Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När så sig förhåller, tror jag, att de af de sammansatte Ulskin i dess nu förevarande betänk, föreslagne bötesbelopp äro alldeles tiliräcklige för att förekomma allt ofog i denna väg, och får jag på denna grund tillstyrka It. o. Ad. att bifalla Utsk:ns förslag. Det är att märka, att detta förslag utgår från en personal, som är talrikare, än hela det Norrska storlhinget, äfvensom torde kunna tilläggas såsom ett ytterligare skäl för samma förslags antagande, att ingen enda reservation finnes deremot anförd. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hvad den första frågan beträffar, nemi. om de särskilda stadgandena, så är jag af deras mening, som anse 3:ne Stånds beslut redan finnas, och att saken följaktligen är afgjord; K. o. Ad. naturligtvis förbehållet att besluta hvad Ståndet särskildt för godt finnér. H. Ståndet vet dock redan på förhand, att en afvikelse från de öfriga är utan ändamål. Jag vill icke motsätta mig ett sådant beslut, ty det förändrar icke saken; men hvad bötesbeloppen beträffar, sä instämmer jag med Hr von Hohenhausen. Dessa belopp öfverensstämma med livad R. o. Ad. yttrade vid återremissen, nemi. att ”desse stadganden borde antingen förblifva vid hvad de nu äro, eller åtminstone höjas utöfver hvad Utsk:n tillstyrkt.” Nu har man höjt desse af Utsk. i dess förra betänk, föreslagne belopp, och har raan sålunda i min tanka kommit till en billig medelväg. Frih. Tersmeden har yrkal, alt man skulle vidblifva de gamla, höga beloppen. Om det skulle ske, och Ståndet således instämma med V. BorgareSt., så enär två Stånd då hade stannat emot två, af hvilka de förra bibehållit de gamla höga beloppen och 2 antagit de af Ctsk:n försl föreslagna lägre beloppen, blefve följden den, alt man måste rösta i förstärkt StatsUtsk., emedan saken icke kan förfalla. Då skulle det möjligen kunna hända, hvilket Frih.
De gamla husens släta, grå façader resa sig oåtkomliga för det sommargröna ljus, som från kyrkogårdens lindar och kastanjer silar ned öfver gatan. På själfva den gamla minnesrika kyrkogården leka svärmar af fattiga, bleka barn bland grafvarne, klättra på balustraderna och kräla upp och ner i solljuset öfver kyrkoterrassens breda trappor. Tomas kom gående öfver kyrkogården. Det var vid sextiden på eftermiddagen. Kyrkans brokiga tegelspira flammade som en eldslåga i solen. Han hade icke träffat Märta sedan Arvidsons middag, och det hade gått nära en vecka sedan dess. Han hade dagligen promenerat på de gator, där han oftast brukat se henne vid middagstiden. Alla de vackra ansikten, kända och okända, som förr brukat fängsla hans uppmärksamhet, hade som vanligt dragit honom förbi i gatans vimmel; men henne hade han icke sett. Hvar gingo hennes vägar? Höll hon sig inne, var hon sjuk? Han måste träffa henne. Så erinrade han sig då slutligen, otydligt som om han hade drömt det, att han någon gång under middagen hade lofvat att låna henne en bok, som de kommit att tala om. Han letade genast fram den och gick till Döbelnsgatan. Brehms bodde tre trappor upp. I den skumma tamburen tryckte han som hastigast häradshöfding Ratsmans hand. Ratsman hade varit där på visit och var just stadd på återväg. Han hade ett kort, ljust skägg och bar pincenez. Han såg för öfrigt mycket bra ut; hans växt var likväl något spolformig. Märta var icke hemma, icke heller fru Brehm. Tomas satt en stund i det lilla gammaldags förmaket, hvars förnämsta möbel var ett mycket vackert gammalt spegelbord i empire, med hvit marmorskifva, och pratade med fröken Berger, som han sedan sin barndom kallade tant Marie. Hon tog emot boken, betraktade den med en hastigt pröfvande blick och lofvade att lämna fram den. Det var »Anor och ungdom» af Jac. Ahrenberg. Tant Marie var en gammal dam på närmare sjuttio år med en ännu nästan flickaktigt ungdomlig figur och ett par blida, ljusa ögon. Hon hade varit ett ovärderligt stöd för fru Brehm under de svåra tiderna och bar ännu alltjämt den drygaste delen af familjens martabekymmer. Tomas var nedstämd öfver sin otur.
Bexell, Th.Doct., Profess., Contr. Prost, K. Hof-Predik., Pastor i Grimethon och Rolfstorp, L. W. O, L. S. Abrah, Ahlqvist, Contract,»-Plost i Ölands MedelProsteri, Kyrkoherde i Runsten. L. S. Sven Hylander, Prost och Kyrkoherde i Karreby och Romelanda af Götheborgs Stift. L. S. Anders Lignell, Contracts-Prost i Gillbergs Prosteri, Kyrkoherde i Kiia af Carlstads Stift, L. S. And. Georg Elfström, Theol. Doctor, Prost och Kyrkoherde i Mönsterås af Calmar Stift. L. S. Th. Morén, Th. Prof. 6c Doct., Hofpred., Prost i Visnums Contract, Kyrkoherde i Carlskoga af Carlstads Stift, L. S. Laurentz Edvall, Johan Risberg, Carl Joh. Holm, Fält-Prost oell Kyrkoh, i Ovikens Contr. Prost och Kyrkoh, i NyProst och Kyrkoherde i Själevad. Pastorat af Hernösands Stift. sätra Pastorat af Hernösands Stift. L S L. S. L. S. ' Olof Bolander, Prost och Kyrkoh, i Alfva och Hemsö Församlingar. L< S. Pehr Widmark, Prost och Kyrkoherde i Horsnö Pastorat. S. trägnat*: Jonas Ullberg, n. ro. dalman. l. s. Olof Wijk, Vice Talman. L. S. N:o i. för Stockholm. G. Holm. L. S. N:o i. för Stockholm. M. Grapengiesser. L. S. N:o i. för Stockholm. P. Winbladh. L. S. N:o 2. för Götheborg. Olof Wijk. L. S. N:o 3. för Norrköping. Jean Ad. Ahrnberg. L. S. N:o i. för Stockholm. Nils Limnelius. L. S. N:o i. för Stochholm. Carl Joh. Ekerman. L. S.
Men då Herr Ribbing velat bevisa nyttan för indelta Officerare att slå sig på landtmäteriyrket, och att en utväg derigenom kunde beredas till bergning för under krig afskedade Officerare, nödgas jag fråga Herr Ribbing: hvem skall sköta boställena, under den tid dessa Militärer sysselsätta sig med landtmäteri? Om det hehöfves både tid och kostnad att sköta boställen, lärer det ej gå an att derjemte sysselsätta sig med landtmäteriyrket. Dessa två omständigheter tyckas ej stå väl tillsammans, att nemligen sköta bostället och tillika vara landtmätare. Herr Ribbing: Jag tror mig ganska kort kunna besvara Grefve Gyldenstolpes anmärkning. Såsom jag fattade den, ansåg han, att afskedade Officerare af Landtmäte - Den 9 Februarii e. in. 155 rict skulle hindras att sköta sina boställen. Jag får då upplysa den ädle Grefven, alt afskedade Officerare ej hafva boställen. För öfrigt synes tydligt af mitt anförande, att jag lemnat åt hvars och ens fria val att utöfva Landtmäteriet, och endast velat bereda utväg till sysselsättning för de Officerare, som ej äga fallenhet för jordbruket eller annan sysslosättning. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då Herr Ribbings nyss uppläste anförande blifvit begärdt på bordet, torde öfverläggning i ämnet lämpligen kunna uppskjutas, intill dess berörde anförande varder till remitterande föredraget; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. Upplästes StatsUtskottets den 5 dennes aflåtne Memorial, innefattande anmälan om en anledning till anmärkning emot föredraganden för KrigsÄrenderna, hvarom Remiss begärdes till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skulle uppgifvas; och blef berörde anledning till anmärkning, uppå Hans Excellence Herr Gref vens och LandtMarskalkens derom gjorde proposition, jemlikt 29 §. i Riksdagsordningen, till ConstitutionsUtskottet remitterad.
Riddcrstapet och Adelrr att lemna sitt bifall till Lag-Utskottets denna dag uppläste Betänkande af den 8 dennes, angäcndc det i z:dje H. af Kongl. Maj:ls Nädiga förordning den io Juni! iZoz widtagna stadgande, att Stämningar ifrän Därads - och andra Rätter, som ej äro skrifne pä stämplade papper, stola anses ogilde och hwarken part eller nttknen stpldige, att i anledning deraf, till swalomäl sig infinna: om hwilket bcflut de öfrige respectivc Ständell stullc wänligen underrättas. Ot tuxrs. S. D. I anledning af Expeditions - Utskottets^ denna dag upläste Memorial, innehällande pttrad ästundan om förcstrift, af Riksens Ständer i afseende pä expeditionstältet af Ständcns fattade bcflut rörande Deras Majcstaters Konungens och Drottningens samt Kronprinsens tillkommande Stater, fann Riddcrstapet och Aecln, att enär hos det Högwördiga Prcst-Ständet betänkligheter uppstätt i afseende -, pä tiden hwarifrän de ripa Staterne borde taga sin början, och hos det Hedei wärda Bonde -> Ständct i afseende pä widmagthällandct af Kongsörs och Strömsholms Stuterier, och detta mäl Den 2 October.
Frågor om ändring eller förklaring af grundlag kunna af Riksdagsman endast hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott anmälas. Frågor i andra ämnen eger Riksdagsman väcka i den Ramare han tillhörer. Men efter förloppet af fjorton dagar, sedan Konungen aflåtit Sin framställning om Statsverkets tillstånd och behof föranledas. §. 60. Ej må Öfverläggningar hålla. Stats-Rådets ledamöter må, i de fall då dem enligt Regeringsformen uppdraget är att med Konungslig magt och rätt styra, icke öfvervara Kam rarnes öfverläggningar eller beslut. §. 69. Uti hvardera Kamaren föredragas ärendena i den ordning, de inkommit, så framt ej Iiamaren derom annorlunda förordnar; börande Talmännen öfverenskomma om följande dagens föredragnings ä innen. §• 72. Alla • till Äldre Kamaren. Om Riksens Ständers beslut. Derest frågan förfallit. Om Äldre Kamaren sedan denna Ramare deröfver fattat sitt beslut, med förändringar antaga. 22 Constilutions-Utskottets Utlåtande, N:o 36. §• 73. Om Hamrarne, okas anlalet af ledamölerne i det Utskott till Sejctio, saken afgör. Nämnde Utskotts-förstärkning är stadgadt. §. 90. Då val med uppdrag att, vid förefallande skiljak tighet mellan Hamrarne, bestämma valet. Dagen efter behörigen vald. I den händelse sammankomst är utsatt. §. 106. Riksens Ständer må tillstånd och behof. Vid nämnde tids förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, så vida icke Konungen, minst fjorton dagar förut, förlängt Riksdagen, hvars fortfarande derefter af Konungen beror. Derest, när Riksdagen upplöses, Riksens Ständer icke Staten reglerat, eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, eller det bestämda bevillningsbeloppet fördelat, förhålles såsom i Regeringsformens 109 §. stadgadt är. Urtima Riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. §• 108. Ej må någon, för sina gerningar eller yttranden i egenskap af Riksdagsman, kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas, utan att den Katnare tjenstehjon.
Vid öfvervägande af hvad sålunda, angående rätta förståndet af rättigheten att å aktie-bolag erhålla stadfästelse, förekommit, har Utskottet ansett det vara af vigt att bringa frågan till Rikets Ständers kännedom. Det vigtiga prerogativ, aktie-bolags-lagen medgifvit bolag, ställda på aktier, framför de uti 15 kap. Handels-Balken omtalade solidariska bolag, deruti, att delegarne i de förra ej äro förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt, torde väl rätteligen icke kunna betraktas annorledes, än såsom ett från den allmänna regeln om gälds betalning medgifvet undantag, hvars rättsgrund ligger i den vid aktie-bolag af lagen förutsatta serskilda omständigheten, att det icke är delegarne, utan en v ald styrelse, som med fullt bindande kraft handlar och svarar i bolagets namn, och leder alla dess företag med det en gång för alla (derest ej ny öfverenskommelse träffas) bestämde, genom aktier inbragta, kapitalbeloppet. Men en så beskaffad förening förutsätter företag och alfärer i stort uti handel och industri, och kan ej gerna afse dessa flerfaldiga spekulationer i smått, som hvarken erfordra synnerlig insigt eller synnerligt stora kapitaler. Då likväl om aktie-bolags materiela föremål närmare bestämmelser uti förordningen af den 6 Oktober 1848 icke förekomma, kan detta ej annat än anses såsom en brist, som synes vara förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet ; och hvad serskildt angår omförmälda bolag inom Lagunda och Hagunda härader, der Örsunds bro och de flesta andra trakter mom häraderna ligga på kortare afstånd än tre mil från någon af angränsande städer, så synes än mindre det med oftanämnda förordnings af Rikets Ständer åsyftade ändamål vara öfverensstämmande, att, så snart två eller flere bilda ett på aktier ställdt handelsbolag, hvars reglor uppställas i enlighet med samma förordnings föreskrifter, stadfästelse å dem bör följa, om än sjelfva bolagets verksamhet i öfrigt stöde i strid med hvad eljest om handels idkande i allmänhet stadgadt är.
Enär således Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden sammanstämmande gillat Utskottets förslag, i hvad det angår icke allenast den ränta, som af Filial-bank skall till Riks-banken å lånet erläggas, utan äfven den minsta ränte-afkomst, Riks-banken för kreditiv påför, lärer Ridderskapet och Adelns i dessa delar skiljaktiga beslut icke föranleda till någon åtgärd. 12 Banko-Utskottets Utlåtande N.-u 4s. Beträffande åter räntan för de summor, som å kreditivet lyftas, hvilken ränta blifvit af Presteoch Bonde-Stånden, i enlighet med Utskottets mening, bestämd till 3, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet deremot till o procent, så får Utskottet härmed inbjuda sistbemälda två Riks-Stånd att biträda det af de två andra Riks-Stånden fattade beslut, samt, för den händelse att inbjudningen hvarken af Ridderskapet och Adeln eller af Borgare-Ståndet skulle antagas, föreslå följande voterings-proposition för frågans afgörande i förstärkt Banko-Utskott: Den som, enligt Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade förslag, anser Filial-bank böra till Riks-banken erlägga 3 procent ränta för de summor, som å kreditivet lyftas, röstar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, besluta Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets mening, att, för de summor, som å kreditivet lyftas, Filial-bank skall till Riks-banken erlägga 5 procent ränta. Alldenstund Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden beslutat, att sista delen af Utskottets i punkten 48 framställda förslag, innehållande: "Filial-bank ege icke att beräkna högre ränta, än fem procent, eller högre kreditiv-afgift, än en half procent å det beviljade kreditivets belopp,» skall uteslutas, men i öfrigt gillat berörda punkt, hvilken af Bonde-Ståndet är vorden i sin helhet godkänd; så kommer samma punkt, i följd af tre Riks-stånds beslut, att lyda sålunda:
Beträffande Hr Frih:ns anmärkning, att Högsta Domstolens åtgärder skulle kunna blifva föremål för Ständernes pröfning, i händelse Just.ombudsmannen iakttog den åtgärden, i afseende på Högsta Domstolens förhandlingar, hvarpå jag häntydt; så är jag fullkomligen förvissad derom, att hvarken Landtm, eller Talmännen i öfriga Stånden skola underlåta att begagna den rättighet de, enligt 90 §:n Reg.- F:n, äga att hindra all pröfning af de Högsta Domstolens beslut, som uti Just.ombudsmannens berättelse kunde omnämnas. Äfven torde det tillåtas mig få erinra, alt uti Just.- ombudsmannens sista embetsberättelse finnas flera Högsta Domstolens beslut, refererade på enahanda sätt, som det af mig uppgifna; men sådant oaktadt har ingen discussion om eller pröfning af desamma hos nugot RiksSt. ifrågakommit. Hr Rosenqvist, Fredr. Leoni).: Jag anhåller att få förena mig uti Hr CederschjÖIds grundliga och sakrika reservation. Jag vill icke förlänga discussionen, utan anhåller blott om återremiss af betänk , samt att hvad reservanten föreslagit såsom ganska gagneligt, måtte iakttagas. Frih. Boye, Ludv.: Så vidt jag kunnat fatta syftningen af fir Gederschjölds reservation, så väl som bans mun t - Och 20 Mars f. m. 3S7 liga yttrande, föreslår lian icke någon ny lag, utan blott att jumianrödja det binder, som han anser ligga i vägen för verkställighet af den lag, sorn finnes. Skilnaden är himmelsvid. Jag tror icke, att, derest reservantens förslag ginge i fullbordan, nemi. alt Just.ombudsmannen skulle äga rättighet att begära del af Högsta Domstolens protocoll, deraf skulle följa, ali en Just.ombudsman, som uppfattade sitt kall och sitt ämne, skulle missbruka rättigheten att af tillgången till prottn hemta ledning till förslag rörtde lagens rätta förstånd, på sådant sätt, att lian lill Representationens bedötmnande eller pröfning framställde de särskildta målen, på hvilka lagen blifvit tillämpad.
Man har derjemte såsom hufvudsaklig! skäl för denna nya professors-plats anfört, att det är svårt att få lärare vid elementarskolorna uti utländska språk, men om så är, vet jag i sanning icke, hvarifrån den nya Professorn skall hämtas, ty förmodas bör väl, alt det skall bli en man af högre insigt i dessa språkstudier. I så väl denna, som alla andra frågor, är det icke grannlaga, att, såsom mina värda motståndare, genom försåtliga insinuationer föra diskussionen på ett område, der skäl icke finnas, och jag tillbakavisar, med den känsla dylika påståenden förtjena, det yttrande, om att de, som icke vilja rösta för detta anslag, äro motståndare till bildningen inom vårt land. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, jemte det bifall till Utsk:s i denna punkt afgifne yttrande blifvit yrkadt, Hr von Hartmansdorff föreslagit ett årligt statsanslag af 2,000 R:dr till en profession vid Upsala universitet i de lefvande språken och den nyare litteraturen, hvarefter de först till bifall å Utsk:s yttrande och derefter lill bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, samt sedermera Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s yttrande, och, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den, som bifaller den del af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 185, deri Utsk. vidblifvit sitt yttrande i 8:de punkten af dess Betänk. N:o 73, röstar Ja 5 den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. ett årligt statsanslag af 2,000 R:dr böra beviljas till en ny profession vid Upsala universitet i de lefvande språken och den nyare litteraturen.
Jag hörde att han gjorde en framställning i ungefär samma syfte, men hvilken var behäftad med det fel, att R. o. Ad. skulle återkalla sitt beslut, hvartill Ståndet likväl, enl. Hr Gr. o. Landtnäs tillkännagifvande, icke är berättigadt; men, såsom jag sagt, R. o. Ad. har rätt att göra tillägg till sitt beslut, och just detta tillstyrker jag på det att fiågan mätte försättas uti ett klart och enkelt skick. Om således antoges detta förslag: »att II. o. Ad. besluta det tillägg till sitt förra beslut i denna punkt, att af de redan beviljade 13,000,000 Rdr må 7,610,000 Rdr, på sätt BorgareSt. beslutat, användas för den ifrågavrde banans anläggning genom Westergöthland till och förbi Götha kanal», och om It. o. Ad. sedan inbjuder PresteSt. att till sitt beslut göra samma tillägg, så vill det synas mig som vore frågan klar och att man således får 3 Stånds sammanstämmande beslut om anslaget 7,610,000 Rdr, derefter voter:spropos. kan lätteligen upgöras genom återremiss till Utsk. Hr Hjärne: Jag begärde ordet då Gr. Sparre yttrade sig, men Hr Gr. o. Landtm, har sedermera förklarat att han icke kunde framställa propos. på bemälde Gr:s förslag. Jag kan således inskränka mig till endast ett uttalande af min åsigt i ämnet, nemi. att jag bifaller Utslcs förslag till vo.ter:spropos:r sedan R. o. Ad:ns samt PresteStis beslut numera äro sammanstämmande. Jag beder likväl, att få fästa upmärksamheten på, huru klokt de Hrr som icke dela mina åsigter hafva förfarit för att få ändring i dessa voter:spropos:r, då de påstått att en viss väglängd är bestämd genom 3 Stånds beslut, nemi. E. o. Ad:ns, Presteoch BorgareStins, och att således 7,610,000 Rdr skulle vara af dessa 3 Stånd bifallna.
Jungfru Sara, en välmående matrona, med bredt hvitt förkläde och hvit duk på hufvudet, visade sig nu på gården och sprang, med en vighet och snabbhet, som skulle förefallit otrolig hos en person med hennes ålder och välmåga, fram till vagnen. En smärt högväxt flicka, hvars ansigte nästan alldeles doldes af en tät, grön resslöja, hoppade ut ur vagnen och mottogs af jungfru Sara i ett det aldra hjertligaste famntag. “Ack, käraste lilla fröken Blända, jag kan ej säga hur glad jag är att se henne!“ Den unga fröken mottog med temlig köld den välmenande välkomsthelsningen; hon befallde körsvennen att bära in sina saker och bad jungfru Sara att blifva visad till sitt rum, hvarefter hon gick upp för de breda stentrapporna och lät den bruna sidenklädningen släpa en half aln efter sig. “Hvar är min far?“ frågade fröken Blända, då hon i sitt rum aflagt sin reskappa och sin hatt och framför spegeln ordnade de rika guldgula hårflätorna. “Blif ej ledsen, fröken lilla, biskopen har rest bort och väntas först åter om ett par dagar.“ “Hvarför skulle jag blifva ledsen? Om jag får råka honom ett par dagar förr eller sednare betyder ju ej så mycket.“ “Åh nej icke just för den skull, men jag tänkte det skulle vara sårande för en dotter att fadren ej är henne till mötes då hon första gången kommer till hans hem.“ “Icke sårande för mig, kära Sara. Jag har inga anspråk på uppmärksamhet, hvarken af min far eller någon annan menniska.“ “Det är snällt af fröken att säga så. Ej mången dotter skulle taga saken på det viset. Men så skulle ej heller mången fader göra så, som biskopen. Han är litet underlig, han, som fröken väl vet.“ “I hvad afseende är han underlig?“ “Åh, litet egen är han allt, det har nog fröken sjelf märkt.“ “Jag har ju aldrig sett min far.“ “Har fröken inte sett sin far.“ “Var ej Sara i tjenst hos mina föräldrar då min mor dog?
Riksdaler årligen, under vilkor att skolans verksamhet ordnas samt förvaltningen af dertill anslagna statsmedel och skolans öfriga tillgångar besörjes i öfverensstämmelse mod de föreskrifter, som Kongl. Majit kan finna godt i nåder meddela, äfvensom att Stockholms stad till bekostande af tjenlig lokal för skolan bidrager med enahanda belopp, som under år 1858. 36 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. E) Befrämjande af slöjdeme. Departements-chefen anförde i underdånighet: att sedan Rikets Ständer -rid 1853—1854 års riksdag å Riksgälds-kontoret anvisat ett anslag af 3,000 R:dr Riksmynt för hvartdera af åren 1855—1857, eller tillsammans 9,000 R:dr, för att af Kongl. Maj:t användas till reseunderstöd åt fabriksoch handtverks-arbetare i den mån manufaktursamt tulloch beslagsmedlen dertill ej lemnade tillgång, samt Rikets sednast församlade Ständer medgifvit att äfven under året 1858 dylika rese-understöd finge utgå af återstoden å samma anslag, så hade inalles 5,314 R:dr 59 öre blifvit af meranämnda anslag disponerade; — att de så kallade Manufaktur-medlen, såsom för vissa bestämda ändamål nästan helt och hållet disponerade, icke lemnade någon tillgång till resestipendier åt fabriksoch handtverksarbetare; — att den andel af de så kallade Tulloch Beslags-medle/n, hvilken af General-Tullstyrelsen årligen till Kommers-kollegium aflemnas, på sednare tider utgått med småningom minskade belopp, nemligen: år 1855 med R:mt R:dr 8,268: 9. „ 1856 „ . „ „ 3,671: 9. „ 1857 „ „ 3,632: 42.