Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr af Stenhofj Christian , hade inlemnat följande, som upplästes: Uti Hedervärda BondeStåndet har Motion blifvit väckt om LagmansRätternes indragning; men utaf flere af Kongl. Maj:t i Nåder vidtagne åtgärder, såsom t. ex. Lagsagornes till en del verkställde fördelning och sammanslående, för att bereda förminskning af antalet och såsom följd deraf indragning af flere löner, vill synas att samma Em betes bestånd är säkert, äfvensom alt, enär bättre aflöning för alla Statens Embetsman är i fråga, LagmansEmbetet ej dervid blir vanloltadt. Vid 84 års ålder bör jag ej misstänkas för egennyttig afsigt med min framställning, emedan tankan då snarare rigtas på förvandlingens stund, än på en längre njutning af lifvet. Befordran af rättegångsmålens skyndsammare gång för rättsökande vid LagmansRätten påkallar uppmärksamheten. Efter 47 års erfarenhet har jag funnit, att tidsutdrägt i skuldfordringsmål egent5 H. 23 354 Don i5 December e. m. ligen föranledt de deri tagne vad, hvilka mera sällan blifvit fullföljde, om de ej varit af betydligare beskaffenhet. Uti så väl desse sednare som de tvister, hvilka angå arf, börd, förmyndare-redogörelse med flere, åstadkommer ett eller |:deis års uppskof, innan de kunna fullföljas vid ordinarie Lagmans Ting, ganska många svårigheter i hevisningsvägen, synnerligen med vittnen, som under tiden genom döden afgå, hvilken olägenhet ej annorledes kan förebyggas, än genom urtima Ting, hvaraf den mindre förmögne ej kan sig begagna. Att afhjelpa denna svårighet, och till befordran af rättegångsmålens skyndsammare gång vid LagmansRätten, vågar jag vördsammast föreslå, alt LagmansTingen må hållas 2:ne gånger hvarje år, det ena vårtiden innan jordbruket begynner, och det andra i September eller October månad. Färre mål för hvarje Ting minskade Domstolens åtgärd, äfvensom både Nämndens och Parternas tidspillan. Lades på bordet. Herr von Qvanten, Carl, anförde skriftligen:
Utan uppehäll bör ste, tilse at, sä widt göromalens tilbörliga gäng och c^omoirets säkerhet det tillära, äfwen hädanefter icke asidosättes den ytterligare indragning och dermed förenade besparing, som möjligen kan ste; til hwilken ända wi wänligen welat erindra Herrar Fullmägtige at lata sig angeläget wara, icke allenast at i man af göromalens förminskning icke tiliana nägre syHlor, utan äfwen, at wid Tienstemäns bibehållande noga urstilja, at den som ril Lxpettance Lön är berättigad, warder framför en som ej får til godo njura izia Den 25 Mars. e. m. njma sadan förmon, wid tjenstgöring bibehållen, och ar wid all möjelig förminskning af sytzlor, de framför andre, såsom i manga fall redan skett, skiljas ifrån Merker, hwilka annorstädes upbära Lön lil et belopp af 220 Riksdaler och deruröfwer, samt ar i allmänhet de fa njuta företräde ril Herrar Fullmägtiges hugkomst, hwilka endast arv wid Verra Werk enogAkki-Lcle, likwäl med den billiga om. ranka, ar derwid utrönes, huruwida de, som hafwa annat engagement genom upoffrande af sin tid j Lomoirets tjenst, icke gätt i mistning af tour och befordran wid andra Werk . . Efter hwad salunda ril befrämjande af krincipaler8 bud är wordet urstakadt, och hwilket mä. ste wara enligt med Herrar Fullmägtiges egen öfvertygelse, hafwe wi wäl, lika med Herrar Full. mägcige, under ömmande af Betjeningens gjorde ansökning, at wid sysjlornes uphörande fa bibehälla hela den dä innehafde
QSi uti unbcrbånig jfrifroelfe af ben 22 Slugufti fiftlibet år f)oö ^ongl. ?3laj:t anmält. •Oärförutan Ijafme ^Bt, uti unberbånig ffrifmelfe ben 20 januari inne'- maranbe år, fyoé Jtongl. 0laj:t anhållit, bet ^ongl. SDiaj:t täclteö i nåber arn befalla 2De§ $öefallningéljafn>anbe i be Sätt, ber (StatéSfBerfet äger uteftåenbe forbringar för unbfättningé^fpanmål, att låta uti lagligen utlpfta 0ocfen|täm« mor od) i närmaro af få vttäl ^rono^ogbe eller bet ombub, itonungené ^Sefallningttljafttoanbe i Ijané (fälle förorbnar, forn ocf Sänöman anjlälla unberföf* 44 ning till utrönanbe af ^voilfa ©älbenärer äro utfattiga od) fafna ali tillgång till fina fltulDerS gobtgöranDe, hvarefter för alla Deni/ i affeenDe å h^ilfa ett Dp« lift förhålla nDe af ©ocfnemännen enhälligt vitöorDaö, afdrifning, Derefi icfe anDra (fnDer möta, farnt utan affeenbe Derå, om borgen för jfulDen blifvit ftällD, må, utan voiDare unDerföfning i (aga orbning aga rum; hvaremot alla nöDiga åtgdrDcr ffpnDfammaft od), få viDt (Te fan, innan Detta åré flut, böra wiDtagaé för öfriga jfulDpofteré inbrifvanbe af äbufvuDgälDenärerna eller
Jag skulle för min del önska afslag § Utsk:ts framställning och bifall till Prosten Emanuelssons förslag. Det var en af de aldra vigtigaste grundsatser, som gjorde sig gällande vid antagandet af den nya bränvinslagstiftningen, att det måtte vara kommunernas på landet rätt att befria sig från all bränvinsutskänkning. Ett af de största hinder härför är den för gästgifverierna bibehållna rättigheten att utskänka bränvin och andra spirituösa drycker. Det blef vid förra riksdagen genom diskussioner i andra Stånd utredt, att en sådan rättighet i sjelfva verket icke förefinnes, ty från början hade gästgifvaren blott skyldighet Den 1 Augusti f. tu. att hålla mat åt resande. Då nu K. St:r ansett sig af sedliga motiver befogade att inskränka bränvinsbränningen, torde kommunerna hafva full befogenhet att inskränka och förbjuda denna varas utskänkning. Man säger att det skulle blifva en stor olägenhet för resande att icke kunna få en sup bränvin pä gästgifvaregården, men denna stora förmån kunna de ganska lätt gå miste om i alla fall, emedan gästgifvaren visserl. har rättighet men icke skyldighet att tillhandahålla dem densamma. På de grunder, jag nu anfört, anhåller jag om §:ns återremitterande till Utsk:t. Hr Hjärne: Man kan visserl. icke bestrida den siste värde talarens motiver eller det välmenande syftet i hans framställning, men jag tror icke hans åsigt .har någon utsigt att vid denna riksdag vinna bifall och godkännande, och jag anser icke heller nödvändigt att R. St:r nu befatta sig med denna fråga, emedan, om verkligen ingen laglig rättighet förefinnes för gästgifvarne att ulskänka bränvin, det står K. M:t öppet att utan vidare omväg meddela i afs:de härå de föreskrifter, som kunna vara af behofvet påkallade. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts framställning. Gr. Lagerbjelke: Om den fråga, som nu är under öfverläggning, vore det vid den riksdag, då författn.n i ämnet första gången beslutades, kunde det vara skäl att lala derom; men sedan denna tid hafva förhållandena i många afs:den betydligt förändrat sig.
Man erfar nemi. t. ex. att det finnes medel, som icke äro uttagna i läneväg, under det man å andra sidan har sig bekant att låneansökningar blifvit ingifne, hvilka icke kunnat beviljas i brist på medel. Vid sådant förevetande och då emellertid behofvet af förhöjning i tillgångarne för vissa af de särskilda grenat ne af lånerörelsen är kändt, så tror jag att det bade varit bättre att bevilja livad Ulsk. föreslagit, än att nu på delta säll detsamma afslå. lag bade, till förordande af bifall å förslaget, ämnat framställda dessa anmärkntr; men då jag, på sätt jag nyss anfört, blifvit vittne lill att så många och inflytelserika ledamöter yrkat afslag, så bar jag icke dristat vidare, än som nu sker, upplaga liden; utan får i dess ställe uti prot. vördsamt nedlägga denna min, frän Ståndets skiljaktiga, och derföre nu reservationsvis i ämnet anförda mening. 25:te, 26:te och 27:de punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt. 28:de punkten. Ur von Hartmansdorff: Man kan säga om Sveriges bank, att den är nyttig till allting. Den tjenar icke blott till fattigvård, utan äfven att förbättra byggnadsordningen i städerna. Exempel på en sådan nytta gifver förevar. §. Jag vill icke på något sätt bestrida gagneligheten deraf att så beskaffade byggnader, som de här omförmälda, blifva belånade. Men jag linner framställningen, eller stadgandet derom i banko-reglementet, vara något främmande för banken. Hus i städerna må vara byggda huru som helst; blott de äro brandförsäkrade och gifva banken full säkerhet, så må de se ut såsom fisksumpar, eller något annat. Sådant hörer icke lill banko-reglementet. Det torde vara förgäfves alt, för denna ringa omständighets skull, begära återremiss; men jag har icke kunnat underlåta att, när framställningar göras, hvilka för en bank äro till den grad främmande, som denna, göra anmärkn. dervid. Hr Akerman:
Odin är anden, den lefvande kraften i allt skapadt; hans bröder äro yttringar af denna kraft, men alla tre äro ett. Denna makt skapar icke det ursprungliga, men genomträngande och ordnande omgestaltar hon materien. I Odin, Vile och Vi hafva vi tanken, viljan och det heliga band, som måste förena dem för att frambringa det goda. § 4. Himmelens och jordens skapelse. Gudarne, Burs tre söner, dräpte Yme, kastade honom midt i Ginnungagap och danade af honom himmel och jord: af hans blod hafvet och sjöarne, af hans kött jorden, af hans ben bergen, af hans tänder stenarne, af hans hufvudskål himmelen, under hvars fyra hörn de satte fyra dvergar, Östre (fn. Austri), Vestre (fn. Vestri), Nordre (fn. Norðri) och Södre (fn. Suðri). Jorden är kretsrund, och rundt omkring henne ligger det djupa hafvet. Längs hafskusten gåfvo Burs söner jättarne land att bebygga, och der är således Jättehem (fn. Jötunheimr) eller Utgård (fn. Útgarðr). Innanföre bygde de omkring jorden en borg mot jättarnes anfall och använde dertill Ymes ögonbryn. De kallade borgen Midgård (fn. Miðgarðr), och denna var för människorna bestämd till boning. Då Burs söner dräpte Yme, rann det så mycket blod ur hans sår, att hela rimtursaslägten drunknade deri, undantagandes Bergälme (se § 1) och hans hustru. Denne for upp på sin ark jämte sin hustru och höll sig der, och från honom härstammar den nya jätteslägten. Útgarðr, den ytterst bebodda trakten af út, ut, ute, utom, och garðr, hägnad, gård, boning. Miðgarðr, mellanboning, af miðr, mellerst. Genom Ymes dråp uppkommer Storfloden, t. Sinnfluth; sinn Då Yme föreställer den råa massan, måste han dräpas, d. v. s. sönderslås, på det att hvarje enskild del måtte få sin bestämda gestalt.
Till förekommande häraf, har jag dels här ofvan i 18 Kap. 20 § infört bestämdt stadgande om Skiftesmannens hörande, innan hans förrättning ogillas, och får dels föreslå, att sådan anmälan, som i 12 § omtalas, och besvär, enl. 13 g, böra Ivefaldt ingifvas, äfvensom, att så den förra som de sednare böra kommuniceras med Skiftesmannen inom den i 14 § först nämnde tid, på det, att han Den 3 December e. m. 235 må sorgfälligt kunna bereda sig till sakens ulredande och, i fall han, såsom i 15 § antages, är af laga förfall hindrad, att vid Ägodeln:gsR:n sig infinna, skriftligt utlåtande afgifva. Blifver detta förslag gilladt, så torde ock förenämnde §<§ böra erhålla följande lydelse: 12 §. Hafva de i 9 § omnämnde frågor genom närv:de delägares »öfverenskommelse, der sådan äger rum, eller genom Skiftes»mannens och Gode Männens oklandrade beslut, blifvit af»gjorda, är delägare, som ej då tillstädes varit, mod det be»slut missnöjd, och vill han lagligen styrka, att han, då detta »beslut fattades, laga förfall haft, och ej heller kunnat ombud »för sig ställa; ingifve derom shriflelig anmälan i tvenne exem»plar lill Ordfiden i AgodelnigsRin, inom en månad från »det förfallet uphörde, der ej den tid till klander å Skiftet »ute är, som i nästa § sägs. Gitter han fullgöra den be~ »visning nu nämnd är, varde hans klander af R:n pröfvadt.» 13 §.
Men märkligt är, att ingen tyckes tänka på, att det är en långt större ansträngning att deltaga i vissa slags nöjen än att under lika lång tid utföra nå- got arbete, och att det kan taga hårdt på krafterna för dem, som ha mycken ledig tid att » slå ihjäl ». I hvarje fall bör en så kort arbetsdag få öfverloppstimmar nog för det slags nöjen, som nu äro de mest vanliga, och skall här nu demonstreras, så borde det vara till vindande af en mera ostörd sabbatshvila. Men bättre än demonstrationer är det goda föredömet i hemmen, ty det goda, nyttiga och iöraaftiga är, Gud vare lof, lika smittosamt som det onda, det dåraktiga och skadliga, fastän det förra, liksom solljuset, går fram i tysthet, då däremot det senare bryter fram med buller och dån. Det är en känd sak — som bekräftas hvarje vecka i Iduns spalter — att kvinnorna feafva en stor benägenhet för att meddela hvarandra sina rön och erfarenheter, och vill nu bara en familj bland en hittills söndagsödande krets försöka det yppersta medlet mot öfveransträngningens många och svåra följder, så skall helt säkert söndagshvilan, den ljuflliga, stilla högtidsstämningen blifva erkänd som en rent af underbar kur. N " Utan hjärta ". En miniatyrbild af HLGN. 7.|i8^) å den jämnslipade kala klippan, hvars fot oupphörligt öfverspolades af de i länga rader anstormande vågorna, en yttersta utpost mot den milsvida, solglittrande fjärden, som » gick hvit » för den hårda sydostbrisen, stod i en remna några alnar öfver vattnet en liten tall. Det var en sådan där stackars förkrympt, dvärgartad martall, som riktigt kan väcka ömkan. Hon sträckte sina förtorkade, knotiga och vridna grenar, liksom en förtvinad skeppsbruten sträcker sina armar mot den räddande stranden, upp mot de ofvanför klippans krön tronande högstammiga och frodiga släktingarne, i hvilkas mörkgröna kronor trasten slog sina djupa toner.
För att nu ändra, VII H. 32 498 D en 25 Jtili f. m. upliäfva eller stifta en författning, fordras det, i likhet med hvad förhållandet är vid alla andra frågor af hvad beskaffenhet som helst, då de röra Rikets inre styrelse, att minst tre af StatsRådets ledamöter, utom Föredraganden, skola vara tillstädes. Men för dessa frågor gäller äfven, att samtlige StatsRådets ledamöter skola vara närvarande, så vida de icke laga förfall ega. Det är följaktligen gifvet, att om alla de öfriga hafva laga förfall, kan konungen med 3 StatsRåd, utom Föredraganden, afgöra ärendet. Nu är frågan hvad som menas med laga förfall? Derunder kan inbegripas dels sjukdom dels att, då Konungen residerar på någon annan ort, 4 StatsEådsledamöter sitta qvar i Stockholm. Dertill måste äfven räknas om ett StatsRåd har permission och icke uppehåller sig på den ort, der StatsRåd hålles. Om jag t. ex. föreställer mig, att under vanliga förhållanden, då Konungen residerar i Stockholm, ett StatsRåd har permission, skulle Konungen, i motsatt fall, under hela den tid permissionen varar, icke kunna ändra en författning, icke kunna göra någonting af vigtigare beskaffenhet, emedan dertill fordras alla de StatsRåds närvaro, som icke hafva laga förfall. Det är således gifvet, att till laga förfall måste räknas, då StatsRåd icke är närvarande på den ort, der StatsRåd hålles, emedan Konungen annars vid sådana tillfällen icke skulle kunna afgöra annat än löpande besvärsmål eller sådana, som icke höra till de vigtiga.
M:t täcktes i nåder bevilja sökanden pension å allmänna indraguiugs-staten, har E. K. M:l, efter del Justitiekanslercn och Statskontoret med Exp tidi tio ns-U Is ko t tets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 229. 137 med underdåniga utlåtanden i iinmel inkommit, lili en under den 12 Februari uästlidet år a flåten nådig Proposition föreslagit, att. Motander, hvilken icke är berättigad till pension å Allmänna indragningsstalen, måtte, med afseende derå, alt lian varit anställd i Statens tjenst den långa tiden af 4(5 år, hvarunder lian i 19| år innehaft sådan befå tilling, sorn til' pensions-rält åtföljdes, vid afskedstagande lian Ian d slisk a Is-I jensi en å nämnda stat uppföras till erhållande under sin återstående lifstid af en oafkortad årlig pension till det belopp länsmän för närvarande åtnjuta, eller 200 IV.dr Banko, att utgå irån och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked al Motander erlin lies; och har, på de af E K. M:t anförda skäl, högstberörde nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer bifallen. 41:o. Sedan, uti en lill E. K.
Antagande således med Herrar von Hartmansdorff och Montgomeri. *, ”att en oväldig allmän bildning får föregå den Serskildta, sorn erfordras för att egna sig åt en bestämd sysselsättning i samhället, ” får jag dervid likväl hemställa huruvida detta mål ver keli g en kan Vinnas medelst ryckandet af en enda länk ur uppfostringens hela kedja, som vöre upphäfvandet af det enda med mijitairisk tendens i Riket befintlige uppfor stringsverk, då 12 Gymnasier och än flere TrivialSkojor qvarstå med en ljka ensidig Theologisk tendens, sorn deO förres är mili* tairisk, då A pologisfSkolornes syfte är ensidigt för näringsidkare, (mindre grundligt an hvad sorn erfordras att inträda på tjehstemannabanan) och då slutligen Universiteterne, Rikets högsta Lärosäten mäste äga ett högre syfte, än den här ifrågavarande Elcmentarundervis^ ningens. Den 15 Maji f. m. 153
– Också är onekligen detta den region, inom hvilken han står i så verklig beröring med Anakreon, som den allmänna grundskillnaden mellan antik och modern lyrik tillåter; och väl torde vi kunna påstå, att Bellman här visar sig i sin älskligaste dager. Ty öfver de nordiska bilderna af menniskor och natur hvälfver sig här en himmel, ej mindre blå, ej mindre leende än den, som glimmade öfver ”den Tejiske svanen” och hans rosenkrönta vinpokal. Uppfattningen i skaldens själ har samma kristallklarhet; ingifvelsen samma skaplynne af en mild glädjes tjusning. Så till vida kunna ock Kellgrens ord, att ”desse skalder hafva målat på samma duk och varit ingifne af samma anda”, bringas i öfverensstämmelse med hvad han föröfrigt på samma ställe yttrar om deras stora olikhet. Men äfven inom denna region är Bellmans sångkonst djupare, uppfinningsrikare, mångtonigare, rymligare; och öfverhufvud består den väsendtliga skillnaden deri, att hos honom göra sig både natur och musik gällande med en makt, hvartill hos Anakreon intet motsvarande finnes. Det är ock sistnämnda omständighet, som, i sin förening med humorn, tillvägabringar hvad en snillrik dansk författare 125 har träffande kallat ”den romantiska himmelsblå tråd, som i Bellmans dikter slingar sig igenom de burleska situationerna”; och hvarom han anmärker, att den ”äfven der, hvar den döljer sig för ögat, liksom förvandlar sig till en sträng, hvilken för örat klingar i melodier, som kanske aldrig bättre passa till texten, än der de i sin romantiska ton allramest contrastera mot dess groteska innehåll”. Betecknas rätteligen med termen ”romantisk” ett så beskaffadt Skönt, hvars företeelse – jemväl utan att den behöfver vara sublim – öppnar oss utsigt åt en på samma gång upplåten och hemlighetsfull oändlighet: så är oss lätt, att i de Bellmanska dikterna både skönja denna tråds närvaro och igenkänna den äfven då, när den ofta genomlöper till och med de mest och vildast komiska sammanbindningar.
2j8 Den ta Auglisli .m. Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes: Rikets Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott, som, i anledning af de inom samtelige RiksStånden gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 84 angående Forväsendet och Gästgifveri-skjutsanstalternej nu nfgifvit ett nytt Betänkande i ämnet, har i det närmaste följt sina förra åsigter, utan att de deruti upptäckte och beviste flere ofullständigheter föranledt till närmare utredning af ämnet. I frågan om skjutspenningarnes betalande till de skjutsande, genast efter verkställd Kronoskjuts, har Utskottet korrt och laconiskt yttrat, att sådant skulle leda till flera oredorj och tilläfventyrs äfven till förlust för de skjutsande, 56 §. i RegeringsFormen innehåller likväl, att det Utskott, dit en i ett RiksSlånds Plenum väckt fråga varder öfverlemnad, äger att frågan utreda. Men kan väl det sätt, hvarpå Ekonomiutskottet yttrat sig öfver nyssnämnde fråga, hänföras till det begrepp, man fäster vid ordet: utreda?
Och dels i Riksd.Qrdms 33 § införes ett 3 mom. af följande lydelse: ”Besluta R. St., att åt LagUtsk. uppdraga alt, med R. St:s rätt, öfver någon genom Konungens propos. väckt lagfråga besluta, förfares så, som Reg. F;s 87 § stadgar;” voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvanberörde anmärkn. icke att förklaras utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke. Efter voteringens slut befans alt rösterne hade utfallit, som följer Ja — 15. Nej — 53. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att enligt den ordning, hvari de gjorde aumärkmrne blifvit framställde, Hr Cederschjökls anmärkn. nu förekomme, och alt H. Ex. derföre finge hemställa, om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke till Const.Utsk. hänvisade den af Ilr Cederschjöld gjorde anmärkn., att ifrågavar. förslag lill ändring af 87 § Reg.F. och 33 § Riksd.Ordn. hvarken är nödigt, nyttigt eller antagligt. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, att han trott sig finna, att härvid ja öfverröstat nej. Frih. Hamilton, Hugo, begärde votering. Upplästes till justering samt godkändes följande voter.propos.: Den som vill, att, i fråga om det i Const.Utsk:s mern. N:o 35 framställda förslag om tillägg i 87 § Reg.F. och 33 § Riksd.- Ordn. Den 18 April e. m. 5C1 Ordn., lill Const.Utsk., såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka, hänvises den anmärkning, att berörde förslag är hvarken nyttigt, nödigt eller antaglig!, voterar j«; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklaras icke ofvannämnde anmärkn. afgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke. Vid voteringens sint befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 42.
- Nej, vad sade hon? - Homeros återgiver det på följande sätt: »Ädle Odysseus, nämn ej ett ord till tröst för min bortgång! Hellre som dagsverkskarl på åkern ville jag träla hos en behövande man, som själv knappt äger sin bärgning, än att behärska som drott de dödes förbleknade skaror.» - Tänken er nu, fortfor Kimon, ett sådant tillstånd oföränderligt och evigt, icke mildrat av skiftet emellan sömn och vaka, och I måsten medgiva, att odödligheten är ingenting att fika efter. Bättre är då att emotse förintelse. - Förintelse? Nej, jag vill hellre vara skuggan av en slav i underjorden än förintas, sade Medes. Hu, det är ohyggligt att tänka på förintelse ... - Ja, helst i kväll, då det är mörkt och ruskigt, tillade en av åhörarne. - För övrigt, sade Medes, har jag mer än en gång talat med min herre om döden. Han säger icke, att människan förintas, och han skildrar icke underjorden som gruvlig. Fromma och redliga själar, säger han, komma till ett ställe, skönare än jorden, för att njuta ett lyckligare liv än detta. Du må ursäkta, min filosof, att jag tror min herre mer än dig. Kimon smålog medlidsamt och skakade på huvudet. - Han säger det för att trösta dig, min gubbe, och mildra din fruktan för döden. Krysanteus är en ädel man, och jag kan omöjligt tillskriva honom annat än ädla bevekelsegrunder. Helt annat är förhållandet med många av hans likar och med de statskloke, som också vilja upprätthålla tron på skuggvärlden, emedan hon är en mäktig tygel på den okunniga massan. Men tror du, att Krysanteus själv är viss om vad han säger i detta avseende? Visst icke, min vän. Dödens port öppnar sig inåt och vrider sig lätt på sina gångjärn för de inträdande; men utåt öppnar han sig icke, och någon skugga har ännu aldrig återkommit från Hades till jorden. Av en sådan har Krysanteus således icke hämtat den förmodan, varmed han velat lugna dig.