Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. har fästat sig vid den omständigheten, att om fabrikationen af utländska råämnen inom landet ökades och fahrikaterne utfördes, så skulle exportpremierne kunna stiga i vida större mån än förut, och att sådant lätteligen skulle föranleda oriktiga begrepp om beloppet af den egentliga administrationskostnaden. Jag tror att denna anmärkn. är elt skäl mera för den sats jag yrkat, då nemi., vid betraktande af att dessa restitutioner icke utgå på samma år som afgifterne, det varierande förhållandet snarare skulle ge ett orätt begrepp om tulluppbörden. Om restitutionerne upptagas bland utgifterne, så ehvad de stiga eller falla, blifva de alltid en sanning. Men om de afdragas från inkomsten, skall det återstående beloppet af denna, i följd af de fluctuerande och olika år tillhörande restitulionerna, alltid visa en oriktig siffra. Dessutom ber jag att få anmärka inconseqvensen af StatsUtsk:s förslag, i det hänseendet, att då här för Tullverket föreslås, att en afkort - 350 Den 25 O c t o b e r. ning skall tillhöra inkomst-titeln, så upptagas deremot för Postverket alla afkortningar ibland omkostnaderne. R. o. Ad. ansåg de emot förevar. 6 punkt gjorde anmärkn:r föranleda återremiss. Härefter förekom hvad Utsk. vidare i afseende på denna liufvudlitels reglering under särskilda littis anfört. Litt. a) ang:de det i j:de hufvudtiteln till byggnader och reparationer i Stockholm uppförde anslags förminskande med de till första hufvudtiteln öfverflyttade 3z,ooo r:dr, och litt. b) uppförde anslag till byggnader och reparationer i landsorterne. Hvad Utsk. under littis a) och b) framställt blef af R. o. Ad. bifallet. Litt. c), ang:de de för byggnader och reparationer i hufvudstaden och landsorterne särskildt beviljade anslagens sammanföring till ett gemensamt byggnadsoch underhålls-anslag. Hr Fåhraeus: Det skäl sorn StatsUtsk. åberopat för afstyrkande af Konungens nåd. framställning i nu anförda hänseende, hvilar på en oriktig förutsättning.
Man har också börjat inse att stickade och virkade saker sällan äro vackra, framför allt att det är afskyvärdt att ge våra rum likhet med torkvindar genom att fylla dem med döda hvita fläckar i form af öfverdrag, borddukar och antimakassar, hvilka, då de äro virkade, dessutom fastna i allt och därigenom bli dubbelt afskyvärda. Man ser allt mer sällan dessa arbeten af hår, kork, vax, pärlor, fjädrar, snäckor, kottar med mera dylikt, där materialets art och bräcklighet gjorde föremålen till lika oanvändbara som fula dammgömmor! Men tyvärr finnes nu en annan afart af handarbeten, den genom hvilken man sträfvar att “använda” allt – från cakeslådor till tändsticksaskar, från gamla hattar till buteljer – genom att af sådant skräp göra prydnadssaker, med hvilka man tror sig försköna hemmet! En kvinna skulle i stället gagna och gläda världen mera, om hon sofve bort de timmar, hon nu på detta rysliga svagsinne använder – för att icke tala om huru mycket bättre hon skulle bruka den genom att promenera eller läsa en bok. Och det samma gäller ännu om nio tiondelar af alla de små tingestar, af plysch, kläde, stramalj, dem man broderar med silken, guldtråd och påläggsbitar, eller de flästa små trä- och lädersaker, dem man nu glödritar eller målar, skär ut eller prässar. De bli visserligen vackrare än de gamla skräpsakerna, men inte ett grand mer nyttiga. Och de äro således också ägnade att förfula och öfverfylla, men icke försköna hemmet, efter som de hvarken hafva den värkliga konstsakens eller den värkliga nödvändighetssakens berättigande. Men, som sagt, i det stora hela har dock en förbättring inträdt. Man upptäckte först hela rikedomar af vackra dekorativa motiv och arbetssätt i allmogens gamla väfnader, sniderier och konstsömnader. Och småningom utvecklades intrycken af allt detta till den nuvarande, högt stående kvinnliga svenska konstslöjden. Äfven i landsortens hem eller slöjdskolor kan man nu få se värkligt konstnärliga handarbeten. Men den myckna vackra konstslöjden är ännu långt ifrån sammansmält med hemmets alla anordningar, utan afsticker ofta mot en smaklös omgifning.
Skrifvelse, N:o 85. klara de deruti, att skriften må tryckas, vare då både författare och boktryckare från allt ansvar frie och ligge det på kommitterade. § 90. K.F. § 109. Ej må lagtima riksdag, ulan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande R. O. § 80. beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till Kamrarne öfverlemna Sin proposition om statsverkets tillstånd och behof. Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när Han så för godt finner. Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat, eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, skola förutvarande riksstat och bevillning fortfara, till dess hvad Riksförsamlingen härutinnan å ny riksdag beslutar går i verkställighet. Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag blifvit fördelad, de i den sista beviliningsförordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; tillkommande, i slikt fall, Riksförsamlingens fullmäktige i banken och riksgäldskontoret att en ny bevillningsförordning, på sådan grund, uppgöra och utfärda. Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 91. R. F. § 113, Taxeringsmän, som Riksförsamlingens bevillningsföreskrifter å dess vägnar till lämpa, skola ej för debitering eller taxering kunna till något ansvar ställas. § 92. R. F. § lil. De bland de fordna riksståndens privilegier, förmåner, rättigheter, och friheter, hvilka varit oberoende af den stånden förut tillkommande representationsrätt och således icke med denna upphört, kunna ej utan genom Konungens och båda Kamrarnes sammanstämmande beslut förändras eller upphäfvas, — icke heller nya ståndsprivilegier på annat sätt meddelas. Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse. Jemförelse-Tabell. 71 Nuvarande Regeringsform.
(Äfven för sängomhänget kan man använda ett färgadt undertyg.) På bordets tre sidor fastgöres först starkt rosenfärgad glanssherting, allt efter behag äfven himmelsblå, men den rosafärgade åstadkommer en vackrare verkan. Der of van fastgSres nu det genomskinliga gardintyget, men med så få veck som möjligt för att ej lemna onödiga gömställen för dammet. Bordsskifvan klädes slätt med bägge tygerna, som fastnubbas efter kanterna. Till sist förses dessa kanter med en tjock pipad remsa af moll, som emellertid ej behöfver anbringas på bordets bakre kant. För att skydda bordsskifvan, lägges på den en liten duk med fransar. På bordet läggas nåldyna, synecessaire m. m. liksom en bok för morgonoch aftonandakt här godt kan fylla sin plats. På passande höjd öfver bordet anbringas spegeln. Med små medel kan man uppnå god verkan. Köper man nämligen en billig spegel till ett par kronor, så fäster man på den smala ramen en bredare, som utskäres af papp. Hörnen afrundas något, och denna bredare ram förses med dubbla pipade remsor af rosafärgad glanssherting och hvit moll. Uppoch nedtill samt på höger och venster sida kan man fästa vackra rosetter, som sys fast, och till sist vidfästes hela ramen med hjelp af snören på spegelns baksida. På samma sätt som öfver sängen kan man på bordets baksida anbringa en upprättstående stång med tvärlist i rät vinkel (denna senare dock endast hälfteu så lång som öfver sängen). Härpå fastgöres likaledes först kulört sherting och deröfver framtill uddadt, hvitt gardintyg. Spetsen framtill förses med rosett som vid sängen. Bordets gardiner få dock arrangeras så, att de ej hindra begagnandet af spegeln. Naturligtvis gäller att vid anordnandet af det hela använda en viss konstnärlig smak, då det annars lätt blir klumpigt och fult. Finnas två fönster i rummet, kan man lämpligtvis placera toalettbordet mellan dem och på väggen uppsätta ett par små lampor i armar, dels till prydnad, dels till nytta, när man gör toalett om aftonen. I stället för lamporna kan man ock ha blomkrukor med vackra bladväxter på ömse sidor om bordet.
Eken bäst trifves och växer, hvilken besigtning jemväl varit åt Öfversten af Borneman i Nåder uppdragen och af honom blifvit, under loppet af fyra år, med begagnande af erforderligt biträde, verkställd i de af Rikets Län, der Ekskog mest linnes, på sätt, som inhemtas af hans serskilda underdåniga Berättelser och Undersöknings-Journaler, hvaruti förslag till nödige ansedda förbättringar jemväl äro gjorda. Rikets år 1823 församlade Ständer, hos hvilka åtskilliga framställningar och yrkanden , dels om rättighet för egare af Skattehemman till fri disposition öfver all åderas mark växande Ek-skog, dels ock om indragning af den till Skogarnes vård antagna Skogsoch Jägeri-Betjening blifvit gjorda, hafva, efter jemväl erhållen del af öfverste af Bornnnans berörde Berättelse Kongl. Maj.ts .Nådiga Prfipos. N-o SS. i5 och Förslag, uti en till Kongl. Maj:t aflåten underdånig Skrifvelse af den r December 1823 anfort, att det ingalunda undfallit deras uppmärksamhet: att genom nu gällande
Men sedan blef samtalsämnet återigen det välsignade Östergöthland, der han vistats en tid och riktigt förälskat sig, icke blott i flickorna, utan i hela landet. Jag sade honom emellertid rent ut, att jag trodde det han fantiserade betydligt, då han talade om detta »underbara» landskap, tog derefter god natt och följde mamma ner i vår hytt. Har du varit i en ångbåtshytt? Å nej, det har du icke; emellan Mariefred och Stockholm begagnas icke sådana. Jag fann den lilla cellen förtjusande; men mamma hon suckade, yttrade något om obehaget att ligga i en skrubb, på smala och hårda madrasser, med propellern ända in i öronen. Mig föreföll detta såsom kink. Allt var nytt, var ovanligt och följaktligen förtjusande för mig. – Sofva är nu alldeles omöjligt, utlät sig mamma. – Å, det går nog bra, var min åsigt. Jag slöt ögonen, fullt och fast besluten att bevisa hvad jag sade; men trots min goda vilja blef klockan både ett och tu, utan att det ville lyckas. Afskedet i Stockholm, våra vänners hviftande näsdukar, den svängande bron i Telje, pappas promenad öfver den, professor Fryxell, kaptenen och Carl, allt dansade huller om buller i hufvudet på mig, så att jag först emot klockan tre kunde insomna. Klockan sex vaknade jag. Hytten var tom, mamma hade redan lemnat den och efter några minuter var äfven jag på däck. Vi voro nu i den stora kanalen och hade passerat Söderköping. Mamma fanns icke ombord, ej heller Carl; de hade gått i land. Jag var förtretad öfver att ha sofvit så länge; jag som hade så mycket att taga reda på. Först och främst skulle jag veta huru det gick till att komma ur den ena slussen och i den andra, sedan skulle jag se mig omkring på landskapet, för att veta huru det såg ut. Det var uppfyldt af grönskande träd och blomsterströdda ängar. Kaptenen underrättade mig att fru Ahlrot och ingeniör Hagman gått i land i Söderköping och skulle komma tillbaka ombord vid någon af de sista slussarna. I detsamma fick jag se professor Fryxell med dotter komma promenerande emot fartyget. Äfven de voro således i land.
Om, enligt det absoluta Näringsfrihetssystemet, den näring ej borde befordras, som ej kan hålla lika pris med utländningens, så borde åkerbruket till en stor del nedläggas, och vi slutligen komma derhän, att tolja våra förfäders exempel och vandra ut till de länder, der climat och jordmån gjorde jordbruket och de närmast med det i samband stående Näringar mera förmånliga. 314 Den 13 April Jag vet ganska val, att särskildte conjuncturer, såsom missväxt år 1812, och Norriges behof sistlidet år, gjort mycken utländsk. Spannmåls och kan hända äfven Brännvins införskrifning nödig. *Vårt TvillingRikes standiga behof af en stor qvantitet Spannmål utifrån , är då ett skäl mera för Jordbrukets uppmuntrande i Sverige. Men hvad hopp kunne vi väl göra oss om en framtids åtgärd häri, då StatsSecreteraren för Handeln och Financerna Iramträdt med för Jordbrukaren så litet gynnande grundsatser, och till dess nuvarande nöds afhjelpande ger hufvudsakligen blott anvisning på tiden? Vi skulle alldeles misströsta, om icke vårt hopp åter lifvades af dessa H. KH. vår Allernådigste KronPrins’s ord i Sitt sist hållna Tal till Kongl. Landtbruks Academiens Ledamöter. ’’Eder tillhör den hedrande förrättning, att genom edra kunskaper och forskningar, gifva fullkomlighet åt detta menniskans första yrke, åkerbruket, detta aktningsvärda yrke, hvars behof och grunder tydas af naturen sjelf. Det är detta första föreningsband mellan jorden och menniskan, som bereder Staters styrka; också har ett land, der åkerbruket är vanvårdade sällan några goda lagar. Samhällsinrättningarne kunna der icke bära stämpeln gf storhet, och ännu mindre af frihetskänsla. AHa Folkslag, hvars sällhet varit varaktig, gro åkerbruket skyldige detta blomstrande tillstånd. Påminnom oss det gamla Egypten ; intet land har gifvits, som bättre känt källor - Den 13 April. 315 pa till lycka och hyfsning, emedan det icke funnits något Folk, som längre st'äckt verksamheten och omtankan i åkerbrukets drift.
Utan att ingå uti någon speciel pröfning, huruvida det vore lämpligt att bevärls-manskap exerceras af värfvad t, isynnerhet med hänsende till underbefälet, eller om sådant här ens vore möjligt för gardet åstadkomma, derest Utskls förslag i N:o i4, med hvilket detta står i samband, skulle af Representationen antagas, att nemi. genom de båda gardes-reg:tenas sammanslående till ett och reducerande till 3 från 4 bataljoner, med bibehållande dock af lika manskapsstyrka, som nu, men med minskning af ej mindre än 38 öfveroch under-befäl, —■ inskränker jag mig blott till den anmärkn., det jag ej tror en sådan åtgärd användbar innan 1812 års bevär:s-lag blifvit a priori och genom de båda Statsmakternas sammanstämmande beslut förändrad, då uti densammas 19 § uttryckligen stadgas: att be varis-man skap et bör antingen införlifvas med indelta arméen, el - D e 11 7 M a j e. m. 335 Jer ock utgöra .särskilda c o r p s e r under särskildt befäl. Måske beraötes jag här med det inkast, att Utsk. pfsett . ej införlifning med blott exercis, genom gardets befäl; men jag vägar hemställa, huruvida en sadan omändring vore annat än advocatur och ett kringgående af frågan, då det lärer få antagas, att om gardet skall exercera bevärcn, det äfven måste redovisa för och upptaga densamma i sina ingående och afgifvande förslager, samt slutligen lemna befäl och stam åt densamma vid krigstillfällen. Jag frågar: kan en införlifning.tydligare constateras, och, efter min tanke, åtminstone ett evidentare afvikande från bevärrs-lagens' anda och stadgande framvisas?
Vidkommande tiden för den nu tillstyrkta anslagssummans lyftning, har Utskottet, med afseende å de i Grefve Mörners framställning anförda förhållanden och Stals-Utskottels Utlåtande N:o 163. 9 oell på det vatten-kommunikationen mellan jernvägens norra slutpunkt och sjön Salen måtte samtidigt med jernbanans öppnande för allmänna trafiken jemväl kunna begagnas, funnit sig böra förorda denna framställning samt, i öfverensstämmelse dermed, tillstyrka, att, i afräkning å anslaget för kanaloch slussanläggningarne å kommunikations-linien mellan Asa-sjön och Almundsryd, ett belopp af 170,000 R:dr R:mt likaledes måtte, i mån af arbetets fortgång, få, under åren 1858, 1859 och 1860, utbekommas, med förbehåll, att segelleden mellan Salen och Almundsryd är färdig till begagnande så snart jernvägen mellan sistnämnde ställe och Carlshamn kan för allmänna trafiken upplåtas. Hvad för öfrigt angår de vilkor och förbindelser samt andra iakttagelser, hvilka torde böra af Rikets Ständer föreskrifvas med hänsigt till det Statsbidrag, som lör ifrågavarande företag varder beviljadt, har Utskottet föreställt sig, att i detta hänseende hufvudsakligen enahanda stadganden kunna och böra meddelas, sorn de, hvilka vid sednaste riksdag beslötos och sedermera tillämpats i afseende på det då beviljade lånet för Gefle-Dala-jernvägens anläggning. Dock anser Utskottet räntan för de medel, som i egenskap af låne-understöd varda anvisade till det företag, hvarom nu är fråga, böra fastställas till ett belopp, som öfverensstämmer med de vanliga ränte-vilkoren för andra till kommunikations-anstälternas förbättring från Riksgälds-kontoret under sednare åren utbekomna lån.
M:s nåd. propos. om uphäfvande af tulllindringen A varor från transatlantinska hamnar samt i sammanhang dermed om nedsättning af inkommande tnllafgifterne ä kaffe och råsocker, anhåller jag att fä afgifva några anmärknuför att åtfölja remissen till Bevilln.Utsk. Utaf Commerce-colhii berättelse om utrikes handeln för år 1849 inhemtas, att importen af kaffe från Brasilien och Ostindien upgått till circa 7|- millioner och af råsocker till circa 22 j millioner skålpund med en tull-lindring af 25 proc. från Brasilien och 33| proc. från Ostindien, då 1111 desse 30 millioner skålpund blifvit med här befragtade Svenska fartyg till största delen eller med 93 proc. till riket införde, är ostridigt alt en säker och betydlig fragtförtjenst för den Svenska handelsflottan kommer att gå förlorad genom tull-lindringens uphäfvande, enär densamma utgör ett skydd för importören vid de tillfällen, då varuprisen på produclions-orterne vid skeppningstiden af orsaker, som ej kunnat på förhand beräknas, varit högre än hvartill införskrifning från Europeiske nederlagsplatser sedermera kunnat ske, och hvarvid Slaten icke förlorar, då införselafgifternes nedsättning vid differential-tullens uphörande föreslås. Borttages detta skydd, kommer importen af dessa varor sannolikt till större delen att ske från Europeiska hamnar och derjemte äfven med främmande nationers fartyg. I afseende på den föreslagne nedsättningen af tnllafgifterne, motsvarar den å råsocker tillfullo hvad som nu erlägges från Brasilien, men å kaffe visar den en förhöjning af 20 proc. — Före år 1846 var införselafgiften å kaffe från nämnde land 2 [ sk. b:co per skålpund, den förhöjdes då med [ sk. och 1111 föreslås ytterligare sk. b:co, som tillsammans utgör 33U proc. utöfver hvad förut varit gällande, och således en icke obetydlig beskattning på konsumenten, för hvilken denna vara genom vanan blifvit ett behof.
Utdrag den 17 December 1829. ende förändring och reduction af Hemmansräntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde, blef detta Utlåtande af Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsarnt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Memorial, N:o 61), med förslag till jemkning uti Riks-Siåndens beslut öfver anmärkningarne vid Kongl. Majus Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket den 4 Maji 1827, beslöt Ståndet att antaga Utskottens förslag i alsta punkten, och att jemväl 4 öfrigt gilla Utlåtandet. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 68, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 07, rörande väcktn motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen den 526 Februarii 1817, angående Socknestämmor och Kyrko-Råd, föredrogs nu ; och beslöt Ståndet att förblifva vid dess i ämnet förut fattade beslut, med antagande likväl af hvad Utskotten, i afseende på afskaffande af stockstraff, tillstyrkt i Utlåtandet N:o 68. S. D. Föredrogs å nyo Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag för den 11 i denna månad, med underrättelse, att Borgare-Ståndet, i förening med bifall till Lag-Utskottets Ut - Prat.
Han smålog då han märkte sitt misstag, ty månen, som nu var i sitt nedan, visade snart sitt (, och förklarade för honom, hvarföre stjernor af mindre rang försvunnit. Harald såg på månen, men då han icke tyckte sig i den finna en ersättning för de små stjernor, hvilkas ljus bleknat för månens ljus, kastade han sitt öga på Orions vackra stjernbild och der tyckte han sig ha nog. Kanske emedan han tänkte tankar, som Orion förstår sig på och kände «sorger, som Orion skådar.» Huru länge stjernehimmeln fästat hans blick, huru länge han suttit der vid fönstret dunkelt klar som en flicka, är svårt att säga. Men han blef störd. Han såg någonting hvitt skymta på gården. Kap. XVI. Den vestra flygelbyggningen. Månen lyste blott med en tredjedel, hvilken dessutom nu var bortskymd af en silfversky. Harald kunde således blott otydligt se hvad som rörde sig dernere framför honom. Detta lilla var dock tillräckligt att öfvertyga honom, att han en gång förut hade sett en sådan syn. Allt hans svärmeri försvann och han blef en iakttagelsens och verksamhetens man. Han såg gestalten öppna den vestra flygelbyggnadens ingångsdörr; han tyckte sig höra rasslet af ett lås. Man sade, att denna flygelbyggning var obebodd; denna omständighet spände Harald på det högsta. Han drog på sig sin öfverrock, tog jagtknifven och pistolen ifrån deras platser, försåg sin lilla blindlykta med eld ... och gick med sakta men hastiga steg ut på vinden. Denna gång kände han icke den minsta fruktan, så att han icke behöfde något spirituöst retelsemedel. Han gick genom den lilla dörren och stadnade vid v. Nits dörr och lyssnade. Intet ljud. Han öppnade dörren. Kammaren var tom. Men hvad vägar hade v. Nit kommit ut; Harald litade på sin fina hörsel att det icke kunnat ske på den vanliga vägen; genom farstudörrn. Kanske hade v. Nit varit borta alltsedan aftonen? I alla fall beslöt Harald att skynda i hans spår och ämnade just stiga ner i farstun, då han märkte en öppning i väggen, hvilken han aldrig sett förut.
Orsaken hvarföre motionen blifvit så knapphändigt behandlad, torde fä sökas deruti, att jag begärde alt densamma malte remitteras till Släts-, och icke, såsom jag borde hafva gjort, till BankoUlsk., dit den rätteligen torde hafva hort. Detta var ett förbiseende af mig sjelf, för hvilket jag icke kati klandra någon annan. Win motion gick endast derpå ut, att återuplifva det kreditiv för spanmålsbelåning, som redan vid 1834 och 1835 års Riksdag beviljades, men sedan vid Riksdagen åren 1847 och 1848 indrogs. Jag förutsäg nemi. hvad sorn visserligen i år ännu icke inträffat, men som innan årets slut kan hända, att, till följd af bränvinstillverkningeus förväntade inskränkning, åtgången af spanmål inom landet kommer all betydligt minskas, samt att, man derigenom skulle komma i den ställning, att det blefve ganska svårt ali afsätta spanmål, isynnerhet om en'gynnande årsväxt inträffade i Europa. Till afhjelpande af dessa bekymmer ansåg jag det vara nyttigt, att de associationer, som på större handelsplatser kunde bilda sig för upköp eller belåning af Svensk spanmål, finge sig öppet lemnat, alt på Banken emot billiga vilkor erhålla ett kreditiv. Jag föreställer mig således, att de tider komma, hvilka skola bekräfta nyttan af ett sådant kreditiv, samt att ett dylikt förslag, som mitt, dä blitver framställt och vinner bifall. Emellertid torde under tiden erfarenheten blifva ganska dyrköpt. Jag yrkar äfven i afseende på detta Utlät, icke någon återremiss. Hr Gr. o. Landtnäs härefter lill bifall å förevande Utlåt, framställda propos. blef med Ja besvarad. Föredrogs ånyo Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 23 och 25 dennes på bordet lagda Betänk. M 15, i anledn. af väckt motion om tillhandahållande, på allmän bekostnad, af eli officiell dagblad å vissa upgifna ställen. Frih. Rehbinder, Fredr. Wijlh.: