Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag redan begärt återremiss af Betänkandet, anser jag mig endast såvida böra rätta hvad Herr Rosenblad anfört, att jag önskar fästa uppmärksamheten derpå, att det är af ganska stor vigt för BankoStyrelsen, att få bestämda föreskrifter för sine åtgärder, äfven om någon strid mellan olika intressen derigenom skulle uppstå. 1825, då de största contracterne uppgjordes, voro Fullmägtige, derigenom att ingen Silfverhandel ägt rum 1824, och att man kunde anticipera på 1826 års anslag, satte i tillfälle att ställa så till, att ingen ansvarighet kunde drabba dem, för det de tillåtit contracter och förskott. Vid 1825 års Revision gillades äfven åtgärderne, och då samma förhållande inträffade 1828, handlade Fullmägtige på samma sätt. Jag tror icke, att de dermed förtjenat något klander, enär det ländt till fördel för det Allmänna. Men nu är det nödvändigt för dem, att bestämt få veta, huruvida det öfverensslämmer med Den 6 April f. m, ao3 Ständernes önskan; och jag tror derföre det vore väl, om opinionerne fingo tillfälle att bestämdt uttrycka sig. Jag förnyar derföre min anhållan om återremiss, på det Utskottet uttryckligt må tilleller afstyrka den ifrågavarande åtgärden. Herr von Hartmansdorff} August: För min del har jag inom Utskottet varit af den mening, att ingen ytterligare silfverupphandling mot förskott borde äga rum, innan Rikets Ständer fattat deras beslut om realisationen. Mina skäl hafva varit enkla och icke beräknade på några vidsträckta planer, som kunde väcka oro. Tvärtom liar jag endast trott, att Banken, likasom en enskild penningeägare, ej borde hålla större Cassa, än han för sin rörelse behöfde. De ledamöter, som ansett realisationen för närvarande verkställbar å 128 sk., och bland hvilka Grefve von Schwerin äfven är, hafva trott att Banken med sin närvarande Silfverfond redan äger erforderlig styrka dertill. Sådan är äfven min mening, och jag vet då intet skäl, hvarföre man skulle åt Banken köpa mera silfver än han behöfver.
I öfrigt har, såsom ytterligare stöd för den serskilda meningen och det deri gifna afstyrkande af bifall till införsels beviljande i Kefvinge hemman och utjord, blifvit omförmäldl: att den af Sökanden erbjudne skatterättsfordran, Daler Silfver mynt, uppkommen genom ingånget byte om någre i Stockholms Läns skärgård liggande vanliga Kronohemman, icke är af den beskaffenhet, att införsel derför får beviljas i Kungsgårdar eller Kungsgårdshemman; att Tullgarns-fordringar, för hvilka införsel väl varit medgifven och tillåten i flere från Hufvudstaden aflägsne Kungsgårdar, men aldrig förr blifvit begärd i något af de invid Stockholm belägne och Kongl. Lusi Slotten underlagde hemman, nu mera syntes, hvad Kungsgårdar och Kungsgårdshemman angår, hafva, genom Kongl. Majrts bifall till Rikets Sländers i detta äjnne aflåtne Skrifvelse af den 11 Junii 1818, upphört; samt att värdet af ofvannämnde skatterättsfordringar med tillägg af den ständiga ränta, sorn kunde åsättas Kefvinge hemman för ett mantal med i3 Rdr. 3i sk. 11 rst. och för utjorden med 3 Rdr. 44 på långt när icke motsvarade den oafkortade inkomst Kronan kunde, med ali sannolikhet, af berörde hemman efter arrendetidens slut påräkna.
Att génötfi kioka hushålls-lagär iimdaafödjäs de hinder, som motarbeta den enskildta industriens bemödanden; att genom den inhemska productionens och konstflitens främjande söka urich vika att tillita andra Nationer om hvad inom vårt eget Land kan ästadkommag; att genom förbud ellet betungande Tull afgifter motverka ali sådan medtäflan , sorn man äger anledning att befara » att genom lämpliga och med allvarsamhet verkställda Författningar gora defi skadliga handeln med förbudna varor så äfventyrlig, att hågen vändes ifrån detta vanhedrande yrke till lofliga och för Landet nyttiga specuiationer, och att genöni hushållning och sparsamhet förmindska våra oundvikliga utgifter till Utlänningen , dessa ärö de sanskyldiga medel, som leda till det inål mari än* ben .19 Juni. Biy (inskar uppnå, men hvarifrån man länge mer och mer aflägsnat sig — Rikets sjelfbestånd, allman beli enskild treFnad och välmåga; och det är endast genom dessa grundsatsers varaktiga och oföränderliga tillämpning man kan hoppas, att småningom och med påräknad säker verkan för framtiden afhjelpa det onda, sorn nu öfverklagast Om åkerbruk och hpskäps-sköfsel med skäl kunna räknas bland Rikets mest vigtiga näringar, på hvilkas trefnad den allmänna välfärden väsendtligen beror; så bör, vid frågor örn oeconömiskä Rörfattningar, den princip alltid vära rådande, ait ej vidtaga något, sorn strider emot dessa näringars verkliga fördel. Genom den rnedgifna fria hpanumålshändein är det stora ändamål åsyftadt,- att främja en jemn och säker tillgång på dennä nödvändighetsvara i alla orter af Riket, att genom en större coneurrence af köpare stadga jem11 k lie t i Spanmåls-piiserna och bereda Landtmannen en vig och förmon)ig afsättning på den afkastning hans åkerbruk lerrinar. Det kan ej nea lcäs, att denna Författning medfört eh välgörande verkan till landtbrukets förkofran. Tabellen
Ehuru i anseende till de i allmänhet höga span målspriser som varit rådande under dessa år, hvilka synnerligast inverka på de Bruksegares intressen, sorn hafva Bruksarbetarnes aflöning, ställd på så-kallade uttag af spanmål och andra iifsförnödenheter till visst utsatt pris under det gällande och 14 oberoende deraf, del synes som skulle Bruksrörelsen äfven under della Qvinqvennium baft alt kämpa med mindre goda konjunkturer, helst jernpriserne äfven varit mindre fördelaktiga; dock har jag ansett ett sådant förhållande jäfvas af den utvidgning i smidesrättigheterne, som af flere Bruksegare härstädes sökts och vunnits och hvilket haft till påföljd en förökad afverkning så väl som en ökad arbetspersonal, hvilken omständighet synes höra antyda att Bruksrörelsen vunnit en förkofran, som den förut saknat. Så har nemligen ifrån det vid 1832 års slut blott 720 personer sysselsattes, äfvensom tillverkningsbeloppet, stål och manufaktursmide! inberäknade utgjorde vid fyra Masuguar och sexton jernbruk, som i Länet finnas, utom förenämnde Masugn vid Utansjö Bruk, arbetspersonalen uppgått, till 820 personer samt tillverkningen, oberäknadt Utansjö Masugn, till 19,512 Skeppund. Utöfver de i min sednaste underdåniga Berättelse omförmälde förbättringar i afseende på smidesmethoden, äro några andra mig vetterligen icke införde; om icke dit får hänföras de inrättningar som haft till föremål. användandet af varm luft i BI åsappara terne, hvilka inrättningar äfven här allmänt vunnit burskap. Fabriker, Bruk och Andra Näringar, som icke tillhöra Bergrörelsen. Till denna rubrik kunna hänföras å landet Sandö Glasbruk. Dervid sysselsättas 35 personer årligen, och tillverkningskostnaden uppgår per medium till 18,000 R:dr Banko.
Men der var en ibland dem, som tycktes honom fager framför alla andra qvinnor, och det lekte honom i hugen, att han hellre ville ega henne än något annat i verlden. När han så hade legat en stund och sett uppå dansen, steg han hastigt upp, och stal bort jungfrurnas trenne fjäder-hamnar. Derefter lade han sig åter på lur, för att röna huru hans äfventyr månde aflöpa. Arla om morgonen, innan sol gick upp, lyktade jungfrurna sin dans, och ville fara bort; men de kunde icke finna sina fjäder-hamnar. Då blefvo de högeligen förskräckta, och lupo oroligt fram och åter öfver ängen, tills de kommo dit hvarest svennen låg. Jungfrurna sporde om han hade tagit deras fjäder-hamnar, och gåfvo honom fagra ord, att han skulle lemna dem tillbaka. Svennen genmälte: »ja, jag har tagit dem; men jag gifver dem icke åter, utom under två beting». Såsom nu jungfrurna icke kunde uträtta något med sina böner, sporde de efter svennens vilkor, och lofvade uppfylla dem. Då sade ynglingen: »detta är mitt första vilkor, att jag vill veta hvilka J ären och hvadan J ären komna». Mön svarade: ’jag är en konungs-dotter, och dessa begge äro mina hof-tärnor. Vi äro ifrån den borg, som ligger östan om solen och nordan om jorden, dit ingen menniska kan komma.’ Svennen sade åter: »mitt andra vilkor är, att konunga-dottern lofvar mig sin ära och tro, och sätter dag för vårt bröllop; ty henne, och ingen annan, vill jag ega i verlden». Såsom det nu var hög tid, och solen re’n lyste öfver skogs-topparne, måste den unga mön ingå äfven på detta beting. Ungersvennen fäste derefter den fagra prinsessan, och de lofvade att aldrig svika hvarandra. Han gaf så tillbaka de tre dufvo-hamnarne, och tog ett hjertligt farväl af sin käresta, hvarefter jungfrurna svingade sig i luften, och hastigt drogo sina färde.
I iy:de punkten deraf, rörtde Tullverkets aflöningsoch orakostnads-scater, yttrar Utsk: nemi. följande: ”k Tullverkets omkostnadsstat är till postporto uppförd "en förslagssumma af i5,ooo r:dr, hvilken utgift harleder ”sig deraf, att Tullverket, som fordom ägt fribrefsrättighet, ”men, då det öfvertogs på arrende af enskilda, ansågs böra ”bestrida kostnaden i och för deras brefvexling, sedermera, ”ehuru åter förvandladt till ett Kronans embetsverk, fortfarande erlagt och ännu erlägger postporto efter allmänt ”gällande taxa för såväl afgående som i vissa fall äfven för ”ankommande bref. Utsk., som icke inser någon gillig or’’sak till ett sådant undantag och som för öfrigt linner, att ”Postverkets inkomster så betydligen stigit, att borttagan”det af det frän Tullverket hittills påräknade årliga bidrag ”icke kan, åtminstone ej i någon väsendtlig mån, lägga hin”der i vägen för postinrättningarnas ändamålsenliga utvid”gande, om, på sätt K. M. föreslagit, statens nettobehållning ”af Postverket beräknas lika med hvad vid sista riksdag upptogs, ellef till endast 100,000 r:dr, föreslås altså: att berörde till postporto afsa t ta i5,ooo r:dr må från Den a6 Maj f. m. "Tullverkets omkostnadsstat utgå; dock på det att "icke fribrefsrättighets meddelande åt Rikets alla tullkamrar "och inspectioner må föranleda till missbruk eller postförin"gens obehöriga betungande, tillstyrker Utsk. vidare: att, så”som hittills, Tullverket må på stadgade terminer utgifva det "i och för brefvexlingen i tullärender belöpande postporto, "men att genom årligen skeende liqvid Postverket åter godt"gör Tullverket det inbetalade beloppet."
Uti underdånig skrifvelse af den 17 November 1854 hafva Rikets då församlade Ständer, med förmälan, att nu gällande stängsel-författningar, hvilka ålägga den odlade jordens egare att medelst stängsel sjelfva freda sig mot skada af annans kreatur, icke allenast voro, jemte det de verkade till en betydlig skogs-förödelse, i hög grad hinderliga, särdeles i slättbygderna, för ett ändamålsenligt ordnande af jordbruket och boskaps-skötseln, utan äfven måste betraktas såsom till sin grund oförenliga med en utbildad eganderätts och ett längre framskridet odlingstillstånds kraf, förklarat sig anse en helt och hållet förändrad grundval för egofriden böra antagas i lagstiftningen, hvilken dock, med afseende å landets omvexlande beskaffenhet, icke borde från rättigheten att bibehålla stängsel-skyldigheten enligt de äldre författningarne utesluta de orter, som föreningsvis kunde vilja sådant besluta; och hafva Rikets Ständer, på grund häraf, jemte i öfrigt framställda skäl, anhållit om utfärdande af ny stängsel-förordning, byggd på den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; dock med förbehåll, att angränsande egare eller delegare i samma bylag må, om de fleste, hvilka ega mera än hälften af den jord som är i fråga, det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande. Bih. till R. St.
Utskottet får derföre, med afseende dessutom å den ifrågavarande bevillningens mindre betydlighet, tillstyrka Rikets Ständers bifall till Fullmägtiges gjorda hemställan om rättighet att låta i förenämnde anlecknings-böcker afskrifva det, denna bevillning rörande, mål. Stockholm den 3 September 1844* STOCKHOLM, Lundberg H Comp, 1844. Stals-Utskoitels Utlåtandej IV:o 23. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Sept. kl. 6 e. m, Utlåtandej i anledning af Rikets Ständers åren nSfi och 1848 församlade Revisorers berättelser, angående granskningen af de under Kongl. Commerce Collegium ställda fonder och medel. (R'gsJfdf Sedan Stals-Ulskottet, till följd af erhållna remisser, genomgått dessa, från trycket utgifna och bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelade, Berättelser jemte dervid fogade underdåniga utlåtanden, får Utskottet nu, i ett sammanhang, yttra sig öfver hvad Revisorerne, under granskningen af berörde fonder och medel, anmärkt eller till framtida iagttagande föreslagit. l:o. ingående beviljad afskrifning af förskottsvis utbetalda medel till lagsökningskostnailer. (1841 års Revisorers Berättelse, sid. 2., Kongl. Commerce-Collegii Utlåtande, sid. 38, 39, samt Advocat-Fiscalen C. Rydqvists Förklaring, sid. 42—44.) Revisorerne hafva anmärkt, att Kongl. Commerce-Collegium, efter emottagandet af vederbörande sterbhus-delegares redovisning for ett Kongl. Collegii Advocat-Fiscal, Commerce-Rådet J. O. Wennberg i lifstiden meddeladt förskott, beviljat afskrifning af ett belopp, stort 97 R:dr 19 sk., hvaraf 38
Att då på ena sidan jämmerligen klagas öfver allmän penningebrist, i följd hvaraf Län.' dets vigtigaste näringar ropa ora understöd 9 SO 3D«n S Maji af alla slags oc^ pä den andra sidan lifligen föreställes faran af nya representativers utgifvande, hvarigenom Bankens och Riks* gäldsContoirets utelöpandeSedelmassor skulle löpa fara att förvandlas till Assignater —• kan jag ej annat än, för min del, i flera afseenden, anse högst betänkligt att, i en sådan moment och för ändamål, åtmindsto» ne ej ännu af verkliga behofven påkallade, anslå ytterligare understöd af Allmänna Medel, hvilka, med mera skäl, så vidt gör-' ligt är och utan myntets discrediterande kan ske, böra användas till Embetsmännens Lönförbättringar, hvarjehanda Pios Usus, Ma» gazins-inrättningar, förnämligast Jordbrukets och Bergshandteringens upprätthållande och förkofran, samt en mängd andra sådana an» gelägenheter, af mera allmän art och beskaf-' fenhet. Jag är ingen Financier, och derom vittnar mitt sätt att vara, och tilltror mig således icke att på ett tillfredsställande sätt upplösa den vid detta Riksmöte så ifrigt omtvistade Gordiska knuten: antingen vi håfve för mycket eller för litet penningar} men att det RörelseCapital, som finnes och Riksens Höglofl. Ständer uti sin vishet lära täckas, efter behofvet och vederbörande Utskotts mogna tillstvrkande, antingen oförändradt bibehålla, öka eller ock förmindska, måtte med hushållning och varsamhet hellre blifva användt att bota Statens brister och underhjelpa landets, af seklers erfarenhet godkända, productiva näringar, än användas på äfventyrliga och till sina ytter - Den 8 Maj. ti ‘0 51 sta resultater osäkra projecter, om ock i grunden aldrig så ärofulla} derom tror jag mig, som ärlig Svensk, hafva full rätt att göra det kraftigaste förbehåll.
» Nej, fröken Smith, låt oss nu höra något annat! Låt döden behålla, hvad som är dödt! V i ha ock plikter mot oss själfva, mot de lefvande. » Annie stannade midt i reprisen och såg upp. Hur förändrad han var! Den mörka skuggan hade vikit från hans panna, i blicken lyste åter lefnadsmod och glädje. » Hvad vill ni då höra », frågade hon. » Jag vet ej rätt. Om vi skulle spela nå- got tillsammans? » Hon räckte honom, utan att tänka därpå, noterna till Lucie. » Nej, icke detta! » Han slängde undan nothäftet, som om det brännt honom. » Låt oss taga jägarkören ur Friskytten, den är så frisk. » Det ville ej gå bra ändå. Han misstog sig på tonarten, han föll ur takten och spelade obekymrad om både staccato och markato. Tankarna voro tydligen icke med i spelet. » Jag måtte ha legat af mig. Spela ni ensam. » Men äfven Annie hade kommit ur stämningen. Hon tog en bok och satte sig vid lampan, utan att läsa. » Jag har något att tala vid er o m », sade Rolf då de skulle skiljas senare på aftonen. » Men icke nu, utan i morgon bittida. » Han tryckte hjärtligt hennes hand. Annie satt länge uppe denna afton, försjunken i tankar. Hvad betydde denna plötsliga förändring och antydningen, att de ej längre skidle så hängifva sig ät sorgen, emedan de hade plikter mot sig själfva? Och så hade han något att tala med henne om, något viktigt, som det tycktes. livad kunde detta viktiga innebära annat än en förklaring, ett upprepande af känslor, som slumrat under sorgeåret, men hvilka han under ett föregående år ej varit angelägen att dölja? Nåväl, nu kunde han gärna tala. Nu var det ej längre ett brott att älska honom. Ingenting behöfde nu hindra henne att offra sina krafter och omsorger för honom och Maud. Hon ville ej längre grubbla härpå. Nästa afton vore troligen hennes öde afgjordt det oundvikliga! D e sutto midt emot hvarandra i Rolfs rum, Annie lugnt afbidande hvad komma skulle, Rolf med en något nervös oro i de vexlande dragen.
Med all undersåtlig nit, trohet och lydno till dödstunden framhärdar , Stormägrigste Allerriådigste Konung 1 Eder Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte Christianstad Axel de la Gardie. d.27 April 1 813* J■ G. Nolleroth. Afskrift. Protocoll, hållet å Christianstads LandsCancellie den 27 April 1813. S. D. I underdånigste följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning samt med anledning af i Länet utfärdad allmän Kungörelse under den 2 i denna månad, voro till i dag å Lands-Can celliet - Bil. t. Statss. Oec.-UtsJt.
Ad., med afslag å nämnde hemställan, måtte för sin del besluta, att, till förbättrande af adjunkternes inom de verldsliga fakulteterna vidruniversiteterna i Upsala och Lund lönevilkor, skulle anslås ett årligt belopp af 3,000 rdr för hvartdera universitetet. Härefter framställde Hr Gr. och Landtm, propos. på bifall till Stats-Utsk:ts ofvannämnde hemställan och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställan bifölls. 3:dje—6:te punkterna. Lades till handlingarne. Deli 82 Msj. 445 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 16 och 18 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 90, i ani. af väckta motioner om ändring i vissa delar af gällande författning ang:de fattigvården. Utsk:ts hemställan å sid. 3. Bifölls. Utsk:ts hemställan å sid. 4. Frih. Cederström, Rudolf: Det har visserligen ej varit lätt för Utsk:t, att lotsa sig fram mellan de fordringar, som i förev:de hänseende blifvit af åtskillige motionärer framställde; men Utsk:t har dock sökt sammanfatta de olika åsigterna till ett helt, medelst den alternativa form, det gifvit åt sin hemställan. För min del får, under erkännande af dessa bemödandens goda syfte, jag emedlertid förklara, att jag i denna angelägenhet hyser olika åsigter med Utsk:t. Att åt Staten öfverlemna att bekosta underhållet för sådane fattiga personer, hvilka under någon längre tid varit från sina kommuner frånvarande, skulle enligt min tanke medföra många olägenheter.
Deremot anser Utskottet, för sin del, någon förändring för framtiden icke erfordras i de af Rikets Ständer vid sistförflutne 2;ne Riksdagar redan meddelade, och, enligt hvad erfarenheten visat, ändamålsenliga föreskrifter, rörande ordnandet och sammanhållandet af de Bihanget till Riks-Ståndens Protocoil tillhörande handlingar. Stockholm den 16 April 1840. Ånk. till Exp. Utsk. den April, kl. n e. m. Utlåtande, angående sokt rättighet för staden Wadstena, att återbekomma hvad, som blifvit inbetaldt å ett lån för chöler a-kostnaders bestridande. (dags. Afd.) Uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet memorial, har Riksdagsfullmägtigen för staden Wadstena, Herr R. A. Wallander, anhållit och yrkat, att nämnde stad måtte förklaras berättigad återbekomma ett belopp af Stats-Utskottets Utlåtande, iV:o y5, i5 1,000 R:dr, sora staden, för inbetalning till StalsVerket al erliållet lån utaf creditivet för cholera-kostnader, måst utgöra. Till stöd för denna anhållan, liar blifvit åberopad en af Fullmägligen för Wadstena vid sistförflutna Riksdag väckt motion, om eftergift af enahanda summa, sorn staden då, till berörde kostnaders bestridande, fått lyfta i Östergöthlands Läns Landt-Ränteri; men hvilken motion dåvarande Stats-Utskott, i Utlåtande N:o /±xi, afstyrka på den grund alt frågor om afsluifningar af meddelade förskott utaf cholera-creditivet, hvilka icke kunde återbetalas, först vid innevarande Riksdag borde till pröfning förekomma. Derjemte har Herr Wallander i omförmälde hänseende anfört, att inbetalningen af detta lån varit alltför kännbar och tryckande för stadens invånare, samt att de betalnings-skyklige saknat tillgång till erläggande af en summa af 113 R;dr 42 hvilken derföre måst af stads-cassan förskjutas.
I:o Ett Memorial af Friherre Wrangel, flenning, om fortfarande af Octroyen för Götheborgs Discont. 2:0 Ett Memorial af Herr Strussenfelt Michael, ang. understöd för Malmö Discont. g;o Ett Protokolls Utdrad d. 10 Jan. 1818. 511 3:0 Ett Memorial af Friherre Carpelani Carl Mauritz, ang. odlingsfondernes ökande i Banquen och inrättande af en ny fond för Sillfiskare. Till Lagutskottet. 1:0 Herr von Warendorffs, Anders, Memorial) om skärpning i straffet för Skogsåverkan. a’o Herr Bergsncreutz't Lars Algier, Memorial) ang. tvisters biläggande genom förlikningar. 3:0 Ett Memorial af Grefve Hamilton, Gu• staf IVat hi er, ang. förklaring af SkogsOrdningen den 1 Augusti 1805 samt 14 Cap. a. §. ByggningaBalken i afseende på svedjande ä skattemanna jord. Till Statsoch Lag-Utskotten. I:o Ett Memorial af Herr von Engeström, Johan Daniel, ang. nödvändigheten af årliga Lagsamlingar. a:o Ett Memorial af Herr Berghman, Ambrosius Magnus, angående mindre brottslige personers användande till Matroser å HandelsFlottan i stället för att insättas å Correctionslius , jemte yttranden i samma ämne af Friherre Lagerbjelke, Johan, samt Herrar Hjärne, Carl Jacob, Ankar sporra, Ingemar August, och fieandt, Daniel Wilhelm, tillika med Herr Berghmans »var derå. 3’.o Ett Memorial af Herr Berghman, Atp* brosius Magnus, angående utfärdande af förbud, att proponera någon Allmänhet utgifter, utan föregånget Riksens Ständers beslut. Bihang till Rikt-St.
Dessutom var han en ståtlig och vacker ung man. Då han, redan året före tronbestigningen, med sin far kom öfver till England, var det tydligt, att de unga skulle fatta tycke för hvarandra Experimentet — de unga omedvetet • — hade således lyckats, men ingenting vidare passerade, och den unge prinsen återvände till sina studier. Först tre år senare, då de bägge fyllt 20 år, blef prinsen bjuden till England af sin faster — alla utom han själf vetande hvad det innebar, sades det. Som varande ett » krönt h u f v u d », var det drottning Victorias lott att fria, och då det var skedt, lär hon ha sagt, att det var det svåraste hon någonsin haft att göra. Fyra månader senare, den 10 februari 1840, var deras biläger i London. Den unga drottningen hade nu i sin gemål det bästa stöd och den hjälp hon så väl behöfde. Prins Alberts lott var visst ej alltid behaglig, men han visste dock att i hvarje fall intaga den rätta ställningen och vann allas deras hjärtan han kom i närmare beröring med samt allt mer och mer det engelska folkets kärlek. Deras äktenskapliga lif var det mest harmoniska, och i ordets fulla mening buro de hvarandras börda; prinsen alltid rådgifvaren, som höll sig i bakgrunden, allt under det han gaf sina bästa krafter och sin bästa tid för sitt nya hemland. Redan det första året af deras giftermål var drottningen utsatt för ett af dessa attentat mot hennes lif, som många gånger upprepats. Denna gång var det en sinnesrubbad irländare, som blef insatt på ett dårhus för lifstid. Den 21 november samma år föddes deras äldsta dotter, prinsessan Victoria — » Prinsess Royal&gt; — och nästfoljande november prinsen af Wales. Följde sedermera tre prinsar och fyra prinsessor, hvaraf tvänne, en dotter och en son, aflidit. Drottning Victoria och hennes gemål företogo ofta resor tillsammans, såväl inom England, Skotland och Irland som i utlandet. Bägge voro lifligt intresserade af och uppmuntrade all skön konst, i synnerhet musik, och satte sig i spetsen för välgörande inrättningar och allt som var till folkets bästa.