Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta kan ock så uttryckas, att ur den nämda synpunkten för betraktande af negationens negation begreppet är ett system, i hvilket upphäfvandet af skillnaden mellan momenterna icke innebär ett upphäfvande af deras konkretion, utan har den positiva betydelsen att innebära momenternas fullständiga i och för sig varande bestämdhet, då sålunda skillnaden är något intigt vid systemet förflytande, men det samma icke realiter bestämmande. Såvidt involverar begreppets konkretion och reflexion i sig tillvaron af en förnuftig verklighet. Substansens konkretion och reflexion i sig var äfvenledes ur en i sakens natur liggande synpunkt förnuftig, men då denna förnuftiga karakter var gifven blott vid momenterna i det omvexlande upphäfvandet och sättandet af deras sinliga själfständighet, var tillvaron af en förnuftig verklighet endast fordrad. I begreppet är den nu, såvidt det ses ur den nämda synpunkten uppvisad. Men å andra sidan har negationens negation, såsom äfvenledes följer af dess begrepp, negativ betydelse, emedan den samma förutsätter för sin möjlighet negationen såsom gifven. Såvidt uttrycker tillvarons negativitet, som i begreppets reflexion i sig negeras, tillvarons konkretion, så att negationen af den förra har negativ betydelse såsom ett uteslutande af tillvarons konkretion ur densamma (»uteslutande», icke upphäfvande, emedan en realitet enligt sitt begrepp icke kan upphäfvas, utan negativt bestämmas endast genom uteslutande). Såvidt är begreppet den i sin reflexion i sig sin negativitet och därmed sin konkretion från sig uteslutande tillvaron, d. v. s. ett mekaniskt bestämdt objekt. Detta kan ock så uttryckas, att begreppet ur den sist nämda synpunkten för betraktande af negationens negation är ett system, i hvilket upphäfvandet af skillnaden mellan momenterna involverar ett uteslutande af momenternas konkretion och deras återfallande i en tom reflexion i sig, och i hvilket sålunda skillnaden mellan momenten är deras konkretion, d. v. s. ett system af mekaniskt bestämda objekter. Såvidt är begreppets konkretion och reflexion i sig gifven i en efter mekaniska lagar bestämd verld.
Skrifvelse j N.o 38. Efter inhemtande af direktionens öfver invalid-inrättningen underdåniga utlåtande i ämnet, har Kongl. Maj:t i nådigt öfvervägande tagit, hvad Rikets Ständer i ofvanberörda måtto anfört och hemställt, och vill till svar derå Rikets Ständer meddela, att Kongl. Maj:t redan gått Rikets Sländers önskan om förändring med invalidernas underhåll sålunda till mötes, att Kongl. Maj:t, såsom en förberedande åtgärd till den ifrågasatta förändringen, förordnat1, alt tills vidare ingen invalid får å Ulriksdal intagas; i följd hvaraf under de tvänne sista åren invalidernes antal förminskats från 82 till 54. Då Kongl. Majit likväl finnér angeläget att städse ega nödiga medel för att åt de afskedade och i behof stadde krigsmän, för hvilka invalid-inrättningen varit afsedd, kunna på annat sätt bereda vård och underhåll, föranlåtes Kongl. Majit härmed Sig förbehålla, att de till nämnde inrättning anslagna hemmansräntor, äfvensom invalidhus-fondens samlade kapital, fortfarande och allt framgent förblifva till Kongl. Majits disposition, så att de af berörde räntor och kapital inflytande årliga tillgångar må efter behof kunna användas till pensioner och gratifikationer åt sådane afskedade' krigsmän, af så väl armeen som flottan, hvilka enligt nu gällande föreskrifter kunde å invalid-inrättningen intagas samt uppkommande öfverskott tilläggas den redan befintliga kapital-fonden; och anser Kongl. Majit pensionernas belopp kunna bestämmas, på sätt i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse jemväl blifvit föreslaget, nemligen till 200 Ridr för officer, 133 R:dr 16 sk. för under-officer och 80 Ridr för korporal eller soldat; hvilket sistnämnde pensions-belopp dock borde kunna förhöjas, när serskilda omständigheter dertill föranleda. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. OSCAR. Gustaf Peyron.
En tjänsteflicka med mycket allvarligt, nästan lantligt utseende kom och öppnade, sägande att “doktorn inte mådde riktigt bra“. Han trängde sig ivrigt förbi henne. Hartman kom honom till mötes, blek men ofantligt glatt överraskad. Som vanligt var han bedövad av några gifter. Lugnet i hans smala ansikte verkade nästan lik, han gjorde snabba, krampaktiga rörelser. Välkommen, vi ska genast få något att dricka. Du kan få rent brännvin och saltgurka om du vill. Det är hälsosammare! Och nu ska vi ha det här dygnet tillsammans, du äter kväll här nej, jag är inte sjuk, det är bara Greta som tror så, hon är med i armén och har gitarr, du sjunger ju sjömansvisor det här börjar riktigt bra, gosse! Han var så upplivad att han försökte dansa runt på golvet och gnuggade ideligen sina smala, vaxfärgade händer. Slutligen gick han helt tvärt och satte sig i en högkarmad stol framför brasan. Han förde cigarretten med små, onaturliga rörelser som om han varit en mekanisk docka. Mitt hjärta är litet i olag, sade han, ibland slår det inte på långa stunder, ibland går det som en hackelsemaskin. Jag ids inte gå till läkare så föraktar jag läkare, utom kirurger. Han talade sakta och kallt. Med kniven kan dom verkligen hjälpa en och annan både till livs och hem till Gud de säger att jag skall dö, jag börjar också tyna av och jag är verkligen så ensam! Ansiktet drogs ihop som om han känt någon fysisk smärta i huvudet. Det kanske är snart slut med det ursinniga, sköna, smutsiga livet. Han gjorde en snabb rörelse som om han ämnat flytta sig från elden men sjönk trött tillbaka igen. Nu när han satt och talade med sin egendomligt kalla, men ändå brännande röst slog det David att umgänget med denne man för varje gång tyngde ned honom, gjorde livet omöjligare, lade mera ved på den förtärande ångestbrasa som brann i honom. Han blev mer sönderriven i stället för att lära sig förnuft av Hartman. Aldrig hade han gått ifrån denne utan en känsla av alltings bottenlöshet. Hade Hartman ej någon andakt inför naturens skönhet?
Men ännu är oro öfver folket, ty ingen vet fullt besked, och alla stirra spändt mot Kristiansborgs fönster, som om de väntade på upplysningar därifrån. Alla ha en ängslig förnimmelse af, att den närmaste tiden möjligtvis kan ställa ett eller annat kraf på deras trohet. De äro som barn, famlande i mörker. Själfva denna känsla af, att omständigheterna möjligtvis kan kräfva någonting af dem, ökar deras villrådighet. Hvar äro de som veta någonting? Hvar äro föregångarna? Hvar äro initiativets män bland alla dessa nyfikna? Från gränder och källarhålor väller också slöddret ideligen fram, och från Holmen komma matroser och arbetare i stora skaror, eldade af brännvin och mer än hågade att ställa till spektakel. Visste de blott för hvad! Hvem skall folket hålla sig till? Blickarna irra omkring och slå ned på ett hufvud, som sticker upp öfver mängden. Ingenting tyder på, att det hufvudet skulle vara klokare än alla andra, men det synes vidare omkring och drager på så sätt uppmärksamheten till sig. Snart samlar sig förväntningarna rent magnetiskt omkring det hufvudet, och de närstående börja tränga sig omkring mannen, som är ingen ringare person än Kjöbenhavns stadthauptman Treld. – Hvad skall nu ske? frågar Börresen. Stadthauptmannen lyfter sin stora rödfrusna hand och kliar sig i peruken. – Hvad som skall ske? upprepar han eftertänksamt. Men plötsligt får han en ingifvelse. Han sätter näsan högt i vädret och utbrister högt så att det höres öfver hela slottsplatsen: – Hvad annat, än att vi ropa hurra! eftersom allt gått efter önskan! – Hurra! Hurra! uppstämmer Börresen. Och ropet fortplantar sig, den enstaka rösten drager flera efter sig; jublet växer med stämma efter stämma, och till sist dånar det upp mot slottet: – Hurra! Hurra! Vivat kung Kristian. – Vivat änkedrottning Juliane! fortsätter stadthauptmannen. – Vivat arfprins Friedrich! – Hurra! Hurr ... Nu är entusiasmen dock ringa.
Mus Befallningshafvande i Vesterbottens och Vester» Norrlands Eän senast afgifvit, och hvarutinnan förmäies, att ”Nybyggena draga med moda "deras skatt, och skola förr eller senare bringas *'i ödesmål." På grund af dessa omständigheter och då det icke betvifla* kan, att Norrlands skogar och ödemarker, der för närvarande en gles befolkning och ett hardt Climaf försvåra den första odlingen, skulle kunna, medelst tjenliga »tgär - Underdåniga Skrifvclser. 345 der, i en icke aflägsen framtid, försättas i bättre skick, hvaraf åter betydliga förmåner skulle tillflyta Staten; hafva Riksens Ständer altså ansett Nybyggarne i dessa orter förtjena en större uppmuntran till deras företag. För att således undanrödja det hinder för odlingens framgång, som uppstår af en olämplig beskattning och för dryga utskylder, hafva Riksens Ständer dels beslutit, att Krono-Nybyggare uti Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Vesterbottens Vester Norrlands, Norrbottens och Jemtlands Län skola, utom öfrige förmåner, njuta befrielse från skyldigheten, a 11 använda Charta Sigitlata till ansökningar och Resolutioner, rörande Nybyggen på Kronoskogar rich derjemte, under de femton första frihets-åren, vara befriade för sig sjelfve, Hustrur och hemmavarande barn frän all bevillning, efter 1 och 3 Art. i BevillningsFöro>rdningen, dels ock velat i underdånighet anhålla, det E. KM. täcktes i afseende på methoden för Skattläggningen af Nybyggen i Norra Orterne, ej allenast i Nåder föreskrifva sådane förändrade grunder, som för ändamålets befrämjande kunna finnas lämplige, utan äfven tillåta att den, genom Kongl. Resolutionen den 6 Martii 1810, Nybyggare i Vesterbottens
Statskontoret, uti sin före riksdagen afgifna berättelse, angående Statsverkets tillstånd och förvaltning, föreslagit, de indelta räntor och den indelta spanmål, som under anslaget till Landtstaterna i länen finnas upptagna för Landshöfdingen i WesterNorrlands län, de förra med ett förslagsvärde af 3,197 R:dr 81 öre och den sednare med 2,672,6 kub.-fot spanmål, tillika med de för honom i kontant der uppförda Räfstetingspenningar, 480 R:dr, från staten uteslutas, samt i stället den nya landsköfdingelönen, bestående, enligt Kongl. Brefvet den 21 September 1860, utaf följande räntepersedlar, nemligen: 535 kub.-fot 5 kannor råg, 2,142 kub.-fot korn, 50 centner smör, 50 , centner kött och 320 centner hö, att, efter tio års medelmarkegångspris, från landtränteriet till Landshöfdingen kontant utbetalas, i staten upptagas på det sätt, att nämnda spanmålsqvantiteter, tillsammans 2,677 kub.-fot 5 kannor, införas i kolumnen för oindelt spanmål samt att, till bestridande af lösen för de öfriga i lönen ingående räntepersedlarne, ett förslagsanslag, i likhet med hvad under enahanda förhållande förut skett för Biskopen i Wisby stift, beviljas och å stat uppföres; Och som värdet å sistnämnda räntepersedlar, beräknadt efter de tro sista årens medelmarkegångspris, i medeltal uppgått till följande belopp, nemligen: Bih. till R. St. å 50 centner smör till R:dr 2,777: — „ 50 „ kött „ 1,198: 50.
Ständer vördsammeligen föranstalta det förslag , det må den nu gällande PostTaxan för Inrikes Bref vexl ingen förhöjas med 25 Proc, hälst Utskottet derigenom bereder sig en utväg, att på ett mindre känbart och mera fördeljdt sätt fylla en icke obetydlig del af deri till Statsbehofvens bestridande erforderliga Summa, som i annat fall skulle genom en direct Bevillning ersättas ; Och hvarföre Utskottet , så vida detta dess förslag vinner Riksens Häglof!. Ständers bifall, vördsamt hemställer, att, sedan den inkomst Statsverket har att påräkna af Postmedlen , hvilken nu är fastställd till 160,000 Riksdaler, genom den föreslagna förhöjningen kotnme att ökas med minst 40,000 Riksdaler, sistnämnde Summa således måtte afdragas från hvad Riksens Höglofl. Ständer såsom allmän Bevillning i annat fall skulle hnna för godt att sig åtaga. I händelse detta förslag skulle erhålla Ric kets Höglofl, Ständers upplysta bifall, får Utskottet till befordran af lättnad och enkelhet vid uppbörden äfven dermed förena den vördsamma hemställan, det må, i afseende på det genom denna förhöjning uppkommande runstycketal , BevillningsZJtsJi. Betänkanden. 139 sålunda förfaras, att, enär detsamma understiger eller jernt uppgår till 6 runstycken, beräknas det till en half skilling, men i händelse det deremot öfverstiger samma belopp, bestämmes afgiften till en hel Skilling ; dock med framdeles iakttagande af den hittills vanliga Moderation , för Bref, hvilka i vigt gått öfver vissa bestämda lodtal. Vidkommande betalningen för Bref från och till Utrikes Orter, så har, sedan Porto för dessa Bref blifvit, efter den år I8I4 i Kiel afslutade Tractat, betydligen utom Riket förhöjd, ÖfverPostDirectionen sett sig föranlåten, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , om en motsvarande påökning i Svenska PostTaxan , och äfven dertill erhållit Nådigt bifall, så att ett förut med 16 sk.
I ett litet sainliälle, - dar livarje mer benlarkt persons enskilda lif och förhållanden äro mer eller inindre bekanta för en livar blir detta iiniiii iner hanclelsen, ty inan riskerar alltid d#rmed att bland sina läsare patraffa lika ininga kontrollanter af befogenheten eller sáiiningsenligmlieten af de uppgifter och oindöinen man lainnar. Och i ju iitirinare vanskapsförli %lla~ide lefnadstecknaren stRtt till den person lian tecknar, ju svårare bör uppgiften vara. Vi liålla också före, att den tillförlitligaste biografen ar den, so111 gent emot det skildrade föreinålet kan iakttaga en franllings objektiva, mer opartiskt och lugnt iakttagande ståndpiiiikt. Ingen gång liar, tyckes det oss, sanningen af det ofvan sagda framstått bjärtare än vid genomlasandet af Ellen Keys bok öfver fru A. Cli. Leffler. Hvilkeii liar förf. afsikt varit med denna sin skildring? Utan tvifvel den, att å t den afliclna väninnans ininne resa en arestod, som för alla. tider skiille kvarsta so111 ett ojafaktigt vittnesbörd o111 liennes storhet so111 författarinna och oförvitligliet son1 mcinniska. Men iitoin detta syfte har arbetet ännu ett, livilket ej kan undgh läsarens iippinärksaniliet, det att tjäna so111 språkrör för förf: s egna åsikter i en lie1 del frågor; so111 röra sig i tiden. tro ej att afven de ifrigaste beundrare af vare sig det tecknade föremålet eller sjalfva minnestecknaren kunna .fritaga frk. ICs &gt;biografiska iiieddelandeii~ - den anspråkslösa titel, Iion gifvit sin bok r ?i - från öfverdrift i hopande af ljuseffekter. Sjalf säger sig förf. vid nedskrif vanclet af lef nadsskildringen öf ver den bortgångna .ha varit genom trängd af den w ärlighetens anda, hvilkeii A. Ch.
Pehr ssons från Östergöthlands län motion, om ändring i 4 kap. 2 § samt 6 kap. 2 och 3 §§ Byggninga-Balken; 5:o samme ledamots motion, om ändring i stadgandet, rörande härads nänmds rösträtt; 6:o Herrman Öboms från Norrbottens län motion, om tillägg i 17 kap. 5 § Byggninga-Balken; 7:o Olof Olofssons i Olsäterstorp från Wermlands län motion, om ändring i sättet för kommunikation af handlingar i besvärsmål; 8:o samme ledamots motion, om upphäfvande af stadgandet, rörande borgen för kostnad och skada i vädjade mål; 9:o Anders Anderssons från Calmar län motion, om ändring i författnin garne, angående klockareoch orgelnist-val; 10:o samme ledamots motion, angående förmedlade hemmans deltagande i kyrkooch andra allmänna byggnader; ll:o Jonas Anderssons från Östergöthlands län motion, om tillägg uti 6:e kap. 3 § Byggninga-Balken; 12:o Anders Pehrssons från Örebro län motion, uti hvilken Johan Johansson och Anders Petter Andersson från Östergöthlands län instämt, om förändring i Prot.-Utdrag den 4 December 1856.
Vid sålunda skeende uppsägning och inlösen af obligationer, bör en viss serieoch nummer-följd iakttagas. 9:0 Amorfissements-fondens, äfvensom ali den för öfrigt vid nu ifrågavarande stats-skuld förekommande förvaltning, besörjes af Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret. Med tillämpning af sålunda stadgade grunder och meddelade bestämmelser för införandet af ett fonderadt inhemskt skuldsystem, beslöto Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att, till erhållande af medel för jernvägsarbetenas fortsättande från och med början af Juli månad 1855 upptaga ett amorteringslån emot fonderade stats obligationer, hvilket låns belopp bestämdes till 3,000,000 R:dr. Räntevilkoren för detta lån utgjorde 4 procent utan, och 3) procent med kapital-rabatt. Beloppet af kapital-rabatten fastställdes till 121 procent; och skulle således för erhållande af de med sistnämnde räntefot löpande obligationer erläggas 87i procent af det deruti förskrifna kapital. Bland öfriga rörande sagde låns upptagning af Fullmägtige fattade beslut och vidtagna åtgärder, torde, för jemförelsen med de rörande enahanda ämne vid innevarande riksdag framställda förslag, följande böra här anföras: Räntan skulle betalas halfårsvis emot återställande af derå aflemnad kupon; och skulle förfallne ränte-kuponer till sitt fulla belopp, lika med Rikets Ständers Banks sedlar, emottagas uti allmänna krono-uppbörden. Obligationerna skulle, i utbyte emot derför belöpande valuta kostnadsfritt tillsändas de Privatoch Filialbanks-direktioner, som anmälde sig önska från Riksgälds-kontoret utbekomma dessa räntebärande papper. Så som godtgörelse för besvär och postporto tillerkändes dessutom vederbörande en ersättning af | procent utaf de till Riksgälds kontoret insända lånemedlen.
Den g Februarii* dngs-Utskott nu afgifvit sitt Betänkande, rörande grunderna för Bevillningen, och dervid följt samma Principe, som vid 1815 års Urtima Riksdag antogs, tror jag för min del, att Bevillnings-Utskottet härutinnan ganska rigtigt föjrfarit. En Bevillnings-Förordnings verkliga förtjenst kan omöjligen med säkerhet bedömmas förr, än den någon tid varit begagnad, och af den nu gällande , hafva vi redan tvänne Års erfarenhet. Såsom Landshöfdinge har jag varit i ett närmare tillfälle se, huru denna Författning, åtminstone efter min öfvertygelse, så i anseende till,sina grunder, som det Reglementariska, är fotad på det mäst möjliga af verkställbara samt billiga Principer, och jag har dessutom ej hört någon, af hvad MedborgareClass som hellst, hvilken klagat öfver Förordningens Esprit , oaktadt ingen Författning är mera ömtålig och mera underkastad den Allmänna uppmärksamheten. Alltsedan 1789 ars Riksmöte hafva Svenska Medborgare haft det missödet , att utgöra Skatter till Kongl. Maj:t och Kronan efter fyra Serskildta och olikartade Bevillnings-Förotdningar, stundom högst obilliga i anseende till sjelfva fördelningen, stundom så ofullständigt calcuierade, att Stats-Verket i betydlig mohn måst sakna de påräknade Inkomsterne, och stundom såöfVerspändt tilltagna , att Bevillningen utgjordt \ Million R:dr öfver den fastställde Summan. Vid 1815 års Riksdag hade Riksens Hög - .Den 9 FébruariU loflige
1 varliga proposition om pikets tillrtänij oel, delios göras, torele, i öfverensstämmelse meil livaä vict eko 2:1,6 sist» piksclagarno egt ruin, deliosven sL npptagas unäer 2:110 jjusvuelasilelningar, o!' livilka ilon ono innesuttar säclana, som, oiiuru ti!! omvexlanele delopp, ersor-lra stäneligt sortgäenele anslag, ocl, c!on anelra sätuna, sör livilka utomorelentliga, pä en gäng oller dlott sör någon löners oller kortare tielr^mel, allt elter soremalens serskilda deskalsenliot, kräsvas. I gssoonöe säleeles ä cle ärling oller stämligs utgisterne uncler 3:6je Ilufvuelliteln, l, vartill nu enligt piks-8taten är anslaget i eontant 2,238,oc)o: mecl uncler penningelönerne indegripns 32,3^ tunnor 8panmäl.
Byrå-chef med underlydande tjenstemän, som skulle sysselsätta sig ensamt med beredandet af ifrågavarande mål: inrättande af ett kollegium, hvilket skulle hafva dels förvaltningen af samtliga elementarläroverken sig aniörtrodd, dels domsrätt i andra instansen i alla dithörande Aål: och slutligen tillsättande af en Öfver-inspektör med vidsträckt myndighet och skyldighet att personligen egna en ständig tillsyn åt meranämnda läroverk. Utål det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden den 12 Maj 1865 inhemtas, hurusom Kongl. Maj:t vid pröfning af denna fråga, på i öfrigt angifna grunder, i afseende hvarå Utskottet till undvikande af vidlyftighet nödgas hänvisa till berörda Statsråds-protokoll (pag. 6 och 7), funnit företrädet böra lemnäs åt den andra bland de utvägar Rikets Ständer omförmält, nemligen utvidgandet af den inom Ecklesiastik-departementet redan befintliga byrå för handläggandet af ärenden, som angå undervisningen. Fördelen af denna plan vore först den, att man fortginge på en redan banad väg. Det syntes i sjelfva verket icke vara skäl att söka efter nya utvägar att fylla ifrågavarande behof, då man redan hade en sådan utväg, hvilken visat sig vara ändamålsenlig. Så hade ock en stor del af läroverks-kollegierna och domkapitlen, hvilka i ämnet varit hörda, yttrat sig. Omisskännelig vore äfven den inverkan, som undervisningen redan erfarit af denna inrättning. Första steget till den behöfliga ytterligare utbildningen af densamma vore redan taget genom den åtgärd, Rikets Ständer vid sistlidna riksdag beslutat, att bevilja nödiga medel för upprättande af en särskild byrå för folkundervisningen, i följd hvaraf don här ifrågavarande afdelningen af Departementet mera uteslutande fått egna sin verksamhet åt elementarläroverken. Det andra steget återstode att taga, nemligen utbildandet af det element i Byrå-chefens verksamhet, som afsåge inspektionen öfver läroverken. Denna inspektion hade redan sedan ett år begynt, men borde fortsättas och vidare utvidgas.
I anledning af hvad Herr Lefren anfört, täger jag mig friheten fästa uppmärksamhet ten derpå, att jag ej tror, det Grundlagen utsätter någon slags skilnad i behandlingen af ConstitutionsUtskottets, eller ett annat Utskotts, Retänkanden. Då det ej är fråga om, att återremiss kan vägras, föreställer jag mig, att detta, likasom alla andra Utlåtanden, kommer att ostyckadt återremitteras. Jag kan ej finna, att den våda, som Herr Lefren trott uppkomma, kan äga rum, helst jag föreställer mig, att lidsutdrägtcn blir större, om Utskottets förevarande Memorial behandlas punktevis, ty då kan det blifva Votering om ganska många punkter. Jag sef ej i något läll, hvilken olägenhet kail uppkomma genom Memorialets återremitterande i dess helhet. Jag för mill del erkänner, 33 H. ao* 3o8 Den i8 Julii e. in. alt jag beredt mig på ali behandla ämnet på sådant sätt. Hans Excellence Herr Grefven och LäniltMurskalken yttrade, att, i anledning al’ den uppkomne frågan om sättet för detta måls afgörande, ansåg Hans Excellence sig böra gifva tillkänna, att då Hans Excellence vid sista Riksdag hade äran föredraga Constitirtions Utskottets slutliga Hedia r ge-Bctänk ande, uppstod äfven fråga om återremiss deraf i dess helhet, hvarvid Hans Excellence viii förklarade sig beredvillig meddela Proposition till återremisS, men som Ståndet då ej fann nödig, hvarefter Utskottets Betänkande föredrogs och afgjördes punktevis. Enär Hans Excellence nu äfven önskade vara conseqvent, finge Hans Excellence förklara , det Hans Excellence för dess del ansåg lämpligt, att Utskottets förevarande Memorial äfven afgjördes punktevis, hvarigenom mycken tid skulle vinnas, helst Hans Excellence förmodade, att, i händelse af hela Memorialets återremitterande, mycken tvifvel vore, att ConstitutionsUtskottet torde ändra sina beslut. Friherre Anckarsvärd uppläste följande: Den inom