Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen kunde förklara hur det gick till, men ingen brydde sig heller om att söka förklara det, ty i Orienten lefver man som man behagar och vill man bli något, så blir man det vanligen mycket lätt. Han var konsul numera, det var nog, och öfver hans port lyste serbiska riksvapnet, mäladt på jernbleck, bredvid apoteksskylten. Den lustige i stora vidbyxor klädde portvakten på Hôtel Dimitri hade han tagit i sin tjenst. Det hade gått till på ett mycket enkelt sätt. En dag hade han nupit denne i örat och frågat: – Du heter? – Skandar. – Kan du gå i tio minuter utan att sätta dig? – Ja, mossju. – Kan du sitta i tio minuter utan att sofva? – Ja, mossju. – Det är bra. Då skall du komma i min tjenst och bli serbiska konsulatets kavass, ty du är en karlakarl. Sedan dess satt Skandar dagligen på en stol utanför serbiska konsulatet, klädd i silfverstickad jacka och stödd mot en hög staf med silfverknapp – samt utan att sofva. Emin hade redan några dagar efter mötet infunnit sig på hotellet för att ursäkta sig hos Nelly. Blumenbachs närgångenhet hade sårat honom. Om bokbazarens fanatiske män uppsnappat dennes obetänksamma fast oskyldiga skämt, skulle det lätt kunnat komma till obehagliga uppträden. För sin del, förklarade Emin, hyste han dessutom motvilja för denne kristne lycksökare. På tal om bokbazaren framkastade Nelly en önskan att få se en arabisk bok på nära håll. Dagen derefter infann sig Emin med flera arabiska verk under armen. Han föreläste och öfversatte äldre arabiska dikter. De voro mycket egendomliga, oftast fyndiga, smekande, fängslande, stundom ojemna och liksom trasigt men lysande brokad, ibland homeriskt utmejslade och enkla. Harven åhörde honom med liflig nyfikenhet och gjorde allt emellanåt anteckningar i sin kladd. Det blef slutligen en vana att Emin besökte dem några timmar hvar förmiddag. I skuggan af gårdens citronträd deklamerade han de gamle arabiske skaldernes strofer med ett djupt allvar som om han predikat.
Uti den af riksdagmännen Per Mattsson från W. Norrlands län, Joli. Persson från Upsala län samt Gustaf Pettersson från Ostergölhlamds län afgifne särskilda mening, säges nemi.: ”Hvad smöret beträffar, så tyckes oss tillräckligt att nedsätta del ifrån 2 r:dr 24 sk. till 2 r:dr; oaktadt den höga tullen, har smöret likväl nu fallit till circa 9 r:dr r:gs i parti, och delta är ett pris, redan så lågt, att det aldrig utan skada för landtmannen kan sänkas lägre. Skall nu tullen nedsättas ännu mera, så blifver ladugårdsidkaren lidande, och den fattige skattedragande bonden, som behöfver sin moda belönad, i mån derefter”. Jemväl har Erik Pehrsson från Gefleborgs län vid detta ämne yttrat följande: ”De i nu gällande tulltaxa stadgade införselafgiflerne å victualie)- och landtmannavaror hafva blifvit klandrade såsom för höga, och man har velat ytterligt nedsätta dem, men ett bättre landtbruk har blifvit frukten deraf, lill stor nytta för det bela. Allmännare liar nu landtmannens omtanka blifvit vänd på den förut allt för ravcket försummade ladugårdsskötseln, 400 Den 5 Juni f. m. på frambringandet af ost, smör, kött och boskapskreatur m. m. Införseln af dessa artiklar har de sista åren minskats i högst betydlig mån. Snart skall den genom denna bättre rigtning af landtmannaproduktionen alldeles upphöra, och utförsel af ifrägavar:de artiklar i stället ega rum; utom det att jag icke anser för en ringa lycka för fäderneslandet, att många landtman öfvergifvit den förderfliga bränvinsbränningen, och nu begynt med ifver omfatta tillverkningen af smör och ost, sedan derföre en lönande afsättning erhållits.
Den, som, lika med Borgareoch Bonde-Stånden, anser, att lån hädanefter icke må af Ull-discontfonden beviljas lill högre belopp, än femtio procent af det värde, hvartill ullen blifvit, på föreskrifvet sätt, uppskattad, röstar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner nej, må, i öfverensstämmelse med Ridderskapels och Adelns beslut, ifrågavarande lån hädanefter beviljas till högst sextiosex och tvåtredjedels procent af ullens värde. Stockholm den 24 November 1840. Stats-Utskottets MemorialN:o 3jj. Memorial, angående några, i sammanhang med frågan om hemmantals ränt ans upphörande, väckte motioner. Rgs-Afd.) Vallöf]. Borga re-Slåndet har till Siats-Utskottet remitterat nedannämnde 3:iie inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln afi Herr Grefve C. H. Anckarsvärd framställda och, efter härå vägrad remiss, hos förstbemälde Riks-Slånd af Herr T. Foenanderj såsom dess motioner, upptagna förslag , nemligen: 1:0 att Rikets Ständers förväntade beslut om nedsätt ning af bevillningen för Städernes Borgerskap måtte inställas, i fall det föreslagna upphäfvandet af hemmantalsräntan icke komme att ega rum, till följd af vederbörandes uragllålenhet att till verkställighet befordra Rikets Ständers härom meddelande beslut; 2:0 alt ett förordnande måtte i Bevillningsstadgan intagas, angående inställandet, för vissa uppgifna fall, af uppbörden utaf allmänna bevillningen efter 1 Art. samt efter 18, 21, 22, 23, 28, 29, 33 och 35 $$. i 2:dra Art.; och 3:o att i Reglementet för Riksgälds-Conloret måtte införas en serskild föreskrift för den händelse, att Kongl. Maj:t skulle vägra verkställighet åt Rikets Ständers beslut, angående hemmantalsräntan.
Sedan denna förklaring, hvilken nuvarande Herr Polismästaren, såsom den der, å Öfverståthållare-embetets vägnar, meddelat ofvannämnda beslut den 27 Mars 1861, O 7 ' jemväl för sin del åberopat, blifvit af Advokatfiskals-embetet mig meddelad, har jag uti skrifvelse till sistbemälda embete förklarat, att nämnde Polismästares delaktighet i de åtgärder, som utgjorde föremål för åtalet, syntes vara af den beskaffenhet, att äfven emot honom ansvarstalan måste föras. Advokatfiskals-embetets derefter afgifna ytterligare memorial i målet innehöll: att uppenbart vore, det undantagsstadgandet i oftanämnda 23 § endast afsåge ett tillfälligt behof af utskänkningsrätt, likasom att en sådan rörelse, hvilken från början varit ämnad att fortsättas under ett helt år, icke kunde vara åsyftad med berörda stadgande, gällande blott i fråga om utskänkning under någon del af året; att det äfven låge i sakens natur, att den, som inrättade en hotelrörelse, måste beräkna att O . ' få under en längre tid fortsätta densamma, helst han icke under blott ett år, eller på kortare tid, kunde erhålla godtgörelse ens för det till rörelsens bedrifvande erforderliga förlag, ännu mindre derutöfver hafva någon behållning; att, om detta icke kunde med fog bestridas, det ock syntes vara klart, att — då så väl vid det första af i fråga varande tillfällen som vid det andra, Hötelvärden för sin rörelse sökt utskänknings rättighet under ett helt år, samt han icke ens föregifvit än mindre styrkt någon om ständighet, som detta oaktadt skulle kunnat berättiga vederbörande att anse den utskänkning, hvilken han anmält sig vilja i Hotelet utöfva, lika beskaffad med den, som erfordrades viden tillfällig samling af menniskor, såsom vid ett militärläger, en badort eller dylikt — Öfverstålhållare-embetet saknat laga skäl att, på sätt som skett, den gjorda ansökningen bifalla och dymedelst i strid med den i ämnet gällande förordning bereda nämnde
Elias lockade mig med berättelser från hans egna Grönlands-resor, der isberg och hvalfiskar ömsom figurerade; och Kjellman i kabyssen lockade mig icke blott med sjelfva kaffekokningen, utan äfven med högst häpnadsväckande sägner från Oroust, den stora ön, som fått sitt namn af all den oro, som i fordomtimma varit der mellan två näskonungar, hvilka bott i hvar sin ända af den och ständigt hållit stridsslag med hvarandra, då de icke tillsammans voro ute på sjöröfveritåg mot ”hundturken och romarelandet”, i hvilka fall de alltid ingingo sämja. Tvisten emellan båda dessa så ljufva intryck slöts, åtminstone den första gången, dermed att Kjellman, släppande tråden mellan bägge näskonungarne, för tillfället inbegripna i en blodig näfrättskamp, hastigt ropade: ”Mamsell, jag hör seglet rassla vid madrassen – patron är nog allaredan vaken.” (Inom parentes sagdt, hade Kjellman ett företräde framför gamle Elias: han sade alltid helt aktningsfullt ”mamsell,” då gubben deremot aldrig fann lämpligt att begagna annan titel än ”lillemamsell”). Men nu var ej tid för reflektioner. Hastigt flög jag upp genom öppningen till kabyssen eller plikten för att ställa i ordning välfägnaden på en fjerding såsom bord. Hvad det sedan var roligt att få slå upp Kjellmans mästerliga kaffe åt min far, derpå bjuda honom pipan, som jag stoppade, under det han drack, och sedan, medan jag serverade mig sjelf och de bägge båtkarlarne, få höra på huru vänligt och förtroligt min far språkade med gamle Elias, erinrande honom om deras fordna långresor tillsammans, då de bestått så mången dust med haf och vind! Jag tyckte att jag aldrig förr sett min far så frisk till lynnet, och alltsom händelserna kedjade sig ur den enes minne i den andres, gick också min blick från den ene till den andre och så hastigt ut öfver gamla Skageracks vatten för att se om det fortfor att vara stillt, så att ingenting störande kom att öfverändakasta vårt behagliga lugn i båten. Klockan var omkring 2 på dagen.
Efter erhållen del af den anmärkning, Herrar Revisorer af StatsVerkets räkenskaper för åren 1842 och 1843 gjort vid Kongl. Kontrollverkets räkenskaper, att desamma befunnits förda med mindre reda, ordning och fullständighet, får jag ödmjukast anföra, att i så allmänna ordalag, som denna anmärkning är uttryckt, och utan att något specielt är uppgifvet, som till ett sådant yttrande kunnat gifva anledning, hvartill ock kommer, att samma räkenskaper blifvit utan all anmärkning af Kongl. Kammar-Rätten granskade samt emot deras uppställning af föregående Stats-Revisioner någon erinran aldrig gjorts, saknar jag all ledning för ett närmare upplysande eller förklaring uti ifrågavarande ämne. Det endast vill jag ödmjukast nämna, att dessa, af mig förda, så kallade räkenskaper icke äro annat än sammandrag, som grunda sig, nemligen: förStockholms stad, på Kongl. Kontroll-Kontorets,hvarje månad afgifvande, specifikationer öfver den verkställda kontroli-stämplingen, och för landsorts-städerna åter, på de från dessas Magistrater inkommande räkenskaper, samt alt dessa sammandrag, efter min tanke, icke kunna erhålla någon enklare, fullständigare och redigare form, än den nuvarande, då densamma uti särskilda kolumner framställer hvad hvarje stad låtit stämpla, afgiften och omkostnaderna derför samt insättningen i Ränterierna af öfverskotta. Stockholm den Februari 1846. A. G. Berndes, — 328 — Aongl. Stats-Kontorets underd. Utlåtande, i anledning af hvad 1845 års llevisions-Berättelse innehåller rörande de under Kongl. LandtförsvarsDepartementet hörande anslag. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Län matte, ställas under Kongl. Maj:ts fria disposition, alt användas till undsättning för desse Landsorter, på det sätt Kongl. Maj:t i Kader finner lämpligt, dock att Kongl. Maj:t dervid vilie vända sin Nådiga uppmärksamhet uppå inrättande af Dislrietoch Sockne-Magaziner uti de'Län, eller uti de särskilde delar af visse Län der desse inrättninger kunna finnas, uppfylla det vigliga ändamålet, alt under Nöd-ar kunna framställas, såsom ett varaktigt verkande räddnings-medel. De Reglamentariske föreskrifterne höra dock, utan undanlag, hero af Kongl. Maj:t, ty jag föreställer migden plan ganska svår alt uppgöra, genom hvilken en Landsorts räddning ifrån nöd igenom en fortfarande Municipal-Styrelsér skulle kunna åstadkommas, äfvensom jag icke Ian inse något möjligt sätt ali i vissa orter desamma organisera och ännu mindre alt bibehålla dem uti erforderlig krall. Hvad de föreskrifter angå, hvilka de sammansatta Utskotten föreslagit lill efterföljd, vid begagnandet af det credit!v utaf en mililioa Ståts-Utskottets B e t ä a It a a deri. 3g5 R:dr, hvilket de sammansatte Utskotten tillstyrkt Riksens Ständer att ansia, lör alt genom Regeringens försorg användas att uppköpa Spannmål till nödlidandes bispringande vid inträffande iniss väst, åberopar jag de skal, hvilka innefattas uti den reservation, sorn är bilagd vid Utskottens förra Utlåtande i delta ämne, och enligt hvilka jag yttrat den öfvertygelse, alt Kongl. Majt öfver dossé medel borde eg a en fri och obehindrad dispositionsrätt.
Utom de uti det återremitterade betänkandet omförmälda orsaker, hvilka vållat fiskets betydliga försämring och arrendatorns i följd deraf iråkade ekonomiska un - 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 170. dergång, har blifvit åberopadt, dels sjön Åsens sänkning, hvarigenom vattnet i den nedanför samma sjö liggande Mörrums åen förminskats, dels det stora otillbörliga intrång arrendatorn under de sednare årens svåra missväxter lidit af svältande grannar, hvilka, för att rädda sig undan hungersnöden, ej dragit i betänkande, att olofligen ingripa uti hans dyrköpta rättigheter och ofta i denna afsigt infunnit sig i så talrik mängd vid fiskeställena, att hvarje försök att hindra eller afvisa de obehöriga varit fruktlöst, — omständigheter, hvilka vid arrendets ingående omöjligen kunnat förutses och tagas i beräkning eller sedermera utaf arrendatorn afvärjas; — hvarjemte blifvit anfördt, att den redan tillstyrkta eftergiften icke skulle komma den lidande och utblottade arrendatorn, utan endast hans borgensmän, till godo. Med föranledande af hvad sålunda hos Ridderskapet och Adelil samt Presteoch Bonde-stånden förekommit, anser Utskottet sig icke sakna skäl att i så måtto förändra sitt ofvanberörda i ämnet afgifna tillstyrkande, att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer ville för sin del medgifva, att arrende-afgiften af Mörrums krono-laxfiske må varda till sitt hela belopp så väl för år 1847, som för nu löpande sista arrendeåret eftergifven, under förbindelse likväl för arrendatorn, att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar. Stockholm den 8 Maj 1848.
M:s nåd. dom egentligen grundar sig, — så tyckes det mig åtminstone likväl högst obilligt, om än rättvist, att endast dessa formella iakttagelser kunnat emot sockneinännen, såsom rätta ägare, medföra någon verkan, och sålunda gjort K. M. och Kronan mer berättigad till skatt af intägterna än af den öfriga allmänningen; åtminstone lärer vä! billigheten af den äskade skattefriheten icke skäligen böra jäfvas eller förringas deraf, att frågan derom varit föremål för domstols pröfning; 3:o alt de hemman, som vid allmänningens delning på deras lotter erhållit skattlagda intägter, härigenom fått sig påförd dubbel skatt för samma mark; det torde vara temmeligen tydligt, då äganderätten till hela allmänningen och således jemväl till intägtsmarken beräknats och ingått i sjelfva hemmannens skatt; och huruvida det är med billighet öfverensstämmande att ett hemman för samma herrlighet beskattas 2:110 särskildta gånger, öfverlemnar jag vördsamt åt en hvar att bedömma. Mig synes det derföre böra vara en angenäm pligt för R. St. att i alla sådana fall, som det förevar., för deras del medgifva nödig rättelse. Dessutom förefaller mig den omständigheten nog sträng, att icke böra förtjena B. St;s rättvisa behjertande, att nemi. intägterne, ehuru delar af samma enhet (allmänningen), blifvit i fråga om skattskyldigheten annorlunda betraktade än den öfriga allmänningen, endast af det skäl, att Suntetorps socknemän en tid varit i okunnighet derom, att K. M. och Kronan till socknemännens skada begått ett misstag, då Kronan, på grund af sin förmenta äganderätt till ifrågavar. allmänning, utan socknemännens hörande, beviljat intägter derå, samt sedermera belagt dessa med skatt och ränta. Är det väl då billigt — jag frågar det — att Suntetorps socknemän skola erlägga en skatt, som endast genom ett sådant misstag å Kronans sida tillkommit?
Uti förenämnde underdåniga skrifvelse, deraf Utskottet tagit kännedom, hafva arméens fullmäktige, till stöd för sin förevarande framställning, bland annat anfört: att det belopp, hvarmed staten för närvarande bidroge till pensioneringen, uppginge, inberäknadt räntan å det till pensions-kassans disposition från Wadstena krigsmanshuskassa öfverflyttade kapital af 136,871 r:dr 39 sk. 3 r:st., till endast omkring 94.000 r:dr, men deremot utgifterna i pensioner och begrafningshjelp till omkring 226.000 r:dr, hvaraf syntes, att statens bidrag endast utgjorde något öfver 41 procent af sistnämnde belopp, eller, om dertill lades kassans förvaltnings-kostnad, omkring 15,000 ndr, 39 procent af hela utgiftssumman, hvarjemte förekomme, att en tredjedel af stats-bidraget bestode af sådana besparingar, som utginge af den arméens befäl tillagde aflöning; att, ehuru sedan sista pensions-förhöjning, som vidtagit med år 1840, antalet af pensionärerna årligen stigit, de tjenande delegare, hvilka före innevarande års utgång uppnått den för pensions erhållande föreskrifna lefnadsålder, likväl uppginge till så betydligt antal, att med skäl kunde befaras, det tillökningen af pensionärer komme att de följande åren fortgå i samma progression, som under de sistförflutna fem åren, vid hvilket förhållande pensions-kassan, hvars inkomster för närvarande endast med 6,000 r:dr öfverstiga utgifterna, icke skulle kunna, utan att anlita kapitalet, fullgöra siua förbindelser. De af arméens fullmäktige upprättade, Utskottet tillhandakomna beräkningen, ådagalägga visserligen sannolikheten deraf, att arméens pensions-kassa inom en icke aflägsen tidpunkt kommer i behof af serskildt understöd, så vida densamma skall kunna, i öfverensstämmelse med nu gällande grunder, utan begagnande af sin kapitalbehållning, verkställa den kassan åliggande pensionering; och i betraktande af de ansenliga bidrag, uppgående i medeltal till icke mindre än 24,22 procent af löne - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 193.
Använd den behandling, som är föreskrifven för Lilly i n:r 13. Lodoiska (? ), 1) Det ges flere olika slag » eceein », hvarför det är nödvändigt att se utslaget for att kunna ioreskrifva botemedel. 2) Sannolikt utan betydelse. 3) Låt undersöka ert hjerta. — Se svar till A. T. i n:r " 22. 4) Det är oss omöjligt att läsa det namn, ni ger er hårsjukdom. Skall det varamjell? Alfkilda. Det är oss naturligtvis omöjligt att säga er något om er medicin, då ni ej lemnar annan upplysning, än att det är piller och droppar, ordinerade för blodbrist. Dä receptet behölls på apoteket, är det sannolikt, att medicinen innehåller arsenik, men » om det är mycket gift i den samma », kunna vi omöjligt gissa oss till; för mycket är det nog i alla händelser ej. Sannolikt upphör detta innan arets slut. Begagna dagliga sköljningar med ljumt vatten. — Skulle det fortfara, bör ni låta läkare undersöka eder. — amic d ' ldun (?) har haft så brådt att lägga i hop sitt bref utan föregående användning af läskpapper, att blott ett fåtal ord kunna läsas. Det enda, vi kunna gissa oss till, är » lefverfläckar », hvarför vi antaga, att ni önskar veta något botemedel, och derför hänvisa er till svaret till A. T. i n:r 22. Likaså ge orden » tänder » och » pulver » oss anledning att hänvisa er till tandläkare. — I öfrigt vänta vi nytt bref, för den händelse nägra frågor blifvit obesvarade. Gammal mamma. Då gossen i öfrigt är frisk, är enligt vår tanke intet att göra mot detta obehag. Qumrcns. Så vidt vi utan undersökning kunna bedöma saken, torde massage på nackmuskulaturen vara att försöka. D:r — d. Frågor. Huru fördrifva väggohyra ur rappade väggar? Alla vanliga medel, såsom fotogen, ättiksprit, insektpulfver ha försökts, men förgäfves. Fru L. N:r I 80. Hvilket handarbete lönar sig bäst till försäljning, och hvar kan man lättast få afyttra finare handarbeten? Fru L.
Men dä wi pä sädan grund säkerligen samfclt ntbedje oh Riksens Ständers öfwerseende, anhälle och förhoppas wi ödmjukast att Riksens Ständer täckas ej förwägVa oh, till enda lön för wär möda, rättwisa för wära afstgter. Högloft. Ridderskapct och Adeln täcktes förläta om jag yttrar offentligt att -jag ej utan nägon anledning framställer denna anhällan. Farhägor hafwa redan tvid wärk först inlemnade förslag under samtal man och man cmellan blifwit wäckta, som skulle wi hafwa anlagt en inskränkning i Riksens Ständers rättigheter, genom en ät Constitutions Utskottet alltför aristocratiskt bewilljad n.yndighct, welat öfwer höfwan ukwidga Konunga-magtens utrymme genom ett noga bestämmande af Riksens Scänders gransknings-rätt öfwer Statsmedlens fbrwaltning, och af redvwisandc Tjenstemänanswar, sökt akt försätligcn nivcllera Riksens Ständer gcnv.1t ga andra anmärkningar hafwa blifwit gjorda, c) blott i afseende pä wär ganska felbara lirffillNlNg, utan ock med misstänka pä wära ändamäl, wära äsyftningar, och de pä os! werkande inflytelser. Jag wägar underställa Högloft. Ridderskapct och Adelns ädelmodiga omdöme, om det stär i oskyldiges — och det äro wi — förmä, ga, a't ulan ett hemligt lidande finna sädana misstankar dwäljaS omkring sig; om rättskaffenheten, ehuru stor skyldighet ben är, likwäl ej förtjenar sin ära, om ej alldeles rena hjrrtan rätt ofta i menffligheten hysas af Den 16 October. 453 l
Det kan visserligen vara ett slags nöje äfven det att kunna berätta för sina väninnor o c h vänner, att » vi umgås med X: s », o c h hur det vattnas i munnen på dem vid de fina namnen. Men oafsedt att detta nöje icke just hör till de ädlare, icke höjer sjelfaktningen och icke lemnar någon behållning efler sig, sällskapsglädjen kan ej bli så otvungen o c h så innehållsrik, der en större eller mindre del af gästerna äro inbjudna ej för sina personliga, värderade egenskapers skull, utan på grund af namn o c h samhällsställning. Härmed sammmanhänger nära, att man bör söka få samqvämet att utgöras af personer, som sins emellan komma väl öfver ens o c h trifvas i hvarandras sällskap. Har man iakttagit dessa enkla regler, är redan det mesta gjordt för att gästerna skola finna sig godt och tycka sig hafva roligt. Att sedan uppställa någon sorts normalplan för aftonunderhållningen i familjerna vore en löjlighet, då j u smak o c h vanor i det fallet äro så ytterst olika. Lättare vore att angifva några sällskapsnöjen, som icke böra förekomma. I en del hus hafva herrn o c h frun för sed att underhålla sina gäster med små skärmytslingar på det hushållsekonomiska området, små förberedande öfningar till den förestående sparlakanslexan eller handgriplig och åskådlig framstälning af de barnuppfostringsprinciper man hyllar. På andra ställen går man till en motsatt ytterlighet och är idel kärlek o c h klapp o c h smek mot hvarandra, hvilket nog i o c h för sig är mycket lyckligt och bra, men har det felet, att om det roar gästerna — - ett starkt om! — så sker — Sista numret I det på värdfolkets bekostnad. Att dessa o c h många andra liknande sätt att underhålla sitt främmande icke äro att rekommendera, behöfver väl knappast allvarsamt anmärkas. Men nu några ord o m de egentliga sällskapsnöjena! Skall man alldeles fördöma kortspelet?
Summa 6 4 1 Hf Än: af 11^ mantal i berörde Härader, hvilka utgöra sistnämnde persedlar, eller 6 41 Hf sorn förvandlas på lika sätt. och derjemte tillökning pä Drängelönen 6 4 \i penningar utan förhöjning, som ^likväl för närvarande icke debiteras. Summa 7 — H Af 2| mantal i Selebo Härad, som äro päförde enahanda persedlar med de 2|- mantal i Akers och Daga Härader, eller 6 41 nf i Af lika förvandling, utom å Hjelpeikörseln, som sålunda utgår, nemi.: | 2 Lass Tegelved. \ 2 Lass Kastved. 1 2 Lass Köksved, f 2 st. Brostockar, t 1 st. Tilja. Litt. D. (2) Östergöthlands JLiin. Kinds och Ydre Härader: Dagsverks dito 1 Summa 6 2 2 9 2 Gullbergs, Bobergs, Walkebo, Åkerbo, Bankekinds, Skärkinds, Bråbo, Memmings, Lösings, Göstrings, Wifolka, Lysings, Aska och Dahls Härader, samma persedlar, eller 6 22 2 2 utgå som ofvan. An: tillökning på Vinterkörseln — 4 — utan förhöjning. Summa 6 26 Hammarkinds, Björkekinds och Östkinds Härader, utom de hemman här nedan förmälas, utgöras enahanda persedlar, som för Kinds Härad, eller C 22 hvilka förvandla sig i enlighet dermed. Hvartill kommer: Förökning på Vinterkörseln med 13 4 som utgår utan förhöjning. Summa 6 3 5 H Af 29| mantal Skär-hemman i Hammarkinds Härad, likasom för Hä- radet i öfrigt, eller 6 3 5 n j med lika förvandling, utom å Land<, logsgärden, som utgår med 3 R:dr (10 sk. i penningar. Litt.