Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»hvad har du då för göra?» ’Jo,’ svarade flickan, ’jag är ute för att se mig om efter råd.’ »Ja så», sade den gamla, »då kan du rätt sätta dig en stund och löska mig, så vill jag säga hvar du kan få tjenst.» ’Skall jag löska dig?’ frågade flickan. ’Då vore jag väl glad. Nej, vänta skall du få se huru mycket jag aktar om att sitta och löska en gammal käring sådan som du!’ Dermed slängde hon igen grinden, så det sang i hvar enda spjäla, och fortsatte sin led. Men den gamla runkade på hufvudet, såg förtörnad efter henne, och sade: »detta skall du icke ha gjort mig för intet. Var bara alltid lika elak, så får du väl se huru det går dig i verlden!» Käring-dottern vandrade nu allt vägen fram, och kom slutligen till gården; der gick hon in och blef stadd till ladugårdspiga, alldeles såsom hennes styf-syster före henne. Men hade nu den lilla varit god och beskedlig emot korna, så var käring-dottern desto mera elak. Aldrig gaf hon dem så mycket som ett vänligt ord, utan första tid hon kom i ladu-gården var det inte annat än att slå dem, och bannas, och fara illa fram på allt sätt. Inte heller fingo de mat i rättan tid, utan ibland saknade de foder, och ibland saknade de dricka, så alltid var det något som fattades. Också ville ingenting trifvas för henne. Korna magrade och sinade. När hon skulle mjölka dem, sparkade de ut mjölken ur byttan, och i manna-minne fanns der aldrig på gården så litet med mjölk eller så magert fä, hvarken förr eller sedan. Sammaledes gick det ock med kattorna. När käring-dottern hade gifvit morgon-foder, och mjölkat, och silat, och samlat mjölken i mjölk-spannen, kommo de stackars djuren i en lång rad omkring henne, och jamade, och bådo så innerligen vackert: »Gif oss litet mjölk! Gif oss litet mjölk!» Men då gjorde hon inte såsom den lilla hade gjort, gaf dem mjölk och talade väl till dem, utan i stället kassade hon bort dem, och jägtade dem både kryss och tvärs.
Fråga Elisabeth, så skall du få höra! Erkänn att han var gudomlig, annars tror Fritz att jag öfverdrifver. — Nej, det gör du inte, han var ovanligt vacker. — Nå, där kan du se! Elisabeth, som aldrig tychankerattnågonannanänduärvacker.Ja,men var inte bara vacker, han var så begåfvad och en sådan retsticka, nästan värre än du. Isynnerhet de första dagarne, då skulle du hört honom, han berättade allt möjligt roligt och trefligt. Sedan blef han tystare, han längtade visst efter sin fästmö. Det var allt synd, att han var förlofvad. — Ser man på, förlofvad? Det beklagar jag mycket mer än att han var advokat, för din skuld förstas. Honom skulle jag ej haft något emot att få till svåger. En jurist är alltid en förnuftig karl, som man kan utbyta tankar med. Och så slapp jag från min ständiga ångest för att du skall gå och förgapa dig i en af dina idiotiska balkavaljerer. — Jo, jag tackar, han är väl gift vid det här laget. Han skulle gifta sig i September, tyckte jag han sa’. Var det inte i September, Elisabeth? — Nej, i början af Oktober. — Jaså, ja, det är lika hopplöst för det! Nej, nu får jag bege mig af, jag ville bara ge dig igen dina tillhörigheter, Elsie! Hon nickade till systern och svågern, och hennes ljusa klädning försvann snart bakom bärbuskarne. Berner tog upp den ena efter den andra af vyerna, som Annie lagt på bordet bredvid honom. Elisabeth hade gått in i salongen och fram till sitt sybord, som stod vid fönstret. Hon läste upp lådan och tog fram ett föremål därur. Så lutade hon sig ut genom fönstret och sade: — Vill du se monsieur de la Colombes porträtt, Fritz? Jag fick det, men jag tyckte det var onödigt att tala om det för Annie! Han såg hastigt upp på henne, där hon stod, infattad i det yppiga löfvärket. — Så här såg han ut! Hon räckte honom kortet genom fönstret. — Ja, det är onekligen en ovanligt vacker gosse. Han ser intelligent och energisk ut, mycket energisk. Det kunde jag inte föreställa mig efter Annies beskrifning.
Preste-Ståndet instämt dels, så vida man ansåg betänkligt att nedsätta antalet af den till sjöförsvaret börande personal, dels så vida man trott sig linna Utskottens förslag att använda vacance-afgift till beklädnad för båtsmännen leda till rubbning i grunderna för Indeluings-verket; hvarjemte äfven i detta Stånd föreslagits, att de bland statens inkomster beräknade båtsmans-vacance-afgifter borde till lindring i beklädnads-besväret användas, och har dessutom blifvit satt i fråga ändamålsenligheten af sä väl passevolance-contract i allmänhet sorn deraf, att någon eller några rotehållare af ett Compagnie skulle kunna ingå sådana contrakt, utan att alla inom samma compagnie sig dylika ätogo. Utskotten hafva tagit de gjorda, anmärkningarna i öfvervägande och få, hvad angår frågan om beredande af lättnad i båtsmans-roterings-besväret, derigenom, att staten direct deltager uti beklädnads-skyldigheten, förklara, att, ehuru de icke äro öfvertygade om overkställbarheten af den åtgärd, de uti sitt förra betänkande föreslagit, Utskotten likväl af de anmärkningar, som blifvit gjorda, hvaraf de hem tat anledning att förmoda, det hinder möjligen skulle kunna möta lör erhållande af Kongl. Maj:ts Nådiga bifall härtill, och då de icke nu mera kunna föreslå öfverflyttande på 4:de Hufvud-Titeln af den bland statens inkomster redan beräknade båtsinans-vacance-afgiften, funnit sig hafva skäl att frångå sitt förra tillstyrkande samt hemställa till Vä 11 o fl. Borgare-Ståndet samt Hederv.
Uppä sädane grunder och dä det förtroliga umgänget, font emellan de uti Giftermäls-Balken 2 Cap Z och 6 K § uppräknade nära anhöriga böra äga och »vanligen äger rum, i händelse Akrenstaps-förbudet emellan bein stulle upphäfwas, torde gifwa anledning till förförelse, kil! brott enrot blygsamhet och trohet, samt Åtskilliga oordningar mera ohyggelige och för andra anhörige mera bekymmerfulle och frätande, än dylika begänona emellan personer som ej äro »ned hwarandra i slägtskap, samt emedan berörde förbuds» upphäfwande icke litet torde bidraga dertill att giftermålen stulle stadna innom h.varje slägt i synnerhet bland de förmögnare, hwilket äter synes hinder, ligt 2-7 Den 3 November. ligt ej mindre för Samfunds-bandets närmare sammanknytande emellan Statens olika medlen,mar än för Rikedomarnes utspridande och jämnare fördelande; Alltså och enär dertill kommer, att, sa snart Lagen Medgaf giftermål emellan ifräga warande narbeflägtade personer, de, hwilka nu af wäuffap och tvälwilja i sina hus, till sälfkap, wärd och understöd emottaga deras flagtingar, da stulle frukta sig btifwa blottstäsde för obehagligare misitankar att de, hwilka nu anses såsom barn i huset, dä kunde bedömmas med andra namn, samt bade de och deras matgörare stämplas med wanhedrande beskyllningar; Har Preste-Ständet, som jämwäl funnit, a t författarne till 1734 ars Lagbok, wid förestrifterne uti ofwanberörde Z Z 2 Cap. Giftermåls-Balken welat följa Mosis efterdömme, anse t betänkligt att bifalla de af Lag Utstottet tillstyrkte förändringar u>i ofwanberörde 5 och 6 Z H; hwarom Lag-Ui stöttet i det ändamål som Regerings-formens 56 Z omförmäler härigenom underrättas skulle. Ut supra. blx Lrotocollo ^Im^vilk.
Att här inrätta ett Ecklesiastik-kollegium, på sätt Utskottet föreslagit, vore nemligen i min tanke, icke blott onödigt, utan till och med ändam åls-vidrigt. Det vore onödigt: ty all den enhet uti, och den tillsyn och kontroll öfver den ecklesiastika förvaltningen, äfvensom all den beredning af de ecklesiastika ärendena, 12 Allm. Bfsv.- och Ekon.-U tekottet» Betänkande, A:o 117. soia åsyftas, kan genom redan bestående institutioner fullständigt åstadkommas. Den ringa besparing af tid oell möda, som den högsta ecklesiastika styrelsen skulle vinna derigenom, att ett eller annat besvärsmål kunde' i Ecklesiastikkollegium såsom andra (eller rättare: tredje, då auktoriteterna inom församlingen ju utgöra den första) instans blifva slutligen afgjordt, skulle mer än uppvägas af den tids-utdrägt för målens slutliga afgörande, son; inrättandet af en ny instans öfver hufvud taget skulle välla, och af den tillvext, hvilken det nya kollegiets utlåtanden och memorialer m m. skulle åstadkomma uti den massa af handlingar, sam nu ingå till Eckiesiastik-departementet. Men inrättningen vore ock andam als vidrig, enär densamma i betydlig män skulle tillintetgöra den relativa sjelfständighet i förhållande till staten, hvilken vära kyrkliga institutioner hittills ega, och hvilken utgör en af vår kyrko-författnings inc-t utmärkande egenskaper. Förvaltningen af kyrkans inre angelägenheter skulle nemligen, om Utskottets förslag godkändes, blifva koncentrerad hos ett underordnad! statens embetsverk och derigenom skulle Svenska kyrkan i sjelfva verket vara förvandlad till det hon redan nu af mången, ehuru lyckligtvis till stor del med orätt, beskylles vara —- en blott stats-institution.
Det synes mig nemi. klart, att endast på detta sätt jemnhet och rättvisa i beskattningen kunna vinnas; och syftemålet kan naturl. ingalunda vara att hindra eller utrota all bränvinsförsäljning, utan endast att den ene försäljaren icke må gynnas framför den andre. Belägenheten å landet bestämmer nemi. så uteslutande möjligheten att hålla krog, att ingen täflan der kan ega rum. För öfrigt bestämmer ju författnm, att både sockennämnden och K, M:ts Bef:hde skola yttra sig derom, huruvida krog får finnas eller icke, och det är då desto lämpligare att taxeringsoch pröfningskomitéerna, som till stor del utgöras af samma personer som sockennämndon, få bestämma skatten. I vårt land saknas dessutom icke tillfälle att anföra klagomål, och om dertill finnas veiki, grundade skäl, torde det icke böra vara vederb:de omöjligt eller svårt att sådant bevisa. Om man vore i tillfälle att erhålla säkra uplysningar om huru mycket bränvin som kommer isynnerhet sjöstäderna och äfven landtkommunerna till godo samt der konsumeras, skulle man på det högsta förvånas öfver skilnaden mellan det belopp, som verkl. åtgår, och det för hvilket skatt erlägges. Jag kan ej annat än förena mig i begä ran om återremiss. Hr Olivecrona: Äfven jag kan icke annat finna, än att återremiss bör ega rum, på det att taxeringsoch pröfnings-komi téerna må komma att hestämma skatten inom landtkommunerna. Den 1 Angnsti f. m. 13 I städerna, der konkurrens kan och mäste ega rum, är visserligen auktionering det rätta sättet; men på landet kan ingen täflan finnas, emedan det endast är vid vissa stationer, såsom t. ex. der allmänna, större landsvägar sammanstöta, vid båthamnar o. s. v., som det kan komma i fråga att med fördel hålla krog. Icke heller bör man till de nämnda komitéerna hysa det misstroende, att de skulle beskatta öfver höfvan högt; tvärtom torde det vara att befara, att skatten fortfarande kommer att sättas väl lågt,. ehuru naturligt någon förhöjning kommer att ega rum. I likhet med flere talare, som redan yttrat sig i enlighet med Gr.
Vid remitterandet af denna motion, hafva, i anledning deraf, flere bland Ridderskapets och Adelns Herrar ledamöter sig yttrat, af hvilka Herr Grefve Horn, Herr Grefve Frölich samt Herr Friherre af Nordm understöd! motionärens förslag; men Hans Excellens Herr Grefve Brahe, Herr Friherre Cederström, Jacob, och Herr Nordenskjöld, C. G., med flere, under medgifvande af sjötransporters lämplighet, då dertill vore lägenhet, likväl, hvad beträffade fortskaffande af Kronans manskap land vägen, ansett begagnandet af marche-forcée hafva det företräde, att derigenom uppslår minsta kostnad för Kronan på samma gång, som detta transportsätt, i afseende på inqvarteringsbesväret, är det minst tryckande för den enskilde, och af sådan anledning afstyrkt bifall till motionen, desto heldre, som Kongl. Majit i serskildta fall och der sådant lämpligen kunnat ske, täckts föreskrifva, att Kronans manskap och effecter skolat sjöledes transporteras. 12 Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Etsk. Betänkande, N.o SS. Hos Hedervärda B onde-Ståndet: af Riksdags-fullmägtige Jon Olsson från Gefleborgs Län, Johan Olsson från Stockholms Län, Eric Marmén från Upsala Län, Måns Månsson från Calmar Län samt Lars Rasmusson från Götheborgs och BjIius Län, hvilka, hvar för sig, yrkat dels, lika med Herr Hjerta, förnyandet af den vid sistlidne Riksdag allåtne ofvanberörde underdåniga skrifvelsen, dels, och med afseende på det för jordbrukarne tryckande i Båtsmans-skjutsen, att den måtte alldeles upphöra, så att båtsmännen, der de icke kunna sjöledes fortskaffas, måtte marchera till fots och skjuts bestås endast för deras packning, då trossen för 10 man borde kunna forslas af 1 häst, dels, och då det långa afs.tåndet emellan de skjutsande i de norra
Nådiga befallningar och påbjöd i detta hänseende författandet af en acpurat geometrisk charta öfver Slita hamn samt alla dess inlopp, djup och sträckning gar, jemte omliggande tracter, till utrönande af tillfällen att förse denna ort med nödiga försvarsmedel, Mellankomne olyckor och denne Store Konungs förtidiga död hindrade planens verkställighet; men den tertogs flera gånger under förflutna århunr drade, och särdeles vid Riksdagen år 176g, för Wisby stad, då rikets öfriga stapelstad der uppfordrades att med sitt Utlåtande inkomma, men gåfvo det svar, att de uti något sådant yttrande sig icke kunde förena, Vid Riksdagen »77? förnyades, uti enskildte besvär, en underdånig anhållan om porto franco för berörde stad samt haronarne Slitö och Vestergarn på Gothland, hvaröfver Kongl, Maj:ts och Rikets Commercecollegium, under den 17 Augusti samma år, på Konung Gustaf lll:s befallning, afgifvit sitt UtlåtatP - B.tsy, pf/j fikon, tysk. Betänkanden. 403^ de, hvilket befinnes ovillkorligt tillstyrkan-; de och för ämnet särdeles upplysande; vakande detta yttrande uppsatt af da varande CotiimerceRådel Westerman, sedermera biana Excellens RiksRådet Liljencrantz, Af okände orsaker uteblef likväl sedermera ali verkställighet; men det ypptpgs åter af f. d. Konung Gustaf JY Adolph, sorn år 1806 infordrade läpestyrelserjs på Gothland förslag, hvilket ock ingafs, fasfän utan någon känd påföljd.
Den 15 Februari. Frän Högloft, Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde den 10 neli 12 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 65, i anledning af väckte molioner om ändringar i konkurs-lag stiftningen; N:o 66, i anledning af väckt motion om en förändring af dom-kapitlens organisation; och N:o 67, i anledning af väckt motion, angående de egenskaper, som böra innehalvas al den. sorn anlages till konsistorienotarie. S. f). Föredrogs och lades till handlingarne Konstitutions-Utskottels den 12 dennes på bordet lagda Memorial N:o 64. med anmälan mn de i Förstärkt Konstitutimis—Utskott verkställda omröstningar. Prot.-Utdrag deri 13 Februari 1858. Frän Hägn. Preste-Slåndet. S. D. Föredrogos anvo Lag-Utskottets nedannärnnde Betänkande» N:o (io, i anledning af väckta motioner om ändringar i konkurs-lagstiftningen. Bifölls. N:o 66, med anledning af väckt motion om en förändring af dom-kapitlens organisation. Utskottets förslag till förordning afslogs; och beslöt Preste-Ståndet för sin del, alt Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, del täcktes Kongl. Majit, på hvad sätt lämpligast synes, låta frågan om en förändring af dom-kapitlens organisation komma under förnyad behandling, samt förslag i ämnet Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder förelägga. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Konstitutions-Utskoltets Memorial N:o 64, med anmälan om de i Förstärkt Konstitutions-Utskott verkställda omröstningar.
När 2 andra yngre sheikher härefter berättade för gubben att jag kände grammatiken, gjorde han mig några lätta frågor, som jag besvarade till nöjes och de närvarandes stora förundran. De utropade adjaib (förunderligt!) upprepadt flera gånger med Vallah. Sedan vände sig samtalet om månaderna och gubben ville låta se att han kände deras beräkning hos åtskilliga nationer. Det hela var högst ljufligt och fridfullt och den gamle sheikhens milda väsende, jemte den lika milda halfdunkla månbelysta aftonen, gjöt frid och lugn öfver mig och det var ej tillgjordt, då jag vid min bortgång lade handen på hjertat och gaf de qvarblifvande fridens helsning. Gick ut på morgonen och köpte tobak, som nu började bli en nödvändighetsvara för mig och har stark åtgång. Dermed gick jag till Mochammed, hos hvilken var hans gamle vän och en annan. Det regnade smått och tilltog mer och mer, hvarföre vi satte oss i en nische, i hvilken var babu-l-du'a (bönens port) under minareten, på 3 man band och rökte af min Gebeli tobak, som smakade dem särdeles väl. Så tillbragte vi under rökande och pratande, sittande på våra fötter på bara stenarne, hela förmiddagen ända till middagsstunden då jag gick bort. Härunder var på besök hos oss en af tjenarne från moskén Danjan och hade med sig några blad af ett manuscript, hvarifrån vi bland annat läste om dewa-lladi judhiqu-l-ferdsch (medicamen qvod adstringit pudenda) och annat dylikt. Det var öfverhufvud ganska trefligt, Mohammed frågade namnet på ett och annat och jag lärde mig mycket. Han visar mig i allmänhet mycken välvilja och ser alltid glad ut. På eftermiddagen gjorde jag intet annat än ströfvade omkring och hvilade mig emellanåt i trädgårdar, i det vackraste härligaste väder man kan tänka sig. Luften var mild, fullkomligen sommarvarm och alldeles lugn, och det var oändligen ljuft att sitta i palmernas skugga. Gick på morgonen upp till Mochammed i moskén Abdul-razzaq (allgifvarens tjenare).
Jag får äran gifva tillkänna, att jag af många skäl skulle Den 19 Februarii f. ni. i53 tala för afslag å Utlåtandet, om jag ej derigenom uppehöll Ridderskapet och Adeln; hvadan jag endast vill yrka proposition till vinnande af ett sådant ändamål. Herr Tham: Jag får återkalla min anhållan om återremiss, och förena mig med dem, hvilka önska afslag å Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence föreslog bifall å EkonomiUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades Nej. Uppå derefter af Hans Excellence framställd proposition blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Januarii under N:o 41 afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående ytterligare förekommen fråga om upbud till skallgång, och om disposition af Jagtmedlen i östergöthlands Län; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. 154 Den 19 Febr u ar ii f. m. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Januarii under N:o 42 afgifne, samt den 3 dennes e, m. på bordet lagde, Betänkande angående yrkad lindring i skjutsningsbesväret vid Ekevirkes forslande. Herr Hallenborg, Carl Johan, uppläste följande: Som Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet icke tillstyrkt bifall till Riksdagsfullmägtigens från Christianstads Län, Pehr Pehrsons Memorial rörande befrielse från forsling af Eke virke, så tager jag mig friheten göra några anmärkningar vid Utskottets Betänkande hvilka jag önskar måtte föranleda till dess återremitterande. Utskottet erkänner, att någon särskild författning icke finnes, som ålägger Kronoskjutsskyldige att forsla
Ulskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande, och få i anledning deraf vördsamt erinra, att, enligt 9 §. i 14 Capitlet af Krigs-arliklarne den 3i Mars 1798, Stånd-rält icke 1 krigstid må användas vid andra tillfällen, än då myteri eller uppror, eller annan grof missgerning sker i fält, eller till sjöss och fienden är nära, eller sådant händer under flygande fana i march emot fienden och missgerningsmannen blifver å bar gerning gripen, samt enär, vid dessa fall, hastig bestraffning är nödig och målet ej tål uppskof. Vid betraktande af anledningen till detta Laghud, och då det nödtvång, hvilket föranlåtit Lagstiftaren att för nyssuppräknade händeiser undanrödja det uppskof, som iagltagandet af den eljest föreskrifna Rättegångs-ordningen skulle medföra, icke kan antagas i fredstid inträffa, men ett sådant stadgande, som det, motionären föreslagit, deremot möjligen skulle kunna sätta den underlydande krigsmannens välfärd i alltför stort äfventyr, helst Stånds-rälts dom skall, enligt ofvanåberopade lagrum, genast verkställas, så framt högsta Befälhafvaren på stället icke annorlunda hefaller eller finner skäl att straffet lindra, hemställa Utskotten, att Herr Grefve Löwenhielms ifrågavarande motion må förfalla. Ani. till Exp. Otsk. den 2 Mars 1841, kl. 11 f. m. Betänkandey i anledning af väckt motion om tipp häfvande af all verkan utaf Kongl. Brefvet den 12 Juni 1839, angående iagttaganden vid skatteköp.
När skola de derom gå i författning? skall 168 Den ia F e b r u a r i i f. m. delta bero på deras eget godtfinnande, så att valen kunna i vissa orter förrättas på en tid, och i andra på en helt annani — Ingen lär väl kunna neka, att ju detta vore ett oskick, och att det derföre lill dylika oordningars och godtyckligheters förekommande vore nödigt, att en viss tid för Riksdagsrnannavalens företagande föreskrefves. Men linnes en dylik föreskrift vara nödig, så innefattas den ju i de nödiga föreskrifter i afseende pä Riksdagsmannavalen, som Rikets Ständer äro berättigade alt i Riksdagskallelsen intaga. Det är sålunda otvifvelagtigt, att Rikets Ständer ju kunna i Riksdagsbeslutet bestämma den tidpunkt, då vederbörande Corporationer och Embetsmän skola begynna vid ansvar besörja, det Riksdagsmannaval i laglig ordning och med all skyndsamhet verkställas. Någon torde till iifventyrs tycka, att dä det för Urtima Riksdagar har i 5t af Regerings Formen och g dPaf Riksdagsordningen blifvit bestämdt, hunt tidigt Riksdagskallelsen skall kungöras före Riksdagens begynnelse, nemligen emellan den 5o:e och 3o:e dagen, och i 11 Saf Riksdagsordningen, att Sockenstämma till Electorsval för BondeStåndet skall utlysas samina dag kallelsen kungöres; sä borde äfven för Lagtima Riksdag vara i Grundlagen uttryckligen bestämdt, när valen skola begynnds, och den åsyftade föreskriften säle - I Den ta Fe brua vi i f. in. 169 des icke kunna åstadkommas, utan medelst ändring i Grundlagen. Men just i denna olikhet uppenbarar sig den vishet, hvarmed Lagstiftaren här sökt omgärda och befästa Riksens Ständers frihet och rättigheter.
Jag med många flera kunna ej känna, ännu mindre säkert veta Banquens inneliggande och förvarade redbarhettr uti Metaller och SpedieMynt; ty sådant har alltid varit och för blifvit en hemlighet för Allmänheten. Om sådant bidrager till Banquens Credit eller ej, hör ej till denna sak Det är säkert, som alla med sin kännbara förlust fått veta., att Banquen, lika med Disconterna, för flera år sedan upphörde att betala. Enligt BancoSedlarnes Dm 17 Martil, e. m. 197 lydelse, borde vid Sedlarnes uppvisande uti Banquen de betalas med Speciemynt. Derföre hafva alla fyra RiksStånden nu mera gått i borgen, en för alla och alla för en, utan att Summans storlek blifvit bestämd. Manne intet ofrälse Ståndet, sqm aldrig fått deltaga i RiksStyrelsen, af den grund bör vara och förblifva irikallade från denna borgen? Således kunde dessa Medborgare vara de enda i Riket , som äga laglig rätt, att af Banquen utfordra SpecieMynt för sine innehafvande BancoSecilar, Andra, som ej inlöst de Sedlar, som de borgat för, kunna ej af Banquen fordra Specie, innan de fullgjort sin bo gen Huru nu Banquen skall kunna utreda och upphjelpa andras (örfallna affairer, som ej kan inlösa s’na utgifna Sedlar, utan upphört att betala, låter för mig underligt. Skall den blinda leda den blinda, falla de begge omsider omkull. Ännu mera besynnerligt finner jag, att StaisUtskottet kan uppgifva och föreskrifva Botemedel 'ör Disconternas förfallna affairer, innan Utskottet lärt känna och fått kunskap af allt, som bidragit och varit vållande till Disconternas iråkade obestånd } ty af en slump eller våda, torde allt detta ej handt. Likväl förbigår Utskottet allt sådant i sitt Betänkande, som i min tanka bordt undersökas, utredas och upptäckas; ty häri måtte ej hemligheter behöfvas. Nog finner jag, att ett betydeligt fel insmygt sig vid Diseonternas första inrättning, som till en stor del vållat oredan.