Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Casimir satt och nickade i sin stol; förutom honom fanns endast Eric i rummet, men dubbeldörrarna stodo öppna till salongen, och därute i en af de djupa fönsternischerna hade Gerda slagit sig ner, ensam. Från sin plats kunde Eric se henne, och i hela hennes ställning låg det någonting öfvergifvet och sorgset, som oemotståndligt fängslade hans uppmärksamhet. Det fanns icke spår af tvång, ingenting af reservation, ingenting af medvetenhet; det var som om hennes själ klädt af sig i ensamheten, blottat sig som en stackars sjukling, när han vet sig osedd. Och plötsligt vände hon sitt ansikte emot honom. Den smärta, som speglade sig i dessa drag, var icke uttryck för en fysisk affektion; den var större, djupare, starkare. Det var den sorg, som bär lidandets stenkolskrona på sin panna, och inför hvars majestät alla kroppens och själens småkrämpor falla till jorden som stoftgrand. Han kunde icke glömma detta ansikte; dess uttryck förföljde honom. Om han varit en bildande konstnär, skulle han ha mejslat det i marmor, men han var blott en diktare och förmådde endast måla det med ord. När han om aftonen satt vid sitt öppna fönster, medan sommarnattens skymning föll på, flöt hela stämningen samman till en bakgrund åt detta ansikte och denna gestalt Men det var ett annat landskap, han såg i fantasien: ett slättlandskap med en albevuxen dalsänka, genom hvilken en flod brusar fram öfver stenig grund. Rundt omkring är utsikten fri; hvita björkstammar skymta i nattens skymning; dimmorna stiga, beslöjande markens grönska; öfver den vida slätten hänger en blekgrå sommarnattshimmel med matta stjärnor. Midsommar är förbi; näktergalen sjunger icke längre, och intet annat lefvande väsen stör den djupa tystnaden. Men midt i naturens ensamhet står en ensam högväxt kvinna, stirrande ned i strömmen. Stämningen tog form i en dikt, som han kallade Natt. Sommarnatten lent sig sänker. Skymningen, den ljusa, dränker nejden, solig nyss. Tystnaden och svalkan blandas. Djupt den varma jorden andas efter solens kyss. Sakta stiga ängens dimmor, simma fram i hvita strimmor öfver grönklädd dal. Sakta, sakta fram de sväfva, silkesfina slöjor väfva mellan björk och al.
Bifölls. N:o 140, i anledning af väckt motion om anvisande af låne-underslöd till Marmor-fabriksidkaren J. R. Schram. Afslogs. N:o 141, i anledning af väckt fråga om anvisande af ett amorterings-lån till vatlenkur-anstalten vid St. Ranghilds källa i Söderköping. Bifölls. N:o 142, i anledning af väckt fråga om indragning af Konvoy-Kommissarialet, Ålerremillerades. N:o 145, i anledning af väckt motion, angående aflemnande af ritningar, för hvilka anslag af allmänna medel blifvit Kaptenen Ballzar Cronstrand beviljadt. Bifölls. oell N:o 144, i anledning af Herr af Robsahms motion, angående utdelningar från cn af motionären uppgifven kassa samt indragning af kassans återstod lill Riksgälds-kontoret. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N:o 29, i anledning af ej mindre gjorda anmärkningar emot vissa delar, än äfven Riks-Slåndens skiljaktiga beslut, i afseende å andra delar af Betänkandet, N:o 22, angående slämpelpappers-algiflen, samt algifler för stämpling af Tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta alhandlingar. Härvid förekommo: Utskottets hemställan, sidan 1. Med godkännande, lade Ståndet denna hemställan till handlingarna. Första yttrandet, sidan 2. Lades lill handlingarna. beslut. Första yttrandet. Inbjudningen lades lill handlingarna, af Borgare-Ståndet, sorn vidblel sitt Andra yttrandet. Lades till handlingarne. Tredje och Ijerde yttrandena. Utskottets hemställan biföllos. §§ 5 och 4: yttrandet, sidan 3. Lades lill handlingarne. § 4. Första hemställan bifölls, och det sednare yttrandet lades lill handlingarne. 8 5. Yttrandet, sidan 5, gillades. § 6. Första yttrandet. Lades lill handlingarne.
Sedan folkkökets och utställningskökets tid är fru Wahlöf nog så väl bekant för åtskilliga såväl Stockholmssom landsortsboar. Med sitt jämna goda lynne och sin stora förmåga att sköta ett vidlyftigt hushåll — det omfattar för närvarande ej mindre än 482 personer — - med dess mångahanda ansvar och bestyr är hon särdeles passande och omtyckt på sin plats. Sitt trefliga hem har hon en trappa upp i samma byggnad som köket. I tvättstugan tvättas dagligen ända till 950 kilogram kläder. Allt är där medels maskiner, hissar och mekaniska manglar ytterst sinnrikt ordnadt. En större tvätt kan, om så påfordras, inom fyra timmar bli från sin första början fullständigt inskött och färdig att inläggas på de breda hyllorna i linneförrådsrummet. Förestånderska för denna afdelning är fröken Nordström. Det väl inrättade badhuset med sin bassäng med klart vatten, bastu och varmbad är ock särdeles inbjudande. Under lugna varma sommardagar är den stora gårdsplanen en hel barnkammare, alla de små i sina bäddar bäras då dit ned och få sofva ute i det fria. Gymnastikapparelj och sandhögar finnas på gården till fröjd och gamman för de mera försigkomna. När julen kommer, stråla ett trettiotal julgranar i kapp med tindrande barnaögon och vackra julklappar delas ut till de många barnen. Alla de smås faderlige vän professor Medin och inrättningen själf bestå en del, och äfven firman Leja plägar välvilligt komma ihåg barnhusbarnen. Men året är långt, och barns förmåga att förgöra leksaker är här lika stor som annorstädes, så af den varan blir omsättningen rask. Godsaker vankas naturligtvis också vid julen. Till ett par andra fester, hvilka regelbundet årligen återkomma, har en källarmästare Furman donerat en viss summa och därmed förskaffat sig generationers tacksamhet. Den ena af dessa benämnes majfest, den andra bärfest, och illustreras dessa högtidligheter till och • med af musik till små och storas fröjd. Barnen hafva äfven midsommarstång, till hvars smyckande de själfva förfärdiga små prydnader. Vid omkring fyra å fem månaders ålder lämna de friska barnen Allmänna barnhuset och emottagas af fosterföräldrar i skilda delar af landet.
Länge hade Poutu sträfvat för ett mål: att komma bönderna att resa sig mot herrarne. Hans glödande hat mot de sednare, hade vändt sig helt och hållet mot Fleming, sedan denne som ståthållare herrskade öfver Finland, och till full låga hade hatet flammat opp, då Poutu sommaren förut, för sina stämplingar blifvit fängslad och förd till Åbo slott; derifrån han dock lyckades undkomma. På andra trakter af landet arbetade, för samma sak, Hans Fordeel och flera andra, äfvensom många hertigens utskickade. Men vördnaden för konungen och hans befallningshafvande, höll ännu bönderna tillbaka, ehuru redan på flere håll blod gjutits. Nu var det annorlunda. Nu hade de hertig Carls eget ord på, att de egde rättighet till sjelfförsvar emot knektarne. Fleming egde ingen rätt att beherrska, än mindre att förtrycka folket. Bonden behöfde icke föda knektarne, då de icke höllos till rikets tjenst, utan endast till Flemings upproriska afsigters befrämjande. Nu var böndernas ifver och harm drifven till sin spets. En tropp af Flemings ryttare kom nu utefter landsvägen, mot dem stormade bönderna. En strid uppstod. Den blef ett förespel till klubbekrigets gräsliga drama, som nu blossade opp och höljde Finlands jord med fyratiotusende dess raskaste söners blod, gjutet af bröder emot bröder; som härjade, som sköflade, som brände, och hvars spår först sent utplånades från det förstörda landet; hvilket länge blef ett rof för hungersnöd, pest och elände. Att redogöra för huru klubbhären ökades, huru den härjande framgick, hör icke till vårt ämne. Framåt vältrade sig massan mot Tavastland, allt mer tillväxte den och plundring, mord och brand, följde i dess spår. Hvarest knektar kunde uppspåras, nedhöggos de, stoppades de under isen, eller ock sköts till måls på dem. Kunde någon uppge att egaren af en gård, hade någon anförvandt ibland knektarnes anförare, då sköflades, utan vidare tvekan hans gods, och förstördes genom brand och härjande.
Om någor slår sina nästa icke med vilja, och hafver tillförene intet hat haft till honom; Utan såsom någor ginge med sin nästa i skogen till att hugga ved, och hofve med handene yxena upp till att hugga veden och jernet fölle af skaftet, och råkade hans nästa, så att han blefve död; den skall uti en af dessa städerna fly, och få lefva; På det blodhämnaren icke skall fara efter dråparen, medan hans hjerta förbittradt är, och få fatt på honom, om vägen är lång, och slå hans själ; ändock han till döds icke brutit hafver, efter han tillförene intet hat till honom haft hade. Derföre bjuder jag dig, att du afskiljer tre städer. Och om Herren din Gud dina landsändar utvidgandes varder, såsom han dina fäder svorit hafver, och gifver dig allt det landet, som han dina fäder lofvat hafver att gifva; Om du annars håller all dessa buden, att du gör derefter, som jag dig bjuder i denna dag, att du älskar Herran din Gud, och vandrar i hans vägar i dina lifsdagar, så skall du ännu tre städer lägga till dessa tre städer; På det oskyldigt blod icke skall utgjutet varda i dino lande, som Herren din Gud dig till arfs gifva skall, och blodskulder komma öfver dig. Men om någor hafver hat emot sin nästa, och vaktar efter honom, och han går åstad, och slår honom hans själ ihjäl, och flyr uti en af dessa städer; Så skola de äldste i hans stad sända dit, och låta hemta honom dädan, och få honom i blodhämnarens händer, att han skall dräpas. Din ögon skola intet skona honom, och skall borttaga oskyldigt blod af Israel, på det att dig må väl gå. Du skall icke dins nästas råmärke flytta, hvilka förfäderna satt hafva i dinom arfvedel, den du ärfver i landena, som Herren din Gud dig gifvit hafver att intaga. Intet vittne skall ensamt framträda emot någon om någor missgerning eller synd, ehvad missgerning det är som man göra kan; utan i tvegge eller tregge vittnes mun skola alla saker stå.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 3i sistlidne December under N:o 4 afgifne, samt den 21 sistlidne Januarii på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt Motion om stiftande af en lag, hvarigenom må förekommas, att Gäldenär, medelst digtade köpe-afhandlingar, undanhåller sine Borgenärer de tillgångar han kan äga till betalning af sin skuld. Grefve Spenss Carl Gustafs uppläste följande: 7 Cap. 3 §. UtsökningsBalkens nuvarande redaction lyder: ”Nu tvistas om thet, som undantagas ”bör; förvise thå Konungens Befallningshafvande saken till Domaren, ther skjäl till ”jäf äro, och sätte imedlertid thet gods i ”qvarstad. Samma lag vare, ther borgenä”rer söka företräde hvar för annan.” LagCommitte'ens och Utskottets förslag särskilja, utom det sista fallet, då borgenärer sinsemellan tvista, hvilket bägge redactionerna upptaga, 4 händelser, för hvilka olika stadganden skulle erfordras, nemligen: - 158 Den 3 Fe b r 11 a r i i e. ni. 1:0 När 3:dje man söl<er tillegna sig gods, sorn gäldenär medgifver må utmätas för borgenärs räkning. Då stadgas, att denna 3:dje man skall stämma, inför Domstol uppgifva bevis, samt hos utmätningsmannen sätta borgen för kostnad och skada. Vidare stadgas för denna stämning en prescriptionstid. 2:0 När gäldenär sjelf uppger 3:dje man , sorn godsegare, då ålägges borgenären alt underrätta denna egare, och han stämme sedan inom samma prescriptionstid. 3:o När gäldenär finnes hafva Svekligen uppgifvit, då bestämmes skadeersättning och böter. 4:o När borgenär sjelfmant vill stämma, då säges, att han har rätt dertill.
Nåder täcktes stadga den principe af Tull.förhöjning fom kan pröfwas nödmandig, akt nu, om ej hindra stkwäl minsta en öfwervruwen införsel af Spannemal, hav Bonde - Ständer med wälbemalce Scand sig derom förenat, act i följd af fakenö nu förändrade skick, det icke är iampetigt act berörde underdånig-: framställning till Kongl. Maj.st afgifwa. Härom skulls de öfrige Respeckiwe Standen wördsamc och wänligen underrättas. vc lupin. Lx krotocollo. 8. L. Irägärc!!:. S D. Bonde,Stander hargillat Riksens Ständers Bewillnings - samt Allmänna VeswärS > och O^conomiL-UtstottS uci Prsiocolls-Uldrag under den den 9 tnnewarande manad, afgtfne Betänkande, an. ' gä - Dei, z Janus» ii. 121 gående Bränwins-Branningen under den tkd som för. flyter innan den kiliämnave regeringen j detta åseende kan hinna akt wivtagag; hwarom de ö-rsgs Resp^criwe Ständen ffnlie genom Proiecoiis' Utdrag »vördsamt och wänlkgen underrättas. l7c lu^ra. Lx krvlocollo 8. L. Drrgärcik. S. D. Ehuru Justitie Ombudsmannens In» struction blifmit af Bonde - Ständer antagen, med förbehåll om fri anmärkningS-rätt mid nästa Riksdag, förenade sig lik-val nu Bondc-Ständet med Högloft. Ridderstapet och Adeln enligt ankommit Protocolls, Utdrag af den 8 innewarande manad uti det Besiuc akt kill Jemknings-Utstottet öf-vcrlemna de wjd förstager till samma Jnstruc-ion hos Riksens Högiofl.
Jag gillar visserligen den siste talarens åsigt, all man bör söka åstadkomma stabilitet i lagstiftningen, men jag kan likväl icke gå så långt, att derföre alt ett misstag blifvit begånget vid en föreg:de riksdag, man derföre skall i all evighet låta detta misstag blifva oförändradt. Att såsom hemmanens grundvärde bestämma deras ”jemförliga värde” torde svårligen kunna försvaras, knappast begripas. Mäter jag ett hemmansvärde i förhållande till ett annat hemman, upkommer det jemförliga värdet, men derigenom har jag icke fått veta nägotdera hemmanets grundvärde. Eli sådant mäste dock finnas, hvartill allt skall jemföras och delta värde måtte väl vara del rättmätiga, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till Utsk:s i allo riktiga förslag. Frih. Palmstjerna: Utan alt inlåta mig i någon tvist om uttryckets mera eller mindre lämplighet får jag fästa upmärksamheten derpå, alt sedan 3 Stånd nu fattat sammanstämmande beslut i fråga om ordalagen uti de förevar. §§:ne, torde det beslut, som 4:de Ståndet fattar icke kunna föranleda till någon åtgärd eller förändring i redaktionen, hvarföre jag anhåller, att Ståndet måtte låta bero vid Utsk:s utlät. Gr. Gyldenstolpe: Jag är förekommen af de 2 sista talarne och får fästa upmärksamheten derpå, alt den här ifrågavar. redaktionen är i öfverensstämmelse med den, alla 4 RiksSfin antagit i fråga om den 72 §. Hr Printzensköld: Jag tror icke, all i denna fråga 3 Stånds sammanstämmande mening utgör eli R. Sl:s beslut, emedan ordalagen i §:n hafva ett bestämdt afseende pä grunderne för bevillningens utgörande; och, sävidl jag förstår, uttryckas dessa med ord och icke med siffror. Här är nemi. fråga, om man skall antaga den eller den grunden för fastigheters taxering.
Och då ullkulturens och fårafvelns förbättring och framsteg äga närmaste samband med utvecklingen af en af Sveriges vigtigaste industrigrenar, nemligen tillverkningen af kläde och andra ylleväfnader, vore en utgift af förenämnde beskaffenhet, efter Kollegii tanke, ej främmande för det till manufakturernes befrämjande anvista och under Kommerse-Kollegiil förvaltning ställda årliga anslag. Detta anslag lemnar ock dertill lilgång, och Kollegium finner sig derföre äga anledning i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Sekreteraren Nathhorst må tills vidare i nåder tilläggas af dessa medel, från och med nästa års början, ett oafkortadt arfvode af 666 R:dr 32 sk. Banko, att qvartaliter utgå med 166 R:dr 32 sk. samma mynt, under förbindelse för Nathhorst att, så länge han af detta arfvode är i åtnjutande, fullgöra följande åligganden: 62 i:o Att i afseende på ullkulturen och fårskötseln lemna det biträde samt de råd och upplysningar, sora kunna äskas af deri, som nu har eller framdeles kan få sig aaförtrodt öfverinseendet af denna näringsgren och de till dess befrämjande vidtagne anstalter och deribland Kronans stam-schäferier. 2:0 Att likaledes gå Kommerse-Kollegium tillhanda i hvad Kollegium kan finna nödigt honom anlita, i frågor om de allmänna Ullkontorens organisation, samt vård, sortering och värdering af ditförd »11, med hvad dermed äger sammanhang. ?ns 3:o Att, på grund af de i Kollegium tillgängliga räkenskaper och de kontrakter, som äro uppgjorda om Kronans schäterier samt de underdåniga Berättelser Presidenten Poppius årligen afgifvit rörande ullkulturen och fårafveln, uppgöra och till förvarande i Kollegium aflemna en fullständig historisk Berättelse om Kronans nuvarande schäferier, de anstalter som till ullkulturens och fårafvelns befrämjande under sista decennier blifvit vidtagna, de kostnader och uppoffringar
Auuaadngen vas lif vet smd11orgerli.gt; jiinzdtrist som ett form&amp; mcd virlrade: mtia~al~asses och albnins mecl rocla psesssde plyschgiirmar, och hon tgclrte hou hade varit med om en komedi, diir personema voro: gift metodistpr8st, muan mans v&amp;~: ldsligt siunade fru. Metoclistpriisten omvBnder frun ocll en g&amp;ng viixla de] Z;) TBPST, hvnrpl " ~ de rnss hvar At sitt hdll och bekiinna sin synd far de respeklive individer, nled hvilha de ha att dela nod och last. Metodistpriistcn ' anger sig ytterlignre for sitt kyr1eo1-id och l %mnar samh2illet. Och nax stycket slutar, iir metodistprasten fortfarande gift och frun fortfarande en annons samt dter viirldsligt sinnnd. Soinliga miinnislror lefva sB fort, att de alltjd ha forsprdng for sino egne oden, och en g h g stB de handfallna oc: h undrs Ilvarf3r det 5i.r sB tomt oinl&lt;riug clem och hvarfor det inte finns nBgot annat lif att lefvn, sedan de lefvat npp sitt eget. Matildn Hjel~n hade hastigt nog blifvit fiirdig med bdde religionen och den stora I.ikrlelren, och niir rikedomen en dag utan varning foll ned nr slryarna fiir liennes fotter, dB bliiadades hon blott for ett ogonbliclr, och ssdau gnuggade hon sig i ogonen och var fBrdig rned den ocfsd. Bolren slutar som allt grnbbel ofver lifvet och som kanske lifvet sjiilft, med ett tanbstreck och ett friigeteclren. Det ligger usgot be
Han förblef der några minuter, och sedan han gifvit befallning åt gårdsfogden om en ankare bränvin åt folket, hvarur de kunde tömma några tumlare för unga herrns återvunna helsa, drog han igen fönstret, satte sig i en hvilande ställning i soffan, samt återtog sin vanliga sysselsättning, läsning af tidningar. Men antingen han redan genomögnat dem, eller han icke hade någon lust för deras innehåll, han vek dem blott upp och ned, och sedan han åter mycket omsorgsfullt utslätat dem, började samma arbete, tilldess han slutligen blef afbruten af Carolina, som inkom med thé. ”Ack, Gustaf,” ropade hon förvånad, ”är du uppe! Det gläder mig af hjertat; men, kära Gustaf! jag är rädd, att du icke ...” ”Hvad, Carolina!” afbröt han, ”har du icke rest ännu? Det mördande slamret i trappor och gånger tog ju längesedan slut; det må väl icke börja ånyo?” Gustaf hade sina skäl att om Carolinas hemmavaro låtsa en okunnighet, hvilken dock den föregående omsorgsfulla toiletten tycktes motsäga, äfvensom den alltför märkbara darrningen, den nästan återhållna andedrägten, då han i förmaket hörde första ljuden af hennes steg. ”Alla, som ernat sig till bröllopet,” svarade hon vänligt, ”äro väl nu der; mig roade det icke.” ”Och hvarföre ej, goda Carolina? Du är ju ung och frisk och glad; jag inser ej, hvarföre det icke skulle roa dig.” ”Onkel S–thal har haft den godheten att tillåta mig bjuda hit i dag min gamle hederlige Lindman, jemte tant Lisa Greta. De äro nyss anlända och sitta inne i förmaket vid thébordet med onkel. Huru kunde jag då förmå mig att resa ifrån dem! Ack, det var sannt, Gustaf! onkel ber dig ej blifva otålig, för det han ej kan komma till dig förrän längre fram på aftonen; gikten är i dag så besvärlig.” ”Åh! dermed är ej så noga; men säg, var detta verkliga orsaken, hvarföre du blef hemma, så måste jag tillstå, att du är mycket artig, Carolina!” ”Icke för mycket, Gustaf! Du vet ej, hvad
LontrE, böra de, efter min tanke, sä mycket haldre fa njuta til godo, som i widrigt fall ssulle nysta en obehaglig ersätknings-fräga, hwarmedelst torde förloras en god del af försäljnings-summan, hwilken, utom dest, ej pä laugt nar lärer blifwa swarande emot detta Werks rätta wärde. Krono-Bränneriet pa Kongshslmen bör, ef. ter min kanka, äfwen för Kronan bibehallas, och det af flere ssal: det ligger wid Mälarens frissa watten, har en med stor kostnad nyligen gjord Wattenledning til Pumpwerket, hwilket är ett af de bäst inrättade; det är försedt med en kostbar Eldqwarn, som ej allenast drifwer Pumpwerket, uran anssaffar äfwen nödig Mäld af Gröpe, til ivo Tunnor om dagen, det har destmom en i godt stand warande Wäderqwarn och goda Wäningshus. Alia transporter vit eller dädan kunna sse sjöwägen, och wanlige Fartyg lägga intil bryggorne. Sjelfwa Brännhuset är wal gammalt, meik torde ännu kunna repareras, och da öfrige omständigheter aro sä gynnande, ssulle kostnaden af dest ombyggnad äfwen wara lönande. Nar Branne ritt Den 15 Mars. 7zi kitt är i gäng, förstaffar det Branwin ' h Drank til en bctydelig, frän alla Kronans i Bränneri »Werk, längst fränstild del af Hufwndstaden.
UnDer 50 3vDr . — 3 — från och meD 50 til! 75 3v;Dr — 6. — från od) meD 75 tili 100 9. — från od) meD 100 til! 150 18. — för fulla 150 — 24. — och öerutöfroer för 1)marje fulla 50 3v:Dr _ g. — Äöperoontract, broarå följer köpebref, broarjc exemplar - 12. — 4:o flöpc» och ©åfwo»f8cef på fafl egenDom å lanDet och t jläöerne, S5utf od) SJlanufaFtuv^wcrf, ©ntiDen od) ©miDeérättigheter (arnt gammar jfattcr, §rä(feräntor, Sabrifer eller anDra inrättningar, meD i)»aD mera font unDer eganDe*rätt förpttraö od) wiD SDomjtolarne uppbjuDeö eiler förfeS med jlamplabt papper efter wärDet, nemligen:
Mörner: Mot det af Hr Åkerman sista gången fram stälda förslag ber jag att få anmärka att, enligt detsairmas orda - Den 8 September e. m. 95 lydelse, skulle den meningen komma att försvinna, som förekom* mer i § 7, och som innefattar att det ej är nog med anmälan, utan att erforderliga säkerhetshandlingar äfven böra finnas i beredskap. Hr Åkermans förslag synes sålunda vara stridande mot ordalydelsen i § 7, hvarföre jag äfven af det skälet tror, att det ej bör af det Höglofl. Ståndet antsgas. Hr Mannerskantz: Jag är förekommen af Gr. Mörner. På det af honom anförda skäl, finner jag ej mer ani. nu, än då Hr Åkerman först framställde sitt förslag, att förorda detsamma, utan tror jag, att det af Olslct i denna punkt framställda eger ett obetingad! företräde, hvarföre jag äfven fortfarande anhåller om §:ns bibehållande oförändrad. Frih. Raab: Jag hemställer till Hr Åkerman, huruvida man ej skulle kunna antaga den redaktion, jag ber att få föreslå. Enl. mitt förmenande kunde nemi. den på förslå och andra raden förekommande mellanuiening »hvilka såsom delegare uti hypoteksbanken ingått» helt och hållet försvinna, om man nemi. förbytte ordet »särskilda», på första raden, till ordet »delegande». I den händelse blefve ordalydelsen följande: »I den mån de delegande bypotheksföreningarne ingått, till erhållande af lån etc. etc.» Jag anhåller om propos. på bifall å detta redaktionsförslag. Frih. Tersmeden: Jag tager mig friheten anhålla om up lysning, huruledes det i nej-propos:n vid förra voteringen uptagna förslag var affattadt. Sedan H. Exc. Hr Gr. o, Landtm., i ani. häraf, upläst det i nej-propos:n vid den nyss försiggångna voter:n innefattade förslag, yttrade Frih. Tersmeden: