innehar, kan det då vara med rättvisa förenligt, att stadga den påföljd, att gästgifveriet, då det återgår till sin rätta egare, skall för alltid hafva förlorat denna rättighet, utan att dess egare varit det aldra minsta förvållande till den svåra påföljd honom drabbat och hvarigenom hans egendom blifvit till sitt värde icke obetydligt förminskad? På grund af dessa skäl vågar jag uprepa milt tillstyrkande, att Frih. Raabs förslag till 2:dra mom. af 19:de §:n måtte antagas. Hr Adelborg, Anders Otto: Om egaren till ett hemman vill för everdeliga tider tillförbinda della hemman något onus, kan man enl. vår lag förneka honom sådant? Har man hittills sökt att göra del? Nej! det finues en mängd hemman, i hvilka inteckningar äro gjorda, hvaraf räntan är anslagen till förmån för skolor och andra inrättningar, och detta sätt att för evärdeliga tider disponera en viss inkomst till något godt ändamål har hittills öfverallt blifvit följdt.
Tolf motionärer, nemligen vice Talemannen Svartling, Lars Mattsson från Upsala län, Anders Nilsson från Hallands län, Gustaf Nilsson från Calmare län, Erik Larsson från Stora Kopparbergs län, A. Sandstedt från Jönköpings län, E. Falk från Skaraborgs län, Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, Jöns Pehrsson och Håkan Pettersson från Blekinge, Anders Pehrsson från Östergöthland och Mauritz Sahlén från Wester Norrlands län, hafva velat, att ängeller konstbränneri måtte alldeles förbjudas, och den ene, Mauritz Sahlén, att all bränning till afsalu måtte upphöra. Uti en motion af Pehr Mattsson från Wester Norrlands län framställes den tanke, att husbehofs-bränneri med 10 till 20 kannors panna måtte, för 6 månaders bränning, skatta 2 rdr banko, men konstbränneri efter 16 sk. för tillverkad kanna; uti Ola Pehrssons från Blekinge och Anders Pehrssons från Östergöthland motioner, att skatten å enkel redskap förblifver så som nu; uti en af J. Lekberg från Örebro län, att husbehofsbränning måtte blifva skattefri, men l rdr betalas för kannan bränvin, tillverkadt med konst-apparat; uti en af vice Talemannen Svartling, att skatten bör höjas med 50 procent, och i en af f. d. vice Taleman Pehr Eriksson från Wermlands län, alt skatten å bränvins tillverkning med eld-redskap bör höjas med 100 och för den med ångredskap 200 procent. Högre skatt har af Nils Andersson från Christianstads län blifvit yrkad för bränvins tillverkande af säd än af andra ämnen. De, som icke ansett olika skatt böra läggas å bränvin tillverkadt med olika redskap eller af olika ämnen, hafva i allmänhet ändock velat höja densamma: Nils Svensson från Blekinge lån och Mauritz Sahlén från Wester Norrlands län till 4 sk., Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län lill 6 å 8 sk., Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Nils Nilsson från Wermland och Nils Larsson från Jemtland till 24 sk., Olof Pehrsson från Westerbottens län till 1 rdr.
Nåder uppmana vederbörande föryttrare af sådane varor, att, då de stycketals vilja dem försälja, lägga dem lag vis, på lika sätt som kläden, i stället för rullar, hvilka, då de icke hastigt kunna till sin beskaffenhet af köparen undersökas, derföre ej sällan af honom missbjudas, ofta till gifven förlust för säljaren, då denna är angelägen att varan afyttra, hvarjemte Kongl. Maj:t i sammanhang härmed torde täckas erinra om allvarlig efterlefnad och noggrann tillämpning af Kongl. Påbudet den 2 Nov. Bcsv. och Occon. Utsk. 175^, angående skjortväf, foderväf och buldan, som till salu förfärdigas. Utskottet har således afstyrkt motionen om Helsinge-Buldans stämpling, men föreslagit vidtagande åtgärd att, jemte efterlefnad af Kongl. Påbudet d. 2 Nov. 1707, så väl Helsinge-Buldan, sorn andra sådane varor, då de styckevis vilja försäljas, må hellre läggas i lag, än, såsom hittills skett, i rullar; hvilket dock vördsamt underställes Rikets llöglofl. Ständers pröfning. Stockholm den 1 g Januarii 183g. N:o 47» Utlåtande, i anledning af väckt fråga om nya Evangelii-Boks förslagets antagande, samt om fri tryckning af de vid berörde förslag fogade Bönerne. (jenom Protocolls-Uldrag af den 22 sistlidne December, har det Högvördige Preste-Ståndet till detta Utskott remitterat ett af Ilcrr 3o Betv, och Oecon. Utsk. Bet.cU N.o 4~j Contracts-Prosten Östberg till Ståndet ingifvet Memorial, med hemställan, att det med så prisvärd skicklighet och så ädelt nit. författade nya Evangelii-Boks-Förslaget, hvars allmänna antagande blef vid sistförflutne Riksdag uppskjutet, måtte nu, efter 5 års förlopp, åter framträda i dagsljuset, och blifva ett föremål för Rikets Högloflige Ständers förnyade undersökningar.
Ständer vid beviljande af anslaget för kanaliseringen af Hedens och Ede forssarne, hvilket anslag utan tvifvel blefve högst otillräckligt för verkställande af detta med betydliga både svårigheter och kostnader förenade arbete, fästat det vilkor, att bolaget skulle helt och hållet på egen bekostnad tillika anlägga en omkring 9' mil lång jernväg emellan Gellivara malmfält och Luleå eif, Rikets Ständer måste antagas hafva velat i sådant afseende förunna bolaget samma fördelar, som varit tillförsäkrade det bolag, hvilket år 1859 erbjudit sig att utföra den då tillämnade jernvägsanläggningen från Gellivara till Bottniska viken, så mycket heldre, som de nu beslutade kommunikationslederna ©tvifvelaktigt voro för det allmänna af vida större vigt och fördel än ensamt den förut ifrågasatta längre jernvägen, samt att det hos Kongl. Maj:t företedda, af Kapitenen R. Schough den 10 April 1862 uppgjorda kostnadsförslag för ifrågavarande jernväg, i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed densamma enligt Kongl. Maj:ts beslut borde anläggas, icke upptoge några utgifter vare sig för inköp från Kronans skogar af virke till vägens anläggning, för grustägt, m. m., eller för expropriation af den Kronans mark, hvaröfver vägen skulle få sin rigtning; Och hafva på grund häraf ombuden dels förnyat den förut å bolagets vägnar framställda begäran att till jernvägsanläggningen få under nödig kontroll från Kronans närmast tillstötande allmänningstrakter kostnadsfritt hemta erforderligt virke, dels ock anhållit att få likaledes utan afgift begagna på Kronans mark belägna kalkoch stenbrott jemte grustägt äfvensom att Kongl. Majit täcktes, om så ansåges nödigt, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om kostnadsfri upplåtelse till bolaget af den Kronans jord, som jernvägen komme att genomlöpa. Efter inhemtande af Kammar-kollegii den 16 nästlidne Maj afgifna underdåniga utlåtande, har Kongl.
Hon sade: Så sant som Herren din Gud lefver, jag hafver intet bröd, utan en hand full af mjöl uti skäppone, och litet oljo i krukone; och si, jag hafver hemtat ett trä eller tu; och går bort att reda det till, mig och minom son, att vi måge äta och dö; Elia sade till henne: Frukta dig intet; gack åstad, och gör såsom du sagt hafver; dock gör mig först ett litet bröd deraf, och bär mig det hitut; men dig och dinom son skall du ock så sedan göra. Ty så säger Herren Israels Gud, att mjölet i skäppone skall icke varda uttärdt, och oljan i krukone skall icke förminskas, intill den dag Herren låter regna på jordena. Hon gick åstad, och gjorde såsom Elia sagt hade. Och han åt; och hon desslikes, och hennes hus, en tid lång. Och vardt mjölet icke uttärdt i skäppone; och icke heller förminskades oljan i krukone, efter Herrans ord, som han genom Elia sagt hade. Sedan detta skedt var, vardt qvinnones, hans värdinnos, son krank; och hans krankhet vardt så stark, att ingen ande var mer uti honom. Och hon sade till Elia: Hvad hafver jag med dig göra, du Guds man? Du äst ingången till mig, att mina missgerningar skulle ihågkommas, och min son dräpas. Han sade till henne: Få mig din son hit. Och han tog honom utu hennes sköte, och gick upp i salen, der han vistades, och lade honom på sina säng; Och ropade till Herran, och sade: Herre, min Gud, hafver du ock så illa gjort emot denna enkona, som jag gäster när, att du dräper hennes, son? Och han räckte sig ut öfver pilten i tre gånger, och ropade till Herran, och sade: Herre min Gud, låt denna piltens själ åter komma i honom. Och Herren hörde Elia röst; och piltens själ kom igen till honom, och han fick lif. Och Elia tog pilten, och bar honom neder utaf salen i huset, och fick honom hans moder, och sade: Si der, din son, lefver.
I anledning af det förra, som angår den fria Bränvinsbränningen, lärer tillåtas mig anmärka, att det har ingen gemenskap med Grundlagen, att hvad behofvet af Ständers sammankallande för detta ändamål beträffar, är dermed intet annat förhållande än med hvarje annat Ständers beslut, som icke utan Ständers medverkan kan häfvas. Felet åter, som ej tillhörde Grundlagen, var endast, att Ständerna någonsin fattat det beslut att Bränvinstillverkningen ej skulle, vid inträffande sädesbrist, kunna inställas. Hvad åter det sednare exemplet angår, så bevisar hvad som skedt i detta afseende, att sådane ämnen, hvilka egentligen icke äro Lagfrågor, men Förvaltnings mått och steg, och förutsätta ett verkeligt behof, altid komma att rättas efter de fordringar, som Samhällets väl kräfver. När Riksens Ständer nyttjade sin rätt, att i öfverensstämmelse med Konungen, om Riks-Styrelsen, i händelse af Dess sjuklighet, förordna, och att dermed förena en annan underdånig önskan, om Thronföljarens deltagande i densamma, Den 7 Augusti 1812 375 gjorde de egenteligen ingen förändring i Grundlagen, de sörjde endast för möjliga händelser och närvarande behof. Helt annat hade förhållandet varit, om den värde Författaren till Memorialet, emot Grundlagens föreskrift, föresatt sig att ifrån sin Bänk inför Ståndet uppläsa sitt Memorial. Landt-Marskalken hade då, enligt sin ed, nödgats vägra honom ordet, och då först hade förslaget fått den revolutionaira form, hvarföre det nu vore högst orättvist att beskylla det. Den värde författaren lärer icke heller vägra att erkänna, att det är ej blott ovissheten om bifall, men agtningen för Lagen, som kräfver dess iagttagande; emedan om Individuen kan sätta sig öfver densamma, gifves ej mera hvarken ordning eller säkerhet. Af dessa skäl, af behofvet af Lagens varagtighet för dess kraft, och af Samhällets fördel deraf, kan jag, för min del, icke tillstyrka någon förändring i 81 § af RegeringsFormen. I anseende till hvad den värde Författaren anfört om för vidlyftiga utanverk i vår RegeringsForm, så medgifver jag alt för gerna att några af dess stadganden kunna synas nog
FRU BARK (kommer). LISSI. så så jag förstår honom inte han gör mig bara de förskräckligaste beskyllningar FRU BARK. inte för mycket pocka på sin rätt man skall inte sätta mannens tålamod på ett alt för hårdt prof. LISSI. vill drifva mig till att förgå mig mot honom för att WILHELM. stor skarpsinnighet. Berta skulle inte så missförstått mig. Lissi har just aldrig varit utrustad med särdeles Men det är just det han ville, tror jag. Han Kära barn, jag sade dig ju det. En hustru skall Jag tror Wilhelm har blifvit tokig han talar Det är ja, jag vill inte uttala ordet. Men han sedan skall få en anledning att öfverge mig. LISSI. ger har du inte sagt till mig, att du var glad, att jag mer värde på min kvinlighet än på Bertas hufvud. WILHELM. liten hustru och jag ville visst inte byta. (SmeJa det är sant du är en söt och kvinlig Nu förebrår han mig det också! Hur många gån inte var som Berta och att du satte tusen gånger ker henne.) Vore Berta min hustru, så skulle hon tvinga mig att bli en annan människa jag vet inte hvilka ansträngningar, jag inte skulle kunna göra, hällre än att utsätta mig för hennes förakt och stärkande dryck men min lilla hustru hör en sådan qvinnas förakt, det är en bitter, men sund lyckligtvis inte till den sortens kvinnor hon är sant kvinlig och tillåter mig att glida utföre så mycket jag vill det är ju mycket trefligare och gör lifvet sanna kvinligheten! (Omfamnar henne.) LISSI. Det är mycket elakt af dig att gifva det en sådan vändning! Om du inte har så mycken rättskänsla, att inte hjälpa, om jag hade aldrig så stora fordringar. WILHELM. bli vår lösen. Nej, det är rätt inga fordringar det skall Full frihet inte sant? Det vill bra mycket lättare och angenämare ja, lefve den du vet, hvad du är skyldig din hustru, så skulle det väl säga för mig inte för dig, naturligtvis det vore att vända upp och ned på verlden. LISSI. där gäckande ton? Är det tacken för att jag håller af dig och vill förlåta och glömma all den sorg, du gjort mig.
DEN OKÄNDE En olycka för Er, och för mig. DAMEN. Och detta vet Ni? Ja, om jag sitter här och skrifver i sanden eller annorstädes Se der! Det är eget att jag inte kan öppna munnen och säga TILL DAMASKUS - DEN OKÄNDE. är en Mandragora. Enligt symboliken betyder den elakhet och förtal, men i medicinen har den förr botat galenskap. Vill Ni ge mig den? DAMEN (hesiterar). Som medicin då? DEN OKÄNDE. Naturligtvis! Har Ni läst mina skrifter? DAMEN. uppfostran till frihet och tro på menniskorätt och menniskovärde! DEN OKÄNDE. Då har Ni ej läst de sista böckerna... DAMEN. om dem! Nej, och om de ej äro lika de första, så vill jag aldrig veta Ni vet ju att jag läst dem, att jag har Er att tacka för min Ja! Och jag vet dessutom att den julros Ni bär der på bröstet AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. en bok af mig. Det är väl! Och låt mig få Ert löfte att Ni aldrig mer öppnar - DAMEN. Låt mig tänka efter först! Ja, det lofvar jag! DEN OKÄNDE. när nyfikenheten narrade henne att öppna det förbjudna rummet... DAMEN. märker Ni ej huru Ni redan för länge sedan glömt att jag är gift, att min man är läkare, och att han är Er beundrare, så att hans hus står Er öppet när Ni önskar vara välkommen? DEN OKÄNDE. det ur mitt minne att det upphört ega verklighet för mig. DAMEN Efter så är, vill Ni följa mig till mitt hem denna afton? DEN OKÄNDE. Nej! Men vill Ni följa mig? DAMEN Hvart? Jag har gjort allt för att glömma detta, och har så utplånat Märker Ni hur redan era anspråk äro en Blåskäggs? Och Väl! Men bryt icke detta löfte! Erinra Er Blåskäggs hustru TILL DAMASKUS - DEN OKÄNDE. kappsäck; pengar har jag någon gång, men sällan det är det begärt det nog starkt. Ut i verlden, hvart som helst. Hem har jag intet, bara en AUGUST STRINDBERG enda lifvet envisas att ej vilja ge mig, kanske derför att jag icke
Redan länge har den upplyftare allmänheten i detta hänseende låtit höra blott en enda röst, förtrytelsens och harmens öfver de tusende exempel af Lagbrott och moraliskt förderf, af chicaner och variationer, som endast kunna hafva sin grund i Tullinrättningens närvarande beskaffenhet, och de mångfaldiga frestelser till försnillning, som denna beskaffenhet medförer. Också har Hans Majit Konungen, erkännande, att Styrelsen hemtar sin förnämsta styrka i Nationalviljan, långt för detta insett behofvet af Tullverkets förändrade organisation, och Riksens Ständer hafva under 2‘.ne förflutne Riksdagar yttrat sin öfvertygelse, att denna reform vöre af allmänna rösten länge påkallad. Den torde således icke eller hafva uteblifvit, om Rikets Ständer btjldmdt föreslagit hufvudgrunderne för den önskade refformen. Dm 12 Martii, Redan år 18 U, författade Assessoren Bodell, som då biträdde Comitéen för granskning af Tull-Lagarne, ett utkast till Reglemente för Tullverkets Embetsoch Tjenstemän, i stället för det odugligt befundna af år 1724. Han lät med Comitéens samtycke trycka första delen deraf. Den förföljelse han derföre skall lidit af personer hvilkas intresse ej öfverensstämde med Reformen, lärer varit orsaken, att han ej fortsatt detta Arbete. Och då under de sedan förflutne 8 år, något Reglemente, mig vetterligen, icke blifvit kungjordt; hemställer jag, om man ej hos Kongl. Maj:t borde i underdånighet anhålla, att Hans Maj:t täcktes nådigst uppdraga åt en eller flera dertill skicklige personer författande af ett sådant Reglemente, lämpadt efter tidens upplysning och kraf. Öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln delar det allmänna tänkesättet i detta afseende; skall jag med ledning af hvad CantzlieRådet v. Hartmansdorff, ÖfversteLieutenant Blomstedt och Assessoren Bodell i ämnet officielt yttrat, försöka att göra Tullverkets närvarande brister åskådliga, för att derigenom bana vägen till framställandet af hufvudgrunden hvarpå jag anser Reformen böra fotas.
Ad. uti sisth plenum den 3 Maj f. m. företagna val till utseende af suppleanter för Ståndets fullmäktige i R. St:s Bank, har N:o 2807. Hr af Tuneld, C. E., dertill blifvit utsedd. 70 §:n Riksd.Ordn. säger: ”Till fullmäktige för ett Stånd i Banken och Riksg.cont. samt till revisorer öfver Statsverket, Banken och Riksg.cont. skola ej andre väljas, än sådane af Ståndets ledamöter, hvilka kunna i detsamma vara riksdagsmän och ledamöter af Utskott. Ej heller må dertill utses någon person, sorn, vid ett elleiflera af dessa verk, är redovisande, njuter lön eller annan i n k o 111 s t.” Hr af Tuneld är såsom statscommissarie redovisande uti Stats-cont., således vid ett af de i nu citerade 70 §:n af Riksd.Ordn. nämnda verk; alltså lärer Hr af Tuneld icke, i öfverensstämmelse med grundlagens i 70 §:n af Riksd.Ordn. ordalydelse, vara competent att inträda såsom R. o. Ad:s fullmäktig i hanken. Det hade visserligen varit det rätta, att vid valsedlarnes granskande denna omständighet blifvit anmärkt och de sedlar casserade, hvarpå man föreslagit en person att inträda såsom fullmäktig i R. St:s Bank, hvilken, i och för sin befattnings skull, enligt grundlagens uttryckliga föreskrift icke får dertill utses. Så erinrar jag mig att det tillgick vid denna riksdag vid valet till Riddarhusdirection , då ett stort antal, jag tror 29 valsedlar casserades, emedan man mot lydelsen af 37 §:n Ridd.Ordn. på deni föreslagit en fullmäktig uti Riksg.cont. N:o 100 Hr Uggla, G. G. Men troligen har vid det sist företagna valet lill suppleant för R. o. Ad:s fullmäktige i R.
Men om det finnes angeläget att medelst återhållande af hvarje driffjäder till utmärkelse i samhället qväfva den slags ärelystnad, som eldar och härdar till ansträngningar för allmänt gagn, — om det må anses för en straffvärd fåfänglighet att emottaga offentliga utmärkelsebevis, — hvarför gäller detta då icke äfven ordenstecken, belöningsmedaljer, doktorshattar, Akademiernas mentions honorables, häradsdomare-titlar, o. s. v.? Dock •— saken har ännu en allvarsammare sida. Här är fråga om ett kronans prarogatif. Det beror af Konungen, om eller i hvad mån Han vill begagna det; men att Han eger det, lider ingen gensägelse. Må man icke invända att begagnandet af ifrågavarande belöningsmedel kan urarta, att bruket kan blifva missbruk. Utöfvandet af Rikets Ständers beskattningsrätt kan äfven urarta, men möjligheten deraf skulle icke kunna rättfärdiga ett försök af regeringsmagten att egenmägtigt uppställa ett korrektif deremot; och jag kan från samma synpunkt icke heller för min del vilja inrymma åt den andra statsmakten någon behörighet alt vidtaga åtgärder, det må vara genom beskattning eller annorledes, hvarmedelst kronans prserogativer förtrampas eller lida intrång.” Häruti instämde biskopen Bruhn och prosten Nibelius. Af komminister Hallén: ”Emot Höglofl. Utskottets beslut, hvarigenom Herr Friherre Fredr. Ridderstolpes motion, angående framflyttning af tiden för uppbördsböckernas inlemmande å landskontoren, får jag mig reservera, på grund att, då bevillningsstadgan föreskrifver, att ordinarie ränta samt afradsoch kronotiondespanmål skola uti uppbördsböckerna debiteras, samt markegångssättningarne för länen vanligtvis ej ske förrän uti början af November månad och då dertill kommer, att äu ytterligare omkring trenne veckor åtgå, innan Kongl.
Denne Sekreterare har derjemte åtskilliga åligganden (se t. ex. 12 Mom. i 11 §,), hvilka visa sig mera passande Chefen än honom. Sedan förete sig de särskildta sju Afdelningarne med sina särskilta Chefer och många underlydande Tjenstemän, uppgående nu samtlige till det betydliga antalet af g/\ Ordinarier, utom 7 Kassaskrifvare och 5 Konstidkare, samt en vaklbetjening af 29 personer. Jag vet visserligen, att sedan i834 års Riksdag, samt till följd af den förändrade organisationen, den aflönla personalen vid Banko-verket blifvit betydligen förminskad; men då jag erkänner detta, kan jag dock icke anse denna förminskning hafva sträckt sig så långt, den bort och kunnat. Granskar man nemligen göromålen inom de särskildta Afdelningarne, efter den ledning, ofvannämnde Ordningsoch Tjenstgörings-stadga gifver, så visar det sig för ett profant öga, såsom ej mindre en eller annan af Chefsbefattningarne inom Banken, (exempelvis den för Controlloch Revisions-Afdelningn, samt den för Bokslutsoch Ekonomie-Åfdelningen) än äfven åtskillige af de biträdande Commissariernes göromål skulle vara af den natur, att de lämpligen kunde och borde bestridas af Kamererare; en del om ej de fleste Kamereraretjensterna (exempelvis i Låne-Afdelningen, i Controlloch Revisions-afdel - 4 Banco-Utskoltets Utlåtande, N:o 26. ningen m. fl.) kunde förvandlas till Bokhållare-tjenster; samt slutligen många Bokhållare-sysslor kunde lika väl skötas af Contoirs-skrifvare. Huruvida antalet af dessa lägre Tjenstemän är större än behofvet kräfver, är för mig omöjligt bedöma utan en närmare speciel kännedom af göromålens mängd; likväl förefaller det mig, såsom skulle dels en Fiscals tjenst, dels en och annan Bokhållare-syssla vara obehöflig.