Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bett $ Odder f. m. att köpare, »om vid auctionen visa tig hafva betalt köpeskillingen, och insatt den i Banken , eller Ränteriet, derigenom bör hafva full ägande rätt till egendomen. Denna ägande räst har han likväl icke, förr än alla intekningar äro dödade , emedan han förr ej kan pantsätta egendomen. Nu underläter mången köpa egendom, emedan han icke vill inblandas i långa processer. Det vore således ett medel att befordra den Allmänna Crediten och förtroendet, om mitt förslag antoges. När en pant realiserar Btg i contant köpeskilling, blifva alla fordringar ditflyttade. Står denna köpeskillingen på säkert ställe, så skulle jag tro , att alla inteckningshafvande böra afstå från sina anspråk på sjelfva panten. Jag vågar således tillstyrka bifall till hvad jag i min serskildte reservation anfört, och j3g styrkes så mycket mer häri, som en Ledamot, nu icke mera här, hvilken i afseende på Lagfrågor ägde Ridderskapets och Adelns odelade förtroende, intämde i denna taqka, när Betänkandet första gången förevar. Herr Grefven och Landt Marskalken gjord® proposition till bifall af LägUcskottets förevaran, de Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet ooh Adeln behagade gilla berörde Utlåtande, med iakttagande af den förändring, sorn uti Herr Ribbings till Utskottets Protocoll afgifne, och vid Utlåtandet fogade, ser» skiidta tanka innefattas, Bifölls, Dea 9 October f. m. 199 Herr Ribbing anhöll, att de öfrige RiksS-. Inden måtte inbjudas, att uti detta Beslut .med Ridderskapet och Adeln sig förena. Och blef Herr Ribbings berörde anhållan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och A: deln bifailen. i Herr von Hartmansdorff, Augnst, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 1.) Herr Hjerta, Gustaf:
Franska rätten (C, C. 310) och nästan alla nyare sjölagar antaga som grundsats att godsegare ej är berättigad att afstå sitt gods för frakten Det påtagliga skälet dertill är att godsegaren, vid ofördelaktiga handelskonjukturer, på detta sätt ej skall kunna afbörda sig sin skuld till befälhafvaren. För öfrigt är, när godset tagit skada, besväret af dess framförande till ort och ställe i de flesta fall lika stort, som om det varit oskadt och den, som fullgjort detta besvär, bör ock ega rätt att erhålla den för detsamma beting ide ersättning. Från denna allmänna regel medgifves blott ett lika allmänt undantag för flytande varor De skäl, som infört förstnämnda grund sats i den europeiska sjörätten, har man funnit nog vigtiga för att, med upphäfvande af nu gällande motsatta stadgande (Skipl. 12. § 2, jfr dock s. B. 13), upptaga förstnämda regel (§ 110), af hvars införande undantagets godkännande ock blef en följd. Den gamla regeln att godsegaren, när hans gods förgåtts, skall vara från fraktens gäldande fri, är på goda grunder bibehållen och likaså det nu gällande stadgande, att om något af frakten vöre på förhand betald, han skall hafva rätt att det återfå (§ lil). Då § 12 icke upptager § lil bland de §§, som stadga en till fartyg och frakt inskränkt förbindelse för redarne lill följd af aftal, de med an nan ingått, följer ock deraf att redarne äro förpligtade att återbära å frakten erhållet förskott, äfven när fartyget gått förloradt. Den tillfälliga omständigheten att frakten blifvit på förhand betald, bör ej upphäfva den allmänna regeln att godsegare, hvars gods gått förloradt, bör vara från gäldande af frakt fri.
Delta Betänkande, sorn af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet är vordet bifallet, har deremot blifvit af Borgaresamt Bonde-Stånden återremitterad!; af det förra Ståndet, i anseende dertill, att förevarande fråga ansetts ega sammanhang meri den om allmänna roteringen inom Riket, hvilken, behandlad uti Betänkandet N:o i6‘o, blifvit förut till Utskotten återremitterad; och af det senare, eller Bonde-Ståndet, på grund af anmärkningar, som derstädes mot Betänkandet blifvit framställde, och hvilka innehålla hufvudsakligen; att den al Utskotten meddelade uppgift, att rotejemkningen i Westerbottens och Norrbottens Län redan vore fullbordad, icke öfverensstämde med sanna förhållandet, enär samma rotejemkning icke skulle blifvit fulländad; att, oagtadt Rikets Ständer, vid 1828—133o samt 1884—1 935 årens Riksmöten, meddelat ett anslag af omkring 1600 R:dr årligen, såsom ersättning ål vederbörande Rotehållare för de rotefrihets-medel, som af nyhemman inom Länen Lill Stats-verket ingått ifrån och med i83o tili och med i83p, en sådan ersättning likväl icke kommit Rotehållarne til! godo, af den orsak, alt endast Konungens Befallningshafvande i Norrbottens Län reqvireral nämnde medel, och utanordning af desamma ej kunnat ske, förrän äfven Konungens Befallningshafvande i Westerbottens Län inkomme med enahanda reqvisition, hvilket icke skolat ega rum; hvarföre det yrkande blifvit framstäldt, att Utskotten måtte föreslå det sätt, hvarigenom Rotehållarne kunde få ifrågavarande medel utan vidare tidsutdrägt tillgodonjuta; att ofvanberörde anslag, af omkring 1600 R:dr årligen, icke vore tillräckligt för ändamålet, enär den rosevacance-afgift, som från och med år 1S35 blifvit nyhemman i förenämnde tvänne
Om det är för Samhället en välgerning eller ett ondt, att göra, så att säga, mobil all den Egendom som linnes inom dess krets? Och om det förra är väl, månne sådant ej närmast upphinnes då en Discont, som vid Lån alltid förutsätter den sökandes säkerhet, det vill säga, Värdet af hans tillgångar, ger åt rörelsen, genom sitt lån, en representant af hvarje Låntagares annars för omloppet döda tillgång? Man kunde kan hända få antaga att, då i allmänhet man ej lånar utan begreppet om beta:nings-utväg, så vore DiscontLånen ett bevis antingen på den production man redan har, eller den man är öfvertygad kunna skapa. Det skulle kunna betviflas att den satts är så axiomatisk, sorn man små-fundersamt nog antagit, att 5-procents-insättningar gömma Landets Rörelse-capital; och man skulle lätt kunna falla på den tanka, att denna, insättning både sätter Capitalerna i rörelsen och för* 5o5 Deri iG M<ij. dubblar dem, genom gångbarheten af sjelfva Nedsättnings-be visen. Att åter all Discontering bör göras för Statens och ej för Enskildtas räkning, är ett påstående ej lätt att bestrid^. Enskildta, ;om få deri deltaga, finna ett öppet fält att med 3 procent å insättningsmedlen, genom utsträckta långifningar, såsom Actie-ägare, njuta en högre renta; och ändtligen att, med förening af dessa förmoner, äfven kunna dagligen i riktande företag använda samma penningar, och efter längre tid i denna fortgång upphinna en grad, om ej af fara, åtminclstone ej af önsklighet för Staten. Då jac sökt nu utreda nödvändigheten af en Discont-inrättnings fortfarande i Malmö, samt om ögonblickets behof att öka det närvarandes Assignations-rättighet, så utbeder jag mig att genom Remiss till Riksens Höglofl. Ständers Statsoch Banco-Utskott få dessa frågor behörigen granskade, att sedan till formligt afgörande företagas. Remitterades till Statssamt BancoUtskotten. Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelm, upp. läste följande: Ibland de omsorger, som upptagit Riksens Höglofl.
Hvem det är, som förfördelas, visar sig i sjelfva Regeringsformens bud, alt Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad, och hans gerningar vara från allt åtal fredade, men att ansvarighet för rådslagen åligger Konungens rådgifvare. Af denna ansvarighet följer nemligen, att rådslagen kunna klandras och att klandret drabbar Konungens rådgifvare. Men det följer ingalunda, att de mot detta klander, i fall det är förgripligt och obefogadt, måste vara värnlöse. Tadlaren, om lian ej kan antastas för majestätsbrott, är dock icke derföre fredlyst från allt möjligt ansvar för huru stort ofog som helst. Härom synes imedlertid knappast någonsin fråga ännu hafva uppstått; åtminstone känner jag intet exempel, att åtal för förnärmelser mot Konungens rådgifvare varit anstäldt. I förevarande fall visade sig åtminstone all skillnad imellan majestätsbrott och förgripligt klander af regeringsåtgärder alldeles främmande för domarnes ej mindre än åklagarens begrepp. Den senare påstod, att de anmärkta straffbara yttranden och omdömen vore rigtade emot och hansy frude på Hans Majestät Konungens egen höga person och handlingssätt och innefattade bestämda tillmälen emot Högstdensamme, att hafva i vissa afseenden, för befordrande af egen fördel, tillåtit Sig uppenbara öfverträdelser så väl af Regeringsformen, som allmän lag; Och den Hofrätt, sorn i första rummet dömde, och fann den åtalade skriften hufvudsakligast röra beslut och förordnanden, hvilka blifvit under Kongl. Majrts regering vidtagna, ansåg dessa beslut och förordnanden icke hafva kunnat tillkomma annorledes, än i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts höga vilja; författaren hade, med kännedom derom, tydligen låtit förstå, att desamma skulle hafva skett i ändamål att försäkra och förhöja vinsten af den thea ler, af hvilken, enligt hans förmälan, Kongl. Maj:t sjelf vore ägare.
Föreskriften att pannans höjd ej får vara större än högst en femtedel af dess diameter, afser ej blott denna inskränkning, utan ock att förekomma den af erfarenheten kända olägenheten med flatare pannor, att de icke allenast äro allt för mycket blottställda för vidbränning, utan också att de ega föga varaktighet. Förhållandet af höjden till diametern, såsom I till 5, minskar i allt fall ej mera än 7'procent afverkningen mot proportionen 1 till 6, hvaraf vill synas, att fördelen af redskapens längre varaktighet med den förra proportionen i värde torde fullt uppväga så väl den något ökade produktion, som den vedbesparing, hvilken den sednare åstadkommer. Mäskvärmare, hvilken först i 1824 års förordning förklarades tillåten och få begagnas utan föregången mätning och utan afgift, blef sedermera genom 1830 års förordning, utan att någon inskränkning i rymden då gjordes, belagd med en afgift, som för en enkel panna, då mäskvärmare begagnades, med 25 procent öfversteg den, då sådan icke användes. Denna afgift ökades i 1835 års lörordning till 50 procent och förklarades tillika, att mäskvärmare, ehuru af hvad form eller ämne som helst, ej finge innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, hvilka stadganden sedermera förblifvit oförändrade. Mäskvärmaren kan ock anses påskynda afverkningen 50 procent och deröfver, om den nemligen får så inrättas, att ångorna under vandringen genom mäskvärmaren afsätta en stor del af deras vattenhalt. Men genom tillstädjandet af sådan inrättning, vore man ock inne på området af rektifikation, och bränvinsbrännaren kunde med fog fråga, hvarföre ej denna må genom en ytterligare liten tillsatts göras fullständig. Hvar funnes väl sedan gränsen, der man skulle stanna, för att ej medgifva begagnandet af de mest sammansatta redskap? Kommittéen har derföre trott lämpligast, alt endast mäskvärmare af det enkla slag, som i medlersta och södra delarna af landet allmännast användes, finge vid redskap i denna klass begagnas.
Balans från år 185U: Tillgångar: Söderköpings * dito 5,250: 50. Uppbörd: Balans till år 1861: Skulder: Linköpings elementarläroverk: SlSi SQ. Westerviks elementarläroverk: Summa Gr e di t. Balans från år 1859: Skulder: Linköpings elementarläroverk Westerviks dito Eksjö dito Utgifter: Konsistorium Linköpings elementarläroverk ... Stiftsbibliotheket Balans till år 1851; Kontant Utlånta 'illgångar: behållning. medel. Linköpings elementarläroverk: — 220 — Kontant ötlänta . behållning. medel. Fordringar. Summa. Norrköpings elementarläroverk: Westerviks elementarläroverk: Söderköpings elementarläroverk: Uti ån ta medel. 525: — Fordringar. 19: 66. Premieoch fattigkassan Bibliotheksdito Forsemanska dito Wadstena elementarläroverk: Skenninge elementarläroverk: t Egna kassan Premieoch fattig-d:o Stipendiefonderna Eksjö eleraéntarläroverk I Sedan Kongl. Majit, genom nådigt bref den 9 September 1859, förordnat om uppförandet af en ny byggnad för Linköpings högre elementarläroverk, jor hvilket ändamål anvisats en summa af 231,188 R:dr R:mt, så och efter det Konsistorium i Linköping anbefallts att vidtaga erforderliga åtgärder för byggnadsarbetets utförande, har bemälde Konsistorium, genom upprättadt entreprenadkontrakt den 6 Juni 1860, förbundit sig, att till den antagne entreprenören för ifrågavarande läroverksbyggnads uppförande utbetala 239,243 R:dr 50 öre R:mt.
Det högre värde, man vid köp tillägger ritorr säd i jemnförelse med elen råa, har jag erfarit, då man på min gård betalt mig i R:dr R;gs. och handlande i Stockholm minst i R:dr 24 sk. pr t:a mera för den riade, än den råa rågen, hvarigenom torkningens kostnad fullkomligen blifvit ersatt. Att halm, SQm blifvit genomrökt, icke vore begärlig för kreaturen, är en fördomJag har trott mig förmärka, att denna halm förtäjes hellre af dem, än den råa halmen, som ofta är unken. Oaktadt alla de företräden rietorkning således medför, känner jag, att flera ståndspersoner, som äfven äro försedda med rior, likväl föga begagna dem till annat än för utsäde, och lära äfven de finnas, som låtit sina rior alldeles förfalla. Äfven jag har här i Sverige saknat en del af de fördelar, som riorha tillskyndade mig i Finland. Jag tror, att de böra stå i förbindelse med sädesbergningssättet, d. v. s. med stackning på fältet, hvarförutan fördelen blir blott partiel; men då jag sökt införa detta bruk, har rie-eldaren icke förstått att afpassa värmen, så att den i rånådt tillstånd insatta rågen antingen blifvit för litet eller för mycket torkad 36 P e 11 4 Mars f. m. Jag har således nödgats på vanligt sätt förut låta torka sä-, den i skyl, innan den i sädeslada blifvit inkörd, och först derefter låtit insätta den i ria, men hvarigenom flera förmåner gått förlorade. Måhända äga ock min ria och dess ugn icke fullkomligt riktig construction. Delta torde vara bland orsaker, hvarföre Finn-rior icke Sverige vunnit det bifall, de förtjena. För att erhålla allmän credit borde kanske i spridda orter de första uppföras af Finska byggmästare efter sednast godkända modeller, i den scala och med de modifiCationer större eller mindre egendomar kunna fordra; och torde äfven till en början
I sammanhang härmed hade dock Kollegierna fästat uppmärksamheten derå, att vid dylika syner, rättegångar samt egodelningsförrättningar jemväl särskildt kronoombud förordnades, i enlighet med stadgandet i 34 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807. Enär det likväl i allmänhet vore obehöfligt att både krono och konsistorii-ombud skulle vara närvarande, då fråga endast vöre om bevakande af ecklesiastikstaten anslagen jord eller dermed förenade rättigheter och skyldigheter, eller när tvist icke förekomme emellan ecklesiastikstaten upplåten joid å ena, samt Kronans eller till andra stater och inrättningar anslagen jord, å andra sidan, utan det deremot vore mera lämpligt och rätlsenligt att Kronans tjensteman ensam utförde och bevakade ecklesiastika boställets eller jordens rätt, — samt då i dylika mål, rörande rnilitiestaten upplåten jord, der Kronans och regementets rätt och bästa stöde i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, det af enahanda skäl syntes öfverflödigt och obehöflig!. att, jemte krono-ombud, jemväl regements-ombud förordnades, helst kronoombudet på samma gång kunde bevaka regementets rätt och fördel, vore af Kollegierna hemsläldt, huruvida icke skäl skulle vara för handen att, efter vederbörandes hörande, meddela ett stadgande i ofvan antydda syftning, helst derigenom icke obetydlig besparing i kostnaden skulle vinnas, samt den till militieoch ecklesiastik-staterna upplåtna jordens rätt komme att lika noggrannt bevakas, som om särskilda regementseller konsistoriioch krono-ombud tillstädes voro. 4 Stats-Utskottets Utlåtande M 194-
Näppeligen något blir så väl upptaget som denna intresserade uppmärksamhet på hvad en person har att säga. När andra samtalsämnen tryta, plägar man ofta taga till anekdoter. Deras användande kräfver dock varsamhet. Man får ej upprepa samma historia flere gånger, ty då blir äfven den bästa tröttande. En viss berättareförmåga erfordras också, ty det duger ej att vara långtrådig, i oändlighet göra afvikelser från ämnet eller trassla in sig i biomständigheter. Vitsar och ordlekar kunna äfven vara roande, men en oafbruten ström af slika kvickheter sätter slutligen anditoriet i förtviflan, och den, som jämnt vaktar på tillfälle att komma fram med något kvickt, gör sig lika löjlig som den, hvilken aldrig kan få fram något roande eller kommer med det på orätta lider. Slutligen några ord om skrattet! Skratta ej för ofta och aldrig högt eller bullrande! Något fånigt vidlåter alltid ett gapskratt; däremot är ett hjärt ligt skratt trefligt. Ännu behagligare äro leenden, » ansiktets poesi » som Victor Hugo nämner dem. Hufvudsumman af hvad ofvan har blifvit sagdt: tänk i främsta rummet, ja, nästan uteslutande på de andra medlemmarne af sällskapet, i sista på dig själf. Vill du anses älskvärd, så är detta sättet: förmå öfvertyga andra, att de äro det. Visa aldrig motvilja mot någon; höjden af belefvenhet är att kunna finna sig i alla förhållanden, utan att man af något skönjer, om ni knotar. Florentin. Sen till, att Idun med 221 Ungkarl. Skiss för Idun af A. W — ff. (Forts.) Snart kom A d a tillbaka, och de två pratade tillsaramans, eller, rättade sagdt, B o b talade och A d a hörde på. H a n hade aldrig vetat, hur vältalig han var, förrän han såg A d a s ifriga ansikte, då han berättade den ena anekdoten efter den andra från N i l s ' skoltid, och hur alla hade hållit af den öppenhjärtige, begåfvade gossen. Sedan skulle de ut och ro, och B o b låg i aktern med lilla Maja, medan systrarna rodde.
1 afseende på hvad Her von Hartmansdorff nämnt derom, att stor. behållningar finnas öfver på anslagen, s kommer det af den orsak, att StatsVerkel Ordinarie inkomster gifvit så betydligt öf skott, att StatsContoiret icke behöft använ da så stor del af Statsbristsumman. Friherre Palmstjerna: Jag är förekom men af Herr Rosenblad i besvarandet a Herr von Hartmansdorffs yttrande, och in stämmer uti hvad Herr Rosenblad nu an fört; med undantag likväl af dess menini angående orsaken till den vid hvarje år slut uti RiksgäldsContorets räkenskaper, så Den 19 Mars f. m. g5 sorn StatsVerkcts outtagne medel, af Statsbristsumman balancerade summa, och hvilken vid 1828 års slut utgjorde omkring 6g3,ooo R:dr. Denna balancerade summa är för längre tid tillbaka uppkommen af andra förhållanden, hvilka äro för vidlyftiga att nu så sent på dagen omförmäla. Grefve Frölich, David: Då tiden nu är så långt liden, tror jag mig bäst gå den värde Ledamotens önskan till mötes, som nyss ställde en uppmaning till dem, hvilka han förmente hafva nitälskat för lilla Creditivets lyftning, att yttra sig i ämnet, om jag, hvilken troligen härmed åsyftades, uppskjuter svaret till ett annat tillfälle, då jag kan få skrifteligen framföra det. Herr von Hartmansdorff: För att i korthet upplysa tillkomsten af det outtagna beloppet på Statsbristsumman, får jag nämna, att, vid början af år 1824, befanns t. ex. en summa af 800,000 R:dr i RiksgäldsContoiret outtagen på de föregående årens Statsbrist, hvilken således bokfördes såsom RiksgäldsContoirets skuld till StatsContoiret. Den årligen behöfliga Statsbristsumman för StatsContoiret, bestämdes vid sista Riksdag till 1,600,000 R:dr, utan att tillgången af de nyssnämnda 800,000 R:dr afdrogs.
Ett särdeles verksamt medel, att genom dylika företag befordra landets uppodlande, är, genom de af Rikets Ständer beviljade och af Eders Kongl. Maj:t för sådant ändamål i Nåder anslagna bidrag af allmänna medel, beredt allmogen, hvilken 5 här så val som annorstädes vanligen blott beräknar den närvarande vinsten, och ogerna till utförande af sådana företag förenat sina krafter, hvarförutan de största och ändamålsenligaste icke varit verkställbara, har genom samma bidrag både kommit i tillfälle att åvägabringa åtskilliga aftappningar af betydenhet, och vinna erfarenhet, huru desamma lämpligast kunna verkställas. Att hågen dertill äfven blifvit framlockad, visa de underdåniga ansökningar om statsanslag, hvilka jag tid efter annan haft nåden inför Eders Kongl. Majit å allmogens vägnar framställa; och jag är öfvertygad att en icke ringa del af de snart sagdt otaliga tillfällen till erhållande af ängar, som genom sådana arbelsföretag kunna beredas, skola, om icke alldeles utan förväntan om bidrag af staten, dock med ett ringa understöd, hädanefter uppsökas och begagnas. De arbeten, för sänkning eller utdikning af sjöar, som med bidrag af statsmedel äro under arbete eller blifvit de sista åren fullbordade, äro: Arbetet I nåder , . CO CD 1 ¥ beviljadt cr cr ^ “ Stats c: O S-S< crq ? i’oansia nr 3* Cft Sa 1 ¥ 8 3. •1 Ar. År. Tild. R:dr. sk. (Ifrån fonden 1*20,000 R:dr till aftappningar för norra länen, anvisad 1845.) l:o Sänkning af Degerträ- sket, Notträsket och Flur, fFörsta utgräfn. ej fullken i Ofver-Luleå Socken 1843 1845 268 2,000 bordad.
M:t med sin hemställan, så komma naturligtvis skälen att bifogas, hvarföre legan blifvit bestämd så eller så, och jag vet icke att det finnes någon annan auktoritet, 12 Den 1 September. som kan lemna K. M:t säkrare ledning i detta afs:dc, än just dess Bfhde, och då tager jag för gifvet, att K. M:t i alla fall icke kan annat än bifalla den gjorda framställningen. På alla dessa skäl anser jag detta stadgande alldeles onödigt, och föreslår derföre att de tre sisla raderna i sista mom:t af denna g måtte utgå. Frih. Tersmeden: Den siste talaren har föreslagit, att de tre sista raderna i sednaste mom. af denna § måtte utgå. Jag går längre än han och föreslår, att hela detta mom. måtte utgå. Sedan R. o. Ad. bifallit Sammansatta Utsk:ts tillstyrkande, att staten skall med V4:del deltaga i entreprenadkostnaden, är redan derigenom en ganska betydlig lättnad lemnad i skjutsningsbesväret. Skjutslegan är också temligen hög; skulle man nu medgifva att denna lega kunde i vissa fall förhöjas till 1 rdr 50 öre, kunde man vara temligen förvissad derom att försök på ganska många ställan skulle göras att få legan höjd till detta belopp. Sjelfva förslaget är också något sväfvande uttryckt, hvarföre jag anser alt det rättaste är att afslå detsamma. Hr Montgomery: Frågan om huruvida skjutslegan skall kunna höjas öfver 1 rdr pr mil kan visserligen föranleda till ganska olika tankar; men Utskrt har dock icke tvekat att föreslå en sådan förhöjning i vissa fall till 1 rdr 50 ore. Detta är re dan föreslaget i Utsk:ts förra Betänk., och i R. Stms und. skrifvelser den 28 Okt. och 14 Dec. 1857 samt den 8 Jan. 1858 hafva de ansett att en förhöjning af skjutslegan vore lämplig. Legan blir ändock lägre, än i de flesta andra länder, med hvilka vårt kan jemföras, och dessutom är förhöjningen endast vilkorlig, eller då man icke på annat sätt kan åstadkomma entreprenad.
När man besinnar, att Kronan skall hafva i skatt af en qvarn ^ af brutto-inkomsten, att qvarnens underhåll fordrar och att qvarnägarens arrendator skall hafva^; så har dess ägare qvar blott den sista ^:delen, och en sådan beskattning lärer väl intet annat Iand kunna uppvisa än vårt kära fädernesland. Jag anhåller om åtprremiss, på det att Utsk. må taga Måns Månssons motion i närmare öfvervägande, jemte de författningar, sorn röra qvarnars skattläggning och grunderna derför. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt. Ropades starka ja, blandade med några nej. 3 28 Den 17 J u 11 i f. m. Då Hr Frill o. Landtm, i anleda, häraf förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, begärde Hr von Qvanten votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, alt ja-propositionen borde innehålla bifall samt nej-propositionen återremiss af StatsUtsk:s utlåt. Bifölls. Hr von Qvanten: Eftersom jag finnér, alt R. o. Ad. icke vill understödja min begäran, så afslår jag från yrkandet om votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, sedan Hr von Qvanten nu afstålt från votering, om R. o. Ad. ansåg den af Hr Landtm, framställda proposition vara af Ståndet bifallen. Ropades ja. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 11 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 158, i anledn. af väckt motion om eftergift af hemmanet Rannäs Holstagård påförd ränta. Hr Danckwardt, Carl: