Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har haft tillfälle att, såsom ledamot af taxeringscomilé, erfara, att förhållandet icke är sådant, utan hvad som här blifvit föreslaget, behöfves ganska väl för kyrkans underhåll. Jag får derföre förena mig uti den af Hrr Hohenhausen och Rosenblad framställde begäran, att dessa 50 t:r mätte beviljas. Frih. Raab: Hr Rosenblad har gjort en jemförelse mellan Calmare och Wisby domkyrkor, uppgifvande, att Calmar har så betydliga anslag, som en tunna af hvarje kyrka i stiftet. Jag minnes icke för ögonblicket af huru många socknar Calmar stift består, men jag tillåter mig erinra Hr Rosenblad, att Calmare stift icke består af mer än halfva Calmare län, hvaraf följer, alt den inkomst dess domkyrka kan hafva, icke är särdeles betydlig. Dessutom är Calmar domkyrka onekligen en af de vackraste, om icke den vackraste af alla Rikets domkyrkor. Hr Rosenblad har visserligen upplyst mig derom, att alla stiftskyrkor äga anslag af kronotionde, med undantag af Wisby; men på Gottland äger det förhållande rum, att hela kronobonden blifvit anslagen till presterskapet. Jag vidblifver min öfvertygelse i ämnet, nemi. att man icke skulle göra klokt uti att bifalla detta anspråk, lika litet som de anspråk i allmänhet, hvilka begäres endast på grund deraf att anslag i samma väg förut blifvit beviljade. Hr von Hartmansdorff, Au g.: En hvar som besökt Gottland, har på denna ö sett bibehällne de vackraste minnen af byggnader från forntiden, egentligen beslående af kyrkor. Staden Wisby visar i detta fall en mängd märkvärdigheter; såsom stadens och stiftets kyrka, har man bibehållit en af de större och vackrare. Om nu denna kyrka icke skulle erhålla något understöd af allmänna medel, så är att befara, att, då staden befinner sig i den belägenhet, som Hr von Hohenhausen uppgifvit, äfven denna kyrka med tiden blefve en ruin. Jag kan således icke annat än tillstyrka R. o. Ad. på redan anförde skäl bevilja af allmänna medel något understöd åt denna kyrka. Det förhåller sig visserligen så, som Frih.
A RTHUR HOLM var artist, landskapsmålare, och hade, tjugusju år gammal, blifvit tilldelad af akademien ett stipendium, hvilket satte honom i stånd att studera i Paris, att vandra genom Frankrike och Tyskland, där han förnämligast i Milnchen och Dresden lärt sig att förstå och beundra den äkta konsten. Han var af ett allvarligt, arbetsamt sinnelag, ingen vindflöjel, som ofta artister äro, hvilka lefva för dagen och för öfrigt skräna om » nya skolan » och att allt gammalt är bara » bosch » och kalla Rafael och Rubens för » gamla struntgubbar ». Arthur Holm brydde sig ej om partistriderna hemma. Han arbetade ärligt för konsten, med endast skönhet och sanning som mål. Så kom han åter, friek och stärkt till Stockholm, och blef i början litet uppburen af kritiken, och en och annan 1 1. ijlj ' j f.-. ^pfc " ilflB 1 JOHANNES BRAHMS I MINNESVÄRD I MEININGEN TYSKLAND. några förmögen man köpte en tafla af honom verkliga mecenater hafva vi tyvärr få. Och så kom kärleken, den stora, allt famnande gudakänslan. Arthur gjorde bekantskap med Maria Berg i en enkel och vänlig familj, där han umgicks. Maria var tjugu år, dotter af fattiga föräldrar, men hade dock fått en god uppfostran och hade sedan ett par år innehaft plats på kontor. De unga sågo hvarandra allt oftare, de kände sig omedvetet dragna till hvarandra, och inom kort utbytte de sina trohetslöften utan reflexioner och beräkningar, endast följande sina hjärtans ädla och modiga impulser. De voro bägge unga. Arthur var en frisk och hurtig ung man, och Maria var vacker och rosig som blomstermånaden maj, med himlens varma blå i sina ögon och ädelt guld i hjärtat, en rik hemgift åt den hon älskade. Så gifte de sig och flyttade in i ett litet paradis fyra trappor upp på Östermalm.
Vid belåning af jern och andra effekter, liggande annorstädes, än å Stockholms och Götheborgs vågar, skall uti våg-attesterna vara uttryckligen uppgifvet, huruvida panterna finnas antingen i sjelfva våghuset eller å andra särskilda förvaringsstälien. 17:o. Hvarje halfår, före den tid, då belånings-prisen å effekter för en ny låne-period fastställas, skall uppgift meddelas Fullmäktige öfver nvantiteterna af sådana effekter, som å hvar och en våg utom Stockholm finnas såsom Bankens pant förvarade; hvarefter Fullmäktige, enligt sig föréleende anledningar, bestämma, om inventering eller besigtning öfver panternas behöriga vårdande bör, genom särskildt utsedt ombud, å flera eller färre vägar verkställas. Fullmäktige ega derjemte att, så ofta och på det sätt, Fullmäktige finna lämpligast och för Bankens säkerhet nödigt, låta anställa in - 16 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. venteringar i Stockholms jernoch metall-våg å det derstädes förvarade, för Bankens räkning pantsatta, jern samt öfriga exportabla effekter. På det att föreskrifterna i 166 §. må erhålla en bestämd form, hemställer Utskottet, att desamma undfå denna uppställning: Jemf. §. '166. »Ilvad för öfrigt, i afseende å belåningen af de i §.
TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. tid varit mitt lifs mål. Därmed skrämmer du mig icke, ty döden har allSALVATOR. de då ut genom porten där? När zigenarna slutat sitt arbete därinne komma TRÄDGÅRDSMÄSTAREN (nickar jakande). SALVATOR {ser sig om efter hunden). Han har lagt sig att sofva i gräset. Förunderligt! Så, i bakgården då bland zigenarna! Öppna, Härinne! Då är ditt val mer hedrande för ditt 9 FÖRSTA AKTEN TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. uppstån och sent gån till hvila och äten Edert bröd med sorg, ty han gifver det sina vänner vid de sofva. SALVATOR (studsar). Du menar ? TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. (Går åter in i klostret och stänger porten i lås.) Något vidare har jag icke att säga dig. Farväl. (Salvator går och lägger sig bredvid hunden) Minns Herrens ord: det är fåfängt att I bittida Andra scenen. SALVATOR. Sedan VERA. glad, jublande, långsamt stigande musik, som kommer från (Nunnornas musik börjar nu öfverröstas af en annan, djupet af brunnen. Salvator lyfter hufvudet och lyssnar, springer slutligen upp och närmar sig brunnen samt blickar ner i den, stirrande allt mer och mer betagen ) SALVATOR. vore det hon själf lifslefvande. (Med ett rop) Speranza! Å, Speranza! Hvad! Min flickas af bild i vattnet! Det är som musik tystnar, och nu är det som om hela lustgården begynte att sjunga och jubla; det är en hymn som uppstiger från plantorna, från fåglarna, från vattnet, en stor natursymfoni. (Musiken stiger i allt mer jublande toner, nunnornas Under detta ser man Vera långsamt uppskjuta ur brunnen. 10 SANNINGENS VÄGAR Hon är naken, vattnet dryper från hennes hår hvilket täcker henne som en mantel ned till axlarna; kring höfterna hänga hoptrasslade vattenväxter.) SALVATOR. brud! Ändtligen återfinner jag dig, du skönaste blomma på jorden!
Med hänsigt härtill skulle ovilkorligen ett bifall till Utskits förslag hafva en mehnlig inverkan på Svenska krediten, alldenstund man icke i utlandet på förhand kunde säga, att det uptagne lånet till hela sitt belopp skulle uteslutande till jernvägsarbetena användas. Det är visserligen sannt, att penningar i sjelfva verket ej komma att uplånas för annat ändamål, men då man talar om lån till stöire belopp, lin hvad som egentligen för jernvägsarbetena erfordras, så kunde detta lätt i utlandet gifva ani. till missförstånd och äfven förorsaka utspridande af, för vår nationaikredit mindre fördelaktiga rykten. Jag anser sål. åtgärden icke innebära något ondt, utan otvifvelaktig! kotnme den att inverka nyttigt på Bankens ställning; men jag tror icke, att, på sätt Utskit föreslagit, det vore rådligt att verkställa densamma. Jag, för min del, yrkar afslag & Utskits i tredje punkten gjorda framställning. Efter härmed afslutad öfverläggning och sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande, lin om afslag å Utskits förslag, blef propos. å bifall dertill först framstäld och besvarad med många nej jemte ett eller annat ja, hvarefter gjordes propos. å förslagets afslående samt besvarades med ja och ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Efter föredragning af K. Mits denna dag öfverlemnade Nåd. Propositioner och Skrifvelse till E.
Det är utan tvifvel bekant, att ändring rörande sådana städernas inkomster blifvit åstadkommen genom Konungens beslut. Allt sedan 1S09 har Kongl. Maj:t, vid tid efter annan inträffade tillfällen, förordnat om förändrade regleringar af tolagen samt öfriga städernas, inkomster af handel och sjöfart, utan att dessa, såsom varande af ekonomisk natur, ansetts inbegripna bland de "nya pålagor”, som 73 § Regeringsformen omtalar, och utan att under riksdagarne anmärkning deremot egt rum. Endast vid 1810 års riksdag gjordes i detta afseende en anmärkning af Konslifulions-utskotteU 12 Allm Besvärs, och Ekon.-Uts/cottets Utlåtande, No 5.9. De inför Riks-rätt ställde Statsråden. äfvensom föredragande Statssekreteraren åberopade då till sitt försvar Ansvarighetslagen af den 10 Februari 1810, Hvilken vid stadgandet af ansvar för den Stadsiådsledamot, som tillstyrker konungen något steg, stridande mot regeringsformen, till förökande af kronans inkomster, derifrån undantager vissa afgilter, hvilkas beskaffenhet i 3:dje § angifves. Genom dom af den 6 Juni 1841 förklarade äfven Riksrätten, att den, Norrköpings stad beviljade, tolag å ull, samt de brooch kaj-afgifter i Stockholm för målbara våta varor, som föranledt åtalet, icke vore att hänföra till de nya pålagor som 73 § Regeringsformen omtalar, och frikände, på grund deraf, konungens rådgifvare från ansvar. Alltsedan denna tid har Kongl. Maj:t fortfarande fastställt regleringar dels af tolagen, dels af andra, till särskilda kommuner ingående, afgifter, senast genom Kongl, brefvet af den 11 Januari 1850 rörande Inkomstoch Utgiftsstaten för Stockholm, och genom den för Malmö fastställda taxan för tolag och öfriga afgifter af den 22 Augusti 1850.
Jag anser högst öfwerflödigt, atk spilla et ord rricr eller en minut mer af Ståndets tid, atk widare bewisa werklighekcn af wara behof, och nar man betraktar beha, känner man sig oemotständeligcn dragen alt wil>a at Tuna med flera Kronans lägenheter <a ansenliga, att afkastninqen af en enda skulle räcka atk fördubbla Zo L Zo Artilleric eller Marin Officerares lönewilkor eller atk rikeligen pensionera 202 Jnvalider.s Jag förestår fördenstull, att samma princip som wid 1809 ärs Riksdag uppå reducerade Offirerare af Lif-Gardet till hast och för detta Swensta Gardet, bkifwit följd, mutatis mutanstis an» »vandes pä Adelsfanans och för delta Östgötha Cavaleries Officerare eller ock, att förstnämde bada Gardes Regemenrer i likhet med bada sistnamde corpsers befäl blifwa hugnade med sina löningsförmaners bibehållande pä lifstid, ty, jag uprepar dek, en rättwis grund till olika behandling i lika fall kan svårligen upgifwas. Skulle den förra af dehe mine i ödmjukhet wäckte motioner bifallas, fär jag, kill undwikande af den härdhet, som är att bedara dä dylike åtgärder utan afseende pä särskilde omständigheter, beslutas, i lika ödmjukhet föreslä, att till Kongl. Maj.t i underdånighet öfwerlemna de modificarivner i werkställtgheten, bwarlill fortsatt tjenstgöring eller inlagde förtjenster rättvisligen kunna föranleda. Ptterligare anhäller jag ödmjukeligen, att Stats-Utfkottet till hwilket detta, om Den 22 Iuim. 7l3 om Högloft. Ridderffapct och Adell: sä för godt finnér, ända skall remitteras, blifwcr anmodadtatt sig äfwen öfwer werkställigheten nogare yttra än jag med de ofullständiga motioner jag äger om ämnetS alla inre sörhällanden, kan åstadkomma.
Stander inför Kongl. Mant nedläg ga den önstan, att Kongl. Maj:t käckes i Nader anbefalla Desi Befallningshafwande, alt i alla ds fall, der personlig inställelse uti Polisoch Ord.- ningsma! möjeligen kan undwikas, den tilltalade dermed icke beswäras, utan berättigas, att, efter erhållen del af anklagelsen fa sin skrifteliaa förklaring Leröfwcr till wederbörande Kronobcnente aflemna inom wisi wid vite förelagd tid, samt att sedan Utslag i makt fallit, pa enahanda sätt erhålla de! af Ukstagct med lemnad förman, att, efter i Ursiaget införd hänwisning fä deruti söka ändring, om han sä astundar, inom den i Lag och Författningar stadgade lid, räknad frän den dag, han af samina Utsiag Le! erhöll, ej mindre än att i händelse af obewist eller felaktig anklagelse den oskyldige uti befrielse-Utsiaget alltid tillägges skälig ersättning för sine kostnader, ehwad personlig inställelse eller icke ägt rum, efter de grunder Allmänna Lagen i 2» CapRäc* * 8z6 Den 22 JttnLi. tegangs. Balken och Kongl. Brefwet den 27 Mait iZol stadga, antingen han t sin förklaring eller mid mundreliga förhöret derom pämint eller leke. Orebro den 19 Junii 1312. PaHögl. Ridd. Adelns Pa Högw. Preste-Stam magnar, dets magnar, N. L^llenborZ. ^LIt5berg. PaHögl. Borgare-StanPa Hcderw. Bonde dets magnar. Ståndets magnar, l.. Lclirvan. O. Lrubn. ^IeX.
Dessutom ber jag att få framställa de tvifvelsmål jag hyser om att en återremiss skulle leda till något ändamål, enär denna punkt troligen kommer att af de öfriga Stånden bifallas och StatsUtsk, säkerligen, i händelse af återremiss, skulle anse Statens tillgångar vara för vigtigare ändamål så medtagna, ätt det icke kunde tilltro sig alt tillstyrka något i detta hänseende. Hr Stjernsvärd: Med anledn. af Frih. Palmsljernas yttrande ber jag att få fästa upmärksamheten derå att milt yttrande icke innehöll något tillstyrkande att R. St. skulle fastställa Krigs-Colhii organisation, ulan endast alt de anslag till Krigs-Colhii aflöning, som nu utgå ifrån de under dess förvaltning slående kassor, skulle på Riks-Staten öfverföras, hvilket alldeles icke hindrar alt organisationsfrågan kan slå öppen. Hvad åter beträffar Frih. Akerhjelms yttrande att en återremiss icke skulle leda till något resultat, så kan jag icke annat än beklaga att de afskedade knektarne och de boställen saknande officerarne icke hafva några målsmän uti StatsUtsk. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Den grundsats motionären uttalat gillar jag och kan icke annat, men olika är alt gilla en grundsats och att afgöra huruvida dess genomdrifvande under närvar:de förhållanden vore lämpligt. K. M. är sinnad att företaga en ny organisation icke allenast af detta Collina utan äfven af andra Statens administrativa verk, och det torde då vara skäl att R. St. invänta den Nåd. Proposm, som i detta afseende förr eller senare är att förvänta. Emellertid öfverensstämmer jag med Frih:ne Palmstjerna och Åkerhjelm deruti, att, ehuru dessa utgifter för kassorna äro för dem tryckande, denna öfverflyttning dock bör upskjutas i händelse, såsom nu lärer vara fallet, att angelägnare utgifter äro för handen. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s Betänk., utan att på något sätt underkänna den riktiga grundsats motionären framställt,* och jag är öfvertygad att R.
Dessa gossar ansågos med orätt vara dumma. De voro tvärtom vakna; deras tankar spelade omkring verkligheter, realiteter, och de syntes snarare ha genomskådat absurditeten i läroämnena. Många af dem blefvo sedan dugtiga karlar i lifvet, och än fler skulle ha blifvit det om de ej tvungits af föräldrar att göra våld på sin natur och fortsätta studierna. I flickpensionen läste han endast med de små. De stora deremot gingo lösa i rummet och visade strumporna mot bordsben och stolsfötter, och han hade ett godt öga till dem, men vågade inga närmanden. Nu upptogs en ny strid med väninnan, som såg hans ändrade sätt. Hon varnade för vännen, som smickrade honom, och hon varnade för de unga flickorna, om hvilka han talade med en viss värme. Hon var svartsjuk. Hon vädjade till Jesus, men Johan blef tankspridd och så drog han sig ifrån henne. Det var nu ett muntert och verksamt lif han förde. Paraden och blandare hos Andalusiskan. Om qvällarne serenader, ty han sjöng nu med i en qvartett, punsch och en lindrig kurtis med schweizeriflickor. Han blef kär i en liten blond hos Andalusiskan, som satt och sof innanför disken. Han ville rädda henne åt sig, inackordera henne i en prestgård, bli prest sjelf och gifta sig med henne. Men kärleken gick snart öfver, då han en qväll såg kamraterna ta henne på bröstet inne i ett enskildt rum. Under allt detta var Jesus suspenderad, men en svag grundton af gudsnådlighet och askes ljöd ännu efter. Han bad ännu af vana, men utan hopp om bönhörelse, då han så länge sökt den bekantskap, som påstods vara så lätt att finna hemma, bara man bultade aldrig så litet på nådens dörr. Och sanningen att säga var han icke heller angelägen att bli tagen på orden. Om dörren öppnats, och den korsfäste ropat stig in, skulle han ej varit glad. Hans kött var för ungt och sundt att ha lust att bli korsfäst. Islossningen. Det var skolan som uppfostrade, icke hemmet. Familjen är för trång och har för små, sjelfviska, antisociala syften.
Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att söka hämma handeln med Apotheks-privilegier och i afseende härå anfört, att det svårligen skulle kunna afgöras, vid hvilken tid det numera hedrifna oskicket först uppkommit att sälja och köpa Apotheks-privilegier, likasom handelsvaror, eller huru länge denna handel bedrifvits i tysthet, innan den vågade framföra sina anspråk att vara en af bruket och genom Embetsmyndigheternes tystnad sanctionerad rättighet; men att det vöre obestridligt, det någon bestämd tillåtelse till detta säljande och köpande icke blifvit gifven af Regeringen, hvilken deremot, genom det ännu icke upphäfna Kongl. Brefvet till Öfver-Stålhållare-Embetet af den 8 September I73r, förklarat, att ”de af Kongl. Majrt till Apotheks-inrättning meddelade privilegier äro att anse för en Konglig benådning, hvarföre de ej heller kunda anslås till gälds betalning eller på öppen auction till den mestbjudande försäljas.” Detta oaktadt skota Apothek ofta till salu utbjudas och inköps-summorna för Apotheks-privilegier skola äfven småningom hafva stegrats så, att dessa privilegier betalts med ända till 20 å 3o,ooo R:dr B:co. Det enklaste sättet att bota detta onda vore väl ett blott och bart återupplifvande till full kraft och verksamhet af förutnämnda Kongl. Bref, samt en noggrann controll öfver dess efterlefnad, men då, enligt motionärens förmenande, största delen af Rikets Apothekare genom detta, i grunden rättvisa, förfarande skulle ruinerasj har motionären ansett billigheten fordra, att en så sträng åtgärd icke måtte vidtagas; men då saken likväl vore af största vigt för samhället, och icke horde lemnäs utan uppmärk - 6 Allm.
Dellen, och det andra å Femhundra tusen R:dr, för jernvägsanläggningen från Söderhamn till sjön Bergviken samt för anläggandet af jernbana förbi Landa/orsson i Ljusne eif äfvensom för upprensningsarbeten i nämnde eif och sjön Warpen, skola efter förloppet af den för sagde arbetens utförande afsedda tid, hvarunder dessa lån fått utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas, återbetalas sålunda, att å de utbekomna lånesummorne inom slutet af hvarje år, inbetalas Fem procent, hvaraf för hvad af hvartdera lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas Fyra procent årlig ränta, och återstoden utgör kapital-afbetalning. Skulle det förfallna inbetalningsbeloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af Bolaget utgöras Fem procent årlig ränta, intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas. 28 Stats-Utskottets Memorial N:o 183. § 70. Det för en jernbros uppförande öfver Svartån, å landsvägen mellan Linkoping och Bergs gästgifvaregård, vid 1850 och 1851 års riksdag, Hanekinds oell Gullbergs häradsboer beviljade och år 1852 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Tjugetusen R:dr bör återbetalas medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å lånets ursprungliga belopp; vid hvilken återbetalning räntan godtgöres efter Fyra för hundra årligen af det obetalda kapitalet och öfverskottet utgör afbetalning å detsamma. Då det till liqvid förfallna beloppet icke inom bestämd tid inbetalas, skall Fem procent årlig ränta å detta oguldna belopp erläggas, intilldess inbetalningen häraf verkställes. § 71. Å det ursprungliga beloppet, Sextusen R:dr, af det, såsom bidrag till kostnaderna för en brobyggnad öfver Dalelfven, i närheten af Gustafs kyrka, under sistnämnda riksdag beviljade och år 1853 utbetalda lån böra Sex procent, inom hvarje års utgång, till Riksgälds-kontoret inbetalas, hvarvid Fyra procent å det oguldna kapitalet beräknas såsom ränta och åsterstoden såsom kapitalafbetalning.
Föredrogs ånyo och bifölls SiatsUtsk:s d. 9 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 99, ang:de återbetalningen af ett, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Westerbottens län, förre Expeditions-fogden C. J. Moritz beviljadl lån. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 9 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 103, i anledn. af K. M:s nådiga propos., ang:de uplåtande emot vederlag ål Götheborgs stad af Kronan tillhörig, derinvid belägen mark. Den af Frill. Stjernstedt vid Ulskis utlål. fogade reservation uplästes på begäran af Ilr von Hartmansdorff, Aug., sorn derefter anförde: Af den uplästa reservationen har Ståndet inhemtal att den ifrågavar. rymden ej är bestämdt känd till sitt omfång, att hon likväl är mindre ån den, som af Kronan skulle afsläs samt af särare beskaffenhet och mindre väl belägen; alt den rymd Kronan skulle erhålla är tvist underkastad och slutligen alt staden f. n. icke behöfver all den mark, sorn Kronan skulle afträda. Jag anser henne följaktligen böra vid detta tillfälle, icke mera än vid andra, afhända sig den jord, som henne tillhör, lill större belopp än som för ögonblicket kan vara erforderligt och som Kronan kan umbära. Det år tids nog att när vidsträcktare behof inträffar vända sig lill Konung och Ständer samt, derest omständigheterna dertill föranleda, söka erhålla hvad som skäligen anses kunna afträdas. Alt på förhand gifva mer än som erfordras är en oförsigtighet, hvilken Ständerna icke böra låta komma sig till last. Gör man så vid detta tillfälle, så lära åtskilliga andra dylika anspråk komma efter, på sätt Ståndet nog torde få erfara. Erinrar man sig icke hurusom K. M. för ett par år sedan föreslog, att Hofjaklvarfvet skulle Kronan afhändas, oaktadt sjölomterna här vid hufvudstaden äro sä dyrbara.
Ständer då måtte kunna taga ä« rendet under närmare öfvervägande och, likmätigt 80 §. i Regeringsformen, gemensamt med Kongl, Majit fastställa de förändringar och rät-] telser, scm kunna finnas härutinnan skjäligen böra äga rum. Riksens Höglofl. Ständers Pgit ompröfvands underställes detta vördsamt. Stockholm den 1 Maji 1818." N:r 315.’ Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Bet tänkande 3 angående väckte Motioner inom det Hedervärda Bonde - Ståndet3 rökande Roteringen i Jemtland. Genom Protocolls-Utdrag af den 30 December förledit år har Hedervärda Bonde-Ståndds till Stats-Utskottet remitterat ett af Riksdagsmännen från Jemtland, Olof Nilsson I Bärön otffe 18 3* Stats-ZJtékottets Betänk anden'.
Utskottet, som vid fördelningen af det tillstyrkte antalet arfvoden emellan de begge Universiteten, följt samma beräkningsgrund, som uti Kongl. Maj.ls Proposition blifvit framställd, har ej eller kunnat lemna utan afseende, alt Upsala Universitet, som har å SLat uppförde tvä,lins liela Emeriti Professors-löner, derigenom redan eger framför Lunds Universitet en fördel, fullt motsvarande skillnaden uti Lärarnes antal och de flere Praebenden, som tor desse uti Lund må vara att tillgå; i följd hvaraf, och då de i öfrigt mot Utskottets förslag gjorde anmärkningar icke äro af den vigt, att Utskottet deraf kan hemta anledning att föreslå uppförande å Indragnings-Staten af de utaf Kongl. Maj:t äskade 6 Professors-löner, Utskottet anser sig böra vidblifva sitt förra yttrande. 4:o Elementar-Läroverken. c) Utskottets Utlåtande, i hvad det angår anslaget för Gefle Gymnasium, har blifvit återremitteradt af Bidderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden, på grund af förekomne anmärkningar: alt antalet sluddrande vid nämnde Läroverk icke, på sätt Utskottet antagit, sällan uppgått lill 40, utan i medeltal utgjort 45, ofta 50 och derutöfver; att Leetorerne ej kunde lagligen åläggas att undervisa i andre vetenskaper än dem, som tillhörde deras befattning, derå de hade fullmagt; att, äfven om de frivilligt åtogo sig det tillökta göromålet af undervisning i Natur-Veten - St als-Ut skottets Uthltandej N:o 218.