Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Ni har haft otur, sir. För min del, så – hvad kan jag mer vänta, affären har varat i hela 7 år. Lycka till, herr Hultman, ni förtjänar det, ni är en ärlig man men ni är för ängslig, ni ska inte bry er så mycket om lifvet – visa er indifferent, det är då lifvet kommer till er. Mät aldrig era krafter – bara gå rakt på – goodness – misslyckas eller lyckas, hvad är skillnaden? Lyckan ligger i ett godt humör ... Låt oss skaka hand – jag har åtskilligt att göra innan klubbtiden ... Godafton, mister Hultman. Tore gick yr och nästan bedöfvad af all inre och yttre rörlighet ut i den starka eftermiddagssolen. Han fruktade för att svimma. Det enda, som på ett mekaniskt sätt åter och åter ljöd i hans öra, var: 50 dollars. – Herre Gud, hvad vore det då för nöd Han hade ingen lust att möta Louise, han visste förut att det svenska huset, där de bodde, luktade öl, och att svenskarna voro omöjliga, och att hon var en olycklig människa och att ... Ändtligen hade han fått det i sin tröga skalle. I alla fall ... hos svensken fanns icke det där fordrande, hänsynslösa, han var nöjd bara han hade mat och dryck och behandlades aktningsfullt. Mer begärde han icke. Den här öfverlägsenheten som evigt eggade till att skynda vidare – den gjorde en till sist trött och led. Tänk hur lyckligt de kunde lefva, Louise och han, lugnt och tarfligt, om de båda ... Han fick tårar i ögonen, den underliga slappheten, som behärskat honom i dag, löstes i en varm vekhet. – Och Louise, säg nu, vore det icke mycket lyckligare, om jag t. ex. ginge ut till Blue Point och försökte få arbete på järnbruket, vi kunde få ett litet hus ... – I rad med alla de andra – skar fru Hultmans kalla, nyktra röst in i hans bevekande tonfall. Hon satt i den nötta morgonrocken och lagade handskar. Utan att säga ett ord hade hon mottagit nyheten. – Ett litet hem – Tore skälfde och torkade med afvigsidan af handen bort det våta i ögonen – säg, vore det icke tusen gånger mer tillfredsställande än den här jakten – efter hvad?
Kulorna hveno omkring dem, och en och annan blef också sårad; men de syntes dock så glada och sorglösa som om de gått till dans, och deras tappra officerare, som föregått med exempel, kunde ha skäl att vara lika belåtna med dem som med sig sjelfva. Den klippa, hvaraf Kjogön består, har på högsta punkten ett vakttorn. Härifrån fingo svenskarne snart se huru norrmännen, kastande sig i sina båtar, hastade till Kragerön. När svenska truppen efter sin första dust med fienden återkom till landningsplatsen, började solen sjunka, färgande med ett guldrödt sken master och rår på de stora örlogsskeppen, hvilka lågo midt på fjorden mellan Hvalöarna och Kjogön, mot den vågiga ytan afspeglande sina jätteformer. I detsamma kom från svenska sidan för fulla segel en jakt styrande mot flottan. Hastigt for en blixt med rök ur en af ”Gustaf den stores” styckegluggar, dånet af ett skott rullade öfver djupet, medan den kungliga flaggan och vimpeln flögo upp i toppen på en af dess master och rårna fingo lif genom det derifrån hurrande sjöfolket. Exemplet från chefsskeppet efterföljdes öfver hela flottan: skott på skott hördes, eld och rök korsade hvarandra, tills alltsammans låg insvept i ett purpurkantadt rökmoln. Carl XIII hade stigit om bord och amiral Puke med hela staben såsom sig bort helsat segraren vid Hogland, hvilken nu pro forma skulle öfvertaga befälet öfver bägge eskadrarne. Något senare än denna scen egde rum på vattnet visade sig en annan på Kjogöns östra strand, väl värdig en målares pensel. Alltsom natten blef mörkare, lyste derifrån allt klarare åtskilliga eldar, och mot dessa syntes tydligt konturerna af menniskor, som rörde sig omkring dem, sysselsatta med något fantastiskt göromål. I sjelfva verket var arbetet i harmoni med tiden, de mörka gestalterna och den nattliga teatern. Det var sjöartillerister och båtsmän sysselsatta med att ”bereda glödgade kulor.”
Möjligheten att, om södra sträckningen vunne företrädet, kunna från Filipstad till stambanan åvägabringa en bibana, ville Kongl. Maj:ts Befallningshafvande finna ännu mera aflägsnad, sedan genom den sednast skedda utstakningen Carlstads-linien i trakten af Wee blifvit utlagd ytterligare sextusen fot sydligare än förut, och numera till nästan hela sin längd mellan Carlstad och Christinehamn kotnme att löpa i sjelfva utkanten af sjön Wenern. En bibana i denna sträckning skulle dessutom komma att gå helt nära intill och nästan parallclt med den redan befintliga kommunikationsleden mellan Filipstad och Christinehamn samt på långt när icke i samma mån som en bibana från Filipstad till Norum tillfredsställa mellersta Wermlands bruksintresse. På grund häraf och då, enligt hvad Jernvägs-komitéen i sitt betänkande jemväl förklarat, de jernvägar, som i stort skola gagna bergshandteringeu och trävarurörelsen, hvilken sednare inom norra och vestra Wermland drifves i ganska be - 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. tydande utsträckning, mäste anläggas så, att de kunna uppsamla största möjliga qvantitet af råämnen och produkter så nära produktionsorterna som möjligt, saint såsom allmän grundsats dessutom gällde, att stambanornas lägen böra bestämmas jemväl med afseende derå att genom bibanor med dem må kunna förbindas sådana aflägsna produktiva orter, som icke kunna af stambanorna omedelbart beröras, funne Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dessa båda kufvudsytten fullständigare ernås, om den nordliga sträckningen öfver Norum—Nilsby antoges. Derigenom skulle nemligen beredas möjlighet att med minsta kostnad åstadkomma en jernvägsförbindelse mellan bergslagen och stambanan.
Dst ligger 1 naturen otc O-winno-könecs sörmögenhttcr tidigare utweckla sig an Manköneis och som rättigheten akt räda öfwer sig, ankommer pä förständer och icke pa arén sä mäste, edwad det mä kosta pä wart Kön, D-winnan wid lika ar, lemnäs företrädet. Detzutom och innan Mö uti gifte träder mäste hennes skicklighet att uppfylla ett sa wigtigt kall undergå en stags granskning, ty enär jag undantager uägra fa, hwilka laka sig af »agra lumpna utwärteS eller yttre sa kallade behagligheker förblända, förmodar jag att hwar och en länkande Mansperson wid det ival, som skag bestämma hans framtida sölcher, säster sig wid de egenskaper, som endast äro mede! att bereda en lycklig fortsättning; och We de föräldrar, hwilka lala en lättsinnig Dotter stuta ,elt förbund, fom förr elier sednare skall förbannas. Detta ar wal riktigt att Qwinnän sättes under Mannens Målsmanskap i wifsc afseende; dock blifwer hon genom Wigslen uii flera delar myndig ansedd; hennes unde»skridt fö blader henne cuc betala skmd; hennes bifast bereder In'eckn'.ig u:i h nn's fasta Egendom ec, u'an k«m ockr ka" h nes 198 Den 5 Januari» ka och förwarfda Aflinge fasta Egendom icke försäljas. Utan att Lagstiftaren ansedt Qwinnan, dä hon inträdt uti Ägtenstap äga dm stadga och förstånd ark hen förmatt warda sädana rättigheter, har Lagstiftaren dåligt lemnak denna föreskrift och nästan med berådt mod utfatt en list för det Kön, hwilket wi i tvär stolthet anse wara det swagare.
Detta förundrar mig så mycket mera som jag i min motion uplyst, alt detta ord genom ett förbiseende tillkommit, ty Löjtnant Hahr har likasom hvarje lärare vid Carlberg åtnjutit lön på Stat, fastän det måst heta arfvode, emedan Officerare icke kunna hafva 2:ne tjen ster på Stat. Ilan har således varit i samma katbegori som hvarje annan Officerare hvilken blifvit kommenderad till Carlberg. Jag skulle visserligen kunna framdraga flere andra skäl, men jag tror att R. o. Ad., åtminstone de inom detta Stånd hvilka såsom fordna kadetter minnas Löjtnant Hahr, skola finna de redan anförda tillräckliga; då jag hos R. o Ad. begär afslag å Utslcs tillstyrkan och anhåller »att R. St:r må bevilja f. d. Stallmästaren och Löjtnanten Carl Emil Hahr en pension af ii00 Rdr Rrut att årligen från allmänna IndragningsStaten utgå, utan afsrde på den pension han redan å Stallstaten åtnjuter.» Hr Bildt: R. o. Ad. bar nyss beviljat K. M:s framställning att lärare, sorn i 20 års tid tjenstgjort vid Mariebergs läroverk, skola erhålla halfva arfvodet i pension. Nu är förhållandet att den ifrågavtde personen under loppet af 27 år åtnjutet arfvode vid Carlberg för bestridd Stallmästaretjenst, men icke vid afskedet erhållit pension, emedan han icke varit militär, och icke eller såsom de öfriga civila lärarne vid KrigsAkademien varit upförd med lön på Stat. Då likväl InformatiorisOlficerarne vid Carlberg hafva sin lön vid Akademien såsom arfvode på det sätt att de efter 20 års tjenstgöring erhålla dessa arfvodens halfva belopp i pension, skulle, om R. Sl:r icke nu bifalla hvad som här blifvit af motionären föreslaget eller att Stallmästaren Hahr måtte bekomma halfva arfvodet i pension, denne tjensteman, blott derföre att han icke varit militär, derigenom förlora denna rätt.
Till BancoUtskottet : 1:0 Ilerr af Wingårds , Johan, Memorial, angående en utvidgad rättiglvet till omsättning af Lån i BancoDisconten , jemte Grefve von Schwerins yttrande i samma ämne. 3:0 Friherre Falkenbergs, Carl Gabriel, Memorial, angående ökande af den i Bänquen anslagne Fond till oländig marks uppodling. Till BevillningsUtskoltet: 1:0 Herr Thams, fFolrath, Memorial, angående ändring i 18r5 års BevillningsFörordning, i afseende på Uppskattning af BruksEgendomar och Bevillning deraf. 2:0 Grefve Löwenhjelmsj, Gustaf, Motion, angående serskilt Bevillning å Luxe och Öfverflöd. Till LagSamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskolten : 1:0 Herr Oxehufvuds, Bo, Memorial, angående förändring af Flyttnings tiden på Landet. 2:0 Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, Memorial, angående tillåtelse att emellan Riksdagarne till Regeringen ingifva Förslag till förbättrande af alla Styrelsens grenar. 66o Den xo Januarii. Till Statsoch BancoUtskotten: 1:0 Grefve Spens's, Carl Gustaf', Memorial, angående Förslag till Götha Canalsoch Malmö Disconters upprätthållande m. m. 2:0 Herr von Törnes, Michael, Memorial, angående Financerne. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten : 1:0 Herr Munck af Rosenschölds , Eberhard, Memorial, angående nedsättning af Tull-afgifterne för utförsel af LandtmannaProducter, äfvensom att utförseln af Trädvaror på utländska Skepp må vara fri. 2:0 Herr Munck af Rosenschölds, Eberhard, Memorial, angående vidtagande af sådana Medel, , hvilka återföra välmåga inom Landet. 3:o Grefve Löwenh/elms, Gustaf, Motion, om anläggande af så kallade LifräddningsBåtar, på de för Sjöskador mäst beryktade Svenska Kuster. Till Stats-, Bancooch LagUtskotten:
Februari afgifne samt den 24 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, ten t Protk Tliéft'. d. a Mars 1818* 161 fen af Tionde* och Afrads - Spattnemålen , blef samma Betänkande, i anledning af Herrar Oxe» hufvud sj Bo, ock Munk af Ro se usch öl ds, Eherhard, dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återremitterade S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 16 sistlidne Februari afgifne samt den 24 i samma månad, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande ofver Herr Adhrheths, JaCobl motion om medels anslående i, och för IsländskeHandskrifters öfversättande, fann Höglofh Bidderskapet och Adeln för godt, för sin del, bifalla det uti samma Utlåtande framstäldte första Alternatif, eller att, derest berörde öfversättning icke utan Stats-Verkets betungande kan företagas, dermed må till en lagligare tid uppskj utås. S. D, Vid förnyad föredragning af StalsUtskottets den 16 sisth Februari afgifne samt den 19 och 24 eftermiddagen i samma månad på bordet laggde Förslag till beräkning af Stats* Verkets Intrader i den Riks-Stat, som af Riksens Ständer vid denna Riksdag skall uppgöras, för att tjena till efterrättelse intill nästa Riksdag, blef samma Förslag, i anledning af GrefV. arne Gyllenborgs, Joh. Henning, och Mörners, Adolph Göran, Friherrarne XVrangels, Henning, Ced-erstrUms, Jacob, och af XVetrerstedts, Guslaf, Samt Herrar Ankarsparres, Ingemar Augnst, Mannerstams, Johan, och Cedetskö/ds, Pehr Gustuf, dervid gjorde anmärkningar till Stats-Utskottet återrernitteradt, med anmodan derjemte till Utskottet, att , vid återremissens besvarande, till Bihang till, Riks-St, PfOt. Riksens
» Hör ni, barn, » sade hon och gjorde våld på sig, så att svettdropparne stodo klara i pannan, » nu får ni lof att stanna här i rummet snällt hela aftonen. Mamma blir sjuk och kan inte hjälpa er. Vill ni lofva mig för denna kväll att vara lydiga och snälla? K o m ihåg, att det är julafton. » Hon hade så svårt att inte snyfta till, men den återhållna smärtan, blickens ångest, de darrande läpparne gåfvo en högtidlighet åt hennes tal, som imponerade. » Jag lofvar, » sade äldste gossen med en röst och ett utseende af manligt allvar, som på ett underbart sätt stärkte henne. Han förstod, att här fanns ingen undanflykt. » Få vi inga julklappar? » ropade lilla Tyra. » Jo. Gå in efter korgen, gossar. Syster Elsa får läsa opp dem för er. » » Ska mamma inte vara med, och inte pappa heller? » snyftade A n n e Sofie. » Ernst vill ha nöttej och äpplen nu. » » K o m hit, ska ' du få sitta i knä hos mig, » sade den äldste, som var blek och modigt kämpade mot gråten, som ville komma af annan orsak än af den egna missräkningen. Under tiden hade korgen flyttats in. » A d j ö med er nu så länge, » sade hon med en lång blick på dem alla. Hon orkade ej med flere förmaningar. » G u d välsigne er. K o m m e d mig ett ögonblick, Elsa! » D e stodo i det halfmörka rummet, mor och dotter. » Nu litar j a g på dig, min lilla flicka. Vill du ta lillen upp till dig i natt och se väl efter h o n o m? » » Alla andra ha roligt i kväll, » sade Elsa buttert, » hvarför skall mamma vara sjuk just i kväll? » » Tyst — gå m till dem — j a g kan inte mer, » hon vacklade öfver rummet in i sängkammaren och stängde dörren efter sig. Men hon hörde Elsas röst utanför: » Mamma, mamma, j a g lofvar. Jag skall se efter hon o m och alla de andra m e d! » Och sedan började kampen, som var häftigare och våldsammare, än hon någonsin varit m e d om.
tockenfri luft; skHda fr&amp;n slottsterassen ned ofver dal och stad; ett brokigt vimmel tranger sig fram genorn andlost linga smala gator; den vettenrika Boden ar blA, och .smala gronmillade l h g a bAtar ros i kraftig fart uppfiir och utfor - den; de bida Neckarbryggorna hvalfva sig djarft frHn strand till strand; midt emot dig har du Heiligenbergs v i ~ r a n k ~ s m ~ c k a side dor med landthus, villor och byar; mot oster, dih floden kroker sig, stanges dalen af andra bsar, B hvilka skmpt roda stenbrott och gronska i vArens alla skiftningar lifligt omvaxla; i vaster oypnar sig landet ned At Rhen, med spirande f g t, vhdadt som en viildig tradg&amp;rd, diir cypressliknande popplar, hoga och spetsiga, bilda de enda hvilopunkterna for ogat; allra, allra langst borta ser du i denna klara luft, som ar sb realistisk och sb foga lockar till dromme.rier, Vogesernas kedja, ja, om det vill sig vd, ser du Strassburgs Miinster och tornen i Mannheim. Skbda allt detta, sA friskt, lefnadsungt, impulsvackande, och du skall i ditt eget brost kanna ett gensvar af naturens fornyelsekraft, du skall hoja ditt hufvud och med glans i ogonen och fBrg pfi kinderna kackt svanga din hatt: ~ H e i l dir, des Friihlings frohe Pf alz! D * * * Ndgra veckor senare, och du fdr delvis ett helt annat intryck. Den unga vbren har blifvit hogllderssommar; solen har brant pA hojderna; gronskan Sir mork; blomsterfloret iir borta; lifvet A stadens gator brusar mera bullersamt an nigonsin, men det har andrat karakter.
Anhållande att R. o. Ad., ej tagande exempel ur sin egen krets, måtte, genom hvad jag här haft äran ofullkomligt framföra, finna att samhällets lägre befolkning ännu kan behöfva ett lågt skiljemynt, föreslår jäg bifall till K. M:s förslag i denna punkt. Hr Hagströmer, Joli. Jacob: Till de öfriga skäl, som blifvit anförda för utpräglingen af ^ Ören, ber jag att få tillägga följande, att så länge vi hafva vår nuvar:de stängselförfattning, sorn förorsakar den mängd af grindar, hvilka afskära våra landsvägar, är det, i min tanke, en fördel att hafva ett småmynt, hvarmed dessa grindars öpnande skäligen kail vedergällas. Jag talar af egen erfa - Den 22 Februari e. ni. 261 renhet, ly jag måste, för att komma från min bostad till närmaste stad, genomfara icke mindre än 53 grindar. Frih. Tersmeden: Det är i anledn. af Hr Adelborgs ytt rande, som jag tagit mig friheten alt åter begära ordet. Han har sagt att man så mycket som möjligt bör upmnntra folket till sparsamhet och trott att utpräglingen af ^ Ören skulle utgöra ett hufvudsaklig! medel för detta ändamåls vinnande. Jag delar den värde ledamotens åsigt om sparsamhetens nytta, men, derest den inskränker sig till | Ören, tror jag icke mycket dermed vara vunnet. Samme talare har äfven sagt, att vi förut haft runstycken utpräg lade. Detta äger sin riktighet men jag får fästa upmärksamheten deruppå, att ett runstycke å den tiden eller före 1809, i värde motsvarade 4 rst. nu för tiden, så att detta mynt ägde högre värde än det föreslagna \ Öresmyntet. Dessutom, om man kastar sin blick till andra Stater, så finnér man att de i allmändet icke hafva så små mynt. I Danmark motsvarar det lägsta myntet 1 sk. rgs hos oss och är således vida större än det af BankoUtsk. föreslagna.
P ga upphäfvandet af ett stadgande, hvarigenom i de större städerna af ålder är beredt tillfälle för en hvar att i kyrkan deltaga i en kort bön äfven på de tider, som eljest äro upptagna af verldsliga bestyr. Kongl. Majit förblifver Kikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL Louis De Geer. Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse N:o 23. 21 Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departements-Är enden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 31 Oktober 1865. I närvaro af: Hana Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena Grefve Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Hans Excellens ^Herr Justitie-Statsministern uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med förut, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till: Skrifvelse till Rikets Ständer i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte beslutade lagförändringar. Hans Maj:t Konungen täcktes, enligt Statsrådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, och befallde att Skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer i nåder aflåtas. Ex protocollo G. W. Westberg. 22 Kongl. Majis Nåd. Proposition N:o 24. IV: o 24, Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1865, kl. 11 f. m. Kongl Majts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående öfverlåtande till Westerbottens läns innevånare af gamla länsfängelsebygnaden i Umeå med tomt; Gifven Stockholms Slott den 31 Oktober 1865.
Utskottets pluralitet icke heller kunnat biträda. Delande äfven härutinnan hufvudsakligen de af Rikets sistförsamlade Ständer yttrade åsigter, anser Utskottet en förändring till så väl beskaffenheten som lydelsen och formen af ifrågavarande sedlar, hvilka i alla liqvider skola såsom mynt erkännas och hvaraf hela Rikets rörelsecapital nästan uteslutande utgöres, vara af behofvet i högsta grad påkallad. Sedan realisationen nu mera blifvit verkställd och Bankens skyldighet att med klingande mynt inlösa sina sedlar åter inträdt, lär ej heller skäligen kunna bestridas, att ju icke, under sådana förändrade förhållanden, den hittills begagnade texten å dessa sedlar är både olämplig och origtig. Likaledes torde det böra medgifvas, att, derest sedlarnes silfvervärde å desamma varder uttryckt, sådant uti icke ringa mon kommer alt stärka deras credit, äfvensom förtroendet till realisationens bestånd, samt försvåra hvarje rubbning af den stadgade myntbestämningsgrunden. Dessutom torde härvid jemväl böra V Banco-Utskottets Utlåtande N.o 135. 5 lagas i betraktande, hurusom, oaktadt de flerfaldiga serskilda åtgärder, som tid efter annan blifvit föreskrifna till förekommande af de nu brukliga Banco-sedlarnes förfalskning och efterapning, dagliga erfarenheten dock visar, att de i sådant afseende anbefallda försigtighetsmått hvarken äro tillfyllestgörande eller ändamålsenliga. Om äfven de förluster Banken, i följd af dylika förfalskningar och efterapningar, fått vidkännas, i allmänhet varit föga betydliga och merendels inskränkt sig till rättegångskostnaderna och belöningarna tor desammas upptäckande; så måste det likväl, sedan lättheten att förfalska och eftergöra de sedlar, Rikets Ständer för det närvarande låta utgifva, blifvit ådagalagd, vara en helig pligt för R. St. att, så vidt möjligt är, söka förekomma, det enskilde samhällsmedlemmar lockas till brott, som möjligtvis hufvudsakligen föranledas af denna lätthet att dem begå, och genom hvilka ofta högst kännbara förluster andre samhällsmedlemmar tillskyndas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. '/2 8 e. m. Vid föredragning af StatsUtskits den 22 och 23 dennes bordlagde Mern. N:o 217, med förslag till stadgande!) i Reglementet för Riksg.kontoret, ang:de anslagen för folkundervisningen, aflöningen för Justitieombudsmannen samt de ordinarie statsregleringen tillhörande utgifter och å detta verk anvisade kreditiver. biföll R. o. Ad. Utsk:ts hemställauden ang:de de till beredande af tillgång för afskedade folkskolelärares pensionerande alsatta medel samt i fråga om aflöningen för Sekreteraren i Justitieombudsmans-expeditionen ; Och godkändes Utsk:ts förslag till §§:na 180—201 i Riksg.- kontorets reglemente, dock med rättelse af de i 2:dra mom:t af 191:sta §:n förekommande årtalen 1860, 18C1 och 1862 till 1858, 1859 och 1860. Föredrogs Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 22 och 23 dennes bordlagde Betänk. N;o 43, i ani. af väckt motion om Ulldiskontens indragning. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Ehuruväl jag deltagit i behandlingen af detta Betänk, och således varit i tillfälle att deremot nedlägga min reservation, om jag dertill funnit mig föranledd, så och då jag icke begagnat en sådan rätt, anser jag mig dock nu skyldig att inför R. o. Ad. redogöra för skälen dertill. Vid behandlingen af frågan tillgick nemi. så, som man nu i allmänhet anser nödigt att behandla ärenden: man påskyndar dem på allt sätt och afvaktar icke erforderliga uplysningar, äfven då frågor, som kunna vara af ännu större vigt än den sorn nu utgör föremål för R. o. Adois öfverläggning, afhandlas.
Och torde föreskriftenhärorn då böra lyda sålunda t , ’’Den hittills medgifna rättigheten ätt transportera skeende öfverbetalningar å Banco, lån fran en pant till en annan, fortfar än vi* dare med det uttryckliga Vilkor, att till en person ej får beviljas mera än inalles Booo It:dr, antingen de transporterade medlen Utgå särskildt af gamla eller nya Föndfen eller ock knot olika panter, till en del af hvardera. ,5.4.4 Banco* Utskottets Bettini anderi: Omsättning af Lån pä den persons namn, soni genom laga fång efteråt blifvit egare af en heland!? astighetspant, vare deremot, till det belopp, som i samma pant får qvarstå, likasom förr tillåten, utan hinder af den skuld, hvarföre denne person till gamla eller nya Fonden kan finnas häfta.” Hvad ändtligen beträffar vilkorett, sorn för återbetalning af de frän nya LäneFonden utgående ,FastighetsLän ma bestammas; föreslår Utskottet, med hemiadt stöd af Rikets Ständers generella IBeslut, och sedan Utskottet äfven till öfvervägande för.ehaft en från Väjlofl. Eorg^reStåndet i detta ämne remitterad motion af Herr J. Ut Winberg, att så lydande föreskrifter md till Vederbörandes efterrättelse utfärdas: 1:0 ’’På hvart och ett af dessa Uån skall ovägerligeri erläggas årlig afbetalning uti Svenskt Silfvermynt eller deremot svarande lodtal myntbart Silfver, reduceradt till R:dr efter nu varande Skrot och korn, med ett belopp af 2 för hundrade i ett för allt om året, beräknadt efter den summa, hvilken i BancoSedlar såsom "Lån utgått.”1 2:0 Efter 3 3-jr års sålunda verkstäld inbetalning anses Lånet liqvideradt. Låntagare obetagit, att om han så för godt finner, öka eller påskynda afbetalningen, och derigenom tidigare sin skuld afbörda; dock efter samma beräkning', så att iBanquen må för hvarje i Sedlar utgifvet