Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna stam lemnade således större garantier för bevarings-manskapets snara bildning och säkra ledning, än den nu varande dubbla ständiga styrkan. Den öfriga delen af den aktiva arméen eller 41,700 man, skulle utgöras af bevärings-manskap och hvaraf 39,424 man vore Infanteri, 1,600 man Kavalleri och 576 man fot-artilleri samt 100 man Sappörer. Hvad deras militäriska bildning anginge, vore den fullt ut jemförlig med den som egdes af fyra femtedelar al den närvarande värfvade och indelta Arméen. Hvar och en af detta manskap hade nemligen vid inträdet i den aktiva Arméen redan undergått lika många dagars rekryt-öfning, som för den närvarande Arméen vore föreskrifven, eller 21 dagars, hvarefter de i förening med slamtrnpperne skulle deltaga i 2:ne års vapenöfningar, 14 dagar hvarje år. Vidare funnes, enligt förslaget, alt tillgå till den aktiva Arméens förstärkande 20.850 man bevärings-rekryter, som hvardera hade undergått 21 dagars rekryt-öfning, samt 62,550 man från 25 till 27 år gamla bevärings-soldater, som alla hade deltagit uti 3 års vapenöfningar, hvarjemte disponerades, enligt förslaget, öfver 2,206 trosshästar, således tillsammans re kr g tering s-rescrv för den aktiva Arméen 83,400 man oell 2,206 trosshästar.
Sedan Rikets Ständers, år i837, församlade Revisorer, enligt samma års Revisions-Berättelse (pag. 5o—52), i sammanhang med afgifvet yttrande, rörande den grannlaga fabrikationen af papperet till Bankens nya Sedlar, förklarat sig anse tiden då vara inne, att verkställa en ändamålsenlig, för göromålens säkra och skyndsamma gång oundgängligen nödig, förändring uti Administrationen vid Tumba; hafva Banco-Fullmägtige, den i4 December i837, i öfverensstämmelse med hvad Piikets Ständers Revisorer tillstyrkt och med afseende å förre Förvaltarens vid Tumba, Kamereraren Möllers, genom Läkarebetyg styrkta sjuklighets-tillstånd, förflyttat honom på Bankens Allmänna Pensions-Stat, med åtnjutande af å Stat innehafvan. de — 58 med beslutat, alt Bruksförvaltaretjensfen borde uppdragas ål en passande och sakkunnig vetenskapsman, med chemiska och mechaniska insigler; hvarefter, och sedan Bunco-Fulimäglige inhämtat underrättelse, att Alidie Läraren vid Bergs-Skolan i Fahlun, Notarien J. Bagge, hos hvilken dessa egenskaper med visshet voro att påräkna, förklarat sig hugad, att den ifrågavarande tjensten emottaga, Fullmägtige, enligt beslut den i och 8 Februari samt den i Mars nästlidet år, och i öfverensstämmelse med desse beslut upprättadt särskildt Contract, lill Bruksförvaltare vid Tumba, derunder inbegripne de serskilde befattningarne af Förvaltare utaf Tumba Bruksoch Landt-Egendom, samt Chef för papperstillverkningen, såsom Bankens Tjensteman „ antagit Notarien Bagge, med vilkor, bland andra, dels att han skall åtnjuta en årlig aflöning af 1,700 R:dr Banco, hvaraf g00 R:dr såsom Ordinarie
Byggningabalken, jemnfördt med föreskriflerne i 1 och 2 §§. i 1734 års Gäslgifvare-Ordning, häradet skulle i vissa fall å Gästgifvaregård bygga gästeslufva med sina kamrar, stall och vagnslider med allt innanrede; men Kronan likväl bekostat uppförandet af hufvudoch Hvgelbyggnaderne å Grisslehamns gästgifvaregård, ansåge ÖfverPostdirecleurs-Embetet, för sin del, åliggandet för vederbörande allmoge att bygga och underhålla uthusen derstädes otvifvelakligt hafva sin grund i nyssberörde lagstadganden, likasom och enär öfverförandet med båt af posten och resande Lill Eckerön icke nu mera besörjdes af de fordna postrotarne, desse naturligtvis icke kunnat undfå den förut beslämda legan och icke heller den deri beviljade tillökning för det år, då ortens båtsmän varit utcommenderade; hvaremot någon annan förmon eller rättighet för de skyldigheter, sorn Wäddö allmoge, på sätt ofvan anförts, fortfarande fått vidkännas, icke, så vidt Öfver-Postdirecleurs-Embelet hade sig bekant, i sednare tider för nämnde allmoge galt förlorad. Derefter har, enligt Nådigt
Ad:s samt BondeSt:s beslut blott i en bättre redaction uttrycker samma mening, som bitsk, åsyftat, nemi. att från discontlån utestänga utrikes i diplomatiska eller consulatbeställningar anställda Svenska embetsmän, hade jag trott, att Utsk. bär bort frångå den vanliga praxis vid sammanjemnknlr, att inbjuda på sitt eget förslag, och att Utsk. i stället bort inbjuda de öfriga 2:ne Stånden att instämma med R. o. Ad. samt BondeSt. Men då Utskrs åtgärd nu skulle leda derhän, att hindra hvarje, i enskilda angelägenheter, utrikes vistande Svensk medborgare att omsätta sina under tiden förfallna discontlån, anhåller jag om propos. på vidblifvande af R. o. Ad:s förut fattade beslut. R. o. Ad. vidblef sitt förut fattade beslut samt godkände den föreslagna voter:spropos:n. Vid förnyad föredragning af BancoUtskrs förliden gårdag på bordet lagda memor. N:o 138 i anledn. af inkomna accordsanbud för 2:ne Bancodiscontverkets fordringar, blef nämnde memor. N:o 138 af R. o. Ad. bifallet. 100 Den 5 Maj. Likaledes bifölls vid förnyad föredragning BancoUtskrs förliden gårdag på bordet lagda memor. N:o 13g nied öfverlemnande af förslag till reglementariska stadganden, motsvarande 4 alt> 3 afd. af i83o års b:coreglemente. Ånyo föredrogs Lagoch Oecon.-Utsklns förliden gårdag på bordet lagda memor.LN:o 58 i anleda, af RiksSt:ns Skiljaktiga beslut, ang:de Utskzns betänk. N:o 54 och utlåt. JJ:o 56 öfver väckta frågor rör:de fattigförsörjn:sanstalterna. Hr Hjärne, Harald: Jag har ej velat reservera mig emot detta jemnkntsbetänk., emedan sjelfva saken numera kommit i det skick, att jag anser bäst, att ingen skrifvelse derom till K.
Jag skulle föreslå, i händelse sjelfva saken gillades, att R. o, Ad. fattade samma beslut som nyss, att nemi. bifalla K. M:s nåd. proposition. Frih. Cederström, Jacob: Då icke förr än vid nästa riksdag afgöras kan, huruvida Ständerne komma att antaga den Konungens nåd. propos., som nyss beslöts skulle hvila till en kommande grundlagsenlig behandling; så lärer deraf blifva en följd, att, för deli händelse att nämnda propos. vid nästa riksdag blefve afslagen, det af Utsk. här uppgifna förslag bör qvarstå lill grundlagsenlig behandling vid flästa riksdag och kan ej falla förr, än Ständerne sig öfver 17 Hi 21 iGa Den 18 November e. ni. hufvudfrågan yttrat; men lika med den sista talaren anhåller jag om Hr Frih. o. Landtnäs propos., alt, jemte detta förslag, Konungens propos. måtte till grundlagsenlig behandling blifva hvilande. Hr Frih. o. Landt m.yttrade, att, då Const.Utsk. i delta utlåt. N:o 54 förklarat att Utsk. i sin helhet tillstyrker Konungens propos., R. o. Åd. behagade finna, att, enl. 8r §:ii Reg.F:n, densamma måste hvila till nästa riksdag, då R. St. skola sitt beslut derom fatta, den må vara uppfattad i hvilka ordalag som helst, eller slå mera eller mindre tillsammans med de beslut R. o. Ad. öfver föregående ämne fattat. Frih. Tersmeden: Const.Utsk. har visserligen icke' tillstyrkt antagandet af Konungens propos. alldeles oförändradt, enär propos:n innehåller, alt 21 §:n 2 mom. Reg.- F:n måtte upphäfvas, men deremot Utsk:s förslag antyder alt nämnde §:s 2 mom. måtte inskränkas till den lydelsen, att Konungen äger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finner att i Högsta Domstolen öfvervara.
Men Helena, dottren af Zeus, Månggråtig, skall lära sig inse, Att sin make hon svikit. Ej mig, Ej heller mine barns barn, Den tanke må falla in, Hvilken månggyllene Lydinnor, och Phrygers gemåler Kasta vid väfstoln fram, Till hvarandra ordande så: Ho vill skönflätiga håret mig, Att till ömkelig bågsträng snos, För härjad fosterbygd, afhösta nu? Din skulden är, långhalsige svanens dotter; Om sann är sägen, Att Leda sig hängaf Åt vingade fågeln, då Zeus bytte sin gudagestalt; Eller om ock, på Pieriska blad, Dikten till menskorna slikt Eljes burit och obetänkt. AKHILLEUS. Hvar är Akhaiernes härförare, monn tro? Hvem säga vill bland tjenarne, att Peleus' son, Akhilleus, söker honom uti portarna? Med lika lott vi dröje ej vid Euripus; Ty andre bland oss, frie än från äktenskap, Och lemnande derhemma toma boningar, På strändren sitta; andre redan make ha, Och barn: så våldsam kärlek Hellas öfverkom Till detta härtåg, icke utan gudars råd. Jag derför tolka måste min rättvisa sak; Men för sig sjelf en annan orde, om han vill. Ty lemnande Pharsalos' jord och far Peleus, Jag bidar här, vid mager fläkt från Euripus, Och hejdar Myrmidonerna, som tränga på, Samt säga städs: Akhilleus, o, hvi dröje vi? Hur länge bör vår väg till Ilios mätas än? Gör hvad du gör, och hvarom ej, för hären hem, Och bida ej Atreidens dröjsmål längre ut! KLYTAIMNESTRA. O son utaf Nereiden, hörande ditt tal Derinnifrån, framför min boning träder jag. AKHILLEUS. Ack, höga blygsamhet! hvem tro den qvinnan är, Som framfor mig jag skådar, dejlig till gestalt? KLYTAIMNESTRA. Ej under, att du mig ej känner, som förut Du aldrig sett, och din försynthet prisar jag. AKHILLEUS.
Och på grund häraf samt med afseende jemväl derå, att vederbörande kommuner voro villiga att för ifrågavarande kronohäktes uppförande och underhåll utgifva icke obetydliga bidrag, hemställde Styrelsen i underdånighet, att Kongl. Maj:t, i händelse Statsverkets tillgångar funnes sådant medgifva, täcktes af Rikets Ständer äska beviljandet af nödiga medel för ändamålet; hvarjemte, beträffande beloppet af det härtill erforderliga statsbidraget, Styrelsen slutligen anmälte att, då kronohäktet i Hudiksvall, särdeles om det föreslagna fängelset i Sundsvall komme till stånd, icke torde böra byggas större än länsfängelset i Umeå, innehållande, jemte vanlig ekonomibyggnad med ransakningslokal, 24 celler, kostnaden för det nya fängelset blifvit beräknad till omkring 65,000 R:dr utom byggnadstomt, hvadan, efter afdrag af de från kommunerna utgående medlen, omkring 60,000 R:dr ytterligare skulle erfordras såsom statsanslag. 12 Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prnp. N:o 1, om Statsverket 1865. Hans Excellens yttrade med anledning häraf hurusom af hvad sålunda blifvit af Fångvårds-Styrelsen anfördt syntes framgå, att en tillbyggnad vid kronohäktet på Långholmen vöre företrädesvis erforderlig. I öfrigt, ehuru både ur fångvårdens och ur brotts rnålslagskipningens synpunkt vore önskvärdt om såväl i Sundsvall och Hudiksvall som norra delen af Calmar län kronohäkten komme till utförande, så, utom det att Rikets Ständer torde hysa betänklighet att på en gång bevilja anslag till så många nya häktens byggande, förefölle det derjemte såsom ett sådant behof icke för Calmar län vore af egentligen trängande beskaffenhet, äfvensom om, derest i endera af de båda städerna Sundsvall och Hudiksvall kronohäkte uppfördes, det härutinnan för närvarande mest angelägna behofvet kunde jemväl med afseende på dessa städers från hvarandra ej synnerligen stora afstånd, anses uppfyldt.
I motsatta hörnet af hallen gick der en bred trappa upp till andra våningen med ett präktigt, förgyldt räckverk, prydt med vapensköldar och många heraldiska emblemer — allt i en sökt och snirklad stil. Den såg nästan ny ut, och förgyllningen stack besynnerligt af mot det öfriga, strängt gammaldags bohaget af mörknad ek. På midtväggen gick två dörrar in i huset, af hvilka den ena stod halföppen, så att man hörde rösterna derinifrån. Midt på golfvet hade Jeanot satt ifrån sig en armstake af svartnadt silfver, hvars tre smala talgljus osande fläktade i luftdraget. Den unga damen gick strax fram till elden, och tjenaren hjelpte henne att lägga ytterkläderna ifrån sig på bänken. Hon kände på sina litet fuktiga ärmar och bredde ut händerna framför brasan. Hon bar en svart sidenklädning, som, trots det den icke såg så gammal ut, var sydd efter det snitt, man ibland ser på porträtter från Louis XVIs sista regeringsår: en lång, smal kjol och kort, åtsittande tröja, knäpt med dubbla rader stora knappar, och med breda, trekantiga uppslag på bröstet, långa, snäfva ärmar, som i en liten snibb gingo ned på händerna. Omkring halsen, korslagd öfver barmen och bunden i en stor rosett högt uppe på ryggen, hade hon en Marie-Antoinettefichue af grönt och hvitt, randigt taft. Håret — det var ett präktigt, guldbrunt hår — bar hon deremot, efter den nu herskande moden, uppsatt i nacken à la grecque, med naturliga lockar omkring pannan och öronen. Det var den adertonåriga Mademoiselle Edmée-Louise de La Feuillade, hvars far för flera år sedan blifvit dräpt i den första Vendéeresningen, och som nu, tillsammans med sin gamla, döfva moster och ett par andra genom kriget hemlösa adelsdamer, bebodde detta ensliga slott på Loires venstra flodbrädd — Rocroyes’ernas gamla familjegods, som stått öfvergifvet ända sedan Regentens tid, och som nu under revolutionen tjenade deras förföljda ättlingar till fristad.
Vinden slog i dörrar och fönsterluckor samt rusade in under palatsernas öppna loggier och bröt lös det utsirade bågverket. Cecco höll sig tapper ännu, men han gick ej hem och lade sig. Han kunde ej föra hem båten, och då var det bättre att stanna och vakta honom. Men då någon gick förbi honom och sade, att det var ett fruktansvärdt väder, ville han ej medge det. Han hade pröfvat annat väder i sin ungdom. »En storm,» sade han för sig själf, »skulle detta kunna kallas en storm? Och man skulle kanske mena, att den vidtog i samma ögonblick, som jag kastade zekinen åt San Marco. Som om han skulle kunna befalla öfver en riktig storm!» Då natten kom, gjorde vinden och hafvet anlopp, så att Venedig skalf i sina grundvalar. Dogen Gradenigo och herrarna i Höga rådet begåfvo sig i mörka natten in i San Marco för att bedja för staden. Fackelbärare gingo före dem, och lågorna fladdrade ut med vinden, så att de lågo flata som vimplar. Blåsten slet i dogens tunga brokadskrud, så att två män måste hålla den. Cecco tyckte, att detta var det märkvärdigaste han sett. Dogen Gradenigo själf gick till domen för ett sådant obetydligt blåsande! Men hvad skulle då människorna ha tagit sig till, om det kommit en riktig storm? Vågorna slogo oupphörligt mot den pålade stranden. Det var nu i nattmörkret, som om hvithöfdade odjur hoppade upp ur djupet och med klor och tänder klängde sig fast i stolparna för att söka rifva lös dem från stranden. Cecco tyckte sig höra deras arga fräsande, då de tumlade tillbaka. Men det började gå rysningar genom honom, då han oupphörligen såg dem komma upp igen och slita i pålverket. Stormen föreföll honom långt förfärligare nu under natten. Han hörde rop genomfara luften, som ej voro vindens, stundom kommo svarta moln drifvande likasom en hel rad af svarta galerer. Det var som de ryckte an till stormning. Han hörde då tydligt hur det talade ur ett par söndertrasade skyar, som gledo fram öfver hans hufvud.
Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts uti nådig remiss Kommerse-kollegium meddelade befallning, att till Eders Kongl. Maj:t inkomma med vederbörandes underdåniga utlåtanden i anledning af livad uti Rikets Ständers sistlidna år församlade Revisorers berättelse, angående granskning af stats-verkets jemte dertill körande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1856, blifvit i afseende å navigations-skolorna i riket anmärkt, har Kollegium infordrat och får härjemte underdånigst öfverlemna till Eders Kongl. Maj:t ställda underdåniga yttranden i ämnet af Direktionerne för navigationsskolorna i Stockholm, Götheborg, Gefle, Malmö, Hernösand och Wisby; i sammanhang hvarmed Kollegium ansett sig böra för egen del i underdånighet anföra följande: Hvad först beträffar det af Revisorerne väckta förslag, att uti navigations-skolornas räkenskaper borde antecknas, huruledes nämnde skolors kassabehållningar förvaras, så har Kollegium icke något att i underdånighet erinra deremot, att navigations-skoledirektionerne må få sig för framtiden ålagdt att om verkställandet af så beskaffade anteckningar i räkenskaperna föranstalta. Vidkommande åter Revisorernes yttrade åsigt, att, till beredande af öfverensstämmelse emellan samtlige ifrågavarande läroverk, bestämd föreskrift lämpligen borde meddelas, huru i afseende å nämnde kassabehållningars förvarande skall förhållas, så kan Kollegium icke instämma i berörde åsigt. Dels äro nemligen omförinälde behållningar i allmänhet till beloppen ganska obetydliga, dels förekommer att, om äfven i hvarje stad, der navigations-skola är inrättad, tillfälle må vara för handen att emot behörig säkerhet behållnlngarne deponera, en dylik deposition möjligen å ett eller annat ställe icke medgifves under andra vilkor än som för vederbörande skol-direktion medföra hinder eller svårighet att å de tider, då medlen till förefallande utgifters bestridande erfordras, desamma utbekomma.
Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets den 21 och 25 dennes på bordet lagda 206 Prol.-Uldrag den 28 Januari 1860. Utlåtande N:o 10, i anledning af väckt fråga om prägling af guldmynt på 10 R:dr Rimt valör, under benämning af enkla och dubbla Caroliner. Frän Högt. Preste-Ständet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-Ulskottets Memorial N:o 14, angående sättet för behandling af frågan om Banko-vinstens användande, biföll Stån det hvad Utskottet i detta Memorial hemställt. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-VIskottets Utlåtande Nio 11, i anledning af väckte förslag dels om indragning af sedlar å 1 R:dr R:mt, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 R:dr B:ko eller 3 R:dr Runt, och dels om skyldighet för Banken att alltid i vexling tillhandahålla bela Speciel-, biföllos lista och 2:dra punkterna i detta Ullåtaude, äfvensom Ståndet godkände Utskottets i 3:dje punkten framställda förslag till en § i blifvande Banko-reglemente, svarande mot § 96 i det nu gällande Reglementet, med tillägg endast af orden sä vidt möjligt är emellan de å 8:de raden förekommande orden alt och prägladl. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskotlets nedan omförmälda Ut låtanden : N:o 38, i anledning af väckt motion om tillgodonjutande af rätt till skattefrihet för socken-allmänningar; Nio 39, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt; Nio 40, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition om anslående af i mantal
Till erhållande af förpassning skall tvefald angifnings-inlaga upprättas, i enlighet med det i bilagan, litt. A., intagna formulär, när varorna äro Svenska eller Norrska, eller förtullade utländska, samt i enlighet med formuläret i bilagan litt. B., när varorna äro olörtuilade utländska. § 11. Förpassning skall vara ställd till ort, hvarest tullkammare finnes upprättad och förtullning får ega rum. Sådana varor, hvilka omnämnas i § 4 och § 5, mom. 2, må äfven kunna förpassas, till eller ifrån allmän marknad nära gränsen. § 12. Den förpassnings-tagande skall, innan förpassningen utfärdas, afgifva sin skriftliga förbindelse enligt bifogade formulär, litt. C., att de till afsändning angifna varorna, inom trenne månader derefter, skola på bestämmelseorten blifva behörigen angifna till tullbehandling. § 13. Ar den, som sådan förbindelse utfärdar, icke å afsändningsorten boende, eller är han der boende, men icke vederhäftig ansedd, skall han antingen ställa antaglig borgen, såsom för egen skuld, för förbindelsens fullgörande, samt för de böter, hvartill han i annat fall gör sig skyldig, eller ock hos tullkammaren nedsätta så stort penningebelopp, som för uppfyllandet af förbindelsen må anses betryggande. § 14. Varor, som jemlikt § 9 förpassas från ena till andra riket, skola, så vidt deras be - Bevillninys-Ulskotlets Betänkande M 6. a skaflenhet icke derför lägger hinder i vägen, afgå under vederbörande tullkammares försegling eller plombering. Vid förpassning af sådana utländska oförtullade varor, hvilka icke äro tullbara i det rike, hvarifrån de utföras, äfvensom af alla så väl Svenska och Norrska, som utländska varor, hvilka förtullas efter viss procent af värdet, skall det åligga tullkammaren i afgångsorten, att i förpassningen utsätta varornas värde, vid bestämmandet hvaraf iakttages"hvad i hvartdera riket i sådant afseende är eller varder stadgadt.
Hvad nu ifrågavarrde författning angår, har Frih. Raab talat om de kostnader, som genom synerne skulle upslå, enär domare och nämnd skulle verkställa dem. Jag anhåller att Frih:n täcktes erinra sig, att det icke är domare och nämnd, som skola verkställa synen, utan sockennämnden, samt att, till följe deraf, kostnaderna icke mätte blifva blodigare än då nämnden undersöker, huruvida hemmansdelningen medförer besutenhet eller icke, och är det just med afseende derpå, alt kostnaden för undersökningen icke skall blifva alltför dryg, som synens verkställande blifvit updragen åt nämnden. Med ett ord: någon inskränkning i 1827 års författning innefattar icke ifrågavande förslag. Om så hade varit fallet, skulle jag, ehuru 1853 års författning är nyligen tillkommen, icke hafva tillstyrkt bibehållandet af densamma, emedan tiden tenderar till mera liberalitet i afseende på hemmansklyfningen. Och då K. M., pä grund af föreg:de Stms yttrade önskan, utfärdat en författning, synes det mig icke passande alt, ehuru isynnerhet inom BondeSt. meningarne äro ense derom, att förordn:n icke är lämplig, nu göra framställning om dess uphäfvande. Om man under någon längre tid inhemlat erfarenhet om skadligheten af förfallmn, om på grund af en sådan erfarenhet ropen på dess uphäfvande fortforo och hlefvo starkare, då skulle äfven jag hafva deltagit i bemödanderne att densamma reformera, men nu, då icke mer än ett år förflutit sedan författmn utfärdades, måste jag motsätta mig densammas uphäfvande. Hr Carleson, Edy. Henr.: För en stund sedan hade en talare ett yttrande, som innefattade den fråga, huru länge R. St:r borde vänta för att begära en förändring i 1853 års författning. I auiedn. deraf anser jag mig böra lemna det svar, att jag tror att IL Sl:r böra så länge vänta med sin begäran, tills dess de kunna inför_K. M. anföra några bättre och talande skäl, än dem, som blifvit till K. M. framförda innan han utfärdade 1853 års författning. Gr.
Vi hafva t. ex. i grundlagen en §, som förbjuder krigsgärds utgående, annorlunda än emot contant betalning; jag har uppgifvit ett fall, då Konungen vore rent af nödsakad att bryta mot detta grundlagsbud. Det finnes en annan § i grundlagen, som förbjuder Konungen att af20 H. eu 722 Den 27 Februari c. m. söndra någon del af Riket; jag har tänkt mig möjligheten att så dock kunde ske, och när så skett, skulle val Ständerne likgillligt åse något sådant, — Loide ej de vid sådant förhållande genom sin mellankomst beflita sig om att afböja följderna af slika lagöfverträdelser ? Jag tror ej heller att det kan anses orätt, att jag framdragit exempel på hvad jag menar med ett inconstitutionelt krig, d. v. s. ett krig, börjadt emot alla de former och villkor, som grundlagen derför stadgar, men hvaruti Riket icke destomindre blifvit inveckladt och sorn ej kan förklaras vara icke existerande. Då är icke heller något annat att vidgöra, än att underkasta sig den oJycka, som inträffat, i afsigt att förebygga dess förnyande. Man har sökt att ifrån en annan synpunkt, än den hvarifrån jag utgått, bestrida riktigheten of den sats jag yttrat, alt det är Konungen, som gjort denna gäld, och gjort den i sin egenskap af Sveriges eonslitutionelle Konung, enär Han icke kunnat handla för Regeringens enskilda rakning, utan helt och hållet handlat i egenskap af den constitutionella statsmaktens ena organ. Det vore i sanning vid detta tillfälle ganska mycket alt yttra ronde det af en värd talare antydda förhållande, hvarigenom Ständerne i närvar, stund skulle kunna anse sig i följd af förevar, fråga äga på den andra statsmakten ett inflytande, som skulle kunna vara för det allmänna af ett stort och väsendtligt gagn. Man har i anledn. af en strof i min reservation inkommit på denna fråga; man har vidrört den häfstång, som i Ständernes hand skulle kunna användas för att frambringa ett bättre conslitutionelt förhållande, mera samdrägt och mera förtroende mellan de begge statsmakterna.