Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Johan såg noga efter att man ej misshandlade honom och tyckte om honom. Men att tala vid eller umgås förtroligt med en så ung, som icke förstod den äldres tankar eller språk, det gick icke. Nu skulle han det. En första maj, när Johan beräknade få gå ut med kamrater, sade fadern helt enkelt: tag nu Pelle med dig och gå till Djurgården, men se efter honom. Det fans ingen appell. De kommo på slätten, mötte kamrater, och Johan kände den lilla brodern som en black om benet. Han ledde honom för att han icke skulle trampas af folket, men han kände huru han önskade honom hemma. Gossen talade, pekade på förbigående, och Johan rättade honom. Men som han kände sig solidarisk skämdes han på hans vägnar. Hvarför skulle han behöfva ta om igen sådana sensationer som att skämmas för fel i etiketten, hvilka han dessutom icke begick sjelf. Han blef stel, kall och hård. Gossen ville se på Kasper, men Johan ville ej. Han ville ingenting af allt hvad brodern ville. Och så blygdes han öfver sin hårdhet. Förbannade sin sjelfviskhet, hatade sig, föraktade sig, men kunde icke frigöra sig från de dåliga känslorna. Pelle förstod ingenting; han såg bara ledsen och försakande ut, tålig och mild. Du är högfärdig, sade Johan åt sig sjelf, du beröfvar barnet ett nöje. Var mjuk. Men han hårdnade. Slutligen bad den lille få köpa pepparkakor. Johan piskade sig att göra uppköpet. Midt på slätten. Tänk om någon såg honom, en gymnasist, köpa pepparkakor, och kamraterna, som sutto på Novilla och drucko punsch sedan. Han gjorde köpet och stoppade kakorna i blusfickan på brodern. Och så gingo de framåt. Det kommer två kadetter, som varit Johans kamrater. Han ser dem skrida fram emot sig. I det samma räcker en liten hand fram en pepparkaka. Se der, Johan, har du! Han stötte tillbaka den lilla handen. Och han ser två blåa, hjertegoda ögon, frågande, bedjande se upp mot sig. Nu ville han förintas, gråta, taga upp det sårade barnet i sina armar, bedja honom förlåta, värma upp isen, som kristalliserade in hans hjerta.
Samma Tidning har äfven påbördat mig, att jag såsom bevis för den illvilja och afund, hvarmed den förste Wasa Konungen förföljdes, skulle hafva nämnt Thure Jönson Roos. Jag har deremot endast sagt Thure Jönson, Namnet Roos liar aldrig undfallit mig vid detta tillfälle, och då det icke funnits i mitt tal, 12 Den 8 December f. m. — med hvad rätt, eller af h vad orsak gör man dä detta tillägg ? Men om jag, säsom förnärmad, icke vill gå den allmänna åklagaremagten i förväg med ett välförtjent åtal, är det likvist min pligt och rättighet att efterfråga, med hvad rätt denna Tidning intager Ridderskapets och Adelns discussioner justerade eller icke justerade. Att detta skett, vittnar de hittills utkomne numi orne af Tidningen. Mig vetterligt har likväl Ståndet ännu icke lemnat sitt tillstånd för ett dylikt offentliggörande; och enligt 2 §. 4 Morn. Tryckfrihetslagen få RiksStåndens Prolocoller ej utan särskild tillåtelse tryckas. Men livad som här gäller för det hela, gäller äfven för dess delar; det vill säga, att några vissa af Ståndens dictamina ej heller få tryckas, utan vederbörligt tillstånd. En rättelse af ett så beskaffad t missbruk, som det jag nu anmält, torde väl icke, emot 90 §. Regeringsformen, genom ett direct åtal af Ståndet kunna åstadkommas; men miu tanka är likväl, att, då det icke bör vara likgilltigt för ett RiksStånd, om stadgade grundlagar efterlelvas eller ej, eller om de illuderas lill förmån för enskilda beräkningar, det skulle med ordningen öfverensstämma, samt uti ingen lag vara förbjudet, att Höglofl.
Hvad jag yttrat om Presidenten Edeicrantx, igenfinnes uti dess, från Commerce - Collegii Pluralitet skiljaktiga mening, rörande får-afvelns upphjelpande på Gottland, och anläggande derstädes af en Spinneri-machin , hvilket CommerceCollegium ansåg leda till motverkande och undergräfvande af de Svenska Fabrikerne , äfvensom detta Verk afstyrkte anläggandet af Spinnerier, hvilka skulle sätta Allmogen i tillfälle, att tillverka bättre kläden, och för lindrigare pris , än våra nu varande Fabriker. Då detta Betänkande icke innehåller annat, än tillstyrkande af en underdånig anhållan hos Konungen, att Scbäferierne måtte icke allenast, på sätt hittills skett, fortgå, utan äfven utvidgas, förmodar jag intet hinder kunna ega rum mot bifall dertill. Den återremiss Grefve Cronhjelm yrkat, och de anmärkningar han afgifvit, bevisa i min tanka icke , att ärendet, genom ett sådant bifall, skulle blott halft afgöras. Så har det åtminstone icke blifvit ansett i Utskotten , der det till hela sin omfattning varit under öf - 516 Den 12 Deeembtr f m. verläggning med långvariga discussioner. Jag anhåller om Proposition till bifall. Grefve Cronhjelm: Den siste värde Talaren måtte icke hafva rätt uppfattat mitt yttrande , då han trott, att mitt raisonnement om Presidenten Edelcrantz/s uppgifter endast geck ut på att visa någon origtighet i desamma. Jag har blott Velat framställa den mening, att, så länge Allmogen icke rätt känner den Engelska methoden, så länge bör icke Fabrikernes befattning med Klädesväfningen upphöra. Friherre
Då jag vid mänga tillfällen nödgats deltaga i beslut, hvarigenom utgifter blifvit afstyrkte för många nyttiga samt till och med nödvändiga företag, vore det en verkelig motsägelse att nu tillstyrka utbetalning af 25,000 R;dr för en Tafla. Jag tror derföre att en återremiss ej skulle i någon mån verka förändring i Utskottets redan yttrade öfvertygelse, och det är af sådan anledning, jag hemställer hos Herr Grefven och LandtMarskalken om Proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Herr Ankarsparre, Ingemar Augustq anförde skrifteligen: Då Högloflige Stats-Utskottet, som bäst känner Statens tillgångar och behof, efter ett moget öfvervägande och efter att hafva tagit den nogaste kännedom om allt hvad till saken hörer, likväl afgifver det Utlåtande både att den begärde Summan för ifrågavarande Krömngs-tatla, är lör stor och äfven bestämt yttrar, art Statens tillgångar för närvarande icke medgifva någre medels beviljande till detta ändamål , så tror jag kraftigare skäl aldrig kunna gifvas. Skulle då en återremiss tjena till något annat än att så väl för Stånden, som Utskottet onödigt upptaga en tid, sorn till och med Herr von Breda sjelf samt många andra Ben äj April. 211 redan för ling tid tillbaka i sina yttranden ansett dyrbar , och som numera verkeligen med hvarje stund blifver allt dyrbarare. Det är på dessa skäl jag ej vill trötta med något vidare anförande eller vederläggning i detta ämne, utan anhåller vördsamt, att den begärde återremissen må afslås, samt Utskottets Betänkande bifallas. Herr Nauckhoff, Cart XJlrlc: Jag Står alltid fast vid den öfvertygelse, jag förut yttrat, att 25 000 R:dr för denna Tafla är öfverdrifva och oskäligt, att sålunda vilja beskatta Nationen. Grefve von Lantingshausen har väl begärt återremiss af Betänkandet, men han har icke efter hvad jag kunnat finna anfört något skäl dertill. Jag tror att minnet af
N:o 98, i anledning af väckta frågor om upphörandet af det serskilda skattebidraget till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader; N:o 100, i anledning af Kongl. Majlis nådiga remiss å förre arrendatorn af indragna trumpetarebostället Berga, inspektoren Johan Wedlings underdåniga ansökning om eftergift af ådömd arrendeskilnads-ersättning; N:o 104, i anledning af väckta frågor om riksgäldssediars inlösande, oaktadt den derför fastställda preksriptionslid tilländagått; N;o 106, angående anmäld otillräcklighet af det för expenser vid JusOtie-ombudsmannens expedition hittills anslagna belopp; N:o 107, angående ytterligare anslag för det inom Rikets Ständers hus inrättade riksdagsarkiv; samt N:o 10S, i anledning af räckt motion om Kongl, bibliothekets förflyttning till det af Hiksgälds-kontoret begagnade hus. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets den 9 dennes på bor det lagda memorial N:o 15, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande, N:o 11, angående stiftande af en lag om flyttning i och ur hus på landet. S. D. Föredrogs och bilölls Lag-Utskottets den 9 dennes på bordet lagda betänkande: N:o 16, i anledning af väckt motion om förlängd tid för måls fullföljd från underrätt i Stora Kopparbergs län. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets, den 12 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 20, i anledning af anmärkningar emot Lag-Utskottets betänkande N:o 12, i fråga om ändring i 1 § 23 kap. Rättegångs-balken, efter dess lydelse i Kongl, förordningen den 18 April 1849, så vidt den afser domfördt antal ledamöter i Hofrätt. Prot.-Utdrag den 16 April 1851. 233 S. D.
Han kunde vara bortåt tjugufem år, hade ett något oregelbundet men mycket människovänligt ansikte, med hög panna och klara ögon med någonting ovanligt världsfrämmande och frånvarande i blicken. Draget kring munnen kom hans ansikte att göra intryck av någonting löst, okomponerat, och David trodde sig ej ta miste på att denne man vacklade mellan förtvivlan och uppsluppenhet. När han sagt sitt namn, ryckte bägge ateljéns invånare till och stirrade på varandra. Det är alltså inte dansken! sade Martinus lågt, som om han blivit missräknad. Men när David utförligt förklarat vem han var och till vilket ställe han trott sig komma, brast Terje mannen i sängen ut i så hjärtligt och våldsamt skratt att han glömde spottningen i fulla fem minuter, varefter han bad David vara välkommen att ligga på golvet över natten om han ville. Efter en halv timmes ytterligare förtroende å ömse sidor letade Terje rätt på ett spritkök och började laga kvällsmat, en halvtömd brännvinsflaska kom fram ur ett skåp och de tre åt och drack tillsammans lika ogenerat hjärtligt som om de alltid känt varandra och alltid brukat träffas klockan tolv på natten för att äta. David var med ens borta från allt sitt gamla, han till och med började sjunga efter maten, medan Terje, redan åtskilligt vimmelkantig i huvudet, kokade kaffe, Martinus förföll till fåordighet, satte sig i ett hörn, höll händerna som en lur framför munnen och visslade improviserade melodier oavbrutet och energiskt och med en uppsyn som om han lett en hel orkester. Under tiden stod David mitt på golvet, serverande sig själv ideligen det ena glaset efter det andra av vad som fanns kvar i buteljen. Kan du stå för tolv snapsar, eller slutar du snart, undrade Terje. Stig nu bara åt sidan, så jag inte spottar på däj när jag bäddar åt däj! Han drog fram några gamla tidningar, en bunt tillknycklade och söndertrampade skisser och lagade i ordning en bädd på golvet nära värmeelementet. Men nu började Martinus bli full på allvar och då skulle han tala filosofi. Eftersom han bara målat i hela sitt liv och läst föga, var han alldeles oförvillad av några antagna sätt att lägga upp problem, så att ingenting hindrade honom att antaga precis vad som helst, och han delgav
Beträffande förtullnmgen af varor, bergade från strandade, utrikes ifrån komna, fartyg skall iakttagas: 'l:o att, derest fartyget alldeles förolyckats eller så skadats, att varorna icke kunna, för befordrande till destinationsorten, åter intagas, eller om dessa till större eller mindre del finnas så sjöskadade, att de till vidare försändning icke, utan äfventyr, kunna användas, godsegaren eller dess ombud må ega att godset i den stapelstad, dit det beqvämligast må kunna föras, eller å landet i strandningsorten, efter föregången kungörelse, genom offentlig auktion, i vederbörlig ordning, låta försälja; 2:o att för detta ändamål laga besigtning å godset, så fort ske kan, bör an ställas, då strandnmgen skett inom stads område, af Magistrats-person, och i annat fall af Kronofogden i orten eller annan behörig kronobetjent, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, och i närvaro af vederbörande Tullkammare-föreståndare, som eger att. under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af Kronans rätt, besigtnings-åtgärden controllera och, om fog till anmärkning icke förekommer å besigtnings-instrumentet, som ej edsvurne besigtningsmän äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa, anteckna sitt godkännande; 3:o att minst en månads tid må bestämmas för auktionens hållande, efter derom af K. Maj:ts Befallningshafvande i Länet utfärdad Kungörelse; dock om någon vara befinnes så skadad att, utan äfventyr af dess förderfvande, något längre uppskof med försäljningen icke kan ega rum, eller om varans värde icke står i något afpassadt förhållande till bevakningsoch magasinerings-kostnaderne under ett sådant längre uppskof, må försäljningen, så snart kungörelse derom i strandningsortens och /ti/i. till R. St.
Oä enrccllertici t. f. Lommemkinten ä Lurjskor^s fästning, i rnemoriul uen 21 nässlor flutng ^fgnugri, i un8ei oäniAliet gnkällit, gtt nöcliAg meciel, sä vgl till en clei tjenstemäns, som till milifär-oommenclerin^ens, intill >8^o äis slut, gf I^g8tnin»sl,^^^ngil8-lklulen ketulclg gflonin" mätte vgrclg gf Kon^l. ^1uj:t gnvisg6e, till glkjelpgncle gf clen keli^mmersummg lörlgZenket, kvgrl Lomwon6gntsn, vicl sslingcl gf erforöerli^e srennin^e-till^änZgr, 8iA kellnner, sgmt Lkefen för In^enieur-Lorpsen, clerölver körcl, i ällemorigl lien 28 i 8gmmg mänucl, förlilgrgt, gtt liun, nnöer nuvgrgncle förkällgnrlen, iolce kun nä^on tilk^änA för ifrä^g vsrginle, till sin gn^elä^enket erliänclg , kekof us,^- ^ifvg, kur l^onsl. Nujtt, ineil öfverlemngncle till 8tgt8-LltsIcottet8 lcsnneclom sl cle frän Lkefen för !n»enienr-Loi ^sen ool. Lorninenclunten ä Lui l^kor its K"gstnin^ till Klonk»!.
Ståndet beslöt, att införselstullen å det smalare slaget (under 7 qvarlers bredd) borde sättas till 44 sk. per skålpund, samt å det bredare (7 qvarter och derutöfver) till 1 B:dr 16 sk. per skålpund. 2:o Angående Credit-Upplaget. belänkandet, Nm 26, godkändes; 3:o TuUtaxe-underrättelserna. § 6. Utlåtandet, N:o 26, bifölls; § 7. Betänkandet, N:o 26, godkändes; § 9. Ståndet lät bero vid yttrandet i utlåtandet, N.-o 26; § 18. Utskottets yttrande i betänkandet, N:o 26, godkändes; §§ 25 och 30. Betänkandet, N:o 26, blef i dessa delar godkändt; Del vid slutet af betänkandet, N:o 26, förekommande yttrande, rörande Friherre C. O. Pahn st jer nas och Herr Schartans motioner blef af Ståndet gilladt. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N-o 198, i anledning af väckt motion, angående dagsverksskyldighet för hemmansegare å ön Hven; Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Slats-Ulskottels följande utlåtanden: N.o xoij i anledning af väckt fråga om rättighet för Nyköpings stad, alt på arrende innehafva den vid staden belägna s. k. lilla eller lyska kungsladugården; JY:o 202, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, i fråga om bildande af ett National-museum; N:o 2o3j i anledning af väckt motion, atl en sjö-oflicer måtte anställas till biträde vid fortsättningen af framlidne Amiralen af Klints Sjöcharlie-verk; samt Prot.-Uldrag den i Mars /S 45. (579 N;o 204, i anledning af väckt motion om slals-anslag för Östads barnhus. Från Vä Hofi. Borgare-Ståndet.
Här satte sig nu de tre flickorna; Gabrielle, som kände sig på osäker mark, tog en bok från bordet och bläddrade däri, men Mimmi och Ebba, hvilka önskade förtjäna Gabrielles gillande, stirrade så störande och ogrannlaga de kunde på styfmodern och pastorn. Grefvinnan upphörde ögonblickligen med samtalet, som förts i hviskande ton, och vände .sig hastigt mot småflickorna. — - Nej, mina kära barn, — sade hon, och hennes ansträngningar att inför pastorn dölja den otålighet hon kände dref ett sötsurt leende upp på hennes smala, långa läppar, — nu är tiden for er inne att gå och lägga er, — klockan är öfver tio, säg nu godnatt och gå in till er! Jag är alltid så angelägen om att barnen skola komma tidigt till hvila, — fortfor hon vänd till pastorn, — jag tror, att för unga flickor i uppväxtåldern är det mycket skadligt att vara sent uppe om kvällarne. — Utan tvifvel, — svarade pastorn bekräftande. — Jag tror för öfrigt, att det i alla åldrar är skadligt, — tillade han med en undertryckt suck. » Småflickorna » reste sig upp och sneglade på Gabrielle, liksom hoppades de, att hon skulle komma dem till hjälp. Men Gabrielle läste så ifrigt i sin bok, som om hon hvarken sett eller hört hvad som tilldrog sig omkring henne, och småflickorna vågade icke annat än lyda; de nego således för pastorn, underkastande sig att styfmoderns läppar snuddade vid deras kinder, och skyndade sig därefter springande ut ur salongen. Då Mimmi och Ebba försvunnit, blef det några sekunders tystnad. Gabrielle såg fortfarande envist ned i sin bok, grefvinnans ansikte mörknade mer och mer, och pastorn började undra, om han ej skulle begagna sig af detta afbrott för att säga godnatt, — - fortsättningen på den fattiga familjens historia kunde han ju få höra en annan gång. Men grefvinnan gaf icke så Jätt vika. ■ — ■ Min kära Gabrielle, — sade hon torrt, — du ser sannerligen så klen och trött ut, att du, fastän du är ur uppväxtåren, gjorde klokt i att följa » småflickornas » exempel.
Sorn Executions-författningarne och sältet, hvarpå de verkställas, till icke ringa del inverka på credaen och penningerörelsen, samt den klagan, som ej sällan fores öfver långsamhet i executions-väsendet, merendels skall riglas emot den eller dem, åt hvilka Förfatlningarnes handhafvande är anförtrodt, i stället att vändas emot ofullständigheten eller ändamåls vidrigheten af den Lag, som skall tillämpas; så, enär det syntes desto mera magtpåliggande att undersöka och afhjelpa dessa brister, som det vore otvifvelaktig!, att i den mon credit-systemet vid en stigande upplysning utvecklas, i samma mon okas ock behofvet af fullständiga och bestämda lagbud Bih, till Riks-St. St ml, 1 Xfd. 1 3'dje Bxle.t. y.dje Ht. % Lag-Utskottets Betänkande N:o 150. till motvigt mot advocalurens fintlighet och spetsfundighet, i försöken att fördröja uppr fyllandet af ingängna förbindelser, har, hos Höglofl. Bidderskapet och Adeln, Herr Fri^ herre A. Duvall, med afseende å följande vid utmätning vigtiga omständigheter, nemi. 1:0 Tiden, inom hvilken utmätning verkstäl-, las hör; aio Tiden för klagan öfver verkställd utmätning; och 0:0 om och i hvilka fall Kongl. Majis Befallningshafvandes Utslag eller heslut, må, fastän de icke vunnit laga kraft, till laga verkställighet befordras, hufvudsakligen anmärkt, såsom brister i de om utmätning nu gällande Lagar och Författningar : alt Fogde ä landet åligger inom 5 månader och Magistrat i stad, inom 1't dagar, efter emottagandet af Utmätnings-iitslaget, detsamma vid eget hetalnings-äfventyr verkställa; att någon
I alla fall, när spanmälen är dyr i Vesterbotten, står den vanligen knappast till köps i Lappmarkerne. Härvid får jag erinra, att den kände författaren Laestadius säger, all väldet af spanmåls-anslagen för Lappmarken reduceras till sitt halfva belopp, dä den ej får upbäras in natura utan efter markegång och stundom icke efter det löpande, utan efter det föreg:de årets, emedan de måste köpa den aflägset ifrån, då de bo pä en ort der incen spanmål finnes. Vidare afsåg min motion att bereda rättelse i det förhållandet, att man lågt beslag på Joli. Skyttes donation, som alldeles icke tillhör Svenska Staten eller kan komma att af densamma disponeras utan serskildt medgifvande af testalors nnvar. representant — men deremot bar jag icke vidrört någon person, men åhört ett sådant vidrörande i ganska skarpa ordalag. Med anledn. häraf, och ehuru jag fästat mycken vigt vid det. anförande jag framställt och den motion jag i följd deraf trott mig böra väcka, får jag dock säga, att om också ett misstag vore begånget af det i ämnet hos Konungen föredragande Statsrådet vid tillfället af denna proposms afgifvande, så, och enär så många tusende mål förekomma, som alla fordra upmärksamhet, större eller mindre, kan detta förhållande i sanning lända till ursäkt om någon gång ett förbiseende skulle inträffat: och om detta inträffat med förevar, ärende, så rubbar sådant icke min, pä skäl grundade, öfvertygelse, att det vore ganska ensidigt alt Konungen pä den platsen alltid egde en så insigsfullt, nitisk och skicklig föredragande som Hr Sandströmer under den lid han var Statsråd. Frih. Raab: En föreg:de talare liar benämnt mig Hr Sandströmer, Fullm. Frih. Raab: jag bekänner, det jag med nöje upträder som den frånvarande nyssnämnde ledamotens ombud, då så många af husets medlemmar sammansätta sig att med mera eller mindre fog klandra honora och jag lyckönskar
Det tycker jag skulle vara en riktigt bra benämning, som ej har annat mot sig än möjligen dess franska ursprung — men ack, äfven jungfru är starkt misstänkt i all dess skenbart svenska ursprunglighet för att, liksom fröken, vara besläktadt med den tyranniska tyskan. Mamsell — det blifve vår framtida hederstitel, mina kära, ofrälse medsystrar! Unga mamsell Pagander kan då i en upplyst framtid måhända med tillbörlig ödmjukhet spraka med jungfru Stjärncroua och båda med tryggt jämnmod säga åt fröken Annette och fröken Kristin att ordentligt borsta deras skodon och laga deras mat. Men det är ej värdt att nu i oändlighet diskutera den här saken, kära ofrälse systrar! Icke behöfva vi fråga: » Mamsell eller fröken? » Saken är ju klar: de däruppe på samhällets höjder, adelsfröknarna, må byta med våra tjänande systrar här nere i samhällets dalar och kalla sig jungfrur — och dessa senare bli därvid riktigt auktoriserade fröknar. Och vi, som stå midt emellan, vi skola ju också någonting kallas, och det blir mamsell. Ett dröjsmål kunde ju ha den faran med sig, att t. ex. någon illvillig mansperson kom och s a d e: » Mina damer! Ni vilja vara herrar på täppan — våren så goda och kallen er då äfven för herrar! Oss vilja ni göra till riktiga mamseller — då skola vi också kallas mamseller — —. » Hvem vet? En mamsellfröken. Hösten är kommen med dess regn, rusk, stök och omhvälfningar, och en storartad rörelse förestår oss. Det är inte nog med att våra jungfrur vilja flytta från ett kök till ett annat, nej, nu vilja de ännu mera upp i världen, de vilja tränga sig in i slottets salar och de ädelbornas gemak.
Och då Utskotten, med stöd af desse skäl, icke funnit sig kunna lemna afseende å de anmärkningar, sorn afse ett fullkomligt inställande af all RiksgäldsContoiiets rättighet att assignera på Banquen utöfver der insatta fonder, hafva Utskotten deremot, vid förnyadt öfvervägande af ämnet, funnit det kunna blifva nödvändigt för Riksgälds-Contoiret att, efter Ständernes föreskrifter, hvarförutan åter intet kan blifva utgifvet, utbetala betydlige summor, äfven till större sammanräknade belopp än 500,000 R:dr, å sådane tider, då flere anvisade inkomster ännu utestå oinflutne, och att de största vådor för Riksgälds - Contoirets och Statens egen credit skulle uppstå, genom en vid sådane tillfällen uti R iksgälds-Contoiret yppad brist på medel att fullgöra föreskri/ne utbetalningar, likasom ock mångfaldiga olägenheter yppas genom de för Stats - behof, eller andra Anslag, påräknade summornes fördröjda utbetalning; hvarföre ock Utskotten, med bibehållande för öfrigt af deras förra Förslag i denna del, nu funnit skäl att detsamma sålunda förändra, att Riksgälds Contoirets Creditiv-rätt på Eanquen. utan att vara fästad vid något visst belopp, må vara lämpad endast efter dess dagliga behofver ; dock så, att för en skyndsam återbetalning till Banquen af det, sorn hvarje gång förskjutes Riksgälds Contoiret, enahanda 796 Banco Utskottets Betänkanden. stadgande tömmer att gälla, sorn det Utskott ten uti deras förra Betänkande föreslogo. En värd Eedamot af Vallöf].