Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län föreslagit, att Bikets Ständer måtte i önskningsväg hos Kongl. Maj.-t göra underdånig framställning, syftande derhän, 8 Statssant Allm. Bestoch Ekon.-U t skotten» Utlåtande, N:o 13, att Kongl. Maj:t måtte, när Han blefve i tillfälle att vända sina omsorger åt Styrelsens organisation, egna serskild uppmärksamhet åt behofvet af en icke blott' förvaltande, utan derjemte vetenskaplig Central-Styrelse öfver Kyrkan och Läroverken, under hvilken styrelse, så väl Biskoparne, Consistorierne och Presterskapet i allmänhet, som ock samtlige vid Läroverken anställde Lärare borde lyda, och att således, antingen i öfverensstämmelse med den af Konung Gustaf II Adolf för en sådan styrelse uppgjorda och till Rikets Ständer ölverlemnade plan, för nämnde ändamål bildades ett serskildt styrelseverk, eller ock åt Ecclesiastik-Departementet gåfves en efter nutidens fordringar och angelägenheten af samma
Ilo fCanceller ens inseende öfver Skrifters allm angörande samt öfver Bokhandeln skulle öfver lemnäs till Beele sias tiqueFörvaltnings Ckefen* Genom sammanställning af alla de HofCancellern uti Grundlagarna tillagda attributioner , har Utskottet öfvertygat sig, att denne Ämbetsman, långt ifrån att vara titulaire och öfverflödig, eger en constitutionel och högst vigtig bestämmelse, såsom ständig och ansvarig Rådgifvare i Minjsteriela Ärenden, såsom beifrare 29 jConstitutions-Ubskottets betänkande, tryckfrihetens missbruk och väktare öfver hennes organtliga begagnande, såsom Konungens Ombud haj Lagstiftningens andre hälft, och slutligen såscrn sjelf contrasignant af flere bland de Propositioner o.h svar han frambär. Enligt 11 §. RegeringsFormen må Konungen låta, på sätt'Honom bäst synes, bereda och handhafva Ministeriela målen, hvarvid Utrikes StatsMini tern är främsta Föredragande, samt HofCancellern främste Suppleant och vanlig Protocollist. Om nu eker Särskildta Utskottets förslag, Konungen beröfvades en af dessa två ständiga Rådgifvare, skulle till äfventyrs både en större upplysning och en deraf härflytande större garantie förloras, samt RådgifvareÄmbetet blifva nmbulatoriskt , tvertemot Lagstiftarens afsigt att en i dylika, utom allmänna Ämbetsmanna kretsen liggande, ärenden bevandrad person alltid måtte, när så tarfvades , inträda i Utrikes StatsMinisterns functioner, hvilkas beskaffenhet ej tillåter att de ett ögonblick Suspenderas. Hvad åter beträffar HofCancellerns inseende öfver Skrifters utgifning, är äfven denna omsorg af en viss Politi.-k art, emedan dess fö remål icke obetydligen inverka på Rikets förhållande till fremmande Magter; hvarförutan mot förslaget under io:de Constitutions-ZJtskottets Bctänkanden.
Uti Directionens år 1819 afgifne tryckta Be. rättelse till Bolaget, hvilken till sammansätta Utskottens samteiige Ledamöter blifvit öfverlemnad, finnes sluieligen ett bedömmande om Ganalens nytta, som jag nu åter vagar åberopa, såsom ett bevekande skäl till bifall å Utskottens Betänkande, af hvilken Berättelse jag, till vidlyftighets undvikande, endast får uppläsa ett transurnt, innehållande följande: ”1 öfrigt må den reflsction här kunna tillåtas, att sådane företag, sorn SöderTelge Canalarbete, äro samhällets, och böra alltså med en viss allmänlighet betragtas.” ”De böra ej ställas i verket annorledes än i jjen 2$ Oclobtr J• m. 323 den mohn deras allmänna nytta fullkomligen ärkännes. Har åter ett Sidant ärkännande ägt rum, då bör den enskiltes förmögenhet, som framlockas till deltagande däruti, därföre att samhällets allmänna bidrag icke förmådde att jemte Statskroppens behöriga vidmakthållande för den närvarande tiden, utföra ett sidant arbete åt den föll jande, anses såsom ett it Samhällets vård anförtrodt gods, som hvarken får sjunka eller brinna, men för hvars skäliga afkomst det åligger efterkommande, som däraf draga den under loppet af tiden flerfaldigt utvecklade nyttan, att ständigt ansvara.” ”Genom en så beskaffad communication som denna Canal, öppnas efter hand helt nya källor, hvilka under flerfaldig utveckling sprida verksamhet och lif, med däraf följande bidrag till Statens uppehåll och förkofran. Skogar, som, i anseende till transportens svårigheter, ej lönade att fällas till ved, blifva genom den nya farten förvandlade till penningar, och denna opåräknade inkomst gifver kraft och förmåga, att uppbruka den afröjda marken till fruktbärande fält. Det vundna området får nya Innebyggare, som i de<) ras tour skatta till Staten, oell lifva andras näringsföretag, genom utbytet af ömsesidiga producrer. Nya farkoster byggas, för att transportera sådane ömsesidiga 'p+oducter på den nya vägen.
tKatififationerne af bettna traftat äro gifita, af .jpattö Sttiajtt konungen beit n ftftt. Suli od) af ^attö Silaj:t konungen af Station ben 15 i fantuta titåttab. Sif befantma, uti en obeljtnbrab tjanbetö od; fjöfartd intrefen gruiufionoeittioncm @tube*tuftcn8 babe, ffäl, font för några år tittbafa gifmit anlebntttg titt aflöpning af offfaffanbt. be fonungarifet ^Danmart bittittö tittfattanbe tnttafgifferne toib farten genom Örefiittb od) Sälterne, Ijabe fråga btifmit mädt om att genom ertägganbe af en beftämb löéningéfutntna titt fonungarifet hannover befria fjöfarten på (Stbe Uti ett färffitbt protofott, unbertedfnabt i ^aitttooer ben 2 Suli fattima år af Äoitgt. ©rcenjfe od) Corfle od) Äoitgl. ^anttoveraitffe mib unber Ur fynpunfteit af bet toth rättmifand I)attbt)afioanbe attmäitna gagn, Äon»entio« font borbe ©roerige od) 25antnarf, fåfottt grattnlänber nteb lifligavemcb 3)aumai-!- •4 Serättelfe om Ifmab t
”Hvem kan nu neka barnen att få se hans högvördighet”, menade gummorna, och så tog en hvar sin minsta unge på armen och en hel skara omkring sig, och visst skulle en hvar se biskopen. Der stodo de nu alla sammanträngda, hufvud vid hufvud, alla med linhvitt hår och alla stirrande åt samma håll. Det var som en hel skog af tistelknoppar, som väl slagit ut ullen, eller en äng, tätt bevuxen med ängsull. ”Jag är nu här, bara för att barnen ska få si”, sade, med litet vigtig min, en gumma till sin granne. ”Nog har jag sjelf sett honom. Jag fick rätt se honom äta i morgons, innan han gick i kyrkan.” ”Håken, fick J det mor? Hvad åt han monntro? Berätta kära mor?” ”Han åt rätt som annat folk, vet J mor.” ”Håken, gjord han så, dä kunde jag alder tro. I detsamma blef det rörelse och böljande bland tistelknopparna. Det var fru Metta, som förorsakade den, genom sitt bemödande att framtränga. När gummorna nu sågo sig om, och blefvo varse den af alla kända Tannilafrun, som man nog visste skulle förstå att göra sig väg, så jemkade en hvar rum så godt hon kunde, och snart stod fru Metta främst för skaran vid kyrkdörren. I kyrkan syntes icke mycket folk. Längst bort satt, just invid dörren till koret, mäster Erik Erikson, biskopen från Åbo. Framför honom stod presterskapet och några af de förnämsta herrarne från socknen. Ett par capitulares och notarien suto vid ett bord. På något afstånd stodo åtskilliga af socknens allmoge, och här och der väntade i kyrkbänkarne sådana, som afvaktade att i sin tur få framträda och anmäla sina påståenden. ”Lars Isakson, dömd, för trolleri, att stå tre söndagar å rad vid kyrkdörren under gudstjensten”, relaterade notarien ur sin bok, ”följer nu således i ordningen herr Simon i kapellet, anklagad att hafva låtit ohelga julmorgonen genom ringande till ottesången med en koskälla.” Biskopen kastade en missnöjd, frågande blick på herr Simon, som framträdde.
I detta ämne eller hvad angår fattigvårdens tillstånd i Länet, orsakerna till fattigdomens tilltagande jemte hvad mera dermed sammanhang äger, har jag, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning den 30 November 1837, i underdånighet afgifvit omständeligt utlåtande, hvars innehåll jag alltså nu anser mig böra, till undvikande af vidlyftighet, underdånigst åberopa. Detta utlåtande, .äfvensom de uppgifter, hvilka Presterskapct affemnat och som utlåtandet medföljt, visa, att församl i ngarne i allmänhet på lämpligt sätt draga försorg om sina fattiga; men anmärkas bör, att då missväxt och upphörandet för något år af de vanliga arbets-förtjensterna vid Bruken och timmer-transporterna understundom förvandla större delen af befolkningen uti en och annan af Socknarne inom provinsens norra del till behöfvande, kan en sådan medellös församlings fatligvårdsanstalt vid slika utomordentliga fall icke vara tillfy lies Igörande, utan måste andra hjelpmedel för dessa be - 16 hofvande då sökas och beredas, hvilka jag förut i denna underdåniga berättelse jemväl angifvit. Sparbanker. De tvenne så beskaffade inrättningar, som, enligt hvad min förra underdåniga Berättelse innehåller, i Länet finnas, nemligen: den ena i Carlstad, stiftad 1822 och den andra i Philipstad, inrättad 1823, hafva under de fem åren, om hvilka nu fråga är, varit mycket anlitade och måste således anses hafva uppfyllt sitt ändamål. Uti Carlstads Sparbank uppgick behållningen af der insatte medel vid 1837 års slut till 144,376 Pi:dr 39 sk. eller 100,691 R:dr 10 sk. mer än vid 1832 års utgång. Och uti Philipstads Sparbank var nämnde behållning den 30 November 1837 10,576 R:dr 20 sk. eller vid pass dubbelt så stor som vid samma tid 1832. Veterinär-Inrättning.
Äfven i det nybildade hemmet, h a r s vesksaiuhet a n m varit allt för kort för att därom mycket kunde r a m att inhämta, hade de f&amp; sköterskor inan haft att tillgk varit upptagna, och oiippliörligt hade man ni %st med nej besvara de iniInga ansökningar on1 sjukhjiilp, soin dagligen ingått. Röda Korsets sjuksköterskor, livillins bestainiiielse egentligen Kr att ' tjiinstgöra i fält, ehnru de under fredstid genom privtit sjukvisd eller lasarett-tjänst liksom förberedas till sitt kall, genoiiigh, som bekant, sin sjukr~rdskurs p&amp; 8abba.tsbergs sjiibliiis. Sågoii samlingsplats eller hem, som p&amp; lediga stunder krind ' e skänka den vederkvickelge och Iivila, som sjuksköterskan frsmför alla andra karbeterskorr så väl behöf ver, hade emellertid saknats, ända tills förliden höst ofvannämnda %hem2 öppnades. Ekonomiska förhållanden gjorde det nödvändigt att till en början anlägga lieiniiiet i liten skala. Det # r dock att hoppas, att det varma intresse för kvinnans användande inom sjiikvc5lrdens alla grenar, soin F&amp; senare aren väckts till lif i vårt samhälle, med tiden skall slitta Röda Korset i tillfälle att utsträcka sin verksamhet i en efter behofvet af sjuksköterskor lämpad mittstock. Csärno sknlle jag nu, innan jag afslutade iilin rond, önskat aflägga ännu ett besök. Detta besök skulle ha gällt Diakonissanstalten vid Ersta, den första anstalt i Sverige, dar sjuksköterskor utbildats, en anstalt, som sedan år tillbaka a r känd öfver hela vårt land för sin vidtomfattande, välsignelsebringande verksamhet. Men hur frestande det iiii skulle ha varit att utsträcka inin vandring till diakonisshemmet, livars härliga liige p&amp; en a l Stockliolms skönaste punkter i och för sig utgör en dragningskra.ft, inåste jag dock afsta därifrån, ty dagen var långt frainskrideii.
N:o 55. i anledn. af de beslut, RiksSttn fattat i afseende på Utsk:s under Nto 29 framställda förslag till jernnkliing af de skiljaktiga meningar, uti hvilka R.iksSt:n stadnat vid ufgöraudet af Utsk:s under Nto 14 afgifna utlåt; Den 9 Octobcr f. m. 207 Lagutskottet: N:o 127. i anledn. af Gr. O. A. Cronlijelms motion om afskaffande af stockstraff; N-'o 128. öfver Riksd.fullm. And. Janssons motion om ändring af 8 cap. 3 § Missg.b:n.; A:o 129. i anledn. af väckt motion om deportation af personer, dömda till straff för tredje resan stöld; A:o i3o. öfver väckta motioner örn upphörande af spöoch ris-straff för vissa brott m. ni.; N:o 131. öfver väckta motioner om uppliäfvande af lagens stadganden, angille qualificerade dödsstraff och afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff än halshuggning; N:o i32. öfver Hr S. J. Wijkmans motion, om afskaffande af offentlig afbön; N:o i33. öfver Riksd.fullm. Johan Erikssons motion om inskränkning i allm. åklagares rätt att anställa åtal å vissa brott; ExpeditionsUtskottet: N:o 17. i anledn. af återrem. från R. o. Ad. och BondeSt. af Utskls förslag N:o 141 till förordnande för R. St:s Just.- ombudsmis suppleant. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 9 October i834. Plenum kl. 5 e. m. Fortsattes pröfningen af Constit.Utskls memor.
Nykterhets-föreningarne åsyfta otvifvelaktigt ett godt ändamål, men så vidt de söka afskaffa allt bruk af bränvin, är det fara värdt, alt de åstadkomma detsamma, som införselförbud i handeln, nemligen lurendrägeri. — Så länge ännu husbehofsbränningen får fortfara, och Statsverket deraf årligen påräknar en betydlig inkomst, så länge allmogen icke lärt sig att sjelf bereda eller har tillgång på en annan mindre skadlig dryck: så länge tänkesättet fortfar attavara så obildadt, att mängden ej har sinne för någon annan njutning än den rent materiella: —■ så länge allt delta förblifver oförändradt, är det fruktan värdt, att dryckenskapen icke kan utrotas. Under sådana omständigheter lärer man också kunna hoppas mesta framgången af det bemödande, som användes för att rädda åtminstone det uppvexande Slägtet från förderfvet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Prof, Utdrag dm a5 Felruarii 1839. 1°9 Till de uti ConstitutionsUtskottets Betänkande, N:o 56, tillstyrkte, af det inom Utskotten införda Ornröstningssätt föranledda smärre redactionsjernnkningar, nemligen : uti RegeringsFormens 56$. 2 Mom. sista punkten , 69 5 punkten, 97 §. 2 punkten, io3$. 5 punkten, och 108 4 punkten, samt Riks dagsOrdningens 6a §. 1 punkten, 63 $. a Mom. 2 punkten, 64 §. 3 punkten, 65 <§, 2 punkten, och 73 §. senare punkten; dock, hvad 56 §. a Mom. sista punkten Regerings. Formen angår, under det dervid anmärkta vilkor, att, om ConstitutionsUtskottets i Memorial, N:o 461 afgifne förslag till nyssnämnde Moments ändring och omflyttning skulle godkännas, komme det nuvarande förslaget att förfalla. Ut' 60 §. a punkten RegeringsFormen, enligt Constitations - Utskottets Betänkande N:o 16. Uti 63 §.
Men om Nordiska halföns Konung en dag skulle sakna utväg i farans stund, att till gemensamt försvar förena sina begge Rikens stridskrafter, en förening, som tydligen är en ren besparing af halfva kostnaden; om otaliga transporter åter en dag utmärgla landet, och det oaktadt ändamålet förfelas i följd af deras otillräcklighet; oin jordbruket råkar i ödesmål och förfall för det, att, utom de oundgängliga krigsbördorna, dragarne utmärglas på bottenlösa landsvägar; Den i Maj. da skall åtmindstone jag vara utan ansvar, elter, ifrån den första stund jag hade de här anförda Stora Mäns bifall, jag etter yttersta förmåga sökt främja detta företag eli' dast af pligt-känsla, ehvad omdömen jag ock fått uppbära om driffjädrarna till mitt förhållande, då jag uppoffrat lugn, egendom, och deras vård sorn i verlden voro mig närmast, för ett allmänt företag. Jag åberopar blott nämnde Militär-plan och vår Stora Kron-Prins vittnesbörd; må sedan nå* gon bestrida Inrättningens nytta, äfven om man endast betraktar ofvanföre uti Militärkostnaden utvisade besparing för Staten och den ännu betydligare besparing för Jordj bruket, Och Brödra-Riket! Skall det för dess inbyggare blifva likgiltigt, om, redan öfvertygade om möjligheten att genom Sveriges sköte få en gen och för utländskt öfvervåld säkrad väg till Östersjön, de se oss glöm-j ma våra och deras fördelar i frid och i krig, afbryta och omintetgöra denna yigtiga Inrättning, hvilken mer än något annat egnar sig att dagligen fastare knyta Brödrabandet; om de se oss för en inbillad omöjlighet uppoffra den afgjorda nyttan, att på vår egen väg från Vesterhafvet gå till Petersburg, Narva och Riga, med så stora fartyg, sorn dessa hamnars djup tillåta? Sedan den Store Gustaf Wasa frälste det urgamla, men skakade Svea Rike från «| Den i Maj, Vndergang, har, med Thronens ärftlighet, älven ett oafbrutet bemödande för Nordens sjelfständighet, från Honom blifvit fortplantad på alla Dess stora Efterkommande.
Att den icke måtte vara oundvikligen nödig, ådagalägges dels deraf, att KämnersRätterna, utan att få hämta egentligt stöd af hvad hos ÖfverStålhållarcEmbetet förelupit, skola börja ransakningen i hvarje förekommande mål, hvaraf utredningen således, ju tidigare desto häldre, kunde anförtros dem, såsom lika vana vid, som utmärkta för brottmåls handläggning, dels ock deraf, att, vid öfriga Domstolar både i Städerna och å Landet, brottmålen merendels upptagas och ransakas, utan en sådan föregående beredning, hvars saknad, i dessa fall, icke förspörjes. Men nyttan af denna beredning visar sig ej eller alltid väsendtlig, så vida det gifves många exempel, att en anklagad i början erkänt sitt brott, men sedermera, efter en längre tids häkte, inför Domstol inställd, återkallat bekännelsen och derföre icke kunnat sakfällas; ett förhållande, som sällan, åtminstone hvad angår påföljden, skulle inträffa, om, utan uppehåll, ransakningen af Domstolen företoges, enär en, inför dess vitsordägande Protocoll, frivilligt aflagd bekännelse, enligt Lag, står fast, utan afseende å dess återkallande. 9 ( 66 ) Såsom följd af det nu anförda, torde äfven få antagas, att ÖfverStåthållareEmbetets befattning med brottmål, som tillböra Domstolarne, enär densamma icke lämpligen bör upphöra, kunde i allmänhet, och med undantag för de händelser, då förberedande åtgärder voro oundgängliga eller af serdeles vigt för allmän säkerhet eller enskild rätt, inskränkas derhän, att, efter ett förhör med den anklagade, genast hänskjuta målet till Domstolen, att der vidare laglikmätigt undersökas.
Frih. Cedei-ströms tal har jag icke kunnat till alla delar höra; och min uppmaning till honom att tala högre har han lemnat utan afseende. Om Hr Frih. ej sagt något annat än de öfriga ledamöterna, har jag ingenting att anmärka; men jag förmodade, alt han skulle säga något annat, efter han yttrade sig. Särskildt vill jag anmärka lämpligheten att införa i grundlagen benämningar, som icke finnas i verkligheten, emedan deraf kunde härflyta, att man icke visste, hvem sorn vore afsättlig eller icke. Sådant är förhållandet med de s k. expeditionscheferna i Statsdepartementerna. Hittills har' man icke känt några andra chefer för expeditionerna än statssecreterarne. Om nu med exped chefer menas exped.secreterare, borde man kalla dem vid det namn, som de verkligen hafva, och jag tillstyrker derföre, att Ståndet måtte för sin gemensamma tanka förklara , att i stället för exped.chefer sättes exped.secrete»-are. Gr. Horn: Det skulle icke vara mig emot, om sådana exped.chefer blefve amovibla , och jag skulle kunna gå ännu längre i detta fall; men som man ej velat uttrycka den tanken här i grundlagen, utan blott att chefer skola vara afsättliga, tror jag, att man bör bibehålla benämningen expeditionschefei-. Jag tänker mig nemi., att inom depai-tementerna kunna blifva flera bureauer, som hvar och en måste hafva sin chef med underlydande exped.secrétei-are, hvarigenom afsättligheten kunde komma att sträcka sig äuda ned till copister. Frih. Ehrenborgh: I anledn. af Ifr v. Ilartmans dorffs anmärkning tror jag mig böra tillkännagifva, att jag hyst samma mening som han; och man bar svårt alt hysa någon annan, då man, som han och jag, Varit föredragande i Konungens Cancelli. Men jag bekänner, alt jag, såsom ledamot af Constit.Utsk. icke vågat gå längre, än att föreslå, att departementschefens närmaste man skulle vara amovibel.
Reservationer: Vid tredje punkten, angående Wadstena krigsmanslius-kassas medel, 2:dra, 4:de och 7:de momenterne, af Friherre Stjernstedt, A. W., och Prosten Berlin, hvilka upptogo inkomst-afdelningens, af Utskottet ogillade, förslag, så lydande: ”Då blott ett Riksstånd bifallit tillstyrkandet i 2:dra momentet af denna punkt, finner sig Utskottet böra, med afseende å de inom tvänne Riksstånd deremot förekomne anmärkningar, frånträda detta tillstyrkande och hemställa, det Rikets Ständer ej måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t, angående rusthålls—afoch tillträdessamt en per mille-afgifterna, i nåder föreslagit. I följd af sitt nu afgifna yttrande vid 2:dra momentet, hemställer Utskottet, beträffande anslags-beräkningen i 4:de momentet, att, med bifall i öfrigt till sistnämnda moment, Rikets Ständer ville besluta, att det belopp, hvartill det å Riksstatens 9:de hufvudtitel, för Wadstena krigsmanhus-kassa, förut uppförda penningc-anslag kan varda bestämdt, förhöjes med följande nya kontanta stats-anslag, nemligen: Ersättning för kassans förut innehafda Aldre medel: Hemmansräntor och kronotionde, förslags-anslag, 32,800: Öfrige indragne inkomster — Nyare medel: (utom centonal-ersättning) Öfrige indragne inkomster 666: 32. — Sedan Utskottet frånträdt sin hemställan i 2:dra momentet, får, i öfverensstämmelse dermed, Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla 7:de momentet, med undantag af framställningen derom, “att vid de tillfällen, då, enligt nu gällande författningar, rustbållsoch en per mille-afgifter skola till kassan betalas, stämpladt papper, till ett mot dessa afgifter svarande värde, bitägges de handlingar, hvarå egandeeller åbo-rätt till fast egendom sig grundar“.
Riksdagsfullmägtige ifrågaställde nedsättning i Rote hål lä res bidrag till indelta Infanteriets lifmundering. Och torde, i händelse af bifall härtill, underdånig skrifvelse till Kongl. 3Iäj:t böra. aflåtas med underdånigt lillkännagifvande,. att bekläd nads-bidraget lill oförändrad t belopp fortfarande kommer att utgå, för. att till det dermed afsedda ändamål i förut stadgad ordning användas. Stockholpi den o Ånki. till Exp„, Utsi... dfen a4 Jain. Utlåtande i anledning af Kongl, Maj:ts Nåd:ga Proposition s angående ytterligare ansag för anläggandet, af en vattenledning till Carlskrona, (U.A) Samtlige Riks-Ståndenhafva till Stats-Utskottet remitterat Kongl. Mäjtts i detta: ämne* under den a5:te sistlidne Januarii, aflåtne Nådiga Proposition: (finnes införd i I Saini. 1 Afd. under N:o g). Frågan om denna: vattenledning förevar äfven vid: sista; Riksdagen, Stats-Utskottets Utlåtande Nia 3 då Rikets ‘Ständer, med bifall till Stals-Ulskottets derom afgifne yttrande och förslag, beslutade, att det vid 1823 års Riksdag beviljade, meri ej begagnade anslag af 83,333 Rdr r(J sk, skulle för nämnde anläggning till enahanda belopp fortfarande utgå under 5 års lid med en femtedel årligen, emot vilkor, bland annat, att anslaget endast användes till materialiers anskaffande, och att arbetet, utan serskild ersättning, verkställdes genom Flottans försorg.
I anseende till de mångfaldiga, särdeles å 4:de hufvud-titeln, förekommande behof, hvartill anslag vid innevarande riksdag blifvit begärde, hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra bevilja ifrågakomne anslag till det belopp, som nu äskats, helst det synes Rikets Ständer vara af jemförelsevis mindre vigt om, genom inskränkning af beloppet, liden för fullbordan af fästningsbyggnads-arbetel, hvilket i allt fäll först efter en längre följd af år kan hinna afslutas, i någon mån förlänges. Då emellertid, med afseende ä de stegrade prisen å dagsverken och materialier m. m., någon förhöjning af anslaget utöfver det belopp, som vid sednaste riksdag beviljades, torde vara behöflig, hafva Rikets Ständer, för fort - Expedit io n sLits kott c ts Förslag till anderd. Siiri frelse N:o 494. 57 fortsättande af Carlsborgs fäslnings-hvggnad anvisat rn summa af 300,000 R:dr Rimt, att Utgå under bren 1858, 1859 och 1800 med j årligen. b) Till fortsättande af fästningsbvggnads-arbelena vid Carlskrona, Marstrand och Waxholm, 432,000 II:dr. 1 afseende ä dessa arbeten, för hvilkas fortsättande under nu tilländagångne stalsregle*- rings-period Rikets Ständer vid sednasle riksdag anslagit en summa af 472,500 R:dr eller 157.500 R:dr årligen, alt af Eders Kongl.