Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla skrattade hjertligt åt den gamla trotjenarinnans ifver och harm; och uppäggad af flera af sällskapets medlemmar, frågade hon sin husbonde, som hon både vaggat och luggat, i hans barndoms-dagar, om det äfvenledes var han som manglade om nätterna, som tog af haken på köks-klockan ibland, så att den ofta under loppet af natten »slog många tusende slag å rad»; – vidare: om det äfvenväl var han som galde som en tupp, jemrade sig som små barn, tjöt som hungriga vargar, suckade, och slamrade med kedjor, under de långa höst-nätterna, helst vid Lussetiden, i detta gamla, förhexade gråstens-näste. Alla skrattade, men ovilkorligt fast omärkligt drog man sig dock närmare till hvarandra, såg sig något misstänksamt omkring i det stora, höghvälfda rummet med sina alldeles mörka hörn, och när det slutligen häftigt sprakade till i den alldeles nedbrända spisbrasan, hoppade de flesta af damerna samt kadetten, högt upp från sina platser, och gåfvo så förfärliga anskri som hade de både sett och hört alla den gamla heders-mamsellens förmenade andar och gastar. Men snart gjorde den allseende och allt inseende värdinnan ett behändigt slut på denna disput, ty hon förutsåg att för hvart ord som vexlades mellan mamsellen och hennes man, skulle hennes gäster blifva allt mera och mera spökrädda i det gamla slott, som nog kunde ingifva dylika känslor på egen hand. Nu var turen att berätta – påminde grefvinnan – hos den unga och glada fru D. – Mycket naivt och roligt förtäljde hon ock, hur hon en gång, vid en fjorton eller femton års ålder, gjort en resa med sina föräldrar, gästat hos en gammal tant, och då blifvit placerad i ett stort, gammaldags förmak, der hon skulle ligga på en af sofforna. Redan när hon lade sig, kände hon något kallt gå henne öfver ryggen, vid tankan att ligga allena i detta stora rum med alla dessa många höga fönster.
Signalement: 25 år, ser bra ut, 300,000 kr., men har felet att veta, hvar skåpet skall stå. Din tillgifne Claes Järnfält. Anledningen till dessa tre bref var en längre underhandling, som baron Järnfält, vid sin hemkomst, haft med sin hustru. Denna på- stod, att Järnfälts plötsliga människokärlek endast var framkallad af tanken att vilja hämnas på sin kusin Bella Järnfält, hans forna flamma, emedan hon förr i tiden kallsinnigt tillbakavisat hans artigheter. Detta påstående förklarade Jäinfält endast vara ett nedrigt förtal, och att han aldrig svärmat för någon annan än sin hustru. Denna hans djärfva förklaring hade till följd, att hon på fingrarne började uppräkna en del namn, men innan hon hunnit till halfva dussinet, sträckte Claes vapen och anhöll ödmjukt om nåd och försköning, hvilket äfven omsider beviljades. » Ser du, Clara, jag ville så gärna, att min gamle universitetskamrat Werenius skall blifva lika lycklig som jag. Han är en bra mänska och en gentleman från topp till tå, och dessutom finner jag, med min kännedom om bägges karaktärer, dem vara liksom skapade för hvarandra », tillade han med ett listigt små- leende. » Jaså, du tror det », sade Clara tvinande. » Alldeles, vi få allt se », menade Claes. » Jag tvår mina händer », förklarade Clara. » Jag tycker den bör vara grön! » » Ursäkta fröken, men rödt passar obetingadt bättre till de blå fötterna och på framsidan gula liljor och tulpaner. » » Nej, då hellre ljusblått med rosa och årtalet, anno 1890, uti hvitt. » » Nåja, huru som helst, nu börja vi då », svarade Werenius undergifvet. Bella Järnfält och Werenius sitta på golfvet uti trädgårdspaviljongen. Omgifna af Aspinalls färgburkar och beväpnade med penslar, äro de i färd att omdana ett blygsamt, omåladt furuskåp till en möbel i prålande bondstil. De kommo ej rigtigt öfverens uti denna viktiga angelägenhet och meningarne voro, som vi sett, mycket delade.
(Se bilagan Litt. I.J §• 11. Beträffande en under titel belägring s-artilleriet i Kongl. Krigs-kollegii hufvudböcker sedan flera år tillbaka balanserad kontant behållning af 4,297 R:dr 4 sk. 9 rst., utgörande återstoden af ett vid 1828 —1830 års riksdag till försvarsverket anvisadt extra stats-anslag, hemställde 1853 års Stats-revisorer att, så vidt anledning icke vore för handen, att berörde medel omsider blefve för det afsedda ändamålet behöfliga, desamma måtte till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. Sedan Kongl. Krigs-kollegium uti häröfver afgifven förklaring anfört, att ifrågavarande behållning, ehuru dittills icke använd, såsom otillräcklig för betäckande af kostnaderna vid någon särskild beställning, desto mindre kunde anses obehöflig för det afsedda ändamålet, som flera behof för bildande af en belägrings-artilleri-materiel ännu återstode ouppfyllda, hade Rikets Ständer vid påföljande riksmöte ansett den gjorda anmärkningen för det dåvarande icke böra föranleda till någon särskild åtgärd å deras sida. Då emedlertid samma behållning ännu, sedan nära 30 år förflutit efter det anslaget beviljades, fortfarande i Kongl. Krigs-kollegii räkenskaper balanseras, synes det Hevisorerne, att dessa medel, enär de under så lång tid icke behöft användas, böra till Rikets Ständers Riksgälds-kontor återställas. § 12. Beträffande anläggningen af fästnings-verken vid Slite hamn på Gottland, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela följande, utur tillgänglige handlingar inhemtade, upplysningar : Sedan Kongl.
För ledningen och tillsynen vid allmänna arbetsföretag, jemte undersökningar om dylika företag, äfvensom för bildande af skicklige Civil-ingeniörer, hafva Rikets Ständer beviljat och till Kongl. Maj:ts disposition ställt följande anslag, som under åren 1858, 1839 och 1860 böra, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.ts nådiga föreskrifter, efter hvarje års början, af Riksgälds-kontoret utbetalas med här nedan uppgifna årliga belopp, nemligen: l:o till aflöning för Styrelsen öfoer allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden såväl i hufvudstaden, som i landsorterna, 26,930 R:dr årligen, eller tillsammans Åttatio tusen åttahundrafemtio R:dr; 2:o till undersökningar och inspektions-kostnader vid allmänna arbeten, 23,000 R:dr årligen, eller tillsammans Sjutiofem tusen R:dr; 3:o till arfvoden för lärare vid Mariebergs artilleri-läroverk i de kunskapsämnen, som tillhöra civil-ingeniörer, 3,000 R:dr årligen, eller tillsammans Nio tusen R:dr; 4:o till stipendier för elever, som vid nämnde läroverk genomgå den för Civilingeniörer bestämda kurs, likaledes 3,000 R:dr årligen, eller tillsammans Nio tusen R:dr. § 123.
Hans Excellence Herr Grefven och LandsMarskalken framställde följande Voterings-proposition; Den, som godkänner ExpeditionsUtskottets under N:o 216 afgifne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Propo - Den ii November 1'. m. io3 silion om anslag för Undervisningsverken i Riket, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ExpeditionsUtskoltets berörde Förslag att, på grund af den dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan io f. m.; och befunnos, vid dess slut klockan tre qvvart till ii f. m., rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 18. Nej — 3i. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett ExpeditionsUtskottets ofvanberörde Förslag böra, på grund af den dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Vid förnyad föredragning bifölls Statsutskottets den 3 sistlidne October under N:o 285 afgifne, och den 8 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under Den ii November f. m. N:o 208 förut meddeldte Betänkande, angående f. d. Allmänna Magazinslnrättningens Förvaltning och Utredning.
En viss, genom Rikets Ständers nu fattade beslut, bestämd grund för invexlingsförhållandet emellan Speciemynt och Sedlar, och äfven antagandet af den ziffra af 128 sk., Utskotten framställt såsom lamp igast att utgöra denna grund, eger också ett omedelbart samband med den förutsättningen, att samma grund tillika skulle nu stadgas, såsom den der borde tjena till efterrättelse för en framdeles, då Banquens; tillstånd det medgåfve, skeende Baneo.Uts&ottets Betiinkanden. 78» utvexling af Speciemynt, och att genom stadgandet härom, i förening med det ökade förtroendet till Banquens ständigt tilltagande soliditet, skulle åstadkommas en så verklig myntets bestämning till dess metalliska värde, som någonsin utan ömsesidigt fri vexling kunde ega rum. Framställningen om en sålunda nu på förhand bestämd grund för en framdeles skeende realisation, har dock blifvit af ett Stånd, genom formligt buslut, och af ett annat genom ett tydligt uttryck af dess allmänt sammanstämmande mening, ogillad , och, ehuru pluraliteten inom ett tredje Stånd förklarat sig för dess godkännande, innefatta likväl flerfaldige anmärkningar inorn det fjerde, eller BorgareStåndet, yrkanden , att denna bestämning borde till f ramtiden uppskjutas.
E t t samtal behöfver ej eller bör k n a p p t vara något afhandlande af djupa frågor eller någon lärd diskussion. M a n förgäte aldrig, att människor hellre vilja blifva roade än undervisade, och här om någonstädes h a r Voltaires kända sats sin tillämpning: » Alla sätt äro b r a utom de tråkiga » — men hvad som bör uppställas bland fordringarna därpå är, att det är redigt och sammanhängande och ej u r a r t a r till blott munväder eller käbbel, så att m a n ena stunden tager tillbaka hvad man den föregående sagt. F ö r ett visst slag af dispyter m å h ä r varnas, likaså för allt docerande, synnerligast dä det är förenadt med rätthafveri. E n ouppmärksamhet, som vi fruntimmer understundom göra oss skyldiga till, är omsägningar. Lägg märke till, a t t när vi u t t ö m t hela ämnet, börja vi om det från början igen och kunna så sitta och idisla samma sak gäng på gäng. Men detta väcker löje hos en något kritiskt anlagd åhörare. I sammanhang härmed påminna vi om den lilla regeln, att man ej bör uppehålla sig vid samma ämne allt för länge, utan söka omärkligt leda sig från det ena till ett annat. Ingenting är så ägnadt att göra konversationen briljant, som de kvicka infallen; de likna fyrverkeripjäser, men hafva jämte dessas egenskap a t t blända äfven den a t t hastigt förbrännas, hvilket får trösta en hvar, åt hvilken naturen ej förlänat kvickhetens gåfva, som må- ste vara ursprunglig och hvarken kan framtvingas eller framkonstlas. Keplikera är däremot en färdighet, som kan uppöfvaa, och den snabba repliken verkar särdeles pikant. Mycket beror e t t träffande svar p å, huru pass vaket j a g följer den talandes ord. Tydlighet i svaren skall man k u n n a finna hos personer med icke så synnerligt öfverlägset ingenium, och, i motsats härtill, är det en känd sak, a t t stora talare stundom äro svaga i repliken.
Hwad ater den af Herr v. 8c!mltrenlmim föreflagna afbön beträffade) wille Friherre 8tael deremot högeligen protestera. Herr Loek. 6z §. i Regeringsformen sager uttryckeligen, at til Riksens Ständers ^ustitimOmbudsman, stal wäljas en för Lagkunstap känd man. Herr L^llensvaan känner icke Friherre lVi-rnnerbeim. Han är ju således ursäktelig om han mihtagit sig. Härefter hördes fran alla hall blandade rop, Dels om proposition, pels innehaUande omdömen öfwer Herr Oocks anförde yttrande. Herr Grefwen och Ordföranden. I anledning af de öfwer detta ämne nu förefallne gansta widlyftiga och utförliga rliscurser, tror jag mig til Högloft. Nidderstapet och Adeln böra framställa den proposition, at Ridderstapet och Adeln matte förklara sit fullkomliga mitzhag öfwer Herr 6^llensvaans i dag wäckte motion. Ropades länge Ja och Nej. Hwarunder tillika atstillige hördes yrka, at et sadant RidderstaxetS och Adelns beflur mätte de andra Standen med» Den 2 Mars» 8? meddelas. Andra, ar kroposicionen matte göras i likhet med Grefwe törners förflag och Riksdags» Ordningens föreskrift» Sedan Grefwe körner hunnit fa ljud, yttrade han: emedan wi aga en Riksdags-Ordning och den nu under cliscussionerne blifwit aberopad, anhaller jag ar den matie fa begagnas, och Propositionen i öfwerensstämmelse dernred göras, ar sadant jemte ogillande af Herr Ozllensvaans motion matte updragas at Herr Landrmarssalken at göra honom tjenlig föreställning. Ropen förnyades, blandade med starka ja, blott nagra fa nej, samr votering. Tid efter annan hördes Herr Silverstolpe, vaviä 6u6munä, begära proposition i likhet med Grefwe vöven. r^sims förssag, samt i fall den med ja och nej beswarades, ar votering genast matte anställas.
Byron talar, och som så villigt tillåter en hustru att hafva en älskare, och nästan anser denne höra till hennes rättigheter, är ytterst sträng då det gäller bibehållandet af vissa former. Den unga grefvinnan, som naturligtvis insupit sin del af dessa åsigter, vacklade mellan sin fasa för skandal och sin beredvillighet att bringa den älskade hvarje offer, och föreslog i sin ungdomliga öfverspändhet att liksom Juliet ”passera för död”. Som denna plan emellertid var outförbar, valde man en medelväg, och i ett bref från Lord Byron till Murray i London heter det: ”Jag skrifver i hast, med alla himmelens väder blåsande i mitt hår och under en inpacknings hela väsen och oreda. ’Mitt hjertas kär som gladt mitt hjerta med löjen och vin’ under de sista tvenne månaderna, reste till Bologna idag, och jag följer efter klockan tre i morgon bittida. Jag kan icke säga hur vår roman kommer att sluta, men hittills har den pågått helt erotiskt. Hvilka faror och hvilken räddning! Juans äro barnlekar i jemförelse. De narrarne tro att min poeshi ständigt hänsyftar på mina egna äfventyr, men jag skall säga er att jag haft både vådligare och lustigare än hans, om jag ville tala om dem, men dertill har jag ingen lust.” Skymtar icke glädjen öfver det snara återseendet mellan hvarje rad, hörs den icke jubla öfver sjelfva packningens ”väsen och oreda! I Bologna blef han på grefvens egen uppmaning hans hustrus ständige följeslagare, antingen det nu var på promenad, i sällskap, till häst eller på teatern. En afton då han från grefvinnans loge åsåg uppförandet af Alfieris sorgespel, Mirra, hvars titelrol utfördes mästerligt ända till illusion, kände han sig så uppskakad att han måste lemna teatern.21 Vid denna tid var det som Lord Byron i följe av grefvinnans uppmaning att skrifva något om Dante, med vanlig lätthet författade ”The Prophecy”. I slutet af Augusti måste grefvinnan åter följa sin man på en af hans sedvanliga inspektionsresor och Lord Byron stannade ensam qvar i Bologna.
Att nådårsoch begrafningshjelps innehålluingen för medellösa tjenstemän, eller otvifvelaktig! de fleste af dem, som i statens tjenst inträda, är högst tryckande, serdeles då flyttningseller bosättnings-kostnader i följd af tjenst etill trädet, jemte fullmaktslösen, m. m., måste bestridas, har bekräftats af en sekelgammal erfarenhet; och, om det kan antagas, hvad Utskottets majoritet i motiverna förutsatt, att civile embetsoch tjenstemän ofta efterlemna enkor och barn i så torftiga omständigheter, att tillgång till bestridande af begralningskostnaden saknas, så torde orsaken dertill förnämligast vara att söka just i den omständighet, att den obemedlade tjenstemannen, i stället att, om han finge disponera sin lön oafkortad, ett möjligt öfverskott genom fruktbargörande kunde bereda någon ökad behållning vid hans frånfälle, han genom löne-innehållningen kan varda nödsakad till en skuldsättning, som gör hans ekonomiska bestånd för all hans framtid vacklande. Men icke blott i ekonomiskt hänseende är det i denna del hittills följda system af statens förmynderskap, som mig veterligt icke i annat land har någon motsvarighet, ändamålsvidrigt. Det är ock orättvist i de fall, då tjenstemän föranlåtas att lemna stateus Ijenst för den tid då de kunna med lönen i pension å indragnings-stat öfverfiyttas, i hvilka fall för den aftjente bcgrafningshjelpen någon godigörelse icke eger rum. Under administratif synpunkt är frågan derjemte af icke mindre hufvudsaklig vigt, enär den åsyftade regleringen skulle hafva till följd en ganska väsendtlig förenkling genom upphörandet af alla de vidlyftiga bestyr med begrafningshjelpens bokförande, redovisning och utanordnande, jemte de dermed förknippade kontroller, äfvensom af alla de invecklade tvister och utredningsfrågor, som af nuvarande förhållanden i detta afseende föranledas.
Man kan visserligen anse den föreslagna hyres-ersättningen hög i jemförelse med den f. n. regements-chef tillerkända, hvilken icke uppgår till den högsta af de nu föreslagna; men dels kommer godtgörelsen i nämnda hänseende för regements-chef, korps-chef och major troligen att proportionsvis ökas, i händelse af bifall till motio nen, dels äro sqvadronsoch kompani-cheferne uti en så att säga svårare kategori, än regements-befälet, emedan de förre måste bo inom sqvadronens eller kompaniets stånd och således en inskränktare omkrets, hvarinom alltid måste vara svårare att finna lämplig bostad, särdeles med stallrum, då de sednare deremot kunna välja bostad inom hela regementet; samt: all antalet af hästar, som kavalleri-chef och öfrige regements-officerare äro pligtige att hafva, nedsältes: för regements-chef till Irenne och för major till tvänne, förutom en dränghäst för hvarje. En besparing skulle genom denna nedsättning tillkomma Statsverket medelst häst-rationernas minskning; fördelen för den enskilde ligger så i öppen dag, att den ej behöfver mera än sålunda påpekas; olägenheterne i afseende å det nuvarande stora häst-antalet att förtiga. Med anhållan om motionens remitterande till Höglofliga Stats-Utskottet, som är lättare i tillfälle, än jag, att så väl utreda förhållandena till de olägenheter, hvilka ligga till grund för motionen; som ock att utfinna medel till dessas afhjelpande, hvilket torde förefalla en hvar, utan att man är militär, både billigt och rättvist, — anser jag mig böra tillkännagifva, att det är blott motionens form, som är min; stoffet till densamma är mig meddeladt af en för sitt vapen synnerligen och för kri - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 29. 67 gareyrket i allmänhet nitisk officer, som är af tjenstegöromål förhindrad ifrån att under motionstiden bevista riksdagen.
Att detta också var Apollonides’ tanke, kunde nog märkas. »Väljes hon till folkombud,» sade han för sig själf, »så är hon alltid i min närhet.» Riksdagsval och hjärtekval. »Hvarför vill ni väljas till folkombud?» tillspordes Oxygen af en bland sina vänner. På 2,300:talet var tilltalsordet ni visserligen icke ännu kommet riktigt i bruk, men likväl långt vanligare än under de föregående århundradena. De gamla brorskålarne hade ej helt och hållet upphört, men under den tätare beröringen med öfriga folk, i synnerhet Europas och Asiens, betydligt inskränkts. Tilltalsordet du nytjades mest inom familjerna eller bland dem som börjat profåret som alltid föregick äktenskapet. Detta ord användes aldrig till någon som ej kunde eller ville svara på samma sätt. En medarbetare eller hvad fordom kallades tjänare tilltalades aldrig med du eller han och hon, utan städse ni. Det ändrade tilltalet var ett uttryck för en hel samhällsförbättring. Oxygens vän var icke nog förtrogen med honom för att kalla honom du, men kände honom nog nära och hyste tillräckligt deltagande för hans handlingar för att kunna fråga efter orsaken till vädertillverkarens beslut att uppträda som sökande till riksdagen. Den tillfrågade såg förlägen ut. Han talade om sin önskan att uträtta något inom lagstiftningen, om sin åstundan att vara nyttig för samhället och så vidare. Vännen skakade på hufvudet och tycktes ej känna sig öfvertygad af Oxygens förklaring. »Det där är endast gamla uttryckssätt,» sade han, »som nu för tiden ingenting gälla. Skulle ni händelsevis vara ärelysten? Har ni ej nog af edert yrke? Känner ni er ej tillfredsstäld af att kunna göra regn och vackert väder?» Oxygen teg. »Har ni glömt,» fortfor vännen, »att den som, utan att vara kallad af åtminstone femtio valberättigade, uppträder som sökande måste afgifva offentlig förklaring öfver orsaken till sin åstundan? Nej, det hade Oxygen icke glömt. Han vore ej häller okunnig om, förklarade han, att den offentliga förklaringen kunde underkastats sträng granskning. Men han ville ej vidare fortsätta samtalet, utan tog hastigt afsked af vännen och skyndade från denne.
Dircctioncrne skulle äläggas den strängaste redvwisnings - styldighet för de upburne medlen, men om inkomsten frän nägon ort wid första regleringen skulle öfverskjuta den örtens behof, skulle sifwer-Oircclioncn äga, att anwända de öfwcrblifne medlen i en annan. Dock mä, sedan Reparfitionen af alla inflytande medel blikwit efter localcn behörigen tillstagen, hwarje orts Oirection intet widare af hwarje orts större eller mindre behällning, utan den ortens eget medgifvande, inflyta till stärkande af Fonden för nägon ann-.n, pä det, i män af m noggran hushåll ning och ökade tilgängar Inom hwarje Oirection i Pryvinscine, denne Fattig - anstalt kill mera fullkomlighet Mä kunna stiga. Till förekommande af den sig allt mer utbredande Veneriska smittan, har Ulstotfet ansett sig böra föreställa Ordentligt förbud emot kringförande i Landet af Caffehus och Krögeri-försäljning samt sdr passningars utfärdande för sädaye personersom med pesse näringar sig spsflosätta. 2:0 Inskränkning i tillätelfen för Glasförare, Zigenare, Gärdfarihandlande, Skojare, Hästbytare, Smideshandlare m. fl. att i Lands-orterne kriugrcsa, med dem älagd skyldighet, att först innan de erhölla Pass samt sedermera pF hwarje ställe der det päskrifweS, undcrgä sträng Läkare-visitation, hwaröfwer betyg H Passet bör warg anteknad!. Och komme detta sednare Sfwen att gälla för Sjömän, wid deras ankomst tiss Sjö» 74 Den i September. Sjöstäder och Hamnar, för Soldater och Bätsmän, som genom Landet wandra till sine hemorter, samt för det ifrän Sillfisket i Skärm äterkommande Landtfolk of bäda könen.
Att meningen är sådan, synes 6å mycket tydligare, som Grundlagens berörde ordahjdelfe, enligt hvad Herr Lefrén redan anmärkt, till,' kännagifver, att fedan en efter sista Ombudsmannens val nästföljande Riksdag begynt, har äfven Suppleantens rätt att efterträda JustitiesOmbudsmannen upphört, i händelse denne af» ginge innan Riksens Stander förrättat det val, Den 9 October f. m. 6 7 till detta Embete, hvilket de, enligt 96 §. Regeringsformen vid hvarje Riksdag skola göra. Hvad som gäller om Suppleanten i början af Riksdagen, eller före valet, måtte äfven gälla i slutet af densamma eller efter valet, emedan grunden i bägge fallen är enahanda, eller den att Riksens Ständer äro tillsammans, och icke, så länge det räcker, behöfva tillita den Survi; vander, som endast för deras frånvaro är påräknad Om än emot såsom jag förmodar sunda förnuftsslut och Grundlagens anda Lagens iden-i na del mindre vårdade bokstaf ovilkorligen stadgar, att en Survivancier för JustitiseOmbudsmanöen bör finnas, när det icke behöfves, och följakteligen att Suppleanten skall, under påstår ende Riksdag tillträda sysslan utan nytt val, så frågas ytterligare om Fullmägtige i Banken och Rik6gäldsConfoiret skola befatta sig med att infatta honom i Embetet enligt 26 §. Justitia^— Ombudsmannens instruction ? Derpå svaras neji Ty enligt hvad jag redan hos Herrar Fullmägtige haft äran anföra finnes ingen rimlig grund, hvarföre icke de skulle hafva fått detta, hvarken Banken eller RiksgäldsContoiret angående uppdrag, om icke af orsak, att inga Representanter af samtelige RiksStånden mellan Riksdagarna äro att tillgå.
— Med ali ehn förtjenst Fnrsl.tgf-I än egir, skall man vissell g* n dir annil Sakna ali den fullkorn låghet, som i < tt så granh.ga amne endast af fl; res förenade bentodan ieli kati t.llfni I |< ligt n vinnas, n en man sk..11 oi k. jag k .n iele tvifa d« rp;:, blifva i,fviny:; il deiom, att dilta F.rsl.g, iliuiu till < n dt 1 utgående ft; ti samma gm rulidt e, som i S i o fr* Författning, l.kval ar btliiadl fr;’n dt hufvuds.,kyligaste af dilma sednares brister, tuli au <h t igtr i, sitt sammansättning alla in.diga beståndsdel..r f, r Siatins sakiihit, att fullt lii nh.il.i den Itvil jäde billno an, lika .‘Orri f. r de skattdragande» deli möjligaste rättvis i o« 1» billighet i diss f. rdelning. Man skall t'å icke, lika ned hvad i Afdelning/ns In tänkande blifvit framsialdt, fi.tkla. ra lietta