Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr fVallenberg, som, befarande att decimal-systemets anhängare, genom Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, blifvit bragle i den bedrölliga nödvändighet att motsätta sig det deri afgifna förslag, för alt icke bidraga till den villervalla, som icke kunde uteblifva i följd deraf, att nämnde förslag afvikit från decimal-indelningens konsequenta genomförande, uttalat de åsigter: att ett fullständigt genomförande af decimalsystemet uti så väl mynt, som mått, mål och vigt, innehure en öfvervägande fördel derutinnan, att ett dylikt system, i följd af dess natur, måste blifva allt framgent beståndande, eller utan behof af ytterligare förändringar; alt sådant deremot icke vore förhållandet med den af Kongl. Maj:t nu föreslagna myntindelnings-förändring, hvilken fasthellre angifvits såsom en öfvergungs-åtgärd; alt han icke heller kunde fullt gilla att uti den Kongl. Propositionen, i fråga om myntenhetens bestämmande och tillämpning af decimal-systemet, så stor vigt blifvit lagd på bibehållande af 1830 års myntfot, eller den så kallade tolflödighelen, i hvilket afseende förtjenade anmärkas, huruledes uti den Svenska myntfoten mera koppar ingår, än uti något annat lands, och alt man längesedan kommit till den åsigt, att myn tels verliliga värde bör uppskattas efter dess silfver-innehåll; att den i Kongl. Maj:ts Proposition föreslagna räkne-enhet betydligt försvårade all öfvergång och, bland andra, hade den stora olägenhet, att dess underafdelningar träffade mer eller mindre ojemnt in med de gamla myntvärdena; att deremot det vid föregående Riksdag väckta förslag om antagande af -40 sk.
Det var framfor allt den stora betydelsen af Kriegers uppträdande, att det var i hvarje fall en del af högern, som sände ministeren sin krigsförklaring, fint men derför icke mindre hvasst, med beherskning, men just derför så säkert. Det var det länge jäsande missnöjet, som sökte sig ett utbrott, det var den rykande branden, som slog ut i ljusan låga, och handsken kastades af högerns främste man. Frågan är nu: huru många af högern stå bakom Krieger? Talade han för allt det i högern, som icke är gods-egarelement, eller representerade han blott en underafdel-ning i partiet? Betyder hans uppträdande, att högern i folketinget, vid hvilken Krieger är så fast knuten, också skall vända sig emot Estrup i denna vigtiga sak, eller är detta något som ännu icke är afgjordt? Allt detta står i vida fältet, men det är i alla fall afgjordt, att kabinettet har fått en stöt, som det svårligen skall kunna uthärda. Det är bland alla politici den rådande meningen, att Estrups dagar äro räknade, att han huru som helst måste träda tillbaka, när till våren de evinnerliga stridigheterna om finanslagen å nyo komma fram. Så vidt. nu är möjligt att se, skola tingen svårligen i år under ett Estrupskt kabinett kunna blifva eniga, hvarken om en definitiv eller en mellertidig finanslag. Och det är icke rimligt, att kabinettet, stående på så svaga fötter som för tillfallet, skall våga att utfarda en ny provisorisk, ty då torde hända att harmen bland alla partier och inom hela befolkningen skulle bli så stark,.att äfven en så karaktersfast och energisk man som Estrup skulle ömma sig vid att bära den. Situationen är nu sådan, att alla partier dansa, på ägg. När, det bildas ett nytt kabinett — och dag efter dag gå rykten om en ny ministerlista — är det antagligen högern (de nationalliberala) och de moderata, som slå sig tillsammans om portföljerna. Till och med om högern kunde blifva ensam derom, borde den vara så klok att taga mo-derationen med.
Ar religionen ett folks dyrbaraste egendom, är religionen lifsprincipen i samhället, så är det samhällets ovillkorliga pligt att tillse, att den icke göres till å ena sidan en marknadsvara, å den andra till ett medel för partisinne och egna beräkningar. Vår tanka är derföre icke den, att vilja undertrycka hvarken missionseller traktat-sällskaperna. De böra blott ställas så, att de icke motverka eller motarbeta den kyrka, inom hvilken de framträda, att de ieke derinom sprida irrläror, väcka och underhålla partisinne samt söndringar. I detta fall är det Statens pligt att lagstifta så, att allt ondt så mycket som möjligt förekommes, och allt sannt befrämjas. Yi tro, att det lättast, skulle låta sig göras, om alla de s. k. »Inre Missionsoch Traktat-sällskaperna» sattes i samband med Stiftsoch församlings-styrelserna. Vi våga derföre vördsamt föreslå följande lagbestämmelser: 1:0, Alla sällskaper och föreningar, som hafva till syftemål någon andlig verksamhet inom kyrkan, skola genast vid sitt bildande anmäla sig, i Stockholm hos dess Stads Consistorium, å landet hos vederbörligt DomKapitel, och der upvisa sina stadgar till godkännande. 2:0. Intet sällskap, förening eller enskild, får till någon församling afsända missionär, kolportör eller annan för deras syftemål anställd person, förrän pastor och kyrkoråd dertill sitt samtycke gifvit. Skulle pastor och kyrkoråd vara af skiljaktiga meningar, hänskjutes frågan till vederbörligt Consistorium, hvilket i alla händelser delgifves det beslut, vid hvilket pastor eller församling stannat. 3:0. Skulle något sällskap eller förening utöfva någon verk samhet förrän det blifvit iakttaget, som här blifvit föreskrifvet, bote dess medlemmar, första resan, under ansvar af en för alla och alla för en, Etthundrade R:dr Rmt. Andra resan bote dubbelt, och vare all dess verksamhet vidare förbjuden. Lag samma vare, om enskild utsänder någon utan vederbörligt tillstånd. 4:0. Sällskap, förening eller enskild, som till församling utsänder kolportör, bör dessförinnan till stifts-styrelsen afgifva förteckning å de skrifter som, till spridande utsändas. 5:o.
Lidner har drag, har toner, har färgor, som likna Byrons i känslans djuphet, i lyrans fullklang, i fantasiens glöd och praktglans öfver en ständigt mörk botten. Kanske, om sättet af Lidners sjelfförstöring varit ett mindre hastigt förlamande, hade likheten kommit att sträcka sig långt nog. Sjelfförstörare voro de föröfrigt bägge två. Den bland Lidners skapelser mest Byrons-artade är väl i alla fall hans ”Medea, Opera i 3 akter”; hvilken dessutom, betraktad såsom ett helt, är mera detta, eller ett fullfärdigt, än något annat af hans arbeten. Erinrar man sig det slags karakterer, som Byron helst skildrar, så hör denna Operas hjeltinna dit; ehuru han vanligen låter sådana vara af mankönet. Äfven här behandlar Lidner sitt älsklingsämne, Modershjertat; men i en helt annan skepnad, än dittills; dess ömhet målas här i strid med en svartsjuk kärlek, som uppoffrar den tillika med barnen, för att hämnas på deras fader. Medea framkallar ej blott furierna; hon är sjelf en furie; – men en skön. Man dömme, om sjelfve författaren till Manfred och Cain kunnat stort annorlunda, eller förfärligare, skildra det ögonblick, då hon bereder sig att mörda sina barn, än det skett i dessa ord: Ja, utbryt, olycksmoln! Låt ur ditt sköte ljunga Den vigge, aldrig än en Hämde-Gud sågs slunga! Med uppror, stormars tjut och sjöars raseri, Förkunna, o Natur! så långt ditt välde räcker, Att detta ögonblick skall hämden helgadt bli. Förmörkas, Sol! En härjnings-pest låt öda, Från gudars lugn, till minsta fågels hopp! Förgås de foster må, som alla mödrar föda, Tills jag min hämd fått fylla opp! Du Tid, som varit har, som är, och än skall ila På seklers axlar kring i evigheter ner, O Tid! på dina vingar hvila! Se det, som förr ej skett! Se det, som mer ej sker! Men ack! mot dessa små en dolk Medea väpnar – O Hekate! Slit känslan ur min barm; Jag vill se bort: för du min arm!
Jag anser mig derföre fortfarande böra yrka antagande af det metriska systemet för mätt, mål och vigt, på sätt det blifvit uti min motion framstäldt.» STOCKHOLM, trjckt hos ISAAC MARCUS, 1854. , * <ii . Lagsamt Allm. Beat - och Ekon.-Utskotlens Betänkande, N:o S. 1 N:o 5. Au k. till Exp.-Utsk. d. 16 Juni. 1854, kL 11 t m. Betänkande, * anledning af väckta frågor om förändring eller förklaring af gällande stadganden angående skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tifigshus ock härads fängelse. Inom hedervärda Bonde-ståndet hafva uti dessa ämnen blifvit väckte följande motioner, nemligen: l:o af riksdags-fullmäktige Johan Johansson från Östergöthlands län och 2:o af Anders Sandholm från Stockholms län, hvilka uti särskilda memorial yrkat, att den sätesoch ladugårdar samt afhyste rå- och rörs-hemman hittills uti 26 kapitlet 2 § Byggninga-balkcn medgifna befrielse från deltagande uti prestgårds-byggnad på landet matte upphora, äfvensom att, till förekommande af stridigheter, huruvida pastor eller församlingen bör iståndsätta sådana bristfälligheter å kyrkoherde-boställe, som ej synbarligen eller bevisligen genom pastors förvållande tillkommit, det i nämnda £ förekommande ordet sbättra» måtto derifrån utgå; 3:o af riksdags-fullmäktigen Per Bengtsson från Kalmar län: dels att ofrälse egare af säterisamt rå- och rörs-hemman må förklaras skyldige att, i likhet med andra hemmans innehafvare, deltaga uti byggande af prestgård, samt dels att 26 kapitlet 2 § Byggninga-balken måtte förändras sålunda, att sedan församlings-boerne öfverlemnat de sju laga husen till pastor i laggildt skick, han ovilkorligen förpligtas att dem på egen bekostnad underhålla; uti hvilken motion riksdags-fullmäktige Henrik Andersson från Örebro län, Erik Johan Rudberg Biå. till Ä. st.
Hvad Utskottet i denna punkt yttrat, enligt utlåtandena, N:ris 170 och 326, godkändes, endast med den förändring, att Ståndet, som anser äskadt uppskof med redovisningen för uppbörden å Gottland nödvändigt, för sin del, beslutar, att redovisningstiden för Gottland må framflyttas lill den 1 Juli, på det att uppbördsstämmorna ej må behöfva att hållas der förr, än sjöfarten vidtagits^ Från H e de r v. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 5, i anledning af gjorde anmärkningar vid sammansatta Utskottens Betänkande N:o 2, angående grunderne för förändrade föreskrifter om Biänvinsbrännings utöfning samt afgiflerne derför, blef samma utlåtande af Ståndet bifallet, dock med följande förändringar: att de af Utskotten föreslagne afgifler för bränvins-bränningens utöfvande skola minskas med en tredjedel af de belopp, Utskotten; tillstyrkt att dessa afgifter icke må förskottsvis erläggas; och att någon ersättning för försegling af bränvinsredskap icke må komma att ega rum. Den 2 No v. 1840. f. m. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. I enlighet med det af Ståndet, vid föredragningen af Stats Ut - Prol. Uldr. d. 2 Nov. r8/j.o. 735 skottets Ullstaude N:o 218, dea 12 Augusti sisll. fattade beslut oell gjorda förbehåll al!, sedan Rikets Ständer definitivt beslutat rörande uppförandet å Allmänna Indragnings-staten af löner för G Professores Emeriti, a 1,600 R:
7 Hvad dernäst angår de vid Låne-konloret i Götheborg inom linien förde lån, hvilkas utredning blifvit åt Rådmannen Häradshöfdingen N. Ingelman uppdragen, har Utskottet visserligen funnit den deröfversafgifna berättelse icke innefatta en ensamt för sig tillfyllestgörande utredning af omförmäldte lån, men, med afseende å hvad nämnde berättelse upptager, samt med begagnande derjemte af de åtskillige närmare upplysningar, Låne-kontorets Ombudsman, efter berättelsens författande, meddelat, och sedan bemälde Ombudsman upprättat en till Utskottet öfverlemnad af Låne-kontorets Direktion, godkänd klassifikation, bar Utskottet ansett, att, med tillämpning å dessa lån af de hufvudgrunder, som vid klassifikationen af de vid Ranko-diskontverket i Stockholm inom linien förde lån blifvit följde, och under tillkännagifvande, att ej något af ifrågavarande, vid Låne-konto ret i Götheborg lill och med 1848 års slut inom linien förde lån är af sådan beskaffenhet, att det kan i Usta klassen upptagas, af berörde lån, 262 till antalet å ett sammanräknadt belopp af Ranko R:dr 75,230: 47. 3, böra hänföras: till Klass 2, eller Lån, i afseende pä hvilka ytterligare åtgärder eller upplysningar synas erforderlige, för tillförlitligt bedömande, huruvida möjligen någon afbetalning u desamma kan ingå, 26 st. å R:dr 12,745: 22. 6; till Klass 3, eller Län af sådan beskaffenhet, att för det närvarande föga eller ingen anledning sig företer att kunna någon godlgörelse för desamma erhålla, 115 st. å R:dr 26,430: 21. 8; till Klass 4, eller Lån, för hvilka icke någon ytterligare godlgörelse, hvarken nu eller i framtiden, rimligen är att förvänta, 114 st. å R:dr 33,798, 39. 9; samt till Klass 5, Lån, för hvilka någon ytterligare godlgörelse icke kan erhållas, 7 st. å R:dr 2,256: 11. 4.
Han knackade ur sin pipa och fick sig en ny i hast, och bredbent, högt upp i lovart, med skotet i näfven fast, Ej grässtrå ur remnorna skjuter, ej alfågeln häckar där — nej, allting så tröstlöst öde bland spolade hällar är. förtäljde han nu en sägen, hemsk som bränningens dån; — här ute bland västerskären den gått ifrån far till son. Respekt för den mörka klippan så lots som skeppare har, och aldrig i lä där lig ' ger ett segel för natten kvar. — Där stod för femti ' år sedan på näset, som blånar där, en stuga, hvars murkna stockar stormarne sprängt i sär. En höstdag — med frisk sydvästlig historien jag lockade ur den lots, med hvilken jag gjorde utåt hafvet en segeltur. Kring gården dvärgvuxna tallar sitt trollnät af rötter lagt, och ringlad på förstutrappan höll hväsande huggorm vakt. Han min men den Han själf, som bodde där inne, ej bättre än tjänarn var — se, aldrig på vänligt tilltal gafs annat än hån till svar. var litet trög ' i början, vän, den solbrände Jan, gammal genever hjälpte — ref, om man ej var van. 28 Och alla de dödas munnar hans namn de ropade ut — det ljöd öfver hafvets åska, det skar genom stormens tjut. Men fram genom mörka rymden en blekgrön skugga sköt fart — då stelnade svall och bränning till is omkring klippan snart. Och dödens mäktiga fågel, som stum liksom grafven är, sitt kylande vingpar bredde kring syndarn på västerskär. När vintermorgonen bräckte, af folket han sågs från land: till is förvandlad, han sträckte mot himlen sin knutna hand. ^Daniel ^Fallitröm. (Illustratör: Jenny Nyström.) IDUN |err I^arl Sträfsanis julklappar.
Att derutöfver kunna vänta något enskildt tillskott eller någon ersättning för närvarande Bolags uppoffringar, hvilka, ehuru betydliga, dock icke bringat Verket till den punkt, ilrån hvilken det endast kan verka, som ett stort och riksgagneligt företag, är icke sannolikt. Härvid sammanstöta dock tvånne emot hvarandra rakt stridande interessen. Gamla Bolaget, erkännande sin egen oförmögenhet, att på vederbörligt sått fullfölja arbetet, önskar natur; ligt vis, att om Verket öfverlåtes till andra, sådant måtte ske med minsta förlust. De åter, aom kunna äga vilja och förmåga att deruti ingå, fordra på sin sida de billigaste vilkor, och böra åtnjuta dem, om ändamålet skall vinnas. Och vid ett sådant förhållande kan ingen annan ån Staten, med fästadt afseende på det helas sanna väl, förena dessa skiljaktiga interessen. Frågan blir således, hvad sorn härutinnan kan och bör tillgöras? Svaret derå, samt påföljderne hvilka böra betraktas af högsta vigt, Ben I u-fuglisii rrti 37 icke allenast för denna rörelse enskildt, utan äfven i sammanhang med åtskilliga andra näringsgrenar inom Landet, fordra den noggrannaste pröfning, och det är i sådant ändamål, jag slutligen nu äfven vågar framlägga min åsigt härutinnan. I den ställning Stenkolsverket sig nu befinner, och då en så stor uppoffring fordras, för att gifva det sitt sanna värde, hvarförutan icke några vidare fördelar böra det samma tillerkännas, såsom icke verkande till något stort ändamål, måste man söka möjligheten att åstadkomma den enskilta föreningen med ett nytt Bolags samlade styrka, eller ock låta företaget återgå till sitt förra intet. Tiden derföre år icke aflägsen och följderne deraf låtta att förese. Ett nytt Bolag, sorn skulle förklaras skyldigt, att gifva åt Stenkolsverket den utvidgning, som naturen anvist, kan icke emottaga Verket, med erläggande af någon köpeskilling.
Kan skadans utrönande elier afhjelpande ej ske utan lossning af lasten, förordna värderingsmännen derom. Värderingen omfattar endast den skada, som af sjöolycka skett under sista resan, och således icke den, som härleder sig af ålder eller redskapens bristfällighet, samt skall, särskildt för hvarje förloradt eller skadadt stycke, upptaga de för dess återställande nödiga kostnader. Ej må hotande af skada eller lossning af last företagas, utan att besigtning och värdering, som nu sagdt är, föregått, derest ej befälhafvaren kan styrka, att skadan varit så obetydlig, eller nöden så trängande, att besigtning och värdering skäligen ej bort eller kunnat anställas. § 182. Skadans belopp utgöres af värderingssumman, när reparation af skadan ej verkställes, eller, när efter verkställd reparation, värderingssumman understiger verkliga 38 reparationskostnaden; men af verkliga reparationskostnaden, när denna understiger värderingssumman. Beloppet ersättes fullt ut för skada å skrofvet, när fartyget ej varit två år i sjön. För dylik skada, som timat sednare, äfvensom för annan skada afdrages, såsom skilnad af nytt emot gammalt, en tredjedel, och å ankarkettingar en sjettedel. Ankaren ersättas alltid fullt ut. Från ersättningsbeloppet sker derefter afdrag för värdet eller försäljningsbeloppet af sådant, som i skadadt skick egt värde och blifvit beräknadt att med nytt ersättas. § 153. Vid bestämmande af skada å gods, som skall i gemensamt haveri ersättas, utrönes godsets beskaffenhet och mängd genom konnossement, manifest, faktura eller andra bevis, dess värde enligt gångbart pris å oskadadt gods af samma art i bestämmelseorten, när fartyget anländer. Har godset ej något gångbart pris å den ort, bestämmes värdet genom uppskattning af sakkunnige män, utsedde på sätt i § 131 sägs. Slutar resan i nödhamn, eller bergås gods etter skeppsbrott, bestämmes godsets värde efter gångbara priset i nödhamnen eller bergningsorten. Från det sålunda funna värdet afdragas kostnader för lossning och försälj ning jemte andra dermed förenade umgälder samt tull och frakt. § 154.
Man har åberopat det sammanhang, denna fråga egde med andra verks organisation. Ja! men Krigs-Colhm är icke det första verk, hvars organisation nu skulle företagas. Den hade kunnat sägas vara den första vid 1851 års Riksdag. Om R. St.- då gifvit det svar, som här blifvit ifrågasatt: så hade det kunnat hafva något skål för sig. Men nu klafver icke conseqvensen hös R. St. att de skulle vägra ständigt anslag åt Krigs-Colhm, utan den fordrar Den 19 April f: m. 127 tvertom att de medgifva elt sådant; ty då R. St. vid 1851 års Riksdag beviljade ständig Stat åt HofR:na, så gåfvo de med detsamma en ledning för dylika Staters bestämmande åt de öfriga / Verken.* Den, som Konungen [; för Krigs-Coll:m fastställ, är, hvad / ledamöternes löner beträffar, i det närmaste öfverensstämmande med f Hollt mas, ehuru i ringare omständigheler derifrån afvikande, hvil ket jag äfven i min motion anmärkt. Imedlertid lärer hvarken 1 Krigs-Colhm eller något annat verk kunna inse hvarföre de skulle slä tillbaka för HofRma. Hvad som är rätt för dessa collegiala verk matie äfven vara rätt för Krigs-Colhm, isynnerhet som man af Stats-propos. ser ali det Colhm, som af alla har minst att göra, nemi. Bergs-Colhm, fåll en sådan Stat, att dess ledamöter hafva J större inkomster än ledamöterne uti vissa andra collegier. Nu skulle förhållandet blifva, att de sora hafva mest alt göra få de minsta * lönerna och de som hafva minst att göra få de största. Sådant måtte icke vara rätt. Man har äfven åberopat att vederbör:de Chef borde göra framställning om dylika löne-förbälIringar. Jag har dock redan om förmält hvarföre vederbörande Chef, efter min förmodan, underlåtit sådant. Då måtte det väl icke vara ur vägen att andra försöka sin lycka, hvilket man vid innevande Riksdag, äfven har sett med framgång blifvit gjordt.
Ståndets tålamod redan är tillräckligt satt på prof, och att hvad jag har att säga, kommer att utgöra den sista droppan, som gör att tålamodskärlet blir öfverfullt, kan jag dock ej underlåta att yttra några ord, alldenstund jag vid sista riksdagen var en verksam ledamot i det Utsk., der det Betänk, författades, på grund af hvilket R. St:r då fattade sitt beslut i ämnet. Jag vill derföre begagna detta tillfälle att förklara, det jag, på grund såväl af hvad som blifvit af Sveriges Konung och Regering i saken åtgjordt, som äfven af hvad jag sjelf erfarit om den nu rådande förändrade stämningen, finner full anledning att i allo gilla och biträda hvad H. Exc. Hr Frih. De Geer här anfört och förklarat. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att motionen jemte yttranderne skulle remitteras till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, och sedan dertill svarats många ja och några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 206 Den 28 November f. m. Föredrogs Hr Ehrenborgs, Richard Michael, d. 26 dennes bordlagde motion, N:o 68, ang:de bränvinsförsäljnings-afgifternes ingående till statsverket. Gr. Mörner, Carl: Då jag i föregående plenum hörde en motion af samma syftning, som den nu föredragna, remitteras till öt-k., jemte många deremot gjorda välgrundade anmärkningar, hade jag icke trott att så snart derefter en ny motion i samma rigtning skulle väckas. Hr Ehrenborg medgifver i sin motion, att bränvinsutskänknings-medlen i många städer användas på ett särdeles nyttigt sätt, och det är äfven min erfarenhet. Jag vet då icke hvarföre man skall fråntaga dem denna väl behöfliga tillgång. I den Iv. Propos:n om jernvägarne är t. ex. föreslagen en bibana från Wexiö till närmaste station, för hvilken banas byggande staten skulle lemna ett låneunderstöd.
Hwad i detta afseende lä'uada är stadgadt, gäfle äjwen för öfverbyggnad ä Elen, Tegel, Ler och Hortz.verksByggnader Z. 6l. Säsom en allmän N-ael wid Byggnader mä anses, att om gärds' mte s delä enhet ej medgifwer akt hustn, pä -sätt förordnat är, uppbygga, utan l dt stället flere smärre byggnader till ett och samma behof nödwändigt erfordras och sädaae bvggaS,h,v>>ket pä Eyne Rättens noga beprötwande och tl"äte'e ankom-er, kunna flika jmä hus tillhopa icke för mer än ett lagglidt aajcö och beräknas. Till Träddus fär nyttjas mogit Furueller 1 brist deraf utwaldt Gran » Timmer, hwartstl, när tillgäng pä Boställ es mnk ej finnes, Boställshafwaren äger rättighet att, när han det 5- ftundar, erhälla utsyning ä al männa Parker, der jädnn tillgäng finnes, pä järl i Kongl. Mn-sts Nä - rr6o Dm 27 Januarii. diga Förordning om skogome i Riket as den r August» idys derom stadgas.