Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det då inträffade, att fartyget anlände till en sådan ort, utan att måhända hvarken befälhafvaren eller tredje man kände hufvudredarens (eller något rederiets nmbuds) möjliga närvaro derstädes, och utan att befälhafvaren vore försedd med oågon offentlig handling, som utvisade fartygets rätta hemort, eller det eljest i e horig ordning kommit till allmänhetens kännedom om å hvilken plats, utom hemorten, rederiet kunde sjelft eller genom ombud besörja fartygets angelägenheter, skulle, af dessa orsaker, antingen befälhafvaren icke kunna erhålla en måhända för ögonblicket högst behöflig försträckning eller, om han erhållit en sådan, rederiet, på grund af lagens bokstaf, söka att undandraga sig betalningsskyldigheten; hvarförutan ej bör lemnäs oanmärkt, att § 96 uttryckligen föreskrifver, att konnossement skall innehålla bland annat uppgift “på orten hvarest fartyget är hemma". De svårigheter, som möta för åstadkommandet af ett bestämdt lagbud uti ifrågavarande afseende, och ibland dessa den icke minsta, att ett fartyg rätt ofta, till och med under resa, ombyter både egare och hemort, hafva Rikets Ständer lika med E. K. Majit visserligen insett, men funnit dem, som saknaden af allt stadgande uti ifrågavarande syftning, kan föranleda, vara af en alltför betänklig art för att icke ett försök till deras undenrödjande borde göras; och det är således icke allenast för fullständighetens skull, utan också och fastmera till beredande af nödig lättnad och säkerhet i afseende å de förbindelser, befälhafvare i sådan egenskap med annan ingår, som Rikets Ständer, ej mindre till § 4 infört det tillägg, som lagtexten utvisar, än äfven i öfverensstämmelse dermed gifvit åt §§ 41, 42 och 127 en förändrad lydelse. § 6. Enär i § 6 saknas föreskrift om afgörande rösten då, efter stadgad grund, rösterna vid fattande af beslut emellan delegare i fartyg, äro lika för skiljaktiga meningar, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i detta afseende göra ett tillägg i denna §, hvarjemte ordställningen i §:n funnits böra undergå någon förändring. §§ 9 och 10.
De enskilde bankernes på egen vinning beräknade förfärande vid förenämnde tidpunkt bidrog alltså ganska väsendtligen till framkallandet, ej mindre af de svindlande spekulationer, som, lika en farsot, härjade landet, än ock till befordrandet af detta och följande årens öfverimport, likasom sjelfva möjligheten för utförandet af förenämnda tillgöranden syntes gifva anledning befara, det någon gräns för lusten att låna ej för tillfället förefanns. Vid 1844 och 1845 årens Riksdag, då ej mindre den grund i hufvudsaken lades, hvarpå Bankens lånerörelse allt sedan blifvit fotad, utan ock den vigtiga bestämmelse vidtogs, att maximum af Den 26 November f. m. 398 Bankens sedelstock, som icke motsvarades af metallisk valuta, skulle tå utgöra 30 mill. rdr rmt, dervid de enskilde bankernes ditintills vanliga sedelstock antogs såsom norin äfven för framtiden, yttrade BankoUtsk:t uti dess under Nov. månad 1844 afgifna lånebetänkande, att såsom villkor för de enskilde bankernes fortfarande bibehållande förutsattes bland annat, att de skulle blifva väl organiserade och rätten till sedelutgifning begränsad; men för min del finner jag icke upfyllandet af förenämde villkor vara de enskilda bankerne på ett rätt tillfredsställande sätt genom lag ålagdt. Jag anser nemi. ifrågav:de banker bristfälliga till sin organisation, dels derföre, att de alldeles sakna en sjelfständig fond af metallisk valuta, eller till sådan lätt realiserbara papper, att dermed uppehålla värdet af sina såsom mynt löpande förbindelser, dels derföre, att dem är medgifvet hålla i omlopp sedlar af allt för lågt värde, och jag anser vidare rätten att sätta i omlopp ett i och för sig sjelft alldeles värdelöst pappersmynt, ej allenast böra inskränkas inom ett visst maximum. utan ock den höga rätt förbehållas K. M., att när Högstdensamme, vare sig på grund af OfverStyrelsen för R.
Mina anteckningar innehålla ännu många punkter rörtde det nya systemets sätt att betrakta Rikets sannskyIdiga nytta; men då tiden på natten är så långt framskriden , torde det redan anförda få tillräckligt vitsorda behofvet att afböja ett systeme, som, om det fick intränga i ledningen af Rikets ärenden, snart skulle bringa det gamla, för oss alla kära, Sverige på branten af undergång. Vida farligare tider för detta dyrbara föremål för vår tillgifvenhet hafva funnits; måtte vi blott äga deras kraft alt möta det onda! Då den store Gustaf Adolph steg på Sveriges thron, emottog han styrelsen öfver ett i verkligheten utarmadt folk, med härjade gränsorter, med knappast börjande näringar, med ett tredubbelt krig och med färska inhemska blodiga minnen, och när 34 år sednare, efter oafbrutna krig, hans dotter sjelf emottog riksstyrelsen, voro Svenska Statens och Svenska namnets ära och anseende bragta till den högsta böjd; och oaktadt de verkligen tryckande skatterna, hade jordbruk och näringar gjort större framsteg än under något förutgrde tidehvarf. Men från kojorna lill thronell bildade Svenske män en kedja, fast i ge - Den i J u I i e. m. mensam kärlek för fäderneslandet och i förmågan att derföre offra egoismens alla fordringar och minnen. Vill man erinra sig elt exempel deraf, behöfves väl något annat, än det att af sönerna till den samme Gustaf Bane'r, hvars blod flutit på Linköpings torg för Carl IX:s bödelsyxa, den ene, hedrad med sin konungsliga herres, samme Carl IX:s sons vänskap, under hans Skånska fälttåg erhöll förtroendet att under hans hvila vaka vid dess sida; och den andre, den store Johan Bandi', genom sina segrar åter befastade Carl IX:s sondotters, genom slaget vid Nördlingen, skakade thron?
•— •— med förslag af nytt 6 Mom. i i4 §, af; ConstitutionsUtskottets Memorial, gill. af Presteståndet, s. 578. af Bondeståndet, s. 592. af Borgareståndet, s. 609. •—• — med förslag af ett nytt 7 Mom. i i4 § af; ConstitutionsUtskottets Memorial, gill. af Presteståndet, s. 578. af Bondeståndet, s. 592. af Adeln, s. 646. återremit. af Borgareståndet, s. 656, Ytterligare Utlåtande, gill. af Borgareståndet, s. 827. af Presteståndet, s. 854. af Adeln, s. 887. • om tillägg i 15 §. af; ConstitutionsUtskottets Memorial, gilladt af Presteståndet, s. 474. af Adeln, s. 481. af Borgareståndet, s. 493. rörande 19 och 22 §§; ConstitutionsUtskottets Memorial, gill. cf Bondeståndet, s. 1060. af Adeln, s. 1067. at Presteståndett s. 1071. om ändrad redaction af 21 och 99 §§.; Consti. tutionsUtskottets Memorial, bif. af Adeln, s. 196. af Bondeståndet, s. 235. af Borgareståndet, s. 246. Biksdags-Ordniqgen med förslag af tillägg i 28 §, af; Constit .'Utskottets Memorial, gill. af Presfestån. det, s. n65> af Borgareståndet, s. 1168. af Bonde, ståndet, s. 1171. Sterremit. af Adeln, s. 1174.
Brännvinsbrännings-handteringen äro så allmänt kända , att jag ej med ett upprepande deraf vill upptaga Ridderskapets och Adelns tid. iS15 års Ständer, uppmärksamma på följ.' derna af de föregående årens Import, funno att förra Ständers önskan ej tillräckligt mot-j verkat det onda , som lemnat de djupa sår, hvaraf Fäderneslandet ännu blöder j de ville bibehålla nyttan af närvarande BrännvinsFörfattning, men hindra den skada, som följde början af dess kungörande, då förbud mot all Bränning skedde, och gaf tillfälle åt den ut. ländska Brännvins-öfversvämning, som nära tvänne år härjade Landet och lemnade öppet fält åt egennyttan på bekostnad af Nationen. Då vid denna oftanämnde Riksdag Anmärkningame vid dessa åtgärder besvarades dermed , att sjuklighet under 1812 års Riksdag hindrat Föredraganden , att känna Ständernas önskan; så var det väl ej underligt, om da ville uttrycka den så tydeligt, som möjeligt, för framtiden. Utskottet har, såsom grund för sitt Betänkande, yrkat, att bruket af tvänne 90 kannors Pannor vida öfverskrider den tillverka ning, som innefattas uti ordet Husbehofsbrän^ ning, och att således den ena borde försvinna j men då många Consumenter finnas, hviD ka ej äro Producenter; så kan Brännvinsbränningen ej inskränkas till Husbehof, hvarmed jag menar det för Jordbrukaren och hans folk* 432 Den 24 Martil, e'. m. Om ej utländskt Brännvin skall ersätta denna brist, så måste dess tillverkning i Sverige vara mera utvidgad , nemligen innom de gransor, sorn naturligen uppkomma af sjelfva Författningen } jag tror således att ordet Husbebofsbtänning borde förändras till Inskränkt Brännvinsbränning. Om någon erfarenhet kunde bestämma Brännvinsbehofvet i Sverige, så tror jag den visat sig under nuvarande BrännvinsFörfattning. Consumtionen har under dess tillämpning snarare minskats än ökats, och inga inländska Lager hafva förorsakat förlägenhet för Landtmmnen och således definitionen af inskränkt Brännvinsbränning blifvit iakttagen uti 1815 års Författning.
Stiftets Pastorer likväl erlägga 93 tunnor spanmål under namn af Bibeltryckstunna, hvilken spanjnål kunde i stället komma Domkyrkan till godo, äfvensom motionären slutligen hemställt, att en mindre del häraf, t. ex. 23 tunnor, kunde anslås såsom lön åt Domkyrko-sysslomannen. Med afseende så väl derå, att Staten icke af Wisby Stift uppbär någon tionde, som å den Rikets städer i allmänhet åliggande skyldighet att underhålla deras kyrkor, och enär sådane kostnader för den ifrågavarande kyrkan icke synas kunna i någon betydlig nion öfverstiga, hvad för . enahanda föremål inom andre med Wisby jemnförliga städer erfordras, har Utskottet icke funnit skäl att till motionen tillstyrka bifall. f) Vidare har Biskopen m. m. Hallström, uti en från Pi ■este-Ståndet till Utskottet remitterad motion, under åberopande af stadgandet i 3 §. af Kongl. Förordningen den 11 Februari 1087, att Consistorium skall uti ett beqvämt rum, som i Domkyrkan eller något dess hus med allt nödvändigt behör dertill beredas skall, ordinarie sammanträda, äskat, att Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag af 8,000 R:dr, till inredning af ett för detta ändamål passande hus, samt 300 R:dr till anskaffande af allt det nödvändiga behör, som åberopade Höga Författning omförmäler. 6 Stats-Utskottefs Utlåtande, N;0 41 Då anskaffande oell underhåll af sessionsrum fur Consistorierna i Riket icke är något Statens åliggande, liar Utskottet ej funnit sig böra tillstyrka det sålunda äskade anslag. t y) Uti enfrån Preste-Ståndet remitterad motion, har Professoren Doctor Reuterdahl äskat, att Rikets Ständer måtte afsätta en summa af 12,000 R:dr Banco, för att af Kongl. Majit disponeras till inköp af fyra capellansboställen i de församlingar af Blekinge, der fasta capellpredikants-beställningar pröfvas vara behöflige, och der öfverenskommelse om deras inrättande träffas samt af Kongl. Majit i Nåder godkännas.
Kärlig lek, och kärlig skämtan, sigtar all Natur uppå. Lärke-kirr och dufve-putter, Tuppe-knorr och orre-kutter, Gå dock ändtlig’ ut derpå: Att hanen hönan nalkas må. LUSTVINS VISA, Lustvin sjelf. Musikanter, speler opp, Som J kunnen vackrast låta! Stränga-klang gör mod i kropp; Hvad kan tvist och oljud båta? Lilla gosse! stäm väl in; Låt din skära röst oppgälla: Hur en pilt hos vännen sin Allrafogligst sig skall ställa. Gossen. Med en skön och prydlig drägt Våren jorden öfverkläder; Deråt lärkan spelar täckt, Lid och lund sig kampvis gläder, Stränge Cato misslynt går För sig sjelf, och illa tyder, Om jag i min ålders vår Unga lemmar fagert pryder. Svarta natten slår sin råck Ut, med fållar bred’ och sida; Med sin skugga, mörker-tjock, Skygger, skyler landet vida: Hvirfvel-sväfvand’ tanke-svärm, Vidt och hårdt och svårt bekymmer, Är den svarta sky och skärm, Som vår glädjesol oss skymmer. Sand i sko, gör känseln agg; Sting mot hjertat, bära fara; Svartesjukans törnetagg Låter aldrig rolig vara; Lyster skalken gör’ ett puss Och med list sitt fång betrakta, Argus samt Acrisius Fåfängt vaka, fåfängt vakta. Dock, den frukt är alltförsvår, Som för högt i luften hänger; Man ock lättlig’ den försmår, Den i mark ett väder slänger. Men, ho låter se sitt kort, Han gemenlig’ spelet tappar: Gjordt i tid, är mycket gjordt; Ryck på refven, när det nappar! Lustvin. Lustigt, Gossar! Denna dag Gladeligt till slutet qvädom! Visan har ock vackert lag; Nu välan! vi sammanträdom Uti Floræ rosengål, Medan vädret så vill skicka; Alla vackra flickors skål Vill’ vi der i afton dricka! Af Columbi samtida voro äfven hans ”Epigrammata eller Öfverskrifter” mycket värderade.
Dock synes titeln mesa nnlagd p&amp; att &amp; li-a uppseende H.n egentligen mot ' svarande innehkllet, ty forst 1not bokens slut forekommer skildringen af &gt;) the great fire)) i London, septeinber 1666, son1 i ofrigt icke till sins foljder ntofvar n8got siirskildt inflytan.de pB bergtielsen. Bokens hjiihe iir en yngling, Cyril, tillhor ?nde en adlig familj, och han befinner sig, eftel: faderns, sir Aubrey Shenstone ' s dod, vid fernton Br 1lel.t allena i v&amp;rlden, i besittning af den 5irfda baronettiteln och sin forut aflidna mors smyclcen. C+enonz dessas realiserande erhBller hail litet penningar, men afven ut.an. denna hj5ilg skulle en nng man af sB framstBende begiifniug nog kunnat taga sig £ram i vHrlden. Cyril Br ii&amp;inligen jcke blott heinma i allelzsndn boMiga konster, utan diirtill tapper och djarf .som en lrrigshjiilte snmt forsiktig och betiinksam som en sinAlzrBmare. Hans sjdfuppofirande mod vid raddandet af n8gra unga grefvedottrar ddrager Iloaom en uppmiirlcsamhet, hvarigenom han fores fram ur sin hittills obemfirkta stiillning, och dB hails bord blifvit k i n d af hofvets hoga herrar, fAr han anstiillning vid flottan och utmarker sig pB ett lysande sBtt under sjoslagen nled hollandarne. Dessa skildras utforligt och utgora ramen lzring Cyrils idngahanda En af hans nnga 1raniri~tr.r och viinner siigcr.
Således innefattas en uppenbar motsägelse i Hr Stuarts anförande, då han vitsordar en talares yttrande om trakasserier, men icke desto mindre yrkar afgiftens qvarstående. Det enda skäl Hr Stuart har anfört för afgiftens bibehållande, är att Staten behöfver densamma, och Hr Stuart fruktar att förhöjandet af denna Den 25 Augusti f. m. afgift skall just leda till förminskning af Stålens inkomster i st. f. till den åsyftade förhöjning;* 11. För min del får jag förklara att jag skulle blifva ganska glad öfver om den förhöjda afgiften, långt ifrån att föröka Statens inkomster, i st. förminskade antalet af desse kringresande handelsexpeditör. Kunde Hr Stuart utfinna något annat medel att hindra probenreuter att inkomma i landet, skulle jag vara den förste att yrka deras befriande från skatt; men då något annat medel icke finnes att blifva af med denna slags ohyra, är det helt naturligt att jag vidblifver mitt förra yrkande att Utsk:ts Betänk, måtte bifallas. Gr. Mörner, Carl Göran Betlof: Såsom skäl till af slag å eller förändring i Utsk:ts förslag har blifvit anfördt, att K. o. Ad., då ärendet förra gången förevar, varit missbelåtet med det förra förslaget. Utsk:ts Betänk, uplyser likväl, i öfverensstämmelse med verkliga förhållandet, att skälet till återremissen var det att då It. St:r tillkänliagifvit sin önskan, att skyldigheten att hafva pass för resor inom landet måtte uphäfvas, det icke vore konseqvent att utan förändring antaga ifrågav:de g, der en stor del af kontrollen i afs:de på afgiftens erläggande grundade sig på föreskrifter om den resandes pass. Detta var egentliga anim, hvarföre §m af lt. o. Ad. återremitterades. Hvar och en person, som drifver sådan rörelse inom landet, att den inbringar honom inkomst, måste derföre till statskassan erlägga afgifter. Hvarföre skulle då en utländning för den rörelse han drifver i landet, undslippa att erlägga afgift?
När Tore i går bad dem för barmhärtighets skull upphöra med allt oljud, skrattade de försmädligt och sade, att här i landet krusade man icke för mamseller, ville hon, så kunde hon nog stå på benen, hon som andra. Och midt i natten väcktes hon af fiolspel och slammer ute i korridoren. Tore var grå som vadd och blodsprängd i ögonen. Hon hängde om hans hals och tiggde och bad honom icke göra sig själf och henne olyckliga – icke slå ihjäl dem, bara tiga. I dag hade männen sutit surmulna och skamsna; men den ihärdiga fiollåten kom med budskap om deras hallstarrighet. Hvad hade hon gjort dem? kunde de afundas henne stackare?! Då och då tittade fru Silfversvan in – hon stod vid sängen med sitt förvånade ansikte och sitt förfrusna hjärta. – Fru Hultman är lycklig som får ligga, sade hon. Jag har haft feber, så att jag hvarken hört eller sett, men inte har jag fått lägga mig, inte en timme. Hur andlöst stilla allt står – likt naturen före en cyklon. Gud förbarma dig! I rummet växer dammet till stora högar. Nyss har Tore krupit under sängen och tagit bort soporna, där ohyran krälade – städning ingick icke i inackorderingen. Men Tore måste ut för att söka arbete, och arbete står icke att få. Hvad hon är trött på detta idkeliga: »tunga tider, arbete står icke att få, öfver allt börja folk gå arbetslösa». Ingen människa talar om annat, ingen har intresse för annat. Och snart äro hennes små besparingar slut. Hon suckar trött, hon orkar icke tänka. Det blir väl någon råd. Hon drömmer hektiska drömmar om ankomsten af ett assureradt bref från någon rik, storhjärtad gammal dame: rörd af ert tåligt genomkämpade lidande, ber jag er härmed mottaga ... 1,000 dollars. Hvarför icke taga till grundligt! Galna, tröttande fantasier! Tore kom verkligen hem häromdagen med ett bref. Det var från målaren, några korta rader, hvari han å herr Halldéns vägnar öfverlämnade – 10 dollars. Nå ja – räckte alltid till medikamenter.
Baab, Adam Christian: Under diskussionen om Betänk:ts olika §§ hafva hufvudsakligen de Ledamöter upträdt, som antingen varit Fullmäktige eller Revisorer eller f. n. äro Ledamöter af BankoUtsk:t, och hvilka kan man väl anse bättre, än dessa personer, hafva kännedom om alla förhållanden, som ej ens kunna komma till allmänhetens kunskap. Jag har afhållit mig från att deltaga i debatten om vissa upgifna åtgärder, i fråga om desamma saknat befogenhet eller ej; men då nu den slutliga déchargepunkten är under diskussion, vill jag tillåta mig att yttra äfven min åsigt om densamma. I likhet med Hrr Dalman och Bildt, anser jag, att det ej tillhör R. St:r att hålla sig till de särskildta mindre omständigheterna, utan i stället se på förvaltningen i dess helhet, om den nemi. blifvit lyckligt och väl genomförd. Kasta vi då en återblick på den tidsperiod, under hvilken Fullmäktige utöfvat sin styrelse öfver Bankens angelägenheter, mötas vi ovilkorligen af den i ögonen fällande omständigheten, att dessa Hrr Fullmäktige genom raskhet, mod oeh omtanka hejdade i sin framfart den penninge-epidemi, som under år 1857 härjade i vårt land under namn af krisen, hvilket i första rummet hade på Banken sjelf ett välgörande inflytande, i det att densamma ej gjorde några märkbara förluster. (Jag kan nemi. ej räkna de 80,000 Mark H. B:ko för någon betydlig förlust.) 112 De n 11 J annar i f. m. Jaar får afven förklara, att jas; omöjligt kan fatta de slutsatser, hvartill Hr Nordenfelt kommit, dä han säger. att Fullmäktige Sirö »berömvärda» derföre, att de, för att gagna det allmänna, icke tänkt på, huru de sjelfve skulle blifva bedömda, och tillägger, att lian derföre måste »beundra dem», men likväl vill, att K. St:r skola uttala ett klandrande omdöme öfver deras förvaltning.
Fullmägtige hade ock haft desto större anledning hoppas, att på sådant sätt kunna handla såväl i Riksgälds-kontorets, sorn i all - SlaU-Ulskollcts Utlåtande A":o ti 37 mänhetens intresse, då Rikets Ständer medgifvit, att lånetiden finge utsträckas från 1861 års början till 1863 års slut, hvarigenom dylika obligationer, om priset lämpats efter åtgång och efterfrågan, kunnat oafbrutet under hela denna tiderymd hållas den större allmänheten tillhanda, samt denna allmänhet derigenom småningom vänja sig vid dylika papper. Revisorerne, som fästade uppmärksamheten derpå, att låne-öfvertagarne, hvilka förbehållit sig få bestämma obligationernas valör, föredragit de större valörerna, så att af hela lånesumman |:delar, eller 2,000,000 R:dr, utgått i obligationer å 2,000 R:dr hvardera och 800,000 R:dr af 400 R:drs valör, men endast 200,000 R:dr i obligationer å 100 R:dr, trodde sig deraf kunna sluta, att förevarande lån af dem varit afsedt att placeras förnämligast i större summor och hos egentliga kapitalister; och Revisorerne ansågo sig, på alla dessa nu anförda skäl, icke sakna anledning till den åsigt, att det med ifrågavarande lån af Rikets Ständer afsedda hufvudändamål, eller införandet af ett väl ordnadt inrikes sia Isian e sy slem, i följd af don vid lånets upptagande följda method förfelats. Men, äfven om man antoge, att det af Fullmägtige i förevarande fall iakttagna förfaringssättet att utbjuda lånet till konkurrens åt hugade hufvudentreprenörer varit rigtigt och ändamålsenligt för befordrande af det med Rikets Ständers föreskrifter afsedda mål, så återstode att undersöka huruvida icke den af Fullmägtige fastställda kapitalrabatt och medgifna provision varit större, än som öfverensstämde med Rikets Ständers beslut derom att priset icke finge öfverstiga kostnaderna för 1860 års jernvägslån.
Att med de vilkor, som i författningen äro stadgade för lösningsrätten, de befarade händeiserne icke skola ofta ega runi och lösningsrätten egenteligen endast komma att göras gällande i anseende till mindre betydliga vatten-verk, tror Utskotten med full visshet: men äfven i motsatt fall kunna Utskotten icke inse möjligheten af någon verklig förlust för Staten, emedan i och med det samma begagnade lösnings anspråk förorsakade inskränkning i Bruks driften, en i värde öfverstigande acqvisition af jord måste gjöras, hvaraf åter tillfälle skulle hem ta s till ökad produetion äfven af victualier och andre Landtmanna varor, som Riket nU Ln^Vtskotitti B/itinktindtH. 1115 till betydliga qvaiititeter Utifrån måste in* förskrifva, men sorn eli gång inom vårt eget land bragte till motsvarighet af in» byggaimeS behof* skola liafva den verkan att betydligen lätta Handelsvågen* Att Haildehls förmånlighet för ett land* be» Stätames icke blott af eil större tillg äng på E\port*artiklar utan och af ett mindre be» liof af importvaror, innebär eli så allmänt känd och så påtagligeii rigtig satts* ätt det nästan vöre öfverflödigt att här åberopa deli* Enligt hvad Utskottens förra Betan» kände visar* hafva Utskotten* såsom grund för öfverlemnande åt jordegare af rättighe» ten att mot lämplig ersättning befria sig från uppdämning af Vattenverk å sin jord* Och i sådant afseende fördra skädlige Vat» ten Och då detta rörer första vilko» ret för antagande af den i frågavarande tvårtgsrätteii, tillhör det Utskotten, attnär» mare redovisa berörde sin åsigt. Enligt Utskottens tanka finnas uti samhället inga absoluta rättigheter.