Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad som först i detta konungens trontal varit af nedslående verkan är den ordning, hvari H. Maj: t ställer de två frågor, som stå främst på den nuvarande konseljens program. Det är ett genljud af det tal, som grefve Posse såsom andra kammarens talman år 1878 höll inför tronen, som man nu finner gå från sjelfva tronen. Det är skattefrågan, som der ställes i främsta rummet, och försvarsfrågan sattes såsom ett appendix dertill. Att grefve Posse i andra kammarens namn skulle sätta frågorna i denna ordning var att vänta, men att finna detta förhållande godkändt och gilladt i sjelfva trontalet var helt säkert en smärtsam öfverraskning för alla de många, som dock hålla före att i kompromissen försvarsfrågan är den principala och att till densamma sluter sig så&amp;om ett nödvändigt och oundvikligt bihang den dervid fogade skattefrågan. Det skall visserligen för “ vännerna af ett verkligt effektivt försvarsverk kännas tungt att få » kungsord » på, att våra » försvarskrafter » i bjudande vigt och nödvändighet stå i andra rummet och » landets skatteväsen » i det första. Det var dock en annan tanke, som låg till grund för 1873 års ryktbara skrifvelse, på hvilken den Posseska mi-nistérens politik är baserad, ty i denna skrifvelse innehar försvarsfrågan främsta platsen. Det heter der, att riksdagen i underdånighet anhåller, » att K. M: t under förutsättning att en sådan arméorganisation — som af riksdagen närmare bestämmes ■ — varder af konung och riksdag antagen, i sammanhang med ofvan nämnda förslag, täcktes i nåder föreslå stadganden, genom hvilka efter en måttstock af tre procents årlig afskrifning, ej mindre rustningsoch roterings-besvären med deraf härflytande kostnader komme att efterLand minskas och slutligen försvinna, än äfven grundskatterna upphöra » etc. Så tänkte man sig då dessa frågors ställning till hvarandra, men den synes nu hafva väsentligen förändrats.
Sedan Eders Kongl. Maj:t genom Remiss af den 24 sistlidne Januari i Nåder anbefallt Dess och Rikets Krigs-Collegium inkomma med underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1839 afgifna berättelse om den samma år verkställda granskning af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1836 och 1837, får, till åtlydnad deraf, KrigsCollegium å Underhålls-Afdelningen, för så vidt Revisorernes framställningar och anmärkningar afse de till samma Afdelnings disposition ställda fonder, i underdånighet anföra följande: Räkenskaperna öfver anslagen för Bevärings-manskapets vapenöfningar, för Exercice-Sqvadroncrne och öfver de serskilda medlen till Aflöningsoch Underhålls-kostnaderne för förstärkta Garnisonerne å Waxholm och Carlstenj hvilka alla Räkenskaper blifvit uti Kammar-Rätten granskade och utan anmärkning befunna, hafva icke gifvit Revisorerne anledning till annat yttrande, än att utgifterna öfverstigit anslaget för Exercice-Sqvadronerne för år 1836 med 493: 13. 7. samt för år 1837 med 3,872: 7. 2. eller för begge åren med tillsammans 4,365: 20. ö. Desse af Revisorerne uppgifna summor öfverensstämma i så måtto icke med Räkenskaperne, att de anmärkningsposter, som å utgifterne återlevererats och finnas i Räkenskaperne uppdebiterade för år 1836 med 32 R:dr 17 sk. 5 r:st. och för år 1837 med 107 R:dr 12 sk. 3 r:st., icke blifvit från utgifterna afdragna; med iakttagande hvaraf utgifterna öfverskjutit anslagen för håda åren med tillsammans 4,225 R:dr 39 sk. 1 r:st. Denna skillnad emellan inkomst och utgift härleder sig från det i räkenskaperne synliga förhållande, dels att större reparationer å Exercice-Sqvadronernes
Ffnder de 3tné sista åren åro också ladtiinrättningar gjorde efter gamla sättet; riten de skola vara få och hafva tillkommit af ihärdighet att följa en gammal method, mera än af nytta* Igii Ars saltpeter - tillverkning x Lanét utgjorde omkring 1000 l:pd. 1812 års nya Författning, ehuru den ej derstädes hann kungöras förr än den 12 April, har likväl Varit i deii grad verksam, att I500 l:pd saltpeter berörde är tillverkades. Arén 1813 och 18x4 steg tillverkning - Den ig Aprilt 3*9 ningen lill nära 4400 l:pd, hälften beräknad för hvarje ar, och således rner än dubbelt emot 1 811 ars sjudning. landshöfdingen lemnar Öfver - Dirfecteuren Kihlström ett , ganska fördelaktigt vittnesbörd. Fran Österbotten aro tvenne saltpeter-sjudare pä Kronans bekostnad för länet anskaffade. Genom flit och skicklighet har Verkmästaren Petter Urnqvist frän linnersbergs Socken i Konga Härad sig utmärkt. Hans leverans för 3:ne pannelag, hvaröfver han ägt tillsyn, har utgjort 215 bpd god saltpeter» och har hän i sjudnings - konsten inöfvat åtskilliga, personer, bland hvilka den nu till Verkmästare antagne lärlingen Nils Humble är ariinält såsom särdeles driftig och skicklig; hvarom jemväl hans leverans af 154 hpd för år 1814 vittnar. Committerade föreslå således 1 underdånighet för Elmqvist en belöning af 50 P:d och för Humble af 25 Pal, såsom Uppmuntran för dem att fortfara i sina nitiska bemödanden och för andra att följa deras efterdöme» Kronobergs län har erhållit 23 st. Kronosjudningspannor, för hvilkas nyttjande, enl. 6 § i Kongl. Brefvet den 3 Mars 1812, erlägges värdet af en mark saltpeter för hvarje l:d, som dermed sjudes. Den 19 April.
Herr Nordenfalk: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne innefattar 3:ne omständigheter; den första angående det årliga behofvet 142,692 R:dr, till fourage för värfvade Cavalleriets hästar; den andra rörande den brist, som i detta anslag uppstått under de föregående åren; och den tredje att för framliden kunna betacka sig för en så - Den 7 O c toli er e. in. 267 dan möjlig brist. Hvad först den uppkomna bristen af 13a,000 R:dr angår, så, ehuru denna summa utgått på bekostnad af Arnaeus Materiel, vill jag icke fullfölja ju’- kandet af dess ersättning, emedan, i anseende till öfriga betydliga anslag, jag inser nödvändigheten att hushålla så strängt som möjligt. Det årliga anslaget vill jag icke eller utsträcka utöfver Utskottets förslag; men såsom vilkor för mitt begifvande dertill måste jag yrka, att den reservation som blifvit gjord af Herr Noreus och flere andra Ledamöter, må läggas till grund för Ridderskapets och Adelns beslut, hvarigenom det kan blifva möjligt hålla sig skadeslös för uppkommande brister, utan att tillgripa 3:dje Hufvudtitteln. Jag hemtar till denna anhållan stöd af min erfarenhet om ett Ridderskapets och Adelns förutgående beslut angående utfordringen vid Hofstallet. Utskottet har förmenat, att någon hushållning skulle till vägabringas genom PassevolanceContracters uppgörande. Härvid får jag nämna, att Kongl. Maj:t redan låtit infordra upplysningar, huruvida en sådan Passevolance för fourageringen kunde vinnas, samt på hvad vilkor, och således behöfves i detta afseende ingen underdånig skrifvelse. Grefve Brahe anförde skriftligen: Anslaget till fouragering för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar har Utskottet, uti dess senare Utlåtande, ökat a68 Den 7 October e. in. med 7,670 R:dr.
Med uppmätning af de Norrländska skogarne menar jag ej, att dessa skogar skola uppmätas med en landtmätares alla finesser; utan må denna mätning endast afse de yttre gränserna. Utskit meddelar uti sitt Betänk., att kronans tillhöriga jord uti Norrbottens län är beräknad till vid pass 750 qvadratmil; detta meddelande var för mig särdeles glädjande, då den ena af mina motioner blef framkallad till följe af de upplysningar, som Chefen för skogsstyrelsen, i sin underdåniga berättelse, meddelade, nemi. att Krono-öfverloppsmarkerna i fyra af de Norrländska länen, Norrbottens äfven deruti inbegripet, utgjorde 556,222 tunnland, och att alla statens tillhöriga skogar i hela landet utgjorde omkring 1,920,000 tunnland, och således endast omkring 2 proc. af landets ytvidd. Jemför man nu fem-årsberättelserna med sin stående uppgift, så finner man, att uti Norrbottens län finnes i länets kustland 1,731,208 tunnland, och på länets lappmark 14,799,862 tunnland, eller att kronans odisponerade mark i detta län utgör 16,531,107 tunnland, ungefär motsvarande de af Utskit uppgifne 750 qvadratmil, som nu brukas af en jägmästare, tvenne öfverjägare, tre ordinarie och tvenne extra skogstillsyningsmän. För Westerbottens län är arealen ej känd af kronans der tillhöriga mark. Då uppgifterna från tvenne offentliga embetsverk äro så vidt skilda, så frågar jag, om liden ej kan vara inne, att nämare och med ökade krafter 52 Den 7 Mars. undersöka och utreda dessa förhållanden. Om icke i så stor skala som i ofvan åberopade uppgifter, är dock att befara, att uppgifterna om boställs-skogarne äro lika litet pålitliga, då län finnas, der icke alla boställs-skogar äro uppmätta och kartlagde.
Efter hvad upplyst är och utaf Kongl. Directionens Handlingar kunnat inhemtas, har Allmänna Magazins-Inr ät liängen , under den tid af 25 år, som förenämnde Magazin till Krigsförråd, utan ringaste ersättning, varit begagnadt, till hyror för Spannmåls-upplaget i Hufvudsladen samt uppkomneoundgängelige transport-kostnader 111. m. måst utbetala vida öfver ioo,qoo R:dr Banco. Afven för det tillkommande blifva slike utgifter nödvändige, så länge ifrågavarande Ma-, gazin ej återfås, och innevarande år har Directionen funnit sig nödsakad, att af private personer förhyra flere Magazins-lägenheter till 834 Riksens Ständers inrymmande af den Spannmål, som under sommaren oell hösten hitkommit från orterne, samt den Afrad, Kronotionde och Arrende-Spannmål, som under vintren sannolikt till Kronans Magazin af häromkring boende Räntegifvare inlevereras. Utom hyreskostnaden höra ock i betraktande tagas de olägenheter, som äro förenade med Spannmålens upplag uti flere fremmande, mindre och vidt kringspridde Magazin. Hvarken kan Spannmålen uti nyssnämnde Magazin med den säkerhet förvaras oskadad, icke elier med så noggrann tillsyn af Uppbördsmannen vårdas, som i'fall omförmäldte, heqvämlige och med alla tjenlige inredningar försedde Magazin på Skeppsholmen vöre att anlita. Det är således på nu anförde skäl af största vigt för Allmänna Magazins-Inrättningen, att ju förr dess heldre återbekomma meromnämnde Magazins-byggnad, för att derigenom kunna undvika de kostnader och förluster, som Inrättningen i motsatt händelse har att ytterligare, vidkännas, Allmänna Magazins-Inrättningen saknar ännu ersättning för 5oo tunnor Hafra, hvilka år 1818 härifrån sjövägen hiefvo afsände till Sundsvall, för att vidare öfverföras till Norrige. Denna utleverering har blifvit verkstäld i följd af Stats-Ministerns för Utrikes Ärenderne m. m.
Hr Fåhraeus har fästat upmärksamheten derpå, att som embetsmännen sjelfva erlägga, under sin tjenstetid, löneafdrag till förmån för pensionskassan, men de flesta ej hinna pensionsäldren samt icke tillträda någon pension, alltså skulle Staten fastmera göra en vinst på denna förändring; derföre tillstyrker talaren, bland al - Den 5 Mars f. m. 177 andra motiver han anfört, besagda förändring. Hvem kan nn således med visshet säga, antingen förändringen blifver fördelaktig för embetsmännen eller tvertora? — Auktoriteter linnas, såsom man ser, för begge åsigterne. Men utgången må vara hvilkendera som helst, sä inser jag icke angelägenheten att, i ena fallet, förhjelpa embetmännen till en opåräknad fördel, eller, i det andra alternativet, tillskynda det allmänna en vinning på deras bekostnad. Hvad jag, ehuru sjelf ordinarie, med ledsnad förutser, är den vändning, som lätteligen blefve en följd af den förbemälda förändringen i det hela, att nemi., derest ljuspenningarne indragas och ett motsvarande belopp ställes till chefernes disposition, en god del deraf komme att tillfalla de ordinarie tjenslemännen såsom fyllnad i deras f. n. i många fall rätt knappa lönevilkor. Till en sådan förbättring kunna säkerligen ganska bevekande skäl anföras; den ena är familjefader och gäldbunden, den andra öfverhopad af sig ständigt ökade tjenstegöromål o. s. v. — Extra-ordinarierna, unga och oerfarne, samt, hvad jag vill önska, anspråkslösa, torde sakna mod och beslutsamhet att påyrka annan fördelning. Chefen lyssnar till de honom närmast omgifvandes anhållanden, ljuspenningsersättningen blir lönefyllnadsbelopp åt ordinarierne; — och extraordinarierne få, jemte saknad af annan fördel, gå miste om det minimum af understöd, de hittills ägt att påräkna. Ilr Rosenblad har funnit de Svenska embetsverken böra uphjelpas.
Tror man dä att hela vår sedelstocks värde grundar sig blott på den mening man hyser, att Banken äger i sina hvalf ett silfverförråd af 5 millioner SpecieRiksdaler, som aldrig kan utbekommas, och som således nästan lika så nyttigt kunde ligga outbrutit i grufvorneP Jag är fullt och fast öfvertygad, att den här blott suponerade händelse, att Bankens silfverfond aldeles uttömdes, icke skall inträffa, då nemligen, jag, såsom ett oumgängligt vilkor för myntbestämningen och den fria silfverutvexlingen, förutsätter, att Banken erhåller en sådan organisation som skyddar den för missbruk af dess Credit, och som för alltid frånskiljer den sådane befattningar som äro qförenlige med naturen af en sedelbank, hvars ovilkorlig! åliggande och första syftemål är och måste vara att noggrannt uppfylla sina förbindelser. Det skall då icke hända, att man till någon betydlig del uttager dess silfverförråd; ty hvad skulle man väl göra med speciemyntet ? återgifva det såsom mynt i handel och vandel? Man skulle då blott hafva gjort sig ett onödigt besvär att tillvexla sig det. Nedsmälta det för att deraf låta till ver - Den 7 Mertii. * Sädant finnes detförutan och kan köpas af den som har råd och lust dertill, utan utvexling af Bankens mynt; och att uttaga det i denna afsigt vore en illa beräknad speculation. Slutligen; det som man mest befarar; man kunde sända speciemyntet ur landet» Man medgifver, hoppas jag, att det icke sändes ut för ro skull och för intet. Alltså för att betala en ökad import af utländska så kallade öfverflödsvaior. Men all import har sin gräns och bestämmes af afsättningen, och denna åter af en verksam efterfrågan, nemligen Consumentemes åstundan och förmögenhet att köps; och jag kan icke inse huru denna verksamma eller effectiva efterfrågan skulle ökas genom tillåtelsen att i Banken tillvexla sig Speciemynt för Bancosedlar. Deraf ökas icke Consumentemes inkomst; om så hände voro det lyckligt och bevisade Nationalvälmågans tillväxt. Men torde man säga, väre Cepitalister skulle utsända Speciemyntet för att insättas uti främmande Statsfonder.
I andra fall tillställde han alltid så, att verkligheten af en vigtig befattning ändock ej blef uppoffrad. Så, när han förordnade Oxenstjerna till Cancelli-President efter Creutz, satte han ock bredvid honom Riksrådet De Geer som medhjelpare. Creutz sjelf, om än långt mera ”man för sig” än Oxenstjerna, var visst icke lika skicklig ämbetsman, som t. ex. Adlerbeth. Men hur gjorde Konungen? Han satte honom på platser, der det förnämsta kunde uträttas genom intrycket och inflytelsen af hans personlighet. Den slugaste och förslagnaste diplomat skulle, såsom Minister i Paris, ej hos den tidens Fransoser ha uträttat hälften så mycket, som Creutz derigenom, att han förtjuste dem. Kort sagdt: i Gustafs hof tillgick härmed fullkomligt så, som i det vidtberömda Weimarska hofvet vid samma tid och sedermera. Det ligger i menskliga tingens natur, att ingen läsande allmänhet eller nation, äfven med gynnsammaste vilja, har i sin förmåga de medel, som stå en upplyst furste till buds, att förhjelpa utmärkta författare till en ställning, der desse kunna utbilda sig och verka i fullt oberoende af allt, hvad eljest från målet bortleder; således ock, när så behöfves, i fullt oberoende af hopens tycken. Verldsbekant är, och kan ej vederläggas genom äfven de gällaste rop om öfverflödigheten och skadligheten af vitter furstegunst, att utan Weimars dåvarande Hertig, och den Moder som fostrat honom, skulle hvarken Goethe, eller Schiller, eller Wieland, eller Herder, eller många andra med dem, blifvit hvad de blefvo. Någon torde här anmärka, att i den Weimarske Storhertigens omgifning buro de furstliga välgerningarna ojemnförligt förträffligare frukter, än i den Svenske Konungens. Om så är: bör detta läggas Välgöraren till last? kan det minska värdet af hans konstkärlek och fosterländskt ridderliga afsigt? Men anmärkningens sanning tål betydlig inskränkning.
Jag har hört åberopas såsom skäl, hvarföre man icke i författningen skulle intaga den sum ma, som åsyftas att genom bevilln. erhålla, prejudikatet af tulltaxan ocii den stämplade pappers-afgiften; men dervid förekommer likväl att i tulltaxan finnes bestämd summan för hvarje vara, som skall förtulla», likasom i knrta-sigillata-förordningen afgiften för hvad hvarje karta utgör; och dertill kommer att den skattskyldige vant sig att igenfinna bevilln.summan i förordningen, så att det kommer att väcka någon farhåga att i bevilln.beloppet skulle kunna blifva vida större brist för kommande tiden än för föreg:de. Ty hvad Den 25 Angnst! e. m. 26a beträffar att summans uptagande här i bevilln.författningen skulle på något sätt menligt inverka på de särskilda beskattnings-anktoriteterna, så får jag erinra att det måste vara så mycket mindre att förmoda vid författningens första tillämpning, som man saknar all grund för ett omdöme om hvad totalbeloppet skall blifva, och derföre måste hvar taxeringsmans upgift blifva att noga iakttaga författningens föreskrifter och tillse att ändamålet med författningen vinnes. Jag får derföre instämma i Gr. Älörners yttrande att summan måtte i denna författning intagas. Gr. Lagerbjelke: Man bar i sina anm:r mot Utsk:ts förslag talat om hugskott, fruktan att säga. ut sin mening m. m. dy likt, hvilket de värde talarne förmodligen ansett mycket vackert och välljudande. Det må så vara i deras smak, bevisande är det icke, såvida det icke understödes af andra skäl. Hvad beträffar skälen, så har den siste talaren sagt att han icke hört skäl upgifvas för Utsk:ts förslag; derom är jag fullt öfvertygad, men det kommer sig väl deraf att han förut, lika litet som nu, åhört de skäl sorn anförts. Sålunda har jag sagt att erfarenheten visat att, sedan man sett det bevilln. - förord u:n gifvit en annan summa än den It.
Maj:t en sådan förändring, som nu är afsedd, med förutnämnde medel icke lämpligen böra ifrågakomma. De detta mål rörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, lill hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Majrt förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. * A. P. Sandströmer. Bill. till R. St. Prop. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stads-Rädet ä Stockholms Slott den 11 November 1850. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie Statsministern Grefve Sparre. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärenderne, Friherre Stjerneld. Statsråden Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gilnther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-Departementet, Statsrådet Sandströmer, föredrog i underdånighet handlingarne angående väckt fråga om särskilde, lill åtskilliga förvaltande verk anvisade, inkomsters utbytande mot stats-anslag. Föredragande Departements-Chefen afgaf i underdånighet följande yttrande : Den af Rikets Ständer, uti deras den 9 Mars 1830 aflåtne förnyade underdåniga framställning i förevarande ämne, yttrade åsigt, att del skulle blifva af obestridlig nytta, samt komma att leda ej allenast lill enhet och större ordning vid skattebidragens uppbärande, utan äfven till lättnad och ökad kontroll, om alla allmänna medel å ett och samma ställe levererades och redovisades, enär derigenom de mångfaldiga redogörelser, som till de särskilda verken måste af uppbördsmäunen afgifvas, kunde till största delen upphöra samt hela redovisningen för statsbidragen uti en räkning innefattas är, i min tanka, fullkomligt riktig. Sedan berörde framställning gjordes, har väl i afseende å vissa afgifter, anslagne till åtskilliga under Krigs-Kollegii förvaltning ställda kassor, blifvit förordnadt, att de skola uti allmänna Kronoräkenskaperne, fastan under särskilda titlar, intagas och medlen levereras till Stats-Kontorel Kongl. Maj:ts Nåd.
Enär Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, uti deras nu meddelade Utlåtande, förblifvit vid det i Betänkandet N:o 8, pag. 57, framställda förslag, att, med ändring af Skiftes-Stadgans föreskrift i denna §, den eller de delegare i ett skifteslag, sorn skifte sökt, skulle, derest skifte ej utan utflyttning kunde ske, vara till utflyttning förbundne, men jag li - Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. Vt sk. Ull. N.o 41. it $ ka litet nu, som vid förra Betänkandets angifvande, kunnat, i denna omständighet, uti jduralitetetls åsigt instämma; får jag, med åberopande af de skäl emot den projecterade förändringen, hvilka i Herr Presidenten Friherre Ehrenborghsj Herr Professoren Be~ xells och min, vid Betänkandet N:o 8 fogade, serskilda meningar blifvit anförde, emot denna Utskottens åtgärd misr reservera. Sedan Utskotten liu mera i 12 Cap. 12 § af Skiftes-Stadgan föreslagit den förändring, att förut Verkställdt Storskifte ej får, emot en enda delegares bestridande, genom allmänt skifte rubbas, derest ej, efter före* gången undersökning, med afseende å så väl belägenheten och jordens beskaffenhet* sorn de med skiftet förenade kostnader och delegarnes förmåga alt dem bestrida, det blifvit utrönt, att skiftet kan, utan någons skada och förlust, för skifteslaget i allmänhet blifva förmonligare, än det redan varande Storskiftet, torde jag deraf få hemta ytterligare skäl för min öfvertygelse, alt nu varande lydelsen af i3 Cap. 2 § bör bibehållas, emedan, då största delen af de Samfälligheter, i afseende på hvilka Skiftes-Stadgans tillämpning ifrågakomrtter, låra vara storskiftade, samt i sådant fall skifte ej får, emot någon delegares bestridande, verkställas, derest det icke för dem alla är gagnelig!, någon förmon således ej till» 116 Bil. tLag s. Allm.
Detta förhållande inträffar ofelbart i medlet af Juni, Mänad, dä en del af Jorden redan är tillsluten och lämnad ät Productions förmägans egen werksamhet, och den andra fastän öppen, likwäl icke den tiden tarfwar nägoi träget arbete och dä, i följd deraf Jordbrukarens dragare Minst äro sysselsatte samt transporten af Tjenste» hjonS saker sä wäl i anseende dertill som wäglagefs beskaffenhet, med större beqwämlighet kan ske; hwarförUtan wid jämförelse emellan denna och den förut faststälde flyttningstid, dett omständighet äfwcn synes tala för denna senare, att Tjenstehjon, som ä den förra komme och Nyligen öfweiständnc höst och skördcförrättNingar lämna den alltid bchagcliga utsigt, att till nägon del fä njuta frugtcn af sin möda, skulle, omflyttningen skedde i Junii Mänad, äga denna utsigt för ftg öppen och i bekragtande deraf till äfwernyrs med Wra glad werksamhet uträtta den synnerligen angelägna och brädskande skördetidens mödosamma arbete, samt nied husbonden närmare deltaga i omsorgen för inbergnmgen och hopsamlingen af det foder, som Tjenste» hjonet sjclft under wintern komne att bland kreaturen Utdela. Utskottet har äfwen ä andra sidan tagit i beIr.