Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner utaf den erinran, som den siste värde Talaren gjort, att min farhåga är öfverflödig. Den var föranledd af erindringen om det förklarande, 45 H. 20* 3o8 Den i6 October f. m. hvarmed Kongl. Maj:t vid sista Riksdagen biföll Ständernas anslag af pension för Löfling, nemligen att Kongl. Maj:t för den gången ville dertill bifalla, men att Ständerna ej äga rätt, att utan Kongl. Maj:ts begifvande anslå pensioner. Denna principfråga anser jag vara högst vigtig, och hafva ett nära sammanhang med en af Rikets Ständers väsendtligaste garantier. Friherre Anckar swärd. Carl Henrik: Den frågan, om Herr Mottoni har reclamations-anspråk, synes skilja sig från sjelfva hufvudsaken. För mig synes det ganska besynnerligt, att Herr Mottoni erhållit fullmakt på lön, ty då skulle han i följd af RegeringsFormens stadgande i laglig väg kunna erhålla, hvad han nu af Rikets Ständer söker. De fordringsanspråk, hvarpå bankan stödja sig, fordra en närmare uppgift. Skulle förhållandet vara sådant, som det här uppgifves, äger han öppet att i vanlig väg göra sin reclamation gällande. Jag skulle tro, att det vore obehörigt af Rikets Ständer, att befatta sig med denna sak, hvaiv före jag icke kan tillstyrka bifall å Utskottets förslag. Hvad beträffar slutmeningen, eller den så kallade principfrågan, anser jag allt yttrande deröfver alldeles öfverflödigt, ty Piikets Ständer kunna ej genom sina beslut stadga lagar för kommande Ständer. Ett sådant beslut innefattar intet, ty antingen skall stadgandet finnas i Grundlagen, Den 16 Octo b er f. m. eller ock skall det i vanlig väg dit inskrifvas. Jag yrkar derföre afslag å Utskottets förslag äfven i denna del.
Ridderskapet och Adeln at behandla detta ämne såsom dem godt synes. Herr Grefwe» och Landtmarskalken förklarade, at det wore just detza Herr?LKimans nytt - Den 8 Iulir. 123 nyttjade uttryck Herr Landtmarffalken anscdt innebära en äterkallelse. Herr ?LbimLn. Dä det kanffe ar en physifk omöjlighet at öfwer bäce högre och lägre Ämbetsmäns förhällande bestäms kunna up. gifwa huru wärdigt de upfyllt sit Ämbetsmanna kall, lärer ätmindstone ej samma swärighet kunna möta wid granskningen af allmänna medlens förwaltning under de sednast förflutna ären. Det är en sä, billig fordran hos hwarje redlig undersäte at fä en noggrann käni-dom huru Let blifwit anwändt, som han med swctt och möda samlat, och för hwars utgörande han ofta sätt neka sig upfyllandet af flera nodwändiga behof. Stora summor hafwa utgätt, dels af Rikets egna til det yttersta utsträckte tilgängar, dels ock af utländssa betpdlige subsidier. Detta är nog allmänt kändt. Men sättet huru de blifwit förwaltare ligger ännu i et mörkt chaos inweckladt. Nyttan af at härom erhälla den mest fullkomliga uplysning lärer wäl ingen kunna bestrida. Jag förmodar at dcsia medel blifwit pä det mest sorgfälligt) sätt anmanda. Det bör ju dä ligga hwar och en som dermed haft befattning ömt om hjertat, at för sina medborgare fä i dagen lägga den nit och trohet hwarigenom de gjort sig berättigade til allmän högaktning.
Beträffande den förra af dessa anmärkningar, torde böra erinras, att föreskriften om inkomsternas beräknande efter hyresbeloppet ingalunda är ovilkorlig, enär förslaget innehåller, att laxerings-männen ega taga i betraktande, huruvida särskilda förhållanden nödsakat lill begagnande af flera eller dyrare rum, än vanligt. Vidkommande åter den sednare anmärkningen, så har Utskottet, som vid § 7 uti Bevillnings-förordningen föreslagit att densamma skall uti Instruktionen för Taxerings • förrältningarne qvarstå, ansett sig nu endast böra hemställa, att densamma måtte erhålla följande, med S fi uti Bevillnings-förordningen mera öfverensstämmande lydelse; »Förluster, af hvilka kapitalet drabbats under året näst före det, Bih. till It. St. Prot. 1839 & 1860. 5 Sami. t Afd. 24 Haft. 7 SO Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 34. »hvarför bevillning påföres, ufräknas från egarens kapital-förmögenhet »och erlägges bevillning för den afkastning, återstående kapitalbe»loppet anses lemna. I)å de i § 27 af Bevillnings-stadgan föreslagna förändringar förutsätta, att den skattskyldige icke har något åliggande att uppgifva sin ställning, anser sig Utskottet höra hemställa, att utur § måtte utgå följande, der förekommande mening: »Det måste nemligen alltid, dä skattskyldig söker dölja sin ställming, antagas, att han under året minst har lika stor inkomst som utgift.» 1 öfrigt får Utskottet tillstyrka, att hvad uti förevarande <§, sorn af två Stånd är godkänd, blifvit föreslaget, måtte af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gillas. 3:o Förslaget till Förordning angående mantalsoch ska flsk i 'i (ning in •nes förrättande. § 4.
Yttrandet är icke undertecknat av Edelcrantz, och handstilen däri synes vara densamma som stilen i protokollet. Den 4 Augusti 1812 343 annan § i våra Grundlagar finnes, som uttryckligen och allmänt föreskrifver, huru med rote) ingar i Utskotten förhållas skall. Denna är således vid alla voteringar vår förnämsta eller rättare enda föreskrifna lag. 83 § i Regerings formen stadgar uttryckeligen: Efter deras ordalydelse skola Grundlagarne i hvarje särskildt fall tillämpas. 90 § :n i Regerings formen stadgar lika uttryckligen: Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverlag g ning ar eller pröfning må icke, på något annat sätt än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om verkställigheten af någon Lag författning m. m. Denna Grundlags § är till sin ordalydelse tydelig; Den bör således efter sin ordalydelse tillämpas, hvaraf efter min öfvertygelse lika ostridigt följer att ett förslag nu bör till Ständerne ingifvas, innehållande, såsom alternativer, de särskildta meningarne: 1 :o den att bibehålla 37 § 2 :o den att föreslå förändring deruti, med anledning af de ingifna Memorialerne. Fölgden af dessa alternativers framställning skulle dock alldeles icke blifva en öfverläggning hos Stånden om hufvudfrågan, utan endast ett, vid nästa Riksdag hos dem företagit, afgörande hvilketdera af de alternativer Propositionen innehåller må för Utskottet 1 blifva gällande. Följden deraf skulle vidare tydeligen vara den att sjelfva hufvudfrågan då, antingen genast afslogs, eller ej förrän vid den näst derefter följande Riksdag kunde, efter skedd återremiss och ordentelig beredning, afgöras och således frågor, der 2 Stånd stadnat emot 2 till en längre tids besinnande hvila än de, som genom bestämd Pluralitet blifvit tillstyrkte, hvilket jag anser med Regerings formens esprit fullkomligen öfverensstämmande. Jag kan för min del ej fatta meningen af det yttrande att alternativerne ej kunna, enligt § :s lydelse, i förslaget intagas; emedan här icke skall vara något förslag.
Betänkanden, 315 yrkadt, att Säterier, Säteriladugårdar saint Rå- och Rörs-hemman, jemte alla verk och inrättningar, måtte åläggas deltaga i byggnad och underhåll af alla publika hus, som tillhöra Socknar eller Härader, heldst sådane begagnas lika af alla Sockneoch Häradsboer, utan undantag, i hvilket påstående Pehr Jönsson från Christianstads län genom skriftligt anförande instämt. 2:0 Ett Memorial af Olof Olofsson, från Nyeds Bergslag af Carlstads län, som Jemväl fordrat ett allmänt deltagande i publika byggnadsskyldigheter af alla hemman, vare sig af hvad natur som heldst, jemte aila inrättningar, samt härmed förenat ett särskildt förslag till ett förändradt sätt för utgörandet af dagsverken och körslor, som vid allmänna byggnader, si i stad som på landet, erfordras, i förhållande till matlag, hemmantal och tomtedel. Vid besvarande af de väckta motionerne, anser Utskottet sig icke böra dölja den önskan, det redan förut yttrat, att, till den skattdragande allmogens lisa, all jord i riket måtte vara lika beskattad; men, då de friheter eller förmåner, som af Säterier och åtskillige andra hemman och lägenheter tillgodonjutas, nu mera icke grunda sig på Ståndsprivilegier, sedan i följd af RiksStåndens, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, gjorda och af Kongl. Maj:t den 6 April sistnämnde år stadfästade Concessioner, hvar - Jl6 Besv. och Ekon. Utsh. Betänhanden. je Svensk man eger rätt, att förvärfva och besitta jord af hvad natur som heldst inom riket, och desamme dessutom, vid sederine» ra slutade köp och andra afhandlingar, i så måtto blifvit afsedde, som i förhållande till den mindre tunga, som åtföljt sådana Fastigheter, i jemförelse mot andra hemman, ett större värde blifvit desamme åsatt, så anser Utskottet en rubbning i berörde friheter och förmåner, utan motsvarande full ersättning åt egarne af jorden, icke kunna förenas med billighet och rättvisa.
Jag hade ej tänkt i detta ämne upptaga Ridderskapets och Adelns tid, enär frågan blifvit så väl utredd af Herr Grefve Posse och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, men då jag nu hör den sats yrkas, att ett ConstitutionsUtskott, som en gång tillstyrkt bifall å en Konglig Proposition, skall förstärkas, för att tillvägabringa ett afslag derå, och att följagteligen tvänne stridiga utlåtanden öfver en och samma fråga, båda i ConstitutionsUtskottets; namn afgifna, skulle komma att hvila till nästa Riksdag för att då Grundlagsenligt behandlas, kan jag ej tillbakahålla min öfvertygelse, att jag häruti finner en fortsättning af dessa anmärkningsvärda försök att misstyda Grundlagarne, hvarigenom man dels förklarat för tydligt, hvad som icke var det, dels vid andra tillfällen velat gifva åt Grundlagen en tolkning stridande emot dess bokstafliga föreskrift, och att jag tror, att på sådant sätt all säkerhet skall rubbas för beståndet af de genom Grundlagen stadgade förhållanden, och frihetens undergång således beredas. Jag måste derföre protestera emot alla sådana försök, och då Konungen, vid detta tillfälle, gått Rikets Ständers önskningar till mötes, Den 6 April f. m. 247 icke allenast genom ett Förslag till Grundlagens förtydligande, utan äfven, genom ett i förhand gjordt begifvande, kan jag ej annat än yrka, att ConstitutionsUtskottets Utlåtande, sorn tillstyrker bifall å Konungens nådiga Proposition, måtte enligt Grundlagens föreskrift blifva hvilande till afgörande vid nästa Riksdag, såsom de trenne öfrige RiksStånden redan beslutat. Herr Rosenblad , Bernhard: Äfven jag bar reminiscencer, ehuru ej från längre tid tillbaka än denna Riksdag, och äfven denna debatt.
Dertill kommer, att denna vetenskapliga “ syn på lifvet “ ackrediterar sig på helt annat sätt än någon annan. Den åberopar icke någon auktoritet, icke heller något, som någon må hafva tänkt eller sagt, utan endast naturen. Den erkänner, att våra tolkningar af naturens sakförhållanden äro mer eller mindre ofullkomliga och symboliska, och bjuder den kunskapstörstande att söka sanningen icke bland ord, utan bland ting. Den påminner oss varnande derom, att hvarje påstående utöfver det, som kan bevisas, är ej blott ett misstag, utan ett brott. Den rent klassiska uppfostran, som förordas af våra dagars humanister, lemnar icke ens en antydan om allt detta. En person kan vara lärdare än Erasmus utan att känna mera om de förnästa orsakerna till vår tids intellektuella jäsning, än Erasmus gjorde. Lärda och fromma män, förtjenta af all aktning, hedra oss med utgjutelser öfver det sorgliga i motsägelsen mellan vetenskapen och deras medeltidsmessiga sätt att tänka, utgjutelser, som förråda en okunnighet om de första grundsatserna för en vetenskapligm forskning, en oförmåga att förstå hvad en vetenskapsman menar med sannfärdighet och en omedvetenhet om vigten af bevisade vetenskapliga sanningar, som är nästan komisk. Det liggericke stor kraft i “ tu quoque “ - argumentet, annars skulle kämparna för en vetenskaplig uppfostran rättvist nog kunna svara de moderna humanisterna, att de må vara lärda specialister, men att de icke äro i besittning af en sådan sund grundval för en lifsteori, som förtjenar namn af bildning. Och om vi ville vara elaka, skulle vi verkligen kunna påstå, att humanisterna ådragit sig en sådan förebråelse, icke derför, att de äro fulla af de gamla grekers anda, utan emedan de sakna den. Renässansens tidehvarf betecknas ofta såsom den åter-upplifvade literaturens tidsskifte, likasom om de inflytelser, hvilka då gjorde sig gällande på vestra Europas själslif, endast skulle varit inskränkta till literaturens område. Man glömmer vanligen, skulle jag tro, att vetenskapens återupplif-vande, som frambragtes genom samma verkande orsak, var icke mindre betydelsefullt, om det också icke var så i ögonen fallande.
Men nu är han nöjd och glad, nöjd att re ' n sitt arbet och af kvällens frid få sluta njuta. Snart på bron i vanda hörnet sitter han, så mild och blid, lyss på barnens muntra pladder, glömmer världens sorg och strid. Nu från stapeln bredvid kyrkan höres helgsmålsklockans ljud, som ett himmelskt fridens bud, som från ofvan ljödo orden: » Frid i himlen och på jorden. » Tant Barbro. * I kvinnohänder. Ett inlägg i fattigvårdsfrågan af V i t i s Ida ?a. M a n har också börjat inse detta. fattigvårdare. fl. A. Makt och ansvar höra nämligen tillsamman. månne gjort det förgäfves? Har * Ett par ord till kvinnliga resenärer. Sommarens dagar äro konina, o c h litet hvar bereder sig att snöra kappsäcken för att under kortare eller längre tid vederkvicka sinnet m e d en liten resetar. Det är ined tanke därpå, s o m jag här vågar k o m m a med några råd o c h erinringar; — de gälla icke, h v a d ni skola ha m e d er på färden eller bekvämligen kan lämna h e m m a, endast er själfva, ert sätt och uppträdande under själfva järnvägsfärden, o c h jag försvarar min djärfhet att våga vidröra ett så delikat ämne därmed, att undfångna erfarenheter från icke så få resor allt mer o c h mer stadgat den öfvertygelsen hos mig, att ett litet maningsord till kvinnliga resenärer måhända ej är alldeles öfverflödigt. Alltså, min fru, min fröken, då du köpt en biljett till ett tåg, märk, jag sade en, har du också rättighet till en sittplats i kupén, en o c h I DU N 204 ingen mer. Samma rätt ha också alla andra, äfven de, som k o m m a senare än du, så långt det reglementerade utrymmet räcker, o c h några syn-, ja, till o c h med hörbara protester, som man verkligen kan se exempel på att den inträdande mötes m e d, är det således fullkomligt onödigt att demonstrera med för att visa denna, att han är o v ä l k o m m e n, — sådana opinionsyttringar visa ännu tydligare något o m dig själf, som dit gjorde bäst i att g ö m m a.
Jag anhåller vördsamt att Ridd.Secretm malte få upplysa om och på hvad sätt de öfriga Stånden afgjort detta betänk. I anleda, häraf tillkännagaf undert. Ridd.Secret. att enl. ankommet prot.-utdr., BondeSt. antagit den uti 2 morn., rör:de föreslaget tillägg till 5 § i stängselförordningen, gjorda inbjudning och ansett mern. i öfriga mom:n ej erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarne; men att underrättelse om Presteoch BorgareShns i anledn. af förevar:de mern. fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad. Hr von Hartmansdorff: Då detta ämne förra gången förehades, förenade jag mig med de ledamöter af Ståndet, hvilka framkastade den anmärka., att Utskm icke bestämt, huru med stängselskyldigheten skulle förhållas, när odlad mark utlägges till betesmark eller utmark. Härpå hafva Utskm icke gjort något afseende, och då man icke vet, huru de öfriga Stånden beslutat, anser jag fruktlöst, att nu föreslå någon ändring, hvilken måhända icke skulle öfverensstämma med de öfriga Ståndens beslut. Man må vara glad, att någon rättelse vid denna riksdag kunnat vinnas, och hoppas alt författningen vid en blifvande må göras fullständigare. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt att bifalla det uti betänk. N:o 19, framsläldla förslag till förändrad lydelse af stängsel-förordningens 5 § jemte det dertill uti förevar:de mern. N:o 36 tillstyrkta tillägg; samt lades detta mern. i öfrigt till handlingarne. Föredrogs och lades till handlingarne LagUtsIcs d. 10 dennes på bordet lagde mern. N:o 59, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 53, öfver väckte motioner om stiftande af en lag emot uppror och olagliga folksamlingar. Föredrogs LagUtsk:s d. 10 dennes på bordet lagda betänk.
I anledning af väckt fråga, om npplifvande af Kongl. Senatens Bref den 23 November 1708. V Den i5 Maji c. lil, 54-) AJ den t 9 sijtledne April: N:o 47. Angående skyldighet för Häradshöfdingarne att vid hvarje Tings slut meddela Presterskapet HäradsRättens beslut angående dem, som för begångna förbrytelser blifvit tilltalade och sakfålhle, eller under framtiden ställde, jemte Saköres-längds Extracter öfver de, Kyrkan och de fattige, tilldömde böter. Från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet. Af den 12 sistl. April: iN.o 58. Om förändring i skyldigheten att utgöra Afradsoch Kronotionde-spannemålen, samt andre på Hemmanen indelte räntor. Angående Krono-tionde-spannemålens utgörande till Stockholms och Malmö Barnhus. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 10 om aftonen. / In fidem Protocolli O. fjf. Lagerheim. 6 . t - v Dm 21 Maji f. m, Onsdagen den 21 Maji» Plenum klockan 9 förmiddagen. Öppnades Herrar Electorers Lista till val af Ledamöter uti nedannårnnde Utskott och be-* funnos dertill hafva blifvit utsedde; Uti Banco Utskottet; Efter Friherre Wirsén, Gustaf Fredric5 N:o 55g. Herr Pereswetoff Morath, Ander» Wdbelm. Uti Revillnings Uthottat\ Efter Herr von Ehrenheim, R. F.; N:o 2055 C. Herr Rosén von Rosenstein, Fullmågtig Herr Silfverstolpe, Johan David. Uti Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoitet • Efter Friherre Rappe , Carl; N:o 328. Friherre Ridderstolpe, Fredric, Uti Riddarhus Utskottet: Efter Friherre Palmstjerna, Carl Otto •
B; Jr sk r:st Jern: smidt eller valsadt: deröfver, under 12 tums bredd, R.dr sk. r:st 16 — och öfver | tum fyrkant C 1 skepp:J \ \ stäp. v. J 4 14 — * smältstycken S" 1 skepp:d l 3 24 bandoch platt-, under | tums t stäp. v. j tjocklek, bultoch gallersamt sänksmide, rundt eller kantigt, knipoch fyrkantaf | tum och derunder, skäroch klippjern, saltpanneplåtar | tum tjocka och deröfver samt af 12 tums bredd 20 och deröfver plåtar: C 1 skepp.d 1 \ stäp. v. j 5 34 — oförtente, under § tum tjocka . f 1 skepp:d t \ stäp. v. 3 8 24 — 80 — * förtente C 1 skepp:d ) T* 3 18 jerntråd ... \ stäp. v. 3 1 skålp. 4 6 30 — spik af 2 tums längd och deröfver c 1 skeppid \ 7 24 all annan spik, samt allt ma{ stäp. v. j nufakturoch handtverkssmide, ej specificeradt: 1 opolera dt 1 skålp. 18 — 8 Jernskrotj gjutet, smidt eller valsadt f 1 skepp:d ^ l stäp. v. j 2 — 16 — * Jäst j comprimerad 1 skålp. 1 -— 4 Kalkj bränd 1 läst 40 — 24 — Kardor och kardläder 1 skålp. 4 — Jerntråd; se Jern, smidt eller valsadt. Jordfrugter; se Frugter. Jufter; se Hudar oell skinn. Kalkoner, slagtade; se Kött. Kammarduk; se Väfnader. Kanoner; se Jern. Karduan; se Hudar och skinn. 17 Tullvärde. Qvantitet Införselstull. Banko. för tullberäkningen. Banko.
M:l i underdånighet anhålla, dels att en Kommitté af sakkunnige män måtte i Nåder tillsättas, för att, med hufvudsaklig ledning af ofvanangifna grunder, så skyndsamt som möjligt uppgöra förslag till allmänt ordnande af presterskapets aflöning, samt att berörda förslag derefter målte varda Rikets ständer i Nåder meddeladt, dels ock att samtliga Konsistorierna i Riket måtte i Nåder anbefallas, alt under tiden söka, genom tillfälliga öfverenskommelse^ åvägabringande, så bereda, att all tionde-räkning på åkern må upphöra, att de af offren härflytande inkomster må på annai sätt komma vederbörande tillgodo, sami att så väl kapellpredikanter och Komministrar, som vice Pastorer och Adjunkter, de båda sednare uteslutande genom bidrag frän presterskapets sida, må blifva försatte i en, med hänsigt till deras bergning, mera tryggad ställning. 1 sammanhang med detta ärende hafva Rikets Ständer till öfverläggning förehaft väckt fråga i hvad mån nuvarande stadganden om nådår för enkor och barn efter prestmän må kunna undergå förändring. Del önskliga deruti, att ett ledigt prestembete må så fort som möjligt blifva öfverlagd af dess blifvande ordinarie innehafvare, har dervid, å ena sjdan, blifvit laget i öfvervägande; men å andra sidan hafva Rikets Ständer nogsamt insett de svårigheter, som möta, dels derigenom att det sterbhus, som frångår pastoratet, bör ega fardag å bostället, hvilket således ej skulle få af en tillträdande Pastor genast disponeras, dels ock uti det för sådana sterbhus gemenligen stora behof af den hjelp, som med nåd-åren afses, hvilket behof således borde genom andra åtgärder, i sammanhang med nåd-årens afskaffande, alhjelpas; hvartill slutligen älven kommer alt, i händelse Kyrkoherde-ledigheten inträffar mot slutet af tjensteåret, tjenste» ändock icke kan, efter nu gällande föreskrifter om predikoprof och val m. tn., blifva återbesatt förr än långt in i det följande tjensteåret. Af dessa skäl hafva Rikets
Sedan jag nu haft tillfälle för R. o. Ad. uprepa mina tankar om grunden för en Statskyrkas uprällhållande, och följaktligen för förbud mot. främmande lärors införande, och straff å den, som af~ faller från den gällande, så anhåller jag, att få till besvarande uptaga några yttranden, som blifvit fällda af dem, hvilka äro af motsatt mening. Man säger, att sanningen till slut, måste göra sig gällande, och att det är förgäfves vilja med lagens svärd, hämma hennes framgång. Men hvad är sanning? Det är alltid den stora frågan. Alla kristna sekter åberopa Bibeln, huru olika, och sig emellan stridiga deras åsigter än må vara. Det ligger således i den mensk - Den 16 Juni. 185 liga ofullkomligheten och ensidigheten att på olika, otta oriktigt sätt, upfatta det heliga ord, som skall vara rättesnöre för oss alla. Det är derföre nödvändigt, alt hafva en bekännelse, sorn närmare afgör hvad som är rätt eller orätt, godt eller ondt, än blott åberopa Bibeln, hvilkens ord på så mångå säll lydes och lörtydes. Man säger, att intet npror ägde rum, år 1848, i England, emedan religionsfriheten herrskade der, under det att de flesta Europas Stater, hvarest förhållandet var motsatt, omlivälfdes. Skälet dertill var, såsom jag förut antydl, att den rörelse, som gaf sig luft år 1848, var politisk och icke religiös, ehuru man på åtskilliga ställen begagnade sig af Religionens täckmantel, för att derunder bedrifva sitt spel. Här i Stockholm hade vi på den liden, äfven ett uplopp, men det var ej religionsfriheten utan näringsfriheten, icke Kyrko-ordnm, utan Skrå-ordmn, som å gatorne påropades. Men allting duger för dem, hvilka för sina satsers gruudrifvande, sätta den okunniga, läll förledda hopen i rörelse. Man säger, att Svenska Statskyrkan bör vara rädd om sitt goda namn, och män om sitt anseende, samt derföre medgifva religionsfrihet.
Äfven bör någon del t. ex. 10 procent af inkommande Sjötullen, erläggas i Silfver, och af Statsverket till Banken öfverlcmnas i afräkning på Amortissements-anslaget, Denna Silfver-inlösning skulle hindra det inhemska Silfverpriset att falla under årets StatsAgio; och följakteligen liqvidationsAgiot alt, från det ena qvartalet till det andra, kunna falla, i mer än halfva förhållandet till Coursens möjliga fällning. Stiger deremot Coursell, är ingenting som hindrar det Inhemska Silfverpriset att efterhand höja sig, i samma förhållande, Coursens fortfarande stegring kan således hastigare verka på Agiot, än dess sänkning. Denna olikhet i Coursens verkningar på Agiot torde vid första påseendet synas principvidrig och orättvis: men då man besinnar, alt alla varupris städse rätta Den 6 Junii f. m. 217 sig hastigare efter Coursen, då han stiger, än då han faller; bör man lätt finna, att Silfver-inlösningen tvärtom är ett välgörande Correctiv mot alla menliga verkningar af Coursens allt för hastiga fällning. Antingen således Coursen faller eller stiger, komma verkningarne deraf ej att yttra sig på Agiot, förr än just vid den tid, då i båda fallen varuprisen hunnit ungefär lämpa sig derefter. 10:0 Allt det Silfver Banken på ofvan nämnde sätt kan erhålla skall intill utgången af år 1820 utmyntas i 2, 4 och 8 skillingsstycken, och årligen öfverlemnas, i utbyte mot BancoSedlar, till StatsContoiret, hvars åliggande det skall vara, att genom aflöningar och dylikt sprida det i landet. 11:0 Det Silfver, som i Banken inflyter år 1821, upplägges till början af följande år, då af detta insamlade och sedan årligen tillkommande Silfver-utväxling, efter årets StatsAgio, tager sin början, och framgent fortsättes, med de inskränkningar till tider och belopp m. m, som fullmägtige möjligen kunna pröfva nödiga.