Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättegångs-Balken upptager, så lärer detta villkor icke kunna anses såsom ett oöfvervinneligt hinder för tillkomsten af falska Testamenten. Ått helt och hållet afskära möjligheten af att genom sådane tillställningar åtkomma andras egendom, låter sig väl icke göra, men en inskränkning uti tillfällena dertill bör dock skäligen icke kunna förkastas, och den inskränkning i afseende på tid och tillfällen, då mundtliga Testamenten kunna upprättas och derefter blifva gällande, sorn med ofvannämnda förslag är åsyftad, anser jag så mycket mera nödig, som uppgörandet af falska Testamenten kan bereda rika tillgångar att belöna dem, som dervid biträ dt. Jag föreställer mig att en person, som har någon genom Testamente disponibel' egendom, under loppet af sin lefnad råkat att befinna sig ensam på ett ställe med 2:110 äreförgätne, ehuru icke ärelöse dömde menniskor, och att desse efter hans, utan föregången disposition af nämnde egendom, inträffade död, mutade af en /[:de person åtaga sig att vittna derom, att den förstnämnde till denna /[:åe person testamenterat all sin disponibla förmögenhet. Äga Deu 28 November e. m. desse brottslingar icke nog kännedom om livad som efter Lag fordras för vittnesmålets fullständighet, så är det väl icke omöjligt för dem, att emot löfte om andel i rofvet erhålla upplysning och biträde i detta afseende af någon person, som är känd för att illa använda sina forvärfvade kunskaper i Lagfarenhpten. Ett Testamentsbetyg författas då, med iakttagande af behörige formaliteter och underskrifves af de legde vittnena. Derefter fästa desse det af dem utgifne betyg med ed inför någon Domstol, utan att den eiler de, som till den dödes qvarlåtenskap äga arfsrätt, dervid får vara närvarande och tillse det nödige varningar innan eden aflägges blifva gjorde. Sedan eden sålunda är gången hafva vittnena ytterligare ett band på sig, alt sedermera icke återtaga det vittnesmål de en gång aflagt, nemligen fruktan för alt anses och dömmas såsom menedare.
Till förekommande af lösens obehöriga stegrande genom dragen stil, torde, såsom tillägg till hvad härom förut är vordet stadgadt, ett visst antal stafvelser å hvarje råd kunna bestämmas; i hvilket afseende Utskotten föreslå att uti Expeditioner, som emot lösen utlemnas, böra minst Sju stafvelser beräknas för hvarje råd, men enär, beträffande Herr Friherre von Höpkens i öfrigt gjorde anmärkningar, dels att till Domstolarne ingifne Originalhandlingar icke annorlunda ån emot lösen för afskrifter kunna återfås, dels ock att öfverflödig Titulatur i Expeditioner skall användas, säkerhet och ordning fordra, att vid Domstolar, der, enligt antaget arbetssätt, ingifne skrifter och handlingar ej i Protocollerne afskrifvas, de i Original eller bestyrkte afskrifter i Archiverne förvaras, samt något närmare bestämmande eller inskränkning i LagUtskottets Betånkamlen. 2,37 afsaende på Titulaturs användande, än Kongl. Kungörelsen den 2.5 November 1819 innehåller, ej lärer kunna föreskrifvas, hafva Utskotten ansett dessa anmärkningar icke påkalla någon Riksens Siånders vidare uppmärksamhet. I anledning af Herr Bagges hemställan, att KämnersR ätt erne matte tilläggas lika lösen med HäradsRätterne och förhöjning beviljas uti Magistraternes och SjöTullsRätternes losen, samt uti lösen för Fastebref vid RådstufvuRätterne, hafva Utskotten, vid betraktande deraf, att den genom 1821 års ExpeditionsTaxa beviljade tillökning i lösen hulvudsakligast afsett Förbättring uti Häradshöfdingarnes inkomster, trott sig böra tillstyrka, att Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, i sammanhang med de önskningar, hvartill förenämnde memorialer i öfrigt kunna föranleda, anhålla om öfverseende af berörde Expeditions Taxa, dervid Kongl.
Då nu Rikets Ständer, vid pröfning af delta ärende, funnit läroverket i Fahlun vara i stort behof af nytt skolhus, men, enligt hvad upplyst blifvit, Westerås slifts byggnadskassa, hvars tillgångar vid slutet af år 1859 belöpte sig till 49,114 R:dr 55 öre, lärer vara i tillfälle att i sin mån bidraga lill uppförandet af ifrågavarande läroverksbyggnad, hafva Rikets Ständer ansett sig böra endast bevilja halfva beloppet af den för ändamålei begärda summan; hvadan, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Stän - 216 Expeditions-UIs kotte Is Förslag till anderd. Skrifvelse J\:o 197. der, till uppförande, i enlighet med godkänd ritning, al eli nytt skolhus i Fahlun, anvisat en summa af 44 000 R:dr, att, i mån af behof, från R i k sgä I ds-k o n to re t utgå. 89:o. 1 öfrigt hafva, med anledning af hos Rikets Ständer gjorda framställnin gar, Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat, dels såsom bidrag till uppförande al ny byggnad för skolan i Oscarshamn en summa af 20,000 R:dr, dock med vilkor, att, innan byggnaden påbörjas, den plan, sorn dervid bör föl jas, skall vara af vederbörande myndighet godkänd, dels oek till utvidgande af Lunds Kathedralskolas undervisningslokal eli enahanda anslag, eiler 20,000 R:dr. 90:o.
Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskottets d. 29 sisth April, under N:o gl afgifne, samt den 7 dennes e. m. på bordet lagde Betänkande, röranda yrkadt upphäfvande af de stadganden, hvarigenom böter före» skrifvas för dem, som förfallolöst uteblifva från Krono Uppbördsstämmor och de af Re* gements-Skrifvare utsatte uppbördsmöte!!. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorda an - Bikangtill R. S.Prot. yrde Sami. ig fifiö Fröt. Utdr. d. ja Maj 1ÖS5. märkningar, LagUtskottets den 8 och 19 sisth April afgifne, samt den 7 dennes e. m. på bordet lagde Betänkanden; N:o 36, Om upphäfvande af de Författningar, som hindra sakegares fria val af Rättegångs Ombud. N:o 41, Angående skärpning af Lagarne, rörande tjenstledighet tor Domare. Från Hogv. PresteStåndet. S. D. Efter uppläsande af Högl: Ridderskapets och Adelns Protocolls Utdrag af d. 7 dennes innehållande inbjudning:” att deltaga uti en underdånig skrifvelse till Kgl. Majit med underdånig anhållan, det Kgl. Majit må täckas i nåder anbefalla, att de norska Deputerade från StorThinget, hvilka hitkomma för att bevista H. K. H. Kronprinsens före. stående höga förmälningsact, må, så snart de till svenska Riksgränsen anlända och sedermera under deras vistande här i Riket varda emottagne på samma sätt och med enahanda välvilja bemötas, som skedde med svenska Deputerade år 1818 i Norrige” och borde de härtill erforderlige kostnader utgå af de till Riksdagskostnadernas bestridande anslagne medel , instämde Ståndet uti Högl. Ridderskapets och Adelns ofvanintagne beslut, under Fröt.
Motionären har fästat uppmärksamheten derpå, att ifrågavarande förordning, som föreskrifver att rösträtt vid sockenstämma tillkommer enhvar, som eger fastighet, eller erlägger bevillning efter 2:dra art. till belopp af 2 R:dr 24 sk. eller derutöfver, derjemte icke uttryckligen stadgar, huruvida den, som innehafver fast egendom och äfven uppbär inkomst, hvarför bevillning efter 2:dra art. till nämnde minimum eller derutöfver erlägges, skall ega rösträtt och i följd deraf deltaga i kommunala utskylder i båda dessa afseenden eller endast för fastigheten; och då tvister samt stridiga meningar härom skulle hafva uppstått, har motionären hemställt, att nådig förklaring i berörde hänseende måtte hos Kongl. Maj:t i under dånighet begäras. Utskottet, som anser, dels att sockenstämmo-förordningen, i afseende å rösträtt i sockenstämma, är tydlig, och dels att den äskade förklaringen, enär den al motionären anses behöflig, rättast kan vinnas på besvärsväg, får, med anledning häraf, tillstyrka, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 Mars 1851. Häremot anmäldes reservationer: l:o Af Herr Collén, M. W. »Delande den åsigt, som Herr Nordvall i sin motion antydt. att skälet vore svårt att inse, hvarföre en gemensam sockenstämmo-författning föreslagits och antagits för landtbygden och städerne i riket, med undantag af Stockholm, har jag, som jemväl, lika med honom, tror, att mera ändamålsenligt varit, om en serskild soekenstämmo-författning utfärdats för landet och en särskild - Allm. Besil.- o. Ékoh.-Ulskottets Ullålande, 'M 69. 13 skild för samtlige rikets städer, understödt de förslag till förändringar i 1843 års sockenstämmo-förordning, sorn af honom blifvit väckte, helst dessä ändringar Hufvudsakligen afsett att för öfrige städer få gällande åtskillige på rättvisa och billighet grundade stadganden, som förekomma i 1847 års författning för Stockholms stad.
Utom det att åverkans betraktande som stöld beit och hållet strider mot den allmänna principen rörande della brott, att nemligen det obehöriga och hemliga tillegnande! af annans egendom vanligen stämplas som stöld allenast vid de tillfällen, då arbete blifvit å den tillgripna varan nedlagdt, hvarföre också, beträffande skogseffekler, tillgrepp af ved, och annan nedfälld eller tillredd skog, enligt nu gällande lag, bestraffas som stöld, men deremot nedhuggande och afförande af skog endast kallas åverkan och belägges med penningeböler; så önnes ett annat vigligare skäl emot den föreslagna lagen. Visserligen fmnas redan uti lagen åtskilliga undantag från den nyss antydda principen, såsom vid stöld ute å marken och af sådant, som egaren icke kan hafva under sin närmare vård, och det är i jemnbredd dermed som åverkan skulle ställas, och det skulle således icke vara svårare att i afseende derpå göra ett ytterligare undantag, men sådana böra dock i yttersta måtto undvikas, såsom snarare ledande till oreda. Många års erfarenhet har emellertid nogsamt ådagalagt svårigheten, om icke omöjligheten, att med fulla bevis ådagalägga en föröfvad åverkan, och domstolarnes protokoller och utslag i dylika mål bära vittnesbörd om, huruledes ytterst sällan, om ens någonsin, en åverkare blifvit sakfälld på grund af fullständig bevisning; det längsta domstolarne i allmänhet komma, är att ålägga åverkaren värjemålsed, och detta icke alltid på half bevisning ulan oftare på allenast bindande skäl och liknelser, och då i dessa, såväl som i Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 457. 735 andra fall, värjemålsed mindre ofta fullgöres, än de fleste föreställa sig, så är det först efter bristandet åt eden, som åverkaren varder sakfälld.
Se Hudiksvall. Rotefrihetsbevillning, oip rättighet för åtskilliga städer att återbekomma. XIII. B. no. A292. E. 714. XVIII. E. 432, ( 2^7 ) Rolehjelp, om förändradt beräkningssält för dess utgörande inom Kronobergs Län. XII. B. 327. A. 4^4- Rotehållare vid Westerbottens Kongl. Fältjägare-regemente, om rättighet för, att återbekomma deni oriktigt påförd vacance-afgift för åren i83o och i83i. VII. B. 297. VIII. A. 73. XXIII. E. 190. — Uplands regementes, om återställande till dem af klädespenningar. XXII. 549. XXIII. R. 188. XXV. B. 315. A. 458. XXVI. E. 29. — om befrielse för dem att ersätta klädespersedlar, som skadas af mal. XVIII. B. 33o. XIX. A. 358. XXII. U. 208. XXIII. A. i75. — om befrielse för dem att för regementsofficerare förevisa rekryter, innan de antagas. Se Rekryter. Rotejemkning i Westerbottens och Norrbottens Län, om skyndsam verkställighet af, samt om rättighet för rotehållare vid Westerbottens regemente alt erhålla utdelning af de rotefrihetsmedel, liv il ka af vacante rotar inom nämnde Län lill Statsverket influtit. XXII. B. 207. XXIII. A. 174. XXV. U. 480. XXVI. A. 20. U. 3o. A. 43. E. 1 '4- Rotering, om upphörande af,; den, hvarmed i sednare tider uppodlade hemman inom Helsingland och Gestrikland blifvit belagda. II. B. 54 * - IV. R. 435. XX. B. 71. A. 112. — ordinarie, i Halland, angående inställande af. III.
N:o 131, i anledn. af återreniiss af Utsk:s betänk. N:o lil, ang:de ifrågaställd förändring i förfaltningarne rör:de mått, mål oell vigt; samt N:o 132, i anledn. af återreniiss utaf Utsk:s betänk. N:o 99, rörrde ifrågaställd försäljning af Kronan tillhöriga, oanvändbara persedlar oell elfccter. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- och Ekon.Utsles den 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 133, i anledn. af RiksShns beslut om betänk. N:o 84, ang:de upphörandet af rättigheten alt använda Finska oell Åländska fartyg lill fraktfart från de norra länen. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 134, i anledn. af återreniiss af betänk. N:o 109, ang:de presterskapets löneinkomster m. m. blef detta mein. ånyo bordlagdt, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Frih. Hermelin, Aug. Söderling. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 15 dennes pä bordet lagda betänk. N:o 135, i anledn. af väckt motion om revision af bergsförfaltningarne. Upplästes och lades till handlingarne ankomne protutdr. frän PresteSt. af d. 5, 7, 10, 11 och 12, från BorgareSt. af d. 7, 10, 11, 12 och 13, samt från BondeSt. af d. 5, 10, 12 och 17 dennes. H. 11. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 9 om aftonen. lii fidem protocolli, Albert Munck. 432 Den 26 Mars f. m. Onsdagen den 26 Mars 1845. Plenum kl. 10 f. m.
Beträffande ater frågan örn Silfver-plantsars emottagande vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö, så och i anseende lill dels svårigheten att derstädes kunna erhålla en fullt tillförlitlig och för Banken betryggande controll å plantsarnes halt, dels ock de kostnader, som den hät igenom möjligen nödvändiga tillökning af dervarande i jenstemanna-peisoiniI, äfvensom beredandet af en för plantsarnes förvarande tjenlig local, skulle för Banken medföra, finner Utskottet sig jemväl föranlåtet afstyrka det härom framställde förslag. Med föranledande ej mindre af ofvanberörde motion, än äfven af Rikets Ständers senast församlade Revisorers framställning, pag. i3 i tryckta Revisions-Berättelsen, hafva Banco-fullmägtige, uti ett öfver omföi malde framställning afgifvet yttrande, tillstyrkt, att, med ändring af stadgandet u i §. lii af Banco-Reglementet, der det uttryckligen förbjud es att utgifva silfver-plantsar, Fullmägtige måtte berättigas, när de finna sådant för Banken och allmänna rörelsen nyttigt, att ifrån Banken utlemna både guld och silfver-plantsar, emot erhållande af minst samma pris, som Banken sjelf derföre utbetalt.
Billdé förete förteckningar, samt bevis deröfver till Kongl. Hofrätten ingifva inom sex månader, allt vid vite af femtio daler silfvermvnt, eller ock att, i händelse laga hinder derföre mött, sådant inom samina tid uppgifva och styrka; och har under den 11 sistl. Augusti Kongl. Majits nådiga Utslag uppå dessa underdåniga besvär blifvit meddeladt, af innehåll, att Kongl. Majit funnit klaganden icke hafva anfört skäl, som kunde verka ändring i Hofrättens utslag, varande klaganden ålagdt att, vid deruti stadgadt vite, inom sex månader efter det nådiga utslaget, fullgöra, livad genom Hofrättens utslag blifvit honom lörelagdt. En häktad och för förfalskningsbrott tilltalad person, om hvilken Kämnersrätten i Malmö den 31 Oktober 1840 afslutat ransakning och hänskjutit pröfningen af målet till Rådstugurätten, bade icke förr än den 15 Januari 1850 blifvit inför sistnämnde domstol inställd; och sedan jag, i anledning häraf, begärt och erhållit Rådstufvurättens utlåtande, hvarigenom blifvit upplyst, det Kämnersrättens protokoll först den 31 December 1840 till Rådstugurätten inkommit; så har jag mot Kämnersrättens Ordförande, hvilken erkännt, att dröjsmålet bordt honom ensam i egenskap af Expeditionshafvande tillräknas, låtit för detta dröjsmål anställa åtal inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, som häröfver genom utslag den 22 Juni 1852 sig utlåtit, att som Kämnersrättens Ordförande medgifvit, att ifrågavarande ransakning varit afslutad den 31 Oktober 1840, men det dervid förda protokoll icke förr än den 31 påföljande December blifvit till Rådstufvurätten aflemnadt; alltså och då Kämnersrättens
Herr Grefven och Ordföranden gjorde deruppå proposition om antagandet af en särskild (andra) Beredning för granskningen af Regerings-Formon och öfrige Grundlagar, utom Tryckfrihets-Lagen, hvartill Utskottet lemuade sitt bifall, och skulle så väl de i dag upplästa som förut af enskilde Riksdagsmän ingifne men ännu oafgjorda anmärkningar till denna Berednings pröfning remitteras.*) Bilaga I till Mern. Till Utskottet hade den 27 Sept. 1810 inkommit följande 2:e Memorial, hvilka öfverlemnades till Utskottets ofvannämnda 2:dra Beredning: Vördsammaste Memorial. Vid genomläsandet af Rikets Grundlagar har jag väl funnit utstakadt, huru förfaras bör med en Riksdagsman, som i någor måtto blifver tilltalad för felaktighet i ord eller handling; men som derstädes icke något finnes stadgadt, i händelse någon af de Respective Ståndens Talemän eller Ordförande möjeligen någon gång kunde gifva anledning att synas hafva begått felaktighet, medelst inskränkande af en Riksdagsmans lagliga rättighet, eller i hvad annor måtto som hälst: alltså, och då en Ordförandes felaktighet ofta bör anses vara af mera betydenhet än enskilde Riksdagsmäns, är min ödmjukaste anhållan, att Höglodiga Constitutions-Utskottet täcktes föreslå, huru en sådan brist i Grundlagarne mätte afhjelpas. Örebro den 27 September 1810. Johan Wijkman Caspersson. *) Angående utskottets första beredning, för granskning af tryckfrihetslagen m. m., jfr. sid 81. Utg:s anm. Bilaga J till Mern. N:o 8. 139 Vördsammaste Memorial. Att genom ett ringa skrifeller tryckfel ofta en högst betydelig förändring af mening kan uppkomma, lärer vara allmänt bekant.
Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr af Funck begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande votenspropos: 632 Den 23 November f. m. Den som bifaller StatsUtsk:s förslag i morn a och b af 40:de punkten i Utlåt. N:o 148, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej bifalles förenämnde förslag med den förändring att aflöningen för SundhetsColkii Ombudsman bestämmes till 2,500 Rdr Ernt. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer. Ja — 11. Nej — 31. Beträffande sedermera den erforderliga anslags-förhöjningen för SundhetsColl. bifölls Utsk:s hemställan, med den af E. o. Ad:s förut fattade beslut föranledda förändring, att såsom tillökning beviljades 13,597 Edr 50 öre i st. f. 1 1,597 Edr 50 öre Ernt. Hr Frih. o. Ordf:den tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 0 e. in. 41 :sta punkten, ang:de nya Provincial-läkare-beställningars inrättande; 42:dra punkten, inrättade extra Provincial-läkare-beslällningen; 43:dje punkten, ang:de en extra Vrovincial-läkare-beslällniny inom nordöstra delen af Westerås län; 44:de punkten, ang:de undervisning vid folkskole-lärare-seminarierne i vaccination, åderlåtning och. behandling af enklare utvärtes skador; och 45:te punkten, ang;de anslag för Pharmaceuliskainslilutet. Dessa punkter biföllos. 46:te punkten, ang:de anslag för Carolinska MedicoChirurgiskalnstilulel. Härvid förekom först och bifölls mom. a ang:de aflöningen för Professorerne. Beträffande derefter mom. b, ang:de aflöningen för lärarne för barnmorske-eleverne, yttrade: Hr Bildt:
Borgare-ståndet har, på grund af framställda anmärkningar, till Lag-Utskottet återremitterat ofvanberörda Betänkande, men som, enligt 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 89. till Utskottet inkomna protokollsutdrag, samma betänkande blifvit af öfrige Riksstånd bifallet samt frågan således, jemlikt 87 § Regeringsformen, förfallit, lärer något yttrande, i anledning af de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket hos Vällofl. Borgare-ståndet vördsamt anmäles. Stockholm den 26 September 1848, N:o 90- Ank. till Exp. Utsk. den 28 Sept., kl1 e. gju Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i 16 Kap. 11 § Kyrkolagen. Uti berörde lagrum föreskrifves att, om hat och bitterhet (emellan äkta folk uppkommer och mer och mer tager öfverhanden, vederbörande presterskap skall dem deras brottsliga lefnad föreställa och till endrägt föimarta; att, om dermed intet kan uträttas, de skola stämmas till Domkapitlet och der vidare förhöras och varnas; samt att, om det ej hjelper, saken skall till verldslig Rätt hänskjutås; hvarjemte i 14 Kap. Giftermålsbalken blifvit stadgadt, att, der hat och bitterhet emellan man och hustru så råda får, att de, efter förenämnde varningar, ej sämjas kunna, Rätten skall pröfva om begge eller endera det vålla, samt döma den brottslige att böta af sin lott i boet första gången tjugofem daler och andra gången dubbelt samt att, om de deraf ej låta sig rätta, Domstolen äger döma till skillnad på någon lid, till säng och säte; och har slutligen, genom Kongl, förordningen den 27 April 1810, rättighet lemnats makar, som efter nu omförmälta varningsgrader ej kunna förenas, att hos Kongl. Maj:t söka skillnad i äktenskapet. Då bland de varningsgrader, hvilka således måste föregå, innan det blir möjligt för oeniga makar att vinna skillnad, den som skall verkställas inför
R:dr, desamma dock vid försäljning, enligt hvad uppbudsförteckningarne från bäradsrätterne utvisa, betalats med flerdubbelt denna summa; så hafva Rikets Ständer ej annat kunnat finna, än att provinsen Jemtlands roteringsskyldige invånare haft fullt skäl till deras genom E. K. M:ts Befallningshafvande i underdånighet framförda tacksamma erkännande af den lindring uti roterings-besväret, som genom de för nya roteringen stadgade och följda grunder provinsen tillskyndats, och hvarigenom densamma blifvit så ordnad, att Jemtland icke kan antagas skola derigenom blifva i någon måtto mera bctungadt än det öfriga landet, utan snarare ett motsatt förhållande komma att inträffa, och då för öfrigt icke något varit att anmärka vid det upprättade roteringsverket, hafva, i betraktande jemväl deraf att genom beviljande af de anslag, E. K. M:t, på sätofvan är nämndt, af Rikets Ständer äskat för roteringens verkställande, rotehållarne inom provinsen vinna en ytterligare lindring, uti utgörandet af roteringsbördan, Rikets Ständer funnit godt för sin del fastställa ej mindre de grunder, enligt hvilka roteringen af Jemtland blifvit verkställd, än äfven det enligt samma grunder upprättade, till Rikets Ständer öfverlemnade roteringsverket. Beträdande derefter följande af E. K.M:t i nåder äskade årliga anslag, nemligen: för nummerbästarnes underhållande och sjukvård å mötesoch mönstrings platsen, förslags-anslag R:dr 1,940: för underhållet af bevärings-, remtygsoch utrednings-persedlarne för manskapet vid hästjägare-korpsen, samt bestridandet af halfva underhållet af manskapets beklädnad och hästarues sadelmundering » 2,439: 20.
Ehuru född prestdotter, ville hon icke emottaga någon annan titel än den af ”kära mor;” och genom denna benämning, jemte hennes vänliga ömhet, uppkom snart det förtroligaste förhållande mellan mor Haraldson och Erika, hvilken tills vidare qvarblef der hon nu var. Mor Haraldson egde en skatt, som låg henne högre om hjertat än allt annat i verlden: det var den lilla treåriga Gabriella. Med grämelse såg den rättsinniga qvinnan det lif, som hennes man och stjufson förde, och anade ej något godt slut på deras djerfva äfventyr. Hon sörjde i tysthet öfver det hon ej förmådde ändra, men tackade tillika Gud för den rika trösten att, om hon fölle ifrån, den späda knoppen, hvilken redan af alla resande för sin sällsynta skönhet kallades ”Tistelöns ros,” icke handlöst skulle öfverlemnas åt de råa männerna, utan i Erika erhålla ett vårdande hägn. Erika, ovan vid en så uppfriskande känsla som mensklig kärlek och ren välvilja, lyssnade till de förnyade bönerna att qvarstanna och ej vidare söka något annat hem. Hon vårdade sig föga om de nakna ödsliga klipporna, den elaka lukten och hela den vilda natur, som omgaf Tistelön. Hon såg blott den själfulla tacksamheten i mor Brittas ögon, medan den lilla täcka strandrosen, den yra Gabriella, med hvarje dag växte allt fastare i hennes hjerta. Det var ljuft för Erika att sysselsätta sig med det hoppfulla barnet, hvilket troligen annars blifvit alldeles bortskämdt af de klemande föräldrarne. Erikas alltid lugna och värdiga väsende inverkade äfven på de barska männen. De kände i hennes närvaro en aktning, hvilken blef alltmera märkbar, ju längre hon stannade qvar. Råheten i deras tal antog en mindre anstötlig form; och det välde hon utöfvade, isynnerhet öfver Birger, var så stort att det ofta förvånade henne, huru hon med en blick, ett enda ord kunde leda denna vilda natur, hvilken annars ingen fick makt med.