Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landsbme hafva visserligen rättighet att fastställa från 1 till 50 Rdrs plikt för sådan åverkan, men som det icke är bestämdt hvilken tjensteman, som skall vaka öfver denna författnings efterlefvande, så blifva dessa vitén aldrig utkräfda. Jag förenar mig med den siste värde talaren och anhåller att R. o. Ad., i likhet med Presteoch BorgareSt:n, ville ingå till K. M. meden sådan anhållan, som den siste talaren föreslagit; men jag skulle tro att R. o. Ad. gjorde rättast i att icke begära någon ny författning; ty om man tager kännedom om den gamla författningen, så finner man att den innehåller allt hvad man kan önska, och att det endast är kraftig tillämpning af densamma som fattas. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. endast ville instämma i sista delen af Presteoch BorgareSl.-s beslut, eller att ingå med en anhållan det K. M. täcktes låta uprätta och sprida förteckningar på landets fornlemningar, samt i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för deras bevarande kunde anses lämpliga, och om R. St:s medverkan för sådant ändamål skulle befinnas nödig, i ämnet aflåta en Nåd. Propos. Frih. Sprengtporten, J a k. Wilh.: Jag finner mig huf vudsakligen förekommen af Frih. Cederström, och vill för min del äfven instämma i det förslag till skrifvelse, som PresteSt. antagit. Men det synes mig ligga en oegentlighet uti att begära utfärdandet af en ny författning, då vi hafva en författning af år 1828, sorn är ganska bestämd, och torde vara fullt tillfredsställande så vida icke någon svårighet mötte vid tillämpningen af densamma; men denna svårighet kan afhjelpas genom en förteckning öfver fornlemningarne. Af dessa skäl skulle jag heldre vilja instämma med den siste värde talaren, och skulle önska att i st. f. ingressen till PresteSt:s skrifvelse följande ord kunde införas: »Till befordrande af en bättre efterlefnad af de föreskrifter, som för bevarande af landets fornlemningar äro utfärdade.»
Den här Sven, som ville svika igen, var inte hennes Sven, Sven i buom! Han var bara »en talande». Och ändå gjorde orden han sa’ så ont som hugg i öppet sårl Han högg ju i hennes kärlek. — »Men — aldrig visa dem något — aldrig visa dem något!» Om nätterna bara gick hon, gick, gick. Jag hörde henne många gånger, jag. Maja levde i en ständig oro, trots sin segerkänsla. Att Margit helt enkelt skulle låta henne »ta Sven», trodde hon ingenting på, efter hon ingenting förstod av slikt sinnelag. Också spionerade och vaktade hon utan rast eller ro. En natt fick hon mot morgonsidan se Margit glida in i ladugården. Det gällde nog ett möte! Försiktigt, för att inte ertappa dem, ty hon ville inte ertappa dem, smög även hon sig in. Vad fick hon då se, tror du? Jo, Margit, som med armen kring Bollas hals sov, så dödstungt som bara en vandrare, som i dygn och dygn irrat vilse i en skog och blivit till livsmärgen utmattad, kan sova. Nu under sömnen syntes bäst hur mager och utbränd barnet blivit. Majas hämndkänsla kände sig mättad äntligen. Den nacke, som vågat se henne över axeln, var böjd så djupt som ned till ett kreaturs hals för att där söka några ögonblicks ro och vila. Hon var nöjd! Smyghata så väl somsmygälska låg för slik usel feghets natur. Ja, tro du mig, hennes stora agg till Margit hade nästan besvärat henne. Hon var rent av glad att få krympa ihop det igen. Från den dagen bjöd Maja för egen skull till att skona Margit, bjöd till på ett beskyddande vis — men Margit lät inte beskydda sig. Hon blev också bjuden att resa bort, men då skrattade hon bara trotsigt och frågade om folk glömt av, att det skulle bli glädje i huset nu! Jag höll mig kvar i gården i tanke att Maja var skicklig i konsten att snärja män. Pojkens egen ofördärvenhet hjälpte också till. Nu kunde han inte slå sig loss längre: bröllopsdagen blev utsatt. Också var Maja strålande, likaså Margit, som hållit fast vid att få bli »Framma» och nu höll på att klä’ bruden i storkammaren.
Det skall billigt synas Högloflige Ridderskapet och Ådeln vara af mig mycket vågadt att uppträda mot en talare, så allmänt känd för djuphet i forskning och elegans i uttryck; men då frågan hår år om att för misstydning freda de åsigter jag vördsamt framfört, nödgas jag förbise all egen intellektuel under» lågsenhet, och endast skrida till detta försvar, j den tillförsigt att Ridderskapet och Adeln icke skall med obehag anse, om åfven en af dess yngre Ledamöter söker på nationel väg göra sig redo för liberalftetens fordringar. Kerr Grefven har yttrat, att han skulle gilla mina skäl emot motionen, om Svenska Adeln vore lika mäktig och oberoende som det Engelska eller det Franska Öfverhuset. Härpå svarar jag, att det visserligen år vål, då oberoendet grundaf thil 17 Marlit, sig på förmögenhet, men kanske år det båttre då det grundar sig på fasthet och sjelfständighet i caractéren. En blick på våra framfarna Riksdagar , i synnerhet på den af 1789 och 1800, skall visa, att Svenska Riddarhusets pluralitet alltid ådagalagdt en sjelfständighet, sou» man torde få svårt att igenfinna i ofvannåmnde länder. Herr Grefven anför vidaret att vi utgöra blott ett fjerdedel af representationen; jag får erinra att ännu en annan fjerdedel deraf år aristocratisk; ty örn PråsteStåndet icke grundar sig på en aristoerafisk princip, så vet jag verkligen icke till hvilken princip det skall hänföras» Herr Grefven säger sluteligen att ingen fara skall Uppslå af publiciteten och att man ej bör frukta en sådan» Detta har äfven jag alltid trodt, men om någon fara uppstod, skulle jag säkert ej vara den sista att möta henne. En annan vård talare har yttrat, att vi på detta ruin icke representera våra förfäder. Deri instämmer jag fullkomligt; ty jag tror att vi representera Staten i dess största allmännelighet. Man liar sagt att nit för Fäderneslandet bör verka bifall till motionen.
St. ansett den af E. K. M. upptagna återstod af 34,692 R:dr 38 sk. 3 rst, äfven höra ingå; blifvande, genom den sålunda beslutade fördelning af den influtna ersättnings-summan, en tillökning i de nu disponible öfverskottsmedlen att påräkna till ett belopp af 81,664 R‘dr Banco. Beträffande slutligen de i vederbörande Verks räkenskaper ännu balancerade Summor för fordringar i Finland, hvilka af de influtne i5o,ooo R:dr ej blifvit ersatte, hafva R. St. funnit dem böra i Räkenskaperne afskrifvas. Rikets Ständer framhärda etc. JV:o Uppl. o, godk. hos Ridd. och Adeln d. 18 Nov. 1829». Preste-Ståndet d. 18 Borgare-Ståndet d. 20 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående Ottenby Kungsgårds användande till Stuteri. S. A. K. Sorn, i anledning af åtskilliga derom gjorda framställningar, R. St. funnit Ottenby Kungs - Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif o. N:o 242,243- 13 gård böra, likasom fordom, åter till Stuteri an* vändas, och flerfaldiga fördelar derigenom kunna vinnas för befordrandet af förbättring i Svenska Hästracerne; så, och enär upplyst blifvit , att nu varande Arrendatorn blifvit af vederbörande Embetsverk fråndömd arrenderätten å Kungsgården, hafva R. St. beslutit, att Ottenby Kungsgård med tillydenheter, dock utan någon Statens kostnad för återvinnandet deraf, må, då arrendet derå på ett eller annat sätt i laga ordning upphörer, anslås och användas till Stuteri efter de föreskrifter, som E. K. M. kan pröfva lämpligt att, efter vederbörandes hörande, i Nåder meddela; hvilket beslut R. Sfe. härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc.
Jag finner, att hela den mening, som börjar med: sådana s försvarsverket beträffande och slutar med efter sakens beskaffenhet, är tillagd af ConstitutionsUtskottet i dess förslag, ut - Ren 29 Januari i e. m. 313 öfver hvad som förekommer i den gamla Tryckfrihetslagen, och jag kan ej annat än förklara min förundran, att då Konungen jcke framställt ett sådant förslag, det göres af Rikets Ständers eget ConstitutionsUtskott. Detta förslag till ytterligare inskränkning af vår Tryckfrihet lärer således först blifva framställdt af Folkets egne Ombud. Då redan protocoll, hällne inför Konungen i ministeriejla ärender och comntandomål, äro unda 11 tagne från den allmänna tillåtelsen att få tryckas; så behöfves ej något sådant undantag, som nu blifvit föreslagit. Jag tillstyrker, att den meningen, som börjar med sådana, försvarsverket beträffande_, och slutas med efter sakens beskaffenhet, må ur förslaget utgå, och anhåller, att detta måtte blifva Ridderskapet och Adelns gemensamma tanke eller anmärkning vid denna punkt. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln instämde i den gjorda anmärkningen, att ur ifrågavarande 1 Mom. af 8 §:n måtte uteslutas orden: och dertill hörande ader. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog, att denna anmärkning linge förfalla. Ropades aler Ja och Nej. 3i4 Den ag J a n u a r i i e. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade sistnämnde två propositioner, af hvilka den förra besvarades ånyo med Ja och Nej, men den sednare med starka Ja, blandade med Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, att, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, ofvanberörde anmärkning komme att förfalla. Herr Zengerlein 3 Jacob: Jag anhåller få anmäla min reservation emot Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut.
Riksdags-Qrdningen stadga och förmå, vare utsedde Electorer sammanträdt till väljande af vår Justitise-Ombudsman, och dertill i laglig ordning blifvit vald Tillförordnade Landshöfdingen, Förste Expeditions-Secreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden Casper Ehrenborgj så vilje Vi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Casper Ehrenborg, att vara vår Justitieombudsman, hvarvid honom åligger, att ställa sig ' till efterrättelse Rikets Grundlag och Laga Stadgar, jemte den af Oss, under den 27 Februarii 18 to, särskildt utfärdade Instruction, nied de deruti gjorda tillägg; och kommer han att åtnjuta de löningsvilkor och öfriga förmåner, som Vi för detta Embete anslagit. Till yttermera visso håfve Vi detta underskrifva och Förordnande'. 343 med Våta Insegel bekräftat, som skedde i Stockholm deh 11 Augusti 1823. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d.' 11 Aug. 182 3.’ Preste-Ståndet d. 11 — —- Borgare-Ståndet d. 11 —■ — Bonde-Ståndet d. 11 — .— Förordnande f ör Förste Expeditions-Secreteraren och Häradshöfdingen J. G. Richert, att vara Riksens Ständers Justities - Ombudsmans Suppleant. V "Vi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer 8c. 8c. 8cl som härstädes å Allmän Lagtima Riksdag äro församladé, gore ytterligt: att, sedan, vid det enligt 98 §• Regerings-Formen och 63 §.
S. D. Föredrogs och bifölls Stats-utskottets på bordet livi lande utlåtande N:o 177, i fråga om äskadt stals-anslag för iståndsäLtande af de publika byggnaderna på ön S:t Barthelemy, äfvensom till förhöjning i aflönings-slalen för derstädes anställde tjenstemän. S. D. Vid föredra gning af Statsoch Bevillnings-utskottens den 24 dennes på Ståndets bord lagda utlåtande N:o 16, i anledning af väck Bih. till B. St. & 1848. 9 Sami. 53 418 Prot.-utdrag den 31 Maj 184-8. ta motiner om folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid, blef samma utlåtande till alla dess delar af Ståndet godkändt. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets i jeta 11 - kande N:o 91, i anledning af väckta förslag rörande folk-undervisningen i riket. Utskottets hemställan i; afseende å föreslagne förändringar i 1, 3, 4, 6 och 7:de §§ i nu gällande Kongl, stadga om folk-undervisningen i riket godkändes af Ståndet., utom hvad Utskottet i fråga om de utaf prosten Traneus samt Jöns Mållsson från Skåne och Per Bengtsson från Calmar län gjorde förslag till ändringar i 6 § 2 mom. af nämnde Kongl, stadga, vid hvilka Utskottets tillstyrkanden Ståndet lät bero.
Ständer framhärda etc. N :ö Underdåniga Skirfvelser. 3°5 N.o 376. Uppbo. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 4 Dec. 1823. Preste-Ståndet d. 4 Borgare-Ståndet d. 4 BondeStåndet d. ^6 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående en jenmare fördelning af postförings-skyldigheten. S. A. K. Cjenom S. t sk il 1 i ge inom Riks Stånden gjorde framställningar, har Riksens Ständers uppmärksamhet blifvit fästad, dels derå att, ehuru de hemman, som ifrån äldre tider tillbaka blifvit till postföring anslagne, tid efter aman, eihållit hvarjehanda friheter och förmåner, hvilka, genom Kongl. Kungörelsen den 17 Augusti 1801, äro vordne till beskaffenheten närmare bestämde, postföringen likväl å vissa orter, och särdeles i de Norra Provincerne, är förenad med olägenheter, vida öfvervägande fördelarne och mera betungande för sådane hemman, som tillika utgöra roteringseller rustnings-skyidighet, dels å otillräckligheten af den lega, sorn för postskjutsen bestås, dels ock å det på andra orter inträffande särskildta förhållande, att berörde skyldighet, vid jemförelse af förmänerne mot den mera sällan förefallande forslingen af posterne, nästan må betraktas såsom en verklig för.' Bihang till Bikt-St, Brot, 1823. lode Sami, 2 B, 2i) jo6 TJnderdaniga Skrif velsir. mån; varamles 'i förstnämnde afseende föreslaget^ antingen att posthetamanen matte befrias från åliggandet att fortskaffa posten, hvilket ansetts kunna genom hållskjutsen bestridas, emot det att sådane hemman åtoge sig lika onera med annan skattskyldig jord, eller ock att den posthenrmanen, lika med andra lägenheter, åtföljande snöplognings-skyldighet kunde upphöra och på öfrige hemmans-egare fördelad varda.
Emb.-Serättelsc för år 1849. " ' 18 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. efter ärendet blifvit i Nåder remitteradt till Justitiae-Kantslersembetet; meri nådigt beslut är ännu, mig veterligen, icke rneddeladt. Under den 23 November 1848 bade uti underdånig skrifvelse, äfvenledes till sitt innehåll intagen i förra berättelsen, blifvit bos Kongl. Majit af mig hernstäldt om utfärdande af en nådig befallning angående förfarandet vid ombyten af arrendatorer å kungsgårdar och andra under statens disposition stående kronans landtegendomar. Kongl. Kammar-Collegii häröfver infordrade underdåniga utlåtande har ännu icke blifvit afgifvel. I förra berättelsen meddelas tvenne särskilda af mig i underdånighet gjorda hemställningar om förklaring af lagens stadganden a) uti 13 Kap. 1 §. Rättegångsbalken om det jäf mot domare, som härrörer från vederdelomanskap, och b) i 18 Kap. 1 §. Irfdabalken angående testamentes bevakande. Hofrätternes i det förra af dessa ämnen infordrade underdåniga utlåtanden hafva inkommit; men hvarken detta eller det senare är hos Kongl. Majit ännu afgjordt. För att bedöma Lagskipni ngens tillstånd, är nödigt atl veta, hvad man af Domaren kan fordra. Huruvida denna fråga är i svenska lagfarenheten nöjaktigt utredd, torde kunna dragas i tvifvelsmål. Men så länge ovisshet härutinnan råder, och vacklande begrepp om Domstolarnes bestämmelse således förefinnas; kan ej heller rättvisa mot dem sjelfva förväntas. At erfarenheten tyckes i detta ämne så mycket vara uppdagadt, att älven när brister i lagskipningen med fog anmärkas och öfverklagas, man ofta förbiser grundfelet, hvarifrån de ytterst härflyta. Men hvad som dessutom synes undfalla de flesta betraktare, är den genomgripande vigten af dessa bristers verkningar.
På grund af hvad sålunda här ofvan blifvit anfördt har Komitén nu, i afseende å salpeterväsendets ordnande för framtiden, i underdånighet hemställt: att flen af Staten hittills iakttagna ovilkorliga förbindelse, att inlösa den salpeter, som blifvit inom landet bevisligen tillverkad, må, med beräkning från och med nästa statsregleringsperiod och framdeles fortfara inom Westeroch Norrbottens län, men deremot samtidigt upphöra att tillämpas i de öfriga delarne af riket; att tillsvidare, intilldess Kongl. Majit kan finna lämpligt annorlunda förordna, de genom Kongl. Brefvet den 7 Augusti 1863 fastställda två inlösningspris, nemligen 45 rdr centner:» för ren och rabattfri samt 35 rdr centnern för oren och rabatt underkastad salpeter måtte blifva gällande; att, af de 2:dra och 3:dje distrikten ännu tillhörande län, salpetersjuderi-sta terna i Upsala, Stockholms, Westmanlands och Christianstads län måtte, äfven vid nästa stasregleringsperiods början, upplösas och understyresmanstjensternas i de tre sistnämnda länen nuvarande, ofvan uppräknade innehafvare, i likhet med hvad genom ofvanåberopade Kongl. Bref af den 22 Oktober 1828 med flera medgifvits, nemligen B. V. Ljungdahl i Westmanlands. F. T. Edman i Stockholms och N. M Retzius i Christianstads län ä Indraguingsstat förflyttas, med bibehållande af sina arvoden. 300 rdr ärligen för hvardera, men med frånträdande af resepenningnrne, hvilka, likasom det nu Nådigt anvisade belopp af 500 rdr till direktörsgöromålens bestridande i 2:dra distriktet, med Upsala län såsom hufvudstation, från samma tid salpeterfonden besparas; att i Kronobergs län. hvarest, på sätt ofvan vore upplyst, DirektÖrstjensten genom den tjenstförrättande Direktörens dödliga frånfälle blifvit ledig, salpetersjuderi - Bil N:o 5 a. till Kongl Maj.ts Nåd. Prop.
Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å Stats-Utskottets 14- låtande, N.o 20. (U. A.) Fran Bonde-ståndet har Stats-utskottet erhållit återremiss å sitt under N:o 20 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse om förnyadt anslag till Lagberedningen; men som berörde utlåtande blifvit den 2 innevarande månad af de 3:ne öfrige Riks-stånden bifallet, hvadan, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förevarande fråga är af Rikets Ständer afgjord, har Utskottet funnit ofvannämnde återremiss icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 11 Februari 1818. Y:o 64 Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Eebr., kl. i e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande, Ko 28. (Rglds Afd.) Till Stats-utskottet har Ridderskapet och Adeln återremitterat Utskottets under N:o 28 afgifna utlåtande, angående ersättning lill de personer, som äro förordnade att, i egenskap af krono-ombud, i bevillnings-stämplingen af spelkort öfvervara; men som detta utlåtande af de öfrige Riksstånden blifvit bi - liih. till R. St. Prof. 1847 och 1848. 4 Sami. t Afd. 19 Haft. 1 Stats-Utskottets Utlåtande, No 6‘5. fallet, nemligen: af Presteoch Borgare-stånden den 29 sistlidne Januari samt af Bonde-ståndet den 2:dra innevarande månad, så anser sig Utskottet, emot Riksdags-Ordningens 75 §., icke kunna med detta ärende laga vidare befattning. Stockholm den 11 Februari 1848. Y:o Ci.» Ant. lill Exp.-Utsli. it. 12 Fehr., lil. 1 e. m.
Maj.-ts ofvanomförmälda nådiga Proposition om medels anvisande till en fyr-inrättning vid Sandhammaren, Rikets Ständer komma att pröfva, hvilka åtgärder må vara erforderliga tili undanrödjande af de större vådor och svårigheter, som för närvarande vidlåda seglingen pä denna del af kusten; samt, derest en nödhamn i närheten af fyr-in rättningen är af verkligt behof påkallad, sådant lärer vid berörde utredning blifva ådagalagdt, finnér Utskottet sig för närvarande ej böra någon åtgärd i anledning af motionen tillstyrka. Stockholm den Öi Januari 1860. j\s' 4* Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Febi'. 1860, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner om åtskilliga lotsars fö7'seende med duckade båtar på Kronans bekostnad. I detta ämne äro motioner väckte inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Tham, S. M., samt inom Välloflig^ Borgare-Ståndet af Herrar Grape, Staaff och Trägårdh, hvar för sig. 8 Sammansatta Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande Ilmar Tham och Grape hafva, i sammanhang med frågan om anläggande af en fyr å klippan ' Bonden” utanför Umeå, hvilken fråga Utskottet uti särskildt utlåtande behandlar, tillika förnyadt de af dem, hvar för sig, vid förra riksmötet väckte mationer, att lotsarne vid åtskilliga större lots-stationer skulle förpligtas hafva däckade båtar, liknande dem, sorn Norska lotsarne begagna, samt hafva till skyldighet att med dessa ligga ute till sjös och möta ankommande fartyg, sä att icke, såsom ofta nu inträffade, fartygen nödsakades inlöpa emellan klippor och skär innan hjelp af lots kunde erhållas, och oftast mäste, utan biträde af lots, söka sig ankareplats.
I 810. lic-n 14 NorAsi-e-HiHniisr 6en 14 Lonäe-8lär>6er äcn 17 Slormägligste Allernädigste Konung. ^ anledning af Eders Majlls Nädiga Pro, position, angäende betalning af Hamburgste Banguiererne Averhoffs Arfivingars, E. A von Halle 6- Sons och Luis L IencquelS fordringar, fä Riksens Ständer härmed till Eder Maj.t i underdänighet följande swar afgifwa. Dä den Pommerska Kamgren ädragit sig desie stulder genom en pä f d. Konungens befallning anställd Wexel.Circulation: Dä penningarne hwilka influtit för de af Kamaren drag. ne Wexlar, enligt de i Räder meddelte Handlingarö föranledande, blifwit cmwande, icke titt sörmon för Pommerska Landet, man till ett af f. d. Konungen pä Tyst botten fördt krig, hwars päföljder för Pommern warit r högsta mätto känbare och tryckande, samt wällat dest Finance-Werks yttersta förfall. Dä de nu fördrings. ägande Borgenärer, bwilka under sörlitande pä erhällna löften och försäkringar om äterbetalning blifwit inledda, att biträda med Wexel.Accepter, derwid förhällit sig pä ett dem gansta hedrande sätt: Och dä stulder hwilka, pä lika sätt som de nu ifrägawarande, tillkommit i följd af f. d.
Nils Svensson från Blekinge åter bar, med förutsättande, att stadgandet i denna § har afseende endast på de hädanefter i sammanhang med laga skiften skeende stängseldelningar, men icke på delningar, som eljest blifva en följd af de antagna nya grundsattserna för stängselskyldigheten, utan att i sistberörda läll ersättning för hägnad, som afstås åt annan, bör gifvas, gjort hemställan derom, att uppskattningen af sådan hägnads värde må ske af gode män, der parterna ej annorlunda åsämjes; och Måns Månsson från Calmar län har, under uttryckande af den åsigt, att stadgandet om skyldighet att utan godtgörelse afstå hägnad till en annan innefattade en svår kränkning af eganderätten, helst det kunde inträffa, att den, som på ett ställe blir befriad från en sträcka stängsel, på ett annat ställe får så mycket större hägnadsskyldighet, i synnerhet om genom hans egor löpa gator och vägar, invid hvilka han numera ej får hjelp af andra att uppehålla stängsel, fördenskull yrkat en sådan förändring af 14 §, att den, som till annan afstår upprättad stängsel, må derför njuta skälig ersättning af den, som kommer att den afstådda hägnaden med fördel begagna. Ifrågavarande § lyder sålunda: För hägnadsskyldighetens fullgörande ansvaren alltid de, som i egoskillnaden hvarandra möta, och tage vid fördelning af hägnaden hvardera sidan sin andel i en sträckning, der ej annorlunda åsämjes. Sker sådan förändring i eganderätten till den jord, för hvilken stänges, att å endera sidan jorden styckas, eller förut styckad jord sammanlägges; och tarfvas till följd deraf ny delning af redan upprättad hägnad eller fordras sådan ny delning af annan orsak, som till förändrad grund för hägnadsskyldigheten föranleder, varde ock en livar, så vidt ske kan, bibehållen vid den sträcka han förut haft, eller njute, der han något af sin förra hägnad emot annan sämre utbyta måste, ersättning för skillnaden i värde.