Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det Utskottet inbjuder Borgareståndet att i öfriga Ståndens beslut, instämma, får Utskottet, för den händelse, att inbjudningen icke vinner bifall, föreslå till omröstning följande proposition: 236:o. Den, som instämmer i det af 3 Ständ fattade beslut, att bibehålla gällande iuförselsafgifter å paraplyer och parasoller, nemligen å dem af si den 2 r:dr och å andra slag 1 r:dr per stycke, i östar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättas dessa afgifter å paraplyer och parasoller af siden till 1 r:df 24 sk. och å andra slag till 36 sk. stycket. Med anledning af Kongl. Maj:ls förslag att i noten upptaga paraply-Paraplysiällställningar eller delar af paraplyer med hänvisning till slöjdevaror, ej spe“ingar, cificerade, hade Utskottet tillstyrkt, att, jemte antagande af samma förslag, dylikt förfarande äfven matte för parasollställningar elier delar deraf iakttagas. Sistnämnda tillstyrkande har icke vunnit bifall af något Riks-slånd; och har endast Borgareståndet antagit förslaget om hänvisning i noten för paraplyslällningar eller delar af paraplyer. Då denna hänvisning innefattar bestämmelse om den tullafgift, sorn för ifrågavarande artikel skall erläggas, måste, derest Borgareståndet vidblifver sitt beslut, omröstning anställas; i hvilket hänseende Utskottet föreslår följande proposition: Pennor, skrif-. erlegryn. 46 Bevillnings-Ulskottets Memorialj N.-o 23. 237:o. Den, sora, på sätt 3 Stånd beslutat, anser Serskild hänvisning i noten för paraplysfällningar elier delar af paraplyer icke böra leranäs, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma paraplyställningar och delar af paraplyer att i noten hänvisas till slöjdevaror, ej specificerade.
Punkt. l;o och 2:o grunda sig på Rikets Ständers bifall till Utskottets framställningar i 9 och 10 §§ af Utlåtandet, N:o 44. Punkt. 3:o är lika lydande med 147 §, med tillägg allenast af ordet ^fast” framför egendom. Som Rikets Ständer beslutat, alt minimi-beloppet för lån emot pant af guld och silfver skall utgöra Tio R:dr Banco, under hvilken summa något lån icke lärer böra från Banken utgifvas, har detta belopp blifvit, i stället för 5 R:dr, upptaget uti den, 149 § motsvarande, punkt. 4:o, hvari jemväl blifvit hemställdt, att ränta på ränta å lån, som icke öfverstiga Tio R:dr, ej må beräknas från och med år 1846; och har nämnde punkt i öfrigt erhållit den förändrade redaction, som blifvit en följd af Rikets Ständers bifall till 19 § i Utlåtandet, N:o 27. På sätt af punkt. 5:o inhemtas, har Utskottet trott sig böra föreslå liden, efter hvilken lån emot pant af guld och silfver under det förhöjda minimi-beloppet af Tio R:dr icke må utgifvas, till den i:sta nästinstundande Juli; men som Utskottet derjemte ansett, alt de, hvilka förut erhållit dylika lån under berörde summa, böra lemnäs tillfälle att, inom någon viss tid derefter, desamma omsätta, har föreskrift derom blifvit i slutet af samma punkt meddelad. Punkt. 6:0 och 7:o motsvara 151 och 152 §§, med några mindre redactionsförändringar.
Men då Utskotten tillägga attallmänna säkerheten, i anseende till värdet af Bankens sedlar, icke nu kan tryggas i vid* sträcktare man än den redan är genom HegexingsFormens 72 §», sorn satt Banken under Riksens Ständers egen garanti och vård, samt genom 16 §:n, som uppdragit åt Konungen att rätt och sanning styrka, vrångvis! och orätt hindra och förbjuda , så vågar jag upprigtig! tillstå, att jag hade väntat något mera* Öppenhjertigt sagdt , hvarom är val fri* gan ? Jo derom, att Rikets Lagstiftare, inseende Sjelfve nödvändigheten af en garanti emot de missbruk, i afseende på Pappersmynts obegränsade utgifvande, sorn möjligtvis kunde föröf* vas af en framdeles i deras eget sköte uppstående majoritet, skulle i Grundlagen nedlägga medel till vinnande af den önskade säkerheten. Det är således en garanti emot den mest Utsträckta tillämpningen af 72 $:n som åsyftas ; och då lemnar jag derhän, hvad resultat kan vän* tas af en blott hänvisning just till samma §* Ren i6:de åter, så välgörande i afseende på det hela af Riksstyrelsen , synes' mig uti detta fall lika litet tillämplig ; ty hvad Riksens Ständer, i afseende på utsträckningen af Bankens credit, besluta, kan Konungen, såsom fc sakerna Den 15 lulli e> fh. 865 sakerna nu sta, hvarken hindra eller förbjuda. Jag hade således väntat en af Utskotten yttrad bestämd öfvertygelse, att föremålets stora vigt kräfde ytterligare garantier; jag hade hop^ pats, att Utskotten kraftigt önskat denna frågas behandling i constitutionel form; jag hade trott tillräcklig anledning till en sådan önskan förefinnas uti samma 72 §:s senare del ( icke af Utskotten citerad) som innehåller att Bancoverket skall förvaltas ej blott efter de Stadgar, hvilka redan gjorda äro , utan äfven efter sådana , som vidare af Riksens Ständer göras kunna■
En annan värd talare har med sin vanliga ungdomliga värma bestridt Utsk:s förslag och sagt, att endast de, som styrdes af partisinne, talade emot andra uppropet. För mig är det tvärtom omöjligt att inse, huru någon partichef skulle kunna önska andra uppropets borttagande; ty han nödgades då alltid hafva sina anhängare till hands under discussionerna, hvilket just är, hvad jag önskar. Men så länge andra uppropet bibehålles, kan han alltid vidtaga den beqvämare utvägen att få sitt folk hit efteråt. Hvad åter beträffar faran för den öfverraskning, att en partichef skulle kunna passa på det ögonblick, då hans motståndare äro borta, så skulle jag t. o. m. finna det nyttigt, att något sådant en gång inträffade till varning för alla att alltid vara tillstädes. Jag kan således ej annat än vidblifva mitt tillstyrkande af bifall till Utskts förslag. Frih. Boye: Det slår icke felt, att allmänheten kommer att bibringas lika ensidigt begrepp om denna discussion, som om nästan alla våra öfverläggningar, dervid den ena sidan, af hvars yttranden man endast framställer hvad man behagar och utesluter hvad icke stämmer öfverens med framställarer. s åsigter eller syftemål, alltid får ett sken att tala för ministeren, under det den andra sidan framställes i hela glansen af att tala för folket. Jag begär emedlertid att få fästa uppmärksamheten derpå, att faran här är vida större på oppositionens sida; ty ministeren är alltid lättare i tillfälle att tillvägabringa en surprise. Om man således antager, att ministeren verkligen är fallen att genom intriger göra sin mening gällande, och beklagligen antager man detta, då man ej vill erkänna sjelfständighet hos de voterande, måste man antaga möjligheten af surpriser; och långt ifrån att tala emot folkets frihet, tror jag mig derföre tala för densamma. En värd talare har frågat, till hvars förmån surpriserna skulle ske. Derom har jag redan yttrat mig; men frågar man: till hvars skada? så svarar jag, till skada för folket, hvars rätt det är, att ingen af dess representanter utestänges från tillfället att yttra sig.
Alette, som icke var alldeles så patriotisk som Harald, «men låt nu vara, att allt det här är bevisande för Amerikas första upptäckt af våra förfäder, så – hvad mer? Hvad nytta, hvad godt har verlden deraf? Är det icke snarare sorgligt att se, det så vigtiga upptäckter kunna gå forlorade, kunna utplånas, som om de aldrig varit, och måste göras om på nytt. Hade icke Columbus, flera århundraden senare, trotsat både menniskornas trångsinthet och verldshafvets ännu omätta rymder, så visste vi kanske i dag intet om Amerika och om stenen, våra förfäders spår på den främmande jorden.» «Men min söta Alette!» utropade Harald förvånad, «är det då icke solklart att utan Norrmännens Vinlandsfärder, hade Columbus visst icke kommit på den tanken att söka ett land bortom det stora hafvet? Vid tiden då Columbus lefde, foro Norrmännen med sina snäckor omkring alla Europas kuster; de gjorde äfven tåg till Spanien, och ryktet om Vinlandsfärderne följde med dem. Dessutom, – och det är anmärkningsvärdt, – besökte Columbus sjelf Island, få år före sin stora upptäcktsresa, och, som Robertson säger, mera för att utvidga sin kunskap i sjöväsendet, än att föröka sin förmögenhet.» «Men», sade Alette, «Washington Irwing i sin Columbus – som jag nyligen läst – talar väl om hans färd till Island, men nekar till att han derifrån hemtade någon anledning till sin stora upptäckt.» «Men detta är ju otroligt, omöjligt, efter hvad vi här se och höra! Hör nu hvad Aal säger om den tid, då Columbus uppehöll sig på Island»: «På Island blomstrande då sagoskriften, och de åtskilliga sagorna gingo från hand till hand i åtskilliga afskrifter, tjenande då som nu, men i ännu högre grad, att förkorta den långa vinteraftonen. Vår gamla sagoskrift tände således visst ett ljus i hans dunkla gissningar, och detta måtte vara så mycket mera vägledande, som det var nära sjelfva tilldragelsen och kunde äfven till en del muntligen meddelas af dem, som i nedstigande linia voro upptäckarens slägtingar.» «Är icke detta så naturligt och nödvändigt?
M. skulle kunna, utan någon framställning från R. St:s sida, besluta om anstånd med indrifningen hos de skattskyldige utaf de dem till ersättning ålagde belopp. Jag anser den således som en öfverflödig åtgärd, men i sjelfva ordaställningen af tillstyrkandet har influtit någonting, som jag icke kan gilla. Der står nemi. att K. M. skulle uppmanas att, derest de skattskyldige dömdes att gälda återstoden af ifrågavar. uppbördsbalans, och sedermera i nådeväg söka befrielse derifrån, K. M. dä ville till R. St. afläta propos. samt emellertid låta med uttagning af medlen anstå intill dess R. St. fått tillfälle att sig deröfver yttra. Nu kan del hända, att den af R. 606 Den 1<J Februari e. m. St. förutsätta händelsen inträffar kort efter det Ständerne åtskiljts. Dä är det omöjligt för Konungen att till R. St. aflåta någon pro pos. Meningen mätte väl hafva varit att Konungen skulle låta med uttagandet hos de skattskyldige af de dem ådömda belopp anstå, intilldess R. St. fått emottaga en nåd. propos. från K. M. samt haft tillfälle att sig deröfver yttra. Jag anser det således nödigt, att redaktionen af denna skrifvelse ändras, men då det torde vara bäst att Utsk. sjelf får uppgöra den, så anhåller jag att betänk, mätte hl i fva äterremitteradt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För mig synes den föreslagna skrifvelsen vara särdeles olämplig. Jag kan åtminstone icke linna något skäl hvarför R. St. skulle till K. M. ingå med en hemställan om att någonting måtte ske, i fall först den ena och sedan den andra händelsen inträffade. Förslaget innehåller nemi. tillstyrkande deraf ali R. St. skulle till K.
Stads-mäklare: i Stockholm och Götheborg 150: — i de öfriga släderne ... I 37: 50. Nolarii Publici: i Stockholm och Götheborg 24: — i de öfriga släderne , 6: — Skeppsklarerare: i Stockholm och Götheborg 50: — i de öfriga släderne 12: 50. Vikarier och Subslituter — 60. Mnsmästare-bref . ■— 25. Mästare-bref vid Hammarsmeds-embetet — 25. Mästersvens, Hyttedräugars och Uppsättares antagniugs-bref ... — 10. Sockenskrifvare W 1: 15. Gerningsmän å landet — 75. Förordnanden och Antagning s-bevis för Städernas Betjente, Gevaldiger, Uppsyningsman, Lin-, Hamp-, Tjäru-, Brådoch Jern-vräkare, Packhusoch Våg-karlar, Stads-tjenare, Parm-mätare, Mätare, Jern - 388 Expedifions-Utskottets Förslag lill undmi. Skri/velse iY.-o 156. R:dr öre. bärare, Vindragare, Åkare, Timmeroch Murkarlar, Fiskare, Packare, Polilioell Exekutions-bejenle, extra ordinarie Stadsbeljente, med deras vederlikar, dä de hafva lön på slat. af tolf och en half Riksdaler och derutöfver, fem procent af löne-inkomsten; men med ringare eller ock utan lön »*••». — 25. Musikanter och Dansmästare, Förordnanden för — 75. Om någon beställning med lön på stat tillsättes genom ordres, anses dessa lika med konstitutorial. Då något verk eller någon Embetsman utnämner någon till beställning af den beskaffenhet, alt lön på stal dervid ej åtföljer eller först framdeles kommer att åtnjutas, belägges derom utfärdad fullmakt eller öppet bref med slämpladt papper till här ofvan för fullmakter i allmänhet bestämda belopp, beräknade efter den lön, sorn åtföljer dylika eller med deni jemlörliga beställningar.
Detta har samma ändamål som symaskinsväskan o c h göres vanligen af trä. Men man kan äfven förfärdiga det själf af papp och tyg, Bottnen klippes 5 eller 6-sidig 14 cm i diameter, vidare lika många sidor, nodtill lika breda med en af bottnens sidor, upptill ungefär 1 \ gång till så stora. Bottnen samt sidorna öfverklädas hvar för sig med grå linneväf försedd med röda broderier utvändigt samt rödttvills invändigt eller annat passande tyg, t. ex. brokig gardinsits samt kastas därefter tillsammans Öfverkanten och skarfvarne kunna prydas med veckade band. E. N. XXVIII. Tidningshållare i form af sköldar. Två sköldar utklippas af papp, den ena något större än den andra. Båda öfverklädas med kläde, plysch eller grå linneväf. På den mindre skölden, som sättes ytterst, anbringas broderi af silke, sniljer och guldtråd. Sköldarne hopfästas i nedre snibbarne. Vill man ge mer stöd åt tidningarna, fastsys smala kilar mellan sköldarnes nedre kanter. Rundt kanterna sättas silkessnodder, som äfven sammanhålla dem upptill och bilda öglor att hänga dem uti. E. N. XXIX. Nagel och tandborsthållare. Af papp tillskäres en lämplig fason, 20 cm lång och cirka 15 cm bred, något afsmalnad på midten, samt hörnen afrundade. Denna beklädes på ena sidan med brunt guttaperkatyg. Upptill sys ett monogram. Därnedom fästes med några stygn af ku lört silke en remsa, 1 | cm bred, likaledes af guttaperkatyget, kantad med bruna ylleband, till så många utstående små afdelningar man har borstar. Nedom denna prydes med liten söm af stjälkstygn t. ex. ett par borstar korsande hvarandra och en halfbåge af b l o m m o r under dem. Fodras med domestik. Bruna ylleband veckas i täta motveck o c h fastsys i kanten. En liten ögla att hänga upp den uti o c h man har en liten billig julklapp, lämplig åt ungherre. H — na. X X X. Lamphatt.
Af detta synes mig tydligt, att dä den svårighet, som den möjligen större invexlingen af privatbankssedlar skulle medföra, uppväges genom den ökade lättheten att fylla sitt motsvarande behof af riksmynt, och den högre minimivaleuren skulle tvinga privalhankernc lill en allmänt nyttigare rörelse; så skulle derigenom myckel vara vimnel. Dä dertill kommer, att den mindre bemedlade, hvars cassa nästan alltid består af smärre sedlar, dä verkligen fick till sina behof riksmynt och icke privatbankssedlar, hvarigenom den stora olägenhet, som nu allmänt öfverklagas, nemi. alt dessa sednare svårt betunga allmogen i vissa likvidationer, försvunne, så tror jag, att den föreslagna bestämmelsen skulle kunna vara lämplig. Men om dervid verkligen behöfves någon jemkning, för alt privatbankerne må kunna bestå, hvilket må af mera sakkunnige personer slutligen algönäs, så skulle jag tro, hvad äfven en reservant föreslagit, alt ett värde af 2 r:dr species åtminstone borde vara det minsta. Frih. Palmstjerna, IN' i I s Fredr.: dag har icke delta git i discussionen, då dea frågan lill afgörande förevar, huruvida i allmänhet tillvaron af privatbankerne skulle anses vara för Riket båtande eller icke. Jag utlåter mig icke öfver denna fråga, jag leinnar den alldeles derhän; jag tillåter mig endast all resonnera i den förutsättning, att privatbanker skola finnas, hvilken förutsättning förmodligen ligger till grund för hela denna öfverläggning. Ehuru jag vid den liden var utrikes, har jag visserligen icke någonsin sä förlorat gängen af fäderneslandets inre ärenden ur sigte, alt jag glömt den crisis, som inträffade 1817 och 1818- Jag påminner mig mycket val, att den var hufvudsakligen föranledd af det slags obligationer eller depositionsbevis, treprocenlssedlarue, hvilka jag nu förordar. Men, mine Hrr! derföre att en sak en gäng blifvit verkställd med oskicklighet, och oförsigtighet, följer väl deraf, att den icke, verkställd med försigtighet och skicklighet, skulle kunna vara nyttig?
D e t var väl en månad senare, så började en dag ett ändlöst tågande i mina trappor o c h ett ringande på min dörrklocka; i tamburen stodo betjänter, hushållsmamseller o c h kokfruar i långa rader, och m e d hälsningar frän generalskan Den o c h friherinnan Den o c h unga fru Den oeh Den strömmade cn flod af väl hopbuntadc små manuskriptpaket in öfver mitt skrifbord, hvilka vid brytandet samtliga befnnnos innehålla matrecept o c h åter idel matrecept, dyrbara gamla familjeklenoder, som gått i arf från mor till dotter genom släktled i cn mängd af hufvudstadens förnämsta familjer, o c h som nu hopletats o c h sammanskaffats för att af den ' stygga morbror ' tagas o m hand o c h ordnas. D e t var en formlig sammansvärjning, ken mer eller m i n d r e! hvarJ o, nu hade jag just ställt vackert till åt mig! J a g ref i mitt hufvud o c h i de köksdoftande pappersbuntarna o c h visste egentligen inte, om jag skulle skratta eller ondgöras åt hela historien. Till slut tog jag mitt p a r t i: sagdt må vara sagdt, o c h jag skulle visa d e m, jag, de allra som sötaste små skadeglada fruarna. Så gick jag upp till kungens köksmästare, gamle Malmgren, i hviiken jag visste, att jag hade cn trofast o c h säker vän i viken. ' Jo, nu är den lede lös, m å Malmgren tro ' — o c h så anförtrodde jag honom hela min pinohistoria. Men han bara log, helt trygg. ' Ä r han lös? N å, då få vi väl se till att binda h o - nom då! ' O c h så började det stora arbetet. Material hade jag redan rikt upp, och nytt strömmade in för hvarje dag. J a g kastade mig öfver utlandets, speciclt naturligtvis Frankrikes, literatur på området, läste o c h pröfvade, experimenterade o c h » profåt ». Malmgren — o c h många, många andra auktoritcter — stodo mig tappert bi.
M. infordrade underdåniga utlåtande, äfven vitsordat, må kunna fortsättas och fullbordas, har E. K. M. i Nåder föreslagit Rikets Ständer att bevilja Secreteraren Strinnholm ett anslag af 1.000 R:dr årligen, att å Allmänna Indragnings-staten intill nästa Riksdag utgå, emot förbindelse för Strinnholm att hvarje år inför ofvanbemälde Academi för fortgången af sitt ifrågavarande historiska arbete redogöraj och hafva Rikets Ständer funnit skäl härtill bifall lemna. Expcditions-U IskoUets Förslag till und. 621 5jo Det Professoren Schlyter, för utgifvandet af Sveriges gamla Lagar’, dels såsom arfvode, dels såsom ersättning för biträde och kostnader dervid, förut å Extra Ulgifts-medlen beviljade anslag af 1,200 R:dr årtigen, under vilkor, alt arbetet oafbrutet fortsättas och att redogörelse för fortskridandet deraf årligen till Herr Justitie Stats-Ministern öfverlemna, har jemväl blifvit till uppförande å Allmänna Indragnings-Staten i Nåder föreslagit; och hafva Rikets Ständer bifallit, att, i öfverensstämmelse med hvad E. K. M. i Nåder äskat, ett belopp af 1,200 Rrdr årligen må, intill nästa Riksdag, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras, att, i och för den Professoren Schlyter upp(1 ragne befattning med utgifvandet af Sveriges gamla Lagar, till honom, under nyss omförmälde vilkor;) utgå. 6:0 Sedan E. K. M., under den 2G Maj 1837, pröfvat godt i Nåder förordna, att Adjuncten, Magister Haqvin Selander, i egenskap af Observator å Stockholms Astronomiska Observatorium, må, så länge Professoren Cronstrand åtnjuter Obser va tors-lönen såsom pension, ej mindre bibehållas vid ett arfvode af 500
Dimont - rörelses grundläggning, flera grannlaga conlläerationer sig förete, hwilka icke fä äsidosättas uti de föreskrifters bestämmande, som för Herrar LancoFullmägtiga i denna delen blifwa nödiga: en nu mera til nägra fa dagar inskränkt tid ater icke tillåter alla de harwid förekommande omständigheters sä beskaffade granskning, som ämnets wigt fordrar, och hwartil nägra mänaderS wunnen erfarenhet uti 134 tvista tik MLEstallighetLtt hörande delar astren torde finnas nödig: det icke eller med försigtigheten cch en nödig warfanchek är LfNerensstamnkande, at blott i allm arna och obestämda ordalag til Herrar LancoFullmcgtiges egen omtanka och answcmghet öfwerlemna utförandet af en opor-Ltion, hwars följder bade firr Riket cch Vängne» Arv af yttersta wigt; sa wäcar Banco -Ukstottet til de Bslpeäkiva StänLens rplysta ompröfning wördsammeligen öfwerlem»a/ humwida ju icke grundad anledning sig härnad kunde förete til auÄoiilation för Riksens Ständers Banco - Utstött / at i början af nästa ät/ pä högst twä rnanader, äter i Stockholm sammanLomnM/ och hwartil Banco-Utstottek för dest del anser början af Februarii mänad lämpeligast; för st dä, blott hwad werkstalligheken af den fasiställda ^inance-Planen angär, utse, undtags och til utförande förestrifwa hwad af en dä wunnen närmare erfarenhet i wista delar, samt ester fortsatt oafbruten Lfwerläggning och stadgad öfwertygelse, kan för ändamälet stnnas närmast tjenande. Languens Handlingar ådagalägga, ak dylika utwagar afmen förut, rvid enahanda tilfallen, til Werkets fördel blistvit widtagna.
Hon erböd Marie sitt biträde i hushållet, men anbudet togs icke emot. Hon begärde arbete, men äfven derpå fick hon ett nekande svar. Hösten gjorde längre promenader omöjliga, här var hon följd af nyfikna blickar — kyrkbyn hade i det närmaste erhållit utseende af en liten stad, ty flere slags menniskor hade der slagit ned sina bopålar. — O huru saknade hon ej sitt lugna, trefliga Grönskog! — Hennes gång sträckte sig således blott till kyrkogården; det föreföll henne mången gång, som äfven Feodor der slumrat den eviga sömnen. Emma Bärendorf och hon vexlade någon gång bref, när der gick bud, men detta upphörde omsider, när modren erhöll ett bestämdt afslag på sitt enträgna frieri för sonen. Först i December erhöll Leonna bref från Ottilia, som svar på det hon sjelf skref i September. Orsaken till detta för Leonna grymma dröjsmål var, att hennes bref, inneslutet under Majorens kuvert, ankommit på en tid, då hans fru dageligen väntade sin nedkomst. Det svarta lacket, jemte tydliga spår af tårar, sade honom, att brefvet innehöll bedröfliga nyheter; skäl nog för en älskande man, att ej lemna fram det, under så kritiska förhållanden. Hon skulle få det, när all fara var förbi, men han uppsköt det dag från dag, till dess han såg, att hennes oroliga väntan efter bref från Leonna var lika skadlig. Ottilias bref andades innerligt deltagande; hon beklagade att omständigheterna nu förbjödo henne hasta till sin vän; likväl hoppades hon, att nästa sommar se denna önskan uppfylld. Majorens sista bref från Feodor var dateradt dagen efter drabbningen vid Leipzig den 6:te Oktober förlidet år; men på officiel väg hade han under sommaren erfarit att Feodor, straxt efter passagen öfver Rhen-strömmen den 23 December, begärt och erhållit ett års tjenstledighet för att återställa sin helsa äfvensom «för enskilta familjeangelägenheter, som fordrade hans personliga närvaro.» Majoren hade ej föreställt sig annat, än att det var för att resa till sin fästmö, och hade derföre ej velat förekomma en angenäm öfverraskning. Nu lofvade han uppbjuda allt för att skaffa henne säkra underrättelser.