Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1837, genom en inträffad eldsvåda inom några timmar till sin betydligaste del förvandlats till en ruin, staden Wexiö i allo måtte få tillgodonjuta de förmoner, som Bevillnings-Utskottet uti förutnämnde 149 § för Staden Borås föreslagit; dock med den förändring, att bevillning för borgerlig rörelse må bestämmas att utgå med hälften i stället för ~:delar af hvad för släderne utaf den dass, hvartill Wexiö hörer, blifvit stadgadt. Yid pröfningen af hvad sålunda blifvit anfördt och yrkadt, har Utskottet inhemtat, att staden Wexiö, efter ofvanberörde timade olyckshändelse, genom enskildas bidrag erhållit ett betydligt understöd, som för flere af de invånare, hvilka genom eldsvåda lidit förluster, varit tillräckligt alt desamma godtgöra; hvarförutan staden af allmänna medel bekommit ett räntefritt lån, då staden Borås deremot icke fått emottaga några så betydliga enskilda bidrag, och för erhållet lån af Staten måst er - Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N\o 26. 3 lägga ränta; i följd hvaraf Utskottet icke anser samma skäl till lindring uti bevillning för staden Wexiö sorn för Borås vara för handen; och då dessutom blott en del af staden Wexiö nedbrunnit, samt staden nu mera kan anses vara i samma välstånd, som före den inträffade eldsvådan, för hvilken öfvertygelse Utskottet jemväl hemtat stöd deraf, att Herr Hammar uti motionen icke ens uppgifvit, än mindre på något sätt visat sig erhållit uppdrag att den sökte lindringen begära, utan allenast, med anledning af den för Borås föreslagne befrielse, samma begäran framställt, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å Herr Hammars ifrågavarande motion. Stockholm den 20 Aug. 1840. Anti. till Exp. Utsk. d. 24 Aug., kl. 11 f. m.
Motionären åsyftar således ett mål alldeles motsatt det, som förra gången gjordes gällande. Huru stort är det utrymme som derigenom skulle förloras? En sakkunnig man har sagt mig att omkring af läktaren skulle för allmänheten borttagas genom en ny trappas öppnande, och afstängningen af vissa platser, som för del mesta komme ali stå tomma. Den 4 December. 123 Hvad nu beträffar oss, som silla bär boria och icke hafva tillfälle alt, såsom de, der intaga Gr. och Frih. samt de främre Adliga bänkarne, begagna oss af den stora gången för att komma till våra platser, så är den lilla smola trappan som nu finnes för oss, vid den mörka gången, redan för trång. Hvad skulle bon icke blifva, om vi nödgades dela benne med främmande. Hade motionären befunnit sig här bland oss, i st. f. der framme, så bade lian förmodligen insett de svårigheter, som möta för utförandet af hans förslag, och bland hvilka ökadi buller i trappgången äfven är en. Jag hoppas att Ridd.Ulsk. likasom R. o. Ad., icke matte fästa något afseende på denna motion, och önskar alt vi måtte fä komma ifrån densamma till sysselsättning med vigtigare ärenden. Frih. Cederström, Jacob: För nain del kan jag icke instämma uti de anmärkn:r Hr von Hartmansdorff 1111 har framställt emot den väckta motionen att upplåta den trappgång lill läktaren, som redan finnes på högra sidan af Riddarhussalen, lill en särskild uppgång för Diplomatiska Corpsen samt för de raedlemmmar af Statsrådet och andra högre embetsmän, sorn icke hafva säte oell stämma på Riddarhuset såsom ledamöter af detta Stånd. Ty ehuru för desse personer hittills varit afsatta platser pä läktaren, dertill de erhålla biljetter gällande för hela riksdagen, har det dock ofta varit svårt, ja nära nog omöjligt för dem alt komma till sina platser, då dessa personer — hvilka icke alltid haft tid all infinna sig bland de förste — kommit något sednare efter det den öfriga delen af läktaren blifvit uppfylld.
J35* ^råfnings-Commitfeen, forn dger att bdlla fna åfraerläggringar inom gutna bårrar, fammantrdber d tib ocb ort, forn af konungens S3efallningSSafroanbe utfäfteS, meb iafttaganbe af $roä mänabers rdb» rum ifrdn bet Saperingarne blifroit fulldnbabe, pd bet befrodr fifroer beraS dfgdrber emd Funna ber anforaS d ben tib, forn bär frambeleS fåreffrifroeS. $r konungens 23efallningsf)afroanbe af förfall ginbrab, att i CommitteenS gåromäl beltaga, anmdle bet i unberbänigSet f;oé d?o* nungen, fem, fd roiba bet anmälbta fårfallet gobfdnneS, Idrer täcfas en annan örbforanbe i Stäter fororbna, men (falle fårfallet intrdffa fd ndra tiben får fpråfningS.SommitteenS fammantvdbe, att ett gift fdrffilbt fårorbnanbe icfe binner att anfomma, fammantrdbe Committeen unber
I följd af härå erhållen nådig remiss, hafva Kongl. Krigsoch Kammarkollegierna, efter det Chefs-embetet vid Dalregementet äfvensom samma regementes Lönings-direktion samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län blifvit hörde, under den 16 Augusti sistlidet år afgifvit gemensamt under Bih. till IL St.
Jag tillåter mig också tro att huru än det af Hr von Hartmansdorff sä strängt fördömda barnet kan komma att gestalta sig i framtiden, det likväl alltid skall både i inre lifskraft och i normal yttre bildning fullkomligen uthärda en täflan med det af Hr von Hartmansdorff specielt omhuldade. Men härmed må för närvar, vara huru som helst, så synes mig det nu ifrågavar. förslaget, som afser att bibehålla R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt och att i stället inskränka densamma genom en viss census jemte åtskilliga andra bestämmelser, vara så litet förenligt med någotdera af de förutnämda förslagen, att det än mindre lärer kunna hafva något, hopp, alt blifva långlifvadt, i - Den 14 Juni e. m. 91 synnerhet som det innebär en motsägelse emot sin egen princip. Det ligger nemligen i sakens natur, att om man förutsätter, det R. o. Ad. skall komma att fortfarande bestå såsom ett särskildt Stånd, eller att, såsom en serskild klass, ingå i representationen, sjelfva grunden för en sådan Adelns representationsrätt måste ligga i blotta egenskapen af att vara Adelsman, utan all annan qualification. Vill man således bibehålla denna princip, så kan man visserligen inskränka antalet af R. o. Ad:s representanter, genom att borttaga sjelfskrifvenheten och i stället grunda R. o. Ad:s representation pä val, men svårligen torde man kunna grunda representationsrätten på någon census, eller andra utom börden fastställda bestämmelser. — Då jag alltså icke kan finna annat än att, genom bifall till Frih. Palmstjernas motion, man snarare skulle aflägsnas ifrån, än närmas till det mål, som man nu mera synes å ömse sidor söka, anser jag mig böra tillstyrka bifall till Otsk:s betänk. Frih Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag måste hembära min tacksamhet till Frih. Palmstjerna, som, genom sin ifrågavar. motion, har, om jag så får uttrycka mig, velat rensa Riddarhuset.
Nu, fom de vmstänöigheker, hwilka til berörde undantag söran, ledt, synas a de fl sta, om ej asta, orter i Riker inträffa, och de olägenheter för en granne, som af en gemensam stängsel skyldighet pa ec och annat ställe kunna upkomma, icke efter Utskottets tanka böra läg. ga hinder i wägen för en Författning, hwilken i sä Markelig man skulle befrämja Jordbrukarens hug til tipodling eller förbättring afen ofta onyttig mark, fä finner Utskottet i anledning härutaf sig böra hemställa, at Kongft Brefwet af den iz. Augusti 1790 matte ii! sin kraft och werkön uphöra, samt deremot Kongl. Förordningen af den zt. Maji 1-79; hädanefter för alla iandsorter bliswa gällande, med der tillägg, at den som salunda med grännars deltagande sätt sin utmark instängd, men sedermera densamma til Zker ellet äng upodlat, icke härigenom mä underkastas någon tilöknjng i stänZstl-skyldrghctxn, ulan hwae stänga efter den fördes" ing, som förut sk ee: li'kn''l pä der genom en javan odling graynarnaS ä.lft-arigher föröen-kilfälliq ohägnan, den Le ocka, i anseende til utmål kenS asiägsrnhet, icke j lid förekom ina och bena, ej mätte ökas. skulle Odlaren rvaea förbunden, ar sa widr lägenheten medgaftve, taga. sin andel i gärdesgården närmast inlck den odlade marken. Det undantag torde derjamte nödwändrgr, ae om en eller annan By skulle uiaf ceitagav-et u-i siäugstln emellan utniarkec finna fia mncket b kurgad, dä raaangs -> sträckningen emot den By, som stängseln äskar, utgör en half mils längd eller dermsjwer, det fia ma ankcmma pä Domstolens noga bcpröfmande, huruvida den til stängniktg obenägna
Hr von Hartmansdorff har upträdt såsom en förespråkare för landt-adeln och jag är honom visserligen tack skyldig derför; men då jag, som sjelf tillhör denna landl-adel och många med mig liktänkande ledamöter af densamma, i detta fall hysa rakt motsatt åsigt emot Hr von Hartmansdorff, att nemi. d. 15:de October är en vida fördelaktigare dag för Riksdagens öpnande, sä torde Landl-Adeln i denna fråga få vara sin egen målsman och Hr von Hartmansdorff således ifrån fullkomligt neutral ståndpunkt kunna taga denna fråga i betraktande, då jag hoppas alt äfven han med sin röst skall bidraga till den föreslagna förändringen. Hr Adelborg: Jag tror alt den fråga hvarom jag nu ämnar yttra mig icke intresserar R. o. Ad. och jag vill derföre vara ganska kort. Då Gr. Liljencrantz yttrade sin åsigt ang:de Suppleanter i Utsk., så trodde jag att han åsyftade att de Suppleanter som en eång blifvit invalde skulle vid val af ledamöter komma i åtanka för 0 O att derigenom sättas i tillfälle att fortsätta de arbeten dé en gång påbörjat. Detta synes mig äfven vara eli ganska naturligt sätt för alt förmå personer att arbeta sig in i ämnet och sedan upmuntradem att dermed fortfara, hvarigenom otvifvelaktig! en större enhet 1 arbetets gång skulle åstadkommas. Detta hade jag trott vara det allmänna af hans åsigter, ehuru han nu har försökt att gifva det en annan färg. Det är möjligt att jag häruti misstagit mig, men jag tager mig då friheten fästa Hrr Elektorers upmärksamhet derpå, att de visserligen skulle på aldra bästa sätt gå till väga om de fästade del afseende vid Suppleanterne i Utsk:n, som jag un har haft äran antyda, och jag tror att de skulle derigenom aldra bäst förbereda möjligheten af att hvarje ledamot ställde sig så, att han 46 Den 11 April f. m. kunde fortsätta sitt arbete vid Riksdagen, då lian der hade ett stadigt arbete och icke behöfde skickas omkring från det ena Ctsk. till det andra. Gr.
Den 18 J u I i i f. ra. rådslag, utan äfven för deras tystnad, då de bordt råda, måste sjelfve sorgfälligt söka upplysningar för att bevara sitt lif, sin välfärd och sin heder; en Konung skall sålunda bos oss icke lätteligen genom Constitulionsvidriga beslut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans vägran af den contrasignation, hvarförutan bans befallningar icke blifva gällande. Regeringsformens 106 §. öppnar vägen till undersökning, huruvida den rådgifvande personalen mera eller mindre samvetsgrant uppfyllt dess ansvarsfulla kall, och det är, genom tillträdet till StatsRåds-prototokollen, ConstitutionsUtskottet är i tillfälle att utröna, huruvida någon StatsMinister, StatsRåd, HofCanzler, SlatsSecreterare eller annan Ledamot af StatsRådet, eller den Embetsman, som i Commandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen bandlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställning emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, för hvilka fall ConstitutionsUtskottet äger att ställa en sådan under tilltal inför Riksrätt. Jag kan vid ordet åge uti ofvananförde grundlagsstadgande icke fästa något annat begrepp, än ett bestämdt åliggande, en för - 2l6
CöncursLagen är Intecknings hafvare förvarad, skall Banken ipke vara x tillfälle, att bevaka depå Guld och Silfver utgifne lån, utan i den sällsynta händelse att ConcursDomaren meddelar Banken särskild underrättelse om inställelsedagen, med bestämd uppgift på pantsedlens nummer och innehåll samt i hvars namn lånet är xipptaget; Men då af stadgandet i Sp puneten al i668. års Banco Ordning den slutföljd bor kunna dragas, att panten icke i något fall kan af Egaren eller pantsedlens innehafvare återfordras, förr an lånet med dess intresse blifvit till LäiieBaiiken inbetaldt, och flere författningar, samt deribland sednast Kongl. Kungörelsen den 2g Sept. 1818 förmå, att de Guld och Silfver panter, för hvilka de undfångne lånen ej inom Ett års förlopp omsättas, hemfalla till Banken, samt någon tvifvel om desse panters tillräcklighet till Bankens skadeslöshållande ej kan ega ruin, så skall bevakning af dylika lån, äfven der den är möjlig, icke erfordras, enär pantegaren eller dess rätts Innehafvare icke synas med framgång kunna påstå att, i anseende till försummad bevakning, utan lösen återfå panten. Ehuru ett så beskaffadt anspråk, FiscalsÄmbetet velerligt, icke någonsin emot.
» Vänta, » sade han hest, » ännu är det ej ningar, och han föll gråtande ned på divanen, med känslan att han förgäfves framkallat allt ... » Han älskade henne trots allt, Han gick fram till ett bredt, eldfast skåp, denna scen. låste långsamt upp det, tog fram ett par dåraktigt, vansinnigt, kunde ej lefva utan bundtar aktier och slungade dem, den ena henne. Han skulle väl åter bedja henne om efter den andra, på skrifbordet. Alexandra förlåtelse och hela sitt lif arbeta ännu ifrigare för att förtjäna mera till att låta henne få stirrade på sin man utan en redig tanke. » Hör,« började han, i det han såg henne sin minsta önskan uppfylld. skarpt i ögonen, » jag är ännu skyldigare, än du tror. J a g har bragt det därhän, att man i morgon skall taga vår förmögenhet i beslag. Dessa penningar, omkring 5 0, 0 0 0 rubel, skola åtminstone täcka en liten del af de skulder Iduns julklappsbazar. jag åsamkat mig genom oförsiktiga börsspekulationer. Tack vare att jag ännu har den(Forts.) na summa, kan jag med räddad heder draga XII. Soffskyddare. Och ändock hoppas jag, du vill gå in på s t r a m a l j e n. man nu är mycket sträng mot bankruttörer Jentis. utan tillgångar. Dessutom förestå scener, vid hvilka ett fruntimmer ej kan vara närX I I I. Billig och praktisk b o r s t e till felbhattar. varande. H u r u! — det var allt hvad hon sade. Jentis. kvinna, som för en minut sedan vågat tala till honom om kärlek. » Nå? » påyrkade Alexandra. ÖgonskenliXIV. Lotta. nin skrattade. » Var inte rädd, » lugnade han henne med järnhård röst, » var inte rädd. » XV. Tschernin ut-. rullad. Teff. » Vänta ännu litet! J a g har ständigt haft * denna revolver hos mig för att kunna skjuta XVI. Hon blef förvirrad, ville säga något, tog Jentis. sig om hufvudet och närmade sig honom. I DUN 586 XVII. Solfjäder. Jentis.
Det hufvudsakligaste skälet skulle väl vara att om Konungens rådgifvare icke pröfva besvärsmålen, så sakna de den kännedom om administrativa mål, som skulle fordras för att kunna tillse om de ekonomiska författningarna aro lämpliga eller icke; men jag hemställer till R. o. Ad. huruvida det är möjligt att, endast på den kännedom man erhåller genom besvärsmålens handläggning, kunna stödja sitt omdöme om dessa författningars beskaffenhet. Kunna ej Konungens rådgifvare, med de utvägar de hafva att förskaffa sig kännedom om förhållandena i landet, få fullständigare kunskap om huru de ekonomiska (örfält - Den 19 Januari f. m. 139 ningarne inverka på samhället än genom besvärsmålen, då beklagar jag Konungens rådgifvare och det land, som skall hafva sådana författningar som på grund deraf utfärdas. Dessutom mäste väl denna anmärkn. icke riktigt stå profvet, ty vore det nödvändigt att pröfva besvärsmålen, för att känna hvad som fordras för den ekonomiska lagstiftningen, så skulle detta gälla äfven i afseende på lagstadganden. Hr von Hartmansdorff antyder till slut att rätta sättet att afhjelpa den olägenhet, som han medgifver vara för handen, är att öka antalet af Konungens rådgifvare, men hvilket jag afstyrker af skäl, dem jag nu, dä beslut om en sådan tillökning icke kan fattas, icke behöfver upprepa. Jag tillstyrker bifall till förslaget. Hr Akerman, Fredr.: Jag får tillkännagifva att jag för min del ärnar rösta ja till ifrågavar. grundlagsförslag. De inkast, som blifvit derempt gjorda i en vid förra riksdagen afgifven reservation, som nu blifvit uppläst, äro redan hufvudsakligen bemötta och till det mesta fullständigt vederlagda af den talare, sorn sist hade ordet. Jag anhåller dock få tillägga ett par ord med afseende på den gjorda anmärkmn att, genom högsta domstolens förstärkning med flera ledamöter, man skulle blifva exponerad för den i afseende på lagskipningen ofördelaktiga händelse att erhålla olika beslut i lika beskaffade frågor. Ett sådant förhållande kan inträffa med den sammansättning högsta domstolen nu har.
Attest, som af notarius publicus utfärdas, skall, der den innehåller annat än bestyrkelse af afskrift, uLom notariens underskrift, äfven vara försedd med underskrift af tvenne vittnen, hvilka varit vid förhandlingen närvarande. Dessa vittnen måste vara edsgilda, Svenske medborgare, bosatte på samma ort som notarien, och ej med notarien eller någon af de i ärendet intresserade parterna i skyldskap eller svågerlag som i 1 § sägs. § 3. Notarien måste ega personlig kännedom om parternas namn, yrke och hemvist, eller ock kuuna i alla dessa hänseenden stödja sig på trovärdige mäns intyg. § 4. Notarial-attest skall, på sätt särskildt finnes stadgadt, skrifvas på stämpladt papper eller med sådant beläggas, och innehålla: 1. Notariens namn och hemvist. 2. Vittnenas namn och hemvist. 3. År, månad och dag, äfvensom, der en sådan bestämmelse är afvigt, timman, så ock ort och ställe der förrättningen blifvit verkställd. 4. Parternas dopoch slägtnamn, yrke och hemvist. § 5. Ar och dag, äfvensom alla summor, skola både med bokstäfver och siffror utskrifvas, och alskrift af fullmakt, hvarpå en parts åtgörande sig 8 Las,-TJt skottets Betänkande, 2V:o 77. grundar, i attesten intagas, der den ej af notarien bland dess inneliggande handlingar i hufvudskrift eller behörigen bevittnad afskrift förvaras, i hvilken händelse den i attesten blott åberopas. § 6. Uti attest om fullmakters afgifvande, kontrakters uppgörande med mera dylikt, varde alltid uttryckligen intygadt, att handlingen blifvit för vederbörande part uppläst. § 7. Hufvudskrift till sådan handling, som i 6 § sägs, skall underskrif vas af parterna och vittnena, och före notarien i attesten in att så skett. Nu kan part ej skrifva; då skall detta i attesten tillkännagifvas. § 8. Sker i notarialhandling misskrifning; varde det misskrifna så öf verslruket att det ändå läsas kan.
Z. innehåller, en tillökning i anslaget för Gottlands National-bcväring måtte beviljas med . 9,206: 83. under hvilken summa innefattas: nytt arfvode för 1 Adjutant hos Artilleri-befälhafvaren 130: nya arfvoden åt 10 Fältmusikanter, å 100 R:dr . 1,000: ökadt anslag till befälsmötes-utgifter, sjukvård, m. m. 787: ökadt anslag till skott-tafior och skoltvallar 69: tillhopa R:dr 2,006. Hallands Beväring. För befälet vid denna Beväringstrupp föreslås, enligt Bil. Litt. W., en löntillökning af 2,160: — Vester-Norrlands Beväring. Befälet vid denna Beväring uddnäs för närvarande af tillgångar från f. d. Jemtlands Fältjägare-regemente, men torde framdeles, i den mån det för nämnda befäl afsedda löne-anslag kan från de nya Fältoch Häst-jägare-korpsernas afskiljas, böra erhålla sitt särskilda anslag. Emellertid skulle den löntillökning, som jag nu enligt Bil. Lit. X. i underdånighet föreslår för befälet vid Vester-Norrlands Bevärings-bataljon, kunna här upptagas under titel: »Vester-Norrlands Beväring. Löne(xjllnad,y> med 6,29S: — Bevärings-manskapets vapenöfning. Då beväringsmanskapets exercistid, för närvarande bestämd till 12 dagar, inoch utryckningsdagarne oberäknade, nu uppå skäl, som uti mitt anförande här ofvan utvecklas, af mig föreslås till 30 dagar, utom inoch utryckningsdagarne, så torde, i händelse af bifall härtill, äfven vara nödigt, att det för nuvarande förhållande i riksstaten uppförda anslag 120,000 R:dr B:ko eller 180,000 R:dr R:mt, ehuru förslags-anslag, likväl mera afpassas efter den möjligen blifvande förlängda exercistiden.
Hr Munck af Rosenschöld, Thomas, med 64 röster. N:o 338, Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, med 64 röster. I) e il 25 Juli f. in. 315 N:o 354, Frih. Fock, fullm. Hr Sandels, Ulrik Fabian, med 02 röster. N:o 373, Frih. Skjöldebrand, Knut Erik, med 64 röster. N:o 1, Hr Lilliehöök, Johan, med 64 röster. N:o 137, Hr Eketrä, Johan Gabriel, med 62 röster. N.-o 645, Hr Möllersvärd, Carl Henrik, med 62 röster. N:o 1,092, Hr Leyonmarck. Evald Gustaf, med 64 röster. N:o 1,465, Hr von Unge, fullm. Hr af Geijerstam, Carl, med 64 röster. N:o 1,721, Hr Ingelotz, fullm. Frih Manderström, Carl Adolf, med 6 4 röster. N:o 1,749, B. Hr von Ehrenheim, Per Jakob, med 63 röster. N:o 1,939, Hr Silfverstolpe, David Ludvig, med 64 röster. N:o 2,150, Hr von Hohenhausen, fullm. Hr Mörner, Christer Hampus, med 63 röster. N:o 2,308, Hr af Ström, Carl Ferdinand, med 63 röster. N:o 2,325, Hr Fåhraeus, Johan Fredrik, med 63 röster. N:o 2,329, Hr Thulstrup, Carl Magnus, med 62 röster. Suppleanter: N.o 105, Gr. af Ugglas, Ludvig Fredrik, med 61 röster. N:o 213, Frih. Armfelt, Magnus, med 58 röster. N:o 1,836, Hr Reuterskiöld, Carl Leonard, med 39 röster. N:o 1,386, B. Hr Adlercreutz, Axel, med 34 röster.
Ankaret fäldes den 31 juli på e. m. i en öppen bugt på nordvestra sidan af S:t Lawrence-ön. Denna, som af infödingarne kallas Enguä, är den största ön mellan Aleuterna och Beringssund. Den ligger närmare Asien än Amerika, men anses tillhöra den senare verldsdelen, hvarför den samtidigt med Alaska-territoriet af Ryssland afträddes till Förenta Staterna. Ön är bebodd af några få eskimåfamiljer, hvilka stå i handelsförbindelse med sina tschuktschiska grannar på ryska sidan och derför upptagit en del ord ur deras språk. Deras drägt är äfven lik tschuktschernas, med undantag deraf att de, i brist på renskinn, begagna päskar af fogeloch murmeldjurskinn. Liksom tschuktscherna och eskimåerna vid Port Clarence använda de regnrockar af hopsydda sältarmar. Dessa plagg äro på S:t Lawrence-ön mycket utsirade, hufvudsakligast med fjädertofsar af de sjöfoglar, som i tallösa skaror häcka på ön. Det tyckes till och med, som om tarmkläder här skulle förfärdigas för försäljning till andra folkslag; eljest torde man hafva svårt att förklara, huru Kotzebues matroser kunde inom en halftimme från en enda tältplats tillbyta sig 200 dylika rockar. Vid vårt besök gingo alla infödingarne barhufvade, männen med sitt svarta tagellika hår klippt intill roten, med undantag af den vanliga smala kransen rundt om hufvudet vid hårfästet. Qvinnorna buro perlprydda hårflätor och voro starkt tatuerade, enligt delvis ganska invecklade mönster, såsom synes af nedanstående figurer. Liksom barnen gingo de merendels barfotade och med nakna ben. De voro välväxta, och mången såg ej illa ut, men alla voro obarmhertiga tiggerskor, hvilka formligen förföljde våra naturforskare under deras ströftåg i land. Sommartälten voro oregelbundna, men temligen snygga och ljusa skjul af tarmskinn, uppspändt öfver ett resvirke af drifved och hvalben. Vinterbostäderna voro nu öfvergifna.
Det är alltså rättast att en baua väljes, och all kraft derpå nedlägges, på det att den må blifva inom möjligaste korta tid färdig, och man sedan måtte kunna gå öfver till den andra. Om man således, pä sätt jag sökt visa, icke kan med fördel på en gång företaga arbetet på båda banorne, så återstår då att tillse hvilkendera banan som först bör företagas. Ehuru jag förut sagt, att jag anser frågan, genom de dimensioner, som den nu antagit, icke hafva 8en utredning, att R. St. kunna eller böra säga, att den ena eller andra af de båda ifrågavar:de stambanorna just är den lämpligaste att börja bygga, så anser jag likväl icke lika med StatsUtsk. att man behöfver till utredande 'deraf anslå en så rundlig tid, som den intill nästa Riksdag, ej heller att man icke skulle kunna öfverlemna afgörande häraf till K. M., så att arbetet kunde blifva påbegynt före nästa Riksdag och en dyrbar tid sålunda besparas. Jag anser derföre lämpligt, att till K. M:s disposition ställes 5,000,000 R:dr b:ko, för att användas på byggande af en stambana, men att R. St. icke bestämma hvilkendera banan K. M. borde för arbetets påbegynnande välja, utan att sådant kunde bero på K. M:s bepröfvande, sedan saken förut blifvit fullt utredd. Då jag nämnde att jag ansåg 5,000,000 böra af R.