Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:0 103 187 1831 varit upplåten till lokal för norra Hallands lasarett och kurhus, inen, enligt hvad Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket anmält, vöre för det i nämnda fästning inrättade stralf-fängelse behöflig, endast under ytterligare fyra år finge för lasarettsoch kurhus-inrättningen användas, samt att densamma derefter, jemte öfriga byggnader inom fästningen, borde till bemälda styrelse öfverlemnas, sa har, uppå lasarettsoch kurhus-direktionens alternativt gjorda underdåniga anhållan att, i och för en ny lasarettsoch kurhus-byggnads uppförande, ett räntefritt lån å 8,000 r:dr under tolf års tid malte utaf allmänna medel varda beviljadt, Eders Kongl. Maj:t, med afseende å dervid anförda förhållanden och enär Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet vitsordat behofvet af det sökta låneunderstödet, genom nådig proposition af den 28 December nästlidet år föreslagit, att detta lån måtte för det uppgifna ändamålet af Rikets Ständer anvisas. Rikets Ständer hafva i anledning häraf tagit kännedom af tillgängliga handlingar rörande ej mindre förevarande låne-fråga, än äfven framtida begagnandet af den till lasarett och kurhus för norra Halland, från flera år tillbaka, upplåtna byggnad, hvarvid förekommit, bland annat, dels hurusom uppbyggandet af ett nytt lasarett och kurhus för nämnda orts behof beräknats vara förenadt med en kostnad af 13,164 R:dr 24 sk., hvartill nödiga medel skulle genom successiva bidrag från lasarettsoch kurhus-distriktets samtliga mantalsskrifne invånare anskaffas, dels ock att fångvårdsstyrelsen uppgifvit, att den nuvarande lasarettsbyggnaden behöfde begagnas till boställsrum för det nya straff-fängelsets predikant och läkare, hvaremot, enligt en anteckning å den Rikets Ständer meddelade plankarta öfver Warbergs fästning, samma byggnad skulle vara afsedd till ransaknings-bäkte för länets norra del.
Jag har verkligen hoppats och väntat, att Lago. Oecon.Utsktn skulle, på grund af de anmärkn:r, som inom R. o. Ad. blifvit gjorda, frångå sitt till RiksSt:n i det återremitterade betänk, ingifna förslag och antaga det, som Utsk:ns sammansatta afdelning förut afgifvit, nemi. att R. St. vid denna riksdag måtte Los K. M. anmäla de hufvudsakligaste grunderna, hvarefter R. St. ansågo de nya författningarna rör:de handeln och näringarna böra lämpas. Jag finner dock med ledsnad, att Utsk:n, vidblifvande sin i förra betänk, yttrade åsigt, ånyo föreslagit en åtgärd, hvilken jag anser numera föga ändamålsenlig, nemi. att hos K. M. anhålla om utfärdande af de vid 1823 års riksdag öfverlemnade förslag lill förorda, om handtverkerierna och till författning om gerningsmäns antagande på landet samt till handelsordning. Jag skulle derföre icke tveka att tillstyrka afslag å de från Utskm i detta ämne inkomna memor., emedan jag tror, att resultatet kommer i detta fall att blifva alldeles detsamma, som om dessa memor. varda godkända. Jag anser mig dessutom nu böra ånyo förklara, att jag finner det stridande emot de för lagstiftningsärenders behandling i grundlagarna stadgade former, att R. St. hos K. M. anhålla, det K. M. måtte utfärda förut ingifna lagförslag med sådana ändringar och jemnkningar deruti, som K. M. kan anse nödiga och nyttiga. Dock som 2:ne RiksSt., nemi. Presteoch BondeSt:n bifallet Utsk:ns förra betänk., och följaktligen något annat resultat vid denna riksdag uti förevar, fråga icke kan erhållas än antingen bifall eller afslag å den af Utsk:n föreslagna und. skrifvelse, hvilken just icke lär såsom en opinionsyttring kunna skada, örn den också icke kan medföra något synnerligt gagn, så får jag förklara, att det är mig fullkomligen likgiltigt, huru R. o. Ad. afgör denna fråga. Ilr Hjarne, Harald:
Under det att af våra kungliga teatrar den ena, såsom redan dess namn antyder, odeladt tillhör dramat, den andra ofta mot detsamma öfvar gästvänskap, har Nya teatern att à en och samma scen vid sidan om talpjeserna inrymma en plats jemväl åt opéra-comique och operett Ej underligt således att dess dramatiska repertoar under den tid, vår öfversigt omfattar, varit långt ifrån så rikhaltig som de kungliga teatrarnes. Förutom tvänne repriser har densamma omfattat tvänne svenska och tvenne norska arbeten. Full unionell likställighet således, skulle man tycka. Den svenska suprematien är dock räddad, tack vare reprisen af Hodells från Ystad till Haparanda välbekanta, nu i föryngrad gestalt uppståndna folkkomedi » Andersson, Pettersson och Lundström », i hvilken pjes herr Holmqvist i skepnad af sistnämnda högst populära företeelse gör allt iör att bereda publiken en glad afton. Den andra reprisen utgjordes af fransmannen Théodore Barrières q vicka, men icke alltför dygdesarama komedi Lilla slarfvam, i hvilken flera af de uppträdande herrarne — herr Fristedt i hans lika korta som stumma roll ej att förglömma — gjorde rätt lyckade figurer och bland de uppträdande fruntimren i synnerhet fru Fahlman och fröken Friberg presterade en hurtig och uppsluppen aktion. Och nu till nyheterna! Herr Nordensvans 1-akts-skådespel » Barnet » handlar om brytningen af en förlofning. Dess egendomlighet framträder kanske bäst vid en jemförelse med dansken Edvard Brändes ’ » En Forlovelse » — ett stycke som, i förbigående sagdt vid spelärets början sades komma att uppföras å Nya teatern, men ännu ej låtit sig afhöra. Brändes är den full-gångne och fullt konseqvente realisten.
Då detta ämne blifvit både vid och utom Riksdagarne afhandladt och nästan uttömdt, ansåge Bihang till R, St. S Lag-TJ;skottets E t. Motionairen det vara öfverflödigt och utan ändamål, att orda om den temligen allmänt insedda och erkända nyttan och nödvändigheten af den föreslagna Domstols-organisationen, medelst vinnande af enhet och enkelhet i lagskipningen samt besparing i utgifter; och har Herr Holm tillagt, att han, i afseende på upphörandet af Kämners-Rätterne i Stockholm, vore betänkt, att hos Constitutions-Utskoltet i grundlagsenlig ordning anmäla motion om den häraf påkallade förändring uti nu gällande Tryckfrihetsförordning; hvilket ock sedermera skett, enligt hvad Herr Holm, såsom Ledamot af LagUtskottet, härstädes upplyst; 2:0 af Herr C. L. Hessle, som likaledes yrkat antagande af det lagförslag, som uti Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga Skrifvelse innefattas; 3:o af Riksdagsfullmägtigen ifrån Jönköpings Län. Anders Pålsson, hvilken anfört: att han ansåge Lagmans-Rätterne vara onödiga, samt till och med skadliga, och att, genom deras indragning, skulle beredas ökad skyndsamhet och enkelhet i lagskipningen, tillika med en icke obetydlig minskning i Embetsmanna-personalen. Man kunde icke utan harm och ovilja betrakta denna utväg att, emot erläggande af en högst obetydlig penning, hela år uppehålla en tvist, ja ofta ett enkelt skuldfoidringsmål, deri den vädjande redan vid Härads-Rätten erkänt sin gäld, och på hvars betalande en familjs välfärd möjligen berodde. Den klaraste sak droges ofta till Lagmans-Rätten endast af bitterhet emot vederparten, emedan kostnaderne dervid voro för ringa att afskräcka den trätlyslne, i synnerhet om lian icke vore aflägse boende. Lagmans-Rätternes organisation vore ock i hög grad olämplig.
Utskottet har trott, att utarbetandet af det reglementariska, rörande postens förening med gästgifvarskjuts, forvagnars inrättande samt skjutsens reglering i allmänhet borde bero af den undersökning, som Kongl. Majrt lärer låta härom anställa, och att Styrelsen, efter vederbörande» hörande, vore bast i tillfälle att vid - taga de lämpligaste anstalter i detta hänseende; hvarföre Utskottet på goda skäl ej velat ingå i öfverläggningar, som utan att troligen leda till något gagnande resultat, Res v. och. Ekon. Utsk. Betänkanden. 1405 skulle gifva anledning till stridigheter och tids utdrägt. A ena sidan har blifvit yttradt, att ingen borde få färdas nied mindre än tvänne hästar, och å den andra, att då man behöfda medföra dräng, skjutsbonden väl borde få plats på åkdonet, men att två personer dessutom då borde få åka efter en häst, äfvensom fyra efter två hästar. Detta bevisar de skiljaktiga åsigter, som öfver en och samma sak kan ega rum, samt svårigheten att dem förena; och då dessa frågor, äfvensom de, hvilka åsyfta en förhöjd skjutslega, nedsättning i väntningspenningarne samt upphäfvanöet af stadgandet om tiden för de resandes tortskaffande, innefatta nya motioner, anser Utskottet dem i behörig ordning väckte och remitterade, böra föranleda till enskild behandling. Då Utskottet tillstyrkt en förhöjning i vagnslegan, har detta hufvudsakligen grundat sig på myntvärdets försämring sedan år 1779, då den Författning utfärdades, hvarigenom nu gällande vagnslega blifvit bestämd, och enär denna förhöjning endast blifvit föreslagen till 1 sk. 8 rst. milen för vagn, samt 8 rst. för en sadel, har Utskottet trott, att man ej skäligen bordt utsträcka villkoret för samma förhöjning till några kostsamma åkdon eller inrättningar, som kunde uppfylla allas fordringar på beqvämlighet och motsvara de olika begreppen derom, heldst nu före - I 1404 Besv, och Ekon.
Ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan har det allena att utlåtanden deri till Konungen afgifva. \ / $ b. Har Konungen infordrat allmänt kyrko-mötes utlåtande i fråga om antagande af ny Psalm-, Evan ge/iieller Kyrko-handbok eller Katekes, börti de af mötets medlemmar, som till Preste-Ståndet höra, öfver frågan betänkande afgifva, innan utlåtande beslules. 8 Lag-Utskottet* Betänkande, N:o 42. $ 6. Vid beslut till utlåtande ege hvarje mötets röstberättigade ledamot lika röst. Åskas omröstning, då skall den sluten anställas. $ 7. Kostnaden för allmänt kyrko-möte skall af allmänna medel gäldas. Stockholm den 24 Augusti 1854. Reservationer: af Herr Grefve Sparre, E., af Herr Carleson, E., af Professoren Bring, som yttrade: ”1 likhet med Lag-Utskottets majoritet är visserligen jag. öfvertygad, att Svenska kyrkan lika litet som någon annan kan helt och hållet undvara Synoder. Då likväl dessa, om det beslående förhållandet mellan Stat och Kyrka och i sammanhang dermed hela kyrko-författningen icke skall i grunden rubbas, hos oss omöjligen kunna blifva annat än, hvad äfven Utskottet föreslår, blott rådgifvande, i utomordentliga läll af Konungen sammankallade församlingar, så synes mig en särskild lagstiftning med afseende på dem vara både öfverflödig och i viss mån för sjelfva det åsyftade ändamålet hinderlig. OLvifvelakligt eger Konungen, oaktadt derom, intet finnes uttryckligen stadgadt, full rättighet alt när som helst påbjuda ett kyrko-möte. Han behöfver alltså icke dertill af en särskild lag bemyndigas.
Bolaget böra tryggt kunna förlita sig på de af Konung och Ständer dem le m na de rättigheter, och alt, i fall dessa Autoriteter finna nyttigt för det Allmänna, alt deruti göra någon ändring, Bolaget erhåller fullgod ersättning. Jag upprepar ännu en gång att det är endast formen af Utskottets ifrågavarande åtgärd jag klandrat och hvilkens åsidosättande jag anser vådelig, om den, oanmärkt, i allmänhet skulle såsom riktig antagas, ty Riksens Ständer kunde derigenom komma att blifva beroende af Utskottens sätt att behandla Ärenderne. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: Då K:gl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Götha CanalArbetets fortgång och befrämjande af Ridderskapet och Adeln remitterades till Statsoch BancoUtskotten, tog jag mig friheten att inför Ridderskapet och Adeln framställa den önskan, attUtskotten måtte anmodas, att, i egenskap afen preliminair åtgärd, ofördröjeligen infordra ifrån Götha Canal-Bolags Direction en fullständig Berättelse, om orsaken till Discontens iråkade förlägenhet och om Bolagets dermed förknippade belägenhet, förmåga och vilja att uppfylla sina ingångna förbindelser. Må hända har denna min framställning förnnledt till Utskottets ifrågavarande åtgärd, hvilken jag för min del anser vara så mycket rigtigare, som samma åtgärd icke innefattar något hufvudsakligt, ilian endast ett preliminairt beslut. — Jag får således till alla delar förena mig med hvad 556 Den y Januarii. Herr Mannerstam och Friherre Wirsen i delta afseende nyss anfört. Jag förstår ej hvad Friherre Cederström menar med Banquens förbindelse emot hvarje Delägare i Bolaget, emedan jag ej känner att Discontens iråkade obestånd varit en följd af något uppehåll i Banquens fullgörande af lagliga förbindelser, och kan jag således vid intet tillfälle medgifva några rättigheter för Götha CanalBolag, innan jag hunnit öfvertygas om deras lagliga tillvaro. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Friherre Cederströms ifrågavarande Motion måtte tills vidare hvila på Bordet; hvilket bifölls. Justerades följande: Utdrag af Proloeollet, hållet hos Högloft.
S. D. Nedannämnda, i sednast hållna Plenum väckta och då bordlagda samt nu ånyo föredragna motioner, remitterades till Stats-Utskottet, nemligen af: l:o Jöns Andersson från Malmöhus län, att den del af tiondespammålen, som blifvit Skånska kyrkorna frånkänd och tillagd Akademi-staten i Lund såsom aflöning, må till kyrkorna återgå och ersättning af allmänna medel Akademi-staten i stället beredas; jemte de i anledning af denna motion afgifna yttranden; 2:o Pehr Nilsson från Christianstads län, om befrielse för rusthållare vid i Skåne förlagda kavalleri-regementen från skyldigheten att anskaffa och underhålla rustningspersedlar, samt nämnda skyldighets öfvertagande af Staten, jemte yttranden; Prol.-Utdrag den 19 November 1862. 35 3:o Olof Olsson i Slängserud af Wermlands län, cm hela skyddsafgiftens användande till förbättrande af folkskolelärarnes löne vil kor; 4:o samme man, om förhöjning af det utaf Kongl. Maj:t äskade anslag för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar; 5:o Sven Rosenberg från Christianstads län, om rusthållarnes i Skåne befrielse från rustningspersedlars anskaffande och underhåll, mot erläggande af årlig afgift; 6:o Pehr Olof Hörnfeldt från Westernorrlands län, om annat sätt för utgörande af räntepersedel!! »hö» inom Westernorrlands län; 7:o och 8:o Anders August Andersson från Ostergötlands län, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 12 November 1860, i fråga om allmänna beväringen, samt årligt anslag til! inköp och reparation af gevär och anskaffande af ammunition åt frivilliga Skarpskytte-korpser inom riket; äfvensom en i detta Plenum af Ola Jönsson från Malmöhus län, i samma ämne väckt motion, jemte de i anledning af dessa tvänne motioner afgifna yttranden; 9:o Jonas Andersson från Östergötlands län, om förändradt ordnande af skjutsningsbestyret i landet samt anvisande af derför behötliga medel, jemte ett yttrande af Anders Medin från Kronobergs län; 10:o Paul Andersson från Jemtlands län, om anslag till lön åt en Veterinärläkare för södra delen af provinsen Jemtland, med station i Oviken; ll:o samme man, om ett statsanslag af 70,000 Riksdaler till Jemtlands Kommunikations-aktiebolag; 12:o Anders Pehrsson från Malmöhus län, om hela personliga skyddsafgiftens anslående till folkskolorna; 13:o samme man, om förmånsrätt för förut varande arrendatorer till arrende af boställsoch löningshemman; 14:o Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län, om förhöjning i lönen för Provincial-läkaren i Wernamo distrikt af nämnde län;
Då rättvisan brafver, att den vedergällning, som livar en tjenstgörande bör åtnjuta, varder bestämd olika, i förhållande till den större eller mindre skicklighet, som erfordras, samt den mer eller mindre möda befattningen medförer, och hvarvid Stats-Utskottet trott någon tvekan icke kunna uppstå , att dess Cancellie-Betjening är mera sysselsatt, än Betjeningen i något af de öfrige Riksens Ständers Utskott; med erkännande hvaraf Riksens Ständer ock, vid föregående Riksdagar, beviljat Stats-Utskottets Cancellie-Betjening högre belöning än de öfrige; har Utskottet, med öfvertygelse derjemte, att den sparsamhet med H. N. Schwan , h. t. Bolg. St. Talman, Carl De Geér , h. t. Landt-Marskalk C. von Rosenstein, Talman. A. J:son Hyckert, n. v. Talman. B. von Platen. Axel Lagerbjelke. J. Cederström. Gust. af Ugglas. H. Wachtmeister, L. Stjernstam. 458 Stats-Utskottets Betänkanden. Statens Medel, som i närvarande tidpunct är så högt påkallad, äfven i detta fall,icke hör åsidosättas, så vidt det med de tjenstgörandes hilliga fordringar står tillsammans, ansett sig höra tillstyrka nedsättning uti följande föreslagne Traetamenten, nemi. För Cancellisterne inom Stånds-Cancellien, med undantag af de 3:ne äldste Cancellisterne eller Nota rieme hos Högloft.
Maj:t, att pensioner må blifva för Länsbokhållare lika med den lägre lönegraden eller R:mt 800: — samt för öfrige subaltern-tjenstemän vid Läns-styrelserna, äfvensom för vaktbetjente, lika med ordinarie lönerna på stat: allt med bibehållande af enahanda vilkor för pensionsrätten, som förut äro stadgade. Slutligen och som Kongl. Maj:t vid förevarande statsreglering beslutat föreslå Rikets Ständer att, i förhållande till de nya lönestaterna, för embetsoch tjenstemän i allmänhet bestämma fördelaktigare pensionsbelopp än de hittills gällande, vill Kongl. Maj:t, under hänvisande till närlagde protokoll öfver Civil-ärenden, härmedelst jemväl föreslå pensionsförhöjning för hädanefter afskedstagande Landshöfdingar, så att de, efter uppnådd 65 års ålder, då de äfven uppfylla öfriga för pensionsrätten i författningarne föreskrifna vilkor, må anses berättigade att från allmänna indragnings-staten åtnjuta 0.000 R:dr Riksmynt årligen; hvarjemte Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad för Stats-Rådets och Högsta Domstolens ledamöter blifvit föreslaget, hemställer, att Landshöfding, som uppnått 60 roen icke 65 års ålder och begär sitt entledigande med företeende 391,684: 22. Kongl. Maj ds Nåd. Prop. N:o t, om Statsverket 185ti. 79 Transport 391,084:22. af läkarebevis om fortfarande svår sjuklighet eller eljest så försvagad helsa, att han icke förmår embetet bestrida, må så vida han tjenat staten i 35 år och minst 5 år innehaft Landshöfdinge-embetet, å allmänna indragnings-staten få tillträda pension, hvilken då torde böra utgöra 4,500 R:dr Riksmynt, eller lika med hvad Landshöfdinge-pensionen för närvarande utgör.
Wr min dcl anser jag cj' att det är Grefwe al UAZIas, som pätru, gar Ständct sädant, Man den som wäckt den morian, som älägger Grefwe ak väglag en sädan justification. Herr ? n k l m n n : Herr Grefwe kHeven bjelm torde behaga erindra sig, att Ridderskapet och Adeln aldrig fattat ett sädant beslut, som dek han nit äberopar. Twärtom gjordes det utiryckcliga förbehöll, att nägon förklaring här aldeles icke skulle äga rum. Men Ridderskapet och Adeln wäntade, att de af och Medlemmar, som hos Allmänheten blifwit sä illa kände, skulle, om de det kunde» för Allmänheten weder, lägga nägra af de bcffollningar» som mot dem äro gjorde, och i alla fall pätkpnda sakens lagliga gang. Grefwe I-övvenfijelm yrkade, att 0» behindrad fä tala. Medgafs af Herr Illman. Grefwe I^öwenb^elm: Sedan Hög, loflige Ridderskapet och Adeln trott sig tillftändigt, att taga nägon befattning och inga i nägon slags pröf, ning af de emot Herr Grefwe ak kl^lss utom Rid, darchuset gjorde pästäenden, hwilkct tdrhända aldrig bort upptagas innom dctza murar, sä tror jag fdr Min del, att Ridderskapet och Adeln aldrig kan neka Herr Grefwe af OZZlss uppläsandet af alt sädant, som han tror lända till de§ justification, och att ett annat förfarande wore stridapbe emot bwad Ridder» skåpet och Adeln är skyldigt sig sjelf och en innom Ständer anklagad Ledamot. Gref» 724 Den 22 September. G r r f w e kek ö r n e r, ^6c>Ipb 6orsn: Oek Har aldrig warit min böjelse, att förfölja nägon, än» nn mindre min afsigt, att nägon skulle dömmaS ohör» dan.
Hur ofta hafva vi ej hört Svenskarne benämnas »Nordens Fransman», och då verkligen i lynne och beteenden så mycken likhet finns mellan dessa nationer, är det värdt att behjerta hvad redan Carl IX sade om sina Franska soldater, och till lämpa det på våra Svenska, nemi, att »de äro ett käckt folk, som bör behandlas med godhet, icke med hugg och slag.» Hvad som borde sättas i käppens ställe är sannerligen ingen sfinxgåta att lösa. Redan för flera hundrade år tillbaka visste man understundom att använda korrektionsmedel, som skulle gjort heder åt vårt tidehvarf. Man lofordar de s. k. hedersdomstolarne i främmande länder, under önskan att de hos oss måtte införas. Sker så, måtte de då ej endast gälla befäl, utan jemväl trupp; fruktan för detta vädjande till den allmänna meningen bland kamraterna vore mången gång ett säkert sätt att uppväcka den i den simpla krigarens bröst domnade hederskänslan. Vi veta att redan under Erik XIV var detta vad brukligt; och att blifva dömd af sina kamrater ansågs redan då som ett lämpligt straff. Sannt är att denna domstol var endast tillfinnandes under krigstid, och då bestående af 12 eller 24 bisittare, icke af officerare, utan af underofficerare och gemena. I fredstid voro trupperna underkastade ordentliga borgerliga lagar. Onder den store Gustaf Adolf blefvo soldater, som begått skymflig handling, förlaggda utom lägret och dömda att hålla detta rent, tilldess de genom en heroisk bedrift aftvagit sin skymf. Riihs säger, att under denna tid bestodo de vanliga straffen i lifvets förlust eller fängelse på vatten och bröd eller i jern; nedriga och skändliga brott voro belagda med skymfliga straff, såsom att springa gatlopp eller att rida på trähäst; men prygel och andra slafviska straff voro bannlysta.
Under-Styrelsens beslut, hvarigenom någon anses skyldig att varningsgrad undergå, eller sorn är af beskaffenhet, att, i händelse af dess fullgörande, besvären onyltige blefve, må ej sättas i verkställighet, förr än det vunnit laga kraft, eller är vordet af Fullmägtige gilIadt; och skall Under-Styrelsens beslut, hvarigenom någon förklaras tjensten förlustig, Fullmägliges pröfning underställas.. 17:0. Öfver Fullm äg tiges beslut i dessa mål ega besvär endast rum i det fall, att någon blifver från tjensten dömd.. Den, sorn med sådant Fullmägtiges beslut, ej åtnöjes, bör, vid förlust af talan,sitt missnöje emot beslutet hos Fullmägtige anmäla inom efter deraf bevisligen erhållen del, den oräknad; hvarefter harn vare berättigad att hos nästblifvande Banco-Utskott eller Revisorer öfver Banco-Verket sin klagan fullfölja , derest besvären till Fullmägtiges Expedition inlem nas, i förra fallet sist å den dag Rikets Ständers sammankomst inträffar, och i senare fallet, eller vid Banco-Revision, sist i4 dagar före Rikets Ständers Revisorers sammanträde; men är slikt beslut af Fullmägtige raeddeladt senare ani Buttra-Utskottets Memorial N:o tot. 14 dagar före utgången af den sålunda bestämda liden, bora besvären till Banco-Utskott eller Revisorer omedelbart ingifvas , innan klockan 12 å i4:de dagen efter det klaganden af beslutet erhållit del, den oräknad. Och anser sig Utskottet slutligen böra upplysa, att §§. 22, 38 och 35, efter Utskottets tanka, ej skulle komma att andergå annat än redactionsförändringar af sådan obetydlighet, att Utskottet icke trott sig böra desamma Rikets Ständer underställa. Stockholm den i3 Febr. 1835. Ankom till Exp.-Utsk. den 15 Febr. Memorial_, med öfverlemnande af uppgift på de ärendenj hvilka ännu. återstå till Banco-Utskottets behandling.