Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dalin var ej den ende, som fyrade under med nya qväden – ty från samma krets, ehuru icke från honom, utgick t. ex. äfven den af Thorild så mycket omtyckta visan ”Våre fäder gingo på”, till hvars melodi denne sedan satte sina ”Göta-Manna-Sånger”; men länge fortfor han dock, att bland de strids-qvädande vara förkämpen. Hans ”Ode öfver slagtningen vid Willmanstrand” andas allt det Ryss-hat, som från tiden af Czar Peters eröfringar blef en svensk national-känsla; och i den historiska afdelningen af hans Frihets-dikt äro de verser, som egnats åt Carl XII:s hågkomst, de påtagligt varmaste. Men utförandet af detta berömda qväde, som har just ”Svenska Friheten” till ämne och öfverskrift, led afbräck genom de så öfverdådigt framkallade ”verkligheternas” utgång. Det nödgades genom dem betydligt afvika från den första plan, hvilken han sannolikt bar i sin själ redan vid hemkomsten från Frankrike. Var den ursprungliga beräkningen, att företrädesvis verka såsom retningsoch eldnings-medel, så måste det utbyta den mot en motsatt: att framförallt verka mildrande, tröstande och (i visst afseende) släckande; hvadan ock det heroiska elementet deri måste träda tillbaka för det didaktiska – eller den tillämnade hjeltedikten förvandla sig till ett fredligt läroqvad om den åsigt af Frihet och Konungavälde, på hvilken Sveriges framtid borde grundas. Den måste, kort sagdt, så inrättas, att äfven de föraktade ”Lufvorna” – nu icke vidare folk att narras med – kunde finna den bifallsvärd. Planen blef numera följande. – Sedan skalden åkallat Friheten, och kastat en blick på fosterlandets bedröfliga ställning vid Carl XII:s frånfälle, ser han den anropade Gudinnan, i himmelsk skönhet, från höjden sänka sig ned på en ljusblå gyllne sky till den sörjande Drottning Ulrika.
Som likväl Rikets Ständer ännu icke fastställt detta bidrags belopp, har någon bestämd summa icke blifvit uti förslaget utsatt; hemställande Utskottet, att, sedan sådant egt rum, Utskottet må ega vid utskrifningen af original-exemplaret till det nya reglementet låta införa det belopp, som, enligt Riks-staten, varder för detta ändamål anvisadt. § 199, angående Riksgälds-kontoret tillkommande behållna öfverskott å 1862 och följande års statsinkomster, är lika lydande med § 214 i det vid 1856—1858 års riksdag utfärdade reglemente och innehåller hufvudsakligen samma föreskrifter, som i detta ämne från längre tid tillbaka varit i Riksgälds-kontorets reglementen intagna. Som återstående beloppet utaf det vid 1856—1858 års riksdag till befästnings-arbetena vid Carlsten beviljade anslag redan år 1860 blifvit från Kongl. Krigs-kollegium utbetaldt samt någon besparing å detta anslag icke uppkommit, hafva de i § 212 af nu gällande reglemente intagna föreskrifter blifvit utur det nu afgifna förslaget uteslutna. § 200, angående återstoden af anslaget till aflöning åt de på indragningsstat qvarstående civile tjenstemännen vid Flottan, innefattar samma föreskrift som Usta mom. i § 213 af 1860 års reglemente; varande de uti morn. 2:o af samma § äfvensom de i § 214 af nämnda reglemente intagna stadganden uteslutna, sedan de deri omförmälda poster numera kommit Riksgäldskontoret tillgodo. § 201, angående ersättning för en del utaf det under Riks-statens sjette Hufvudtitel uppförda anslag till Teknologiska institutet; § 202, angående de från Landtränterierna till Kongl. Stats-kontoret inlemnade äldre depositionsmedel; § 203, angående köpeskillingen för den af Kronan försålda s. k.
Herr Prosten Astrand har häruti instämt; — af Herr Ekerman, att Tackoch Barlastjern med flere slag fortfarande borde vara förbudet; — af Herr Sahlin, att,* så länge restrictiva Författningar emot Stångjernet qvarstodo, Tackjernet borde vara till utförsel förbudet; — af Herr fVijk, att Tackjern förbjödes till utförsel, emedan det vore en Riksförlust att utföra detsamma till ett värde af8R:dr skeppundet, då det, förädladt, kunde inbringa 16 R:dr; att utförseltullen för Stångjern borde nedsättas till 24 sk. och för de andre jernsorterne i förhållande derefter; att vid Art. Kettingar beräkningen af deras tjocklek ej vore nog bestämd, hvarföre ordet diameter der borde tillsättas, och att tullen för desamma vore för hög och borde nedsättas till det belopp Tull-Comileen förelagit; samt slutligen att utförseltullen för Plogbils ämnen , Spik och Nubb bor de äfven nedsättas till 8 sk. per skeppundet; — af Herr Grapengiesser, att Utskottet, hvad Tackjernet och de andre jernsorterne beträffade, förfarit origtigt, och att nu gällande Tull-Taxa af år i83o borde bibehållas i denna del; samt af Anders Eriksson från Örebro Län, att utförseltullen å Tackjern måtte bestämmas till 23 procent af värdet, emedan ingen näring vore så hardt beskattad och fjettrad som Tackjerns-tillverkningen, hvilket förhållande, i förening med det låga pris, hvartill denna varas öfverproduclion nedtvingat densamma, gjort det till ett onus, men ej till någon förmon att tillverka Tackjern.
Man kan väl få se, att betydliga fonder medtagits till publika byggnader; men någon specifik uppgift å kostnaden för hvarje byggnad kan man der/öre icke erhålla. Jag anser det således angeläget, att StatsTJtsk. föreslår en underd. anhållan om ett så beskaffadt formulär för redogörelsen, att man deraf kan få se, hvad hvarje särskildt arbete kostat; ty dessförinnan är det icke möjligt att bedöma, om hushållning blifvit iakttagen eller icke. Frih. Silfverskjöld, Carl: Då 3i §. förevar, upplyste jag, det StatsCont. fått uppdrag att gifva nöjaktiga formulär; och vid denna §. äger samma förhållande rum. Jag befarar således, att ingen åtgärd skulle följa derutaf, att man till K. M. inginge med en und. skrifvelse i ämnet. För min del tror jag, att man bör hushålla med skrifvelser till K. M. StatsExpeditionerna äro redan förut öfverhopade med göromål; och jag fruktar, att om man icke afsåge det verkliga behofvet vid ökandet af dessa göromål, Ständerna skulle få mera skäl än hittills att klaga, att deras önskningar ej blefvo uppfyllda. Detta har varit min åsigt, då jag biträdde Utsk:s beslut. Gr. Cronhjelm: Jag får anhålla, att Utsk. må anse min anmärkning såsom icke gjord, i den händelse Utsk. kan framvisa någon skrifvelse, som ålägger StatsCont. att i afseende å de ifrågavarande räkenskaperna åstadkomma någon detaillerad reda. Men jag är säker, att Utsk. icke kan det, emedan jag sett den K. Skrifv. tilt StatsCont. och funnit, att denna blott afser de förvaltande Verkens boksluts öfverensstämmande med riksbokslutet. Sedan io3 och 104 §§• samt slutmeningen af utlåtandet blifvit upplästa och lemnade utan anmärkning, yttrade 88 Den io April e. m. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att, sedan föredragningen af betänk, nu är slutad, få framställa en anmärkning vid 97 §., hvars föredragning jag hindrades att öfvervara.
Hon lekte med den nittioåriga papegojan i buren och försökte att lära henne några ord på hemlandets språk för att få höra en lefvande varelse uttala dem. – Lär sig nu vackert att säga Andersson! – uppmanade hon. Men den högfärdiga och grättna fågeln gurglade och skrek och ville icke. Då stirrade hon på de venezianska handelsskeppen, som med förgyllda lyktor på sina förstammar och omgifna af fiskmåsar och grönsakslastade kaiker torkade sina slappt hängande segel i solen. Vimplarna voro så långa, att de räckte ända ned till vattnet, och roddargossarna kifvades om att fånga deras snibbar, hvilka lyftes af solnedgångens bris. För första gången begrundade hon sin egen saga. Hon tyckte att den var befängd och tokig som hade sultanens puckelryggige sagoförtäljare berättat den på narri och medan han talade omskakat i sin mössa armringar och torra rofskal, papegojfjädrar och ullgarnsändar. När hon såg sin egen skugga, sträckt af kvällsolen öfver stenbänkens gnistrande mosaiker, måste hon le som hade hon i en sultans grafhus stött knät mot svenska fållbänkar och dragkistor och hittat ett par undankastade småländska getskinnspjäxor i den heliga bönenischen. Men att med händerna i knät försjunka i betraktelser var icke hennes sak, och hon väcktes snart af steg på gångarna. Där kom ögonläkaren med undergörande kollyriumsalva i en agatask, men själf var han blind, så att han måste ledas vid båda händerna. Där fladdrade bakom hyacinterna blomstermästarens ljusblå kaftan, och i bärstolar med väl sammandragna florsförhängen lyssnade afundade kadiner en stund till hafvets vågplask. Som ett fjäll reste sig med nästan dystert hot hela detta åt den jordiska lycksaligheten helgade kloster, till hvars öfversta höjder endast lyckans djärfvaste bergbestigare vågade klättra upp för att rycka till sig frukterna eller tumla tillbaka som blodiga lik. Lummiga plataner och ekar skuggade ängsmattorna utefter stranden.
Att till fullbordande häraf väl må, efter behof, kostnadsfritt användas huggen sten från nuvarande sliphusrännan, men det öfriga af den huggna stenen, som icke erfordras för den nya rännans anläggning, till faktoriet återlemnas; att Kanal-bolaget, till kommunikationens bibehållande emell m begge sidorna om slussen, anbringar en rörlig körbro. 4:o. Att alla dessa arbeten fullbordas inom fern år, räknadt från den dag, Kongl. Maj:ts beslut om den ifrågavarande platsens upplåtelse åt Kanal-bolaget varder expedieradt, vid äfventyr att i annat fall upplåtelsen skall anses hafva förfallit och Bolaget vara förbundet att återställa allt i sitt förra skick. 5:o. Att sedan företaget möjligen blifvit fulländadt, Kanal-bolaget eger, till förekommande af vattnets användande vid slussningar utöfver behof, dervid ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som i sådant hänseende kunna af faktori-styrmannen finnas nödiga. 6:o. Att, för den händelse faktoriets vid den tillämnade slussen nu befintliga kolbod skulle finnas blifva utsatt för eldfara från förbigående ångfartyg, Kanalbolaget i sådant fall åligger att bekosta förflyttning af denna kolbod till lämplig plats. 7:o. Att Kanal-bolaget förbindes att från och med det år, då platséns upplåtelse åt Bolaget beviljas, och så länge platsen af Bolaget di?poneras. öfvertaga och ansvara för den utgift till Kleresi-staten, sorn för qvarnfallet nu af faktoriet erlägges; och slutligen att, derest icke, efter kanalanläggningens fullbordan, kanalfarten 12 Kongl Maj:ts Nåd. Proposition N:o 10. behörigen upprätthålles, den åt Kanal-bolaget upplåtna platsen skall, utan ersättning för nedlagda kostnader, till Kronan återfalla. De ärendet rörande handlingar skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CAEL. AF. Z. Reuterskiöld. Kongl. May.ts K åd.
Iduns m e d flere modeo c h mönstertidningar äro här till oberäknelig nytta, o c h förtjänar jag in många kronor o m året på en sådan; det väcker intresset, när man ser alla dessa mönster o c h arbeten. M e n för dem, s o m aldrig tagit ut mönster eller sytt efter journal, gäller det att studera sin modetidning grundligt, ej blott planscherna, utan alla beskrifningar samt mönstren m e d deras mått. O m man också ej skall sy för tillfället, blir det ändå till stor nytta, när man skall till, men blir därigenom säkrare både m e d att sy o c h klippa till. Den s o m tycker att det är tidsödande o c h besvärligt att taga ut mönster, kan j u köpa tillskurna, o c h finns det nu utmärkta sådana flerstädes att tillgå. M e n man b ö r ändå bestå sig en modetidning: arbetena bli härigenom stilfullare o c h få ej det hemmagjorda utseende, s o m annars plägar vara fallet. Små mönster såsom till barnkläder m. m. kan man n o g lättare taga ut än större. Många män anse utgiften till en modetidning onödig o c h fåfänglig, m e n de k o m m a snart ur den villfarelsen, när de se hvilken nytta, den länder till. Äfven o m man själf ej behöfver sitta o c h sy eller ens stora hushåll ej tillåter det, utan man tar h e m syhjälp, är det godt att vara h e m m a på området. Syhjälpen är ej alltid så skicklig, s o m den utger sig vara. Att kosta på alltför dyrbara tyger, när man syr hemma, är ej nödvändigt; enligt mitt tycke är det bättre o c h roligare att sy ett nytt plagg än att sprätta sönder o c h modernisera ett gammalt. En vinterkappa däremot b ö r vara af så präktigt tyg man kan åstadkomma, den uppfyller då bäst sitt ändamål, är varmare, varar längre vacker, o c h är det en stor kappa, kan den sedan ändras till kort hösto c h vårkappa. D o c k b ö r man akta sig för broderier på den, blott ett litet pälsbräm, hvilket är både vackrare o c h varaktigare.
Beträffande nyssnämnde Utskotts remitterade framställning, i afseende på aflöningen åt tjenstgörande derstädes vid innevarande Riksdag, så har härvid förekommit, huruledes, genom privilegier för Banken, åt R. St:r är vorden förbehållen den rättighet, att till allmänna behof och utgifter disponera Bankens årliga, så kallade salderade gevinst; och hvadan på det hela enahanda resultat synes uppkomma, antingen dea nu ifrågavarande utgiften bestrides utaf Bankens eller utaf allmänna medel, enär hvad som utaf den ena tillgången användes, bespares för den andra. — Men då utgifterne för BancoUtskottet utgöra endelafRiksdagskostuaderne, så har Utskottet, på det desse utgifters samfälldta belopp må kunna till redovisning upptagas uti Räkcnskaperne vid det verk, på hvilket alla utgifter, i och för Riksdagar äro anvisade, funnit lämpligt tillstyrka: att arfvoden till tjenstgörande vid BancoUtskottet under innevarande Riksdag må, på lika sätt, som Arfvoden till tjenstgörande vid alla öfriga Utskott, utgå utaf de till Riksdagsutgifternes bestridande anvisade allmänna medel. För öfrigt har Utskottet trott sig böra tillkännagifva, att BancoUtskottets framställning blifvit, under 78 Stats-Utskottets den 1 sistl. December gillad af Höglofl. R. och Ad. Hvaremot Vällofl. BorgareStåndet under sistnämnde dag beslutat, att Aflöningen till BancoUtskoltets Betjening skall hädanefter, såsom hitintills, utgå utaf Bankens medel. Den lö Jan. 1829. Betänkande, ang:de Herr Santessons hos Yällofl. BorgareStåndet framställdte förslag, att hvarje Utskott inåtte undfå några tryckta exemplar af de till dess handläggning remitterade motioner. (Rgs-A.) Genom ProtocollsUtdrag af d. iq sistl. December, har Vällofl.
Värdet af ett lands mynt i förhållande till ett annat bestämmes af myntenas halt och vigt; och dä 1111 befinncs att en svensk silfverspecie innehåller 6 ort silfver och HamburgcrThalern blott ort> så motsvara 3 M:k Hamb. Banco eller J Tinder icke 4 Bill, till R. St. R:dr R:mt, utan 3 R:dr 96jj öro. Genom enkel regula de fri kan uträknas, att värdet af en Kölnisk mark finsilfver, eller B:co M:k 27: 12 sk., alltså är 36j, icke 37 R:dr Runt. Till hvilka besynnerligheter det i det föregående anmärkta misstag, vid prisets bestämmande å det omyntade silfret, i förhållande till det myntade, elier kanske rättare, vid bestämmande af vårt nuvarande silfvermynts vigt, gifvit anledning, och hvilken rent af okunnighet det underhållit i fråga om de olika myntsorternas pris, visas, bland annat, af det bemyndigande Bankofullmägtige bekommit, att till en kurs af ända till 133J inköpa vexlar på Hamburg eller Altona, ställda på 90 dagar, d. v. s. med tillägg af blott 2 procent disconto pr A:o, 134 R:dr för 100 M:k Hainb. Banko. Fullmägtige berättigas alltså att för 134 R:dr, eller 201 ort af deras eget silfver, inköpa 100 M:k Banco, innehållande endast 198{jj ort af samma vara, hvarigenom Banken, rätt sedt, för hvarje Riksdaler Riksmynt som han på detta sätt använder, gör en förlust af 1? öre, eller på hvarje Specie öre. Då den rätta parikursen, a vista, pä Hamburg är 132 R:dr 13 öre (af några antagen till 132: 17) för 100 M:k, hade väl rättast varit, i läll Bankofullmägtige bort vid några bestämda föreskrifter bindas, att denna kurs hade blifvit den bestämmande såväl för stadgandena uti 101 som lil § af Banko-reglementet.
Sedan Riksens Ständer åren 1809 och 1810 funnit Rikets belägenhet fordra, att deras Banko-' Verk ålitades i den man, hvaraf sedermera in-1 skränkningen tills vidare i utväxlingen af Silfver emot Rankens Transport-Sedlar blifvit en följd, samt alltså äfven Riksens Ständers Banko-Utskott å deras vägnar vid Riksdagarne åren. 18 to, 1812 och 1815 gifvit Banko-Fullmäktige dermed öfverensstämmande föreskrifter till ef-’ terrättelse, — hafva Riksens Ständer, som ansett denna inskränkning icke ännu kunna upphäfV vas, velat hos E. K. M. i underdånighet begå-1 ra, att Allmän Kungörelse om detta förhållande utfärdas, med tilIkännagifvande, att, intill dess annorlunda af Riksens Ständer beslutes och behörigen kungöres, kommer utvexling af Silfven mot Transport-Sedlar att hädanefter likasom de Underdåniga Skrifvelserl sednast förflutna åren, vara inställd, utom i de serskilda fall, hvarom Riksens Ständer låta till Banko-Fullmäktige nödige föreskrifter meddela. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl, och godk. hos Ridd. och Ad. d, 12 Mars 1818. — Fräste-Ståndet d. 12 BorgareStåndet d. 12 — _ — Bonde-Ståndet d, i4 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om ändring i 2. Kap. 5. §. Kyrkolagen angående Författningars och Kungörelsers uppläsning uti Kyrkorna. Nödvändigheten att från den offentliga Gudstjensten aflägsna allt, sorn under andaktstimmarne ofördelaktigt verkar på sinnet och vän. der uppmärksamheten på främmande föremål, har fört Riksens Ständer till betraktande af de menliga följder för andaktsöfningen, hvilka uppstå af det bud i Kyrkolagen 2. Kapitlet 5. §., att Kongl, Maj:ts Författningar samt Embetsoch. Tjenstemäns
Och den sjunkande, blödande, ludna massan fick rasande hugg på hugg ... i bringan ... i hufvudet ... i ramarne ... i sidan ... »Där har du», skrek Salmon och svor en kötted ... »där har du där där där! din karibel mera mera där har du för mor där för ungarne där för hela natten, din satans djäfvel vill du dö vill du vill du vill du vill du?» Björnens sista rytande kväfdes halffärdigt, och som genom ett silande hösträgn på en fönsterruta såg Salmon genom svett och tårar, hur Nalle reste sig igen, föll, reste sig, skalf i ryckningar, föll ännu en gång och — låg där. Salmon sjönk ihop vid furans fot. Han var dödstrött och ledbruten; nu kände han det. Hans högra hand hängde som död, men höll ännu knifven. I denna ställning träffade honom några solstrålar och kysste honom på kinden. Han klippte med ögonlocken och ville mota sömnen. Han tänkte: skulle han fortsätta i sitt ärende ... det kunde ju hända, ja ... eller skulle han vända om och gråta öfver liket hemma? Det var en så sugande ångest uti honom? Han skulle nog aldrig slippa olyckan denna dag, hvad heller som var. Den fattige får veta, att han är till i denna världen. Hvem skulle han få att bära liket öfver skogen på lördag ... det blefve dyrt ... kistan fick vara omålad som fattigfolks kistor i vanligheten ... häradsdomarn hade bräder vid Lillsjösågen ... häradsdomarn var den värsta gnidare, som fanns ... det är en hop karlar, som bära en lång låda öfver kafvelbron på Långmyran ... hvem ligger i lådan att de kasta den ifrån sig så där och springa kring ett träd efter en björn ... det är mor som ligger och väntar på dem ... hon får alltid vänta ... Och så somnade Salmon. Vid pass en halftimme därefter är det något, som rör sig i furans krona. Det sticker fram ett hufvud, drar det tillbaka och sticker ut det på andra sidan. Det är björnhonans unge.
var till hälften glömd ocli därför kom kanske också frestelsen öfver mig, den där fula, skamliga frestelsen att klippa en af de sällsamma rosorna ur hans brokiga diktarmantel och flicka in den i en af mina krior. J a g gjorde det sannerligen inte i all oskuld. Åh nej, jag stod nog och advocerade sksom mamma Eva gjorde en gkng: » skulle det inte knnna vara som ett citat, fast jag inte sätter citationstecken, skulle, ja, jag minns nu inte allt hvad jag fann pk för att ursäkta mig inför mitt ädlare jag, men jag minns, att det slutade på det gamla, vanliga sättet. Jag klippte ut den sällsanima blomman, alldeles såsom jag säkert skulle ryckt till mig den gyllne frukten, och lade krian framför min lärare och sade, ja, nu har jag gjort s i godt jag kan., Men niir jag fick krian tillbaka, häpnade jag; lian hade ju rattat Almqvist, rattat v h underbaraste författare! Det där ar oegentligheter, konstigheter ... dunkelt, uppstyltadt ... n sade hen. J a g ' teg ocli vigade ej draga på mun, nien hela min själ våndades af ett stort löje, ett löje, som tystade ner mitt samvete och piggade upp mitt mod så att jag gjorde om knepet fast pk finare sätt. J a g stal tanken men iindrade for inen. Men den gangen slp min lärare forundrad på de undersköna, drogen, ' som lyste fram under paltorna. Och så, sade lian: &gt;Hur har Ella kunnat komma p i det där ... en egendomlig tanke, en riktigt .fin idé!, Vid detta oförtjänta beröni, denna förundrade blick sikde sig mitt samvete, och jag kiinde som hade jag haft tjufgods i fickan. Men jag liade livarken mod eller lust a t t saga:: .jag har ätit förbjuden frukt,. Det a r inte s i lätt a t t bekänna ilgr inan ingen orm liar a t t slingra sig undan. med. Dessutom kunde jag omöjligen st&amp; och vända ut och in på själen för denna lilla slickade herre, som halfra klassen var kiir i. Nej da!
Flera husbehofs-sågqvarnar hafva tillkommit, men då, enligt 1828 och 1835 årens författningar, husbehofs sågoch mjölqvarnar, som numera ijnläggas, endast behöfva hos Konungens Befallningshafvande till annotation i Landskontoret anmälas, möter svårighet alt, om anmälan underlätes, kontrollera an - läggningen. lläslqvarnar i förening med tröskverken hafva till betydligt antal hlifvit inrättade. 0 . Pappersbruket vid Lummelund, som äger en förmånlig lokal i alseende på vatLentillgång med öfverfall, har i produktens fullkomnande icke fortskridit. Vid bruket sysselsättas nu 5 arbetare. Antalet af valkar till vadmalsberedning har icke hlifvit ökadt; arbetet vid dem verkställes såsom vid qvarnar och sågar af allmogen sjelf, som vill hafva arbetet uträttadt. Med den i närheten af Wisby uppförda stora stenbyggnad, i hufvudsakligt syfte att der inrätta en god valk, bar det blott tdl en&del lyckats, i och för den knappa vattentillgången. 15 Det å Ekholmen i Weskinde socken anlagde tegelbruk fortgår ocli har tillverkningen dervid förlidet år uppgått till 73,000 taktegel och 32,000 murtegel. Yid Klintehamn är ett privilegieradt skeppsbyggeri, hvarvid åtta arbetare äro skattskrifna; byggnadsarbetet derstädes under förlidet år uppskattades till 2,500 R:dr banko. Yid öfriga landthamnar låta der etablerade bandiande så väl bygga som reparera sina fartyg. I södra häradet, men nära invid staden finnes ett oljeslageri och ett såpsjuderi, vid hvilka dock under sednare åren ingen tillverkning egt rum. Binäringar. I första rummet af dessa står fisket, som idkas ständigt vid Wisbv stad och landthamnarne samt å nå era få andra ställen af kusten, då •' , O väderleken det medgifver; derförutan på särskilda tider i betydlig mån på längre från stranden belägna grund, från fiskelägen, der allmogen har fiskbodar uppbyggda; äfvenledes uti de i myrerne befintlige träsk.
N:c> 137, 138. sifwer, 1074 Den §0 September. gifwcr, tyckes sädant äfMcn kala till min förmon. Säkerheten för ben mig lönade Summa lärer i Grufrvans Actier wara mera än tilräckclig, och jag föreställer Mig att Höglofl. Utskottet, ester ett noga bedöm» mande af alla i denna sak inlöpande constdcrationer, snarare wörö öfwcrtygade att mig nägot widare unders stöd bodde lemnäs, än att i en tid) som den förcwas rande, sätta en man i förlägenhet, hwars afsigt altid warit och bliswcr att gagna sitt Fädernesland. Stocks holm ben 7 Augusti 1809. k. Kuutii. kika lydande med Originalet betygat kröc!e!iusi Herr Grefwe n och Land k-Marskalk r n gjorde derpä proposition till bifall pä Stats» Utskottets »flätande i hela be§ widd, hwilken beswaras des med K Herr Ojutttzkeiät, klarina förklarade sig samtycka härtill, om under detta bifall lill Stats - Utskottets utlätanve äfwen more inbegripen Hans EMllences m. m. Herr Grefwe kluutks ansökan, emedan det wokc skada bäde för Hans Cxcellences sä nyttiga företag, och den Landsort som deraf drager ctr betydlig winst, oM ej det begärde betalnings-anständet skulle bcwiljas.