Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Vid detta förslag till fördelning af fonden för Kassa-kreditiv, bifallet af Bonde-ståndet och återremitteradt af de öfriga 3:ne Riks-stånden, är anmärkt: inom Ridderskapet och Adeln: att fonden för kassa-kreditiv borde höjas genom förminskning af allmäna diskontrörelsen samt att i sådant fall, till undvikande af rörelse-kapitalets inskränkning, kreditiv borde beviljas till högre belopp, än det från diskontrörelsen indragna!kapital, enär af kreditiven någon del alltid innestår obegagnad; inom Preste-ståndet: att så väl i allmänhet förhöjning af kassa-kreditiv-fonden måtte beredas, som att Malmö lånekontor må undfå en större andel af fonden, jj samt inom Borgare-ståndet: att Utskottet bör taga under öfvervägande, huruvida icke fonden må kunna tillökas med de 500,000 R:dr, hvarmed publika pappers-fonden blifvit förminskad; att fördelningen bör verkställas på ett sätt, hvarigenom lånekontoren i Götheborg och Malmö erhålla större andel af fonden; samt att de 50,000 R:dr, som anvisats åt Wisby lånekontor, böra förminska Stockholms, men icke Malmö Diskonts andel. Då genom 3:ne Riks—stånds sammanstämmande beslut fonden för allmänna diskonlrörelsen blifvit bestämd till 8,000,000 R:dr, torde, för denna gång, någon öfverflyttning derifrån, till kassa-kreditiv-rörelsen icke kunna ifrågakomma; hvadan ock det inom Ridderskapet och Adeln framställda förslag lärer få anses vara förfallet; och Utskottet åberopar härvid de skäl, som uti det återremitterade betänkandet blifvit anförda emot vidtagandet, för närvarande åtminstone, af den åtgärd, att medgifva beviljandet af kreditiv till högre summa, än hvartill den anvisade fonden lemnar tillgång.
Hvarje tjensteman eller vaktbetjent, som, till följd af Rikets Ständers nu fattade beslut, kommer i åtnjutande af löne-IÖrhöjning, är underkastad den vidsträcktare Ijenstgörings-skyldighet, sorn antingen vid en blifvande förändrad organisation af Riksgälds-kontoret eller eljest kan varda i allmänhet stadgad; börande de fullmakter, som hädanefter för Ijenstemännen vid detta verk utlärdas, innefatta förbehåll om vederbörandes skyldighet att åtaga sig de riva eller förändrade göromål, hvilka kunna varda dem ålagda. ti:o. Ombudsmannen samt dale eller Konlorsskrifvare-graden tillhörande tjenstemän må emottaga och bibehålla andra ordinarie tjenst! r. såvida Fullmäktige icke finna desamma för Ijenstgöringen inom Riksgälds-kontoret hinderliga; men de öfriga tjenstcmännen vid detta verk fä ej innehall;! annan ordinarie tjensle-belältning; dock må den ordinarie tjensteman derstädes, sorn för närvarande innehar befattning utom verket och enligt hittills gällande stadganden icke varit skyldig denna befattning frånträda, densamma älven elter tillträdandet af den på nya staten uppförda lön bibehålla, linder vilkor dels att. derest hans utom Riksgäldskontoret innehafvande syssla skulle vara för ijenstgöringen derstädes hinderlig, från endera tjensten afgå, när Fullmäktige sådant äska, och dels att vid befordran inom delta verk frånträda ordinarie tjensle-belältning utom detsamma. g 278. (Lili denna g kommer Rikets Ständers beslut, angående den för år 1857 beviljade löneförbättring ål Riksgälds-kontorets embetsoch tjenstemän samt vaktbeljening alt införas, sedan den pä omröstning i Förstärkt Stats-Utskotl beroende frågan blifvit afgjord.) g 279.
Cederströms yttrande får jag nämna, att det Utlåt., som Stats-Utsk:t vid 1857 års riksdag afgaf, rörande det antal lärjungar, som skulle vara det högsta som en lärare skulle sköta, utgick derifrån, att det skulle vara sexton lärare för 200 gossar. Då nu Ekon.-Utsk:t har gått så långt, att det anser alt 30 lärjungar kunna skötas al en lärare, så tycker jag åtminstone, alt man icke bör draga i betänkande att bifalla Ulsk:ts hemställan. Jag tror, att det är ganska lämpligt att en sillra bestämmes, och den nu föreslagna är snarare för hög än lör låg. Gr. Mörner: Den upplysning, sorn den siste värde talaren lemnade, synes mig vara det mest talande bevis på olämpligheten af det framställda förslaget. Det kan väl icke vara meningen, att It. St:r skulle gå in till K. M. med begäran att antalet lärare skulle begränsas inom hvad Ständerna sjelfva visste vara alldeles för litet. Om jag fördelar 200 lärjungar på 16 lärare, så får hvarje lärare 15 disciplar att undervisa, men nu föreslår L’tsk:t att en lärare skall finnas för 30 disciplar. Om Stats-Utsk:t hade rätt, när det afgaf sitt förslag, att det skulle vara en lärare för 15 lärjungar, så synes mig, att det nuv:de Ekon.-Utsk:t måste hafva orätt, då det föreslår att det skall vara en lärare för 30. Häraf visar det sig bäst, huru lätt man kan i detta afseende blifva missledd. Jag tror, att båda Utskm haft orätt. Stats-Utsk:t utgick från den förutsättningen, att vid skolorna skulle i allmänhet finnas mindre goda lärare. Ekon.- Utsk:t åter går ut derifrån att de i allmänhet äro, om ej öfverlägsna förmågor, åtminstone fullt skickliga lärare. Enligt min tanke bör man i detta fall ej förbise hvarken den underlägsna eller den öfverlägsna lärareförmågan, ulan bereda möjlighet att fästa behörigt afseende på de vid hvarje tillfälle förhandenvarande förhållanden, och derföre icke bestämma någon sillra. Jag fortfar i mitt yrkande om afslag. Hr af Sillén:
Inom Bonde-Ståndet har Motionairen yttrat, det han så mycket mindre kunde antaga de skäl Utskottet anfört till bevisande af en större rättighet till ersättning af Militairens accord än af Civil-Statens inom militien, som 1792 års Accords-Reglemente varit enda lagliga grunden för dem bägge, och Motionairen dessutom, genom ett Kongl. Bref af år 17165, som blifvit i afskrift bifogadt, kunde visa, att det uråldriga bruket af accord inom den Militaira Civil-Staten varit ansedt såsom lagligt; och förmodade Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson, att Utskottet, på nyss anförde skäl, skulle taga under närmare öfvervägande den af honom väcktai motionen, sorn åsyftar alt försona obilligheterna emellan de fördelar, hvilka Rikets Ständers frikostighet vid sista Riksdag förunnade den militaira personalen vid krigsmagten, och de lidanden, som, genom accords totala upphörande utan all ersättning, obilligt skulle drabba den civila delen deraf. Utskottet har, vid denna frågas behandling, ingalunda förbisett, att, genom Regementenas Civil-Stats uteslutande från accords-ersättning, förlust och lidande skulle komma att drabba dem af denna personal, som till sine företrädare erlagt accord; men då motionen afsåg fastställandet af vissa grunder för accords-ersättnings beredande för nämnde Ciyil-Stat i ali - k Stnts-TJtskottets Utlåtande Nu> 3oö. mänhet, hvaremot åter talade, dels att accords erläggande icke varit något oeftergiflig t vilkor för vinnande af befordran “till civilljenst vid militien, och» dels att de i senare tider ulkomne Författningar rörande Militäir-Statens accörd icke innefatta någon tillåtelse för sådane accords uppgörande till de civile béfullningarne vid Regementena, trodde Utskottet sig desto hellre äfven böra afstyrka motionen, som Kongl. Majit, vid accords-regleringsfrågans afgörande, icke pröfvat skäligt tillerkänna Regementenas Civil-Stat rättighet till accords-ersättning.
Hail har nemi. yttrat, alt, med antagandet af detta förslag, Konungen är obetaget att nämna huru mänga surnumerärer han behagar i armeen. Han mäste då också kunna utnämna sådana i civila stater etc. Det är bekant, att presterliga embetsman kallas för all fä ordination. 1 civil väg finnes det också cn hel massa af surnumerärer, extra ordinarie tjenstemän, men de utnämnas icke af Konungen, utan af embelsmyndigheterna, och funnos icke dessa extraordinarie!’, sä måste embetsverken förses med mänga flere med lön på stat varande Ijeusler, så framt ärendena skulle medhinnas, ty dessa unga, arbetande tjenstemän bestrida en stor del af det arbete, som måste ske om ärendena skola kunna gä. Men hvar finnes i delta förslag någonting, som säger, att lill surnumerära tjenstemän kan Konuungen fritt utnämna? Hvad är en surnumerär tjenstemans utnämning annat än en titel? Det mäste väl vara naturligt, alt en surnumerär tjensteman icke är något annat än titulerad tills han får lön, och dermed kommer pä stat. Dä frågar jag, hvart leder detta väl författade förslag af det lika väl organiserade Const.Utsk. vid 1840 års riksdag, om man vill fördomsfritt betrakta frågan, utan att taga sig anledn. att blifva ond af de missbruk, som skett med titlars utdelande, hvartill leder det, annat än dertill, att administrationen klefve haltande, alt en stor del af dc personer, som hittills vändt sig ät embelsmannabauan, för att gagna landet, nödvändigt skulle fä gä derifrån och mäste sysselsätta sig med någonting annat, till dess man klefve i behof att skaffa sig utvägar att, genom stora anslag pä stal, lemna Konungen tillfälle alt gifva löner i och med detsamma han gifver titlar. Detta är det verkliga förhållandet med saken, ty det är alldeles detsamma alt taga bort surnumerärerna för den civila, som för den militära och andra stater. Hr von Troil, Emil:
Att det län. som blifwit Legardt a z procent stort 500,000 R:d. ma utbetalas af Banquen, hälften sa snar» Actie-Summan är fulltecknad, och den andra hälften icke förr, än ett är derefter; hvaremot Bolaget afgifwer behörige reverser. Räntan bör liqvideras hwart halfar sch räknas ester Banco - stil. 6:0 För de öfrige 500,000 N:d. skall likaledes pä samma sätt, som för de i föregående punct nämde 500,000 R:d. Tre procents ränta af Bolaget erläggas. Desie Z00,000 N:d. komma dock ej akt ut. betalas förr än Canal-arbeter börjas, och ej fortare, än Bolagets inrättade Discont inbetalningen fordrar. 7:0 38 2 Den 8 Zebruarii. 7:2 För desie Länbirrädcns ätcrbekommande hafira OMsens Ständer stadgat följande grunder: Utan afseende pä den tid, som behöfwes kill Canal-Werke's utförande, mä de gifne förstotten nju as af Bolaget i femton är för Tre procems ärlig rän'a^ men efter den lidens förlopp bör Bolaget owägerligen erlägga Fyra prveenc ärligen. Inbetal ningen af de ät Bolaget kemnade förskott stall efter tjuguekk ars förlopp, taga sin början, men inom det tjugondefemte grels stut ofelbart wara fullgjord. Beträffande liden för Canal - Werkeis Discont anse Riksens Ständer denna Discont böra fortfara under de 21 ar Bolaget njuter Banqnens förstolt och under de fyra följande indraga fina Utelöpande mede-, för att, när Banquen, efter 25 ars förlopp är ti l fullo liqviderad dä äfven alvetes uphöra, dock med det uttryckliga förbehöll, att derest Canal? Distonkens utdelning till Actie-ägarne i ranta och Discont winst stuiie öfwerstiga Nio procent, T.vä tredjedelar af delta öfverskott dä mä Banquen till? falla.
sande tankar och fick till slut så litet värde för dem själfva, att döden blef en befriare, då han tog dem, när de ännu knappast hunnit lefva sin ungdom till slut. * * * Se där i få ord det intryck af Sonja Kovalevskys personlighet, som hennes väninnas teckning ingifvit mig. Då boken antagligen kommer att läsas af en hvar, som intresserar sig för vår literatur och för psykologi, skall jag ej här återgifva några af de detaljer ur Sonja Kovalevskys lif, hvaraf boken meddelar så många och så olikartade. Från lifvet i Ryssland, från Berlin, från pariserkommunens skräckdagar meddelar " den egendomligt belysande drag. Så subjektivt som den är hållen, är det helt na turligt, att en relativt stor del af dess innehåll rör sig kring det, som dess författarinna hade gemensamt med föremålet för skildringen, och den uppehåller sig kanske väl mycket vid enskildheter, som synas vara af föga betydelse, då man jämför dem med andra tilldragelser i Sonja Kovalevskys lif, hvilka behandlas helt summariskt. Vi få likväl ej glömma, att det är » hvad jag upplefvat tillsammans med henne », som fru Leffler-Cajanello velat berätta, och det har hon berättat på ett sätt, som kastar en utpräglad personlig belysning såväl öfver föremålet för skildringen som öfver skildrarens egen personlighet. Strängt taget blir läsaren i boken mera bekant med fru Leffler-Cajanello än med fru Kovalevsky — mer än en gång får man det intryck, att den förra ej trängt till botten af den senares skaplynne, och att, när det gällt att skildra detta, hennes egna känslor och tankar fått gifva en god del af materialet. Hon har emellertid på ett samvetsgrannt sätt framlagt sin personliga uppfattning af Sonjas väsen och karaktär — och något annat har hon aldrig velat gifva i sin bok, som ej utger sig för någon fullständig lefnadsteckning. Hon har skrifvit med skarp uppfattning och klara tankar, men också med värme, med jämnvikt och med ett vemod, som särskildt i skildringens slut visar hän på känslostämningar, dem fru Leffler Cajanellos läsekrets ej varit van att träffa på hos henne.
Domstol wara öppet att utföra, bäst han gitter; Dock warder detta till Riksens Högloft. Ständers widare pröfning »vördsammeligen öfwerlemnat. Orebro den 2 Julli 1812. Pä Högloss. Ridd. och Adelns Pä Högw. Prest-Ständets Ledam. magnar, Ledam. magnar, jsok. lss. O^llenborA. L. v. Rosenstein Pä Källoff. Borgarc-StänEä Hederw. Bonde-Ttä :- dets Led. magnar, dets Led. magnar, Olok Ljösteclt Olok Lrnkn. ^lex. Uppläst hos Ridderff. och Adeln d. z Zula. Prest-Scändet den z » » - Borgare-Ständet d. z - Bonde-Ständer den z Wordsamt Memorial! ^ran Hedcrwärda BondeStåndet aro under den 28:de nästledne Maj zme serffildte Memorialer, angående Ekestogarncs begagnande ocb wardande m. m. till Riksens Ständers Allmänna Beswärsoch Economie, Utstött remitterade: Det ena af Vice Talemannen Jon Jonsson, derutinnan han med afseende ej mindre a Kronans behof af serdeles större Ekwirke, än Skattemäns och Jordägares i allmänhet uppodlings - sörman och skäliga uppmuntran till plantering och wardande af Ekeskog a de ställen der aker-odling icke företages, vrkar, att pa satt Riksens Högloft. Stan, der >c>8v Den z Julik. ber rvkd 1809 ars Riksdag bcflutit, Skattemän mage farunnas rättighet, art efter snart skeende wräkstämpling a alla befintelige, och till Skepps-byggnaden för Kronans räke ina mindre anwändbare Ekar, efter deras egen nitta, fördel och beqvämlighet salig ech anwanda sadane Ekar, som icke tjena till större och redbarare Ckepprbyggnads, behoswer, utan widare utsyning eber ar malan derom:
Äfven i dessa partier tillvann hon sig kännarnes och den stora allmänhetens bifall. Men ej nöjd med denna så berättigade framgång brann den unga sångerskan af åtrå att göra sig ännu mer förtjänt häraf och i detta syfte anträdde hon 1872 en utrikes resa. Målet var Paris och här lyckades hon erhålla till lärarinna ingen mindre än madame Viardot-Garcia, som, själf en ryktbar sångerska, var i besittning af den italienska sångskolans bästa traditioner. Sångstudierna bedrefvos nu med all den j^RANKLIN. ifver, fröken Grabows vid denna tid rätt vacken stor begåfning att blomstra och bära rik lande helsa tillät. Hon kvarstannade i världsfrukt. staden ända till 1876 och hade under dessa Men här föreligger utan tvifvel äfven ett år den förmånen att knyta bekantskap med annat skäl. Den, som något deltager i muflere af musikens förnämsta utöfvare, därisiklifvet, skall snart finna, att det är på bland Charles Gounod och Ambroise Thomas. upphällningen med den gamla äkta sångstiI dessa tonkonstens hofkretsar ådrog sig den len, cantilenan och den melodiska skönheten svenska sångerskan stor uppmärksamhet och utträngas allt mer af den dramatiska sångman såg i henne en värdig landsmaninna till frasen och orkestereffekten, själfva människoJenny Lind och Kristina Nilsson. rösten tränas likt atleten och inrangeras så Resultatet af de allvarligt bedrifna stusmåningom bland instrumenten, där den dock dierna var, att fröken Grabow erhöll anbud ej sällan rent af förkväfves af basunskrället att sjunga å Stora operan i Paris, där hon och symbalåskan. Man har till och med utäfven vann engagement för en tid af tre år. arbetat en särskild sångskola för att på meHon uppträdde också på denna scen såsom kanisk väg gifva bröstet och lungorna den kraft, som en del operor fordra. Men sindrottningen i » Hugenotterna ». Emellertid önskade direktören för italiennet för det verkligt sköna utdör aldrig fullska operan i Petersburg räkna fröken Graständigt, om än det starka för någon tid har bow bland sina medlemmar och en öfverensöfverhanden.
Jag har dessutom tillsport flera personer från nordliga delen af landet, hurudant förhållandet med presleboställena derstädes egentligen är, och lärer det vara ganska iå boställen, som hafva sådan utsträckning, att något gagn af en sådan afsöndring, som här är förutsatt, skulle medföras. Men då K. M. kan tillåta att en boställslägenhet för många år utarrenderas, anser jag en sådan lägenhet böra kunna bortarrenderas äfven efter vederläde auktoritets hörande. För min del anser jag således att man kan komma till målet utan någon förändring i nu gällande lagar, och om man skulle bevilja det Belänk., som nu är å bane, vore det, j min tanka, att göra ett ingrepp i presterskapets rättigheter. Ar det skäl rigtigt, som Utsk:t framlagt, att nemi. presterne,som hufvudsakligen böra sysselsätta sig med sitt andliga kall, icke böra hafva så stor jordrymd, att de komma att befatta sig med verldsliga bestyr, så får jag erinra, att man redan genom de nya kommunallagarne fråntagit dem en mängd af dessa bestyr. Men om man kan antaga detta skäl såsom rigtigt, skulle det äfven användas för att betaga en mängd andra boställsinnehafvare deras innehafvande boställen. Så t. ex. de nuv:de landshöfdingeoch militie-boställena. Hvad landshöfdingeboställena beträffar, så var orsaken till deras uppkomst den, att man hoppades höfdingen derigenom skulle blifva mera förtrogen med landtbruket inom sitt län; militie-boställen åter hafva tillkommit genom indelningsverket, som skulle rubbas genom en dylik afskärning. Tider kunna komma, då man anser sig böra reformera, men denna tid torde härvidlag ännu icke hafva inträdt. Då för någon tid sedan fråga var före 0111 ett tillägg till kommunallagen, afslog R. o. Ad. förslaget härom, på den grund, att författningen var så nyss utkommen, att man först borde erfara, huru den i verkställigheten utföll.
Beviljades, men med det villkor, at hon icke får gå och tigga här i sochnen, utan med arbete förtjena sig födan. § 12. De fattige, som nu fingo pgr (penningar) ur fattigcassan, äro följande: ä. Anna hos soldaten Spets; 81 år gamle skomak(aren) i Röstenskrog; gubben i Grönkärr; gubben i Bertilstorp; Södergrens son i Lundsbol; enk(an) Maja i Sörgölstug(an); Stenströms ä. Kerstin i Hell-torp; husman Pehr i Mauritztorp, hwardera 32 sr (sk) — husman Lars i Myrhella; ä. Anna i Melån; sold.(at) Raska ä. Kerstin i Markstug(an); ä. Kerstin i sold.(at) Bloms torp; ä. Jngrid i Skyttstug(an); ä. Brita i Sochnstug(an); pig.(an) Anna i Remna soldat-torp; gumman i Löpsjö-torp; flickan i Djula grindstug(a); ä. Kajsa i Vrå; hustru Stina i Skräptorp; sold.(at) Hindbergs änka; Anders And(ersson) i Tiblenäs; ä. Kajsa i Stetin; husman Jon i Gropen; husman Pehr i Kårtorp; Olof i Gri-beckstug(an); hwardera 24 sr (sk). — Oferdiga dottren i Pehrstorp; ä. Anna i Skirtorp; ä. Maja i Fårnäs; sold(at) Malmstedts ä. i Staftorp; Skräddarens mor i Kaflinge; ä.(nka). Maja i Karinboda; ä.
Maj:ts Befallningshafvande förordnande för den landtmätare, som i ansökningen föreslagen är, eller, om hinder deremot förefinnes, för den, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dertill finner lämpligast. I fråga om annan landtmäteri förrättning skall ansökningen om förordnande för landtmätare äfven ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; och må jordegare icke vägras att erhålla den landtmätare, de begära, så vidt sådant lämpligen ske kan. Ej må förordnande annan landtmätare meddelas än den, som, enligt hvad serkildt föreskrifvet är, eger landlmäterigöromål på eget ansvar förrätta. 7 Cap. 1 § af Herr Professor Fries: alt uti denna §, som afhandlar, huru 7 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskollens Betänkande, N.-o 14. råskillnader mot angränsande byar och hemman, hvilka gå i bugler och luökningar, må, till besparing i hägnadsbesväret och lättnad i bäfcien, knuna ledas efter räta linier, — icke kommit att tagas i betraktande, att stadsjord kan möta egor å landet, och att behofvet af-råskilnads rätande till jemn linea dervid äfven kunde uppstå. Genom saknad af bestämd föreskrift, huru i sådant fall skall förfaras, hade liändt, att, ehuru två jordegare, af hvilka den ene områdde stadsjord och den andre en derintill angränsande ega på landet, frivilligt öfverenskommit om rågångens rätande och genom begagnadt behörigt Jandtmätarebiträde fått gränsen sig emellan reglerad, så hade likväl både Stadsoch L indtauctoritelerne, då de båda egarne velat åt förrättningen förskaffa vederbörlig stadfästelse, förklarat sig, i brist af uLtrycklig lag, icke kunna den begärda fastställelsen meddela.
Ack, den kära, kära utanskriften, hur ett namn, och låt mig nu till belöning få gifva hon tryckte den mot sina läppar och mot sitt hjärta. Då klockorna ringde till julhögtid, då dig ännu mer, låt mig få blifva din moder! Och så blickade hon mot Isidor för att i hans bröt hon det kära brefvet. Och se, där blickade emot henne ett litet älskligt barnansikte med anlete läsa om framtidens gåtor. Ja, ja, han tillhörde henne ännu, det visste mörka lockar och stora drömmande ögon. Och hon, det kände hon. Allvarlig och högtilig därunder stod en enda rad af dess faders hand. skred han fram, men så ser icke en man ut, » En hälsning från den lilla moderlösa! » — Det som begrafver den han håller kärast på jorden. var allt. Nej, det var blott stundens allvar, som spred Men Sigrid kände den innerliga bön, som låg sitt återsken öfver hans drag. Hans blickar ilade i dessa ord och omedvetet sträckte hon ut sina klara och frigjorda uppåt mot det höga blå. Han armar till ett famntag i rymden. Ja, ja, hon hade fyllt sin plikt till sist, om än med kamp ville bli liten Signes moder. Det skulle bli och strid. Med lugn och frid hade han skilts lönen för hennes uppoffrade ungdom. från sin maka och med lugn och frid kunde han ter gingo månader i stilla förbidan. I höst, tänka på ett återseende inför en högre domstol. i höst! • sjöng det i Sigrids innersta — och Och i nu var han fri att söka lyckan vid annan nu var det vår! makas sida. Hon satt en afton vid pianot och sjöng sina Den enkla kistan sänktes ned i grafven, och visor, dem hon icke sjungit på mer än fem år. så ljödo de så dystra och dock så ljufliga beDå, o Gud, då kom han! Han kunde icke vänta; grafningsorden, och allas hufvuden böjdes till hans längtan dref honom dit, innan sorgeåret var förlidet. sist i bön. Sigrid ilade in i sitt eget rum. Därinne ville Sigrid såg att ett par tårar sakta runno utför Isidors kinder. Stackars lilla Hilma, kanske hon möta honom. var hon dock saknad!