Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej! ett physiskt hinder, som absolut motverkar öfvertrådelsen, torde med stor förmånsrätt böra komma under beräkning: och lärer en hvar, som rått tänker sig in i saken, dela min enskilta undran, hvarföre man icke länge sedan, och innan förutgångna outsägliga förluster ägt rum, helt enkelt bemödat sig att uppfinna ett vål inrättat, öfver målkårlet liggande, flyttbart galler af tråd, som ej allenast verkar, att målkärlet, oberoendefaf Mätarens arbitraira handlag, endast intager en alltid lika determinerad portion spannmål, utan också den moraliska samhällsnyttan, att brottet utestängs från tillvarelse. Blygsamt får jag äran gifva tillkänna, det jag redan för min del uttänkt, huru ett sådant galler, torde kunna sammansättas med förhoppning om ändamålets uppfyllande. Kanske Den 3 Martu. 239 framstår härefter någon annan, som bättre än jag, vet att construera denna persedel. I alla fall år föremålet stort och kost naden, att genom försök upphinna det — nästan ingen; hvadan jag alltså af dubbelt skål, vördnadsfullt får anhålla, det ärendet måtte förvisas till vederbörande Utskott, för att deruti yttra sina åsigter, och kanske bestämma, under hvilken authoritet, förslaget med det snaraste må komma, att till sin användbarhet undersökas, på det jag derigenom sättes i tillfälle, att biträda med verktyget till den jämna Spannmålsmåtningen, och för öfrigt med den kunskap om motsatta fall, hvartill Staten ty värr hittills betalt dryga lärpenningar, N:o s5. Herr Marcks von Wurtenberg, Gastaf: Jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning angående inteckning i fast egendom af den i3 Julii 1818 stadgas uti 23 ; att ”då inteckning förnyas skall; uppvise Borgenär inför Rätten den intecknade Handlingen i Hulvudskrift och skrifve
Utskottet har icke eller, genom någon motsägelse af de förhållanden, hvilka redan i första motionen äro antydda såsom anledning tili förslaget, framkallat den ytterligare utveckling af dessa förhållanden, som anmärkningarne innehålla; men Utskottet har afhållit sig från allt yttrande derom, af det bestämdt uppgifna skälet, att Utskottet ansett sig icke behörigt att derom ingå i undersökning. Samma åsigt har Utskottet förut utlalatgenom den , redan genast efter motionens emottagande, hos Rikets Ständer gjorda anmälan, att Utskottet ansåg den icke höra till dess handläggning. Denna anmälan har icke föranledt till (i Allni, liese.- odi Elon.-U/slot/e/s ZJlld/ancle , N :0 Ilo. en behandling af ärendet, mera öfverensstämmande med motionens syftemål, an den, som det berott af detta Utskott alt bereda, utan hafva samtlige Riks-Stånden beslutat, alt den af Utskottet borde upptagas; lill följd hvaraf behandlingen måst underkastas den begränsning, som för Utskottet tillhörande ärenden är stadgad, och förslaget bedömas från den sålunda anvisade synpunkten. Till dessa erinringar har Utskottet funnit sig uppmanadt af de förevitelser örn löslig och undvikande behandling af ämnet, sorn under disonssioiien om Betänkandet blifvit framkastade. Oagtadt hvad, som blifvit anmärkt, är Utskottet fortfarande öfvertygadt om olämpligheten af förslaget alt, såsom vilkor för befordran till ifrågavarande högre embeten, stadga examen sådan, som den nu är föreskril ven för inträde i civila embetsverken. — Derigenom utestänges för ingen del möjligheten af de missförhållanden, som nu öfverklagas, och fördelen af den garanti för någon grad af bildning, som en sådan examen innebär, motväger icke olägenheten af hindret att använda en erkänd skicklighet, der detta vilkor icke vore för handen.
5 Utskottets tanke, på intet vis skulle vinnas genom den föreslagna föreskriften att all uppgift till taxering bör uttryckligen ske »pä ära och tro», enär hvarje offentligen och med anspråk på trovärdighet lemnad uppgift måste anses så ske, äfven om en uttrycklig försäkran derom ej eger rum. Utskottet har' icke heller å sin sida tilltrott sig att utfinna kontroller, som kunde blifva betryggande i berörde hänseende; och då dessutom antagandet af den utaf Herr von Koch föreslagna bevillrrings-procent otvifvelaktig! skulle föranleda en högst kännbar minskning i stäts-intraderna, hvilket Statens närvarande behof icke lärer medgifva, får Utskottet hemställa, att Herr von Köchs ifrågavarande förslag ej må till någon Rii kels Ständers åtgärd föranleda. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Rosenblad, B., föreslagit, alt, i händelse omständigheterna skulle tillåta nedsättning af den i sednaste Bevillnings f örordning påräknade inkomst, efter 2:dra Artikeln, nedsättningen mätte ungefär i samma förhållande tillgodokomma alla efter denna Artikel skattdragande; äfvensom Herr Henschen, uti sin förenämnde motion, hemställt, att, om bevillningen efter 2:dra Artikeln icke alldeles upphörde, den åtminstone matte nedsättas till en tredjedel af dess nuvarande belopp, såvidl bevillningen ej tillkommit såsom ett mede! mot lyx och öfverflöd. I afseende härå får Utskottet hänvisa till det härförut med anledning af Herr Komminister Beckmans motion afgifna yttrande, såsom tillämpligt äfven på förevarande framställningar, hvilka alltså ej torde erfordra något vidare utlåtande.
Egen och för oss alldeles fremmande är karakteren i zikr, som på mig gjorde stort intryck. Kören mumlade djupt och dåft, oupphörligen och oföränderligt: allah eller la illaha illalallah, i ett sorl som liknade, tycktes det mig, ljudet af brummande björnar, hördt på långt håll; till detta accompagnement sjöng en eller flere strofer ur Koran, på en ganska enkel, något fugalik melodi. I somliga tält följdes sångsolot af en flöjt, som blåste partiet unisont med sångaren och gjorde en mycket vacker effekt. Harmoni hördes aldrig, utan allt var unisont, så när som på den mumlande kören. Härvid gjorde de oupphörliga svängningar på hufvudet, samt allehanda påkostande och ansträngande rörelser med kroppen; de fortforo dermed mest hela natten, utan rast och uppehåll, så att jag ej kan begripa huru de kunde hålla ut. Men troligen var det entusiasmen och exaltationen, som gaf dem denna styrka. På de flesta syntes en matt hektisk rodnad på de bruna kinderna, hvilken, tillsammans med den absoluta hängifvenheten och glömskan af allt jordiskt, gaf dem i sanning ett halft helgonlikt utseende. De hade ögonen lykta, samt syntes helt och hållet vara försänkta och dränkta i allah; jag måste tillstå, att jag sällan sett eller hört något så högtidligt och religiöst. Tälten voro illuminerade och bredvid bron hade man upprest en hög ställning, i form af en långsträckt båge eller segerport, hvilken man äfven illuminerat med lampor såsom annorstädes. För öfrigt sträckte sig fröjden icke högre upp i staden, utan allt var concentreradt här, och allenast minareten i den här belägna moskén var illuminerad. Jag vandrade oupphörligt af och an bland folket, köpte här och der något af deras helaveh, sukkarije och nötter &c., alltid för 10 fadda. Nöjen funnos, utom zikr, föga om aftonen, blott några sångare här och der i cafén, tympaner och Turkiska karagjoser. Äfven hörde jag nu, litet högre upp inåt staden, en Abo zeid berättare med sin kemenge.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 April 1860. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om förändringar dels i Kongl. Stadgan den Januari 1855, om mått och vigt och dels i Kongl. Maj:ts under samma dag utfärdade nådiga Instruktion för Justerare af mått och vigter. (Resv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Nio 43.) S. A. K. Enär, jemlikt föreskriften uti E. K. Majits nådiga Förordning den 31 Januari 1855, angående hvad vid verkställighet af nådiga Stadgan samma dag rörande mått 92 Expeditions-Utskottels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 50. och vigt borde iakttagas, vigter af gamla slaget finge omjusleras endast till 1862 års slut, hvarefter förändrad vigtmodell borde användas; men de gamla vigternas brukbarhet och nytta på intet sätt förminskades deraf, att de voro till formen något olika de nya och härtill komme, alt anskaffandet af sådana skulle förorsaka högst betydliga kostnader för näringsidkare och andra personer, som för sina behof förskaffat sig vigter före den tid högstberörda nådiga Stadga utfärdades; har hos Rikets Ständer förslag blifvit framstäldt, att vigter af äldre slaget från och med 1 <tt. till och med 10 LÉi., ehuru möjligen till formen olika med vigterna af den nya modellen, måtte få efter dessa sednare justeras och framdeles begagnas; och har derjemte fråga blifvit väckt, alt i E. K. Maj:ts den 31 Januari 1855 utfärdade nådiga Instruktion för Justerare af mått och vigter förekommande bestämmelser, så vidt de rörde ersättning för kröning af fiskekärl, måtte, då krönare-arfvodet vore för idkarne af det föga uppmuntrade fiskeri-yrkel särdeles betungande, förändras och det alltför högt tilltagna arfvodet minskas.
Jag skall uppskjuta att yttra mig deröfver, intilldess Herr Grefven och LandlMarskalken förklarat, om Herr Grefven och LandtMarskalken framställer någon proposition, sedan Utskotten frångått så väl Grundlagen, som deras pligt. Herr Rosenblad må säga hvad han vill, är Depositionsräkningen dock en splitter ny inrättning utan något direct sammanhang med realisationen. Mycket väl hade man kunnat haft en sådan Depositionsräkning, utan att hafva någon mynlbestämning. Herr Rosenblad minnes säkerligen de strider, som föreföllo vid sista Riksdag, och huru jag då, så väl som nu, ifrade emot Depositionsräkningen, i den fulla öfvertygelse, alt den skulle förhindra realisationen genom enskilta speculationer ej allenast på Bankens, utan äfven på enskiltas, silfverköp. Jag tror såledest att Den 17 December f. rn. 33 att en stor svårighet skall genom Depositionsräkningen uppstå att erhålla de för realisationen erforderlige 900,000 R:dr Specie. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken först täcktes förklara, huru formfrågan skall behandlas, och om Ridderskapet och Adeln icke skall få förblifva vid sitt förra beslut. Jag skall sedermera om så erfordras, ganska lätt visa det menliga för realisationen af en Depositionsräkning. Herr Cederschjöld: En värd Talare har emot Herr Hjerta och mig framkommit med den anmärkning, att vi, som bestridt Kongl. Maj:t rättigheten, att vid sanctionerandet stympa ett af Rikets Ständer aflemnadt lagförslag, icke eller borde medgifva RiksSlånden rättighet att stympa ett lagförslag, som till dem ifrån Utskotten inkommit. Den, som kan taga sin tillflykt till dylika argumenter, tyckes sjelf böra anse sin sak för sjuk. Emellan de uppgifrie förhållanden, kan nemligen icke den ringaste jemförelse äga rum. Konungen kan på visst sätt anses såsom Utgifvare eller Förläggare af Ständernas Lagförslag; men Utskotten äro endast Ständernes Concepister. Om tre
Maj: ts nådiga opposition, en rol som i sin fulla utsträckning lika litet ligger i intelligensens lynne, som landtmannapartiet duger till ett regeringsparti quand même. Nu har man så sökt förklara de blanka sedlarne, attintelligensen ansett hela sin blifvande hållning icke vara rätt skarpt markerad och att just dessa blanka sedlar äro beviset på, att intelligensen icke intagit sin definitiva position. Man har framhållit detta såsom bevis på, att denna intelligens beslutit intaga en afvaktande hållning, till dess af någon regeringens slutgiltiga åtgård med visshet kunde inses, huruvida den sjelf ville betraktas som en fullt parlamentarisk regering eller icke. I så fall — har man sagt — är det så långt ifrån, att de blanka sedlarne skulle antyda någon modlöshet, något slappad t intresse eller någon fortskridande upplösning inom intelligensen att man tvärtom af dessa sedlar kan se vitsordadt, att den känner sig säkrare än någoAsin, att den känner sitt ansvar, erkänner nödvändigheten af en strängare sammanhållning och är besluten att modigt häfda den ställning, som i det afgörande ögonblicket de politiska förhållandena kunna komma att anvisa åt de i omfattande mening sant fosterländska intressenas män. Med bästa vilja i verlden kunna vi omöjligen instämma i denna förgyllande förklaring öfver intelligensens blanka sedlar. Regeringens ställning kan icke vara underkastad något tvifvel. Den är kött af landtmannapartiets kött och ben af dess ben, så att dess sträfvan icke kan vara föremål för tvekan. Minoriteten i andra kammaren är alldeles oveder-läggligen hänvisad till en oppositionel ställning, och denna ställning gör det nu mer än förut nödvändigt att hålla samman och anvisa en hvar af dess medlemmar den plats, han har att intaga i striden, samt tillika for allmänheten ådagalägga hvad förtroende partiet hyser för enhvar af sina medlemmar. Nu kan dock hända, att partiet icke vill betrakta sig såsom ett oppositionsparti par préférence, och att det icke heller är det, har under loppet af Riksdagen ådagalagts derigenom, att i flere fall, der landtmannapartiet öfver-gifvit den parlamentariska fauan, har den enligt naturens ordning oppositionella intelligensen varit regeringens stödje-pelare.
Hr Frih. o Landtm, förklarade, i anledn. af Frih. Cederströms yttrande, sin mening vara den, alt då StatsXJtsk. i utlåt. N:o 289 tillstyrkt samma sak, som uti N:o 76, blott med en förändring i sättet, det beslut, som R. o. Ad. ginge alt fatta, naturligtvis hade afseende på det förslag, sorn Utsk. i utlåt. N:o 28g i afseende på denna punkt gjort: hemställande Hr Landtm, nu ånyo, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag i denna punkt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. blef förslaget af R, O. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 70 §:n. Utsk:s tillstyrkande i i7.'de punkten af utlåt. N:o 28g upplästes. Detta tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet. 71 §:n' Ansågs icke erfordra någon åtgärd. 72 §:n‘ Utsk:s tillstyrkande i t8:de punkten af utlåt. N:o 28g upplästes. Detta tillstyrkande bifölls af R. o. Ad. 73 §:n. Hvad Utsk. i denna § tillstyrkt blef af R. o. Ad. bifallet. 74’ 75 och 76 §§:ne. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 84 §:n. Utskts tillstyrkande bifölls. 85 §:n. Ansågs icke erfordra någon åtgärd. Den 13 September e. m. 36i 86 §!n. Utskrs tillstyrkande i igrde punkten af utlåt. Ansågos icke erfordra någon åtgärd eller framställandet af någon proposition. 99 §:n. På begäran af Hr von Hartmansdorff upplästes äfven 22tdra punkten i utlåt. Ansågos icke erfordra någon åtgärd eller framställandet af någon särskild proposition. 116 §:n. Hr Peyron, Gustaf Abrah., hade inlemnat följande, sorn upplästes: Vid 116 §:n i utlåt.
Slutligen och i anledning af gjord framställning derom, att fyllnaden i vederlaget för de upphörda vakansoch liggetids-besparingarne, uppgående för Arméens Pensions-Kassa till 9,587 R:dr och för Civil-Statens till 215 R:dr, eller tillhopa 9,802 R:dr Banko, hvilken utgift nu drabbar 4:de Hufvudtitelns bespa ringar, måtte särskildt anvisas medelst tillökningar i de för Kassorna å 9:de Hufvudtiteln uppförda ersättnings-anslag, vill Kongl. Majit denna fråga till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemna. Hvad derefter angår de Landtförsvarets behof, för hvilka påkallas tillfälliga eller extra anslag, finner Kongl. Majit, under åberopande af hvad uti merberörde protokoll finnes utveckladt om hvart och ett af nedannämnde föremål, hvartill medel behöfva dels för en gång och deisi för vissa år särskildt anvisas, Sig föranlåten att af Rikets Ständer äska bevi Ijande t af följande extra anslag, nemligen; 1 :o. För Artilleri-b. eliof. Till anskaffande af 39 Aminunitionsvagnar för F. iilt Artilleriet i Rifeimynt Ridr till anskaffning af 12.000 st. refflade Infanteri-gev är, å 37} Ridr , till anskaffning af 5,000 st. Faschin-knifvar eller Siidogeyär för Infanteriet, å 6 Ridr 75 öre .. 45,630: — 450,000: — 33,750: — Transport 529,380: — Jtih. lill R. St. Prot. 1836 § 1837. 1 Sami. 1 Afd.. 1 Haft. 7 Kongl. Maj.ls Kihl. rrop. N:o l. om Statsverket IftäG. Transport 2:o. För Fortifikationens behof.
Med Frih. I)e Geer instämmer jag deri, att den omständighet, att Konungen icke eger rätt att nedsätta tullar, skulle kunna medföra vådor, så väl för de högre klasserna, hvilka äro utsatta för den stora massans afund, som för de lägre, hvilka icke ega någon målsman inom representationen och derföre måste söka en sådan hos konungamagten, men allt detta kan likväl ej ändra grundlagens ordalydelse. Man kan säga, att det är en beklaglig lucka, men ibehofvet af skydd för dessa klasser kan dock, jag upprepar det, eke förändra ett enda jota i våra grundlagar, och häfd kan det lika litet. Jag vill i anledning häraf anföra ett par exempel, som jag för ögonblicket erinrar mig. Anda till 1848 hade R. o. Ad:n öfverlemna! åt Landtm, att utse en ledamot i talmanskonferensen. Detta bar nu upphört och vi välja sjelfva in pleno båda ledamöterna. Om nu ett yrkande skulle framställas att Landtm, vore berättigad att utse den ene ledamoten, på den grund att han från 1809 till 1848 utöfvat en sådan rätt, tror jag ej, att R. o. Adin skulle godkänna detta påstående. På Den 25 April f. m. 503 samma sätt utser Landtm, deputationerna, men skulle R. o. Ad:n göra anspråk på att utse dem sjelf, torde detta ej kunna förvägras, fast 2Ö-årig häfd å motsidan skulle kunna åberopas. På samma sätt kunna några exempel på att K. M:t verkligen nedsatt tullar ej betyda något, så länge denna rätt ej finnes i grundlagen uttryckligen medgifven. Väcktes i grundlagsenlig ordning förslag att åt K. M:t inrymma en sådan rätt, skulle skulle jag emellertid biträda detsamma. Jag tror nemligen att konungamagten, med en representation så sammansatt att den har sitt stöd hos folket, icke kan motsätta sig en mening, som representationen tvenne gånger uttalat, och att således hädanefter K. M:ts veto nödvändigt måste blifva suspensiv!.
Ridderskapet och Adeln behagat fatta sitt beslut öfver hvad Utskottet i ofvanberörde måtto hemstäldt, Utskottet vill i ett sammanhang med förslaget till en ny Riddarhusordning, uppgifva de Redactionsförändringar, som af samma beslut kunna blifva en följd, hvilket allt jemte några Ledamöters yttrade särskildta meningar till Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverleinnas. Stockholm den 3 April 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens. N. Snoilsky. 524 Den rt April e, m, Utdrag af Protocollef, hållit i Rid-* darhusUtskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 7 April 182.3* < Vid justering af Utskottets Betänkande angående den af Friherre Boije, Ludvig, väckte fråga om Bänkmännens afskaffande, voro följande Herrar Ledamöter af särskild tanka i afseende på lämpeligaste 6ättet för Ridderskapet och Adeln att omedelbarligen deltaga i Electorsvalet; och yttrade sig: Herr von Hohenhausen'. Jag är fullkomligt enig med Utskottets pluralitet uti den öfvertygelse, att det nu stadgade valet af Bänkmän hvilka sedan böra välja Electorer och dessa sluteligen Utskotts Ledamöter, helt och hållit är stridande mot den bestämda jemnlikhetsprincip i rättigheter, hvilken grundlagarne vid alla tillfällen yrkar mellan Ledamöter i RiksStånden, äfvensom att dessa Bänkmansval på sätt de nu tillgå, svårligen kunna uttrycka Ridderskapets och Adelns gemensamma val eller utgöra en förteckning på de medlemmar, hvilka för detta magtpåliggande kall äga Ståndets mesta förtroende. Men med Utskottets pluralitet delar jag icke den tankan, att alla olägenheter öfvervinnas derigenom, att man blott afskaffar Bänkmännen, och låter valen till Electorer förrättas på samma sätt, som till nämnden och andra personalval i Ståndens plena.
Jag hemställer om detta förhållande är billigt, och med rättsgrunder enligt, di man besinnar att Riksens Ständer funnit nödvändigt sedan 1680-talet, då Postskjutsen organiserades, fyra serskildta gånger förhöja Gästgifvareskjutslegan, från 4 ända till 16 sk. milen, utan att ihågkomma de Postskjutcande, ehuru dessas åligganden och skyldigheter så väl på r68o-talet snm nu, ansågos och ännu anses mera svåra och omsorgsfulla. Jag kan icke heller med de förenade Utskotten dela den åsigt, 60m deras utlåtande i 4 punkter af Betänkandet synes åsyfta, nemligen att den sökta rättelsen skall bestämmas *f, huruvida Statsverket derigenom skulle komma att vidkännas någon ytterligare gravation, eller om de genom Posthemmanens Rotering ingående medel skulle vara motsvarande den kostnad, som till den förhöjda Postskjuts* Den^iS September J.m. X37 legan kan erfordras. Jag tror att då en del Medborgare äro orättvist betungade, böra deerhålla rättelse, om det också skall ske med någon uppoffring å Statens 6ida. De friheter aom posthemmanen åtnjuta ifrån rotering och sorn Utskotten åberopar, föteslås af de fleste Motionairerne skola upphöra emot det de blifva befriade från Postföringen, och anhålla de att i likhet med Kronans öfrige Hemman blifva roterade eller få betala Rotefrihetsafgift. Häraf synes tydligt, att JV?otionairerna ej handla egennyttigt, utan lära hafva giltige anledningar till 6in klagan, ty annars skulle det vara orimmeligt och bevis på särdeles sjelfförsakelse, om de skulle vilja erbjuda en större fördel i utbyte mot en mindre.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 27 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående preskriptionstid för liq vider an de af ålskillige i Riksgälds-konlorels räkenskaper, balanserade äldre skuldposter. (Statsoch Lag-Utsk:s Uti., N:o 56.) S. A. K. Sedan vid 1844 och 1845 årens riksdag Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, jemte förmälan hurusom i kontorets räkenskaper, sedan längre tid tillbaka, lunnos upptagna flera mindre betydliga skuldposter, bestående dels af förfallna, men ej lill inlösen företedda obligationer, och dels af insatta medel å det så kallade kreditsedels-verkets räkningar, hvaraf obligationerne för mera än 20 år derförut förfallit och deposilions-skulderne varit balanserade vida längre tid, än Rikets Ständers Ranks attester öfver derstädes deponerade medel voro gällande, tillika till undvikande af en framtida ändamålslös bokföring af dessa skuldbelopp, hemställt, att en viss tidpunkt matte varda bestämd efter hvilken de dessförinnan ej företedda obligationernes kapital och räntebelopp, äfvensom de innestående depositionerne skulle ur räkenskaperne helt och hållet afföras; så har, efter det Rikets Ständer fastställt viss tidpunkt, såsom den yttersta för liqviderandet af be - G96 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 210. rörda skuldbelopp, med underdånig anhållan, det E. K. M:t täcktes låta utfärda nådig kungörelse om den sålunda bestämda preskriptionstiden, E. K. M:t under den 8 December 1848 i nåder förklarat, hurusom E. K. M:t ansåg frågan utgöra ett sådant lagsliftnings-ärende, som enligt 87 §.