Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och så härtill den genialiska tanken att med ens öppna tillträde till föreningen för alla Sveriges qvinnor, icke blott städernas, hvilka hittills haft så godt som monopol på välgörenhet i stort, utan äfven landsbygdens qvinnor, till och med de armaste. Alla äro nu i tillfälle att visa, hur högt de tänka om fosterlandet, huru varmt de intressera sig för dess fred och välstånd och frihet. Jag ser i andanom med hvilken känsla af stolthet dags-verltarhustrun, backstugusitterskan lägger slant till slant i det doldaste hörnet af öfversta dragkistlådan, för att en dag med sin krona inknuten i näsdukssnibben gå in till närmaste filialkontor — jag förmodar organisationen går i den riktningen — för att hos filialdirektrisen låta skrifva in sig i Svenska qvinnoföreningen. Om äfven hennes hjerta ' skulle svida, när hon lemnar ifrån sig de med slit och släp för-värfvade styfrarne, som hon nog ibland känt sig frestad att gripa till, när barnen skrikit efter bröd — så bör den tanken skänka henne full tröst: “ den stolta fästningens murar skola, på samma gång de utgöra kommande slägtens värn, bevara en erinran om den svenska qvinnans fosterlandskänsla. “ Att hon, genom att gifva sin skärf, indirekt — möjligen någon gång direkt — beskattar sin man, sin familj, då hon ur huset bortför ett kapital — låt vara litet, så är det dock ett kapital, som är förvärfvadt för familjens behof och som måste på «andra håll, genom fördubblade ansträngningar, återtagas; att det ännu ej är utredt, om Karlsborgs läge och beskaffenhet i öfrigt är af den art, att det verkligen kan utgöra “ ett värn för kommande slägten “ — allt detta vet hon ej och behöfver ej veta. Ty tanken är i alla fall stor, bevekelsegrunden ädel. Hon hat * gjort en god gerning, och så får ju hennes namn stå tillsammans med namnen på dem, till hvilka hon förut blickat upp med beundrande afund — kanske till och med läsas i tidningarne.
MajUs Nådiga Skrifvelse, angående declmal-systemets tillämpning på rikets mynt, med dervid gjorda anmärkningar; samt 2:o Anders Olssons från Jemtlands län motion, om Privat-bankers afskaffande och filial-kontors inrättande m. m.; samt till Allmänna Bevärsoch Ekonomi-Utskottet: Nils Svenssons från Christianstads län motion, angående lindring i rustningsbesväret. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 5, i fråga om anslag för år 1854 till gevärs-fabrikationen. S. D. Efter skedd föredragning bifölls Banko-Utskottets Memorial, N:o 1, med hemställan att få använda arvoden till 2 Notarier och 2 Kanslister; hvaremot samma Utskotts Memorial, N:o 2, med öfverlemnande af Banko-fullmäktiges till Utskottet afgifna Berättelse, Indes till handlingarne. S. D. Lästes och godkändes Expeditions-Utskoltets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. MajU N:o 1, angående utsedde ledamöter i det af Kongl. MajU äskade Hemliga Utskott. Den 19 December Från Högloft. Ridderslmpet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Uiskottet: Herr Ribbitigs, Arvid, den 17 dennes på bordet lagda motion om anslag af allmänna medel till reseunderstöd för unga Svenska officerare, som vilja praktiskt lära krigskonsten. 32 Prot.-Utdrag den 19 December 1853. Lag-Utskottet: Friherre CreutzStephan, den 17 dennes e. m. på bordet lagda motion, om an» tagande af den Norrska Dissenters-lagen af den 16 Juli 1815; tillika med de yttranden, som dels derom nu, dels i fråga om en af friherre Creutz förut väckt, men sedermera återtagen motion i samma ämne, den 3 och 7 dennes blifvit afgifne. Från lieden. B onde-Ståndet.
På sätt Kommitterade ådagalagt, lärer väl hvarken något hinder i kassörernas göromål och deraf föranledt uppehåll för den trafikerande, eller några misstag af kassören vid expeditioners utlemnande, böra af den nya ordningen uppstå, och Utskottet anser sålunda, att Under-styrelsens anmärkningar icke böra till något afseende föranleda. Under-styrelsen har vidare anmärkt, dels att då en person inlemnar flera särskilda reversaler, för ett eller flera af hvilka äskas flera särskilda attester, blefve det, särdeles under tillopp af en mängd insätlare, i hög grad svårt för insättnings-kassören att hålla reda derpå, att efter handläggningen i depositions-afdelningen insättaren verkligen bekomme det antal dökumenter han reqvirerat, samt dels att, om insättning skett för en räkning, som ännu icke blifvit öppnad och hänförd till sin vederbörliga klass, oredan skulle ökas, enär sådant upptäcktes först sedan reversalet blifvit antecknadt både i kassa-diarium och kassa-specialen. Under tillkännagifvande, att det hvarken varit Kommitterades mening och ej heller vore behöfligt, att insättnings-kassören skulle hålla reda på, att hvarje inlem - Banko-Utskottets Betänkande, M 61. 13 nare erhölle det antal dokumentet1 ban reqvirerat, hafva Kommitterade anfört, att, enligt förslaget, chefen för deposilions-afdelningen eller biträdande kommissarien derstädes, som i sista rummet handlägger expeditionerna, äro förpligtade att tillse, det de hvarje särskild expedition tillhörande, utgående dokumenter äro lill såväl beskaffenhet som antal riktiga och fullständiga, samt att ombesörja det expeditionerna i sådant skick från dem aflenmas till insättnings-kassörerne; tilläggande Kommitterade, att befarad insättning för räkning, som ännu icke vore öppnad, med lätthet stöde alt rätta, såväl enligt den nya som den nuvarande ordningen.
&gt;F&amp;hror fSr inte tro, att \ .i under vanliga förhzllluiden iiro s9 hiir öfverd9diaa *, sade han alndi, iued omsorg knackande I) &amp; lacket. tundtom, N~~ToI ", m e n omjulen kan manui \ .iiI få lof ait glöinnla sin \ .anliga sparsanihet. Fram med likörglas, hustm! Hvilken doft! Jo, jag vet, att du först&amp; dig p9 det, - kick er mun !^ Han log upp emot hustrun, som stod och ordnade kopp Herr Tobiasson satt och d g p9 sin brorson, stadigt hallande sin arm kring den lille. Denne: .familjeförsörjare? mr en bild af helsan. Hans figur började redan runda sig s9 sndtt, men endast som i ett uf1,ermatt af viilbefinnande. Kände han det kanske, nar han gaf at de sina, som om han tog it % andra? Aldrig! Han rar p8 det klara med hrad som iör honom var öfveroch underordnadt. Hiir falls det inga slitningar mellan ensidig egoism och ensidig sjelWrglBmmelse, hiir fins regulatorn: familjen. Det som egen fördel och valviljaii Mr herr Tobiasson varit s9 oförenliar mot andra, det cammansm3lte h&amp; d natuAgt, det begränsadessd viileörande. Han undrade Bfver att han aldria sett Sktenskapet f r h sa&amp; Det fans ju en helt an&amp;n betydelse i-det, iin det, som han drömt om. 283 Ueii garnle herm fömjönk i sina tankar, soin han s9 ofta Iirukade göra; hans blick blef frinvaraiide och han gnf icke akt pi, att I~rorsoiien, setlan han slutat sina bestyr ined likörkrusel, nu satt och betraktade honom. Ofver detta godmodiga iniga ansigte med sina stora iiiiistascher och sinn Cinliga (igon hade det lagt sig ett innerligt deltlgandr.
Då drawback är så obetydlig i jemförelse med skatten här Sverige, och då, efter de upplysningar jag erhållit, det är ganska mycket bränvin, som skickas från de Danska öarne till de Skånska och Halländska kusterne, hvarigenom man kunde få anledning tro, att man i Danmark ej gör afseende på drawback, så tyckes det som om man icke borde blunda för lurendrejeriet. Jag får ännu en gång upprepa, att jag ej har någonting emot att skatten höjes till 75 öre, såvida tullen i samma proportion ökas. Hr De Maré, Baltzar: Jag anser det ur stats-ekono nomisk synpunkt vara ganska praktiskt att åstadkomma en förhöjning i bränvinsskatten. 04 Den 6 Mej c. lii. Jag har med nöje hört att BeviIln.*Utsk:t varit så pass eftertänksamt, att det icke velat bestämma grunden för den skatt, sorn nu är i fråga, hetta är visserligen godt och väl, men jag tror, att de båda frågorna böra afhandlas i ett sam* manbang. I andra länder bar man dubbelt så stor tull som skatt på bränvinet. Man bar sagt, att skatten kunde höjas under förhoppning att man skulle få drawback. Jag frågar hvart man skulle kunna föra detta bränvin? Till Preussen eller Danmark tror jag icke, och ej heller till England eller Norige. Hvart skall det taga vägen? Man har visserligen sagt, att staten behöfver ökade inkomster, och det tror jag nog; men är det rimligt att lägga denna tillökning på en produktion, som drager förut en så ofantligt stor skatt. 60 öre utgöra hälften af värdet af det bränvin, som här blifvit försåldt. J)et vore visserligen ledsamt, om man behöfde öka den allmänna bevillningen, men hvad är denna lumpna bevillning för hela landet i förhållande till hvad bränvinsskatten är. Den sednare är nemi. 4 gånger så stor sorn hela beloppet af den förra. Graf Ugglas har visserligen befarat att en snara skulle läggas för hela Svenska folket genom att öka den allmänna bevillningen, men jag kan icke finna hvarföre icke den skulle kunna ökas i stället för att lägga denna nya skatt på bränvinet.
Utsk:t har visserligen framlagt tvenne slags bevis för skadligheten af mitt förslag; det ena Sekreta Utsk:ts prot. af år 1765, och det andra en jemförelsetabel! emellan utoch införsel af silfver de sednare 20 åren. Hvad först beträffar Sekreta Utsk:ts prot., så har Bevilln.- Utsk:t framställt detta alltför styrnpadt, för att man deraf kan finna rätta orsaken tilj förvirringen i finanserna den tiden. —Bevilln. Utsk:t citerar: »Aren 1742, 1744 och 1745 blef allt speciemynt, samt myutadt och omyntadt koppar vid hardt straff till utförsel förbudet» Utsk:t fortfar; »Alla dessa författmr, 1)en i Juni. 8>J hafva allt iner och mer bidragit till vexelkursens stegrande» in. m. Men hvilka voro dessa författnir, derom uplyses intet. — Jag anhållet att få fylla luckan. — Ar 1739 utkom en förordning, som icke allenast tillät utförsel af den reela valutan, som den tiden för nämligast bestod af kopparplåtar, utan man gaf äfven ett premium af 10 daler för skeppundet för sådana plåtars utförsel, så att vid 1742 års slut hade utförts plåtar till ett värde af 13 milbr daler. Denna utförsel oaktadt utlåntes från banken 36 milbr daler, från 1743 —1747. utan att den metalliska valutan ökades. Sannolikt har Bevilln.Utskit icke haft tid att taga reda på dessa förhållanden, ty eljest skulle Utsk:t funnit, att de omtalade förbuden voro en nödvändig följd af missbruken under de 3:ne år utförselfriheten varade, och att således det icke var förbudet utan friheten, tillsammans med utlåningen af 36 milbr daler utan motsvarande valuta, som orsakade de »oredor», hvarom Sekreta Utskit talar.
För öfrigt icke vara mera otil 1 ätligt för mig att framställa några allmänna reflexioner, med erinran om de förmoner vi vunnit, om den tacksamhet de kunna förtjena, än det är för Herr Grefve Schwerin att yttra dylika i afseende på tålamodet hos Nationens Representanter och väntan samt lidandet hos en del af nationen. Om man skulle fästa sig vid sådant, skulle sluteligen frågan förvandlas till en tvist om ord, icke om sakef. Jag har vidare af samma talare hört Sagas att, då nationen suckande anhåller om en förhöjning i Tullafgiften, vägras det henne af Embetsmännen. Jag bekänner att jag hvarken hört det ena eller det andra. Någon fråga om förhöjning i Tullafgiften har, mig veterligen, icke blifvit väckt förr än af Särskildta Utskottet. Det uppdrag Ständerna vid 1812 ars Riksdag lemnade Konungen att verkställa en sådan förhöjning , var bestämdt inskränkt till ett ökande af 100 procent, och innehöll tillika att, när en sådan ökning på vissa artiklar ägde rum, borde nedsättning ske på andra» Den 5 Juli. f. ril. Frågan var således snarare om jemkning än om en allmän förhöjning i Tull-afgifterna. Imellertid är o nya TuiiTäXor, del' med Förändrade värderingsgrunder, dels med ökade afgifter utarbetade, och äro, som jag förmodar,. öfverlemnade till BevillningslTtSkottet. Orsakerna hvarför de ej blefvr» Utfärdade har jag förut anfort.. Om tillfället icke fordrat Riksens Ständers sammankallande, hade dessa Taxor visserligen nu varit kungjorda. Imellertid blefvo af* gifterna pä vin redan 1814 oc^ depå caffe i år förhöjde. Det är för öfrigt ielea att vägra en sak, att framställa de olägenheter sorn deraf kunna uppkomma*. Då man trott sig böra erinra om de följder af Lurendrägeri och Tullförsnillning, sorn skola Uppkomma af en oförsigtigt verkställd Tullförhöjning, har man derför icke Vägrat att verkställa sådant, om det verkligen af Nationens allmänna röst skulle äskas.
Sven och Ulla höggo uti hvar sin kappärm, med det lyckliga resultat, att kappan satt som fastspikad, där den satt. Lillen suddade med verklig energi sitt dockhufvud mot kängorna, för att få must, utan tvifvel — och så — buss, in i munnen! De äro sannerligen icke gurmander, dessa små! Så kom Pontus på den lyckliga idén, att musik borde det vara på en sådan festdag. Alltså: tuterituteritut-tut-tu-u-ut! » Pontus, min gosse lilla, tack för din marsch, vi spara resten till eftermiddagen. Men bevare mig, så svart du är i mun, lille Bengt! Barn, han I sett, hvad han kunnat få tag uti? » Och så måste vatten, svamp och handduk fram. När så alla » muster » för denna gång förlorat sin kraft, skulle ett fint slott byggas af träbitar. Det blef ett med riktigt hemlighetsfulla hvalfgångar, om hvilka man visste, att där bodde slottstomten Gråmurre; och ett torn blef det så högt, att det var nog nästan som Babels torn, det hade Sven, som gick i samskolan reda på. Och sedan skulle Ulla visa, att hon kunde » sköta » sin docka. Hvad gjorde det, att små fyrkantiga tingestar hamnade på orätt plats! Hon vände ju så ömt och moderligt alla plaggen framför den • — kalla kakelugnen. » Och tysta nu, barn, nu ska ' Lindagull sofva! Vyss, vyss, lullesitus, vyss, vyss, vyss, vyss, yss, ' ss! Nu sofver min lilla! » — Så fick man då åter prata. » Faster Gina, ska ' faster bli länge här? » » Ja säg, faster! » » Stanna länge, riktigt länge! » Och barnaögon bådo, och harnahänder ströko smeksamt öfver hennes kinder, hennes händer. » Jag blir nog kvar ända till öfver din födelsedag, Ulla! Småttingar, om ni nu äro tysta en liten stund, så skall jag tala om något roligt för er. Ni veta ju, hvem storken är? » » Han som för barn till Gud? » » Nej, du Pontus, han för från Gud.
S. D. Remitterades till Banko-utskottet Kongl. Maj:ts nådiga proposition om Beviljande af kreditiv-rätt å Rikets Ständers bank för Stockholms stads drätsel-kommission till ett belopp af högst 200,000 r:dr banko. S. D. Lades till handlingarna Stats-utskottets memorial N:o 2, med den till Rikets Ständer af fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifne berättelse. Den 23 December. Från Höglofl. Riddehskapet och Adei,n. S. D. Vid föredragning af Expedition s-utskottets den 22 dennes f. m. på bordet lagda memorial N:o 5, i anledning af erhållen anmodan om införande i riksdags-beslutet af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, angående åtskilliga föreslagna lagförändringar, instämde Ridderskapet och Adeln uti det af Högv. Preste-ståndet fattade beslut, att anmoda Expeditionsutskottet att i det riksdags-beslut, som kommer att utfärdas, meddela underrättelse om innehållet af berörde nådiga skrifvelse, och beslöt Ridderskapet och Adeln derjemte att genom utdrag af Protokollet inbjuda Vällofl. Borgareoch Hederv. Bonde-ståndet alt i ämnet fatta enahanda beslut. S. D. Remitterades till Stats-utskottet: Friherre Cederströms, Clas Rudolfdenna dag väckta motion om utsträckning på flera år, medelst nedsättning i årligt löne-afdrag, af den Landshöfdingen i Wermlands län åliggande ränteamortissements inbetalning till gäldande at fordna ackords-summan vid tjensten; jemte ett af herr von Troil, Samuel Gustaf, i sammanhang med denna motion väckt förslag.
För min del är jag således fullt öfvertygad om nyttan af den föreslagna omorganisationen af vår flotta, men jag sätter H. III. 8 lii Den 3 Mars e. m. åsido mitt eget omdöme, och anser den största vigten ligga derpå att vi lemna vårt fulla förtroende åt den man, som visat sin allvarliga vilja att ställa vårt sjöförsvar på den lämpligaste fot, och att vi icke genom tvetydiga ordalag skjuta ifrån oss saken och derigenom kanske förorsaka ett både för befäl och vapen mycket skadligt uppskof vid ordnandet af vårt sjöförsvar. Man behöfver icke frukta, att genom antagande af Utslcts hemställan ikläda sig ansvaret för den af K. M:t godkända organisationsplanen, ty Utsk:t har icke hemställt något annat än, »att R. St-.r i enlighet med K. M:ts Nåd. förslag skola medgifva, att de för befäls-och underbefälspersonalen nu anvisade medel må, för tillämpning af samma lönestater och organisationens fullständiga genomförande, fortfarande och framgent blifva använda», och i detta beslut finnes således icke något annat uttryckt än, att U. St:r medgifva, att de medel, R. St:r anvisat för af K. M:t förut uppgifvet ändamål, må fortfarande utgå. Deremot fruktar jag att antaga de öfriga förslag till beslut, som här framställts, ty man har icke kunnat vid ett hastigt uppläsande af dessa förslag med säkerhet bedöma huruvida i dem kunna ligga några hinder för den föreslagna organisationens genomförande i framtiden eller något, som kan undanskjuta densamma. Jag får derföre på det varmaste förorda att R. o. Ad. ville bifalla hvad Slats Utsk:t föreslagit och 2 Stånd redan beslutat. Hr af Kléen, Johan: Under loppet af denna diskussion hafva några yttranden blifvit fälda, som föranledt mig att begära ordet för att söka undanrödja det missförstånd om försvaret af våra inlopp, hvartill de kunna gifva anledning, och möjligen återupptagas en annan gång, när dessa vigtiga frågor förekomma.
JDå jag inför K. M. föredra - t)eii 8 Oktober. 121 git detta förslag, sorn sedermera hos Utsk:t blifvit behandladt, ligger det i sakens natur, att jag äfven önskar att B. o. Ad., med •utslag å Utsk:ts Betänk., måtte bifalla K. M:s Propos. Det är ej alldeles utan exempel förut i vårt land att man, vid införandet af reformer, som man ansett vara theoretiskt riktiga, i afgörandets ögonblick slår om och stadnar vid det resultatet att ingenting blir gjordt. Flertalet af de vigtiga frågor som, under loppet af denna riksdag, varit å bane. vittnar om att detta förhållande tyvärr allt för ofta egt rum. I afs:de på det förslag, Utsk:t i detta sitt Betänk, afgifvit, är det endast en punkt eller tillägg, som jag för min del ej skulle vilja motsätta mig. Det är nemi. i afs:de å de pastorater, som hittills varit prebende!) och som skulle frångå biskoparne. Rör:de dessa har K. M. föreslagit, att pastorer i de frånskiljda prebendena skulle tillsättas i. den ordning, som för »regala» gäll är stadgad. Utsk:t säger i detta hänseende att, »då, enl. hvad Utsk:t har sig bekant, det bland dessa prebendepastorater finnas flera, hvilka, innan de anslogos till prebendeu, haft rätt att sjelfva väljasina kyrkoherdar, enl. de för konsistcriela pastorater gällande föreskrifter, har Utsk:t ock ansett det billigt, att dessa pastorater, då deras prebende-egenskap nphörer, återfå sin förra rätt i afs:de på tillsättande af deras pastorer.»
Det är i andra hänseenden hon bidragit till upplösandet af ”goda och anständiga seder,” ehuru, som vi redan anmärkt, hennes föredöme ingalunda verkat menligt inom en så vidsträckt krets, som man gemenligen antager. Så har hon i religiöst hänseende haft ett högst skadligt inflytande på sin omgifning. Dittills hade svenskarna varit vana att alltid på thronen finna ett lifligt intresse för det kyrkliga, stundom äfven en sann och varm fromhet; men arten af Christinas bildning och skaplynne förde henne in på tidens fritänkeri, en rigtning, som flera af utlänningarna vid hennes hof hyllade och hos henne underhöllo, och öppet visade hon sitt förakt och sin likgiltighet för religionen. Följderna inställde sig snart. ”En och annan gjorde i sin tanke qvickt narr af gudstjensten eller låtsade endast för syns skull sätta foten dit, så gjorde sjelfva drottningen till slut”370. Whitelocke, puritanen, tadlade lifligt Christinas vana att alltid begagna söndagarna till resdagar och att på dem tillställa baler och andra nöjen; han kunde ej nog förundra sig öfver Söndagens ohelgande i Sverige, och med erkebiskopen, Carl Gustaf och drottningen sjelf talade han ofta i detta ämne. Man brukade, berättar han, ej blott köpa och sälja om söndagen, utan äfven på öppen gata utöfva de största och gemenaste oordentligheter. Så tågade en söndag i Upsala under hofvets vistande derstädes generalmajor Horn med flera officerare och kavaljerer genom gatorna med trummor, pipor och trumpeter, efterföljda af sina betjenter med flaskor och glas; på torget bildade de en ring kring musikanterna och betjenterna samt drucko på knä drottningens skål, och ”med upphöjda händer syndade i Guds och hela verldens åsyn”371. Ännu i ett annat hänseende hade exemplet från thronen en föga fördelaktig inverkan. Christina älskade prunkande och kostbara nöjen, och den ena festen och förlustelsen aflöste den andra under hennes regering. I detta stycke sammanträffade hennes smak med smaken hos den mera belefvade än förfinade yngre adlen vid hennes hof.
När oppositionen mot de religiösa lärorna nu på sista tiden börjat framträda mera ohöljd, ja i moralens och sanningens namn, betyder det naturligtvis, att verldens sista tid är kommen och antikrists välde står för dörren enligt teologiskt sätt att se saken. Björnson, som alltid haft namn om sig att misstyda sina motståndares bevekelsegrunder, visar i % “ Over sevne “, att han för sin del hyllar ett alldeles motsatt stridssätt. De, som här försvara de pietistiska idéerna, äro personer, hvilkas uppriktiga barnafromhet och hvilkas kristligt moraliska dygder äro värda vår beundran och vår sympati. Det är ett vackert svar på alla beskyllningar för partiför-blindelse att som skalden här på samma gång bryta stafven öfver läran och dock framställa dess försvarare i det vack-&gt; raste ljus. Månne det i hela verldens literatur fins ett exempel på en teolog, som tecknat en fritänkare med kärlek och sympati, som fritänkaren Björnson gjort med presten Sang. Vi tillåta oss betvifla det, tills vi erhållit bevis på motsatsen. Också detta har dock framstälts som underfundig politik af Björnson. Det är också naturligt, att hvarje teolog, som är rädd om sin religions anseende, skall tyda sakenså. När man aldrig tror motståndaren om att ega en ärlig öfvertygelse, blir allt hvad han säger endast sofismer och allra farligast blifva sådana försök, som gå ut påsatt bevisa, att troheten mot läran, hängifvenheten för saken sjelf leder till farliga förvillelser. Ett sådant försök är “ Over aevne “. Här söker nämligen Björnson visa, att den religiösa entusiasmen leder till hårresande konseqvenser. Björnson har emellertid icke till ämne tagit den afart af kristendomen, som man plägar kalla den officiella eller statskyrkans kristendom, ett mellanting mellan kristendom och filosofi, en kompromiss mellan mysticism och rationalism. Sjelf torde denna kristendom icke veta, huru långt den aflägsnat sig från den ursprungliga, huru den förfalskat det ursprungliga testamentet genom lärda utläggningar. Men ehuru Björnson icke tagit denna kristendom till ämne, har den dock fått vara med i hans stycke. Den står der handfallen och förundrad gent emot sin äldre systej *.