Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna gång har Utsk:t icke ansett nödigt att härom meddela föreskrift, och enligt Utsk:ts förslag skulle följaktligen de ifrågav:de tjenstemännen tillförsäkras en lifstidspension, som icke skulle kunna dem fråntagas, äfven om de uppstego till någon af statens bäst aflönade tjenstebefattningar. Mig synes detta icke vara rätt, utan anser jag, att förbehåll bör i punkten intagas derom, att om ifrågav:de tjenstemän framdeles skulle erhålla annan löneinkomst på stat, uppgående till högre eller samma belopp som det de hittills åtnjutit, skola de dem tillagda pensioner i mån deraf minskas eller helt och hållet försvinna. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Gr. Mörner hade yrkat bifall till förev:de morn., dock med det tillägg, att derest någon af de ifrägav:de tjenstemännen framdeles på rikets stat erhölle en löneinkomst, uppgående till eller öfverstigande det pensionsbelopp han från salpeterfondens stat egde att uppbära, samma belopp då skulle till statsverket indragas; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till monr.t utan något tillägg, hvarvid svarades många nej och några ja, samt sedermera propos. på bifall till mom-.t med det af Gr. Mörner föreslagna tillägg, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Den 28 Februari e. m. Morn. c. Bifölls. 22:dra punkten. Mom. a. Hr Silfverstolpe, David Ludvig: Det oeftergifliga be hofvet af en ridskola, der kavalleriets befäl kan erhålla undervisning i ridkonsten, och tillfälle till nödig utbildning i hästdressyr beredes dem, som egna sig åt stallmästarebefattningar vid kavalleriregementena, har länge varit kändt och erkändt. Jag delar detta erkännande, lika som säkerligen hvarje man af facket. Redan år 1856 tillsatte K. M:t en komité för uppgörande af förslag för ridskolor vid Strömsholm och i Malmö.
I samma mån sorn ett mindre antal skepp och fartyg hädanefter således skulle komma att underhållas, blefve dessutom den summa, som för FörsVars-verket till Ilands och Sjös nu finnes anslagen, mera närmad till verkliga behofvet , ehuru under närvarande lid i alla fall otillräcklig. Alla dessa i mer eller mindre mån redan tillvägabragte , undér arbete varande, eller tillämnade förändringar, kunna likväl endast under loppet af tiden komma till fullbordan. De hafva till en stor del sammanhang med dem, som 1 2 g 2 Den 14 Juli. som i Kongl. Maj:ts Rike, Norrige, i samma väg foresta; Och Kongl. Majit vill härutinnan, endast långsamt tillvägagå, för att, uppå de fullständigaste undersökningar och efter mogen öfverläggning, grunda de beslut, hvars verkningar må blifva de mest välgörande för Kongl. Majits bägge Folk. Mycket häraf, och särdeles hvad som angår de Värfvade Trouppernas Special Stater, blifver dock under loppet af Riksdagen bragt till den fullbordan , att verkan deraf på Tredje Hufvud Titeln må kunna för Rikets nu församlade Ständer framläggas. Kongl. Majit, sorn uti den af Rikets Ständer vid sista Riksmötet i Örebro stadgade Plan för Försvars-verkets underhåll , medelst öfversätters och besparingars öfverlemnande till Kongl. Majits disposition för Försvars-verkets bestånd Och utvidgande, sedan den summa deraf först utgått, som Rikets Ständer för Handeln eller Näringarna anslagit, erkänner på en gång ett värdigt bevis af Riksens Ständers förtroende och den nyttigaste utvägen som i sådana omständigheter kunnat äga rum, inskränker sig således för det närvarande till den allmänna förklaring, att Kongl. Majit icke vill af Rikets
Jag förmodar att det är samma skäl, som äfven är anlednrn till alt vi sakna alla Konungens nuvar.-de rådgifvare, och jag får för min del förklara att efter min åsigt det, långt ifrån att grannlagenheten bordt hindra Konungens rådgifvare från alt vara tillstädes, Evertom år ett bevis på bristande grannlagenhet mot K. o. Ad. och mot Coust. Lisk., att icke Konungens rådgifvare här äro tillstädes. Jag hade trott alt de åtminstone hade bordt anse det vara deras pligt, att meddela det Stånd de tillhöra alla de uplysningar, som kunde tjena dertill att icke Ståndet vidtoge förhastade beslut, utan endast sådaöa, sorn öfverensstämde med rälta förhållandet. Så vidt jag kan påminna mig har icke heller det fall förut inträffat, att icke Konungens rådgifvare varit tillstädes och försvarat sina åtgärder, och jag får tillika uttrycka den förhoppning att detta exempel måtte bli det enda i den vägen. Efter jag nu emedlertid kommit att begära ordet, anser jag mig bitta i korthet yttra mig öfver de punkter, som den nu föredragna afdelnm innehåller. Jag anser mig dervid först böra förklara att jag till alla delar instämmer i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt i afseende på ärendernas föredragning, ty om meningen varit att lie af Ståndets medlemmar, som icke deltaga i diskussionen, icke heller skulle få något klart begrepp om hvad sorn framställdes, då är visserligen det sätt, som bär föreslagits, att nemi. diskutera, om jag så får säga, buller om buller, det bästa, men om meningen är att få ett klart begrepp om hvarje sak, som varit 1 fråga, så tror jag enda möjligheten dertill hafva varit den, att man serskilt diskuterat hvarje punkt för sig.
Här är nu fråga om hvilka sedlar, som, i sammanhang med delta system, höra utgifvas. Utsk. har, om jag minnes rätt, föreslagit åtta olika sedelvalörer, och bland dessa ålla äro sju af alla fyra RiksSt:n godkända. En( är deremot aftvå Stånd afslagen och af de två öfriga bifallen. Det beror då på, huruvida denna fråga är af beskaffenhet att den kan förfalla eller icke, d. v. s. huruvida den bör afgöras i Förstärkt BankoUtsk., eller om den bör förfalla. Nekas kan väl då icke, att en fråga om, huruvida i riket skall finnas sedlar å 1 R:dr, är af den beskaffenhet, att den kan förfalla, och det synes mig då klart, att denna fråga redan genom två Stånds beslut är afgjord. Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten derå, att i en alldeles likartad fråga, nemi. huruvida ett mynt af £ öre borde pregias eller icke, i hvilken fråga två Stånd stannade mot två, beslöt BankoUtsk. äfven att förelägga Ständerna en ny voterings-propos., men hvilken af R. och Ad. hlef afslagen, på den grund, att frågan redan vore afgjord. Detta Stånd är verkligen i allmänhet, jemförelsevis med de andra, kändt för sin konseqvens i grundlagarnes tillämpning, och det skulle derföre vara besynnerligt, om det nu, i motsats mot hvad sorn skett för några månader sedan, beslutade att handla på annat sätt. Jag för min del anhåller följaktligen, i öfverensstämmelse med hvad Gr. Lagerbjelke föreslagit, att den af Utsk. upstälda voterings-proposm måtte af R. o. Ad. blifva afslagen. Gr. Björnstjerna: Det är ganska ledsamt, att Ståndet förut fattat ett oriktigt beslut. Afven jag sätter högt värde på Den 29 November. 223 konseqvens i handlingar; men önskar, alt den måtte iakttagas blott i de fall, der man har rätt. Har man en gång handlat orätt, bör man väl ieke, för konseqvensens skull, fortfara att i evighet handla så.
Skulle vid en sådan undersökning befinnas, alt på stationen A finnas 3 eller 4 större backar, men deremot alt på stationen B icke finnes en enda backe, och stationen A af sådan anledning ansetts böra blifva mindre lång än stationen B, så inträffar möjligtvis den händelsen, att just det hemmanet, som har den backiga vägen, har den lindi igaste postforslingen, emedan den släta vägen kon vora tyngre än den backiga, som i alla årstider är hårdare än den slata. Börjar man ingå i sådana undersökningar oell beräkningar, så kommer man slutligen att fördjupa sig uti en massa af småakliglieler, hvilket alltid bör undvikas i alla slags regleringar rör:de statsbestyren. Jag fortfar i min anhållan om afslag å betänkandet. Hr Westfelt, Nils: Denna fråga är af ganska stor vigt, och bör derföre icke behandlas så likgiltigt, som Frih. Cederström betraktat densamma. Jag tror att Hr Frihtn, likasom andre, inser behofvet af undersökningen, men det är Hr Frih:ns sätt alt aldrig vilja medgifva äfven hvad han sjelf tänker. Hr Frilen kan icke bestrida, att olikhet finnes emellan poslföringshemmanen. Om Hr Frih:n behagade gå in på postcontoret, då posten afsändes, skulle han finna alt del icke är sällsynt, att det behöfves 3 å 4 personer för alt transportera postväskan på vagnen. Månne ett sådant förhållande ägde rum, när posten inrättades? Den gick då måhända med en häst; nu äro knappast alne hästar tillräckliga. Miltalet, säger Hr Frihln, är rätta normen för bestämmande af skjutsningsskyIdigheten. Hr Frih:n hade bort påminna sig, att då posten inrättades, voro postväskorna vida mindre lunga än nu. Boende nära intill en gästgifvaregård, har jag haft tillfälle att se, huruledes vid skjutsombyte postväskan stundom måste med tillhjelp af slång, samt 3 å 4 personers biträde, upplyftas på vagnen. För min del kan jag således icke annat finna, än att undersökning bil I ig t vis icke bör nekas.
I anledning af dessa framställningar, genom hvilka den redan vid sistlidne riksdag väckta frågan om jernvägsförbindelses åstadkommande emellan staden Borås StatsUtskottets Utlåtande N:o 160. 25 Borås och vestra stambanan blifvit Rikets Ständers förnyade pröfning underställd, har Utskottet ansett sig här böra i ett sammanhang redogöra för den förberedande behandling denna, för oi'ten högst magtpåliggande och jemväl för det allmänna vigtiga angelägenhet hittills erhållit, och de åsigter angående företagets nödvändighet och nytta, äfvensom angående planen för dess verkställighet, hvilka dels inom orten allmänt gifvit sig tillkänna, dels blifvit yttrade af vederbörande embetsmyndigheter. Sedan nemligen, uppå ansökning af Bestyrelsen för det bolag, som bildat sig för att åstadkomma en bibana från Borås till Statens vestra stambana, Kongl. Majtts Befallningshafvande i Elfsborgs län, i början af år 1856 ingått till Kongl. Maj:t med underdånig framställning om låneunderstöds beviljande för anläggningen af en sådan jernväg, hvilken ansågs böra i närheten af Wårgårda förena sig med nämnde stambana, och Kongl. Maj:t i anledning deraf förklarat sig vilja, efter det vederbörande afgifvit fullständig plan äfvensom kostnadsförslag i afseende på detta företags utförande, taga i öfvervägande huruvida nådig Proposition angående ett lån af allmänna medel för detsammas understödjande i större eller mindre mån, borde till Rikets Ständer aflåtas, blefvo, under Chefens för Statens jernvägsbyggnader Öfversten Ericsons ledning och inseende, undersökningar för ifrågavarande jernvägs-anläggnings verkställande, sagde år, förrättade å flera linier, och en fullständig, af kostnadsförslag åtföljd, arbetsplan för jernbanan i den vid undersökningarna lämpligast befunna riktningen, eller från Borås till Herrljunga, uppgjord, dervid kostnaden för en 3 mil 32,890 fot lång jernväg mellan nämnde ställen med enkelt spår af 5 fots vidd, beräknades till 1,705,856 R:dr B:ko.
St. Prof. 1883 & 1884. 3 Sam!. 13 Baft. 1 2 Konslilutions-Utskoltets Memorial, M 42. eller de frågor, hvarom skiljaktighet emellan Stånden uppstått, blefvo föremål för afgörande i en särskild, i olikhet mot andra riksdagsärendens behandling utstakad ordning, som i sina föreskrifter, och synnerligen genom den vigt deruti tillerkändes äfven ett enda Riks-Stånds från de öfrigas beslut afvikande mening, tydligen förutsatte, att hvarje Riks-Stånd, som icke åtnöjdes med Utskottets förslag, ingalunda läte bero endast vid tillkännagifvande om denna vägran af bifall till förslaget och såmedelst lemnade i allo oafgjordt, hvilka stadganden Ståndet ansåge böra, i stället 1'Ör de af Utskottet föreslagna, meddelas, vare sig, då fråga vore om nu förevarande ämne, att bevillning för bränvinst iilver k ning icke borde ega rum eller att den borde utgå med annat belopp eller på annat sätt, än Utskottet tillstyrkt; utan deremot härutinnan framställde en mening, som, i sammanräkning eller jemförelse med andra Riks-Stånds i saken fattade beslut, kunde bestämma så väl formen för ärendets slutliga afgörande, som ock sjelfva utgången; så och då Bonde-Ståndet, hvars beslut den 26 April innevarande år om återremiss af Särskilda Utskottets Betänkande JVs 8, enligt hvad af Memorialet JVS 11 inhemtades, icke ens innehållit uppgift å särskilda ogillade punkter af samma Betänkande, skulle genom bifall till den ifrågaställa propositionen komma att undandraga sig det beslut i sjelfva sa ken, som, enligt hvad redan var förmäldt, i följd af Grundlagens bokstafliga föreskrift, måste Ståndet åligga; förklarade Konstitutions-Utskottet, att Bonde-Ståndets Talman, då han vägrat proposition på yrkandet, att Särskilda Utskottets Memorial •As 11 måtte afslås och läggas till handlingarne, förfarit i enlighet med Grundlagen.
Vidare har man emot mig såsom en anklagelse för inkonseqvens framkastadt det påståendet, att jag skulle hafva fästat mig dervid, att den nuvar:de Dep:tsChefen icke framlagt grunder för bedömandet af befälets antal, hvilket borde lämpas efter den Den 28 Januari e. m. 221 styrka, del hade att föra i krig och den sysselsättning, det egde i fred ; hvaremot jag sjelf, under den tid jag hade nåden stå i spetsen för Sjöförsvars-Dep:tet. skulle hafva föreslagit en tillökning i befälets antal. Att jag icke upgifvit några grunder för minskningen kommer sig deraf, att jag aldrig föreslagit någon sådan; jag har ieke heller sagt, att Dep:tsChefen ovilkorligen borde upgifva någon grund för en minskning, derest han ej ansåge den böra ega rum. Men jag anser det vara hvarje Dep:tsChefs skyldighet att utreda de ämnen, hvilka tillhöra hans Deptt, och icke blott säga, att saker böra vara sådane de äro, derföre att de iiro sådana. Då jag såsom DepttsChef föreslog en till ökning i befälet, meddelade jag grunderna derför. Maktspråk äro lämpliga i tjensten, men jag tror icke, att R. St. böra eller bunna låta nöja sig dermed; hos dem mäste de förlora all kraft. Hval särskildt beträffar punkten om Amiralerna, hade jag önskat och trott, att de personer, sorn intresserar sig för saken eller känna förhållanderna, hade bordt upfatta meningen af hvad jag tillförene i detta ämne yttrat. Då emellertid förhållandet icke varit sådant, skall jag nu uttala mig tydligare, och hoppas, att det åtminstone icke måtte läggas mig till last, i händelse jag dervid skulle komma att såra någon. Emedan man påstår, att det är så nödvändigt att bibehålla alla de Amiraler, som f. n. finnas, är det också oundgängligt att tillse, med hvilka embeten dessa Amiraler äro beklädda. Den tiden, då jag först framställde mina anmärkmr, funtios på stat 5 Amiraler; men i verkligheten 8; f. n. finnes blott 4 på stat, men 7 i verkligheten.
Utskottet bar ofvannämnde förslag i behörigt öfvervägande tagit, och, hvad först angår den af Friherre Sprengtporten framställde motion, trott sig böra yttra, det Utskottet ej ansett sig kunna ingå i pröfning af nyttan och nödvändigheten af de utaf Motionairen uppgifne byggnadsföretagen, ulan faslbellre inskränkt sin behandling deraf lili det af Motionairen föreslagna sättet för medlens anskaffande, då, uti motionens närvarande skick, detsamma torde vara den egentliga frågan, hvaröfver det tillkommer Utskottet att sitt yttrande afgifva. Då Utskottet således endast i denna del af ämnet går att sig utlåta, anser Utskottet sig böra fästa uppmärksamheten derpå: att en Accis-afgift för Hufvudstaden innefattar första steget på en ny skattebana, hvilken, just för den lätthet, hvarmed man tycker sig kunna densamma beträda, troligen skulle snart fresta de Heste Släder, för hvilka behof af byggnader och försköningar icke hlefvo svåra att tillskapa , att hos Rikets Ständer begära enahanda förmon, sorn Hufvudstaden, hvarigenom man å nyo uppställde de många hinder för den inre rörelsen och inleddes i de flera obehagligheter för communicalionen, hvilka man sökt undvika genom Inrikes Tullbevakningens afskaffande; att Hufvudstadens egna och för smuglerier inifrån landet icke svårlämpliga belägenhet troligen skulle lemna många frestelser till dylika försök och sålunda locka till lagöfverträdelser, samt i en annan vigtning befordra den immoralitet, hvars fart man genom bränvinels fördyrande söker hindra; att interesset för ökade Accis-afgifter föga öfverensstämmer med interesset att, genom ett förhöjd t pris å varan, allt mer och mer minska dess consumlion, hvaraf väl skulle kunna hända, alt det förra interesset finge den öfverhand, att afsättningen tvertom uppmuntrades; att, för bränvinets fördyrande och beredande af inkomst för Slads-Cassan, en betydlig afgift på Iirognäringsrättigheten synes vara ett både säkrare controleradt och mindre motbjudande beskattningssält.
Stanna Riks-Stånden med Riksens Ständers rätt af - Conititutions-Utskotteti Memorial, N:o 33. 9 afgöra. — Om behandlingen i dessa fall af Grundlagsfrågor är, genom 81 § Regerings-Formen, serskildt stadgadt. Constitutions-Utskottet får slutligen tillägga den vördsamma erinran, alt ofvanstående grundlagsändrings-förslag, i fall det nu af Riksens Ständer såsom hvilande antages, icke kan å nästa Riksdag komma under pröfning, derest en sådan förändring i National-representationen då beslutas, hvarigenom nämnde förslag blifver öfverflödigt. Stockholm den 27 Februari i845. Reservationer. Åf Herr Cederschjöld, P. G.: ”Uti det memorial, hvarmed den nya Regerings-Formen år 1809 öfverlemnades till Riksens Ständer, sade Constitutions-Utskottet, att det ”velat öppna en möjlighet att förbättra den, när ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt derom hunnit stadgas.’* — Meningen dermed sjmes otvifvelaktigt hafva varit, att i Grundlag ingen ändring skulle kunna till vägabringas, som icke blifvit godkänd af Riksens Ständer, så väl vid den Riksdag, då frågan derom väckes, som vid den nästföljande. Denna ide hade redan blifvit uttalad i 6:te § af 1766 års Riksdagsbeslut, på följande ännu bestämdare sätt: ”Vid samma tillfälle hafva ock Riksens Ständer, för att yttermera befästa våra Grundlagar vid sin obrutna jemnhet i sjelfva utöfningen, och på det de icke vid förändrade tidskiften något förhastadt ombyte måge undergifne vara, sig om det för framtiden oryggliga beslut förenat, att allt hvad Riksens Ständer hädanefter i Grundlagarne och det, som deras utöfning rörer, kunna anse nödigt att förklara, tillägga eller förbättra, det bör först vid den Riksdag, sådant kommer under öfvervägande, väl och grundligen utarbetas och i project ställas, men icke då genast såsom en stadgad lag till fullbordande, utan vid den nästföljande
Bevillnings-stadgan förut fattade beslut och dels af de mot vissa §§ i sjelfva instruktionen nu framställda anmärkningar. Öfrige §§ i denna instruktion, från och med den 8:de till och med den 2 Uste blefvo deremot godkände. Det af Utskottet uppgjorda förslag lill förordning angående Mantalsoch Skattskrifningarnes förrättande äfvensom Utskottets yttrande pag. 44 i Betänkandet, angående detta förslags öfverlemnande tili Kongl. Majit, godkändes, med undantag af förordningens 5:le § samt 11 § 5:te morn., hvilka, i anledning af framställde anmärkningar, återremitterades till Utskottet, till hvars kännedom jemväl skulle öfver - 588 Prot.-Utdrag den 15 och 16 Maj 1860. lemnäs elt af Riksdags-fullmägtigen Pehr Byström från Jemtlands Län först nu ingifvet skriftligt anförande angående bibehållande af den bevillnings—lindring, som hittills varit förunnad allmogen i Herjeådalen; hänvisande Ståndet, i afseende å detta anförande, lill dess vid § 8 i Utskottets förslag till Bevillnings-stadga förut fattade beslut. Ståndet, som lade till handlingarne och lät bero vid Utskottets yttrande, pag. 45 i Betänkandet, angående Riksdags-fullmägtigen C. A. Larssons motion om fördelningen af de för I). 1). M. JM. Konungens och Drottningens Kröning erforderliga kostnader, biföll hvad Utskottet å samma pag. hemställt, rörande det af Riksdagsfullmägtigen Johan Lönn väckta förslag, att hemmansegare på landet, hvilka tillhört annat Riks-Slånd än Bonde-Ståndet måtte, vid vite, åläggas att vid de årliga skattskrifningarne uppgifva och styrka detta förhållande.
2,220: — b) 1859 års räntor å utlånta kapital 5,013: 10. d:o d:o af Sala Bergslag 814: 46. 8,047: 56. c) Silf ver af sättningen för år 1859, då tillverkningen gjorde 2,992 lödiga marker 8 lod 6 grän fint silfver, var 333 R:dr silfver specie, motsvarande i Riksmynt 1,332: — d) 1860 års räntor å utlånta kapital 5,078: 87. d:o d:o af Sala Bergslag 1,132: 36. 7,543: 23. e) Silfver af sättningen för år 1860, då tillverkningen uppgick till 3,773 lödiga marker 7 lod 14-J grän fint silfver, var 629 R:dr silfver specie eller i Riksmynt 2,516: — f) 1861 års räntor å utlånta kapital 5,613: — d:o d:o af Sala Bergslag 1,040: 27. 9,169: 27. Summa Debet den 1 November 1861 R:mt R:dr 149,482: 29. Men sedan derifrån afförts annonskostnad för år 1861 1: 20. Så återstod saldo den 1 November 1861 utgående behållning: a) innestående i Bergslagets kassa emot runia 20,803: 49. b) d:o d:o utan ränta 3,277: 35. <•) utestående kapital hos särskilda personer 63,865: — (I) d:o i Riksgälds-kontoret 30,000: — e) d:o i Wexiö H.ypothek&förening 28,149: — f) utestående räntor . 3,386: 25. Fondens tillökning under dessa 3 år gör således R:mt R:dr 24,758: 86.
När vagnen kört fram, kom han tillbaka, kysste Gunlas hand alldeles icke på Onkels manér, och sade halfhögt: ”Är detta ditt sista ord?” – ”Min bästa Onkel ja” svarade Gunla vänligt men ändå kallt, och jag har sedan duktigt grälat på henne för detta Ja, som hade all heder och värdighet af ett Nej – och att sålunda vränga ord borde Gunla vara öfver. Men hvad sqvallrar jag nu om för Pappa? Det är Gunlas eget fel. Ville hon bara en enda gång hedra mig med sitt förtroende, skulle hon slippa mig för alltid och jag icke hafva skrifvit detta, men nu, som jag har endast egna ögon och utmärkta kombinationsgåfvor att tacka för allt – ringa – ljus i detta ämne, är jag icke skyldig tiga. Icke sant Gunla? – Flickan som stal, går ännu här uppe. Gunla säger att med hennes karakter, skulle de förödmjukelser hon ovillkorligt i skolan utsattes för, endast verka förhärdelse. Förledet år var en annan som också fått ett olyckligt tjufinfall, men hon bad sjelfmant om att få stå och skämmas framför sine kamrater. Hvad menniskorna äro olika! Hur kan man någonsin leds, om ock blott med denna olikhet att tänka på. Lilla Charlotta R. har karaktér hon! Fastän Föräldrarna icke ville släppa henne ifrån sig i vintras, så hvem anlände hit i går, om ej lilla Charlotte och hennes Moder. Så när hade jag icke känt igen henne – ty hon har varit sjuk och vuxit och magrat betydligt – Hon har också sagt mig att hon visst dött 4, om hon icke fått komma hit. Gunla har redan slagit sitt nät omkring henne – Få se huru länge det varar innan hon i lilla Charlotts hjerta stuckit ut vår stackars Grefve B., om hvilken flickan oupphörligt talar med sin stora docka, som äfven ganska riktigt kommit hit i pension. Imedlertid blir Charlotte nog bra, om hon får lefva, men så munter som t. ex. Finnes här någon olycklig nog att icke glädjas åt våren? – Jag hoppas inte – men med Pappa, instängd inom odrägliga stadsmurar är väl icke rätt att tala om min älsklingsårstid