Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes derföre olämpligt, att, sedan Just.ministern upphört att vara medlem och ordförande i Högsta Domstolen, lian likväl skall vara chef för domstolens cancelli och kunna bestämma föredragningen inom domstolen. Om ärendena gå långsamt, så behöfva Just.råden icke förklara annat, än att det är föredragandernes fel, och som domstolen icke har något att säga öfver dem, så är domstolen alldeles oskyldig till hvad som öfverklagas. Hr von Hartmansdorff: Jag vet att det yttrande, jag nu kommer att afgifva, skall varda misstydning underkastad!; men jag har så ofta måst utsätta mig derför, att det föga gör lill saken om sådant sker en gång iner eller mindre. Min mening är att anslaget till en prot.secreterare inom Ecclesiaslik-departementet utöfver det antal, som redan finnes på stat, är onödigt. Uti intet af de särskildta Slatsdepartm, med undantag af Justitiae-deparl:t, finnas flere än tre prot.secreterare på stat, ehuru målens antal inom t. ex. Landtförsvarsoch Civil-departm utgör nära dubbelt mot målens antal inom del Ecclesiastika. I allmänhet kan man icke beräkna att flera än en föredragning i veckan äger rum. När då tvänne prot.secreterare finnas, så är den ene ledig hvarannan vecka, såvida icke händelsen skulle göra att föredragningen någon gång vore så vidlyftig, att protocollet behöfde delas emellan begge, då de finge tjenstgöra gemensamt hvarje vecka. Men för sådana händelser plägar någon cancellist eller copist vara att påräkna, likasom man tillförene, då allmänna beredningen fanns, alltid hade en sådan tjensteman ledig för att der föra protocollet. De prot., som der fördes, ökade äfven göromålen emot hvad sora nu är förhållandet, emedan 2:ne prot. då, i stället för ett nu, upptogo samma mål. Tiden är således i samma mån tillräckligare för tjenstemännen nu än då.
Det kan i följd häraf möjligtvis synas främmande för det närvarande tillfället, att äfven erinra om de filosofiska forskningarnes utveckling under det sedan Akademiens stiftelse förflutna halfva århundradet, då Akademien icke, utan att öfverskrida den af dess odödlige Stiftare utstakade gränsen för dess verksamhet, kunnat omedelbart deltaga i dessa strängt vettenskapliga undersökningar. Emedlertid röjer det sig likväl lätt för den, som gjort sig full reda för detta Samfunds bestämmelse, att äfven Tidehvarfvets filosofiska spekulation med densamma står i en viss förbindelse. Det är en nödvändig följd af det inre organiska sambandet mellan alla bildningens delar, att Filosofien i alla Tidehvarf och hos alla Nationer måste utöfva en mer eller mindre uppenbar, men alltid i sjelfva verket vigtig inflytelse på Vitterheten. På ena sidan måste nemligen det egentliga intellektuella innehållet af ett Tidehvarfs och en Nations Vitterhet, den åsigt af verlden och lifvet, hvilken i densamma uppenbarar sig, alltid bero af de filosofiska forskningar, genom hvilka sjelfva grundideerna för all intellektuell bildning angifvas och utredas; och på den andra inverka dessa forskningar ännu mera omedelbart på Konsten i alla dess arter och former, genom den på densamma rigtade vettenskapliga reflexion, hvilken utgör Filosofiens esthetiska afdelning. Det är klart, att denna Filosofiens dubbla inflytelse på Konsten företrädesvis måste röja sig i det närvarande Tidehvarfvet, hvilket i högre grad än något föregående beherrskas af reflexionens makt, och i hvars bildning det intellektuella elementet är det afgjordt rådande. I anledning häraf torde det icke vara alldeles olämpligt, att vid närvarande Minnesfest kasta en blick på den sedan Svenska Akademiens stiftelse förflutna tidens filosofiska forskningar, med hufvudsakligt afseende på den framskridande utbildningen af läran om det Sköna och Konsten. Att med någon större grad af utförlighet afhandla detta ämne, är naturligtvis ej möjligt på de få ögonblick, hvilka jag här vågar tillegna mig: jag nödgas således åtnöja mig med att blott gifva de allmännaste grunddragen af en teckning, hvars fullständigare utförande måste uppskjutas till ett annat tillfälle.
Till närmare upplysning härom hade motionären anfört oell med bevis af vederbörande tjensteman styrkt, att räntan å Trysundahamns strömmingsfiske, hvilken, derest densamma bibehållits att utgå med 94 tunnor strömming, skolat utgöra 1,769 R:dr B öre för år 1858, 1,701 R:dr 40 öre år 1839, 1,670 R:dr 38 öre år 1860 och 1,733 R:dr 4 öre år 1861, deremot, efter förvandling till motsvarande 994 centner 20 skålpund hö, erlagls för hvarje efter annat af berörda år med 2,187 R:dr 24 öre, 2,336 R:dr 37 öre, 2,384 R:dr 92 öre och 2,734 R:dr 3 öre; hvarjemte motionären ansåg, att förhållandet skulle hafva visat sig ännu ofördelaktigare, derest han kunnat förete en för hela länet uppgjord beräkning. I Westerbottens och Norrbottens län, som i anseende till produktionens beskaffenhet i det närmaste öfverensstämde med WesterNorrland, bade hufvudräntepersedlarne, till fördel för både Staten och den enskilde, blifvit bestämde allenast till tvänne, nemligen spanmål och smör; och då rättvisan fordrade att detta landskap icke vöre i berörda hänseende sämre lottadt än nyssnämnda län, har motionären till vinnande häraf föreslagit, att i afseende å ränte persedeln hö för Wester-Norrlands län måtte vidtagas den förändring, att endast ^ deraf bibehölles, men återstående f förvandlades till räntepersedlarne spanmål och kött, hälften hvardera.
Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, krediteller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller riklig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar; eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. § 5. Har man, på sätt i 4 § säges, skrifvit eller förfalskat samt begagnat annan enskild handling än de der nämnde, såsom orlofssedel, betyg om fräjd, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse J\:o 189. fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med ett år. § 6. Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, deu hau vet falsk vara; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort § 7. Den sorn, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mätt, vigt eller annat, som med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladi eller markt; dömes till straff-arbete från och med ett lill och med fem år. Stämplar eller märker den uppsåtligen falskt, som stämpling eller märkning betrodd är; vare straffet sådant arbete från och med fyra till och med tio år. Ar ej bruk gjordt af det förfalskade; må liden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af deu eljest för brottet stadgade minsta strafftid. Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt ali skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. 8 8.
Denna fördel skulle emellertid icke kunna ernås under annan förutsättning, än altt obligationerna, sedan de en gång blifvit i penningemarknaden utsläppta, åtminstone lill större delén qvarstannade inom riket. Då emellertid statsobligationer äro af sådan beskaffenhet, alt de, hvad ock erfarenheten hos oss redan visat, snart nog söka sig väg till de platser, der penningelillgången är störst och räntan följaktligen lägst, och då det vidare är nogsamt kändt, att räntefoten inom riket är högre, än på flera utländska platser, kunde icke antagas, att statsobligationerna skola qvarstanna inom landet blott derföre, att statslånet här afslutades. Det vore visserligen sannt, att man kanske skulle kunna, åtminstone för någon lid, lyckas qvarhålla de sålda obligationerna inom riket, om Staten icke, på sätt hittills skett, afslutade kontrakt med vissa personer om hela lånet, utan sjelf öfvertoge omsorgen med deras successiva försäljande på flera spridda ställen inom landet, och obligationerna i sådant fall utställdes på jemförelsevis låga belopp. Men då penningarne måste, för bestridande af dermed afsedda utgifter, vara att tillgå till vissa belopp på bestämda tider, skulle en sådan utväg för lånets upptagande, äfven om dervid ej mötte andra våsendtliga svårigheter och betänkligheter, icke nu kunna begagnas. Dessutom skulle ett statslån, som afslutades inom riket och utställdes i obligationer på Svenskt mynt och språk, förmodligen blifva dyrare, bland andra orsaker derföre, alt obligationer af nyssnämnda beskaffenhet ej kunde betinga sig lika vidsträckt marknad, som andra statsobligationer; och i betraktande af allt detta, borde någon bestämd föreskrift i afseende på stället för lånets upptagande, vare sig till hela beloppet eller någon del deraf, ej meddelas, utan Riksgälds-kontorels Fullmägtige erhålla uppdrag att afsluta lånet på de för Statsverket förmånligaste vilkor, detta måtte nu ske inom eller utom riket; dock borde, i sednare händelsen, lill lättnad för de obligations-innehafvare, hvilka äro i Sverige boende och sådant åstunda, stadgas, att ränteuldelning äfvensom liqvid för amorterade obligationer vid behöriga tider skall utbetalas äfven i Biksgälds-kontoret.
Palms!jernäs förslag instämmer jag, äfven af det skäl, alt lili ganska mångå orter finnes icke mera än en qvarn inom taxeringscomiteens district, och man har således ingenting att jemföra den med. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det synes mig som Frih. Cederströms förslag derutinnan vore bättre, att om ordet jemförlig införes, sä kommer icke allenast alt först bestämmas dessa verks afkastning, utan värdet kommer äfven att modereras på samma sätt som i fråga om landtegcndomar. Dä denna princip har blifvit följd vid tvenne föregående voteringar, så torde den äfven böra följas nu. Gr. Cronh jelm: Så riktig jag för min del ansåg den ifrägavar. redactionen vara, då den tillämpades på den 50 §, så oriktig finner jag den här. Åtminstone skulle jag anse det vara nödvändigt att säga, att dessa verk skola uppskattas lill deras med hvarandra jemförliga värde; ty om man, pä sätt jag tyckt mig finna alt en talare önskat, skulle utesluta dessa ord, så kan jag icke finna hvad man skulle jemföra dem med, då meningen väl icke kan vara, alt de skola jemföras med jordegendomar. Derföre skulle jag tillstyrka antagande af Frih. Palmsljernas förslag. Frih. Cederström: Jag ber att få erinra den siste värde talaren, alt jag aldrig talat om uteslutande af något annat än ordet ”rättmätig.” Allt det andra må stå qvar och endast ordet ”jemförlig” införas i stället. Gr, Posse, Fredr. Salomon: Utan att vilja göra något Den 2 December. 45 bestämdt yrkande, ber jag alt få upptaga det förslag, som vid ett annat tillfälle gjordes af en annan värd talare, och hemställer om vi icke skulle kunna på ett lämpligt sätt komma ifrån saken, genom att insätta ordet tillbörliga i st. f. rättmätiga. K x. Hr Gr. o.
Jag kan icke inse, på sätt en värd ta lare förmenat, att öfvermåttet af falska underrättelsers spridande, ifall sådant eger rum, icke borde forma Slaten, all deremot vidtaga ' någon åtgärd, emedan man, enl. hans förmenande, derigenom lordehända, om jag rätt fattade det, endast skulle reta de illasinnade till ökade ansträngningar. Ett sådant sätt att argumentera, skulle, om det tillämpades i ailä andra afseenden, förlama hvarje redlig mans verksamhet, enär han alltid skulle befara, att det onda blefve genom motarbetandet fördubbladt i st. f. hämmadt. Men likasom man i allmänhet måste kämpa för det rätta, under förhoppning om slutlig seger deråt, bör man äfven göra det i tryck, isynnerhet i dessa tider, då det är ett faktum, som icke kan förnekas, alt tidningsläseriet uptager en stor del af den läsande allmänhetens tid oell upmärksamhet. Det är derföre dubbelt angeläget, att man bereder henne tillfälle till att läsa sådant, som är i möjligaste måtto fritt ( från förvrängningar och förlyduingar, enkelt, uplysande, sanningsenligt och ädelt. : Hr Adelborg har visserligen förklarat, att det i detta land finnes en skandalpress. För min del tror jag, att här dessutom finnas blad, som väl icke kunna tilldelas ett sådant epithet, men som likafullt verka i en samhällsuplösande rigtning.
Tidningar ha ett alltför medelmåttigt värde, då de jemföras med periodiska Skrifter. Hvarje Tidningsartikel måste hafva en gifven korrthet, och vara författad i en ensidigt af Tidnings-Redactionén bestämd stil, hvarigenom all grundlig utredning af ett ämne blir omöjlig. Det är för upplysningen af föga vinst, om Tidningarne erhålla postfrihet, men deremot af stor vigt, om en sådan meddelades åt Tidskrifter; helst jag ägt flere skäl att önska, det en grundoligare insigt i mångå allmänna ämnen biefve Na - Den 10 November e. m. 4*7 tionen meddelad, särdeles i dem, som förekomma vid Riksdagar; hvilken insigt svårligen kan förvärfvas genom Tidningar, då de dels ieke kunna omfatta en behörig mängd deraf, dels ock ofta ådagalägga ensidiga åsigter af ämnet. Man har sagt, att, genom Journalers kringspridande, författningen kunde illuderas af Postförvaltarne; men detta tror jag vara förekommit, om de ej skickas förseglade utan öppna. Det enda sättet, alt sprida Journaler, är att få dem kostnadsfritt ned till orterne. Om 3 Stånd icke nu antaga Betänkandet, och det således blir återremitteradt, anhåller jag om proposition derå, att Journaler äfvensom Tidningar må erhålla postfrihet. Gränsen hlifver då, att denna endast beviljas periodiska skrifter. Herr Hjerta,Gustaf: Jag instämmer i Herr von Hartmansdorffs yttrande. Jag vill endast tillägga ännu en fördel, som derigenom vinnes, nemligen den säkrare controll, som igenom stämplingen kan åstadkommas, än den, som vårt Postverks närvarande räkehskapssätt medgifver. Sedermera angående periodiska Skrifter ville jag nämna, att om sådana hos oss funnos till någon betydenhet, och hvilka voro bestämda till visst arktal, vore jag visst icke emot, att postfrihet äfven åt dem förunnades; men då de ej ärö till arktal bestämda, tror jag med Herr von Hartmansdorff, att den bör inskränkas endast till Dagblad, oaktadt jag gill ar principen äfven af det förra.
Kardus eller karfvad tobak, äfvensom pressad eller rullad tobak, samt snus, och jemväl för ett skålp. bomullsväfnad af garn i finhet af N-’o32, eller deröfver, efter Engelsk beräkning; men emot Utskottets förslag till bestämmande af drawback för ylle och haifylle-väfnader gjordes anmärkningar, hvilka ansågos föranleda till återremiss af detta förslag, jemte de i sammanhang dermed tillstyrkte jemkningar uti 1 och 2 mom. af föreskrifterne om iagttagelserne för tillgodonjulandel af restilutions-förmonerne; l5:o, bifölls Utskottets förslag till förändring af 24 § samt 2 mom. 25 § i Tulltaxe-underrättelserna; l6:o, återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, det af Ut - 526 Prot.-Uldrag, den 11 Januari 18J5. skottet gjorda förslag i afseende å den uti 30 § af Tulltaxe-underrättelserna medgifna lindring i tullsamt handelsoch sjöfarts-afgifter; 17:o, beslöts att under 7 § af Tulltaxe-underrättelserne skulle införas ett 3:e mom. af följande lydelse: ”till närmare controll i afseende på de vården, som godsegares förtullningsinlagor upptaga å inkommande manufacturoch handtverks-smiden, samt stålarheten af de slag, som i Tulltaxan ej äro specificerade, äfvensom söljor af jern och stål skola profver genom Wår General-Tull-Styrelses försorg tillställas samtlige Sjötulls-kamrar i Riket å sådane jernsmides-arliklar och stålarheten, som i Eskilstuna tillverkas, jemte noggrann namnförteckning derå med utsatta gångbara priser”; 18:o, bifölls Utskottets utlåtande, i fråga om åtskilliga förbudsbcstämmelser, som med 1842 års slut upphört. Den 11 Januari. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D.
Var riktigt nöjd med det resultat, hvartill Utsk:t i förevide fall kommit, enär Fullm:s handlingssätt lär, enligt hans förmenande, varit i öfverensstämmelse med 109:de § uttryckligen säger: »Fullmäktige bemyndigas likaledes att på tjenligaste vis disponera den fond, som genom föregånget vexelköp eller annat aftal finnes hos Bankens hus i Hamburg eller Altona för Bankens räkning stående, antingen medelst afgifvande af vexlar eller indragning af silfver in natura etc. etc.» Men nu inflöt ej något silfver i landet, utan första följden blef den, att sedlar till ökadt belopp utsläpptes i rörelsen. Det har visserl. blifvit sagdt, att genom denna åtgärd Banken skyddade sig från många förluster, så väl i afseende på den förut försiggångna vexelhandeln som äfven i afs. på lånerörelsen. Deri har han mycket rätt och medgifvas måste, att åtgärden var nyttig både för Banken och för rörelsen i allmänhet; men att något silfver derigenom inkom, det måste jag bestrida. Vare härmed huru som helst, tror jag, att åtgärden aldeles icke behöfver försvaras; den försvarar sig sjelf såsom varande en klok och dristig åtgärd, hvilken bevisar att Fullm. förstått upskatta vigten af den ställning do innehade ; ty hade de endast handlat efter lieghts föreskrifter och ej rättat sitt handlingssätt efter de ovanliga förhållanden, som då egde rum, så hade säkerligen mycket större olyckor drabbat vårt fädernesland än nu blef förhållandet. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då jag redan på f. m. under diskussionen haft tillfälle att. för allmänheten redogöra för de åsigter, hvilka bestämmt Fullm.-s handlingssätt under den kritiska tidsperiod, som numera vanligtvis betecknas med blotta namnet »krisen», så hade jag tänkt, att ej vidare behöfva upträda i denna fråga. Men I) e ii 11 Januari e. m. 93 jag har dertill blifvit upkallad af Frih. Tersmedens sista yttrande. Den varde Frihm har fästat sig dervid, att jag förklarat, att det i allmänhet gick en klandrande anda genom hela BankoUtsk:ts utlåtande.
Ehuru Magazins-Inrättningens egentliga å* liggande innefattas i desse tvenne föremal, sylies likväl i fråga om Inrättningens skyldighet att upphandla Spannmål till sädesprisens styrande, densamma icke vidare böra af Verket utsträckas, än i den mohn, som de behöflige undsättnings - lagren och andre behof det fordra och medgifva, hälst en obegränsad åtgärd å Magazins-Inrättningens sida i denne del, icke i sjelfva verkställigheten är möjelig, dels i anseende dertill, att så betydeliga Fonder icke kunna af Riksens Höglofl. Ständer anslås som skulle komma att erfordras i den händelse tvenne eller flere goda år följde på hvarandra, dels ock att Magazins-Inrättningen ej, i sa beskaffade fall, med dess åtgärder voro i stånd att fortfara, då hvarken Säden kunde inrymmas i Inrättningens Magaziner, eller lagren hinna omsättas inom de tider Spannemålen vid en försvarlig godhet stod att bibehålla, hvarförutan en så utmärkt skyldighet, sorn snart förvandlade Sädeshandeln till ett monopoliurn för Staten, skulle, qväfva den enskildta industrien och derigenom i stället för åsyftad t allmänt väl, le - Inrättningens organisation', 1533 ida (ill eå vadliga följder som icke eri3 ligga inom möjlighetens gräns alt förutse, än mindre bedömrri 3. Oagtadt Magazins * Inrättningens åtgärd i afseende på Spannmåls prisens upprätthållande, således efter Stats-Utskottets tanka, hvarken kan eller bör så anses såsom ett Statens åliggande att i obestämd omfattning utföra, synas dock de Inrättningens företag, sorn stå i förhållande til) dess förnämligaste skyldighet nemligen att hafva till rackel i ge Spannmåls - förråd, så till undsättningar som andre behof, böra, enär de af Verkets Öfverstyrelse med klokhet och sakkännedom veikställas, i vhsentelig mohn bidiaga till afböjande af Sädens vanvärde, om sadant i en eller flere Provincer, efter en inträffande särdeles god skörd, kunde blifva att befara, Förslag huru Spannemalsuppköpen böra verkställas.
– Nej, tvärtom, den är naturligtvis moralisk, rättade Emilie litet öfverlägset. – Ja, men sjelfva boken är då opassande – det är då säkert. Signe var stött. Men du har ju inte läst honom, sa’ du? – Nej, inte ännu, men – Om ni bara visste, flickor hon nickade mystiskt flera gånger, och der blef allmän, förväntansfull paus. Ja, ni vet naturligtvis allesammans, att der fins en del rysliga saker till, som bara är för herrar, och som man aldrig talar om – fruntimmer, som gå på gatorna om nätterna och så’nt der, menar jag. Det är ju vådligt, men nu har de upptäckt, att det egentligen är samhällets skull. – Men Signe då! — Alice ryste lindrigt och drog sig djupare in i chäslonghörnet. – Ja, samhället – hviskade Emilie Lundin liksom för sig sjelf och stirrade ut framför sig med handen under kinden. När man tänker sig, att detta samhälle, som binder oss alla, egentligen bara är bygdt på en enda stor lögn Hon tystnade och såg upp. – Många lögner! nästan ropade den bleka Anna Saxe energiskt och stridslystet. – Ja, men jag menar nu den allra största: kvinnans underkufvande af mannen. – Kallar ni det för en lögn? Berta småskrattade – Emilie såg inte ens åt henne. Jag, som har gått och inbillat mig, att det var ett bedröfligt faktum, som à tout prix skulle reformeras De andra tycktes icke höra på henne. Fanny som hela tiden hade stått och speglat sig och profvat alla Alices broscher på sin gendarmblå klädning, vände sig nu också om, gripen af Emilies allvar. Ja, sade hon och gick fram och stälde sig bakom gungstolen – samhället! Det är verkligen vådligt, när man rigtigt tänker på det. – Att tänka sig, fortfor Emilie med höjd röst, att de ädlaste, de mest begåfvade kvinnor, århundraden igenom gått och slafvat under egoistiska, njutningslystna mäns nycker. Att de inte reser sig, att de inte skakar oket af sig! – Ja, men, Herregud, Fanny stödde hakan mot båda sina knutna händer och såg betänksamt framför sig.
R:dr, det nuvarande beläggningsoch uppbördssättet borde sålunda förändras, att när afgiften uppginge till eller öfverstege nämnda belopp, den skulle erläggas här i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti Räntekammaren och i landsorterna genom leverering till vederbörande Landt-ränteri; varande jemväl förslag frainstäldt, huru med kontrollen i nu nämnda fall skulle förfaras; att Kollegierna, i ändamål att bereda Statsverket någon minskning i de kostnader, som hittills varit förenade med tillverkning och skärning af stämpelpapper, utaf Fullmägtige i Rikets Ständers Bank begärt upplysning om och i hvad mån den i nu gällande kontrakt af år 1859 bestämda kostnad för papperets tillverkning och skärning vid Bankens pappersbruk Tumba må kunna nedsättas och, i händelse sådant medgåfves, uppgift till hvad pris papper till såväl skrifsom beläggningsstäinplar, de sistnämnda beräknade, icke efter stycketal, utan per 1000 ark. af samma storlek med det nuvarande, men med den förändring att, i stället för sex stämplar, hvarje ark hädanefter komme att inne - 6 Bevillnings-Ulskottets Betänkande iV:o 7. Om helarks■ stämplar ■ hålla tolf sådana, skulle kunna i hittills vanlig ordning aflemnas; samt att Fullmägtige, i betraktande af det, jemförelsevis till andra beställningar utom Banken, betydliga omfång tillverkningen af stämpelpapper eger, ansett sig böra medgifva så stor nedsättning i det nu bestämda priset å sådant papper, sorn kan åvägabringas, utan att föranleda förlust å ifrågavarande tillverkning, samt, i följd häraf, erbjudit sig att låta leverera dylikt papper till skrifkartor efter ett från 50 till 40 R:dr nedsatt pris per 1,000 stycken eller ark, samt beläggningsstämplar, derå priset nu utgör 11 R:dr per 1,000 stycken eller efter sex stämplar å hvarje ark, 66