Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 24 Januari e. m. susom en princip, att ingen varuartikel borde till ineller utförsel förbjudas. När nämnde utlåt, bär förevar, begärde jag, att tillfälle icke måtte betagas mig att sjelf pröfva hvilka särskilda artiklar jag kunde tinna böra med förbud beläggas eller icke, innan jag yttrade mig angrde principfrågan. Denna rättighet fråntogs mig likväl, då R. o. Ad. först afgjorde och biföll denna principfråga. I denna fråga hafva två Stånd stadnat mot två, och den har således förfallit; men det oaktadt har Utsk., för att likväl få sin vilja fram, genom en fin framställning kommit derhän, att förbud endast bör utsättas i de fall, 11. St. beslutat, att förbud skall äga rum. Min anmärkn. sträcker sig icke till detaillerna, ty i de särkilda fall, der tre Stånd ansett en viss artikel böra förbjudas, måste detta, såsom ett It. St:s beslut, respecteras; men sjelfva principfrågan har genom två Stånds beslut förfallit, och det är endast härpå min anmärkn. haft afseende. Hr v. Ilartmansdorif har gått längre, och jag kan icke dela hans åsigt. Frih. Gederström: R. o. Ad. har beslutat, att i tulltaxan bör utsättas tullafgift för alla varuartiklar, med undantag af tackjern, som R. o. Ad. ansett böra till utförsel förbjudas. PresteSt. har beslutat, att R. St. måtte yttra, det de anse, att förbud må kunna äga rum i vissa fall, när omständigheterna så fordra, men att alla varuartiklar böra i tulltaxan med åsatt tull intagas; och BondeSt. har bifallit den i Utskrs utlåt. N:o 45 föreslagna hufvudgrund. Således hafva tre Stånd, nemi. R. o. Ad. samt Presteoch BondeSttn , beslutat, att tullafgift bör utsättas för alla artiklar. Nu går R. o. Ad. att företaga en votering, hvarigenom delta beslut skulle kunna upphäfvas. Häremot får jag reservera mig, emedan jag icke tror R. o. Ad. äga ratt att genom en ny votering ändra ett redan fattadt beslut. Gr.
Majit täcktes låta genom sakkunnige och med hastig och säker blick, uti hvad situationen kräfver, utiustade män ofördröjligen undersöka hvad som erfordrades för att skyndsamt försätta Waxholms fästning i fullt behof]igt skick, att med säkerhet förmå tillbakavisa försök att intränga till hufvudstaden med sjöbatterier af sednare tidens uppfinning, samt att Rikets nu församlade Ständer derefter måtte få förvänta nådig framställning i detta mag!påliggande ärende, för att blifva i tillfälle att skyndsamt bevilja de millioner, som för ändamålet kunde erfordras; c) JVs 276, af Herr Cederschiöld. Hobert Theofron, hvilken, enär en fiendtlig skärgårdsflotta kunde, utan att passera Waxholm, på tvänne särskilda vägar intränga till hufvudstaden och då uppförandet af stora och dyrbara fästningar till dessa farleders skydd skulle erfordra flera decennier, föreslagit att fäderneslandet måtte tillgodogöra sig en af Herr Nobel gjord uppfinning af undervattensminor. För fullständigt försvar af såväl Stockholms och öregrunds skärgårdar, som inloppet till Södertelje, ansåg motionären erfordras tillsammans 3,270 sådana minor med en kostnad af 245,250 R:dr Runt, hvarförutan Herr Nobel för uppfinningens afstående till Kronan fordrat en lifstidspension af 8,000 R:dr årligen för sig och halfva årliga beloppet för hustrun, ifall hon honom öfverlefde.
R:dr årligen, äfvensom genom det öfverskott, som regements-kassan, sedan de årliga utgifterna blifvit bestridda, kunde lemna; och hade Sekund-chefs-embetet, til] ådagaläggande af möjligheten att verkställa en så beskaffad försträckningsoch låne-operation, utan att under den tid, då förskottets återbetalande skulle komma att fortgå, sätta regements-kassan ur stånd att fullgöra sina ordinarie förbindelser, uppgjort en kalkyl, som utvisade, att, sedan såväl de årliga ränteoch kapital-afbetalningarne å det ifrågaställa lånet, som äfven kassans öfriga utgifter blifvit bestridda, kassans inkomster skulle lemna ett årligt öfverskott af 550 R:dr, att användas för tillökande af kassans kapital-fond jemväl under de 10 år, derunder lånet skulle återgäldas.
Hon sof i samma rum som husjungfrun, då där ej fanns annan plats, men behandlades med ali aktning och kallades af barnen (i andra giftet) för » nonna ». Huru ingås då giftermål i Italien? Där som här finnas olika vägar.till målet. En väg är kärlekens. Två giftasvuxna, hvilka träffas på balerna under karnavalen eller under villeggiaturan i Oktober, eller hvilka kanske rentaf tillhöra samma kvällskrets, fatta tycke för hvarandra — och säga det kanske eller kanske icke i ord. Frieriet blir en annan fråga. Han anförtror sig åt far eller mor och får deras samtycke genast, om hon och hennes hemgift äro kända och gillade. En af dem går raka vägen till flickans far eller mor, och saken är klar utan alla dessa vidlyftiga underhandlingar, som förr ansågos oundgängliga äfven mellan bekanta familjer. Det var ju icke heller två individer som gifte sig, utan två hus som slöto förbund. Det är en väg. Den är likväl icke alltid så jämn och solig, som jag här ofvan beskrifvit den. Tvärtom är det just den, som ger upphof till tragedierna, om de ungas val icke godkännes af föräldrarna, eller om de respektive fäderna omöjligt kunna komma öfverens i någon viktig punkt, och saken » går upp i rök » utan miskund för de känslor, som man tillåtit att knoppas. En annan, mycket vanlig väg är snarlik den mest bekanta franska, d. v. s. det är föräldrarna, hans eller hennes, som taga initiativet och börja se sig om efter ett lämpligt parti för honom eller henne, när de tycka tiden är inne. De unga tillspörjas dock mera, än vid strängt korrekta franska äktenskapsfördrag. Och om allt går väl, föregås giftermålet af en officiel förlofning, då de kalla hvarandra för du, få brefväxla och råkas något. Alla underhandlingar ledas och afslutas genom tredje eller fjärde man — och kunna äfven afbrytas, om något kommer i vägen. Ett intressant fall var följande: En änkefru ville ha en hustru åt sin ende son och utsåg Adele C., en rik föräldralös flicka. Adele var trettio år, uppfostrad af utländska guvernanter och van att sköta sig själf; men frun gick likväl ej till henne själf, utan272 italienskt familjelif.
Den betydliga minskningen i gästgifveriskjutsningen, som visat sig från och med 1858 till och med 1860, under hvilket sistnämnde år den utgjorde föga mer än 1 af 1857 års antal, härrör med visshet från den förhöjning i skjutslegan, som stadgas genom Kongl. Kungörelsen den 11 December 1857. Dock vill det ej synas, som rörelsen inom orten minskats i samma förhållande, ty dels färdas mången, äfven under längre resor, med egna hästar, som eljest brukade begagna gästgifvareskjuts, och dels finnas ägare af hästar, som åtaga sig skjutsning för lägre pris, än det för gästgifvareskjutsen gällande. Det största hästantalet har utgått under Februari, Juni och Oktober månader, då marknaderne i Wexjö inträffa. De flere gånger upprepade försöken att åstadkomma gästgifveriskjutsningens ställande på entreprenad hafva ej lyckats, enär å några orter allmogen ansett inkomsten af skjutsningen såsom en väl behöflig biförtjenst, samt det å andra orter åter för entreprenads åstadkommande skulle erfordrats så stort tillskott af reserven, att den hellre underkastat sig att sjelf utgöra skjutsningsbesväret. Sjökommunikationer å de vidsträckta, segelbara sjöar, som finnas inom länet, skulle kunna vara af mycken fördel, om och när dessa vattendrag sättas i förening med andra pulsådror för den allmänna rörelsen, men för närvarande äro de af föga nytta. Ett tillförene väckt förslag att genom kanaler förena Åsa-, Tolgs-, o Tjureda-, Helga-, Bergundaoch Wexjö-sjöarne med sjöarne Salen och Asnen, från hvilken sistnämndes sydliga strand en hästbana till Carlshamn skulle anläggas, har det icke lyckats att genomföra, oaktadt dertill, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 5 Januari 1858, vid nästföregångne riksmöte beviljats anslag till belopp af 525,000 R:dr och lån till belopp af 825,000 R:dr R:mt.
Herr Ribens nyss gjorde uppgift om upplagornas storlek är visserligen öfverensstämmande med rätta förhållandet; men af berörde upplagor har något åtgått till utdelning dels under Riksdagarne till Utskotten och åtskillige af Ståndets Ledamöter, dels deremellan till Rikets Ständers Revisorer och särskilde Embetsverk. Dessutom har äfven en del af 1823 års Protocoll blifvit utlemnad till försäljning i Boklådor här i Staden. Då, såsom Herr Crusenstolpe erinrat, StatsUtskottet icke meddelat yttrande om utdelningen af Bihangen till förenämnde Protocoll, torde återremiss af Betänkandet vara lämplig. Herr Riben: Hvad beträffar den uppgifne åtgången af ifrågavarande Protocoll under Riksdagarne, så har någon sådan så mycket mindre ägt rum med 1818 års Protocoll, som de ännu ej voro tryckta, när Rikets Ständer vid Riksdagens slut 1823 åtskiljdes. Jag kan derföre ej begripa, huru Den 3 F e b r u a r i i e. m. elen åberopade åtgången kunnat tillkomma. Ej eller hafva 1828 års Protocoli blifvit Liand Ståndets Ledamöter utdeldta. Hvad. som af desse Protocoli kan hafva blifvit försåldt eller finnes qvar i Boldådorne, kan jag ej controllera; men enhvar länner, att antalet af köpare till sådane böcker är ganska ringa, och att således försäljningen deraf ej kunnat vara betydlig. Det visar sig således en disproportion emellan det stora antalet af de tryekta exemplaren och det ringa belopp, som nu deraf finnes att tillgå. Detta förhållande synes böra närmare utredas. Friherre PalmstjernaCarl Otto: Orsaken, hvarföre i StatsUtskottets Betänkande ej är utredt, hvilket öde de saknade exemplaren af ifrågavarande RiksdagsProtocoll och Bihang fått, är den, att hvarken i sjelfva motionerne eller vid deras remitterande af Ståndet till StatsUtskottet blifvit yrkad någon sådan redogörelse.
Hvad skola de göra der med sina fåtaliga besättningar och sina grofva kanoner, om icke att skjuta till måls på elfvens höga stränder och för att slutligen blifva tagna, ty ut lära de val aldrig komma, om icke af fiendens gunst och nåde. Det är sannt att genom dem man möjligtvis kunde tänka att fiendens kommunikationer från norr till söder nedanför elfvens sista fall blifva afbrutna, men icke ens detta skulle vara honom till någon väsendtlig mehn, ty han hade alltid öppna kommunikationer på hafvet längs utmed kusten, och kommunikationerna från norr till söder inom landet kunde alltid ske ofvanom sista elffallet. Jag fruktar för att sjöministern haft föga klara begrepp huru ett krig inomlands kommer att föras, och dessa begrepp har framfödt ett skargårds-artilleri, i hvilket med mycken kostnad skall inplantas mångahanda färdigheter, som aldrig komma att göra sig gällande. Hr Gr. von Platen har sagt, att tiden nu vore förbi att framställa sådana anmärkningar, som jag tagit mig friheten göra. 48 Den 8 November. Jag får då fråga Hr Gr:n, när jag skulle hafva haft tillfälle att framställa dem, förr än nu, då Hr Gr:n icke kallat mig till råds om sina grunder för vårt sjöförsvar? Det är nu icke fråga om sådana anmärkningar, som kunna hafva bestämt Hr Gr:n att hos K. M:t förorda förslaget eller icke, utan fråga är om anmärkningar, som skola bestämma R. St:r att lemna sitt bifall till förslaget eller ej och anslå erforderliga summor, och hvilka anmärkningar skola af Stats-Utsk:t i första hand pröfvas. Lika berättigad, som jag anser mig till dylika anmärkningars framställande, lika skyldig anser jag en Minister vara att visa deras obehörighet. Hr Gr:n har talat om nödvändigheten att på förhand bilda en korps, som skall tjenstgöra på en flotta, som ej finnes till, och förundrat sig öfver, att jag icke insett nyttan af denna åtgärd. Asigterna om denna nytta och nödvändighet ser jag till min förvåning kunna vara olika, och har jag min öfvertygelse, liksom Hr Gr:n må hafva sin.
Den svaga grund, hvarpå den var uppförd, nemligen på pålverk, gjordt' den visserligen mindre pålitlig och mindre säker, hvarigenom kranen också kom i oreda, gick sönder och måste repareras. Huruvida den sedermera efter min styrelsetid kunnat begagnas, känner jag icke. §. 36. Frih. von Schulzenheim, David: De tvenne summor, hvilka gifvit It. St:s Revisorer och StatsUtsk. anledning att föreslå ifrågavarande utgärd, iiro verkligen så obetydliga, att jag tvekar att med en anmärkning i detta ämne upptaga R. o Ad:s tid. Då likväl, på sätt ÖfverPostDirectionen upplyst, Cabinettet har obegränsad portofrihet för såväl dess utrikes som inrikes brefvexling samt äfven rättighet att begagna extra post, hemställer jag, huruvida den föreslagna und. skrifvelsen till K. M. kan vara lämplig. Om den princip antogs, att alla Verk, som äga rätt att afsända extra poster, vore skyldiga att derför lemna ersättning, blefve deras expensmedel ganska starkt graverade; och jag kan icke inse, hvarföre Cabinettet skulle vara mer än alla andra Verk skvldigt att ersätta utgifterna för extra poster. Jag anhåller, alt denna anmärkning må få åtfölja den troligen blifvande återremissen. §• 42- Frih. Cederström: Vid hvad StatsTJtsk. på grund af CommereeCollegii förklaring yttrat i afseende på ÖfverDirectören vid C.ontrollverket i Stockholm är intet att anmärka; men då icke blifvit anmäldt, att någon åtgärd i afseende på controllstämpelmedlens lefverering i det öfriga Raket blifvit vidtagen, torde en und. skrifvelse i ämnet vara behöflig. §. 43. Frih. Cederström: I den nu förevarande 43 §. förekomma åtskilliga anmärkningar, först derom, att i räkenskaperna upptagas arfvoden och postporto, som sålunda aldrig kunna controlleras, Controllverket bör derföre erhålla portofrihet under dermed förenad ansvarighet. Anmärkningen ont
Fjerdingsmans skyldigheter, om närmare bestämmande af, s. 203, 204, Ytterligare Utlåtande, s. 1498, *499* — boställen må fritagas från extra rotering, s. 885- Finnar, som bo i Finnsfeogarne på Sveriges och Norriges gränser, om tillstånd för dem, att upprätta särskilda kyrkor, s. 303—309- Fond till understöd för jordbrukare, som lidit frosteller hagelsbada, af Konungen nådigst proponerad; Utskottets förslag härom, s. 76—79. Ytterligare Utlåtande, s. 1239—1243. Frimarknad, föreslagen vid—Svanesund, tillstyr fees, s. 72—74, — vid Wrigstad, Rydaholm och Stenungssund, föreslagen, tillstyrkes, s. 128—132. 1542 Register. — för Skenninge och Grenna, tillstyrkas, s. 158—160. Frost, Se fond. Frälsebondes yrkade pligt, att i sin tour vara Fjerdingsman, kan ännu ej åläggas, s. 19—21. Ytterligare Utlåtande, s. 771—775. — hemman må deltaga i skjutsning. Förslaget kan ej tillstyrkas, s. 62—64. Författning, ekonomisk, må ej för skyndsamt sättas i verksamhet, s. 94—98- Författningars, om allmänna, utgifvande på trycket, s. 1365—1367. Ytterligare Utlåtande, s. 1500—1511. Prof. Agardlis särskilda mening, s. 1512 ■—15*4* Förslag till civiloch militärtjenster, om stadgande af vissa föreskrifter, sorn böra iakttagas vid upprättande af, s. G. Glas, om förhöjning i tullen för Finskt och Rysskt, s. 1287—1291* Glas-och porcellaineförares obehöriga kringstrykande, om förekommande af, s. 1194 —1200.
derest spö- och risstraffet kommer att bibehållas, måtte vara olörhindradt att stadga detta straff ä omförmälde brott, som folket fortfarande anser vara af en särdeles grof beskaffenhet, såsom rigtadt mot en för egaren ofta oumbärlig, alltid dyrbar egendom, då den icke af lås och bom kan skyddas. / 320 Den 12 A u ghsti e. m. Hr Flach: .lag lärer icke varit nog lycklig att i mitt förra yttrande hafva uttryckt mig så, att jag af Gr. Sparre blifvit rätt förstådd. Det var icke och kunde naturligtvis icke vara min mening, det stöld af ull från å bete gående får skulle vara mera än hvarje annan stöld fri från straff, men jag kan icke finna, hvarföre icke delta olofliga tillgrepp skulle kunna, såsom en särskild svårare qvalifikation af tjufnadsbrolt, uptagas i denna §, likasåväl som den brottsliga handling man begår, då man stjäl tagel ur mahn eller svans å häst. Skälet till den strängare straffbestämmelsen ligger ju deruti, att lagen velat tillförsäkra egare till ute å marken gående kreatur ett större skydd för denna hans egendom just derföre, att egaren sjelf omöjligt kan vårda den; vid hvilket förhållande, och då rättsgrunden i båda dessa fall således är en och densamma, jag föry min del icke kan inse, hvarföre det af LagUtsk. skulle anses vara ett lindrigare brott ali stjäla ullen af får, än att stjäla tagel ur hästs mahn eller svans. Huruvida afsigten med Frih. Hermelins framställning var, att det af honom omförmälde brott skulle beläggas med ett straff, likartadt det, som finnes i vår nu gällande lag stadgadt för mjölkning af annans ko, vill jag lemna derhän. Jlin mening var åtminstone icke sådan, utan önskade jag, att detta brott skulle hänföras under den före vande 8:de §:n, och derföre anhåller jag om densammas återremitterande. Hr Printzensköld: Det ligger ett misstag uti Hr von Hartmansdorffs yttrande, att det utaf 1734 års lagstiftare stadgade skamstraff för den, som mjölkar annor mans ko, får eller get, skulle vara uphäfdt.
St. rätt att begära? — jo en månads anstånd med riksdagens afblåsande, och motivet dertill är, att göromåJen ej medhinnas på de 3:ne månaderna; men att, i fråga om denna månad, komma med motiver, som icke hafva der att göra, att sträcka motiveringen ännu längre, är icke rätt. Det är likväl derom frågan nu är. Gr. Horn: Om R. o. Ad. fattar det beslut, alt det ifrågaställda tillkännogifvandet icke bör äga rum, så inträffar, efter min tanke, nödvändigheten för Exped.Utsk. att förstärkas. Derigenom kunde måhända tiden så fördröjas, att ingen und. skrifvelse örn den 4 månaden hinner expedieras; och då jag, för min del, finner det så ytterst likgiltigt, om detta tillkännagifvande sker eller icke, emedan det på sjelfva saken ej har det ringaste inflytande: så skulle jag tro, att R. o. Ad. gjorde bäst, om de, i likhet med hvad tvänne af de öfriga Stånden beslutat, låta ifrågayar. tillägg inflyta uti den und. skrifvelsen; ty K. M. behöfver derpå ej göra något afseende. Hr von Hartmansdorff: Mig synes, att intet behof af förstärkt Exped.Utsk. uppkommer, derigenom att R. o. Ad. vidblifver sitt beslut. Hr Lagerhjelm har redan sökt Utveckla detta, och jag tager mig friheten att ytterligare göra det. När BorgnreSt. och BondeSt, hafva gått ännu längre än R, o. Ad. uti skälens uppgifvande för behofvet af riksdagens ytterligare förlängning; så hafva de naturligtvis äfven gått lika långt som R. o. Ad. Så långt som R. o. Ad. hafva följaktligen trenne Stånd gått, emedan två hafva gått ännu längre. Lika långt med R, o. Ad. kan derföre
Skrifvelse N:o 191. 147 mål, hafva Rikets Ständer funnit sig böra endast i så måtto bifalla omförmälde nådiga framställning, att lönen för vice Bibliolhekarien vid Kongl. Bibliolhekel blifvit bestämd (ill 3,500 R;dr Kleresi-slalen. (Tab. Litt. B.) 4:o. Med anledning af en utaf Upsala stifts Konsistorium bos E. K. Maj:t gjord underdånig framställning, hvilken blifvit af Konsistorium i Lunds stift biträdd, har E. K. Maj:t med afseende å angelägenheten deraf, att kyrkan inom de församlingar, der skiljaktiga och från de antagna lärobegreppen afvikande meningar, rörande troslärorna sig yppat, måtte beredas tillfälle alt med någorlunda tilliäckliga krafter på öfverlygelsens väg verka för bibehållande af enighet och frid, i nåder begärt, att Rikets Ständer mätte bevilja ett anslag af 10,000 R:dr, årligen, att under nästa slalsreglerings-period utgå och användas till aflönande af e. o. preslmän, hvilka skulle anställas såsom biträde i de församlingar, der sådant, i följd af yppade villomeningar i religionen kunde finnas behöfligt. Mot beviljandet af delta anslag hafva Rikets Ständer funnit flera betänkligheter mola. Om det nemligen å ena sidan icke kan bestridas, att inom en af religiös oro upprörd församling anställandet, äfven tillfälligtvis, af en utmärkt begåfvad och nitisk religionslärare bör hafva ett välgörande inflytande till att skingra villomeningarne och återleda de vilselörda till en sannare uppfattning af troslärorna, så får dock å andra sidan icke förbises, alt delta just är den verksamhet, som i första rummet tillhör de (ör de särskilda församlingarne antagne själasörjare.
Hr Lefre'n: Innan fråga uppstår, huruvida Hr Dalmans förslag kan blifva contra-propos., anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes förklara, huruvida Hr Gr. o. Landtm, anser Hr Dalmans förslag, i händelse det antages, skola kringgå det redan vid 5:te punkten fattade beslutet. Detta underställer jag Hr Gr. o. Landtnäs bedömande, under förkla - 33* Den 35 Juli f. m. rande på förhand, att jag förblifver vid hvad Hr Gr. o. Landtm, i detta fall täckes besluta. Frih. Rantzou: Dä det beslut, som fattades vid 5:te punkten, afsäg förhållandet med silfverkop, när coursen står öfver pari, meli uti 6:te punkten deremot är fråga om slika köp, när coursen står vid eller tinder pari, kan jag icke tinna, att Hr Dalmans förslag innefattar någon stridighet mot det vid 5:te punkten fattade beslutet, och ser således icke heller hinder för framställande af propos. till detsammas antagande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan H. Ex. blifvit interpellerad att yttra sin enskilda tanka, rör:de Hr Dalmans förslag, ansåg H. Ex. sig böra nämna, det han fann detsamma i rak stridighet emot II. o. Ad:s nyss fattade beslut, men ville likväl underställa denna mening 11. o. Ad:s bedömande. Hr Dal man: Då jag, emot Hr Gr, o. Landtnäs förklarande, och för att icke än längre upptaga R. o. Ad:s tid icke vill påstå, att Hr Landtm, inhemtar Ståndets tanka, huruvida Ståndet icke yrkar framställandet af min propos. i detta fall; så, och ehuru jag anser prejudicatet af Hr Landtmrs vägran Vara ganska vådligt, får jag åtnöja mig med att till prot. anmäla min reservation mot det förklarande, Hr Gr. o. Landtm, afgifvit. Frih. Rantzou anmälde äfven till prot. sin reservation emot Hr Landtnäs förklarande.
Direktionen afgifna och inför Utskottet företedda berättelser, hade hela aktie-antalet, utgörande 24,000 st., och lydande å 100 R:dr R:mt hvardera, redan under sistlidet år blifvit fullteckuadt; varande å de sålunda tecknade aktierna ett belopp af 1,738,670 R:dr sagde mynt inbetatdt före slutet at nästlidne Juni månad, intill hvilken tid för jernvägs-anläggningen användts en summa af mer än 3,550,000 R:dr samma mynt, hvaraf öfver 200,000 R:dr blifvit anskaffade genom upplåning af åtskillige personer. Uti meddeladt afsynings-betyg angående den färdiga och under nysslörlidne sommar för allmänna trafiken öppnade delen af ifrågavarande jernväg, eller den 3 mil långa banan mellan Gefle och Kungsgårds station i närheten af Ofvansjö kyrka, har Chefen i norra vägoch vattenbygguads-distriktet vitsordat, att arbetena blifvit utförda med utmärkt omsorg och noggrannhet; att transport-materielen vore i godt stånd och att för trafikens säkerhet vore väl anordnadt. Å denna ban-del hade, enligt afgifna vecko-rapporter, under tiden intill nästlidne Oktober månads utgång, fraktats gods af 61,594 kubikfots rymd och 22,602 Skeppunds vigt samt färdats 19,830 passagerare; och hade afgifterna för godstrafiken uppgått till 23,622 R:dr och för passagerare-trafiken till 17,734 R:dr, eller tillsammans till 41,356 R:dr R.mt. Till upplysning om de arbeten, som vid denna jernvägs-anläggning sedan dess början och intill medlet af nyssförlidne November månad blifvit utförda, har Utskottet ansett sig böra meddela hufvudsakliga innehållet af Arbets-chefens härom aflemnade och Utskottet tillställda uppgift: