Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers egen pröfning härmed underställes. Stockholm den 1 Nov. 1823. Besv, och Ekon. Vtsk. Ankom d. 6 Noy. 1323. Betänkande, i anledning af väckt motion, 0111 behofvet af nya åtgärders vidtagande till förekommande af oäkta barns långsamma förstörelse i Stockholm gen• om nöd och elände. Uti en af Herr Cederschöld, Pehr Gustaf, i anledning af det utaf Lagutskottet behandlade förslag till barnamords förekommande, , väckt ny motion, som af Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit till Utskottets pröfning remitterad, har Herr Cederschöld, med afseende å behofvet af nya åtgärder vidtagnnde till förekommande af oäkta barns långsamma förstörelse i Stockholm, genom nöd och elände, föreslagit, att Riksens Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det matte blifva hvarje i Stockholm boende ogift moder medgifvet, att fä för alltid aflemna sitt barn till allmänna barnhuset, antingen mot skyldighet, att under ett års tid der förblifva såsom amma, eller ock mot förbindelse att under 50 veckor erlägga 1 Rd. 16 sk. banco i veckan; 1452 Besv. och Ekon. Utsh. Retånhanden. äfvensom, att då värnlösa qvinnor ifrån landsorterna dö i Stockholm, deras derstädes framfödde barn matte blifva på barnhuset intagne, samt slutligen, att de tillskott, som kunna erfordras, för att sätta allmänna barnhuset i det skick, som Rikets Ständer med sina frikostiga anslag lära hafva åsyftat, och sjelfva mensklighetea tyckes fordra, matte få utgå af Stockholms stads allmänna fattigcassa.
Du har då väl aldrig gått och satt myror i hufvudet på Hans också? EMILIE. Det behöfdes inte, att jag gjorde. Hans tror – det han tror. KATRINE (efter en paus). Låt oss inte tala mer om detta – det ... EMILIE (afbryter henne häftigt). Ett måste du åtminstone ge mig rätt i ... hennes insolenta sätt att öppet föredraga Max framför alla andra, när helst hon kan komma åt, sätter hennes rykte i fara ... KATRINE. Det är hans skull – han låter henne aldrig vara i fred. Han tycks aldrig taga hänsyn till att hon är en gift hustru. Jag har ofta förargat mig öfver det, men det har aldrig fallit mig in, att Leonora ... Nej, det är Max’ skull! Han kurtiserar henne, som om hon vore en ung flicka – fri att välja ... EMILIE (som för sig själf). Det är hon väl egentligen också. KATRINE. Emilie! Jag måste säga, att du har förvånat mig i dag. Men detta EMILIE. Ingen kan väl hindra sig själf från att i sitt hjärta anställa jämförelser. Och välja därefter ... KATRINE (med kraft). En gift kvinna har valt. EMILIE. För en tid – ja! KATRINE. Men detta är ju rent af samhällsupplösande! Hvad menar barnet? EMILIE. Å, jag menar – bry dig inte om det! – Jag menar – jag menar – att när man älskar, så älskar man, och då är det detsamma med allting annat! KATRINE (efter en paus). Emilie, om löjtnant Bruun friade till dig – ville du då ha honom? EMILIE (lågt). Ja, – det ville jag. KATRINE. Och ändå säger du, att du tror han älskar en annan EMILIE. Jag vet det. KATRINE. Och du ville ... EMILIE (energiskt). Ja, jag ville ... Å, Katrine du vet inte – ingen vet – hur mycket jag håller af honom. Ni inbillar er allesammans, att ni vet allt så bra, och ni vet ingenting. KATRINE. Och du har aldrig sagt mig ... EMILIE.
I mitt förra yttrande åsyftade jag egentligen de bästa sockerslagen, om hvilka Utsk., pag. 52, utlåtit sig sålunda: ”Under förutsättning af en sådan öppen pröfningsrätt ang:de de åtgärder, som i följd af förhållandena med sockerraffinaderiet i Fredrikshall må finnas erforderliga, har Utsk. alltså i sitt bilagde taxeförslag å Topp-, Kandi-och Kaksocker bibehållit nu gällande tullsats”. Det följande stycket lyder såhär: "Härvid förekommer, alt nämnde sockerslag hittills icke allmänneligen inkommit med tull-lindring, hvarpå må anföras exemplet af år 1848. då ingen sådan införsel egde rom, och all de ifrägavar. sockerslagen, såsom redan så myckel förädlade, att de kunna omedelbart ingå i den allmänna förbrukningen, heldre böra, till skydd för inhemska sockarraffinaderierna bibehållas' vid den för fullfärdiga fabrikatet stadgade tuli, än behandlas såsom råvara för sockerförädlingen; samt att denna industri, som vid sista riksdagen beröfvades förbudsskyddet, nu synes, sä vidt möjligt, böra vid de nyligen förändrade tnllbeslämmelserna bibehållas”. Hr F å lineus: Jag får fästa den siste talarens upmärksambet derpå, att här icke är fråga om del slags socker, för hvilka tulllindringarna ägt rum nemi. råsocker, ulan om de förädlade sockerslagen. Således afser det ifrågavar. tillägget icke den af den värde talaren upläste punkt, ulan endast den förra i Utsk:s betänk. Gr. Gyldenstolpe: Hr von Hartmansdorff bar måhända trott, att tullen på krossadi LumpHavannaTerressamt andra till sockerbalten lika slag hade bort undergå förändring och icke bibehållas vid 5 sk. Har detta varit hans mening? Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner det misstag, hvarom Hr Fåhraeus nu uplyst mig, och afstår således från vidare yttrande. Gr. Sparre, Erik: Jag förenar mig med de talare, som redan yttrat sig i fråga om tullen ä råsocker. I afseende åter på Utsk:s betänk.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Lii di vig, uppläste följande; Sedan Högloflige Ridderskapet och Adelrt genom votering bifallit det sammansatta Statsoch Bevillningsutskottets Betänkande, rörande den efterräkning af Bevillning för Brännv.nsj bränning, som af Kongl. KammarRätten blifvit gjord för åren 18 ro, u och 12, å Ståndspersoner med flere å Landet boende, får jag emot detta beslut anmäla min reservation till Protocollet. Jag bär ej med Herrar flggla, Påhlman och von Törne kunnat d la lika tankar om rättvisan af denna beskattning, enär uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 26 April 1810, uttryckligen står nämnd t , att Bevillning skall erläggas, om de önska bränna, hvaremot så väl Hemmansbruka-■- å Landet sorn Städerne (Stockholm o h ■ tu - borg undantagn?) skola erlägga '-levi Inin. estin en de begagna Brännvinsbränning, clLr icke. Örn genom en felagtig iedactiOit i 25. §. iSo Den 8 Maji, f. m. af RiksdagsBeslutet den 2 Maji 1810, detta samma åläggande, som endast angår Hemmansbrukare och Städerne, kommit att få rum, sedan äfven omnämdt blifvit, att andra å Landet boende ägde, mot Bevillnings erläggande, begagna Bränvinsbränning , om de sådant önskade, så hade lätteligen misstaget blifvit upptäckt, om Utskottet behagat jemföra denna redaction med innehållet af underdåniga Skrifvelsen af den 26. April 13to, hvilken väl måtte äga kraft, så mycket mera, som den i sam» ma 25. §. till slut åberopas såsom den grund, hvarefter man i alla förut nämnde omständigheter hade att yttra sig. De serskildte meningar här blifvit anförde, för att bereda bifall till Utskottets Betänkande, strida äfven alla emot min öfvertygelse.
I anledning häraf, har Kongl. Majit, efter det Läns-Gomiteernes yttranden inkommit, åt vissa Committerade uppdragit utarbetandet af det förslag, Rikets Ständer i berörde afseende begärt, samt, uti Nådig Skrifvelse den 27 sistlidne Januari, till Rikets Ständer öfverlemnat Committerades i ämnet afgifne utlåtande med förslag till förnyad Förordning, angående grunderne och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, jemte dervid af någre Comiteens ledamöter fogade reservationer, äfvensom Läns-Comiteernes yttranden och tillhörande handlingar. Denna Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, jemte uppräknade handlingar, hafva samtlige Riks-Stånden till Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens behandling remitterat 5 och få Utskotten, efter tagen noggrann känne - 44 Lagsamt Allm. Desv. oeh Ekon. Utsk. Betänkande, Nto 3. dom och sorgfällig granskning deraf, dess yttrande öfver ifrågavarande förslag härigenom vördsammast afgifva. Vid pröfningen af de uti Committerades underdåniga Utlåtande anförde grunder för de serskildte i förslaget intagne hufvudstadganden, rörande sättet oell villkoren för hemmansklyfning och jordafsöndring, hafva Utskotten funnit sig böra till det mesta instämma uti de af Committerade utvecklade åsigter, och anse, med tillkännagifvande häraf, öfverflödigt alt yttra sig öfver andra delar af förslaget, än de, hvartill Utskotten icke funnit sig kunna tillstyrka bifall. Dessa hafva Utskotten här upptagit i den ordning, förslaget sjelft föranleder, och serskildt för hvarje §. dess tillstyrkande motiverat. 1 Cap. 6 §•
Det är ju alldeles klart, att i stora och folkrika städer husbönder, målsmän och föräldrar hafva ojemförligt mycket svårare att utöfva tillsyn öfver dem, som stå under deras lydno, än familje-fäder på landet hafva i afseende å deras underlydande. I alla tider, äfven i de aldra äldsta, och i alla länder har samma, om jag så må uttrycka mig, naturnödvändighet uppenbarat samma verkningar. Om man nu skulle för ett ögonblick tänka sig möjligheten af 20 å 30 byars sammantlyttning till ett gemensamt helt, månne icke der samma fenomen skulle visa sig? Jo! ganska säkert. Hafva väl de hedervärda dessutom gjort sig noga reda för, om den öfverklagade osedligheten och revolutions-yran vidlåda ensamt städernas infödingar och om de från landsbygden inflyttade äro derifrån befriade, eller kanske de hedervärda vilja påstå, att de till städerna från landet inflyttade blifva sämre, så snart de komma inom stadsportarne. Men månne det icke öfverklagas mord, rån, tjufnader, fylleri m. m., begångne på landet af dess egne innebyggare. Brottmålsstatistiken lemnar derpå svar. Till Stockholm inflytta årligen, från spridda landsorter, flera hundrade personer, och skulle man göra sig besvär med att granska poliskammarens journaler, så komme man ganska säkert till det resultat, att de flesta tilltalade härstamma från landet. Om de hedervärda gjorde sig besvär med efterfrågan i poliskammaren, om den hört talas om lösdrifvare och tiggare från landet, eller med undersökning i stadens häkten, huruvida der finnas mer och mindre grofva brottslingar hitkomne från landet, så torde hätskheten mot städerna något sakta sig. Jag Allm.
Justitie-cancelleren derom i laga ordning finge låta anställa ransakning; men så ar icke förhållandet, utan man vill veta huru dessa privilegier äro beskaffade, hvilket dock är en känd sak. Man vill veta huruvida kolqvantiteten kan behöfvas för den koppartillverkning, som nu förmås åstadkommas, och om man är skyldig att lemna mera kol än som koppartillverkningen erfordrar. Man glömmer då, att, sedan koppartillverkningen aftagit, sednare resolutioner tillåtit kolens användande för jernbruk, som kring Fahlu bergslag blifvit anlagde. Hvart vill man då taga vägen med en sådan anhållan hos K. M., som endast skall vålla ledsamma uppträden? Jag förnyar min anhållan om afslag å betänkandet. Frih. Boye: Jag borde egna en särskild compliment åt Gr. Anckarsvärd, som behagat gifva ett särskildt afseende åt mitt deltagande i discussionen, ett afseende som skulle sträcka sig ända till nödvändigheten att anse hvarje mitt inträdande i discussionen påkalla Hr Grefvens motstånd. Måhända liar Hr Grefvens mening icke varit sadan och jag förbigår den derföre. Deremot kan jag icke lemna oanmärkt den förvridning Hr Grefven gjort af mina ord. Jag har aldrig sagt att missbruk utaf ett privilegium icke kan blifva föremål för domstols pröfning. Icke heller har jag sagt, att privilegiers missbruk icke kunna föranleda deras förverkande; men jag har sagt, att privilegiers existens, frågan om ett privilegium skall fortfara eller icke, oberoende af all fråga om missbruk deraf, icke kan blifva föremål för domstols pröfning. Så länge ett privilegium existerar, måste det respecteras, och ett privilegium existerar intilldess det antingen blifvit förverkadt och genom ett i behörig ordning gifvet beslut förklarad! ogi11tigt, eller ock af annan orsak upphäfvet i den ordning privilegier kunna upphäfvas.
I sammanhang härmed och då tillsättandet af Commissarie-Beställmngarne inom Banken, efter Fullmägtiges omdöme, måste anses såsom en af de för Verket inflytelserikaste åtgärder Banco-Styrelsen kan vidtaga, men det icke kan antagas eller billigtvis begäras, att en för kortare tid inkallad Suppleant, som deltoge i tillsättningen af dylik Beställning, skulle äga den noggranna kännedom af de sökandes användbarhet och verklige egenskaper, som för afgörandet af en så vigtig fråga erfordrades, få BancoFullmägtige, jemlikt deras den 20 Juli i838 fattade, och uti ofvanåberopade Revisions-Berättelse äfven omnämnde Beslut, härmedelst vördsamt hemställa: att uti nu upprättande Banco-Reglemente måtte, i öfverensstämmelse med Banco-Fullmägtiges här ofvan yttrade åsigt, intagas det stadgande, att hädanefter icke någon Commissarie-befattning i Banken får tillsättas, utan i närvaro af minst nrne Ordinarie Ledamöter bland Banco-Fullmägtige af hvarje Riks-Stånd. Härvid anser dock undertecknad Ekerman mig böra åberopa min till Banco-Fullmägtiges Protocoll den 26 Juli 1838 afgifne reservation. I afseende på dels den af Bankens Commissariat eller Under-Styrelse, äfvensom Departemental-Styrelserne, besörjde förvaltning, dels Controlloch Revisions-Arbetet inom Banken i dess serskilde delar, dels Bankens Ekonomiske Ärender, dels Bankens Lånerörelse å orörlig pant på längre tider, dels Bevakningsoch Utsökningsåtgärder i och för hos Banken upptagna Lån, dels ock de 3:ne Discont-Verkens i Stockholm, Götheborg och Malmö rörelse, få Banco-Fullmägtige åberopa de Berättelser, hvilka blifvit afgifne och i enlighet med först åberopade §. 23 i Banco-Reglemenlet härhos öfver lemnäs:
Vid ifrågakomne exekutiva försäljningar af stadsegendomar, som till Riksgäldskontorets säkerhet för erhållna byggnadslån äro inlecknade, har, under den t i derymd, hvarom nu är fråga, någon sådan egendom icke behöft till inteckningsrättelrs bevarande å detta Verks vägnar inropas. I den mån återbetalnings-skyldighelen för de till sjösänkningar och myrutdikningar samt andra vatiennflappnings-arbeten utbekomna lån (Reglem:s 60 §) blifvit i stadgad' ordning fördelad mellan de hemman och hemmansdelar, hvilka den genom vattenaftappningen vunna eller förbättrade jord tillfallit, samt besluten härom vunnit laga kraft och det hvarje särskildt hemman eller hemmansdel, i öfverensstämmelse med Kongl. Kungörelserne den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, till utgående jemte allmänna utskylderna, påförde årliga ränteoch kapitalbelopp blifvit i Jordeböckerne antecknadt, hafva Fullmäktige fortfarande låtit i Riksgälds-kontorets räkenskaper uppdebitera den å lånet för hela återbetalningstiden belöpande ränta och sammanslå denna ränta med det återstående kapitalbeloppet, hvarefter den sålunda sammanslagna summan är bokförd såsom en vederbörande låneinnehaf vares - Riksgälds-honlorcls Berättelse 1886. 17 vares runtefria skuld, sorn med de skeende inbetalningarnes oafkortade belopp amorteras. Riksgälds-kontorets för utgifna lån till vattenaftappningar eller förberedande odlingsföretag egande fordringar utgjorde vid slutet af innevarande års första hälft R:dr 324,302: 3. 2. hvaraf ett belopp af R:dr 87,799: 24. 2. var räntebärande-efter en till dels 3, dels 2 procent bestämd räntefot; och ett sammanslaget ränte och kapitalbelopp af » 139,470: 43. — skulle enligt laga kraft vunna beslut, jemte de årliga utskylderna, under derför bestämd tid till Riksgälds-kontoret återbetalas.
Utsk. innehåll icke är af Herrar Lundman, Ålund och Brovallius gjord, men de endast uppgifvit, att tillämpningen af concessionerne icke skall kommit ofvanberörde serskilda Städer till godo,; alltså finner, vid ett sådant förhållande, Utskottet de sålunda väckta Motionerne icke kunna blifva föremål för Rikets Ständers pröfning; hvaremot Utskottet anser den Stads Borgerskap, som icke tror sig vara i åtnjutande af rneranämnde concessioners innehåll, höra i laga ordning göra, i händelse af befogenhet, sina förmenta anspråk gällande: varande en Ledamots serskilda tanka i ämnet detta Betänkande följaktig. Stockholm den 14 Februarii 1829. Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft. Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie - Utskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den i4 Februarii 1829. S. I), Herr Lundman anförde skriftligen: Vid sista Riksdag förklarade Högloft. Lagsamt Besvärsoch Oeconomie-Utskotten uti sitt, i anledning af Herr Borgnia - Bcsv. och Occon. Utsk. staren Cederborgs derom väckte motion, den i/f Maj i8a3 afgifne och af samtlige Riks-Stånden godkände betänkande, att, ehuru Utskotten voro öfvertygade, att då 1810 års concessioner af Rikets Ständer ingingos, åsigterne voro allmänna, och att, i följd deraf, de af Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvörd.
Ridderskapet oc-h Adeln tillkomne stadgande af ansvar för den Erabets* och Tjenste-man - 388 JtevillningsIJtsJi. Betänkanden, sorn förser ett Dokument med Stämplad t Papper till högre belopp, än hvad Författningen innehåller , eller ock Charterar, hvad icke Charteras bör, måste helt och hållit utgå, såsom endast förorsakande .Allmänheten en mängd olägenheter, vida öfvervägande de fördelar, som härigenom kunna vinnas , och hvilket sednare Beslut Vällofl. BorgareStåndet äfvenledes fattat. Men, som Hedervärda BondeStåndet, till följd af Högvördige PresteStåndets inbjudning om deltagande i samma Beslut, den 13 dennes förklaTat, att, då det samma redan den II sistledne April och 8 i denne månad oförändradt bifallit BevillningsUtskottets i denna fråga afgifne Betänkande , ansåg Ståndet sig dervid böra förblifva , octa således ej kunna antaga Högvö dige PresteStåndets framställning, så finner BevillningsITttskottet , som for sin d^l anser de föreslagne förändringarne tjenande till Författningens förtydligande, sig icke kunna undgå , att , oaktadt Höglofl. Ridderskapet och. Adeln instämt i ofvanberörde Beslut och Vällofl. BorgareStåndet nu äfven i förra delen deraf, åt Höglofl. Förstärkta StatsUtskotte s afgörande öfverlemna dessa ärenderj så framt ej det Hedervärda BondeStåndet skulle finna för godt att frånträda dess mening ; och får Utskottet i motsatt fall till Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt framlägga följande VoteringsPropositioner; 1:0 Den, som vill att 33 §. I? Mom. i den pro - BevillningsUfsk. Betänkande». 3§ g projecterade ChartaeSigillatseFörordningen skall blifva af följande lydelse: Arrendatorer af Kungsgårdar, Boställen eller LandtEgendomar, hvilka ej hafva Tjenst eller Caracter , hälften mot hvad de, såsom ägare af Lägenheten, skulle betala
Sedan dels Rikets sednast församlade Ständer, som af uppgifna skäl funnit sig förhindrade alt å definitiv stat uppföra den vid föregående riksdagen för lek - Stats-Utskottels Utlåtande M 99. 77 nologiska institutet provisoriskt beviljade anslagssumma, uti underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1860 anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes taga i nådigt öfvervägande om och på hvad sätt åtskilliga af Rikets Ständer då ifrågaställa förändringar i afseende å Institutets organisation lämpligast skulle kunna bringas till verkställighet, dels ock Institutets Styrelse under den 16 September förlidet år gjort underdånig hemställan om tillökning i Institutets årsanslag till förstärkande af lärarekrafterna genom delning af professionen i de matematiska och mekaniska ämnena, äfvensom till arfvoden åt extra lärare och bestridande af högre kostnad vid kemiska laboratoriet samt till diverse utgifter, så har, efter det vederbörande Embetsverk inkommit med underdånigt yttrande i anledning af ofvanberörda underdåniga framställning, Kongl. Maj:t den 20 nästlidne Februari i detta ämne till Rikets Ständer aflåtit en uti l a Samlingen af Rihang till Riks-Ståndens Protokoll under J\s 82 intagen särskild nådig Proposition, hvilken sedermera blifvit till Stats-Utskottet remitterad. Uti högstberörda nådiga Proposition erinras, hurusom, med anledning af Kongl. Maj:ts vid 1836—1838 års riksdag framställda nådiga förslag om Teknologiska institutets utvidgning och att, med afseende å lärjungarnes vexande antal, Rikets Ständer mätte dels bevilja ett särskildt anslag för anskaffande af ny lokal för institutet, dels ock, i öfverensstämmelse med ett af Institutets Styrelse uppgjordt förslag till aflöningsoch utgills stat, förhöja det å 6:te Hufvudtiteln för nämnda Institut med 21,130 R:dr uppförda årliga anslag till 49,500
Den i nu gällande Författning antagne benämning af ”Sockne-Lälare med praktik” i 2:ne classer tillstyrker Utskottet må upphöra, och i stället den förändring i afgiften antagas, som Utskottet angående andre Läkare uti 15 § uppgifvit. 14 Bevillninzy-UIskottets Betänkande, N:o 12. Spelmän, Häradsoch Sockne-, i 2 classer torde få uppföras till lika afgift, på sätt Utskottet i 27 § föreslagit. Då, enligt 27 § af Bevillnings-Stadgan, alla på landet vistande personer, de der idka handel, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga enahanda afgift, som personer i städerne, med hvilka de kunna jemföras, så har Utskottet ansett 14 § af samma Författning, i hvad den angår rättighet för Taxeringsmännen att bestämma minimi-afgift under fastställd classilication, äfven böra tillämpas för landet; och får derföre tillstyrka en sådan redaclionsförändring uti förstnämnde §, sorn. Utskottets förslag under 28 § utvisar.
Jag kan ej finna, att det skulle instämma med dess värdighet, att hafva en sadan Fiscal-syssla Möjligen skulle det medföra en skadlig verkan i opinionen, om Dandsltöfdingarne lemnades ett inträde i Postverket, och således en misstanke möjligen kunde äga rum , at controller sluteligen sträckte sig från Charlan till Correspondancen; hvilken jag anser uti ett fritt samhälle vara af största helgd , och böra vara uti fullkomligt oberoende af all inblandning af verställande magten. På dessa anförda skäl anhåller jagom Betänkandets åt ter remitterande. Herr Hjerta: Jag finner visserligen giltigheten af Herr Thams anmärkning, att min anmärkning bort vara en särskild Motion» 2150 Dell 2 9 Jiiiii /. lii. men jag ät skyldig erkänna ätt jag Vid fiikä-1 dagens början tänkte på helt annat, än lie* villnings*grunder. Jag ber likväl Utskottets De* damöter häruppå fästa Uppmärksamhet» .tåg ttör, att, om Utskottet går till grunden för PosiVerkets inrättning, skall man komma till ett resultat , hvarigenom säkerhet och fördel för correspondent ter skola finnäs förenade med större säkerhet och ihkömst fot Staten» Jag får fästa upp4 märksamheten deruppå, huru litet det är ätt förekomma, det Postmästare häraf skulle llda, ty de kunde ju få uppbära Samma inkomst, sorn förut för lack ocli segelgarn» Då hade Staten i alla fall Vunnit» Det andra jag yrkat, är Om Fräfikerin» gent Uen skulle lätta CorrespondafiCeh, och de få missbruk, som derigenom kUnnä äga tUm, ligga niet i idéen, än i verkligheten , och hafva ej kunnat rubba min öfvertygelse otn fiyttan deraf. Jag förenar mig med Friherre Anckarsvärd, i afseende' på otjenligheten af den åt Dandsllöfdingarne öfverlemtiade controll» Dert blir besvärlig och obehaglig för dem, och inqvietetäfidé för Allmänheten, sorn ej vill häfva någon Police-artstalt inom Post* [Verket.