Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men denna är sä inrättad frän sin grundläggning och behöfwer ej wara annorlunda, emedan den nästan icke annat är än et Depoluionr - Lomor för omynkadt silfwer och guld. Naturen deremot as en Waxel» och Läno-kangas ar sadan, at den mäste begagna Lreäirsn; således öfwer, skrida sin werkeliga förmögenhet uti ädlare IVIstsllsr: och huru skulle wal i anledning häraf hennes ägande Lapital uti redbart kunna bekant göras, titan at blottställas för de betydligaste skakningar genom sammansatt, ningar af Lpsculamsr, utländsk åtgärd 06) dylikt mera! Utom allt detta äre wi nu här, Mine Herrar, för at söka hjelpa Rikets penninge-werk Utur den brydsamma belägenhet, hwaruki det sig befinner och hvilket icke är okändt för någon af ost. Huru kunne wi dä weta cl, ler förutse om icke war kandus mäste b-ifwa den, som 9 65 igenom kloka tilställningar mäste medwerka at förhjelpa R>kec til et bättre i stället för et sämre mynt. Lundens primitiv» inrättning har Rikets understöd til föremål: det är ock denna Riksens Ständers LIenncl, som Fäderneslandet har at tacka för flera och betydliga wedermälen af dest »välgörande werkan: men manne den kunnat och än widare kan winna den styrka, som asnfras, eller bibehålla den hon har, om hennes Ocäir inskrän» kcS til det hon werkeligen ager; nej wisterligen icke; ware Förfäder haswa i alla tider insett grunden och en befallande nödwändighet til hemlighetens bibehållande i allt dec, som fordras at tyst hallas: Latom ost följa deras exempel, såsom pa starka skäl sotade!
Netto-balancer vid slutet af omförmälte år utgöra zifferbenämningen på de allmänna tillgångar, hvilka, under titel: Statsmedel, i Riks-Hufvudboken äro bokförde såsom förvaltade af Kongl. Stats-Contoret med derunder i detta hänseende lydande Verk och Inrättningar, sedan likväl afräknats allt hvad som tillhör den årliga Stats-Regleringen äfvensom enskildt de så kallade Förvaltande Verken. Denna Fond, i Kongl. Stats-Contorets underdåniga utlåtande i anledning af 1837 års Revisions-Berättelse benämnd: ”Stats-Verkets Reserv-Fond” kan anses för sig bestående och, skiljd så väl ifrån de Förvaltande Verkens, i Riks-Hufvudboken intagne, enskildta tillgångar, som ifrån årliga Stats-Regleringen, hvars resultater för hvarje år ingå uti Riks-Hufvudbokens utbalnncerade skuldbelopp. Berörde Fond bidrager likväl att hålla Stals-Regleringsfonden sol vent, sålunda, att, då beräknade inkomsterne, t. ex. för år 1839, till större delen inflyta först år 1840, bestrider Reservfonden, eller kanske rättare Grundfondenj under tiden småningom 1839 års utgifter, intilldess vid calender-årels slut förskotterne uppgått till så stort belopp, som af beräknade inkomsten vid nämnde tidpunkt ännu ej influtit, jemte den del af öfverskotterna, som bör ersätta bristerna i Förslags-Anslagen, — allt efter afdrag utaf vid årets slut ännu återstående utgifter. Detta förhållande förklarar hvarföre den vid Calender-årets slut utestående Kronoupbörden, hvilken egentligen synes tillhöra Stats-Regleringsfonden, likväl ingår bland Grund-Fondens tillgångar. Sistnämnde fond innefattar sålunda ett Rörelse-Capilal för Stats-Reglerings-Fonden, motsvarande hvad i andra länder af den sent inflytande tillgången rörlig-göres genom assignationer, vare sig räntebärande eller ej. Hela Grund-Fonden är dock icke rörlig. En stor del deraf är för längre tider fästad, dymedelst att han blifvit nedlagd i fastigheter, inventarier, fordringar, hvilkas utredning erfordrar tid 0. s. v. Rörligheten, som alltid omvexlar, är störst när föregående årets Kronoupbörd indrifvits.
Om han hade läst Ibsens dramer, korrekt byggda som propositioner i Euklides, skulle de icke ha bedårat honom. Och låt oss nu gå vidare! Hade han blifvit spord om Heine, skulle han ha svarat med att fatta saxen och klippa itu ett papper och säga: På det sättet delar jag honom i två hälfter. Den ena hälften är Buch der Lieder och skicklighet och attityder. Den hälften är också därför den populäraste. Den andra hälften är hans kvickhet, och den beundrar jag. – Dock vet jag icke med visshet, om poeten Ignotus någonsin läst Heine. Jag förstår. Du tror dig ihågkomma, att han var senromare. Men frågan ät dunkel. Måhända lefde han i midten af fjortonhundratalet. Likväl är jag ej fullt säker på, att han icke just i detta nu håller på att knäppa af sig skorna och gå till sängs. Ibland midt i ett sällskap eller i trängseln på ett torg eller när jag träffar en skygg och utskrattad rimmare, som kallas misslyckad, kan jag studsa och taga mig för pannan och tänka: Hvem är den mannen där borta? Kanske är det poeten Ignotus! – En afton förliden vecka såg jag en äldre torftigt klädd man, som stod orörlig och stirrade under en gaslykta. Jag såg icke hans ansikte, men hans grå hår, hans böjda och ändå spänstiga gestalt. Det är poeten Ignotus, tänkte jag och tvärstannade, men han ryckte till, liksom väckt af en smärtsam hågkomst, och allt djupare framåtlutad försvann han i dimman. Måhända dock att poeten Ignotus länge sedan är död. Så vill jag nästan helst tro. Jag vet blott att någonstädes och i något sekel har han lefvat, han, mitt stolta lejon, som jag skulle velat vattna med mitt hjärteblod, om han törstat, och vid hvilkens pall jag skulle suttit ödmjukt som en träl. Jag vet också ungefär, hur han såg ut. Under sin stormiga och äfventyrliga ungdom hade han fått det ena ögat utslaget, och hans dräkt förrådde en sträfvan efter finhet och smak under armodets slitna och nedfläckade kläder.
Uppå Kommillerades tillstyrkan erhöll, genom Kongl. Brefvet den 3o Juli 1835, Krigs-Kollegium öfverinseendet å hvad som i omförmälde afseende tillgöras borde, derefter, uti nådig skrifvelse den a5 Augusti samma år, grundläggningen af stora faktorihuset anbefalldes, att begynnas nästföljde höst, samt förordnades om ritningarnes granskning utaf sakkunniga män,” ,;,Året derpå fann Kongl. Maj:t i nåder skäl att förordna, under den 20 Februari, det befattningen med Faktoriet på det hela skulle, från medlet af året, öfverflyttas från ofvanbemälda Direktion till Krigs-Kollegii öfverstyrelse, samt att General-Fälttygmästare-Era« betet borde iakttaga inspektion å stället öfver gevärstiiiverkningen.” ”Hvad ej sällan inträffar med nya verkstäders anläggning för vattendrift, ägde ock rum vid Carl Gustafs Stad. Grunden måste med murning anläggas på ovanligt djup, till stor del 8 alnar under jordytan, och vattenflöden samt källådror påkallade under arbetets fortgång byggnader deremot, hvarigenom all grundläggning ej blott försvårades utan fördröjdes betydligt samt blef kostsammare än förmodas kunnat.” ”Den utmärkt skicklige Arbets-Chefen, framlidne Kapitenen Gallerström, hvilken, efter nådigt uppdrag, uti främmande länder inhemta t kännedom af större Gevärs-fabrikers byggnadssätt och beskaffenhet, använde, med biträde af kunniga Mekanici, yttersta omtanka vid detalj-ritningarnes uppgörande, hvarefter Kongl, Kollegium uppdrog granskningen af machinritningarne med deras beskrifning åt en person, hvilken så mycket mer skulle förstå att bedomina dem, som han verkställt sista betydliga ombyggnaden af machineriet till Norrtelje Gevärsfaktori; derhos Chefen för Ingeniör-Corpsen anmodades att pröfva husbyggnads-ritningarne. Med iakttagna smärre jemkningar, och efter skedd underdånig anmälan deraf, fick Kongl. Kollegium emottaga Kongl. Majrts nådiga sanktion å ritningarne, den 2:dra Augusti i836.
Dervid ämnar jag icke ingå i någon afhandling rörande frihandelns nytta eller skada, ty denna fråga har redan blifvit så utförligt behandlad, att, enligt min tanke, föga återstår att i detta afseende tillägga. Det har förefallit mig besynnerligt, att de Hrr, som i denna fråga hittills haft ordet, uteslutande hållit sig till allmänna betraktelser, och icke sökt praktiskt visa fördelen eller olägenheten af att åter införa tull på ifrågavarande produkter. I motsats härtill är min afsigt, att uteslutande sysselsätta mig med frågans praktiska sida. Men innan jag öfvergår till den artikel, som nu är under behandling, vill jag i R. o. Ad:ns minne återkalla, huru förhållandet på sednare tider varit med tull på landtmannaprodukter. Jag gör det derföre, att jag såväl vid frågans behandling inom Utsk:t som under enskildta samtal man och man emellan allmänt hört den åsigt uttalas, att det skulle vara den närvarande chefens för Finans-departementet — om jag så får säga — fel, att vår tulltaxa befinner sig i sitt närvarande skick. Det tillkommer 406 Dea 21 April e. m. visserligen icke mig att ingå i något försvar för de af honom vidtagne åtgärder, men jag får förklara, att ett dylikt omdöme, enligt min tanke, är lika oförtjent som orättvist. Om vi kasta en blick något tillbaka i tiden, så finna vi, att 11. St:r vid 1854 års riksdag åsatte tull på alla landtrriannavaror, samt alt tulltaxan kort derefter af K. M:t utfärdades alldeles sådan, som den blifvit af R. St:r beslutad. Det dröjde emedlertid icke mer än ett halft år derefter, innan K. M:t till följd af särskildta förhållanden ansåg sig böra utstryka alla de tullar på landtmannaprodukter, som vid nämnda riksdag blifvit af R. St:r åsatte. Den sålunda införda tullfrihet å dessa varor förnyades sedermera tid efter annan, ända till dess R. St:r samlades till 1856 års riksdag. Man skulle hafva föreställt sig, att med anledning af berörda åtgärd en storm af ovilja skulle vid denna riksdag uppstå. Men hvad hände? Jo, att R.
Den 26 Februarir "Derigenom akt de ä östra sidan af Torneå och Muonio Elfmar belägne delar af Torneå Socknar, wid sista Freds - Tractaren blifwit till Ryssland af rrädde, hafma äkskillige Jndelningshafware wid Westerbottens Landsoch Mililair - Stater mistat flere eller färre af deras Lönings - Hemman, och fäledes fäkt sine Löner i mer eller mindre män förminskade; och da det more stridande bade emot rättwisa och billighet att läka desse Embetsoch Tjenstemän wara i saknad af de Löner, som efter Staren dem tillkom» ma; fär jag ödmjukligen föreflä, att de mätte erhälla ersättning för sine borkmistade Lönings-Hemman af de fä kallade Krono befparde ekler »disponerade Hemman i Landet, hwaraf tillräckligt antal, för berta behof finnes. Af lika anledning har StabsCapitens Bostället wid Premier-Majorens-Compagnie, och jag har orsak tro, äfwen Premier-Adjutants-Bostället frängätt Regementet. Nägon utwäg börde röfwer widtagas att andre i deras ställen blifwa inköpte. Akt detta mitt andragande mätte blifwa remitkeradl till Riksens Ständers Stats-Utjkott, för atl häröfwer gifwa mlätande, och derjemte communiceras med de öfrige Refpective Ständen; derom fär jag ödmjukeligen anhälla" Ehuru Stats-Ulskorket ansett denna Herr Ofwersten och Riddaren Ler^bmans gjorde hemställan wara grundad pä rättwisa och billighet, har Utskottet likwäl funnit sig, wid mäl af sadan beskaffenhet som detta, ej kunna tillhöra annan ätgärd, än atl Riksens Högloft. Ständers eget ompröfwande wördsammeligen underställa, huruwida icke Riksens Hög - Den 26 Zebruarii. 1357 löst.
Derigenom skulle der, sorn för året ej kan begagnas till Silfveruppköp, uppföras på RiksgåldsContoirets räkning, och sålunda ett mindre antal obligationer behöfva utgifvas. Jag får underställa Ridderskapet och Adeln, om ej detta kunde intagas i den förevarande punkten, i stället för den nu deruti föreslagna föreskrift, hvilken synes endast vara beräknad på 3- procentssedlar. Herr Munck af Rofen/kjöld: Det tyckes vara en allmän satts, att all fin ance-reglering bör grundas på den principen, att ingen rubbning bör ske uti någons närvarande förmögenhets tillstånd, vare sig sorn fordringsägare eller gäldenär. Till följe af denna sanning mäste ingen förstärkning ske af Bankens reela fond, utan en motsvarande utsläppning af sedelstocken, och ingen utsläppning ske, utan en motsvarande ökning af valuta. Då man föreslår uppköp af silfver för Bankens vinst, går man ifrån denna princip; man ökar silfret, men minskar sedelstocken. Jag får derföre förklara den tanka jag hyst, att intet uppköp af silfver borde äga rum. Jag har dertill flere skäl. För det första, att Banken ej bör handla såsom en Köpman. För det andra, att det skall höja coursen och för en tid minska silfvervärdet; det skall höja både agio och cours. För det tredje skall det minska tillgångarne på silfver till den i tredje punkten 422 Den XI September f. '/», föreslagne silfverinvexling, hvilken är priftcip enlig, emedan elen ej ökar silfver-fonden, utan att sedlar släppas ut och ej ökar sedelmassan, utan att silfver går in. Denna mesure är ändå förmonligare för penninge-ägaren , än för den skuldsatte, ty den sätter Bankens reela fond uti en bättre proportion till dess utelöpande sedlar, än den som nu äger rum. Utomdess minskar silfveruppköp tillgången på silfver för räntan å fastighets-lånen. Korteligen, denna mesure kunde på flere sätt komma att skada; den är stridande emot all billighet och all principe.
R:dr, uttag deremot borde få verkställas i brutna tal, med den jemkning i afseende på ränte-beräkningen, som blifvit föreslagen. Det syntes nemligen Fullmägtige vara för räknings-hafvare vida lättare att ordna insättningar till fullt tiotal R:dr, än att derefter afpassa uttagningar, och det skulle, utan förfelande af det ändamål, som genom ändringen åsyftades, eller ett allmännare anlitande af tillfället att hälla uppoch afskrifnings-räkning, leda till icke ringa förminskning i göromålen, derest in - Banko-Utskottets Betänkande M 25. sättningarne voro å fullt tiotal R:dr; i följd hvaraf Fullmägtige föreslagit, att i 168 § af Banko-reglementet följande ändringar måtte vidtagas, nemligen: l:o att insättningar få ske å 100 R:dr och derutöfver endast å hela tiotal R:dr; 2:o att uttag få ske å 100 R:dr och derutöfver i brutna tal, samt 3:o att ränta godtgöres räkningshafvare å närmast lägre tiotal Il:dr af hans behållning. Då Rikets Ständer vid föregående riksmöten, efter noggrann undersökning och pröfning af förhållandena, funnit det vara med Riks bankens fördel öfverensstämmande att på uppoch afskrifningssamt dcposit—räkning mot ränta emottaga penningar af enskilda personer, vill det visserligen synas som kunde Utskottet i fråga härom inskränka sig till ett åberopande af de skäl, hvarpå Rikets Ständers beslut i ämnet sig grundat. Men som uti en af de väckta motionerna är vordet uppgifvet, bland annat, att den nuvarande uppoch afskrifnings-rörelsen icke skulle vara med Riks-bankens ändamål förenlig och att densamma skulle förorsakat
Den yngre jaktkarlen lyste med lyktan rundtomkring, och hans qvickt irrande ögon flögo med ett betydelsefullt uttryck från hunden till husbonden. ”Ha, ha, ha!” skrattade Haraldson i mjugg, då Arnman förgäfves forskade efter någon ingång; ”den var ej uppfunnen för en sådan krabba!” Men se nu upplyftade jaktlöjtnanten den ena stenen efter den andra, och närmade sig allt mera den, som utgjorde låset till förvaringsrummet. ”Pass på, Birger!” hviskade Haraldson, och hans ögon lyste härvid som en tigers. ”Icke våld!” svarade Birger eftertryckligt, ehuru tonen var låg. ”Åh, f-n, det må jag väl veta, att vi inte ä ensamma! Men säg åt Lutter att han släcker blosset, och vid första signal från mig lyfter rodret eller åtminstone rorkulten från tulljakten och lägger i någon af våra båtar, som han håller klar.” Birger gick tillbaka att tala med Rosenberg rörande gubbens uppdrag. Emellertid nalkades Haraldson, den gamle öfvade räfven, med fullkomlig likgiltighet de sökande. ”Nå, finner herr jaktlöjtnanten några fågelägg?” frågade han vänligt. ”Sköt ni ert fisknöje, fader Haraldson, och afbryt det ej för min skull; ty jag vill helst på egen hand sköta jagtnöjet,” yttrade den unge tjenstmannen afvisande, men ej ohöfligt, medan han fortsatte sitt göromål. Och nu klack det i gubben, ty Arnman hade träffat rätta stenen, som höll klippstycket fast, och lyckades med sin friska ungdomskraft att till en del få den undan. Hastigt satte Haraldson fingret till munnen och var nära att gifva signalen, men hejdade sig vid en annan ljusare tanke. Han steg utan krus fram till Arnman, och då han låtsade sig ifrigt hjelpa till, föll gubben omkull och slog i fallet sönder lyktan med hufvudet. Ljuset slocknade, och de befunno sig i fullkomligt mörker. ”Jesus, mitt ben!” skrek Haraldson; ”det är afbrutet! Birger, Birger, hör du då inte!” Birger äfvensom Rosenberg kom för att hjelpa upp gubben, hvilken lät höra det ömkligaste jämrande; men det lyckades icke.
Exc. i fråga om siffror; men jag kan icke underlåta att anmärka, det jag icke förstår, hvaruti våra siffror äro så skiljaktige. H. Exc. har uppgifvit att budgeten för ministerstaten i Belgien upgår till 6r>5,000 rdr, men att dä inräknas budgeten till deras marin, fiskerier m. m.; afdrager man nu utgiften för dessa sednare, så måtte skilnaden mel lan de af oss upgifne summor icke blifva synnerligen stor. Beträffande Danmark, kom jag till 572,000 rdr, och det slår ungef. in med hvad H. Exc. upgifvit. H. Exc. yttrade bland annat någonting, som väckte min synnerliga tillfredsställelse, nemi. att England icke hade för sed alt skicka exlra sändebud vid alla möjliga tilldragelser, såsom dödsfall, thronbestigning m. m. Englands exempel synes mig så värderikt, att det vore ofantligt fördelaktigt för Sverige att följa detsamma. För öfrigt får jag aflägga min tacksägelse för de uplvsningar i afs. på det åberopade minister-prot. vid konferensen i Aachen. Jag har ingenting vidare att tillägga, utan vidblifver mitt yrkaude om nedsättning af 50,000 rdr på minister-budgeten. Sedan öfverlägguingeu förklarats afslutad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall til! Utsk:ts förslag oell dels att anslaget till MinisterStateu sKulle bestammas 4f>6 Dea 11 Februari e. m. till 309.700 rdr rmt., biet' propos. å bifall till Utsk:ts förslag framstäld och med ja besvarad. Utsk:ts förslag bifölls. Utsk:t,s yttrande angående hufvudtitelns å en Utlåt, vidfogad tabell uptagne anslagssummor. Bifölls med erinran om iakttagande af R. o. Ad:s beslut rörande Utr.StatsMinisterns aflöning. 5:te punkten. H. Bxc. Hr Frih. M underst rom:
M:ts och Kronans räkning icke kan umbäras, varder, på Stadens bekostnad, å den återstående delen af Tomten iuflyttadt. ]>e i delta mål till K. M:t inkornne handlingar bifogas härjemte; och Iv. M:t förblifver R. Sltrs Statsutskott &c.” Enligt hvad de i detta mål till K. M:t ingifne och den K. Propositionen bifogade Handlingar innehålla, hafva äfven Ägarena af de i granskapet af HöTorget belägne Fastigheter efter vunnen underrättelse om ofvanbemälde RiksdagsFuIImägtiges underdåniga ansökning, hos Öfver-StåthåilareEmbetct anmält, det de till alla delar instämde uti samma underdåniga ansökning, enär utom de af RiksdagsFullmägtige anförde giltige skäl, förekomrne, ibland annat jemväl det, att vid nuvarande inskränkta utrymme å Hötorget, i händelse eldsvåda inträffade vid eller omkring Torget, då Allmogen derstädes är i myckenhet samlad, en så svår trängsel och oreda skulle uppkomma, att något eldsläckningsarbete icke blefve möjligt. Och som, efter hvad K. jVI:t i Nåder tillkännagifvit, det, för försäljningen af LandtmannaProducter, af behofvet påkallade större utrymme å Hötorget kan Betänkanden N:is i58, i5g. j beredas, utan egentlig afsakuad för K. M:t och Kronan, förmedelst öfverlåtelse till Stockholms Stad för närande Torgs utvidgande af Norra delen af K. M:ts och Kronans Tomt, BeridareBanan kallad, till hela Tomtens bredd och lill en längd af omkring Åttatio alnar, så har Utskottet funnit sig böra tillstyrka: att B.. St:r bifalla den af K. M:t härom framställda Nådiga Proposition, med dermed förenadt vilkor, att de å samma Tomtedel nuvarande för K. M:ts och Kronans räkning ej umbärlige Hus och Byggnader varda på Stadens bekostnad, å den återstående delen af Tomten inflyttade, samt att inga utgifter för Statsverket i framtiden må blifva en följd af denna förändring.
Ridderskapetoch Adeln till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat ett af Herr Friherre Nils von Lagutskottett Bttinkanien. 231 Höpken ingifvet Memorial, deruti yttras, att ehuru Domare och Ämbetsverk , tid efter annan, blifvit beviljade tillökning uti dem tillkommande Expeditions lösen, samt den senast genom ExpeditionsTaxan af deu 15 Maji 1 ö21, i synnerhet till förmån för Häradshöfdingarne i detta afseende fastställde förhöjning, hvilken i flera fall och särdeles ehvad Bouppteckningar angår, skall vara ganska kännbar, efter Motionärens förmenande icke varit af behofvet påkallad, skola likväl flera missbruk föröfvas för att än vidare öka dessa sportler, såsom, att oaktadt en köpare, som börjat lagfara med en inköpt fastighet, åter säljer densamma, efter det han erhållit ett eller annat uppbud, måste han likväl fullfölja lagfarten och utlösa Fastebref, att, med undantag af Häradsoch LagmansRätterne, alla andre Domstolar icke till Parterne återställa dit ingifne original-handlingar annorlunda, ån emot lösen för afskrifter, som i det stället af Domstolarne förvaras, utan annat ändamål, ån att öka Betjeningen besvär och sportler samt fylla archiverne med onödige handlingar; och till förekommande häraf, samt för att bereda minskning uti den beskattning, som sålunda genom mångfaldiga onödiga sportel-8fgifter skall betunga Rikets innevånare, har Herr Friherre von Höpken föreslagit, att Riksens Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet enhålla, det 1821 års Expeditions Taxa vidt te närmare oj ver ses och modereras, och bestämdt jör kia - agZ Lagutskottets Betinkanåtn. ranch meddelas, att enär egendom blifver tinder lagfarts-tiden d nyo försåld, någon fortfarande Lagfart och Fastebrefs utfärdande af Säljaren icke må äskås, samt att alla Farter må berättigade anses, att i de högre Jnstantierne återfå sina dit ingifne Originalhandlingar , utan att behöfva dem emot afskrift er ut lös a, och andt ligen att någon formule kan varda fåststäld för den gränslösa och i alla afseenden kostsamma godtyckliga utdragningen af bokstaf ver, meningar och titulaturer m. m.
Ej må brott, som i 7, 8, 9 eller 11 § sagdt är, åtalas af annan än målsägande, der ej ärekränkningen skett i eller för någons embete eller tjenst: ej heller må brott, som i 12 § sägs, åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsägande till sådant åtal angifves. 16 § Den, sorn efter 1, 2 eller 3 § gjort sig förfallen till straffarbete i två år eller till svårare straff, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig. Pröfvas någon efter 7 § skyldig till straffarbete eller efter 1, 2 eller 3 § förfallen till sådant arbete under två år; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig 36 17 Kap. Om äktenskapsbrott. 1 § Gör gift man hor med ogift qvinna, eller gift qvinna med ogift man; straffes den, som gift är, med fängelse i högst sex månader eller böter, och den ogifte med böler. 2 §. Föröfva man och qvinna, som båda gifta öro, hor med hvarannan; vare straffet fängelse från och med sex månader till och med två år. 3 §. Horsbrott må ej af allmän åklagare åtalas, der ej den oskyldiga makan brottet till åtal angifvit eller för det brott skilnad i äktenskapet sökt, eller mannen efter lagsökning ålägges att underhåll gifva till barn, som blifvit i hordom afladt, eller ock brottet eljest under allmänt åtal hörer. Var brottet emellan tvänne gifta föröfvadt; då äge åtal emot dem båda rum, ändå att blott en af de oskyldiga makarna skilnad vunnit 4 § Gift man eller qvinna, som, innan dess äktenskap upphört, nytt äktenskap med ogift person ingår, dömes, för tvegifte, till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 5 § Göra man och qvinna, som båda gifta äro, med hvarannan tvegifte; varde dömde till straffarbete från och med två till och med sex år. 6 §. Ogift person, som ingår äktenskap med den han vet gift vara, döme3 lill straffarbete i högst två år. 18 Kap. Om sedlighetsbrott.