Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Själf är han en tolfårig scholaris, som hvar morgon, innan det dagats, vandrar utför Lilla Bryggaregatan till Gymnasiet i den Franckeska stiftelsen. Det var där han fått sin första uppfostran, det var där han, genom en inre naturnödvändighet, blifvit den han nu är. I hemmet hade han fått lära sig, icke att älska Gud, blott att frukta och lyda honom. Men i skolan träffar han jämnåriga kamrater, hvilkas hjärnor börjat morgna sig och arbeta själfständigt. Han talar med dem om de högsta tingen, och snart tänker han helt andra tankar än dem hans föräldrar och lärare utsått. Mot det högsta väsendet vändes dock aldrig hans tvifvel; men dess mer mot det sätt, hvarpå människorna tolkat Guds ord och tillämpat hans läror. Det första hans yrvakna kritik drabbar är begreppet synd. Hvad är synd? Skulle han tro sina lärare, de slaffromma franckisterna, vore allt, som gaf glädje, synd. Synd är att leka, synd att tänka, synd att skratta, synd att tillfredsställa alla naturliga böjelser. Kan detta vara vår Herres mening? Skulle synden vara ett så blytungt begrepp utan både grader och nyanser? Att bära manschetter och pudradt hår är synd; och att bryta mot sjette budet är synd. Men alla vuxna kavaljerer bära manschetter och pudradt hår! Detta kunde omöjligt vara synd! Alltså... Hvad skulle han tro? Lärarna förklarade icke religionens bud; de sade endast: så skall du tro. Men förnuftet skriade: hvarför? och fick intet annat svar än: Gud har sagt så. Månne Gud icke vore för stor att taga sig af sådana småting, som att kontrollera, om människorna bära manschetter? Troligen hade lärarna i stället missförstått Guds mening; det var lätt nog att narra dem! I hans minne står en tilldragelse outplånligt inbränd. De värsta galgfåglarna i klassen ha beslutat att en dag på ett gifvet klockslag förklara sig väckta – och långa Franz frågar honom, om han vill vara med. Han vägrar, ty som prästson har han aktning för religionen. Långa Franz hotar med stryk, men han står fast.
Densammes, om revision af författningarne, rörande så kalladt laga försvar, tillika med ett i ämnet denna dag afgifvet yttrande; 5:o Densammes, om förbud emot vissa Hofveri-contract, tillika med ett i ämnet denna dag afgifvet yttrande; 6:0 Densammes, om serskild bygatas upptagande i hvarje by vid blifvande enskiften; 7:o Herr Lagerbjelkes, Carl Oscar, om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 3 Juni 1752, angående lottkastning till urskiljande, hvilken skall under gå dödsstraff; 8:0 Densammes , om förändring i vissa delar af stadgandet, rörande böters förvandling till vatten och bröd; 9:o Densammes, angående grunderne för vitens och böters bestämmande; 10:o Herr von Moltzers, Jäders Johan Fredric, 0111 nya disciplinära stadgars utfärdande för Universiteten, m. m.; ll:o Densammes, om antagande af de delar af nya lag-förslaget i Utsökningsoch Handels-Balkarna, som afse bysättnings tvånget, m. m.; 12:o Densammes, 0111 förändrade stadganden rörande skuldsedlars beskaffenhet; l3:o Densammes, örn vissa förändrade stadganden för Polis-Kammaren i Stockholm; Prot. Vtdr. d. 20 Mars 1840. i63 14:o Herr Rosenqvists, Fredric Leonhard, om förändrad redaction af I §. 5 Cap. Missgernings-Balken; 15:o Grefve Mörners, Carl Göran, om Bergs-Tings-Rälternes afskaffande; 16:o Herr von Stahls, Emil, om en ny Consul-lags utfärdande; 17:o Friherre Kantzows, Johan Albert, angående utfärdande af en gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar; 18:o Herr Lagercrantz, Carl Johan, om ett tillägg i 14 Cap. 1 §.
Ofverståthållare-embetet sin åsigt i fråga om tiden, inom hvilken Poliskammarens remisser af ofvannämnda beskaffenhet borde kunna vara expedierade, samt utbedt sig Embetets utlåtande deröfver, Justitie-Ombudsmannen å berörda skrifvelse icke fått emottaga svar förr, än den 3 Mars 1862, i skrifvelse från Ofverståthållare-embetet daterad den 1 i samma månad; samt derför att, efter det Justitie-Ombudsmannen, i skrifvelse till Ofverståthållare-embetet af den 22 Augusti 1862, med anmärkning om dröjsmål vid expedierandet af remisserna angående sextio polisarrestanter, begärt underrättelse om anledningen till detta dröjsmål, svar derå icke följt förr, än i skrifvelse af den 6 Juni 1863, ehuru erinran härom under den 6 nästförutgångne Februari blifvit från Justitie-Ombudsmannen aflåten. Sedan ej mindre Herr Öfverståthållare!!, än ock f'. d. Polismästaren, Herr Tulldistriktchefen m. m. Ekströmer samt tjenstgörande Polismästaren häröfver afgifvit förklaringar, dem Advokatfiskals-e mbetet i skrifvelse den 25 Januari 1864 till mig öfverlemnat, har jag i svar till sistbemälda embete den 9 påföljande Februari framstält nedanstående erinringar vid berörda förklaringar. 62 Sålunda anförde jag, att hvad som till en början väckt min uppmärksamhet vore det tillstånd, hvaruti alla disciplinförhållanden, hela det disciplinära sammanhanget tycktes hafva råkat inom Öfverståthållare-Embetet för Polisärenden, så vidt man i detta afseende finge draga slutsatser af de föreställningar om förmansskapets rättigheter och skyldigheter, som uti ofvanomförmälda förklaringar trädde i dagen. Högste Styresmannen, Herr öfverståthållaren syntes vara osäker om gränserne för sin magt och, i följd deraf, tveksam hvad, när, och hvilka personer han kunde och skulle befalla, samt huru han borde göra sina befallningar gällande.
Ty kan någon finna det obilligt, att då tvänne Personer, som behöfva samma lefnadskostnad, men äga dertill olika, eller den ena kanske dubb lt större Inkomst än den andra , äfven betala olika , pä * det sätt, att den som har minst och derm d bärgar sig fullkomligt, m< n ej mera, skall bej tala blott hälften mindre än den andra , som har dubbelt och kan tiil öfverflöd eller större vinst använda den öfverskjutande hälften? Vore det ej billigt och äfven patriotiskt, oui den sednare för den öfverskjutande hälften erlade en liten Progressions-afgift, som minskade tyngden för den behöfvande, men orsakade Progressions - betalaren ringa eller ingen Skada ? Ridd. 0. Ad. Prot, IVB. II. Tåg tror mig nu hafva tillräckligt upplyst hvad råt tvina och billighet i en Bevillning påfordra, och da tili den förras ernående fordras Capitalistens medverkan och till den sednare en ringa progressionsaigift , men bägge dessa medel saknas i nu föreslagna Bevillningsgrunder och deraf uppkommande Bt villningsFörslag , så måste man , vid nogare eftersinnande , finna rättvisan och billigheten deraf, att jai helt och hållit ogillar Utskottets Betänkande. Annu en anmärkning måste jag tillägga, och hvilken jag önskar måtte af alla tänkande Medlemmar af detta Stånd behjertas och stadga deras rättvisa beslut. Genom Capitalistens medverkan till Bevillningen och genom Progressionsafgifren , inflyter en högst betydlig Samma, som annars måste fördelas på den arbetande delen af Medborgare. Dessa Medborgare böra framför allt lindras och underhjeipas om Samhället skall kunna äga bestånd , och rättvisa och billighet vara något mera än blott tomma ord, hvann d felagtiga grundsatser ofta prydas, och det inskiänktare begreppet för-? villas. Friherre Cederström, Jacob: Bland de frågor, hvilka tillhöra Riksens Ständers öfverlägga ivngar , är Bevillnmgen en af de vigtigaste. Om Bevillningen är ojämt fördelad, bereder den missnöje och tillintetgör känslan för Samhällets väl.
Utskottet ansåge sig förhindradt tillstyrka det af motionären äskade anslaget, Utskottet måtte föreslå Rikets Ständer att, på de af Herr von Wahrendorff föreslagna, här ofvan omförmälda vilkor, för ifrågavarande kanalanläggning bevilja ett stats-anslag af 15,000 R:dr i 12 år eller tillsammans 180,000 R:dr banko. Utskottet anser ifrågavarande företag kunna blifva af vidsträktare nytta för Nyköpings län, som hittills hvarken för dylikt arbete eller för odlingsföretag åtnjutit något understöd af statsmedel. Men då Utskottet förmenar, att orten hör i större mån, än motionären uppgifvit, bidraga til! företagets utförande, inskränker sig Utskottet att föreslå Rikets Ständer, att till öppnande af en kanalledning af 5 (fem) fots djup ifrån Mälaren til! Storsjön uti Daga härad, bevilja ett anslag af 100,000 R:dr banko att, under loppet af 10 år, med en tiondedel årligen från Riksgälds-kontoret utgå; mot vilkor, att det bolag, som hildas för arbetets företagande, skull hafva tecknat sig för hela den summa, som till arbetets fullgörande erfordras, innan någon del af statsbidraget får uttagas, samt alt det förbinder sig att fullborda detsamma i öfverensstämmelse med af Kongl. Maj:t fastställd plan och inom af Kongl. Maj:t bestämd tid, vid äfventyr att eljest återbetala den lyftade summan. 22:o 1 anledning af Riksdagsfullmäktigen Johan Westermarks från Vester bottens län väckta motion om eli anslag af 9,654 R:dr banko, för farleds upprensning i Skellefteå eif från Ursviks hamn till Skellefteå stads plan, samt för anläggning af en lastbrygga, får Utskottet, som tagit kännedom af häröfver upprättade, motionen bifogade plan och kostnadsförslag, anföra, att som planen icke varit pröfvad af vägoch vattenbyggnadsstyrelsen och Utskottet således ej är i tillfälle bedöma, huruvida den ifrågaställa upprensningen på föreslaget sätt låter sig verkställa, Utskottet finner sig icke kunna å motionen tillstyrka bifall. 23:o Vidare har Kongl.
Men nu förenar jag mig gerna om ilen proposition Herr von Troil begärt, nemligen alt minimum må blifva 5o R:dr. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Med samma skäl, som Banken skulle anses för en fattigförsörjnings-anslalt, i händelse belåningen medgifves till ett minimum af 1 eller 4 R.’dr, med samma skäl skulle man kunna säga, att Ranken blef en anstalt endast lill fördel för de mera bemedlade kIasser ive , i händelse ej mindre summa än 5o R:dr fick lånas mot pant af Guld och Silfver. För min del anser jag minimi-summan icke böra höjas utöfver hvad Utskottets första Betänkande innehåller; och jag kan ej underlåta, att uttrycka min förundran öfver den ineonseij.uence och brist på sammanhang, att man på samma gång 8 Den 25 November f. m. sorn assistancen afskaffas, söker försvåra lån mot Guldoch Silfver-pant i Banken, då de förut icke varit inskränkte till något visst minimum. För att förekomma votering genom en lämplig medelväg, förenar jag mig med de Herrar, som yrkat Bifall till Utskottets förslag i dess första Betänkande. Herr von Troil: Herr Munck af Rosenschöld har, i anledning af mitt yttrande, sagt, att om Banken vid ett minimum af i eller 4 R:dr blef en försörjningsanstalt för de fattige, skulle den vid ett minimum af 5o R:dr blifva det för de mera bemedlade. Jag får derföre upplysa, att jag med fattigförsörjnings-anstalt förstår en sådan inrättning, som lemnar biträde med egen förlust. Detta är, i anseende till förvaltningskostnader, Bankens händelse med de små lånen på en och fyra R:dr, då de på 5o deremot medföra vinst. Hvad åter beträffar afskaffandet af de små lånen i Banken på samma gång Assistauce-inrättningen afskaffas; så kan jag ej finna någon oformlighet deri, att Staten på samma gång den afsäger sig ett besvär, som icke tillhör den, äfven afsäger sig ett annat af samma beskaffenhet; ty det måste tillhöra Stockholms Stad, att sjelf sörja för sine fattige.
Maj 1835 föreskrifver, att detsamma “får utgöra på hvarje skålpund viktualievigt myntsil/ver tre tusendels skålpund viktualievigt fint silfver öfver och lika mycket under den bestämda halten“, har i berörda yttrande vidare blifvit anfördt, hufvudsakligen, att ehuru silfver och koppar låta sammansmälta sig i hvilka inbördes förhållanden som helst, hafva de dock benägenhet att företrädesvis ingå föreningar med hvarandra i vissa bestämda proportioner, och man har genom särskilda vetenskapliga undersökningar, anställda vid myntverket i Paris, utrönt att blott en legering, nemligen den emellan 719 vigtsdelar silfver och 281 dito koppar bibehåller sig oförändrad, samt att alla andra äro benägna att skilja sig åt i en legering med lägre och en annan med högre silfverhalt, än den genom sammansmältningen åsyftade, och detta så mycket mera, ju mera proportionen mellan begge de sammansmälta metallerna aflägsnar sig från den nämnda, eller 719: 281. Vid härvarande myntverk, der berörda proportion är 750:250, har det äfven visat sig, att den af en och samma smälta utgjutna första mynttenen nästan alltid har en lägre halt, än den sist utgjutna af samma smälta eller degelfyllnad. Denna haltskilnad har någon gång uppgått ända till rAny och litet deröfver, utan att man kunnat upptäcka orsaken eller förekomma verkningen. Under stelningen i tackjernsgjötet skiljer sig återigen legeringen sålunda, att nederst och vid kanten den gjutna tenen, som på dessa ställen först stelnar, vid probering befinnes omkring lägre haltig än på midten af tenens flatsida, och denna olikhet är större, när, efter en stunds gjutning, gjötena blifvit heta och gjutgodset, till följd deraf, långsammare stelnar än i gjutningens början, då gjötena äro kalla. Ofvan anförda med liera orsaker till ojemnhet i silfverhalten mellan olika myntstycken af en och samma tillmyntningssmältning göra en inskränkning af Sammans.
Det har visat sig att Fullm:s plural ite var lycklig nog alt träffa den utväg, som öfverensslämde med deras kommande granskares, Revisorernes förväntan, ty eljest hade Fullm. varit underkastade en grav anraärkn. inför sina principaler. Emedlertid ber jag att få lemna tvänne uplysningar afvigt: den ena, att då R. St., tid efter annan hafva beviljat understöd åt nedbrunna städer, såsom t. ex. Borås, Wenersborg, Norrköping och slutligen Wexiö, hafva Riksg:s-kont:s Fullm. med alla de tre förstnämnde af dessa Städers styrelser, varit i ett högst obehagligt förhållande, då liqviderne skolat upgöras, hvarpå jag vill som exempel endast anföra att Sländerne äga f. n., om jag ej missminner mig, till och med ett hus i Wenersborg, som Fullm. måste inköpa på konkursauktion, för alt sauvera kont:s fordran för den gjorda försträckningen, eller i korthet, att med ett ord, liqviderna gått högst uselt. Deremot hvad Wexiö beträffar, har det fästat Fullm:s upmärksamhet, med hvilken lätthet och ordning all liqvid och correspondens försiggått. Fullgörandet af hvarje skyldighet, såsom insändande af säkerhetshandlingar m. m. har varit punktligt, och den beredvillighet, hvarmed vederbör, gått Fullm:s önskningar till mötes, har varit högst ovanlig, så att Fullm. just fästat sig vid detta förhållande, som väckt deras förundran, emedan de varit vane vid något helt annat. Som sagdt är, liqviderne med Wexiö hafva gått utomordentligt väl; Brandstodskomitéen har med största ordning och beredvillighet fullgjort alla skyldigheter, och det bevisar verkeligen grannlagenhet, enär den nog hade kunnat, om den velat, utfinna omvägar för att fördröja låne-vilkorens upfyllande. För det andra får jag den åran nämna, alt om ändamålet är stadens återupbyggande och Sländerne dertill anvisa ett större eller mindre belopp, såsom här 7,500 R:dr, nyssnämnde summa, Den 22 Mars.
Derifrån till är 1815 hade Banken ingen utgift, tnen under denna tidrymd, indrog den nära Tre Millioner , sä att, vid slutet af ]8>4j totalsumman af de utgifne Sedlarne steg till Tjugu Millioner Niohundrade Attatiosju Tusende Trehundrade Riksdaler. Men utom de Sedlar Ranken utgifvit, och för hvilka den är direkt ansvarig, äro äfven andra slag af Pappersmynt i omlopp, som hvila pä Rankens kredit, nemligen: Riksgälds-Sedlarne, hvaraf man bibehållit i rörelsen en summa, Svarande mot Fyra Millioner Tvåhundrade Tusende Riksdaler Ranko. Dessa Sedlar, hvilkas belopp stundom ökats, stundom minskats, efter Ständernes Reslut och Realisationsplaner, stego, vid slutet af 18 14, enligt den vid Riksdagen är 1815 afgifna Redogörelse, till en total summa af Atta Millioner Sexhundrade Sju Tusende Femhundrade Sju Riksdaler, eller Fem Millio ner Sjuhundrade Trettioåtta Tusende Trehundrade Trettioåtta Riksdaler Ranko. För att bibehålla Realisationens fortgång, har Riksgälds-Contoret äfven rättighet att draga på Banken Två Millioner, och mer om så behöfves, till följe af Rikets Ständers Beslut. Ranken har dessutom sig uppdragit, att lemna åt Götha Canal en summa af Trehundrade Tusende Riksdaler årligen till år 1820, samt åt Magasins.Direktionen, under titel af förskott, som åter - I 10 Konungens Nåd. Propositioner. återbetalas till Banken, i elen mntl Direktionen återfår sina penningar, En, och i vissa fall, Två jVliiiionei Riksdaler ärligen. För att afhjelpa den såkallade penningebristen, besloto Rikets Ständer vid sima Riksdag, att Ranken skulle bevilja Fän ä( enskilda, hvaraf en del borrie utlemoas mot hypotek af fast egendorri , och den andra till understöd för nya odlingar.
Hon blundade för framtiden och lät sig bortföras af dessa stämningar af förtrolighet och vänskap, som räckte hela det förflutna till lif, och hvars tjusning ännu mera ökades af den härliga våren, af promenaderna i skogen, af de ljusa kvallarne, som de tillbragte i bersån eller pk verandan. Det r a r endast tanken p&amp;, Jane, som ibland oroade henne, men afsen denna oro sköt hon ifrån sig; hon ville ej ens för sig själf erkänna att den lilla flickans sätt och utseende vittnade om ett öfverretadt nervöst tillstånd, än mindre ville hon medgifva att hennes barn icke som förr var hennes första och sista tanke, ja, att det till och med fanns ögoriblick, d i Janes efterhängsna kärlek föreföll henne besvärlig. Hvad Gerhard beträffar skulle han varit fullkomligt lycklig om blott Jane icke funnits. Men det lilla bleka ansiktet med de djupa, forskande ögonen, som han i början knappast lagt märke till, hade s % småningoni .uppväckt en oöfvervinnelig antipati hok honom. Da J a n e kom och satte sig bredvid modern och makade sig s i nära hon möjligen kunde, eller ännu mera da hon p % promenaderna trängde sig emellan honom och Hedvig kände han en motvilja, som han knappast förmådde dölja. Han tyckte sig aldrig ha sett ett s; lillgammalt, osympatiskt barn. ~ H v a d Jane ä r för ett underligt barns, sade lian en gång till Hedvig, shon leker inte som andra. Men a r det nyttigt för henne att sitta så här och lyssna pk hvad stort folk säger, skulle det inte vara bättre för .henne, att någon gang rara tillsammans med .jamnåriga 3 S Men han shg att Hedvig icke tyckte on1 lians fråga, och lian vågade ej mera vidröra detta ämne. &gt;Jane har alltid varit mest tillsammans med mig., srarade hon kort, vi äro inera som systrar än mor och dotter, min lilla, trofasta flicka? hon delar alla mina sorger och vi skulle ej kunna lefva utan livarandra. Hon ä r det käraste, det basta jag iiger, utan henne knnde jag ej burit l i f v e t!
Till stöd för detta förslag är af motionären anfördt, att hågen för dylika anliqviteters uppsökande och bevarande såmedelet skulle ökas, studiet deraf lifvas och underlättas, många märkliga underrättelser af den för vetenskapen intresserade samlaren på stället inhemtas, hvilka, till följd af det nu föreskrifna hembudssältet i de flesta fall gå förlorade; hvarjemte rättigheten för enskilde personer att ega dylika samlingar, efter motionärens förmenande, skulle medföra den fördel, dels alt den, som vore lifvad af håg för studiet, sjelf kunde skaffa sig tillfälle att idka detsamma, utan att nödgas för sådant ändamål besöka hufvudstaden, dels ock att forskningen uti den vigtiga delen af dylika anliqviteters historia, nemligen stället och tillståndet, hvaruti de blifvit funna, såmedelst kunde af den enskilde samlaren företagas. Hvad motionen innehåller hafva Utskotten i öfvervägande tagit; men då, efter Utskottens tanka, det är af vigt, att dylika konststycken, som för forsk - liih. till B. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. ningen i fäderneslandets historia ofta äro af högt värde, för statens räkning inköpas samt rinder allmän vård förvaras, der de, oberoende af de vexlingar, för hvilka enskilda samlingar genom egares frånfälle eller andra omständigheter äro utsatte, må för vetenskapsmannen och allmänheten finnas att tillgå, samt de kontroller, hvilka, enligt motionärens förslag, skulle den enskilde samlaren åläggas, svårligen torde kunna tillbörligen handhafvas, finna Utskotten skäl icke vara för handen att tillstyrka förändring uti hvad genom ofvanåberopade Kongl, förordning i detta afseende är vordet stadgadt; utan föreslå fördenskull vördsamt Rikets Ständer, att förevarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 28 April 1848, N:o H. Ank. till Exp. Ulsk. den 29 April, kl. 11 f. m.
Med bifall till hvad i detta moment i öfrigt blifvit före slaget och tillstyrkt, afslog Preste-Ståndet hvad Utskottet, rörande löneanslag lill Upsala cathedral-skola, hemställt, hvarjemte beslöts, att ett anslag al 1,000 H:dr årligen skulle beviljas till nödiga arfvoden för lärare vid sistnämnde skola, intill dess Kongl. Majit linner för godt att i eli sammanhang pröfva frågan 0111 behofvet för så väl denna skola som öfrige elementar-läroverken i Riket; 8;de och 9:de punkterna, samt des till handlingarne; Litt. c ), med vidblifvande af sitt beslut, rörande detta moment, lade Ståndet detsamma till handlingarna; 1 1:te, jP/ot.-Utdrag, den 11 December 1844- 425 1 l:e, 12:e, 13:e och 14:e punkterna, lades lill liandlingarne; I5:de punkten. Utskottets i utlåtandet, N:o 75, afgifna yttrande, blef af Ståndet bifallet; 16:de punkten, jemte Höglofl. Ridderskapet och Adelns, i protollsutdrag den 9 dennes, meddelade inbjudning att deltaga i dess beslut, rörande denna punkt: Utskottets utlåtande i denna punkt blef, så vidt det rörer Riksdagsmannen Zetterbergs förslag, bifallet, men i öfrigt afslaget; hvarjemte Preste-Ståndet, med instämmande i Höglofl. Ridderskapet och Adelns nyssnämnda inbjudning, beviljade dels ett anslag af 1,000 R:dr årligen tillförbättring i lönevilkoren för lärare och vårdare vid Institutet för blinda och döfstumma, dels biföll Herr af Zelléns motion om anslag af 5,000 R:dr Banco årligen till understöd för en under styrelsen öfver nämnda Institut ställd serskild undervisnings-anstalt för blinda; 17:de, 18:de, 19:de och 20:de punkterna samt 21 punkten, litt. a.) och b.), lades till liandlingarne; Litt. c).
Kockum i Malmö 200 godsvagnar för 410,000 R:dr. b) hos Peterson i Landskrona 60 godsvagnar för 113,000 R:dr. c) hos Al. Keiller et C:o i Göteborg 140 godsvagnar och 3 fångvagnar för 275,000 R:dr. d) hos W. Zethelius på Surahammar 1,000 satser axlar och hjul att levereras under loppet af 2 å 3 år för tillsammans 800,000 R:dr. Dessa redan gjorda beställningar uppgå under innevarande år sammanräknade för: 12 lokomotiver till R:dr 521,800: 472 vagnar till „ 1,083,000: 462 satser axlar och hjul till „ 369,600: Tillsammans R:dr 1,974,400: hvaraf ungefär 806,800 R:dr i utlandet. Dessutom återstå att anskaffa 168 godsvagnar, hvilka i mån som förestående leveranser blifva fullgjorda, komma att beställas inom landet dels vid ofvanuppräknade verkstäder och dels vid en under anläggning varande verkstad i Södertelje. Kostnaden för dessa vagnar kan antagas uppgå till omkring 300,000 R:dr samt för dertill behöfliga axlar och hjul till 134,400 Riksdaler. Trafik-styrelsen har äfven lofvat att af F. H. Kockum inköpa 4 af honom utan beställning förfärdigade personvagnar. Jag anser mig härvid böra tillägga den anmärkning, att de inhemska vagnfäbrikanterne nödgas taga så väl vagnsbjelkar som fjedrar från utlandet, emedan inga verkstäder, som sysselsätta sig med dessa båda tillverkningar, ännu inom landet förefinnas. Likväl har i dessa dagar en inhemsk verkstad lemnat prof på vagnsfjedrar af gjutstål, som jag hoppas skola befinnas tillfredsställande både till godhet och pris, så att denna betydande artikel framdeles må kunna härstädes erhållas och äfven blifva föremål för export.