Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
The printer ' s union (konstförvandtemes samfund), en ganska mäktig liga, hade trängt in i Times ’ sätteri, proklamerat allmän strejk och myndigt förständigat Storey, att hädanefter måste han betala så och så mycket per tusen, i annat fall fingehan se sig om efter arbetare, o. s, v. Till alla deras förvåning, hvilka kände » läderlappens » hårdnackade envishet och hans fasta föresats att, i hvad som rörde hans egna affärer, gå sin egen väg — gaf Storey efter. Allramest förundrade sig » konstförvandtemes samfund * öfver den lätta segern. Ligan hade knappast trott sig kunna segra alls, eller åtminstone icke utan en hård och långvarig kamp, och för den skull var hennes jubel nu ofantligt ... Och hvad gjorde Storey under tiden? Bar han sitt kors med tålamod? Ingalunda. Några månader efter strejken marscherade en vacker dag en skara unga qvin-nor, anförda af en äldre matrona, in i Times * sätterilokal och tog stilkastema i besittning! Hvarenda medlem af » konstförvandtemes samfund * fann sig helt plötsligt utan arbete och fick, hvad man kallar » afsked på grått papper *. Och nu kom man sent omsider under fund med orsaken till Storey ’ s skenbara eftergifvenhet. Han hade hyrt mm i en af stadens utkanter, inredt dem med kaster och dylikt och låtit de unga damerna genomgå en fullständig kurs i sättning. När de vunnit tillräcklig färdighet, fin go de taga de gamle sättames platser. De senare fingo icke den ringaste varning: de visste om ingenting förr än de helt plötsligt funno sina kaster upptagna. Såsom ett slags hämd må detta schackdrag kallas lyckadt, men i andra hänseenden var det misslyckadt. Sättarinnoma visade sig i längden icke pålitliga och uthålliga nog. Nattarbetets hårda ansträngningar kunde de icke uthärda och de voro, enligt Storey ’ s förmenande, * allt för mycket böjda för sqvaller och kurtis » ... Här må anmärkas, att Storey aldrig mera inlät sig i något slags kompromiss med » konstförvandtemes samfund ». Utan krus bekämpade han ligan; han hvarken gaf eller begärde pardon.
Utskottet erhållit, desse medel äro utlånte emot sådan säkeihet, som icke lemnar något tvifvelsmål för deras inbetalning inom föreskrifven tid. Sluteligen och alldenstund ifrågavarande Inrättnings framtida bestånd ovilkorligen kräfver, att densamma icke belastas af ett allt för stort antal Gorrectionsbjou , hvarigenom den skulle förr eller sedna - Betänkande n. 3g3 re blifva otillräcklig och ytterligare falla StatsVerket till last, och en sådan personalens tillväxt högeligen är att befara dels till följe af Inrättningens belägenhet i Stockholms Stad, dels till följe af den lätthet som Inrättningens tillvaro erbjuder åt vederbörande att undgå vidsträcktare åtgärder med vanartige personer till stor del synes bero dels af de grundsatser, hvarifrån Mantalsoch SkaltskrifningsFörordningarne utgå, dels fränden grad af alfvar och stränghet, hvarmed vederbörande tillämpa och handhafva dem, helst erfarenheten utvisat att CorrectionsPersonalen till en icke obetydlig del utgöres af sådane personer, hvilka saknat ett bestämdt och således af tillfällige arbetsförtjenster oberoende Näringsfång; finnér Utskottet den hemställan vara af omständigheternes kraf högeligen påkallad, att R. H. St:r hos K. M:t i underd:liet anhålla om vidtagandet af nödig Författning, hvarigenom de personer, hvilka sakna bestämdt uppgifvit och godkändt näringsfång, måga allvarligen tillhållas att söka tjenst och försvar. Utlåtande, i anledning af väckt motion om skatte-lösen af Presterskapet i Skåne tillhöriga hemman, som ej äro af Boställs-natur.
Hufvudstadens bestånd synnerligast grundas, om naturen af dess handel, tillförsel af landets öfver skottsprodukter, afsättningsorter och kommunikation med desamma, åberopar Öfver-Ståtbållare-Embetet i underdånighet hvad härom i Öl ver-Ståthåliare-Em betets förut afgifne femårsberättelser blifvit anfördt, med tillägg att under de år, ifrågavarande berättelse omfattar, kommunikationen emellan hufvudstaden och landsorterne ytterligare blifvit lättad och befrämjad genom tillkomsten af flera nya, beqvämliga och snabbgående ångfartyg, särdeles till de norra provinserna5 hvarjemte Öfver-Ståthållare-Embetet, till upplysning i frågan huruvida under de år, som denna berättelse angår, Stadens handel och näringar stigit eller fallit, samt hvilka gynnande eller ofördelaktiga konjunkturer förorsakat nägotdera af dessa förhållanden, får underdånigst anföra, likasom i de förra berättelserna, hvad de af Stadens Magistrat, Handelsoch Ekonomi-Kolleginm, Borgerskapets Äldste samt andra vederbörande i ämnet meddelade uppgifter och utlåtanden hufvudsakligen innehålla. Grosshandlares och hos dem anställde Handelsbokhållares antal har varit: » 1849 » 226, » 257. » 1850 » 224, » . 252. eller i ungefärligt medeltal för dessa år, Grosshandlare 222 och Handelsbokhållare 247, då medeltalen för de föregående fem åren voro af de förre 197 och af de sednare 210. Burskap å Grosshandel hafva: Grossoch' Minuthandel, emot särskild beskattning för hvardera yrket, hafva idkat: År 1848 9 med 20 bokhållare och betjente, » 1849 20 » 42 » » » 1850 15 » 34 » , Sedan separationen i minuthandeln jemlikt Kongl. Handels-Ordningen den 22 December 1846 upphört, hafva, enligt anteckningarne uti Krono-uppbördsverkets kontroll-kontor, Minutklassernas ledamöters och betjenings antal utgjort. 8 Ledamöter. Betjente och biträdande. Männer. Qvinnor. Männer. Qvinnor.
M. täcktes förordna, det må 1C93 års kyrko-handbok begagnas vid barndop, om barnets målsman sådant begär, samt derest flere så önska, skriftemål med dem förrällas och Herrans Nattvard dem tilldelas, jemväl i enlighet med samma handbok.» Såvidt jag kan begripa har Utsk. tillstyrkt Hr Gyllenskjölds förslag, men likväl upträder Hr Gyllenskjöld och talar emot Utsk:s Betänk. Jag måste erkänna, att jag icke vet huru Utsk. skall reda sig i religiösa frågor, då ett sådant förfarande är möjligt. Om jag nu granskar de skäl, som äro anförda emot Utsk:s Förslag, så, hvad barndop beträffar, kan väl gamla handboken ej komma i fråga att begagnas, om ej barnets målsman det begär. Hr Gyllenskjöld har sagt, »när sådant af samvetsskäl begäres»; men icke kan barnet sjelf begära det, utan det kommer väl att bero på barnets målsman, och om han gör det, så är det väl af samvetsskäl. I fråga om Skriftermålet föreslår Utsk., att der flere så önska, så må det kunna förrättas enl. gamla handboken. Dertill svarar Hr Gyllenskjöld, att en själ är lika dyrbar som flere; men dervid får jag erinra, hvad icke allenast PresteSt:s medlemmar inom Utsk., utan äfven alla andra prestmän, med hvilka jag samtalat, förklarat, nemi. att då skriftermål förrättas med någon enskild person, så begagnar presten icke de ordalag i det nya formuläret, som denna person icke godkänner. Det är blott i det fallet, att ett skriftermål förrättas med flere på en gång, sorn ett formulär begagnas, emedan man då icke kan vända sig till hvar och en särskildt.
De finnas visserligen, som anse för en fördel, att möjlighet beredes för ett sådant fall, som jag här antydt; roen så länge vi ännu sitta qvar med våra 4 kamrar, måste man val så ställa till, att hvarje Stånd så väl som möjligt fyller sin uppgift och fullgör sina funktioner; hvaremot det kunde, enligt denna §, lätt inträffa, att åtskilliga af R. o. Ad:s utmärktaste ledamöter valdes till medlemmar af andra Stånd, hvarigenom R. o. Ad. blefve förlustig dessa personers erfarenhet och skicklighet, förluster, som kanske ej vore så lätta att ersätta. För min del anser jag således detta förslag dels stå i så öppen strid med hvad i andra delar af R. O. stadgas, dels komma att leda till förhållanden, som åtminstone ingalunda kunna anses förenliga med god ordning, att jag vågar hoppas, det R. o. Ad. behagade detsamma afslå. Hr von Ehrenheim, Per: Jag kan icke neka, att några af de formella anmärkningarna mot det föreslagna nya momentet ega en skenbar giltighet, och medgifver gerna, att det varit önskligt, om en tydligare redaktion kunnat åstadkommas; men icke tror jag dessa anmärkningar vara af den vigt, att göra momentet oantagligt. Om man läser 13:de, 14:de och 15:de §§:ne i ett sammanhang, så finner man att uttrycket »inom sig», vid hvilket det nya momentets motståndare fästat sig hufvudsakligen i 15:de §:n, i alla nämnde §§ begagnas, för att utmärka hvilka, som inom ett visst politiskt Stånd på en gång ega valrätt och äro valbara, eller, med andra ord, för att bestämma, hvilka som tillhöra Ståndet. Uttrycket infördes af 1860 års Konst.-Utsk., i sammanhang med föreslagna förändringar, i flere mom:r, der det förut ej lanns, på samma gång, som Konst.-Utsk:t framlade det förslag, som nu är föremål för öfverläggning, och dessa särskilda förslag antogos af 1860 års Ständer att hvila, utan att, så vidt jag vet, någon anmärkning om bristande sammanhang i redaktionen då skedde. Att detta icke kunde vara förbiseende, synes mig uppenbart, utan hade man i\0
Abstrakt minneskunskap, utan någon förståndets insigt, är en död kunskap, som hvad kristendomen angår, kan blifva dödande, då den sålunda inlärde menar sig hafva god knstendomskunskap i den mån han besitter blott god minnesfärdighet. Att barnet efter måttet af sina krafter fattar kristendomens enkla, fast djupa sanningar, är derföre hvarje upplyst och samvetsöm barnalärares mål, till hvars uppnående han behöfver bereda sig med studium ej blott af katekesen, utan ock af barna-naturen. Det allraförsta, som af honom lordras, är att han lärer barnen alt urskilja hvad som i katekesen är Guds eget heliga ord och hvad som deri är blott en mensklig förklaring deröfver. Att låta barnet anse det ena såsom det andra lika oeftergifligen vigtigt att ordagrannt i minnet inpregla, är att väcka olust för begge, om inpreglandet sker under tvång och vedermöda. Derigenom förminskas ock värdet af att med egna ord kunna besvara de framstälda frågorna, som ändå alltid är det bästa svaret, emedan detta röjer, att barnet tager svaret ur sitt eget förstånd och hjerta, och att sanningen inträngt deri. Att kristendoms-undenisningen bedrifves på ett förvändt och skadligt sätt, såsom blott utanläsning, har Utskottet ej ansett sig kunna bestrida, ehuru Utskottet 6 Allmänna Besvärsoch Ekon omiUtskottets Betänkande N:o 28' räknar det till undantagen. Att det deremot är regeln, torde andra med skäl kunna påstå. Må man blott besöka hemmen oell skolorna! Men hvarken Luther eller Svebilius har framkallat denna såkallade kristendoms-undervisning. Ingen kyrkolag eller ordning har påbjudit detta tanklösa munpladder. Forskar man efter orsaken till “seden,“ finnér man den ligga deri, att den är en skärm för okunnigheten eller makligheten. Ty så länge utanläsningen är hufvudsaken, kan den okunnigaste få namn af den kunnigaste, och den makligaste få namn af deri mest nitifke läraren, blott de veta att med eftertryck svänga ferian öfver det på utanlexau stapplande barnet.
Maj:t i underdånighet föreslagit, till Hernösands kyrka anvisas, har af Borgareoch Bonde-Stånden blifvit bifallet, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ålerremilleradt, med hufvudsakligen de anmäi kningar, att, då ifrågavarande Tionde-anslag flere seeler varit af Domkyrkan disponeradt, det icke rättvisligen kunde, utan ersättning, från henne borttagas, samt alt Domkyrkan så mycket mindre kunde umbära denna tillgång, sorn dess inkomster, beräknade efter 1839 års höga markegångspris, icke utgjort mera än 7,946 R:dr 8 sk. 2 r., och utgifterne för samma år uppgått lill 6,548 R:dr 19 sk. 4 r*. hvaraf syntes, att, om värdet af ifrågavarande tiondespanmål afräknasy inkomsterne knappt förslå till de vanliga årliga utgifterna och än mindre lemna tillgång till åtskilliga större, af behofvet påkallade och lill en del redan påbörjade reparations-arbeten. Utskottet kan emedlertid icke frångå den öfvertygelsen, att då, vid fattandet af Rikets Ständers beslut, angående förrberörde tionde-spanmåls öfverflyttande till Hernösands kyrka, det icke varit afsedt, att Upsala Dom kyrka derför skulle erhålla motsvarande anslag, sådant icke bör ifrågakomma förr än officielt och fullständigt blifvit utredt, att Domkyrkans öfrige inkomster icke, med iakttagande af nödig hushållning, lemna tillgång tili erforderlige utgifters bestridande samt att i alla händelser fråga om dylikt anslag icke bör uppstå, innan sig visat, om den tillstyrkte dispositionen af oftaberörde Krono-tionde af Kongl. Maj:t i Nåder bifalles; och då härtill kommer, att Utskottets förra Utlåtande redan blifvit af arne Riks-Stånd gilladt, anser Utskottet sig böra samma Utlåtande vidblifva, Stockholm den 23 Februari 1841 * SSlals-Utskoilels Memorial, N‘.-o jfSfö ■S N:o 44?.
Jag har äfven löfval bevisa, att förslaget är skadligt. Det är högst menligt för Kronan, derigenom att hon förlorar en i vissa fall sedan hedentid och i andra sedan åtminstone 200 år bestående inkomst, som nu väl skulle till motsvarande belopp kallas fast och ordinarie bevillning, men som blott bure namnet, icke vore af häfdcns helgd försäkrad. Hon skulle i stället för räntor, sorn åtminstone lill en god del genom ärliga markegångar lämpa sig efter de skiftande, men i tidernes längd alltid stigande prisen, erhålla såsom grundbevillning en oföränderlig peuuing, hvilken efter några decennier icke vore värd hälften af sitt nuvarande varuoch jord-förhållande; — ty sådan har Sveriges myntslällning alltid varit, sedan vår historia börjar dagas. För 6 å 700 år sedan utgjorde mynträkningen Mark 16 lod bergfint silfver, flou beräknas nu lill 8 rst. Den köpeskilling, som för 50 ä 60 år sedan erhölls för en gärd, skulle behöfva ökas med hela under tiden upplupna intresset, för att motsvara hvad nu för samma hemman, i samma skick, bjudes — och så skall fortfara; ty i Svenskens lynne ligger ett plus ultra och i våra Ständers skiftande beslut ingen varaktighet för peuningeslä lin ingen. Motionären känner bäst sjelf, hvilka persedlar, som ingå i räntans s. k. contanla penningar, och lätt är för honom att beräkna, huru mänga gånger större inkomst Kronan nu skulle haft, om denna del af räntan icke blifvit till ett orubbligt pris vid 1600-taiels utgång fastställd, således huru mycket mindre bevillning lion beliöft tigga af Ständer, som synas blifva mera njugga ju mera Kronan till deni efterskänker af sin rätt. Om än, hvad uppgifvet är, nu återstående ordinarie inkomster icke utgöra mera än 3 af 7, är det dock bättre för Kronanatt äga något ovanskeligt, än intet; bättre att äga dessa | i stigande med tidens andra priser, än att sluteligeu se dem förvandlade lill ett lapprisvärde och behofvet af bevillning, beroende af ögonblickets folkgunst, så mycket mera förstoradt.
Är frågan om, att, vid inträffande partiella missväxter, förse en nödställd provins med dess behof Den 21 Februarii,] 513 behof från en annan som har öfverskott af spannemål, så har erfarenheten visat, att denna operation af MagazinsDirectionen verkstälts med mera både tidsutdrägt och kostnad, än den möjligen, af enskilde tillvägabragt, kunnat medföra, ty den fordrar i förra fallet flera förberedande åtgärder. Är åter frågan om, att, vid inträffande allmän missväxt, från utrikes orter införskrifva Spannemål, skall ännu mera dervid samma olägenhet inträffa, ty särskilde missioner blifva nödvändiga, fartyg sko'a för allmän räkning befragtas samt vexlar köpas: och dessa operationer, som den enskilde köpmannen i ögonblicket kan verkställa, måste med betänklighet och långsamhet bedrifvas a£ den allmänna inrättningen, sorn är i saknad af hjelpmedel, hvilka den enskilde har att tillgå. Den sist af MigazitisDirectionen införskrifna Spannemåbm blef ganska dyr och kom för sent. Den nu pågående utrikes försäljningen af Inrättningens spannemålslager har redan till en del gifvit ett ganska olyckligt resultat, och jag fruktar, att den inflytande betalningen torde knappt betäcka kostnaderne, ännu mindre ersätta värdet af sj ltva varan, Dessa omständigheter tala icke till förmån för Inrättningens utrikes 6peculat:oner. Magszinslnrättningens upplösande skulle för framtiden förekomma de med dess fortsatte verksamhet förknippade förluster Dess realiserade tillgångar i fastigheter, inventartBil. till Ridd. 0. Ad, Pr. I Baad. 3 j 5*4 Ben 21 Februarii. er och spannemålsförråd skulle, så långt de kunde förslå, ersätta Bankens förskotter och derifrån i låneväg bringas i ett jämnare om-* lopp. Den enskilda köpmannens hog skulle vändas på spannemålshandel och denna möjligen utvidgas till exporthandel, och hvad sorn icke är af liten vigt, Svenska jordbrukarenskuli le vänja sig att drifva sitt yrke med egen omtanka.
Denna framställning var likväl förgäfves, och då Utskm fann att kostnaden för vittnens inställelse, om de skulle ersättas efter personernas värdighet, blefve allt för dryg; så påfann man den utvägen att stadga samma ersättning för alla, hvarigenom man egentligen afsåg, att de fattiga skulle få ersättning, då de mera förmögna ansågos pligtiga att utan full ersättning fullgöra den samhällspligten att afgifva vittnesmål. Jag erkänner således riktigheten af Frih. Palmstjernas anmärkning; ehuru jag med afseende på de dryga kostnader för statsverket, som skulle blifva en följd deraf att ersättningen bestämdes efter resereglementet, icke kan instämma i Hr Frihms yttrade mening. Denna olägenhet torde svårligen kunna afhjelpas. Det enda jag ansett mig höra i förevarande betänk, anmärka och som jag önskar få afhjelpt, är, att icke en uppenbar orättvisa skall tillskyndas vittnen, i det att somliga vinna ersättning för sina resor och andra deremot icke, och det är derpå mitt förslag utgår. De anmärkmr, som Gr. Lagerbjelke gjort, vill jag icke bestrida; men tror, alt 2 dagars inställelse utan ersättning ej är för stort anspråk från Statens sida emot vittnen. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller, att i detta fall få instämma med Gr. Lagerbjelke. Jag vore färdig att instämma äfven med Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, om jag ej befarade att, derest man sträcker saken så vida, misslyckas man alldeles. Det vore väl om man åtminstone komme så långt, att fattiga personer, som blifva kallade till vittnen och hemtade med tjenliga medel, icke måtte lida nöd, förfrysa sig och förderfvas, hvarpå exempel förekomma, då de hemtas långa vägar i sträng väderlek under den kalla årstiden. Om således R. o. Ad. skulle bifalla förslaget med de förändringar, sorn Gr. Lagerbjelke föreslagit, så vore grundsatsen erkänd och, såsom jag tror, en större bil - Den 22 April. 673 billighet iakttagen än uti Utskins betänk. Gr. Sparres förslag är på ett sätt utvidgande och på ett annat inskränkande Utsk:ns förslag.
Det skulle ju kunna hända, att motion väcktes om upphörandet af ett helt RiksStånd, såsom Ridderskapet och Adeln, och att ett sådant förslag nödvändigt skulle blifva hvilande till en annan Riksdag, då det berodde på vederbörandes förmåga att skaffa pluralitet i Stånden. Mången skulle tycka, att häri icke vore någon stor fara; men är det tänkbart i afseende å ett belt RiksSlånds tillvaro, så synes det vara det så mycket mer i afseende å andra frågor. Hvad vidare angår Förstärkt ConstitntionsUtskott, så hemställer jag, om det är annat än en chimcre; ty det är ju naturligt, att om Ståndets majoritet utsett ledamöter, så göra dessa äfven majoritetens tanka gällande i Nämnden. Skulle åter så kunna bända, att sådane personer blefve valda till ledamöter i förstärkt Utskott, hvilka ej uttrycka Ståndets intresse, så vore det ju värre än en chimcre. Jag hemställer derföre till Herr Hjerta, om lian icke lika med mig inser behofvet af att ett Stånds beslut bin-! drar ett förslag att blifva hvilande. Den Ti Febru a lii f. tu. Friherre "Rålamb, Claes: Utskottet, sora ansett för en pligt att förnya detta sedan i8a3 års Riksdag hvilande förslag, hade trott sig kunna derigenom förena mängas åsigter i detta fall. Det är redan upptyst, att emellan de nu ifrågavarande arne §§ i RegeringsFormen är en strid, och jag torde således endast behöfva fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att en jemkning dem emellan altså är nödvändig. Här har nu blifvit i detta afseende frarastäldt ett annat förslag af Herr Cederschjöld, hvilket lian yrkar måtte såsom Ståndets gemensamma tanka antagas, men jag hemställer, om detta förslag, som är så vidlyftigt, att det med svårighet kunnat af mig uppfattas, kan vara bättre än det Utskottet framställt, som dessutom bar det för sig, att det varit antaget af arne Stånd, hvaribland Riddérskapet och Adeln. Jag yrkar derföre bifall till ConstitutionsUtskoltets förslag, sådant det i förevarande Memorial blifvit framställd t.
Lidköpings dito 5,286:40. 172,115:30 Balans till år 1863: Kontant Utiånta behållning. medel. FordringarSumma. Tillgångar: Stipendia collectanea 38. 38. Skara elementarläroverk: Stipendie-fonderna Mariestads elementarläroverk: Fordringar. Summa. Borås elementarläroverk: Norinoch Salmeniska fonden 299: 34. 299: 34. Alingsås elementarläroverk: Tenninsafgifts-dito Lidköpings elementarläroverk: Premieoch fattig-dito 16: 16: — Donationsmedels - dito 13. _ — 13. Summa 298,822: 10. - 196 — Konsistorium i Strengnäs. Dessa räkenskaper, sein i Kongl Kammar-rätten blifvit granskade med anmärkningar, redogöra för inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1861: Tillgångar: Tillkommer: Strengnäs elementarläroverk: Stipendiegodsen i Fellingsbro 85: 83. Uppbörd: „ Dito dito: stipendiegodsen i Fellingsbro 3,696: 65. Balans till år 1863: Skuld: K onsistorium: Byggnadskassan 542: 18. Strengnäs elementarläroverk: Örebro elementarläroverk: Balans från år 1861: Skuld: Utgifter: Dito dito: stipendiegodsen i Fellingsbro . 3,732: 6. Askersunds dito — •••• 5,796: 64. Balans till år 1863: Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Tillgångar: Konsistorium: Strengnäs elementarläroverk: Fordringar. Summa. Strengnäs elementarläroverks stipendiegods i Fellingsbro: Nyköpings elementarläroverk: — 199 - Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Eskilstuna elementarläroverk: Askersunds elementarläroverk: Bibliotheks-kassan 73. 73. Södertelje pedagogi: Konsistorium i Westerås.
Lika med honom anser jag berörde förslag innefatta så många olikartade ämnen, att det borde af samtlige Utsk:n behandlas, hvadan jag också icke anser det löna mödan att nu ingå uti en detaljerad granskning deraf, utan slutar min framställning med den från en varm kärlek till fäderneslandet utgående önskan, att: Gud mätte bevara oss från alt antaga sådana förslag, som utgå från den grund, att såsom odugligt anse allt, som för närvar. finnes. Bifall härtill yttrades af flere ledamöter. Den 15 Mars e. m. 265 Hr Gr. o. Landtm, vltrade det lian, i anledn. af livad nu blifvit anfördt, ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, alt Hr Stjernsvärd i sitt anförande icke framstält något yrkande, som kunde gifva Hr Landtm, anledn. att anse det såsom en motion, hvadan Hr Landtm, ansåge sig oförhindrad att derå framställa propos. Hr Stjernsvärd hade begärt att lians anförande måtte remitteras till Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm, men då den K. propos. , hvarpå ifrägav. anförande hade afseende och vid hvars behandling han önskat att detsamma måtte tagas i öfvervägande, hade blifvit af II. o. Ad. till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. ensamt remitterad, trodde Hr Landtm, sig böra föreslå remiss till sistnämnde Utsk. Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Gyldenstolpe: Då Statsoch Ekon.-Utskms sammansatta afd. redan företagit till behandling den K. propos. som gifvit Hr Stjernsvärd anledn. till sitt anförande, så hemställer jag, huruvida icke det är nödvändigt att remittera detsamma till dessa båda Utsk.