Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon blir deröfver glad, ty hon har sjelf inga barn, och, sjelf en främling i detta land, skulle hon blifva olycklig, om hennes man doge barnlös, ty hans slägt skulle komma och taga allt det goda, som hon med honom har, och hon moste draga som sparf från ax.” Nu ber hon pigan utsprida, att frun länge varit hafvande, ehuru hon först nu märkt det, och hon lofvar ”Tig skall iag giffwa then klädning bästa, Som tu på tin kropp löster att fästa, Silfbälte, toflor och sametz pung, Och med tijden en frijare ung Skall iagh tig giffva effter tin begiära, Så kiär mig är min adelig ähra.” Genom detta sednare löftet är Thorela vunnen; under hela det följande samtalet återkommer hon jemt till den utlofvade friaren, och fruns föreskrifter för utförandet af planen, afbryter Thorela med förfrågningar om sin friare. Det beslutes, att emedan Sostratas man skall i afton resa bort, skall hon begagna sig deraf för att föregifva en barnsbörd, och hon befaller Thorela gå till jordegumman Aldela, lemna henne barnet och bedja henne skaffa det till slottet i morgon. Genast meddelar Thorela, att jordegumman lofvat efterkomma hennes önskan. — Sc. 5. Landsherren Sardelius berättar sin hustru, att han måste ögonblickligen resa till konungen; hon ställer sig deröfver mycket ledsen, föregifvande sig vara hafvande. Han blir då mycket glad och lofvar att 14 timmar efter ankomsten till hofvet bedja konungen om orlof, derpå tar han afsked och Aldela efterskickas. — Sc. 6. Aldela och Thorela omtala för hofmästaren Hilatus fruns nu pågående barnsbörd, hvaröfver denne blir synnerligen glad och säger, att äfven hela landet fröjdas åt att i Sardelii son få en efterträdare till fadren. Sjelf vill han flyga till sin fromme herre med underrättelsen. — Sc. 7. Hilatus, som fått veta, att barnsbörden är öfverstånden, befaller Neges,
Nådiga förslag, dymedelst vunnit all laglig och förbindande kraft, vill Kongl. Majit, jemte tillkännagifvande deraf, för Rikets Ständer äfven förklara, att detta beslut, nemligen: ”Att vid ”de tillfällen då Kongl. Majit antingen går i falt, ”eller till aflägsnare inrikes, orter, eller till Konungariket Norrige reser, Hans Kongl. Höghet ”Kronprinsen Joseph Frans Oscar, må kunna ”af Konungen, när Hans Majit så nödigt pröf”var, förordnas till Ordförande uti den Regering, ”sorn i mål, hvilka Konungen föreskrifver, och. ’i öfverensstämmelse med Regeringsformens 4 3 ’§. då af Hans Majit utnämnas, samt. att Hans ”Kongl. Höghet dervid skall ega sine röster, ”och jemte de öfrige Ledamöterne i samma Regering, ; u.nderiekna, de beslut, som i Konungens namn utfärdas; kunnandes för Hans Kongl.. ”Höghet, i förenämnde egenskap, någon ansvarighet inför Rikets Ständer ej ega rum,” må. uti Riksdagsbeslutet intagas. Kongl.. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.. CARL JOHAN. G• af Wetterstedt., 780 Skrifvelse om Riksdagens förlängande, N:o 55.' Kongl. Maj:ts Nådiga Svar uppå Riksens Ständers skrifvelse, angående Riksdagens förlängande till den z nästkommande Junii; Gifven Stockholms Slott den 23 April 1823. M ed afseende å de ännu återstående många och vigtiga mål, som icke möjeligen hinna afslutas inom den i Grundlagen för Riksdagen bestämda tid af Trenne månader, ifrån den dag då Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om Stats-Vevkets tillstånd och behof blifvit StaJs-Utskottet tillställd, hafva Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den 17 i denna månad: Iros Kongl. Maja anhållit om Riksdagens förlängning på en månad från den 1 Maji räknad. Kongl.
Han trifdes utmärkt, och det blef också allt längre pauser mellan vaktmästarns tittar in i rummet; äfven han tycktes finna sig väl i det varma köket med »knorren» till kaffet och i madamens sällskap. Hvar gång hans runda ansikte tittade in genom dörren var det rödare och mera skinande, äfven ögonens färg blef efter hand lifligare och klarare. »Nu är klockan tio, kamrer», sade han till sist med en vänlig nick in till de tre gamla, »jag undrar om icke gamlan hemma blir arg, om vi inte snart pallrar i väg härifrån, hva'?» Kamrern tyckte kanske, att den eljest korrekte tjänsteanden tog sig en allt för fri ton gent emot sin herre, eller om det nu var att hans eget mod plötsligt blifvit så mycket större, allt nog, han vände sig om och röt med en ovanlig morskhet i rösten: »Hur kan han tillåta sig en sådan sottise, Bavander, stanna där han är, och längtar han hem, så kan han absentera sig.» Liksom förvånad öfver sitt eget mod, såg den gamle herrn därefter en stund ned. Tänk att han förgått sig så! Om nu vaktmästarn blef ond, hvem skulle han då få i stället? Kanske det var bäst att han tog afsked nu och började hemfärden. Men trefligt var här, varmt och godt, det pratades omkring honom så underhållande och otvunget, han blef icke trött och nervös såsom hemma eller i de familjer, där han brukade vara. Här var behagligt, tiden gick endast allt för fort. »Nu spricker hon minsann ut», sade glada Katrin och flyttade den stora blomkrukan närmare sig, »ja ha, se, se, nu är hon färdig, se, hur hon öppnar sig! Titta ni, pass på!» Kamrern såg ömsom på Schana och ömsom på den svällande blomknoppen. »Det kommer underliga tankar för mig», sade han. »Jag minns väl hur varmt och vackert jag tänkte den gången på hjärtanskär. Men jag var en sådan mes då. Om jag hade gift mig mot fars vilja, så hade jag haft det bättre nu. Det var ärelystnaden och högfärden och fördomen, som satt i mig, och det var dem jag lydde.
Jag blef något öfwerraskad, tillsade mannen att sätta sig, och gick in till mina wänner för att med dem och Hindiah öfwerlägga om hwad som wore att göra. Hindiah sjelf förklarade, att hon ingalunda wille utan mig besöka den barbariska sultaninnan, som hon kallade henne. Hennes drag lifwades till ett uttryck af ädel harm, och de swarta ögonen gnistrade af förtrytelsens strålar, då hon hörde förslaget att såsom en främmande leksak uppföras och wisas på slottet. Poeten, som med förtjusning betraktat henne, gaf luft åt sin harm i en wild ed. Slutligen fattade jag mitt beslut. Jag sade kammartjenaren, att min dotter icke befann sig fullkomligt wäl efter resan, hwarföre jag icke ens ännu gjort mitt besök hos Engelska ministern, ehuru jag war Engelsk undersåte och hade Engelska pass. Kammartjenaren röjde mycken förwåning öfwer mitt afslag, men gick tigande med swaret. Jag insåg emellertid, att denna händelse skulle medföra mycket obehag för mig; men jag förlitade mig på aktningen för min Engelska medborgare-rätt. Min afsigt war att genast besöka Engelska ministern och att föra Hindiah till ett ställe, der hon kunde wara undangömd, till dess jag fick höra, om Ryska regeringen tillät sig några försök att förfölja mig. Jag uppsatte hastigt alla dokumenter, som Tollin behöfde för sin resa, och bad honom följa mig till Lord Landesdale, medan jag uppdrog poeten att följa min dotter till den utmärkta porträtt-ritarinnan mamsell Röhl, under förewändning att anhålla om att få hennes porträtt ritadt. Så snart båda aflägsnat sig i den wagn jag efterskickat, gingo wi båda andra till ministern. Denne emottog mig med den uppmärksamhet jag egde rätt att fordra, och expedierade genast de papper jag önskade. Inom twenne timmar befann sig min wän mekanikern om bord på ett ångfartyg, som just skulle afgå till Lybeck samma afton. Då jag kom hem, berättade betjeningen, att flere bud warit skickade från furstinnan. Jag beslöt då att sjelf besöka henne. Åtföljd af fyra
Något försök £ detail ansåg Utskottet derföre så mycket mindre böra tillstyrkas, som detta var stridande mot Utskottets nyssnämnde princip; och, då denna, enligt Utskottets öfvertygelse, borde lämpas till den gjorda motionen i hela dess vidd, så syntes en mera omständlig behandling af hvarje punct vara utan ändamål, hvadan Utskottet icke heller särskildt utlåtit sig öfver yrkandet om en vidsträcktare rättighet för bergsmän till köpekols begagnande; hvarförutan, och enar Utskottet slutligen förklarat sig, efter det i förra Betänkandet utredde förhållande, icke finna anledning, att motionen understödja, Utskottet anser sig tillräckligen hafva yttrat sin tanka öfver dess antaglighet eller förkastlighet; hvilket allt Utskottet får till svar å den gjorda åteiremissen meddela, med tillkännagivande, att det i ämnet först meddeldta Betänkande blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. PresteStåndet samt Vällofl. BorgareStåndet bifallet. Stockholm den 28 Nov. 1823. Btsv, och Ekon• Ut sk. Betcinkandcn. Antom den 5 Dec. 1325.
LARSSON i uniform från höger, går på tå till Chiffonieren ; skram FRU LARSSON. Tyst, när barnet ska' sofva! LARSSON. Herre Gud, har du barnet här också! FRU LARSSON. Hvarför har du inte skickat efter glasmästarn förr, så att man fått i fönsterna i sängkammaren? Gå inte och skramla med den der gamla harvärjan! LARSSON. Det är order! Revolutionen är ännu icke qväfd; den glimmar som aska under elden! FRU LARSSON. Du qväfver visst någon revolution! Du som sprang och gömde dig när drängarne gjorde myteri och lät din hustru tas med dem; men jag fick håll på dem till sist och det med bara käppen; stora Anders ligger allt stilla på Serafimen vid det här laget! - LARSSON (till gossarne). ANNO FYRTIÅTTA Hvad ser jag! Hur understår ni er att röra pappas spelbord! Vi ha fått lof af mamma! FRU LARSSON. Låt barnen leka med det der skräpet; det är inte för gammalt folk, tycker jag, eller hvad säger du, Dina? DINA. Det förvånar mig att du inte bränt upp det der förut! LARSSON (observerar sitt skrifbord). Men min bästa mamsell; jag tror ni klipper sönder mina papper! FRU LARSSON. Hon bar fått lof af mig! Det var inga farliga papper för öfrigt! LARSSON. Åh, det var min reservation till protokollet som jag arbetat på i fyra månader! FRU LARSSON. Nå det var då för väl att man slipper höra dig komma fram med flera dumheter på riksda'n! LARSSON. Men det är inte beskedligt... FRU LARSSON. Beskedligt! Hvem har retat folket så att de slå in rutorna ? Hva'! så man skall vara husvill! Har han ingenting att göra nu, så sätt sig på en stol och var tyst; eller också kom hit och vagga medan jag ser på Linda! - LARSSON (sätter sig ledsen på en stol och vaggar med undergifven min. Paus). ANNO FYRTIÅTTA
Maj:t hade val derefter, uppå anförde besvär öfver den högre beräkningen af Släpkläderne i Markegängs-Taxan, på grund hvaraf betalning exetutive uttogs hos dem, som ej in natura allemnade Mondering, den 20 Januarii 1815 förklarat, att omförmälte Markegång vore för hög åsatt de Vallmars-Släpkläder, Rotarne vid Södermanlands Regemente vore skyldige, att hvarje år lemna deras Soldater, samt att en allmän rättelse borde ske i ett så beskaffadt Rotehållarnes obilliga betungande, och i Nåder förordnat, att en med Kneckte - Contracterne noga öferensstärnmande rättelse i framtiden uti denne del ovillkorligen skulle äga rum, i följd hvaraf Kongl. Kammar-Collegiuin äfven rättat det förra stadgandet och nedsatt Släpkiädernes värde till hälften af det för 1813 föreskrifne och utbetalte belopp; men sedermera hafva dock Rotarne icke återhekommit hvad de sålunda förar 1813 för myc« Stats-ZJrskottets Betänk anden. 813 ket utgifvit; och för åren 1815 och 1816 skola ock Markegångarne blifvit satte till dubbelt högre belopp, än det vara borde; hvaröfver likaledes besvär anförde blifvit, hvilka ännu icke äro pröfvade. Da Kneckte-Ro,tarne vid de Heste indeldteRegementerne äfvensom Soldateme, sålunda skola vara försatte i lidande genom ofvannäinnde 1813 års Bekiädnads-Förordning , och en allmän rättelse deruti altså tarfvades, serdeles hvad Rotarne i Södermanland anginge, som årligen böra lemna Soldaten Släpkläder; så funne utur desse med flere anförde grunder Herr Grefven och ^Lagmannen Gyllenborg sig nu böra begära, att ofta åberopade Kongl.
”Målet och Bokstafven betjena båda ett ämbete: det ena bär ärende till öronen, det andra till ögonen; äro ädle budbärare; och derföre väl värde, att man något uppå dem vänder, att man lärer rätt känna dem, torfteliga nyttja dem, samt att man dem med behörige, anfödd-beqvämlige, färgor kläder och pryder; så framt någor önskar af dem hafva gagn tillika och ära. Hvarutaf jag, för min del, bevekt, gerna hafver velat afknäppa några stunder, der jag hafver kunnat, till att använda uppå vårt kära Fäderneslands, det Svenska Tungomålet; förmenandes det vara så högt tarfveligt, som lära Fransyska och Italienska. Hvilka ock hafva sin stora prydnad och nytta med sig; allenast att man icke högre håller en smyckad Tärna, än Fruen okammad och oflätad. Delta säger jag derföre, att jag vet vårt mål, af oss sjelfvom inföddom, vanvyrdas och föraktas, – för dess släthet och fattigdoms skull; så säga vi. Deremot fira vi och göra stor högtid af Fransyska, Spanska och Italienska, såsom rika af myckla ord och ordaegendomar; härliga af prång; glimmande af fagerlek, och flödande af socker och sötma. ”Ack! huru går det så? Huru kommer det till, att Du, ärliga, gamla, obefläckade Göta-Matrona, som hafver gjort alla dessa unga Damer rika, nu sjelfver äst så fattig vorden? Åldren gör mycket, sidvyrdning gör ock mycket; men mest gör det, att de skenfagra, dem du med din prydnad prydt hafver, locka och spänna dig dina egna barn ifrå. De, som något skulle draga tillsamman, till att kläda och smycka dig med, det vända de till dina fostrar och ambatar 19. Dock sker dig den misskund, att när armoden blifver allt för tjock, att det brister och bliker, så taga de af sina Amier till låns ett plagg och skyla dermed din blygsel. Men huru väl det står och tämer en till ålders kommen allvarsam
R:dr 3,o85: 4* 4* ib'} arfvode till Räkenskaps föraren . . „ 31 a: 5. 4. <c) dito för räkenskapernas granskning, före slutet af sisla Riksdag, .. .. „ 9: 34. 8. — 3,4o5: 44* 4- Härigenom har således uppkommit en behållning för begge åren af .. 2. hvilken behållning likväl under loppet af innevarande år, hvarunder några medel icke influtit, blifvit minskad, dels genom ett beviljad t förskott för fullföljande af en rättegång, hvilken Diskont-Ombudet icke varit skyldig på egen bekostnad utföra, R:dr 133; 16. — dels genom ett till kontors-expenser anordnadt belopp „ 20: — —■ ,53: ,6. - — 60 — och uppgick alltså Diskontens kontanta behållning den j3 näsllidne September till Malmö f. d. Inkomsterna vid utredningen af Malmö f. d. Di kont hafva jJiskonts In 0 J io nast er celi Higjöri2 utgifter, 5r ».— -»i, R:dr 1,063: 43. 1. år 18/|3 . j) 2j0. ■ ■"■ hvaremot följande Utgifter under samma tid blifvit beftridda, nami.: ay provision till Diskont-Ombudet R:dr 344* 21. 6. by arfvode till Räkenskapsföraren , 88: 42- 8. cy dito för räkenskapernas granskning, till slutet af sista Riksdag, 2: 37. 4- 3 r»13: 43. r. 436: 3. 6» Behållningen för nämnde år har alltså uppgått till . * . • • R:Jr 37’ hvilken behållning likväl den 13 September innevarande år, hvarunder ej heller för detta Diskontverks räkning några medel influtit, var minskad med den, sedan årets början, lill kontors-expenser utanordnade summa 13:
En sådan undersökning kan icke, enligt min öfvertygelse, så omfattande och djuptgående som erfordras, verkställas under en pågående Riksdag af dem, som deltaga i dess förhandlingar, de sakna härtill icke blott tid och det ostörda lugn från andras inverkan sorn är behöfligt för att kunna grundligt undersöka och med oväld bedöma, utan ock de materiaiter, hvarmed arbetet skall utföras; dessa, som böra vara fullt pålitliga, sa m - Banco-U ttkottets Utlåtande, N.o 3j. 9 samlas livarken hastigt eller läU. Under Riksdagen är man färdig frän alla håll, med olika åsigler om det onda, att erbjuda sina förslag till botemedel, och hvad farligare är, genom ett möjligt förhastande, jemväl färdig att, genast bringa den till verkställighet. Vid intressenas slitning om de fördelar Riks-Banken kan meddela, har man ofta under Riksdagarne bort ett virrvarr af ideer ur hvilket det varit svårt att utleta opinenternes öfvertygelse om hvad, som bör lända till deras egen och till det helas, Statens, båtnad. Flygskrifter linnas då vanligen i mängd, de flesta dock ensidiga. Man hörer capitalister prisa nyttan af Privat-Bankernas utsträckning, ehuru dessa Banker minska behofvet af de lånemedel capilalisten har att erbjuda; och fastän Bankerna till stor del ej tillhöra capitalister utan fastighetsegare, som grundat dem på sina inteckningar, och i förening med Riks-Bankens jemväl till stor del Activa capitaler, eller valutan öfverstigande creditsedlar, nedtvingat räntan. Deremot får man höra lånesökande förorda statsobligationer och räntebärande papper och tillika anklaga de allmänna cassorna för landels ofärd; ehuru verkan af dessa papper är ett hindrande af räntans fall genom uppsugandet af tillgängliga capitaler; de verka alltså till förmån för eapilaiisterne, hvilka, tyvärr ur en annan synpunkt sedt, i vårt land äro sä fätalige att de icke magta absorbera nu befintliga obligationer, som invandra i de allmänna cassorna och redan, till en del, utvandrat ur Riket.
enligt sakens i-iatinr bör uträttas af kviniior, s t h i ett pris sh högt, a t t det i förli8llnn.cle till rnanliens arbetslön \ r &amp; l inA I c a h s oproportionerligt, och dk detta pris ii,i~cl&amp;, icke i: acker till att, ditföra det nöcliga inAttet af k vinlig arbetskraft,] neri arbetet and&amp; ovillkorligt m&amp;ste utföras, komni er det i stor .~~tstrachiing att uträttas af manliga lii4iider. Det &amp; r i dessa, ti.akter, som kviniiorna mera närmat sig till eller lgcliats n.ppi-i&amp; sina gamla önskembl a11 p&amp; niigoii annan del af jorden. Det ar dar, som politisk rösträtt L % lrvinnor tidigast och allin&amp;iinast blifvit en verklighet. Men det &amp; r ocksk diir, soni alrtningeii för h i n n a n slagit öfver i en livinnodyrkaii, 80111. icke ~ &amp; l l 8 ini ' ar2~11 n till de 10; jligaste öfvercli ' ifter och izigon g6,11g Iiotar a t t antaga fornieii af eii gyiiokrati, clik den härsJiali de] &lt; \ .iiin m t,il.lbriiigar sin tid i ilialilighet, lättj n och lyx, t~1I.t uiiiler det den slitande och släpande maniien lamiias a t t iit~: nttn b&amp;le hennes och sin egen gärning. Uilcler skdana förIiii,lS.nii (leii m8ste utsikten för Iiviiiix~.~~ a t t fylla sin 1,ifsuppgift iiiolii &amp; I&lt;te] isl&lt;al) tpe t uti de gaiiih.
B, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, N:o 9, angående nedsättning i koppar-räntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget, samt i anledning af ånyo väckta frågor, dels om upphörande af Allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolen, dels ock om upphäfvande af öfriga, åt Stora Kopparbergs bergslag och hytte-egare tillerkända privilegier och särskilda förmåner, bifölls; och Litt. C, i anledning af väckta frågor om förändring uti beskattningen å tackjernstiliverkningen och stångjerns-smidet. Första framställningen, CPaSangående nedsättning i tionde-tackjernet och hammar-skatten, återremitterades; och vid den sednare framställningen, som afsåg en af Johan bergström väckt motion om nedsättning för Bergsmanshamrar i minimi-beloppet för beskattningen å oinskränkt smidesrätt, lät Ståndet bero. Från Hederi'. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till nedannämnde underdåniga Skrifvelser, nemligen: N:o 26, angående anstånd med återbetalningen af ett staden Sölvitsborg beviljad t hamnbyggnads-lån; N:o 27, angående Stats-kontorets ersättande för förskjutna medel, i anledning af inträffad eldsvåda på ön S:t Barthelemy; och N:o 28, angående godkända förslag till ändringar i rikets Grundlagar. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 63, i anledning af väckte motioner, dels om indragning af åtskilliga Biskops-embeten och dels om nedsättning i Biskoparnes aflöning, blef detsamma med ogillande lagdt till handlingarne och Friherre Carl Adam Baabs, Betänkandet bifogade, reservation såsom Ståndets gemensamma tanke antagen. S. I).
Då Straff-fängelserna i Carlskrona och å Ny-Elfsborg i anseende till lokala hinder icke äro eller kunna blifva ordnade på ett ändamålsenligt sätt, hvadan Styrelsen hos Eders Kongl. Majit gjort underdånig framställning om uppförande af ett nytt större Straff-fängelse i Carlskrona, på det att förenämnde 2:ne fängelser måtte kunna indragas, har Styrelsen af sådan anledning icke antagit någon af de vid samma fängelser anställde tjenstemän å den afdelning af Staten, som af Rikets Ständer skulle komma att pröfvas. Beträffande i öfrigt aflöningen för Kamereraren vid Straffoch Arbetsfängelset i Malmö, torde den upplysning böra meddelas att det för denna tjensteman uppförda arfvode, som från och med år 1857 utgått med 750 R:dr Rint tillkommit af den anledning, att Kamereraren, som förut i likhet med förhållandet vid andra Strafffängelser handhaft proviantuppbörden och dervid varit i åtnjutande af afskrifnings - 20 Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. AT:o 1. om Statsverket 1862. procent, gått förlustig denna inkomst till följd af ett förändradt sätt för levereringen af de för fängelset erforderliga proviantartiklar.» c) Krono-Arbets-Corpsen. »Enligt nu gällande Stat, sorn i detta hänseende från och med år 1856 varit oförändrad, utgå för befälet utom aflöningen vissa belopp såsom gratifikationer i anseende till de höga prisen å lifsförnödenheter. Då någon anledning icke förefinnes till det antagande, att dessa gratifikationer kunna indragas, har Styrelsen i det underdåniga statförslaget upptagit desamma, jemte aflöningen, i en summa». d) Länsoch Kr ono fängelserna. »De för Direktörerne vid länscellfängelserna nu utgående aflöningsförmåner blefvo bestämda med afseende å fängelsernas storlek samt det större eller mindre antal fångar, som i hvart och ett af dessa fängelser förvarades.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 4 sistlidne Februarii under N:o 55 afgifne, och den i4 derpå följde på bordet lagda, Utlåtande, i anledning af Kongl, Majrts Nådiga Remiss, rörande nedsättning af Grosshandlaren Weners arrende för Svartsjö KungsLadugård. Herr Anckarsvärd; August: StatsUtskottets Utlåtande gifver anledning till åtskilliga betraktelser, sorn äro af vigt, i den mån vi nalkas den tidpunkt, då skattebördorna på landtbrukaren skola bestämmas. Här visar sig, att en Kungsgård af io mantal belägen nära hufvudstadgn ej förmår bära en grundskatt af 8o R:dr och ett arrende /if 45o tunnor säd, utan förlust för arrendatorn. Att detta är enligt med sanningen, vitsordas af Konungens Befallnings - Den 2 Mars é. m; hafvande och KammarCollegium, som vid den upgjorda calculen ej funnit något att erindra, hvaruti Konungens Conseille väl äfven deltagit, då målet ifrån Regeringen öfverlemnats till Rikets Ständer. Detta viisar tillräckligt landtbrukets vanmakt och landtbrukarens oförmögenhet att bära de ytterligare skatter, som otvifvelaktigt skola följa, om allt bifalles, som under denna Riksdag så väl i motionsväg, som genom Kongl. Propositioner blifvit föreslagit. Jag förenar mig visserligen uti nyssnämnde Emhetsverks utlåtande om jordbrukets tryckande belägenhet, men vill dock icke tillämpa det på Svartsjö Kungsgård. Ganska mycket vore äfven att anmärka mot den upgjorde calculen, och det tyckes StatsUtskottet äfven insett, då Utskottet blott tillstyrkt i års nedsättning i arrendet, hvaruti jag dock ej kan instämma med Utskottet; jag tror att den minsta misstänka om calculens vigtighet hade bordt föranleda lill afslag på petitionen. Jag anser oss ej böra återremittera Utlåtandet, utan genast afslå det, emedan det ej till den 17 Mars är tid till återremissen, hvilken dessutom ej skulle tjena till någonting.