Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tåg anhåller blott att fa till Protocollet nämna, att det år lagen som sagt att en väckt motion, af hvilken gåtur den än må vara, skall tvenne gånger upplåsas, och således derirnéllan ligga på bordet, samt att proposition till en väckt frågas afgörande ej synes kunna a{ LandfMarskalken göras, med mindre icke denna proposition af R-idderskapet oell Adeln blifvit begärd, och af ingen bestridd. RiddarliusOrdningens 38 §. afgör den frågan. Fortsattes justeringen af PleniProtocollet för den 25 dennes intill slut. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric': Då Friherre Sparre nyss upplåste sitt Memorial, var jag icke vid min Bänk och justeringen af Protocollet återbörjade så hastigt, att jag icke haan Ridd. o. Ad, Prat. I. B, rår. *!• Den 29 Januarii, att då yttra migJag anhåller derföre om tillstånd att nu få förklara, att, ifall BondeStåndets ProtocollsUtdrag angående den af Ståndet beslutna underdåniga TacksägelseAdress lill Kongl. Majit, icke blifvit af Prosten Grefve von Schwerin begårdt på bordet, hade den blifvit det af Landtmannen Baron Anckarsvärd, som då skulle sökt, att på ett för Ridderskapet och Adeln så vål, som för Nationen tillfredsställande sått, utveckla motiverne för en sådan begäran, om icke discussionen i åmnet blifvit genom Kongl. Maj;ts den 27 dennes ankomne Nådiga skrifvelse inställd. Grefve von Schwerin: Jag år långt ifrån att bestrida Friherre Sparre den tillfredsställelsen, att genom sitt anförande hafva velat uti Ridderskapets och Adelns Protocoll bereda mig en egen art af odödlighet; inen för Höglofl.
Under åberopande af särskild Nådig proposition, har E. K. M:t äskat, alt till (zoologiska undersökningar och upprättande aj geognostiska kartor måtte lör nu pågående statsreglerings-period till E. K. M:ts'Nådiga disposition varda stäldt ett årligt reservaltons-anslag af 20,000 R:dr eller för tre är 60,000 R:dr, rörande hvilken fråga Rikets Ständer afgift it särskildt yttrande. 7:o Likaledes skola Rikets Ständer framdeles sig yttra rörande den af E. K. M:t vackla fråga om beviljande af ett reservations-anslag af 410,000 R:dr för tillämpning under år 1857 af de föreslagna för höjda löne-slalerna för embets-vcrk och stater, tillhörande sjette Hufvud-titeln. Med iakttagande af hvad sålunda blifvit i underdånighet anmäldt, äro, inberäknadl de extra anslags-belopp, hvilka här ofvanföre i sammanhang med den ordinarie stals-regleringen omlörmälas, således följa tide extra stats-anslag lör när varande beviljade (ill föremål, beroende på Civil-deparleinentets handläggning; hushyres-medel ål. Statistiska Tabell-kommissionen att ernbels-lokal hunnit anskaffas i något kronans tillhörigt hus, 1,000 R:dr årligen eller anskaffande af nödiga inventarier för samma Kommission Socken-karleverkets bearbetande, 15,750 R:dr årligen eller Storskiftes-och Afvillrings-verkens skyndsammare bedrifvande inom Rikets norra provinser, 57,000 R:dr årligen eller inlösen af arrendet utaf Alnarps Kungsgård, äfvensom af byggnader, inventarier, husgeråd m. m. derstädes uppförande och inredning af en ny byggnad å Landtbruks-akademiens experimentalfält, ett bidrag af . utdelning vid Landtbr-ukare-mölen af premier för djur, redskap och ladugårds-produkter af ulmärklare slag; att utgå under innevarande
Banko lispundet, eller respektive 1 R:dr 25 och 2 R:dr 50 öre Runt per centner; men då införseln häraf, hvilken åren 1847—1855 utgjorde 1,017 centner, på de nio efterföljande åren tilltagit, så att den uppgått till 3,586 centner i medeltal årligen, samt odlingen af denna växt jemväl bör ega något skydd, hemställes, att tull må bestämmas till 1 R:dr per centner å ohäckladt samt 2 R:dr per centner å häckladt lin. Hvad deremot angår öfriga landtnpannaprodukter, å hvilka, på sätt omförmäldt är, införselstull eller förhöjning deri yrkats, har Utskottet, med afseende å deras egenskap att utgöra råämnen för andra inhemska näringar, eller att någon särdeles införsel icke egt rum, eller ock att redan åsatt tull funnits tillräcklig, ansett de väckta motionerna i dessa delar icke böra vinna afseende. Yid företagande härefter till behandling såväl af hvad Herr Prosten Janzon och Sandstedt, på sätt förberördt är, eljest yrkat, som af hvad i öfriga här nedan omförinälda motioner blifvit föreslaget, har Utskottet, utan hinder af något sådant frågornas nära sammanhang, som förhållandet varit med de nu afhandlade jordbruksartiklarna, kunnat följa den i tulltaxan iakttagna alfabetiska ordningen. Uti 1854 års tulltaxa, som medgaf tullfrihet så väl för rå aska som för vållad eller oraffinerad pottaska, var deremot å raffinerad eller kalsinerad pottaska en tull stadgad af 8 sk.
Mars e. m. samt den 21 Mais. Upplästes från de öfriga Riks:S(:n ankomna prot.-utdr., nemi. från PresteSt., af den 18, 21 och 28 sisth Mars, från BorgareSt., af den i4, 18, 2r, 26 och 28 sisth Mars, samt från BondeSt., af den ri, 14, 21 , 26 och 28 sisth Mars. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m‘. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 8 April i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades i4 prot.-utdr. för den 4 dennes. Justerades pleni-prot;n för den 26 sist!. Mars f. och e. m. Öppnades Hrr Electorefs lista till val af ledamöter för att under den ledighet, som blifvit beviljad 2:ne ledamöter i Bevilln.Utsk., nemi. N:o 279 Frih. Wrangel af Sausis, fullm. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, samt N:o 66 Hr Lilljehöök, Ludv., och en ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk., nemi. N:o 1768 Hr Schmiterlöw, fullm. Hr Ribbing, Arvid, inträda i desse ledamöters ställe; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Bevillnings-Utskotlet: N:o 362. Frih. Haij, fullm. Frih. von Knorring, Wolrath, N;o 2236. Hr af Schmidt, Georg Lars; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o Sy. Hr Rosenstråhle, fullm. Hr Oxehufvud, Adolph Göran.- 5 H. i4 Den 8 A p ri 1 f. ra.
Här är ju endast fråga, huruvida tillfälle till sådana gemensamma öfverläggningar skall underlättas eller icke och det är väl klart, all det är lättare att åstadkomma dem, om sådant kan ske på 2:ne Stånds begäran, än om 3:ne Stånds beslut dertill skulle erfordras. Alt dessa öfverläggningar skulle framkalla hat och missämja emellan Stånden, kan jag för min del icke eller tro. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 13 Juli. 301 och hållet utgå, samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 48:de punkten. Hr Mannerskantz, Adolf Fredr.: Om ändamålet med en ordentlig Bankrörelse skall upnås, får dess åliggande icke ensamt bestå deruti, att utlemna penningeförsträckningar endast utaf en gifven bestämd penningesumma, hvaröfver den har att disponera, den måste äfven bestå deruti, att den af allmänheten, emot betalning, insamlar de penningar, som för kortare eller längre tider, annars hos dem hade legat räntelösa. Med andra ord — den måste sträfva derhän, att blifva en verksam medlare, emellan dem som hafva den vara att aflåta, hvarmed Bankerna handla, nemi. penningar och den som efterfrågar denna vara. Om detta i allmänhet är en sanning, så är det desto nödvändigare, att tillämpa denna sanning, för de Banker, hvilka icke i någon vidsträcktare mån ega rättighet, att utgifva egna kreditsedlar, lör så vidt syftemålet med en sådan Bank icke skall helt och hållet förfelas, och dess verksamhet inskränkas till ganska ringa nytta för allmänheten. Skall ofvannämde ändamål kunna upnås, då måste åt dessa tillåtas, att deltaga uti den allmänna konkurrensen rörande den vara hvarmed de sysselsätta sig, de måste nemi. blifva försatta i tillfälle, att erbjuda så högt pris på penningen som möjligt, men vilkoret derför, att sådant skall kunna ega rum, är å andra sidan beroende deraf, att de vid försäljningen kunna betinga sig så högt pris, att någon förlust ej för dem upstå.
Att häri ligger en uppenbar orättvisa, måste medgifvas af hvar och en, som ej för vinnandet af egna förmenta fördelar önskar att bergsnäringen må för framtiden hindras från den förkofran, samma näring genom en större frihet ovilkorligen skulle komma att uppnå. Ty det måste väl ej kunna anses vara ett för långt drifvet anspråk, om man fordrar, att åt de orter, hvarest rudimaterien till en vara finnes och förarbetas, lemnäs lika stor rätt till vidare förädling af samma vara, som, åt öfrige trakter inom Riket, samt att den, som undfått privilegium å ett mindre smides-belopp, må erhålla samma rätt till fritt användande af sin egendom, som den, hvilken blifvit försedd med ett mindre privilegium. Jag anser derföre onödigt vidare utveckla skälen lill det yrkande, jag nu gör, att den föreslagna tillverknings-friheten må tilldelas Bergslagen i lika vidsträckt mått och inom samma tid, som Landslagen, samt egarne af de mindre Bruken lika med egarne af de större. Det ena vilkoret, som Utskottet stadgat för oinskränkt smides-rält åt Bergsmännen, är det, att samtlige Hytte-delegarne inom Bergslagen det medgifva. Att detta vilkor aldrig kan uppfyllas, är så mycket säkrare, som det knappast finnes något Hyttelag, än mindre någon Bergslag, hvarest ej en eller flere Brukspatroner ega hyttedelar. Om ock någon eller någre bland desse skulle ega nog rättskänsla att, utan afseende på det egna intresset, lemna sitt medgifvande till smides-rätt för Bergsmännen, kommer det dock alltid att finnas en och annan, som dertill vägrar. Äfven med förutsättning deraf, alt sådant ej inträffade, lärer det (lock bland det stora antalet Bergsmän inom hvarje hytta eller Bergslag säkerligen gifvas - Allm. BcSp.- och Ekon.-Utakottetc Betänkande, JSf:o legt3V vas någon, sorn antingen af fördom, eller ock af eget intresse, eller a£- vind mot de öfrige, i händelse han ej sjelf är i tillfälle att af smides rätlen sig begagna, nekar att ingå på ifrågavarande vilkor.
Nådiga kallelse fått verkslälligheten deraf sig föreskrifter) , Eder Kongl. Maj:t likväl sedermera, uppå detta Gilles gjorde framställning, genom Nådig Skrifvelse den lo September förlidet ar förklarat någon granskning af nämnde Räkenskaper dem icke tillhöra, hvil. ket Nådiga fötklarande grundat sig på Kongl. Serafimer-Ordens-Gillets uppgift, att Hospitalsoch Barnhus-Fonden, hvarutaf äfven Lazarettet! de sednare liderne, i brist af *ändra tillgångar, varit underhållare, icke består af några från Riksén Ständer dertill lemnade bidrag, utan förnämligast af de förläningar, som framfarne Konungar till Hospitalen och Barnhusen gjort, samt af enskilde personers stiftelter och donationer. Af de upplysningar, Riksens Ständer vunnit om beskaffenheten af ifrågavarande Fonders tillgångar, inhämta Riksens Ständer, att. HospitalsInrättningarne val ifrån början tillkommit genom Förläningar af framfarne Konungar samt enskildes donationer, men att likväl Fonderne hufvudsakligen bestå uti Hernmans-räntor och Krono-tionde samt Afrads-spanmål, jemte ett förräntadt kapital af 159,813 R:dr 18 sk. 3 t., som genom besparing af några Hospitals-öfverskotts* medel uppkommit, samt dessutom några mindrt» Kapital: Utgörande berörde tillgångar eller leonder följande inkomster: ) In Natura. Krono-Tionde Spanmål . Diverse Extra Inkomster 5,872: 17- 10. och Kanta på det förut nämnda Kapitalet 9,588: 35. 8- Tillsamman 27,935: 25. 10. hvarförutan finnas å Rikets Stat bestädde i66T:r 2ii:del Kpr. Spanmäl , 125 R:dr i Spanmålsvärde ä 36 skillingar Tunnan samt 2,133 R:dr 3-2 sk. i penningar till Hospitalens underhåll, som från Stats-Verket alltså utgå.
Med bibehållande af den ordning, som för vården af Bankens redbarheter alhid iakttages och hvarutinnan Verkets säkerhet ej synes medgifva någon rubbning, att nemligen förvarings-rurnmen ej få hesökas utan af irenne Commissarier, En från hvardera hufvuddepartementet, skulle visserligen, alt i den mohn ofvanberörde tillåtelse roet eller mindre begagnades, sådarte hinder och uppehåll derigenom fororsakas, sorn blefve högst meni i ge ej mindre för administrationen, innom Verket, an det förut nog trägna dageliga arbetets jämna och oafbrutna gång, och hvaraf ytterligare tillökning i Bankens redan talrika TjensteinannaCorps tilläfventyrs blefve oundvikelig. Och, skulle i öfrigt inträffa, hvad väl icke bör föfmodas, meri dock ej torde kunna anses orrröjeligt, att någon illasinnad missbrukade en sådan an - 23anko-Z?rskottets 13 e t änh anderia 13^ anstalt, för alt genom blandning med underhaltige eller rent af falska Myntsorter derföre åtkomma fullgodt Silfver, kunde äfven de kännbaraste förluster för Banken beredas, till hvilkas före» kommande någon fullt pålitelig kontroll, serdeles vid större partier, svårligen synes kunna upptänka och vidtagas. Banko-Utskottet finner sig häraf föranlåtet, att, ehuru med all aktning för Herr Borgmästaren Örnbergs lofvärda afsigt, att sålunda söka hämma ett olofligt uppsmältande af Rikets gångbara mynt , likväl för dess del afstyrka den föresfagne anstaltens vidtagande; Och anser Luskottet deremot den för Guldoch Silfver-arbetares handtering erforderlige rudimaterie, lämpeligasi, om icke med samma lätthet ^ likväl med feiga tillökning i kostnaden, kunna i loflig väg anskaffas, genom uppköp af Vexlar, och en derefter föranstaltad införskrifning fran Utrikes orter.
Jag förmodar alt dessa uttryck influtit derföre att Utsk. bär ordagrannt afskrifvil hvad som blifvit sagdt i SlatsUtsk-.s betänk., men det torde åtminstone, efter hvad jag tror, icke vara lämpligt alt upprepa allt hvad som kan af parter, om jag så får säga, anföras i rättegången, eller hvad som blifvit upplaget af det Utsk., som behandlat målet; ty då borde äfven alla de omdömen, som blifvit fällda i RiksStm och som i svaren på återremissen influtit i betänk., intagas i den und. skrifvelsen Detta kan icke vara lämpligt. Hvar och en vet äfven, att i rätters och domstolars utslag bryr man sig icke om att taga upp alla sådana småsaker, som på ena eller andra sidan anföras, särdeles då fråga blott är om ordalag, utan man håller sig till saken och yttrar sig derom helt enkelt. Annorlunda tror jag att R. St. ej heller böra förfara. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Såsom ledamot af Exped.Utsk. finnér jag mig vid detta tillfälle skyldig tillkännagifva, att Exped.Utsk. i allmänhet gjort sig till regel ali, så vidt som möjligt, följa framställningen i de andra Utsk:ns betänktn, särdeles nied afseende derpå, attatneafde ofrälse Stånden, nemi. Borgareoch Bonde.Stm, och isynnerhet BorgareSt., stundom återremitterat skrifvelser, endast derföre att Utsk. icke alltid följt betänk., då det verkligen varit nödvändigt att icke följa detsamma. Då likväl Hr von Hartmansdorffs anmärkntr här icke föranleda till någon hufvudsaklig åtgärd, utan endast till en utstrykning i Exped.- Utskts förslag, hvarvid icke blir fråga om någon återremiss, så vill jag icke motsätta uiig den värde talarens yrkande. Gr. af Ugglas, Ludv.: Till hvad Frih. Rehbinder nyss anfört vill jag endast tillägga, att hvad angår naturhistoriska museum, tror jag att ordaiagen äro afskrifna ur K. M:s proposition.
Hufvudtitelns allmänna besparingar och för framtiden såsom särskildt anslag på Riksstatens Nionde Hufvudtitel. Endast af Bonde-Ståndet är Utskottets berörda hemställan godkänd. Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet hafva, med afslag derå, bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i detta ämne och Borgare-Ståndet, som likaledes ogillat Utskottets framställning, har antagit det förslag, som innefattas uti en vid betänkandet fogad, utaf Friherre af Ugglas, Gust., afgifven reservation, deruti hemställes, att Rikets Ständer måtte på Nionde Hufvudtiteln ställa till Kongl. Maj:ts förfogande ett anslag af 18,000 R:dr, Bih. till R. St. Prot. 1862 & 1863. i Sami. 1 Afd. 4 Band. 3 Haft. 1 2 Stats-Utskoltets Memorial JVs 180. för att under instundande statsregleringsperiod med 6,000 R:dr årligen anvisas såsom bidrag till Kongl. Theaterns pensionskassor. I följd af hvad sålunda förekommit, får Utskottet, för omförmälda skiljaktigheters afgörande, genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott föreslå följande voteringsproposition: »Den, som, med bifall till Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända nådiga förslag, vill, alt Rikets Ständer till Kongl. Theaterns och Hofkapellets pensionskassor anvisa ett årligt bidrag af 3,000 R:dr åt dem hvardera, att utgå för åren 1862 och 1863 af Sjunde Hufvudlitelns allmänna besparingar och för framtiden såsom särskildt anslag på Riks-statens Nionde Hufvudtitel, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Borgare-Ståndets mening, beslutat, att på Nionde Hufvudtiteln ställa till Kongl.
Denne gamle ur-Zimmermann om jag så får säga hade en medhjelpare, en ung medicinare, som reste med för att få se sig om i verlden och som till sist blef själen i det hela. Den gamle Jannen hade varit gift med en kreolska, men var enkling och hade en enda dotter alldeles som i romanerna. Det gick också alldeles som i romanerna: när hon var sexton år gifte hon sig med medicinaren. Den gamle var trött af kringflackandet och lät de unge fara vidare med anatomi-lådan. Sjelf slog han sig ner på en villa vid Helsingborg och lefde i ro på sin del af inkomsterna. För bekvämlighetens skull antog medicinaren som kanske bara hette Pettersson förut det stolta namnet Zimmermann; och det är visst för resten det enda, som Ville fått ärfva af hela herrligheten.» »Är han död?» »Han? Begge äro döda. Både nummer ett och nummer två. Detta var ettans dotter, tvåans enka och treans mor. Hon följde alltid med sin man, men sonen lemnades hos den gamle i Helsingborg för att inte hans uppfostran skulle bli alltför brokig. Derför känner han inte sin mor vidare och fadern var han inte heller vidare bekant med. Nu är muséet såldt och enkan ämnar bosätta sig här för att passa på sin Willy, som har dåligt att brås på. Salig tvåan var visst en lättsinnig man; i alla händelser gjorde han af med allt hvad pengar han kunde komma åt; der lär inte vara mycket öfver. Puh! Begriper du nu?» »Ja.» »Gudskelof! Då kan jag anse mig ha gjort ett godt arbete på morgonkvisten och så ska' du få bjuda på frukost.» Uppe i hotellet hade mor och son fått allt bagage ordnadt och befunno sig nu på tu man hand i det kalla rummet, der en nytänd brasa motvilligt sjöd i ugnen. Båda tycktes vara i förlägenhet för hvad som borde sägas. Hon stod vid fönstret, stirrande ut på torget; han satt borta i rummet och betraktade henne med sammanknipna ögon och en ironisk min, som tycktes säga: detta är en familjetafla. Hos ingendera märktes spår af något slags varmare känslor. Han var tvärtom afgjordt fiendtligt stämd.
Sker dråp å stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te g§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum»; 3:o af Frih. Creutz, att 37:de §:u uti Utsk:ts, i Betänk:t N:o 20 framställda, förslag måtte bifallas; 4:o af Gr. Sparre, att början af §:n måtte erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt upstigande led, miste lifvet: är dråpet sådant, som i 5:te §:n sägs etc.», samt att §:n i öfrigt skulle blifva lika lydande med motsvarande del af 37:de §:n uti TJtsk:ts förslag i Betänk:t N:o 20; samt 5:o af Hr Adlercreutz, att 37:de Den 18 Juli e. m 201 §:n i K. M:s förslag mätte bifallas, med uteslutande af den sista meningen, så lydande: »och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te <§§:ne medgifua mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Härefter anmälde sig, hvar efter annan, Hr Adlercreutz och Frih. Creutz samt förklarade sig afstå från sina särskilda yrkanden och instämma, Hr Adlercreutz uti Hr Carlesons förslag, och Frih. Creutz uti Gr. Sparres. Efter framställda propos:r, först på afslag å Utsk:ts förslag och antagande af § 37 i K. M:s Propos., och sedermera på bifall till Hr Olivecronas förslag, af hvilka propos:r den första besvarades med många ja och nej i blandning samt den sednare med många nej jemte ett eller annat ja, gjordes propos. å bifall till Gr.
Abbas jublade högt, men tvärtystnade hastigt, lade händerna i kors öfver bröstet och bugade sig sägande: „I den barmhertige och milde Gudens namn, ära vare verldens beherrskare. Jag är beredd att följa dig hvart du vill, mina tjenare kunna försälja mina hjordars öfverflöd“. Alhejdi, varsnar du dammolnet der vid öknens rand, vet du hvad det bådar? Det är Salik och hans män, som återkomma från ströftåget. Alhejdi, som sutit på kullen och skådat utåt, stiger opp, hennes slöja fladdrar för vinden, handen skuggar de dunkelsvarta ögonen, blicken spejar. „Det är han! Jag kan redan igenkänna färgen på hans turban. Men hvarföre så långsamt? Längtar ej ditt hjerta efter Alhejdi. Har du förvärfvat skatter, och är deras vård dig kärare än att möta din älskade? Eller kanske sårad? Ha, balsamträdet i öknen, Salik, Salik, skynda dig, eld förtär mitt hjerta. Späda äro mina fötter, men de skola dock bära mig till ditt möte“. Nu störtade qvinnor och barn med vilda rop mot de kommande. Alhejdi ryste och stannade ett ögonblick. Fram flög nu ryttarskaran åtföljd af qvinnorna och barnen, under jubelskri, förbi stället der Alhejdi stod. Salik varsnade henne icke, och se, framför honom på hästen satt en qvinna. Så hade äfven Alhejdi en gång sutit, och hvem var denna? Lågande glöd brann i Alhejdis anlete. Hon följde långsamt efter tåget och gick in i sin boning. Men der mötte hennes blick en sällsam syn. På en divan satt den unga qvinnan, som Salik nyss hemfört. Hon var hvit som dalens lilja, endast på hennes kind låg ett matt sken af rosen. Hennes ljusa hår hade i lockar nedfallit kring de elfenhvita skuldrorna, och i hennes milda ögon, blå som himmelen, summo tårar. En sådan hade Persiens svartögda dotter icke skådat. Salik trädde mot Alhejdi. „Alhejdi, jag bringar dig en syster, vårda henne väl. Jag har tagit henne af köpmän, som förde henne att säljas.
Ibland är det dagar, då termometern om morgonen visar 12 å 14 grader, stiger vidare, så att han midt på dagen är emot 20, och emot qvällen åter 14, hvartill kommer luftens fuktighet vid vissa vindar jemte det att allt utomhus är vått, som om det fölle regn. Araberna föra ett enkelt lefnadssätt och praktisera särdeles principen il dolce far niente. Man kan se dem hela dagarne sitta med benen i kors eller ligga på marken, utan att företaga sig det ringaste göromål, utan att förändra plats för annat än tillfredsställandet af de allra oundgängligaste vilkoren för att kunna lefva. Deras föda är tarflig, de äta merendels en rätt, kallad JcusJcusu, lagad af en sorts gryn, kött och hårdkokta ägg, hvilket allt är tillbörligen beströdt med peppar. Denna rätt, väl lagad, är temligen välsmakande, men mycket mäktig, och älskas af infödingarne. För att hafva råd att bestå sig denna föda fordras ibland ett slags välstånd. Det sämre folket lefver bara på säd eller korn, som de endast rosta litet vid eld och äta sedan utan vidare tillagning. För öfrigt är dadel-trädet för dem en välgerning, dess frukt tjenar dem till föda, och af dess saft bereda de en berusande dryck; af dess grenar och blad göra de sig kojor. Araberna älska att äta mycket peppar, så att de icke allenast dermed beströ sin mat, utan när växten ännu är på sin qvist, så äta de den helt rå utan att dermed skada sig, under det andraderaf skulle blifva uppbrända. Mohameds lag förbjuder dem vindrickande, det fattigare folket som ej har råd att bryta mot denna lag, rusar sig med en dryck, den de kalla Cachbir, som är dadelträdets saft, den de tappa af, som hos oss björklake. Denna saft är sötsmakande, men tyckes mig fadd; den är äfven mycket stark, och araberna berusa sig gerna af den. För öfrigt är det ganska få bland dem som neka att dricka ett glas vin då det bjudes dem och aldrig har jag sett menniskor tåla så mycket som fallet varit här.