Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Behöfver ni lyktan, eller får jag låna den litet? Ja bevars. I min båt är jag hemma som i min kammare. (ser sig omkring.) Natten är klar och vacker, regnet har dragit sig bort åt vester. Jag tror att vi ska få bra med fisk. (gnolar sedan en visa, medan han betraktar himlahvalfvet; sjunger på melodien: "Jag gick mig ut.") BERTHEL (ger honom lyktan). ARON. Nu kastar jag min krok på slump Bland vattnets alla sköna. Kom simpa, löja till min sump, Kom aborre, du gröna. Kom gädda, braxen, sik och ål, Men ät ej mera än du tål. Jag håller vakt med spöna. (Går utför trappan under denna sång.) TREDJE SCENEN. SARA. ARON. ARON. Nu ska också vi ut på fiske, Sara, men på guldfiske, och vår metmask sätter sig redan godvilligt på kroken. Lyktan tog jag, ty han får inte observera sin båt för mycket. Nu till verket, Sara! Jag är så ängslig; hör hur sorglöst han sjunger der nere. Han anar intet ondt. Så mycket lättare går det. Vi laga så, att vi alla tre komma i hans båt. Han sitter i midten, jag i aktern, du i för'n. Det är mörkt som en graf ute på strömmen. Han har väl sina papper på sej? Ja, i tröjfickan. SARA (ängsligt). ARON. ARON. SARA (med ängslig röst). När jag fattar honom i bröstet och hotar honom med knifven, håller du hans armar bakifrån; jag 200 tar papperen, och sedan hoppa vi båda i min båt, som ligger bredvid. Du först och jag sedan. När jag springer öfver, sparkar jag ut en bit af sidan på hans båt. En bit af sidan? SARA (med stigande ångest.) ARON. Ja, en bit, som jag redan sågat ut i qväll; den hänger bara helt litet ihop och sågningen är öfverdragen med beck. En enda liten rask stöt med foten och vattnet strömmar in på ögonblicket. Gubben kan inte simma, mer än du och jag. Du vill då ta lifvet af honom? Hu, det är rysligt, Aron! Nej, jag följer inte med.
Praktiska omständigheter försvå- rade dessutom studiet af deras organisation, och man kan därför utan öfverdrift påstå, att Emilie Risberg själf efter egna idéer organiserade och skötte sin skola, och ur denna synpunkt är hon ovedersägligen en af banbrytarne på den kvinliga undervisningens område. Ehuru strängt upptagen af sin befattning såsom skolans föreståndarinna, hade dock fröken Risberg tid öfrig för direkt undervisning. Hennes hufvudämne var kristendom; därjämte undervisade hon i franska och engelska. Hennes kunskaper voro i öfrigt tillräckligt mångsidiga för att låta henne ingripa, där lärare fattades. I hvad mån.fröken Risbergs undervisningssätt skulle reda sig inför nutidens pedagogiska erfarenheter vågar jag ej afgöra. Sä- kert är, att hon i sin undervisning lade i dagen sällsynta gåfvor såsom lärarinna. Dit hörde en ovanlig noggrannhet, klarhet och redighet i framställningssättet. Formen för framställningen var icke blott ledig, utan verkligt god, detta tack vare fröken Risbergs ovanliga lätthet att uttrycka sig. På samma gång förstod hon konsten att öfverskädligt och med logisk klarhet gruppera sin framställnings olika delar. För undervisningen förbisåg fröken Risberg ingalunda skolans betydelse för ungdomens uppfostran. Hon kunde så mycket mindre göra sig skyldig till ett dylikt förbiseende, som hon, biträdd af en äldre, före henne bortgången syster, hade hos sig inackorderade ett antal » helpensionärer », för hvilkas uppfostran hon under skoltiden skulle sörja. Själf sanningskär och ordningsälskande, ville hon också hos ungdomen inplanta dessa egenskaper, liksom hon sökte meddela den sin egen varma, men från alla öfverdrifter fria gudsfruktan. Hennes nitälskan för flickorna och för sitt kall öfvergick dock aldrig till flathet eller klemighet. I sitt sätt hade hon något, som uppehöll respekten bättre än starkare medel någonsin kunnat göra, oeh det var ej utan, att någon gång de yngre eleverna, som ej kunde uppfatta yttringarna af hennes nit och ordningssinne, funno » tant Emilie » ganska sträng. Men dylika missförstånd ställdes lätt nog tillrätta. Den egna erfarenheten korrigerade dem oftast utan yttre, främmande medverkan. Under denna ledning fortgick nu skolan; förtroendet till den växte oeh spred sig till angränsande län, och elevantalet ökades.
Ben åtgärd, som af de förenade Utskotten blifvit föreslagen, att Städerne skulle höras, om de vilja ingå uti allmän Brandförsäkring, är långt för detta verkställd på Konungens befallning. Alt göra om den saken, tror jag ej vara behöfligt; lika med Herr Hjerta tror jag det vara mera än vådligt, om alla hus i Städerne kommo att ingå i Brandstodslnrättningen, ty det blefve just i de små husen, sorn eldsvådorne skulle börja, och mångå svårigheter skulle uppslå att urskilja, om eldsvådorne skett genom' mordbrand, eller ej. Så länge husen ej äro försäkrade, vårdar man elden bättre, väl vetandes, att ingen ersättning erhålles,' om det brinner. Jag tillstyrker, lika med Herr Hjerta, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt förra beslut. Den i3 Jnlii e. m. Herr Rosenblad: Så vida de af Herr Hjerta och Friherre Cederström anförde skäl, angående vådan af en allmän Brandförsäkring skulle innefatta anledning till afslag, borde man utsträcka satsen till förbud för sådane små hus att få braudförsäkras; ty om man i afsende på deras försäkring, skulle mera befara spekulation på eldsvåda, än hos andra, står en sådan spekulation öppen, då intet förbud för dem finnes, att brandförsäkra sådane hus. Då jag således ej kan finna något skäl för motsatsen af min mening, förblifver jag dervid, och anhåller om bifall å Utlåtandet, Herr Hjerta: Jag underställer Ridderskapet och Adelil, huruvida det är Lagstiftarekallet värdigt, att jemnt blanda sig in i enskilta förhållanden , och att hos Kongl. Maj:t begära, det enskilta personer måtte höras, om de vilja brandförsäkra sina hus. Då det är en gifven sak, att ett hus, som ej är försäkradt, blir säkrare vårdadt, än det, som är försäkradt, finner jag ej någon anledning, hvarföre Lagstiftande makten skulle dermed befatta sig, om ej meningen är, att draga mera räntor till ombuden i BrandförsäkringsBolaget i Stockholm.
Det a r hiir syster Rose Gertrude fatt sin verksamhet förlagd och ej soin först r a r meningen pil BIulokai. Hälsovirdsnämndeni gaf nämligen rika för den tyske läkarens, d: r Lutz ', ifriga begäran oin europeisk h-jiilp vid rarden af sina patienter, hvilka själfva föga eller intet lruniia sköta om sina sår, intaga sin medicin o. s. v. Omsorgen för barnens iippfostran faller äfven p&amp; systerns lott, och hon omta.lar ined stor tillfredsställelse huriisoin hälsovårdsnämndens president låter inreda en byggiiad till skola ocli kapell, där barnen skola el.liilla undervisning i skval boklig lärdoiii soni praktiska yrken, och das afven korta gudstjiinster kunna hgllas. Genom nyssniiinnde presidents vanliga försorg ha.de syster Rose Gertriide i sällskap med lioiioni och ett par läkare haft tillfalle göra ett besök på Il !lolokai. De landstego vid Kalaiipapa, en by ined. suii hvitniålade trästugor, omgifna. af trädgårdar, dar hon till sin förv~iiiiig. fann icke mindre än tre kyrkor, en r~inerslr~katolsk, en reformert och en morinonkyrka. Trots det fula vädret oruringades de genast af en del spetälske, Ilvilka hälsade den afhilliie presidenten ined glada » ~10118 w - rop, en liäl@ig som pk landets spr5k ar ett uttryck för tillgifvenliet och glädje. M h g a hade vanstiillda ansikten och oinliiid.ade händer och fötter, inen de flesta sågo glada och förnöjda lit. I denna by besökte hon ett hem, där 95 flickor och oförsöjda kvinnor i en ilder växlande mellan 5 och 80 år erhålla god och kärleksfiill v&amp;rd af sex franciskaner-niiniioï från. Syractisa. Halsovårdsiiä~linden sparar intet för deras trefnad, och sofriiinmen i denna anstalt lriiiina inata sig med dylika i de basta engelska sjiikliiis.
Må man härvid ihogkomma de grundsatser, som i ofvannämnda afseenden hittills hös Regeripg och Ständer varit rådande: den kanske ytterliga ömhet hvarmed man velat göra ali befarad brist i Spannmålstillgången och allt deraf förordskadt enskilt lidande tili föremål för Statens allmänna omvårdnad, i den mån att man icke ens tvekat att föranstallta om uppköp af utländsk Spannmål, till och med innan man hunnit om tillräckligheten af inhemska förråder vinna säker öfvertygelse; den enahanda rigtning, som härigenom blifvit gif* ven åt de underordnade Auqtoritetenie, eller Lånestyrelserne, att förvissa både provincernes' invånare, och Staten, om deras försörjning vid alla de tillfällen, då degs fulla tillförseende genom enskild försorg i ringaste måtto kunnat anses tvetydigt: d© med undsättningstsgarnes fördel icke alltid förcnlige anstallter, som tili afsättningens befordrande, och i följd af Magazmsinqättningens andra besiämmelse, skolat vidtagas, och i afseende hvarå Styrelserne för de Län, der upphandling skolat ske, naturligtvis af>ett, att deraf tillskynda största möjliga förmån åt Länens invånare, hvilka, sådant som Systemet hittila Den 17 April f. m. 335 varit, lika mycket i detta afseende, sorn i det * förutnämda, påräknat Styrelsens omvårdnad: vidare den verkeliga, ehuru på detta rum bestridda, saknad af Instruction, oell det dubbla beroende dels af Ständers föreskrifter, dels af tillfälliga befallningar från Regeringen, hvarunder Directionens befattning måst bestridas: och änteligen det frö till inrättningens upplösning, som redan vid dess stiftelse blifvit lagdt, da den fått en inskränkt fond till sitt begagnande, men obegränsade föremål äör sin verksamhet.
Men jag Iviflar på, att icke Frill. Sprengtporten, hvilken såsom Ulsk:s ledamot yttrat sig i ämnet, med den hos honom kända skicklighet i utveckling af ämnen, ej skulle kunna uppgöra ett förslag i StatsUtsk., som vore af helt annan beskaffenhet, än det, med hvilket Utsk. inkommit, och icke instämde med bans egna åsigter, men som lian, på grund af de 4 Ståndens olika beslut, hade anledn. att framställa och af alla 4 Stånden kunde med tillfredsställelse gillas. Af sådan grund hade jag önskat, att frågun återgått till StatsUtsk., på det Utsk. skulla k omma i tillfälle att inkomma med ett sålunda jemkadt betänk., Dea 16 September c. m. 445 icke nied den kalla refereiingen af de olika besluten samt voter:s-propos:r derom, hvilka icke, i ett ämne sådant som detta, kunna blifva elementer till en förståndig skrifvelse till K. M. Hr Lefren: Jag nödgas vidblifva att vi antingen måtte antaga inbjudningen eller återremittera betänk, samt begära en sammanjemkning. Det är ingenting så lätt, som att sammanjemka dessa 4 beslut. Det är 3 Stind, som bestämdt sagt, att beröringens förökade exercis eller öfningar må ingå i organisationsplanen. Dessa 3 Stånd hafva tillika önskat, att planen måtte blifva uppgjord med afseende på de s k a 11 d r a g a n d e s fördel, såsom ett Stånd uttrycker sig, inom nu befintliga tillgångar, sager det andra Ståndet, och lill lindring i de rust andes och rote ringsskyld iges besvär säga det 3:dje ecb zjtde Ståndet. Hvarför kan man icke upptaga alla dessa motiver? Ingenting är lättare, och jag skulle åtaga mig att sammanskrifva del på 5 minuter, så att alla Stånden, såvida de icke vilja krångla, hvilket jag ej kan förutsätta, deruti skulle finna sina önskningar upptagna. Jag anhåller om ålerremiss, på det att en sammanjemnning måtte uppgöras. Hr Rosenblad:
Så hade vi så småningom kommit från musiken och henne själf till Fritiof Nansen, hennes m a n. H o n blef gift m e d honom kort efter hans hemkomst från den sista stora resan. De voro på bröllopsresa d e n gången h a n höll föredrag i London, P a r i s och Stockholm. När h a n nu gaf sig i väg på nytt, var d e t icke skilsmessan, som varit m e s t pröfvande, utan fastmera förberedelserna till resan. D e räckte så länge, flere månader. H a n var själf så ansträngd, och a t t se detta fann hon så svårt. Men därvid fick h o n dock en inblick i, huru h a n skulle hafva det p å färden, t ä n k a på alla och sörja för allting. Svårt var det också a t t först träffa människor, sedan h a n var rest. Alla frågade, om hon icke kände d e t svårt. Alla hade medlidande med h e n n e, som om hon icke visste, hvad h o n gjorde, n ä r hon blef Fritiof Nansens hustru. I Kristiania hörde j a g sedan berättas, a t t hon 14 dagar efter mannens resa varit instängd hemma, och a t t h o n icke på den tiden tog emot vare sig sin mor eller sina syskon eller någon annan. N ä r hon så blef synlig igen, var hon blekare, m e n det var ingen, som hörde henne klaga. H o n v a r som Nansens hustru bör vara, en vikingakvinna, lik dem i den gamla tiden. F ö r s t hade det som bekant varit meningen, att hon själf skulle följa m e d, m e n så kom den lilla flickan till världen, och henne kunde hon j u icke lämna allena. Men den dagen engång, då h a n åter kommer hem. D e t är svårare a t t bära en stor glädje än en stor sorg! » Det krafs visst mera kraft därtill, » sade hon. J a g förstod, a t t hon visste hvad skilsmässa var, och att det skall stor kraft till, trots k a r a k t ä r och själfbehärskning, a t t vänta honom åter från den färden.
Utdrag af Protoco^et, hällit i Högloft, Ridderssapets och Adelns ilenum den iZ Junit I8n9. S. D. Uptog Högloft. Ridderssapet och Adeln til ftuteligt afgörande den medelst LonstitucionK-Utffottels Betänkande Ständen undersiälda fräga om inrättande af en sä nnder fredssom krigstider stäende biationLl.Armering; och sedan densamma blifwit noga öfwerwägad och ssärffädad, beflöt Ridderssapet och Adeln enhälligt, Nt sa wäl denna fräga, om en stående bl-nional - Armering, som ock den förut wäckta om en eonscrjption at för det närwarande anwändas, fullkomligen afflä. Hwilket beflut ssulle genom Utdrags af krowcollet de öfrige respective Stäni den wänligen meddelas, dit 5uxrg. Utdrag Den iZ Juntt. 727 Utdrag af krotocollet, hällit i Högloft. Ridderstapets och Adelns kleuum den is Junti 1809. S. D. Beftöt Ridderstapet och Adeln updraga Riddarhus-Utstottet at, sä fort ste kan, Utarbeta och lil Ridderstapet och Adeln inlemna Förftag til en ny Riddarhus!- Ordning: och ehuruwal et sädant Förftag icke förr kunds fullkomnas, än deN NU hos 6on8titutioN8 - Utstottet under utarbetning warande Riksdags - Ordning blefwe färdig, ansäg likwäl Ridderstapet och Adeln witza delar af Riddarehus - Ordningen wara af Riksdags-Ordningen oberoende och salunda böra blifwa et föremäl för Utskottets snara stärstädande och pröfning. Hwarom Utdrag af krococoUel til Riddarehus-Utstottess efterrättelse skulle expedieras, du supra.
Omätte båtar. Preussiska och Pom1 237 CALCUL öfver totala Tull-Uppbörden samt Afkoriningar och Omkostningar derå, hvarefter Provenuen eller Kronans och andre Publique Verks Behållning visar sig för nedannämda år, nemligen: Debet. U p p b ö r d. Stats-Verkets Medel. Tullmedel och uppgäld derå. Båkoch LotsMedel. Ifrån och med år 1820 lill och med år 18.14 utgjorde beloppet i Banco-Sedlar per medium .. År 1820, efter slutad Hufvudbok: Tullmedelm. m. i Banco-sedlar 2,169,751: 36: to i Silfvermynt 106:27: — Agio derå, efter 120 sk:s Cours, gör 170:42: — Agio derå, efter 125 sk:s Cours, gör 2,189: 26: 7 iverse Verks Medel År I8 2 6, efter slutad Hufvudbok: Agio derå, efter i28sk:s Cours, gör 439:34: 8 Båkoch Lots-medel Convoy-medel . • Diverse Verks Medel År 1827, efter slutad Hufvudbok: a Omkost ni n gar. Stats-Verkets Medel. Summa. Convoy-In rättningens Medel. Convoy-Medel, 1,229 34 tOj 478 Fördelning af hvarje fond, nemi.: Båkoch Lots-medel Convoy-medel Diverse Verks Medel illsammans R:dr 491 Provenuen, utgörande Stats-Verkets och andre Publique Inrättningars Behållning. 10 11 , nemi.: Tullmec 391,951 38 1 o el 1,248 Båkoch Lots-medel Convoy-medel Fördelning al hvarje fond , nemi.: Tullmedel. Tullmedel. . Båkoch Lots-medel Convo3r-medel
Ständer måtte bevilja en emot 10- teringskostnaden svarande ersättning, att till boställshafvaren årligen utgå. Genom den utredning af frågan, som förekommer i det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åtföljande Statsråds-protokoll af den 30 Augusti nästlidne år, är bland annat upplyst, att ifrågavarande kyrkoherde-boställe utgör \ af roten N:o 2 vid Kinds kompani af Första Lilgrenadier-regementet, att Ulrika pastorat är ett bland de minsta, innehållande blott 10j förmedlade hemman, hvaraf kyrkoherdens årliga lönespanmål uppgår till endast 12 tunnor, samt att han, som af bostället måste utgöra lif kappar hospitals-spanmål, icke är i åtnjutande af någon vederlags-spanmål. I betraktande af Ulrika kyrkoherde-boställes svaga beskaffenhet och pastoratets ringhet, samt då utredt är, alt något annat inom ofvannämnde kompanis stånd varande oroteradt hemman icke finnes, hvarå roterings-skyldigheten kan öfverflyttas, utan att ifrågavarande boställe måste i rotering qvarstå, får Utskottet hemställa. att boställshafvaren må för roteringsbördan af statsmedlen tilldelas en årlig ersättning, till beloppet motsvarande den bostället nu åliggande roterings-skyldighet, beräknad efter länets markegångspris, hvilken kostnad förskjutes af Stals-kontoret och hos Rikets Ständer sedermera till godtgörande anmäles i likhet med hvad för dylika fall redan blifvit vid denna riksdag beslutadt. 14:o Uti särskilt aflåten Nådig Proposition (N:o 93) har Kongl. Maj:t, jemte förklarande, alt kontrakts-prosten i Norrköpings kontrakt vore berättigad att, från och med år 1857, för hvardera af Simonstorps och Krokeks socknar uppbära en prostetunna af Kronans der disponibla lionde-spanmål, föreslagit, alt detta kronotionde-anslag måtte varda å stat uppfördt.
Jag skulle icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, men jag anhåller att få besvara några anmärkn:t, hvilka af talare efter mig här blifvit framställde. Först och främst har Hr von Hohenhausen sagt, att judarnes religion göra dem till ett serskildt folk och att de, till följd, af denna sin religion alltid skola anse sig böra lefva för ett förlofvadt land, som de söka att slutligen uppnå. Kanske orden icke föllo sig så, men mig syntes meningen vara denna. Om vi gå till judarnes sedolära och moral, som finnes framställd uti den lärobok, som begagnas vid deras här varande skola, så finna vi på den frågan: hvilket är judarnes fädernesland? följande svar: "det land, der vi äro födde eller der vi åtnjuta skydd och borgerliga rättigheter, vi böra anstränga alla våra krafter för det landets väl”. Skola vi nu antaga, att det alfvarliga svaret på den alfvarliga frågan likväl icke skulle innebära något alfvar, utan att judarna lefva tvertemot hvad de lära. Och huru hafva judarne i andra länder i handling besvarat denna fråga? De hafva öfver allt ådagalagt sin kärlek till det folk som gifvit dem ett nytt fädernesland, de hafva stridit i dess härar, de hafva visat prof af sann medborgerlig anda, de hafva verkligen ansträngt sina krafter för det landets väl. Hvad det tredje af Utsk. anförda skäl beträffar, så har Hr von Holf»* - 244 Den 26 Juli f. m. henhansen medgifvit, att industriell skicklighet bör högt uppskattas, när den på rätta vägar utöfvas. Skall det således göras skillnad emellan personerne, som äga denna skicklighet och egenskapen icke fä uppskattas såsom den, i och för sitt eget värde, förtjenar? Jag vet icke heller att man i Sverige kan anklaga judarna, alt icke på rälta vägar hafva utöfvat sin industriella skicklighet. Uti detta Hr von Hohenhausens yttrande ligger, om icke fullkomligt uttryckt likväl på botten en anklagelse mot dem. Man har väl någon gång i Sverige, likasom i andra länder, med skäl förevitat judar, att hafva sökt hög vinst på handelsrörelse och äfven hög ränta på utlånia penningar.
Regementsskrifvarne finge uppbära arrendemedlen jemte alla öfrige till den samfälda löningsfonden indragne medel, såsom kronotionde, hemmansräntor m. m., men redovisa alltsammans directe till Stals-Verket; samt slutligen, att de contante medlen insattes för Stats-Verkets räkning i Länets Ränteri, och den spanmål, som ej genast kunde förvandlas i penningar, levererades i Kronans närmaste magasin; bvaremedlerlid alla löner borde utgå directe ifrån StatsContoret på bestämda tider, antingen på en gång för året i December månad, eller qvartaliter, och Konungens Befallningshafvande öfvertaga omsorgen alt för Stats-Verkets räkning i penningar realisera den uti Länets magasin levererade spanmålen samt medlen till Stats-Contoret insända; och hafva, i anledning häraf, anföranden blifvit afgifne utaf Hans Excellence Herr Grefve Brahe, M., Herr Liljenstolpe, Carl, Friherre Diiben, C. J., Herr von Hejne, G., Herr Lefren, J. P., samt Grefve Horn, C. F. b} inom Bonde-Ståndet: 3:o af Riksdagsfullmägtigen Peter Persson ifrån Calmar Län, sorn föreslagit: 1) alt räntegifvare hädanefter måtte befrias ifrån all skyldig het att till corporationer och inrättningar, af hvad namn och beskaffenhet som helst, eller till Embetsoch Tjenstemän erlägga de af deras hemman utgående, nu indelte hemmansräntor, vare sig uti spanmål eller andre räntepersedlar, utan alla redan skedde dispositioner och indelningar af Sådane räntor upphöra och desamma till Siats-Verket indragas, med ultryckligt förklarande, att någon disposition af hemmans eller lägenhetsgrundränla hädanefter icke må ega rum; 2) att, i följd häraf, jemväl skyldigheten för skatteoch kronohemmans innehafvare att utgöra ökeeller dränge-dagsverken, som ingå i hemmanens grundränta, måtte försvinna, ehvad sådana dagsverken äro disponerade åt indelningshafvare och enskilde jordegare eller Kronan förbehållne, men anslagne vid fastigheter, hvilka tillhöra Staten och för dess räkning förvaltas; samt 3) att deremot räntegifvare i allmänhet och utan undantag förklaras berätigade att alltid, efter årlig markegång, hos Kronans ordinarie
Enligt inrättningens räkenskaper utlånades under redogörelseåret 1860—-61, i 22,124 poster, 152,505 R:dr, och under samma tid inlöstes, i 19,512 poster, ett skuldbelopp af 136,822 R:dr. Den vid bokslutet återstående utlåningssumman var 85,518 R:dr i 11,936 poster. 46 Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Arbetarebostäder. Uddevalla stad. I det föregående år antydt, hurusom Göteborgs stad varit mån om att bringa folkskolan i ändamålsenligt skick; men ett annat, för arbetareklassens lyftning föga mindre verksamt medel, arbetarebostäder, har af detta samhälle med icke ringare värma omfattats. Sedan, på framställning af f. d. Handlanden E. G. Lindström, stadens innevånare år 1847 iklädt sig ansvarighet för kapital och 4 % ränta å en för ändamålet tecknad summa af 75,000 R:dr, samt stadens styrelse upplåtit passande tomtplatser i förstaden Vestra Haga, uppfördes på dessa tomter 10 större och mindre envåningshus af trä, innehållande 5 lägenheter med 2 rum och kök, 28 med ett rum och kök samt 16 enkla rum med spislar. Hyrorna bestämdes för 2 rum och kök till 9 å 10 R:dr i månaden, för 1 rum och kök till 6 å 6| R:dr samt för ett enkelt rum till 4 R:dr. Ar 1849 uppläts för ändamålet en ytterligare tomt i Nya Haga, hvarest uppfördes 2:ne större tvåvåningshus af trä, jemte tvätthus, bakstuga och andra erforderliga uthus. Dessa boningshus innehålla tillsammans 40 lägenheter, deraf 16 utgöras af 1 rum med kök och skafferi samt 24 af 1 rum försedt med både spisel och kakelugn jemte skafferi. Till hvarje lägenhet hör utomdess egen vedbod och del i vind. Dessa lägenheter uthyrdes för 6| å 7 R:dr i månaden för rum och kök, samt 4 å 5 R:dr för spiselrum.