Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. antingen med eller utan votering afslå beviljandet af detta extra anslag, nödsakas jag, med den nära kännedom om behofvens angelägenhet, jag äger, min pligt och min öfvertygelse likmätigt, högtidligen nedlägga min reservation mot ett beslut, sora, sedan äfven de 54,ooo r:dr b:co årligt anslag, afsedt för bevärtsmanskapets beklädnadsbehof och af 2:ne Stånd beviljadt, genom en besynnerlig och på frågans utgång menligt inverkande tilldragelse vid voteringen derom i förstärkta StatsUtsk. gått förloradt, ovilkorligen måste dertill föranleda, att bevärtsmanskapet efter någon tids förlopp, i brist af beklädnad och utredning, icke kan till vapenöfning sammandragas. Ilr Möllerhjelm tilläde derefter muntligen: Man möter mig troligen med det inkast, att de medel kunna begagnas, hvilka innestå utaf de anslag, som vid sista riksdag beviljades och hvilka man beräknar utgöra omkring (300,000 r:dr. Men förh Ilandet är sådant, att de in-* D e n 6 November f. m. 47 bestående medlen utgöra 416,8g3 r:dr, och äro alla afsedda för bestämda och gifna ändamål. Contract äro nemi. afslutade på längre tider, och skulle man nu använda de derför beräknade medlen, funnes intet till de afslutade Öfverenskömmelsernas godtgörande. Man har icke vågat påskynda anskaffningarna, på det man icke skulle åstadkomma förhöjningar i prisen, hvilket vi veta inträffa här i landet, i läll större leveranser på en gång skola afslutas och hastigt fullgöras, såsom det händer t. ex. med klädesprisen, hvilka vid ett tillfälle af större behof för armeen stego 5o 4>roc. Det lärer troligen komma att anmärkas jemväl vid denna punct, alt de öfriga Stånden afslagit K. M:s propos. Sådant är visserligen ganska illa och ledsamt; men jag anhåller dock, att R. o. Ad. för sin del må besinna, att det ifrågavar. behofvet är stort och fullkomligt motsvarar den af K. M. äskade summan.
Till Fredrika-Breiiler-Förbu~idet lm tid efter annan iiiltommit såväl skriftliga soiii iiiuiitliga framställningar från sjuksköterskor angkeiide den stora Önskvärdheten af, a t t en siirskild pensionskassa för dem ' bildades. Förbiiiidet ombads att o111 möjligt åtaga sig saken. Vid pröfning af ärelidet ' ansåg likväl förbundsstyrelsen, att frågan icke låg s5 direkt iiioiii Förbundets verksainlietsområde, att det kunde vara skäl att upptaga deiisaniiiia, isynnerhet som såval tid och tillgångar redan voro strängt anlitade. Saken var dock allt för belijärtansvärd för a t t icke personer skiille fi~inas, villiga a t t Btaga sig den. En del styrelseiiiedleiiiina~ fran Fredrika-Bremer-Förbundet och Röda Korset i förening med andra för sj~iksköterskans ställning och verksamhet intresserade personer konstituerade sig till en interimskoinit6 för vidtagande af förberedaiide åtgärder. Bland dessa .in&amp; nämnas. : utfärdandet af ett upprop till allmänheten för a t t söka genoiii frivilliga gåfvor få till s t h d en grundfond, ty a t t sköterskornas egna inbetalningar icke ' skulle firrslå a t t ens tillnäriiielsevis betrygga ' deras ålderdoin, insågs klart från första stunden. E t t - större kapital, Iivars afkastning skulle utgöra den välbeliöfliga tillökningen i de årliga premierna, inllste darfbr vara den första föruts3ttningeii för kassans tillkomst. För a t t gifva störeta möjliga eftertryck å t of \ 7annämnda viidjan till allmänheten, sökte och lyckades interimskomitén intressera flere framstaende läkare och andra indytelserika personer för saken och erhöll stödet af deras namn under nppropet. Dessa inbjudare sammanträdde jämte interimskomitén den 2 dec. å Fredrika-Bremer-Förbundets byrå, under generalmajor 0.
o c h det är du väl i alla f a l l. så b o r d e klokheten lära dig att inte stå i vägen, när den yngre kraften vill bygga vidare, där du lagt grunden. o c h aktning för sina idéer har den också rätt att k r ä f v a! Gubbarne få maka åt s i g. det är lika naturligt, s o m att isarne måste brista för vårfloden. » Mårten hade i sin upphetsning h ö j t rösten, så att han nästan skrek fram de sista orden. Lotta k o m in kontorsvägen. » Hvad är här för väsen? » H o n betraktade växelvis brodern o c h Mårten. Klädeshandlaren stod o c h vred händerna på ryggen, s o m o m han gnuggat sönder något mellan dem. » A h, kära du, Mårten har vuxit så stor, att han inte längre r y m s härinne. G. A. Blomberg foto. » ABRAHAM OFFRAR SIN SON ISAK ». TAFLA I OLJA AF BRITA ELLSTRÖM. — 6 — HYLIN &amp; C22 FABRIKSAKTIEBOLAG HOFLEVERANTÖR FL. FL. FIRISBELÖNTA VID 1897 ÅRS UTSTÄLLNING MED GULDMEDALJ z Försäljes i våra butiker j E 8 Regeringrsgatein — ' VesterlÅnerfirateLn 1© E z A. T. A. T. I samt kos alla finare Parfymkandlande i riket, E ten sköt u p p dörren. H a n drack ett glas vatten; därefter sade h a n: &gt;Ar det ditt fasta beslut, pappa, att behålla affä- ren, så att jag inte ska kunna gifta mig ?&gt; &gt;Så fast s o m möjligt, d u! » » Så fast s o m möjligt! » k o m efterklangen från systerns tunna läppar. &gt;Nå, då bar jag bara en utväg öfrig, » genmälde Mårten i lugn ton, &gt;och det är att ö p p n a egen affär i sta ' n.&gt; (Forts.) A. Blomberg foto.
Allt ifrån den stund, Rådet, hufvudsakligen på Tessins föranstaltande, aftvingat Adolf Fredrik den bekanta konungaförsäkran, var lätt att inse, det en brytning förestod mellan dessa begge personer, eller rättare mellan rådsherren och hofvet, hvilket tog alla sina intryck och inflytelser från drottningen. En annan omständighet tillkom, som gjorde brytningen oundviklig och påskyndade utbrottet, nemligen kronprinsens uppfostran. Uppfostraren ville, enligt hvad redan är nämndt, först bilda menniskan, först inprägla pligterna, innan han gjorde pilten bekant med sin höga börds företrädesrättigheter. Drottningen åter fästade egentlig vigt vid dessa: ville, att prinsen skulle lära sig, framför allt annat, värdighet och behag i sitt väsende, orubblighet i sina föresatser, oåterkallelighet i sitt ord och blind lydnad för sina höga föräldrars vilja. Blefve endast sistnämnde regel riktigt inskärpt och rotfast, så byggde Lovisa Ulrika derpå förhoppningen om ett tryggadt välde under hela sin lifstid, äfven i den händelse, att hennes gemål, enligt naturens vanliga ordning, såsom äldst, först samlades till sina fäder. En vidunderlig motsägelse uppreste sig imedlertid midt ibland den massa af enskilda föreskrifter, som drottningen, afvikande från ständernas och Rådets, lemnade om sin sons uppfostran, beräknade att framställa thronarfvingen på en svindlande höjd af storhet, dit folkets blickar endast häpnande, beundrande och med en nära nog andäktig vördnad skulle töras lyfta sig. Lovisa Ulrika befallte nemligen, att under det konungabarnet redan från sin spädaste ålder vänjdes vid handkyssningar, djupa bugningar och underdånighetsbetygelser af alla, som nalkades prinsen, skulle Badin ensam äga rätt, att som like umgås med honom och bemöta honom, huru han behagade, handgripliga misshandlingar endast undantagne.
Officerslö norna vid dessa regementen äfven måtte i samma förhållanden minskas, dock med undantag dels för Artilleri-regementena, enär för Officerare vid detta vapen fordrades en större krigsvetenskaplig bildning, som medförde ökade kostnader och hvilken det vore af synnerlig vigt att uppmuntra och befordra, dels äfven för samtlige Regements-officerare, emedan dessa vid sista riksdagen i allmänhet erhållit en mindre betydlig lön-förhöjning, hvadan deras löner nu borde blifva föremål för särskild reglering; — men då Utskottet, som i sitt särskilda Betänkande N:o 48 utförligt yttrat sig öfver de väckta frågorna om en allmän lönenedsättning, funnit de förhållanden, hvilka blifvit anförda till stöd för i denna syftning framställda förslag icke innefatta giltig anledning för Utskottet att tillstyrka en sådan nedsättning, samt, hvad särskildt angår nu ifrågavarande regementen och korpser, det icke torde kunna betviflas, att dervid anställde Officerare, i allmänhet upptagne af en trägen garnisons-tjenstgöring, hvilken icke medgifver dem tillfälle att genom annan sysselsättning bereda sig särskilda inkomster, fortfarande äro, ej mindre än andra embetsoch tjenstemän, i behof af de förhöjda löner, sorn vid sednaste riksmöte beviljades, har Utskottet följaktligen ansett den härom gjorda framställning icke böra till vidare åtgärd föranleda. Beväringen. 20:o. Sedan Rikets sist församlade Ständer, som funnit mindre lämpligt, att, för den ringa tjenstgöringen under årliga excercisen med Stockholms stads och läns beväringsmanskap, Staten skulle vidkännas kostnader för aflönande af en särskild Officers-ltorps, samt ansett att denna exercis kunde verkställas af dertill kommenderadt befäl, antingen från Uplands eller Södermanlands regemente eller från Garnisons-regementena i hufvudstaden, af sådan anledning hos Kongl. Maj:t framställt sin tanke derom, att Lifbevärings-regementets Officers-korps borde, i mån af inträffande afgång, indragas, eller åtminstone på ett för Statsverket Jl, St.
Hvad Banken köper till 128 sk. kan, som sagdt är, icke gifva någon vinst och bidrager icke till dess eonsoliderande, enär uppf andlingen sker för Sedlar, sorn öka Sedelstocken eiler Vexel-Bankens skuld i samma nion, den metalliska fonden förstärkes. Annat vore likväl förhållandet, om härtill användes endast Bankens behållna Räntevinst, i fall någon sådan nu vore odisponerad, eller den för nästkommande är påräknade finge till detta ändamål anticiperas. Allt det Silfver som för Räntevinsten uppköpes, vore det ock till ett pris öfver 128 sk., eller det blifvande utvexlingspriset, bidrager verkligen att öka Bankens förmåga, att framdeles inlösa sina Sedlar och upprätthålla deras värde; och ett sådant användande af Bankens Räntevinst vore utan .tvifvel både rättare och fördelaktigare än att, sorn hittills stundom skett, i det närmaste utan »11 sköns nytta bortkasta den. 32 B rf. t. Bancc-JJtskoftets Betänkande. N:o 6. » Banco-Ulskottet har uti det återremiti terade Betänkandet tillstyrkt upphandling af Silfver till obegränsadt belopp, äfven uppå Leverance-Contractet med förskott.
»Hvar och en blir der han är van – var så god! – och intet väsen.» Moderns bestämda ton kom det att bli tyst med ens. »Förlåt mina skrikhalsar, kära Ottilia», vände hon sig till den främmande, »får jag be dig taga plats?» Den tilltalade satte sig stelt. Det låg någonting fiendtligt i hennes blick, och hon undvek att se på sin svägerska. Denna var synbarligen ett godt stycke in i trettiotalet, men hennes fylliga rödhylta ansigte med den käcka minen hade någonting ungdomligt och lefnadsdugtigt i hela sitt uttryck. »Ni ha visst varit på långtur?» sade hon och såg bort på sin gäst, i det hon också sjelf intog sin plats. Hon hade ett par kloka, erfarna ögon med en botten af välvilja. »Ja, vi ha gått mycket», var det tvära svaret. »Nå och har Ejnar kunnat vara tant till någon nytta?» fortsatte frun med det slags muntra oförskräckthet som liksom vill tvinga bort en annans misstämning. Frågan stäldes skenbart till Ejnar, som icke svarade, utan endast såg ned i sin tallrik med en min så anspråkslös, att den tydde på en mycket stark inre tillfredsställelse. Tant teg äfven, och kring de tunna läpparna kom det ett drag af hat. Hon såg upp med en snabb blick och satt derpå lika kall och stel igen. Men det jäste af harm och trots inom henne. Trodde hon – denna robusta, rödkindade qvinna derborta, som aldrig känt hvad qval och ångest och tomhet och leda vill säga – trodde hon sig med sin klumpiga slughet kunna hindra hvad som måste ske? Triumferade hon redan, derför att barnets närvaro fördröjt utförandet Åh, denna dumhetens hjertlöshet, att icke ens unna en menniska att få dö Och den qvinnan trodde sig klok och god, alla menniskor ansågo henne så. – Dum, endast dum! »Du har väl inte varit till besvär för tant, Ejnar?» sade modern och såg på den lille med en blick, som hon nästan gjorde förebrående. Det var hennes föresats att tvinga den inbitna halsstarrigheten derborta till ett svar.
Det är en känd sak, åtminstone för oss landtman, som äro i en ständig beröring med den skattdragande, att de flesta afbördas med skyldigheter enligt contracl. Till och med i komiterades förslag finner man i detta afseende uppgifvit alt af 60,000 tunnor afradsspanmål endast 6000 tunnor blifvit levererade in natura, och resten i penningar. Ilär är sagt, att den föreslagne förändringen omöjligen skulle kunna blifva varaktig, och att det skulle blifva den skattskyldiges intresse att befrämja myntförsämringen. Jag hemställer om den skattskyldige kunde äga en sådan magt alt han kunde befrämja myntförsämringen, om det icke dä vore mycket ginare, att han begagnade sina krafter för att helt och hållet välfva ifrån sig hela skattebeloppet, och jag tror icke att man kan sätta i fråga ett sådant förhållande. Det är vidare sagt, att statsbristen skulle föranleda till bevillnings åliggande, och till upphäfvande af nu existerande uppbördsförhållanden, samt att derigenom, en mängd af varor skulle påföras landel till ett premium för myntförsämringen. Här komma vi nu in på ett område, som något mycket atlägsnar sig ifrån sjelfva hufvudfrågan, hvarföre jag icke eller vågar gifva mig långt in derpå. Jag respecterar hvarje annans mening, men jag är icke af den mening som gynnar prohibitismen, som tror ett samhälles bestånd under närvar:de lid beror på uppbördsmännerna. Här har ytterligare blifvit sagt och frågadt hvarföre icke StatsUtsk. vidrört frälseräntorna. Hvad beträffar denna fråga, så får jag beklaga, att StatsUtsk. icke kunnat laga steget fullt ut. Af en annan ledamot har det blifvit sagt att räntorna vore ett aftal enskilda personer emellan och derföre icke kunde vidröras. I an9 H. 6 S2 Ben 7 September e. m. ledn. deraf ber jag att få anmärka, att frfdseräntorne äro af Ivenne olika naturer, här finnas sådana frälseräntor som uppkommit genom Kronans försäljning af sina räntor, genom bytesbrister och liqvider, och hvilka på detta sätt, äga helt och hållet samma natur.
Det är icke länge sedan Ridderskapet och Adeln lika med sine MedStänder tillagt en årlig vedergällning åt en värdig Medborgare, hvilken, utan att i detta afseende hafva gjordt så betydliga uppoffringar, icke hade varit 1 behof deraf. Jag har med glädje deltagit uti detta beslut, som var ett ädelt uttryck af National rättvisa och högaktning. Men då Nationens Representanter således visat sitt deltagande för en person, som genom medbor - 650 Den 2 9 Maji. gerliga företag sökt gagna det Allmänna, må de icke eller glömma, att fästa afseende på deras lättmätiga fordringar, som, i grund af förfäders nedlagde mödor, nu yrka, att blifva orubbade uti besittning af hvad som blifvit försäkradt. Må det icke glömmas, att dessa löften varit anledningen till dessa trakters odling, och nu varande fördelaktigare belägenhet; må det icke glömmas, att det värde skogen nu derstädes har. är följd af dessa anläggningar; må det ändtligen icke glömmas, att Bergs* handteringens bestånd står i närmaste förening med Jordbrukets, emedan afsättning och arbetsförtjenst derigenom beredes åt Landrmannen, och att säkerheten af medborgares besittningsrätt är det första och oundgängligaste vilkor för Statens förkofran och välmåga. Det är på sådane grunder allena jag skulle våga yrka och hoppas, att all förändring af redan vidtagne beslut, rörande Recognitions-skogarne, bör upphöra, och frågan derom förfalla. Men till de allmänna skäl, som tala härföre, bör jag ännu tillägga, att Recognitionsafgiften icke är den enda förmon Kronan dragit af desse skogars öfveriåtande åt Bruksägare. Hammarskatts jern, tionde tackjern, bevillningar och afgifter så af Bruken, som i sednare tider för sjelfva kolrättigheten hafva varit directa inkomster af Bruksanläggningen, och i följe af den samma hafva nya bostäder, stora uppodlingar af aflägsne och tillförene öde platser, samt de inkomster, som af en ökad folkmängd härröra, varit omedelbara verkningar deraf.
Skämtet gäller nu samma fel, böjelse för flirt, fåfänga och liknande, men härtill kommer en hel del andra betydligt svårare lyten. Vi kunna anteckna opålitlighet i vänskap, ondsinthet, trångbröstadt småsinne, ofördragsamhet, tadelsjuka, skadeglädje m. fl. Den bild, skämtidningarna gifva af kvinnan, är löjeväckande såsom hvarje karrikatyr, men i skrattet, som däraf framkallas, blandar sig icke så litet — hån. Felen, som det gycklas med, äro för fula, för att blott vårt humoristiska sinne skulle påverkas; vår rättskänsla beröres äfven, och den framställda bilden synes oss därför i hög grad osympatisk på samma gång som löjlig. Blir så frågan: är bilden sann eller ejf Dess egenskap af karrikatyr säger oss genast, att den omöjligen kan vara sann. Men osann — det bör den lika litet kunna vara. Den är en karrikering af vissa kvinnliga individer, följaktligen snedvriden och öfverdrifven, men, såsom syftande på nå- got verkligt, likväl innehållande en viss grad af sanning. Hur stor sanningsprocent bilden innebär, finner man lättast och säkrast genom att försöksvis passa in skämttidningarnas kvinnotyper på kvinnorna i hvardagslifvet. Är det omöjligt att finna någon motsvarighet dem emellan, eller förefinnes en sådan endast undantagsvis — ja, då är karrikeringen af kvinnan icke blott orättvis, utan äfven ohederlig. Frågan rör sig då icke längre om skämt och satir, utan o m falska beskyllningar, som mången gång på heder och ära gå. Men kunna vi återigen känna igen karrikatyrerna, kunna vi identifiera dem med kvinnor, som vi mött och möta ute i lifvet, icke blott undantagsvis, utan åter och åter, då uppbäras karrikatyrerna af det rätta underlaget, sanning, och vi måste, om än motvilligt, medgifva deras fullkomliga rätt att finnas till. Härmed må nu förhålla sig huru som helst, ett är visst, att det för kvinnokönet i dess helhet icke är likgiltigt, att kvinnan sålunda gisslas offentligt. Vore skämtet godmodigt och gällde det små mänskliga svagheter, kunde det vara ofarligt nog, men nu när det, som ofta sker, af ser verkliga karaktärslyten, då är fara på färde.
Utskottets förslag åstadkommes en ganska betydlig inskränkning i sedel-utgifningsrättcn, och en ytterligare inskränkning, om ock under andra förhållanden önskvärd, under de närvarande synes vara betänklig, får Utskottet i fråga om Bankernes rätt till sedel-emission vidhålla sitt förut afgifna förslag. § 16. Med anledning af 1 mom. af 16 § har blifvit anfördt, att de der förekommande ordalag »intilldess full betalning följer» skulle kunna så tolkas, att innehafvare af en Banks kreditsedel, fastän han underläte att för samma sedel affordra Banken betalning den dag, då, enligt Bankens tillkännagifvande, invexling af dess sedlar ånyo vidtage, likväl skulle kunna anses berättigad att jemväl efter nämnde dag uppbära sex procent ränta, intilldess full betalning följde. Till förekommande af en sådan tolkning har Utskottet gifvit slutet af 16 % en annan lydelse. § 20. Denna § har blifvit återremitterad i anledning af den anmärkning, att då enskild Bank genom att vara fordringsegare i en mängd konkurser, som berodde på utredning, kunde derigenom i sjelfva verket vara i vida sämre ställning, fastän det af räkenskaperne ej kunde utrönas, än om reservfonden och en tiondedel af grundfonden Bankooch Lag-Ulskollcls Ullätande N:o 6. 17 grundfonden gatt förlorade, borde efter 1 mom. i §:n införas ett tillägg af följande innehåll: »Lag samma vare, örn genom inträffade konkurser ibland Bankens gäldenärer 50 (40—30) procent af Bankens utestående fordringar blifva på utredning af dylika konkurser beroende.» Ett sådant tillägg, eller något stadgande i den deruti angifna syftning kan Utskottet dock ej tillstyrka. Det ändamål, som dermed afses, eller förebyggandet deraf att Banken skulle fortsätta sin rörelse efter det dess grundfond blifvit så försvagad att fara vore för Bankens bestånd, vinnes redan genom det af Utskottet föreslagna stadgande. Vid bokslutet måste nemligen alltid en uppskattning ske af Bankens mindre säkra fordringar, bland hvilka naturligtvis de, som bero på konkurs ingå, och såsom Bankens tillgång uptages endast hvad som enligt denna uppskattning anses komma att utfalla.
Ar någor förfallolös bor to, dä han ropas af Rätten fram atti kära eller svara, bote två daler. 5. §. 'Denna varder till ali kraft och verkan uppl ulfven. Log-Vtsfotttts Bet. N'.o 82. t* 7* $• Sista punkten i denna §. "Är någor borto från Lagmanssyn; vare samina: dock må man ej der vädja mot, utan gånge dermed, som i Cap. to §. stadgas”, upphäfvesr. XIII. Cap. Följande trenne §§. i detta Capitel ändras sålunda: 2. §. Säfvar någor Domaren obeskedliga; bote i Under-Rätt tjugu daler, i Hof-Rätt femtio daler. 3. §. Profvas jäf lagligit emot Häradshöfding, eller Borgmästare i den stad, der ej mer än en Borgmästare är, och Rådstufvil-Rätten utom honom ej finnes domför; jörordne Hofi-Rätten en annan i hans ställe, pä kärandens begäran och kostnad, och stadne den kostnad sedan å den, som saken tappar. 4-5- Jäf vas någor i Häradsnämnd; sätte Häradshöfding, om det tarf vas, annan i hans stad, så länge det målet shtes. Jäf vas Rådman; nämne Rådstufvu-Rätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är. Är Rådstufvu-Rätt aller jäf vad; förordne Hof-Rätten andra, som den sak döma. Nu kan så hända, att så många af Idof-Rättens ledamöter jäf vade varda, att Rätten i ty mål ej fullsuten är; gifve Hof-Rätten det Konungen tillkänna, dä Konungen förordnar andra i deras ställen. Ej må någor i Hof-Rätten jäfvas, der son eller mdg i Under-Rätten dömt; utan sä är, att de för embetes brott der lagliga anklagade varda.' XIV. Cap. - / 1 och 2 af detta Cap. göres följande ändrings 'Lag-XJ; skotten Bet. N.o 82. '•
Herr Lsrlbeiin (i^Ilenskölä, L»rl: Jag får den äran tillkännagifwa att dä Höglostige Riddcrskapets och Adelns äterremisi förcwar i Banes-Utskottet, insägo Utffotters Ledamöter» jemte mig, möjligheten af den miHtanka pä BancoFörwaltningen som Herr Osi^er8tLm i stna anmärkningar ansett kunna befaras om pröfningsrätten i afseende pä läns prolongation lemnades oinskränkt i samma förwaltnings händer. Jag anhöll derföre att, till wedcrläggning af en sädan misitanke, det medel Banco-Utffottet deremot antagit äfwen mätte, i Utffottets swar Pä äterremisien blifwa anfördt. Men denna min proposition wann icke bifall: och jag fär derföre nu, enligt hwad jag för Utskottet förklarat, den äran anmäla, att t Reglementet som för Fullmägtige kommer att utfärdas, blifwer, till förebyggande af en möjlig mannamon, infört, att den lindring i wilkoret» för Zernläns inbetalning, som Banco-Fullmägtige, efter förutgäende föreffrifna formaliteter tilltror sig kunna bewilja» skall, om den bewiljas en pantägare, äfwen komma alla till godo. Herr , Oettlok: I anledning af hwad Herr (-yilensköill nu anmält, fär jag den äran nämna, att r 1779 ärs Reglemente, som tydligast utstakar grunderna förJernbelä * * nin - 468 Den 14 October. ningen, är tillfälle lemnat ät Fullmägtige att prolongera läne-terminen; men derwid är tillika förestrifwit, att sädant bör ffe efter föregängen öfwerläggning mellan alla Fullmägtige, hwilka dä äro pligtige att till Protocollet anföra sina tankar.