Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen ungefärligen kalkylera sig till ett pris, men man kan omöjligt bestämma det med någon säkerhet. Vill man derföre sätta i verket den grundsats som af föreg:de Riksdags Ständer godkändes, nemi. att truppen bör vara försedd med en tillräcklig men tarflig utspisning, så är det ett alldeles oeftergifligt vilkor att icke bestämma en viss summa öfver hvilken man icke får gå; ty tillfälliga anledningar kunna förorsaka portionsvärdets höjande eller närvaron af ett större antal manskap än man på förhand beräknat. En stor del af manskapet eger visserligen rätt att åtnjuta permission, men så snart någon anmäler sig till tjenstgöring, så är han berättigad att blifva försedd med portion i sin kasern. Man kan visserligen mycket vidlyftigare bevisa nödvändigheten af att hafva ett förslagsanslag, om man bestämdt skall kunna tillförsäkra manskapet en viss portion under hela året. Men det torde vara så mycket mindre behöfligt som man endast behöfver taga kännedom om det Propos. åtföljande Statsrådsprot. för att fullkomligt inse omöjligheten att kunna med ett bestämdt anslag verkställa utspisningen af en garnison. Man har här fäst sig vid att det är mathållning; man har till och med under de allmänna öfverläggningarne påstått att det var en enskild inrättning. Det blef likväl ganska tydligt ådagalagdt att så icke var, utan att hela förvaltningen undergår Kammarverkets granskning. Man har äfven af benämningen mathållning dragit den slutsats att det skulle vara ett marketenteri, och att det således icke skulle vara en sådan mathållning som vid andra trupper eger rum. Här i Stockholm är förhållandet så att garnisonen icke med säkerhet vet hvilken portion den skall erhålla, om den skall få åtnjuta samma portion vid slutet af året som i början. En trupp som blir kommenderad till Långholmen vet på förhand, hvilken portion han kommer att åtnjuta. Man begär icke mer än att garnisonstrupperne skola erhålla samma portion som andra trupper erhålla då de äro sammandragna. Det öfverensstämmer fullkomligt med rättvisa och billighet. Antingen man kallar det matinrättning eller manskapets förseende med portion, så lär det vara obestridligt att Den 6 Juli f. m. 93 manskapet måste bespisas, och att man i st. f. att som förut gifva dem 6 sk. bör förse dem med portion.
Jag instämmer så mycket hellre i det af Herr Kammarherren Silverstolpe gjorde anförande att, jemte åter-remiss till StatsUtskottet af dess nu upplästa Betänkande, med de deremot gjorda anmärkningar, Utskottet äfven måtte uppdragas att inkomma med ett Förslag, till en framtida Pensions stat för de vid de Kongl, och Furstliga Hofven anställda personer, som jag icke anser att den i allmänhet följda regel, vid bestämmande af pensioner, till samma belopp sorn den åtnjutna ordinarie lönen, är med full rättvisa tillämplig på Hof embeten och sysslor. Gemenligen åtnjuta deras innehafvare ringare Löne-förmåner, än deras vederlikar i Statens tjenst, förnämligast af det skäl, att dt t bristande i Lönen ersättes genom andra fördelar, åtföljande tjenstgöringen, såsom husrum och kost mm. Om dessa förmåner, då de upphöra, icke, vid pensioners 166 Den § Juni, bestämmande , komma i någon slags beräkning, så skaile innehafvare af Hof-sysslor blifva j tnförelsevis mera lidande än andra, i Rikets tj Jag tror således, att en ny reglering i detta afseende är både nyttig och nödvändig, och örn den göres, att likväl icke, på sätt den värde Ledamoten, som sist talade , förmodat, Kongl. Maj.t skulle kunna öka sin PensionsStat , utan någon gräns, till flera hundrade tusende Riksdaler, emedan på detta sätt an-lags-summan på Första HufvudTiteln möjligen skulle ensamt i detta ändamål åtgå, och fråga om Pension ej kan uppstå förr än lön varit åtnjuten. Efter det värdiga sätt, hvarmed Herr Kammarherren Silverstolpe utmärkt trenne af de personer vid Högstsalig Hennes Maj t EnkeDrottningens Hof, som, gehom bifall tili SratsUtskottets Betänkande skulle blifvit lidande, borde allt tillägg å min sida vara öfverflödigt} men jag kan ej neka mig sjelf den tillfredsställelsen, att lästa Höglofl.
Essen, Taube och Cederström kunna ock förevisas. Peyron är visst liten, men har ett godt sätt att vara. Adlerbeth, menar jag, skall hålla hvilken monsignore som helst stången i fråga om Roms fornålder, dess skalder och qvarlefvor. Franc skäms ej heller för sig. Rosenstein, som nu är hos Creutz i Paris, skall jag ge befallning, att möta mig i Rom. Sergel, förut känd och hemmastadd der, skall göra mig sällskap. Unga Kraus, hvilken påstås vara en stor tonkonstnär, kommer också att höra till mitt följe, eller stöta till under vägen. Axel Fersen – sonen, väl förståendes – skall jag gifva en vink att vara till mötes i Tyskland och sedermera följa med. Han har redan gjort ett fördelaktigt uppseende vid franska hofvet, och är särdeles väl i vantarna hos Hennes Maj:t Marie Antoinette, som kallar honom sin «vackra Fersen« 90, och drottningens omdöme är naturligtvis hela Frankrikes. Schröderheims ohyggligt stora mage, till och med besjungen af Bellman 91, gör att jag vid detta tillfälle icke kan taga honom med: på samma sätt Zibets spindelben. Det är djerft att han törs gå på de stickorna, och obegripligt att vår älskvärda mamsell Stading kunnat bönhöra honom. Vore han icke hennes förman som underdirektör vid mina skådespel, så hade hon nog långt för detta sett sig om efter en annan Celadon. Schröderheim och Zibet i mitt följe, i förening med Peyrons dvergskepnad, skulle bilda en alltför löjlig trio, och det är, foi de gentilhomme! ej för att låta beskratta mina landsmän, som jag företar denna kostsamma resa. Elis behöfs dessutom här hemma, och Zibet skall få tillstånd att samtidigt med mig göra en utrikes resa. I början, medan jag är uti Italien, får han taga en annan väg, men sedermera, liksom händelsevis, sammanträffa med mig i Paris. Der vet man redan, att Svenskarne äro ett vackert folk. Italienarne behöfva se ett oblandadt urval, för att öfvertyga sig derom. En bland Rådet vill jag nödvändigt hafva vid min sida.
Ständer, med fortsatt godkännande i det liufvudsakliga af den utaf Kongl. Maj:t stadfästade allmänna plan för Correciions-aastaheine, behagade hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, vid den förestående förbättringen och utvidgningen af Götheborgs Spinnhus, låta vidtaga de åtgärder, att denna anstalt må blifva rymlig nog, för att äfven emottaga correctionshjon af mankönet från Götheborgs Stad och dess omgifning, som gjort sig förfallne till Corrections straff; och lära Rikets Högloft. Ständer då äfven behaga uppdraga åt Deras Stats-Utskott, att för en sådan anstalts utvidgning afsätta nödiga medel. Götheborgs Stads närvarande Representanter kunna icke undgå, att på detta sätt ödmjukligen anmäla denna angelägenhet hos Rikets Högloft. Ständer, under full förhoppning derom, att billighet och rättvisa afses, och Götheborgs Stad samt orterne deromkring icke, i den nion desamma äro aflägsne från Hufvudstaden , äfven gjå vara frånkände all del af lör Landet i Stats-samt Allm.Besv.o. Oec. Utsk. Uti. 29 allmänhet ansedde nödige föranstaltanden i denna väg. Detta anhålle vi må få åtfölja Högloft. Utskottens Betänkande till Rikets Höglofl. Ständer. Ankom till Exped. Utskottet den IS Maji 1819; N:o <2,7. Utlåtande, i anledning af gjord hemställan om Ombergs Kronoparks försäljning under Skatterätt till de deromkring närmast belägne Socknar. ”Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning reroitteradt Memorial , har RiksdagsFullmägtiJ gen Anders Pehrsson från Östergöthlands
M:ts Högstberörde Nådiga Proposition, få härmedelst i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. 204 Exp, Utsi. Förslag till und. Shrifv. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Junii 1829* Preste-Ståndet d. 9 —• — Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 12. Rikets Ständers underdåniga Skrif velse , angående ett ökadt anslag å Stat för BergsScholan i Fahlun, S. A. K. Med anledning af väckt fråga, att Fahlu BergsSchola, sorn, till en del, genom anslag å Nionde Hufvudtiteln, och, till en annan del åter, af Fahlu Bergslags-Cassa underhålles, samt dessutom, enär dessa tillgångar, från Inrättningens början, befunnits otillräcklige, af Bruks-Societeten åtnjuter ett årligt understöd, måtte af Statsmedlen erhålla ett ytterligare bidrag till uppgifvet belopp, hafva Rikets Ständer inhemtat, att denna Bergs-Schola, i dess nuvarande skick, förnämligast meddelar undervisning i Malmprobering, smältning och gjutning, eller den Chemiska delen af Bergshandteringen, jemte suddning, men deremot ännu saknar ständig Lärare i hvad som tillhörer Grufvubrytning, Grufvumätning, Grufvuoch Bruksbyggnad eller den mechaniska delen af yrket, äfvensom att Scholans Elever icke ega tillfälle att genomgå en Cours i Experimental-Physik och Experimental-Chemi, Vid sådant förhållande och då nu omförmälde brister nödvändigt måste motverka ända - Exp. Utsi. Förslag till urid.
Vanligast och skarpast framträder denna sjukliga sinnesrigtning samtidigt med stora omhvälfningar på det politiska eller andliga lifvets områden och i perioder, som förete en afgjord benägenhet för ateism. Så utbredde sig lusten för allehanda svärmeri af dylik beskaffenhet i senare hälften af 18:de seklet, isynnerhet bland de högre stånden, i jemnbredd med den religiösa indifferentismen. “Den hånade flyende tron“, säger Geijer, “lemnade dörren efter sig öppen för vantron, som i skymning och natt njöt en hemlig dyrkan, under det man om dagen täflade att offra på upplysningens altare.“ Dock ha äfven i lugnare tider allt emellanåt uppträdt personer, som för sin mystiska verldsåskådning gjort sig mer eller mindre bekanta. Bland sådana nämna vi här följande: Brigitta eller Brita, “den heliga“, dotter af Uplands-lagmannen Birger Pehrsson till Finnestad, af Brahe-ätten, var, näst Erik den helige, Sveriges förnämsta helgon, men i den katolska verlden mera ryktbar än han samt ett af romerska kyrkans mest ansedda qvinliga helgon. Hon lärer hafva varit född år 1303. Endast 13 år gammal gifte hon sig med den adertonårige Ulf Gudmarsson, sedermera lagman i Nerike, och blef moder för 8 barn. Benägen för andaktsöfningar, lifvad af nit och hängifven åt allt det svärmeri, som deraf kunde alstras, ingaf hon äfven småningom sin man enahanda tänkesätt, hvilka för öfrigt voro tidens allmänna. Efter en resa, som båda företagit till S:t Jagos graf i Compostella och andra heliga orter, skiljde båda makarne sig åt till säng och säte, och gingo in i hvar sitt kloster, der Ulf Gudmarsson afled år 1344. Nu inträdde hans enka åter i verlden, började hafva syner och uppenbarelser, öfverträffade alla andra i andaktsöfningar och späkningar, och blef snart ansedd för ett helgon. Hon predikade, varnade, bestraffade, och skonade dervid ingen, icke en gång konung Magnus Smek, med hvilken hon var i skyldskap.
— N:o 9. med uppgift å de af samtelige RiksStånden godkände grundlagsändringsförslag. B. A. 96, 99. — N:o 10. rörande StatsUtskottets anmärkning, i fråga om de år, 1841 fastställda löningsstater för Kammarcollegium och Kammarrätten. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 11. angående StatsUtskottets anmärkning i afseende på fortfarande utbetalning af f. d. Statssecreterarne Grips och von llartmansdorffs löner. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 12. angående StatsUtskottets anmärkning i afseende på f. d. JustitieCancelleren Nerman beviljade undantag från författningarne om begrafningshjelps aftjenande. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 13. rörande StatsUtskottets anmärkning i afseende på en åt befälhafvande Amiralen i Carlskrona anslagen representationskosluadsersättning. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 14. rörande StatsUtskottets anmärkning emot pensionering af ett Statsråd, som icke i 5 år detta embete innehaft. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 15. angående af Riksdagsfullmäktigen M. Pehrsson yttrad anmärkningsanledning, i anseende till medgifvandet för Finska och Åländska fartyg att ytterligare i 3 år användas till inrikes transport af trävaror och tjära från de Norrländska länen. IV. B. 490. V. 137. A. 138. — N:o 16. angående af Riksdagsfullmäktigen Carl Ersson yttrad anmärkningsanledning, i afseende på behandlingen af skedda auctionsanbud ä vissa till Strömsholms kungsladugård och stuteri hörande lägenheter. IV. B. 490.
— Under hela min tjenstetid äro endast tre (3) åtal. utom det inför Riksrätten, handlagda af mig sjelf såsom åklagare. I annan mening är det väl af sig sjelf klart, att någon min handläggning erfordrats vid dem »alla», om eljest de skulle blifva anställda. Skulle åter med anmärkningen menas, att intet ärende blifvit till Justitiä-kantslersembetet öfverlemnadt; så är ej heller denna uppgift rigtig, ehuru sådant öfverlemnande rätt sällan inträffat. 4) Den svåra beskyllningen består deruti, att ett förhastande ägt rum, och att Konungens Högste Domstol, i fall den icke saknat rådrum att omständligen genomtänka och efter behof debattera ämnet, ej skulle kunnat stanna vid ett beslut, hvars halt vid närmare eftersinnande tyckes så föga tvetydig (1851 års berättelse sid. 17). En svårare beskyllning hade det varit, att misstaget härrört från oförmåga. I fall misstag ägt rum; gafs det då någon mindre svår, mera urskuldande förklaringsgrund, än att rådrum brustit och att ämnet derföre icke kunnat omständligen genomtänkas? Icke något af slarf begånget förhastande är ifrågaställdt, då hindret för en grundligare'öfverläggning är uppgifvet, såsom bestående i brist på nödig tid. 5) Svar: nej. Men hvarifrån kommer den föreställningen, att jag skulle ansett mig mindre berättigad till bedömande af andra domares, än af Högsta Domstolens utslag? Har jag yttrat något sådant, eller in praxi gifvit prof deraf? 6) Men om icke egennytta, vrångvisa eller försumlighet kan läggas Högsta Domstolen till last, och således åtal icke äga rum; då skulle äfven all granskning af högsta instantsens lagskipning vara oloflig. Nu har aldrig det fall inträffat, då rätt till åtal förefunnits, och Rikets Ständers Justitiä-Ombudsman skulle då icke haft att befatta sig med högsta lagskipning»;. (Se vidare härom de första 8 sidorna af 1851 års berättelse). ’) Granskaren dömer icke mer än åklagaren, men också icke åklagaren mindre än granskaren. Den ene så väl som den andre yttrar sitt omdöme om det anmärkta felet.
A bifogadt Memorial, af den 25 sist - lidne September, har Riddarhus-Direktionen anmält, att aflidna Fröken A. C. Bethun genom ett i lifstiden den 5 Juni 1857 upprättadt testamente förordnat, att sedan af hennes qvarlåtenskap åtskilliga legater utgått, boets återstående behållning, hvilken, enligt redogörelse af testaments-executorerua, utgjort ett, belopp af 14,294 R:dr 68 öre R:mt, skulle under Riddarhus-Direktionens vård bilda en testamentsfond, hvaraf räntan efter afdrag af 50 R:dr R:mt arfvode åt Riddarhus-Kamereraren, skulle användas till pensioner å 6 0 R:dr R:mt hvardera till enkor efter adelsmän eiler ogifta fruntimmer af adligt stånd; dock har Direktionen, då Ridderskapet och Adeln nu äro till riksdag församlade, ansett sig böra afvakta Ståndets beslut, huruvida och under hvilka vilkor den ifrågavarande donationen må af Direktionen emottagas. I anledning häraf har Utskottet för sin del ansett sig böra yttra, att då Fröken Bethuns testamentariska disposition åsyftar endast att bereda understöd åt behöfvande adliga fruntimmer, samt i öfrigt, i afseende på förvaltningen, icke innefattar någon föreskrift, hvars fullgörande är för Riddarhus-Direktionens befattning främmande eller kan blifva i någon män äfventyrligt, Utskottet vördsamt hemställer, att Högloft. Ridderskapet och Adeln må medgifva, att Riddarhus-Direktionen under sin förvaltning emottager den af Fröken Bethun donerade ofvanomförmälde fond, med de vilkor, som i hennes testamente stadgas. Stockholm den 11 Oktober 1860. S Riddarhus-Utakottets Utlåtande N:o 19. Litt. Ai Vördsamt Memorial.
Hvad ljus-penningarne angår, ser jag ej något hinder, att hädanefter antaga ExtraOrdinarier utan denna förmåns beviljande. Friherre Ankarsvärd: Herr von Hart mansdorff har så fullständigt utvecklat den delen af frågan, som rörer lönerne för visse de. lar af EmbetsVerken, att jag förenar mig till •lia delar med honom. Jag anhåller blott att få fästa StatsUtskottets uppmärksamhet vid en flen 5 fuht }. m. omständighet, huru det kan inträffa, att man saknar RevisionsSecreterare och ProtocolIsSecreterare af den orsak att lönerne innehafvas af tjenstfrie personer, och af personer som manga år varit det Jag hemställer om detta är det rätta, och hvartill det skulle leda, om man På en gang skulle bevilja hela Revisionen tjenstledighet, och i följd dermed påkalla nya Statsanslag för behofvet af nya löner. Jag vet ganska väl, att ett så ytterligt förhållande ej kan komma att äga ruin; men allt hvad som händer, och som ej har någon utstakad gräns, fordrar uppmärksamhet, på det sådane förhållanden , som icke böra vara, måtte blifva rättade. Hvad de anmärkningar angå, som Herr Grefve af Wetterstedt anfört emot mig, angående nedsättning af anslaget för Minister-staten, så har Herr Grefven ganska riktigt afdelt ämnet i betraktelsen om vigten och nödvändigheten att underhålla de högre diplomatiska agenterna framför de lägre, samt den dermed förknippade förbindelsen , att tillräckeligt aflöna desse högre functionairer. Han har icke ansett sig bora ingå uti någon föreläsning om det egenteliga behofvet deraf; jag anser på samma grunder ej eller mig böra ingå uti någon Philosophisk afhandling utaf ämnet. Åtminstone skulle det vara högst otjenligt och overksamt, om jag framlade mina tankar i motsatt väg, då Herr Grefven ej anfört sina skäl.
Theaterns enskilde fordringsägares skadeslöshållande och ändtligen att StatsVerket iklädt sig garanti för ifrågavarande låneoperation genom förklarandet att långifvarne, i uppgifvet fall, skola njuta full ersättning af allmänna medel. Då likväl beslutet härom vid sistförflutne Riksdag blifvit granskadt utan anmärkning, hafva Revisorerne med den detaillerade framställningen af detta ämne haft för afsigt, att deraf hemta ett, i deras tanke, gällande stöd för ofvan gjorde hemställan, att stadgande måtte meddelas i afseende på anticipationsvis skeende dispositioner å StatsYerkets tillgångar. 4:o Yid granskningen af de å Statsmedlen gjorda dispositioner, hafva Revisorerne i öfrigt funnit sig böra anmäla följande till Rikets Ständers kännedom och åtgärd: a) Kongl. Majrts Nådiga Bref den i4 April i83a innehåller, att, sedan Kammarherren B. Rosenblad, som någon tid varit i egenskap af Legationssecreterare anställd vid Beskickningen i Berlin, blifvit från nämnde befattning i Nåder endtledigad, Kongl. Maj:t, uppå SlatsMinislerns för Utrikes Ärendena underdåniga hemställan, funnit godt bifalla, att Kammarherren Rosenblad må, af de på RiksStatens 2:dra Hufvud Ti tel för MinisterStaten anslagne medel, tills vidare uppbära ett Expectanee-arfvode af 1,200 R:dr Banco från samma års början, hvilket dock borde minskas eller försvinna i den mån bemälde Kammarherre erhölle annan löneinkomst å Rikets Stat.
Skulle i något Utskott en talrikare betjening oundgängligen larfvas, anrnäle Utskottet sådant hos Ståndens Plena, hvilka derom förordne. 2:o Bonde-Ståndets Sekreterare ege att, förr än han sitt Embete tillträder, följande Ed inför Ståndet aflägga: ''Jag /V. A’., utnämnd och förordnad, att vid delta allmänna Biksmöle vara det Hedervärda Bonde-Stdndets Sekreterare, lofvar och svar vid Gud och Hans Heliga Evangelium, alt jag vill och skall med ali min förmåga iakttaga Konungamaktens och Riksens Ständers rättigheter, i öfverensstämmelse med den af Konung och Riksens Ständer till efterlefnad antagne Regerings-Form af den 6 Juni 1809. Jag skall ock ställa viig till ovilkorlig efterrättelse Rikets öfriga gällande Grundlagar, och ej till det Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll, utan min uttryckliga anmärkning och reservation, föra eller föra låta, ännu mindre, till expedierande befordra eller befordra luta något, sorn. emot de gällande Grundlagar stridande är. Afven skol! jag, vid Riksdagsärendenas afgörande, med goda råd och underrättelser, samt upplysningar om hvars och ens lagliga rättigheter och sky/dighe - hvilken af Siats-Utskottet, efter öfverläggning med Landtmarskalken och Talmännen, föreslås och, i sammanhang med den öfriga Stals-regleringen, af Riksens Ständer bestämmes. Till nämnde betjening, hvilken af Stånden sjelfva tillsälles, räknas hos Ridderskapet och Adeln fyra Kanslister, i PresteSlåndet en Notarie och två Kanslister, i Borgar-Ståndet sammaledes, och i BondeStåndet två Notarier och fyra Kanlister. I hvarldera af Utskotten, för hvarje Division, en Kanslist, hvilken, jemte Sekreterarne, förordnes af Utskotten sjelfva, med det undantag, som i 35 § finnes stadgadt.
Stat uppfört ett årligt anslag af 10,0(0 R:dr, hvilka medel böra lemna tillräcklig tillgång till bestridande af kostnaden för ofvanberörde arbeten, hafva Rikets Ständer endast ansett sig böra anmäla deras underdåniga önskan, att, för utgifvandet af den för Folk-skolorne afsedde Charta öfver Scandinavien samt de begge Verken: Scriptores Remm Svecicarum Medii JEvi och Diplomatarium Svecanum ^ understöd måtte af E. K. M. beviljas af de sålunda till E. KM:s disposition ställde medel; hvarjemte Rikets Ständer ve - 9&4 Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N:o 3q5. lat medgifva, att den begärda afskrifning af 2,300 R:dr, på de uppgifne vilkoren, må få ega runi. Med anledning af väckt fråga, alt, för tillbyggnad oell reparation af Academiens för de Fria Konsterne hus, måtte anslås 6,000 R:dr årligen, att utgå under loppet af 5 år, hafva Rikets Ständer funnit godt bevilja det, för tillbyggnad och reparation af nämnde hus, utöfver de för Academien redan disponible tillgångar, erforderliga belopp af 30,000: Såsom allmänna vilkor för of vanberörde, nu beviljade, Extra Stats-anslag hafva Rikets Ständer velat meddela följande bestämmelser: l:o att medlen endast må reqvireras i nion af behof att dem använda, hvarom E. K. M. Loide i Nåder meddela vederbörande Aucloriteter nödiga föreskrifter; 2;o att de besparingar, som uppkomma å anslagen för hvarje serskildt föremål, icke må kunna disponeras till något annat behof, utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition ; 3:o att afbetalningar och räntor å den summa, hvilken såsom lån blifvit anvisad, komma alt till Riksgälds-Contoiret ingå. Slutligen anhålla Rikets Ständer i underdånighet, det läcktes E. K.
Derföre tror jag, att saken borde hjelpas på det sätt, som Frih. Ridderstolpe och Gr. Hamilton föreslagit, nemi. genom den förändrade redaction , att de ägare eller innehafvare af jord, som sjelfve densamma bruka , och således icke hafva hos sig anställde inspectorer eller rättare, skola ifrån den för inspector eller rättare stadgade bevilln. vara befriade. Sådant stadgandet nu är, finnes ingen möjlighet att befria den, som har 4t mantal, ifrån erläggande af inspectors-afgift, och den som verkligen icke har rättare får dock betala rättare-afgift. Ordet ”således” i redactionen kunde jemväl försvinna, och efter en sådan förändring skulle Beredningsoch Taxer:s-comite'erne komma i tillfälle att efter tjenstgöringen taxera en rättare eller inspector, hvaremot de nu äro bundne genom föreskriften , att så snart egendomen går öfver 4m£»ntal, skall inspectors-afgift påföras. Hr von Hartmansdorff och Frih. Ridderstolpe instämde i detta yttrande af Frih. von Kramer. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Bevilln.Ulskis förslag rör:de inspectorer. Ropades nej. Den^Oc^oker f. m. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. på sätt Frih. von Kraemer yrkat, Utsk:s förslag, med den förändring, att sista morn. skulle erhålla följande lydelse: ”De "ägare eller innehafvare af jord, som sjelfve densamma brunka, och icke hafva hos sig anställde inspector eller rättare, "skola ifrån den för inspector eller rättare stadgade bevillning vara befriade." Bokstäfverna K. L. och R. Utskottets förslag biföllos. Bokstafven S. Gr. Mörner: