Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
är så svarta ännu under det hvita skinnet, ja, mycket svartare än någonsin ni, som aldrig varit hvita — och värre hedningar är vi med — ja, hundra gånger värre! » Så lyfte jag varligt ned min lille gäst, — kysste honom ännu en gång — och gick röd och med nedsänkt hufvud, som man går när man blygs! På kvällen telegraferade jag till Ruffen: » Kommer så fort det är möjligt! Längtar efter dig och efter Jockmock. Stor negerskandal! Kulturen är inte alltid hvad den bör, minsann. » Louisa. * Gossar och skjutvapen tanke att det af mig nyligen i Idun gifr na uppslaget till meningsbyte möjligen af andra missuppfattats lika grundligt som af den person, som gömmer sig bakom märket P. G. H — g, hvars uppsats i senaste numret endast genom sin öfverskrift anger, att det skall utgöra ett inlägg i den framkastade frågan, ber jag att ytterligare få taga till orda, Om min pojke begärde en kortlek eller cigarretter, skulle jag på en sådan begäran utan minsta tvekan svara ett bestämdt nej. Emellertid skulle jag nog motivera min vägran, ty jag gillar ej den uppfostringsmetoden att låta ett tänkande, utveckladt barn nöja sig med ett imperatoriskt: » du får icke » eller » du skall », utan anser att barnet ej endast har rätt, men ock nytta af att få veta, hvarför man förbjuder det ena och befaller det andra, samt att föräldramyndigneten ingalunda nedsattes genom ett resonnemang om det fördärfliga i hvad man nekar barnet. Men nu rörde gossens begäran en sak som på intet vis skadligt kunde inverka på hans karaktär eller moralitet, och enda skälet för en vägran var en måhända fruntimmersaktig rädsla för olyckshändelse. Däraf tvekan. Däraf frågan: » Var det rätt att n e k a? Gossar kunna taga sig värre oråd före än att skjuta kråkor och gråsparfvar. » 377 Att skjuta till måls och, sedan man hunnit en viss träffsäkerhet, äfven börja jaga litet är enligt min tanke för en gosse intet ondt.
Alwen skulle en sädan ägare alldrig kunna säkert päräkna om hösten hwad nytta han deraf skulle kunna draga för en widsträcklare Ladugärdsskötsel afpastad efter dest hötillgäng med tillhjelp af dest bränningsränighct, och torde afwen den wara lika berättigad att ej blifwa enda offret för ett förbud, som har en större ladugärd derpä calculerad, än den som uti mindre begagnar denna rättighet, och har ester sin bränning äfwen i mohn as densamma en *» uk - 484 Den 8 Junii. ulwidaad Ladugårdsls,'!; Och skulle äfvenledes derigenom den olägenheten följa att Slädcrne sein bliswa älagdc att da de uppgå till mantalstrifne pe loner äga en 90 kannors panna, om de sig af Bränwinsrättigheten wilja begagna ffulle Ilka med ägarne af de större pannorne pa Landet bliswa alldeles beröfwade den rättigheten att wid ett infallande swart ar, fa den begagna, 06) som »vanligen hö och sä, desbrist plär följas ät, ffulle deraf olyckan bliswa för de större egendomarne och Städerne sa mycket känbarare, och kanske twinga dem wid en sadan infallande händelse att fa afyttra en del af dest Ladu, gardar, da de andre begagnade sin rättighet till gobo att efter »välbehag begagna bränningen, och blefwe da bränwinsbränningen ett monopolium uti de smärre egendoms Jnnehafwarnes hand. Det är pa bese skäl, som jag anser att i händelse Kongl Mast ffulle i Näder finna det ett förbud a brännvinsbränningen är högst oundwikeligt, det i sädant fall borde sträcka sig till aila /om äga den rättighet alt denna wara tillwerka. Orebro den 6 Junii 1812. Llarl IlAZIa. Och ffulle detta Anförande till Resp. Riks, Stander» affölja Utskottets Betänkande, angående wilkoret» för Bränwinsbränningen. ich supra. Lx krotocolio, ^rlex. lbaZengren.
Och Ebba, hvad skulle väl hon saga? Ah, hon skulle säga, att han handlat som en hederlig karl, och så skulle hon älska honom ännu mera än förut Visserligen var hon litet enfaldig, kokett och fafanglig, men hennes hjerta var godt som guld. Han erinrade sig så tydligt två scener från den tiden, då. » James Grown » — ett hittebarns historia — stod som följetong i X-posten. Då hon slutat första kapitlet, hadé hon sagt: jag förstår inte, hur miss Edith kunde ha hjerta att sätta ut sitt barn i villande skogen. Han hade urskuldat den unga guvernanten, så godt sig göra lät » tion var af fin familj, och earlen hade ju öfvergifvit henne. » Då hade Ebba rest sig upp och med blixtrande ögon utbrustit: åh, hvad jag hatar den der earlen! En riktig skurk, som skulle hängas, om jag fick råda! Och så någon tid derefter hade hon frågat, om han läst följetongen för den dagen. Nej, det hade han inte hunnit med. Då hade hon utbrustit med glädjestrålande ögon: kan du tänka dig, earlen har blifvit skjuten ihjel af James ' morbror. Rätt åt den uslingen, eller hvad? Men det kunde man också vänta, ty det onda får alltid sitt straff. Då hade han kysst henne och sagt: i böckerna, ja — men inte i lifvet Han ångrade nu så bittert, att han ljög den der gången hon sporde, hvem som bragt Elin i olycka, men ansvaret för denna lögn hvilade — så sökte han trösta sig — lika mycket, om inte mer, på konsul Beckman, ty konsuln nästan tvingade honom att säga: styrman Andersson. (Slutet följer. ) Yår konstitutionela utveckling efter1865. Af Fritz Krook. Stora samhällsförändringar anses i regel o verka säkrast der de verka l&amp;ngsamt. På samma sätt anser man vanligen äfven de reformer vara de lyckligaste, hvilka inträda först efter en tid af tillräckliga förberedelser. Båda satserna äro emellertid, som man finner, något sväfvande, och kanna i följd deraf lätt nog komma att tänjas till en punkt, der de upphöra att vara sanna.
Vid slutet af 1600-talet undergick bergslagets tillstånd en betydlig förändring derigenom att den gamla koppargrufvan 1687 instörtade och dess då varande trenne serskilde öppningar sammanrasade lill en stor så kallad stöt. Det arbete, som, i följd deraf erfordrades för att få grufvan ren och tillgänglig, under det afraden, hvaraf likväl en fjerdedel, eller 300 skeppund, blifvit 1650 eftergifven, måste, oaktadt den inträffade olyckshändelsen, af fjerdeparls-egarne utgöras, blef så kostsamt och betungande, att större delen af de mindre förmögne bergsmännen alldeles kommo af sig och skiljdes från besittningen af sina grufve-delar af den orsak, att de icke kunde, efter den lidens författning, ställa borgen för afradens utgörande, 8 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 37. Litt. A. hvadan deras förra grufve-delar dels tillföllo andra bergsmän, dels til! ett antal af 300 fjerdeparter lemnades öde, och af hvilka kronan saknade afrad. Den utväg måste då från statens sida vidtagas, att egarne till bergsfrälse-jorden i socknarne nämast grufvan, hvilkas frälsefrihet af ålder varit förenad med skyldigheten att idka grufve-delar och för dem utgöra afrads-koppar, ålades att antaga de flesta gruf-delarne, hvaremot de bergsfrälse-egare, åt hvilka, i brist af borgen, någon grufve-del icke kunde anförtros, förpligtades att för hvarje spanland jord utgöra tre dagsverken med häst och karl, till grufvans rengörande från stalp och gråberg.
Jag bekänner, att jag vid första påseende äfven tänkte mig, att Const.Utsk. enligt 107 §:n kunde vara berättigadt att föreslå någon åtgärd i detta fall; men nu anser jag med flera andra, att ett sådant positivt tillstyrkande från Const.Utskrs sida ej vore grundlagsenlig!. Den motionsrätt, som är Const.Utsk. lemnad i denna §, bör tydligen hänföras på 29 §:n, der Coust.Utsk:s verksamhet är begränsad; men detta hindrar ej att uti svaret på anmärkningen Const.Utsk. kunde lemna till R. St. en stor och vigtig anledn. till en petition till K. M. En sådan petitions rält är ingalunda förvägrad, och det skulle bero på R. St. att bestämma, huru denna petition skulle författas, och huru den skulle communieeras emellan de särskildta RiksSttn. Man. kunde ganska väl till Ekon.Utsk:s handläggning öfverlåta att, med begagnande af Const.Utsk:s argumentation, komma till ett resultat. För min del öfverlemna)- jag likväl helt och hållet åt R. o. Ad. att afgöra, huruvida R. o. Ad. finnér lämpligt, att med en återremiss till Const.Utsk. häntyda på Ståndets åsigt, i likhet med hvad jag anlydt; då kunde ett ytterligare memorial från Const.Utsk. lemna R. St. ytterligare anledn. till en lind. framställning till K M., sådan som jag tror att det kunde vara R. St. värdigt att den framställa, med afseende på utvecklingen af det constitutionella systemet; men skulle begreppen örn denna utveckling ännu ej bafva mognat, hvilket jag olyckligtvis har all anledn. att förmoda, så vore det likväl en välgerning, om nationen och de, som handla i Rikets värf, kunde få se huru långt denna utveckling hunnit, såvida R. St., roed ledning af Const.- Utsk., icke skulle linna lämpligt alt till K. M. ingå med en petition.
Om också, efter utdragande af den deri befintliga alkohol, återstode en produkt, som kunde i värde motsvara 3 kannor vanlig svensk svagare ättika, hvilket må vara tvifvelaktigt, men som i sådant fall efter derå gällande pris, 45 öre kannan, borde beräknas till 1 R:dr 35 öre, och om äfven antages att den kanna bränvin af 50 procents styrka, som dessutom erhölles, kunde genom förhöjningen i tullen derå uppskattas till 1 R:dr 85 öre, så skulle, ehuru något afdrag ej är gjordt för sjelfva distilleringskostnaden, dessa begge sistnämnda produkters sammanlagda värde, 3 R:dr 20 öre, likväl understiga kostnaden, 3 R:dr 50 öre, för den till deras åstadkommande erforderliga utländska ättikan med 30 öre, hvilket blefve ren förlust på hvarje kanna sålunda framstäldt bränvin. Vid sådant förhållande och då i öfrigt införseltullen å ättika redan vid förra riksdagen, hvarförinnan deri utgick med 25 öre kannan, svarande mot 4 öre skålpundet, höjdes med 50 procent, samt detta synes hafva haft den verkan att importen utaf ättika, hvaraf år 1860 infördes 90,454 kannor eller 565,337 skålpund, sedermera, efter den högre afgiftens tillämpande, så minskats, att införseln utgjorde 215,471 skålpund år 1861 och endast 171,989 skålpund år 1862, hemställer Utskottet, att, utan afseende på den beslutade förhöjningen i bränvinstullen, den nu stadgade införselafgiffen å ”ättika, alla slag“, 6 öre skålpundet, må bibehållas oförändrad. Stockholm den 7 September 1863. STOCKHOLM, TKYCKT HOS ISAAC MAHCUS, 1863. Ank. till Exp.-Utsk, den 1 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om införseltullen å Attika.
Eller är det werkligen sannolikt, at om hwar och en af ofl framlemnat hwar sin särstilba LousUtution, »agon enda af defla Lonscitucioner warit wärd at jcmföras med den, ändä wiflerligen ej fullkomliga, som nu är en frukt af wart samfälta beredande? Och tror man at wcrkan pä sinnena kan wara densamma af jnäivläuers sä ofta brädstade förslag, som af dem en Lory8 med samlad uplysning sätt öfwerwäga och afwäga? Den 2 Iunii. Z69 ^ af en Mans merendels i en enda riktning framställda tankar, som af fleras, hwarigenöm desie pröfwas, sönderdelas, jemkas, och medelst den ordentliga och lugna granskningen omsider mycket förlora/ eller mycket winna i wärde ? Sädana pröfmngar och salunda förberedda förslag, är hwad jag uttryckligen welat gora til Lag - och Hushällnings-Beredningens äliggande, och har således ingalunda ansett för Lagarnes underhållande eller förbättrande göra tillfyllest at inciiviuuen ägde frihet at yttra sig, eller sig werkligen yttrade: likasom Riksens Ständer sjelfwe nu ej ansett sig belätne med de åtskilligt Lönseitutions Förslag, som i denna tidpunct blifwit af enflilde Män framställde, utan derföre »Visligen lätit et sädant efter gifwen ledning af flere Regeringsformer, genom femton personers sammanlagde pröfning beredas. Men om jag, ä en stda, ansett Medborgaren hysa en moralist tilgifwenhet för sit land, i den mon hans sinne more upfylldt af den anda, som räder t desi lagstiftning, har jag, ä en annan, trott hans personliga tilgifwenhet för detta land i hög grad stärkas genom den fria och säkra kännedomen af sit förhällande til Statens, at jag sä ma säga, physista omständigheter.
En, under ett par års kurs, genom skolans uteslutande militäriska rigtning gjord uppmaning att lägga nämnde ämnen åsido, skulle lätt föranleda deras glömmande eller åtminstone att de bland de unge kamraterne ansågos med mindre aktning — för krigsundervisningens grundligare inhemtande, emedan denna undervisning, om den ej uppspäddes med annat, snart, med den högt uppdrifna förmåga, som ynglingar af ifrågav:de ålder ega att hastigt inlära dem förelagda kurser, endast skulle urarta till ett forceradt lexläsande, utan tid hvarken att hinna smälta det sålunda inlärda eller genom tillräckligt mycket praktiska öfningar göra det fruktbärande, ty härtill fordras tid. 404 Den 1 April. Ett exempel på nämnde olägenhet finnes i de nu existerande enskilda krigsskolor, der samma lärokurser, som vid Carlberg äro föreskrifna, genomgås på 5 månader och afslutas genom godkända examina. Det är således ej omöjligt att verkställa, men må för ingen del rekommenderas till efterföljd. På grund deraf, att K. M, således redan gått R. St:rs uttalade önskan till mötes, och i den enda punkt, der beslutet i afseende på inträdesexamen afvikit från Landtförsvars-komiténs Betänk., detta skett på fullt giltiga skäl, yrkar jag afslag på såväl Hr af Klints reservation som Utsk:ts Betänk. Hr af Klint: Jag hegärde egentligen ordet i anledning af Hr Lagercrantz’ sista yttrande. Jag vill ej ingå med honom i något tvistemål ang:de tydningen af min reservation, men jag måste taga fasta på ett yttrande af honom. Han har nemi. sagt, att det kan gå an vid vissa tillfällen att, äfven om man ogillar en motion, taga fasta på dess innehåll, men att detta icke kunde vara fallet nu, ty frågan vore icke af sådan vigt. Jag hemställer, om någon fråga af så väsendtlig vigt finnes, sorn den ang:de undervisningen af dem, som skola ingå på embetsmannabanan. Jag skulle äfven hafva velat anmärka ganska mycket i afseende på den siste värde talarens yttrande, men då tiden är långt framskriden och jag så många gånger besvärat R. o. Ad., afstår jag derifrån. Hr Lagercrantz:
I afseende på hvad första punkten innehåller, så, med förutsättande af ett noga iakttagande af de nu gällande författningars föreskrift, synes all vidare undersökning onödig. Beserättigheten, inskränkt inom några få månader af äret, kan icke vara för landtbruket menlig, ehvad den begagnas af ett större eller mindre antal bland ortens innevånare, och den föreslagna undersökningen, som omöjligen kan komma att grundas på någon tillförlitlig kännedom om productionen i orten eller dess värde, medför kostnad, tidsspillan och hinder för allmogen, hvilka olägenheter ännu mera ökas derigenom, att Städernas Borgerskap skulle få tillfälle inblanda sig uti frågan om allmogens rese-rättigheter, ehuru det är uppenbart, ått Borgerskapets interesse är alldeles stridande emot allmogens, sedan Borger skapet - Den 8 Juni'. 317 skåpet inågra af Städerna i Elfsborgs "Län erhållit den mot deras bestämmelse alldeles stridande rättigheten, att hela året resa omkring i Riket, för att försälja varor, dem de icke producera. Jag kan icke inse nyttan af ett stadgande, som tvang en del af allmogen att nyttja ombud för försäljning af varor, dem de sjelfve kunna med mera fördel afyttra, och om afsigten är, att såmedelst förekomma Kurendrägerier, är ändamålet dermed så mycket mera förfeladt, som detta missbruk af reserättigheten är alldeles oberoende af de personers antal, sorn med Gårdfarihandel sig befatta. Det föreslagna stadgandet i andra punkten, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle äga pröfva, huruvida de var or en Gårdfari ha ridande ämnar medföra, äro så betydliga, att de kunna gifva en påräknad vinst, lemnar, i mitt omdöme, rum för en godtycklig behandling, hvarvid ingen fördel kan vinnas, och är så mycket mera öfverflödigt, sorn det icke lärer kunna länkas, att en Gårdfarihandlare begifver sig på resor, innan han sjelf beräknat den möjliga eller säkra fördelen deraf.
Universitetet saknar således ett observatorium ocb har endast ett hus, som bär detta namn. Om ett nytt observatorium skulle för universitetets räkning med dessa medel blifva uppbygut, så blir det nuvar. s. k. observatorium ledigt att begagnas, ej allenast till de ifrågavar. samlingarna, utan äfven, om man skulle vilja, till någon del såsom ett ganska stort och väl inrättadt laboratorium. Förhållandet emellan dessa begge vettenskaper är nu det, att ungefärligen 4° studenter hvarje termin hafva utrymme att laborera, nemi. 20 medicinoe sludiosi samt 20 philosophiae studiosi och bergsmän. Dessa 4o laboranter infinna sig 20 hvarje Onsdag och 20 hvarje Lördag. Först och främst borde det ej vara omöjligt att ställa dessa laborationer något närmare till hvarandra i veckan, hvarigenom man möjligen skulle kunna få 3 laborationsdagar i stället för 2 i hvarje vecka. För det andra, finnes det verkligen vid Upsala universitet tvänne laboratorier, nemi. det större samt ett mindre uppbygdt bredvid detsamma. Huru obetydligt delta än må vara, så finnes det dock , och universitetet äger således tvänne laboratorier, men intet observatorium. När nu astronomien är en vettenskap, som, efter det stora jättesteg den tog i 17 århundradet, alltifrån Asien ända tili Amerikas yttersta gränser, utgör det förnämsta kännemärket på en civiliserad nations rang i vettenskaplig väg; så blir det en gifven sak, att ett observatorium vid ett universitet är ett ibland de första föremål, sorn här måste bifallas. Man kunde invända att Stockholm är beläget ganska nära till Upsala, och alt mer än ett observatorium inom en så liten distance vore öfverflödigt. Detta skulle kunna så tyckas, men det är stundom omöjligt att få ett rön fullständigt på ett ställe, utan dertill fordras ovillkorligen vid de flesta observationer, all jemförelse måste göras emellan observationer tagna på olika ställen. Till bevis härför skulle jag kunna anföra ett exempel af den märkvärdiga tilldragelse, som i år kommer att inträffa, nemi. en occultalion af Månan och planeten Venus.
För år 1857 ett belopp af 7,755,000 Riksdaler Riksmynt, att utgå med 1,500,000 Riksdaler under första, — med 2,300,000 Riksdaler under andra, — med 3,000,000 Riksdaler under tredje, och med återstoden eller 955,000 R:dr under fjerde qvartalet af samma år. 2-o. För nästa statsreglerings-period eller åren 1858—1860, tillsammans 23,500,000 Riksdaler Riksmynt, med rättighet för Eders Kongl. Majit att bestämma huru stort belopp deraf, inom ett maximum af 9,000,000 Riksdaler, bör under hvartdera af ifrågavarande tre år utgå. 3:o. För samma statsreglerings-period ett särskildt kreditiv af 5,000,000 Riksdaler Riksmynt, för att, i händelse omständigheterna del medgifva, kunna påskynda de återstående arbetenas utförande i sådana delar af landet, hvarest stambanornas hufvudriktning blifvit genom Kongl. Majlis och Rikets Ständers beslut afgjord.
fr. nybyggarlifvet i. Kentucky af Edivard S. Ellis; öfvers. fr. engelskan af H. Östberg; m e d 4 ill. — D e bada sistnämda arbetena inga s o m goda länkar i Vilh. Billes ungdomsbibliotek, redig, af dr K. A. Helin. För ungdomens räkning erinra vi ännu en gång om den värdefulla juleller nyårsgåfva, som kan beredas genom ett prenumerationskvitto för 189S på den allmånt omtyckta ungdomsiidningen » Kamraten ». Pris helt år endast 3 kr. nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af Bland A l b e r t B o n n i e r s förlag: Antikrists mirakler, roman af Selma Lagerlöf. — Den framståtnde ocb välkända författarinnans säkerligen förnämsta arbete sedan » Gösta Berlings saga » och i m ä n g a hänseenden fullt j ä m ' ö n i g m e d denna. Musjikerna m fl. berättelser, af Åiit. P. Tseherrhoff; öfvers. fr. ryskan af E. S. fr. engelskan. öfvers. fr. franskan; med 52 ill. Från Hellas, skildring af lifvet i A t e n vid slutet af det peloponnesiska kriget, af 6? Borgström. — Tillhör det bekanta biblioteket » Läsning för ungd o m af utmärkta engelska författare ». fr. M e x i c o, af Mayne Beid; m e d 23 teckningar. — Nittonde och tjugonde böckerna hafva nu u t k o m m i t m e d bidrag af flere förf. samt en mängd illustrationer. FahJcrantz &amp; C o s f ö r l a g: Bitar, af Snorre; tredje tillökade upplagan, illustrerad af Edv Forsström och Carl Printzensköld — Ett enkelt o m n ä m - nande af dessa förträffliga » bitar », s o m nu utkommit i en elegant illustrerad praktupplaga, torde vara tillräckligt, för att Iduns läsarinnor skola skynda att lägga sig till m e d det vackra arbetet.
Oeconomia-Ukstottet anfört om obehörigheten art elt rnstilr walken aer? rnä genom anstald updamning saklöst fä hindra en stor landsträckas cultivation, får jag tillägga elt annat stil, som styrker billigheten af den gjorda motionen. Om jag, eiler någon annan, ager en högre belägen egendom, men hwars odlingsbara jord sattmr aflopp, sa är den nedan boende, efter förrauad sou. laglikmakigt förbunden, ar. dika undan, och kan derwid sä rvidkän. nas Den 21 Iulii - ZS3 nas en märkelig kostnad, utan art draga minsta winning deraf, akt min wattensjuka jord såmedelst förbättras. Med annu mera ostal ma en högre belägen jordsträcka genom werkelig updamning gö> ras obrukbar. Den wise lagstiftaren, har sä lill enstilo som allmän båtnad sökt pä möjeligaste sätt befordra jordens odling; och dä agaren af ett, stör andra medborgare, staoeligk wattemverk, sär dest warde rundelig?» erfält och kronan haltes skadeslös för ali upburcn statt, sä synes förutan nä« göns lidande, det allmänna basta befordras pä satt som Oeconomi».Iltstortet rillsiyrkt; hwarföre ä dest betänkande anhälles om proportion. Grefwe bäöruar, Xclolpk Oöran: Der amne som nu utgör föremålet för Riddersten per och Adelns öfwerläggning ar wisteriigen ibland de mast imerestaura som kunna förekomma. Frägan ar, att sörena fordringarne af det allmännas nytta, med afseende pä enstiltas rättigheter. Grinden för de willor som derwid böra iakttagas, Mäste sökas uri naruren af ägande rätten och samhalis inrättningens inbördes förhållanden. Det är den sednare som ger garanti? och bestånd ät den förra. Det är denna äter, som ger styrka och wälmåga ät samhället, emedan utan ägande rätt skulle ingen industrie, ingen titlwaxt i odling och förkofran äga rum.
Häremot anmäldes följande reservation af Herr von Hohenhausen, Michael Silvius: ”Mot det af Utskottet nu fattade beslut får jag mig reservera, ehuru jag visserligen icke har något emot sjelfva sa - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 15. ken, att grofva, till fästningsarbete dömde, förbrytare, såsom ett tillhörande skamstraff, i likhet med hvad åtminstone i Frankrike tillförene egt rum, för de till galererna der dömde brottslingar, nödgas gå, fastlänkade vid en lång kedja, till strafforten; men då vi icke, såsom i Frankrike, ega stationerade gensdarmer, med sina vid vägarna belägna kaserner, jemte tillhörande fångrum, och då det för öfrigt uti vårt på många trakter glest bebodda land, utan tvifvel skall möta stor svårighet vid att finna säkra inqvarteringsställen för sådana gäster om nätterna, måste jag afstyrka förslaget. Skulle man envist, oaktadt de hinder, som deremot möta, vilja hafva experiment i saken gjordt, borde en sådan promenad blifva föranstaltad ifrån Norrbottens län till Malmö fästning, hvarigenom olämpligheten af detta forslingssätt i Sverige torde blifva ådagalagd. Någon besparing i kostnad lärer dock icke härigenom kunna uppkomma, emedan antalet af fånggevaldiger måste, i och härför i många län tillökas, så vida icke detta forslingssätt jemväl skulle utsträckas till ransakningsfångar, hvilka härifrån uti Utskottets förslag icke blifvit undantagne. I sådant fall kunde visserligen besparing möjligen uppstå, emedan de utgöra det största antalet utaf långar, som skola forslas. Att ett slikt experiment med ransakningsfångar skall anställas, lärer väl dock icke Rikets Ständer, af mångfaldiga skäl, gilla, helst det för forslingens säkerhet är oundvikligt, att fångarne vid hvarandra fastkedjas, emedan för dem icke, såsom vid forsling på vagnar, fothlack kunna användas”. Herr Biskop Butsch reserverade sig äfven emot Utskottets beslut i samma syftning som Herr von Hohenhausen. Ani:, till Exp.-Utsk. den 24 Jan., kl. 9 f. m.