Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt inom Utskottet, att, genom de hinder, som läggäs för utförseln af silfver, coursen håller sig hög och att detta är en vinst, emedan det försvårar importen af utländska varor; men af samma skäl skulle då äfven importen försvåras och exporten underlättas af det kära silfret, som man genom reglementariska stadganden tror sig kunna qvarhålla i landet; och detta har väl icke varit meningen? Påståendet livilar dock på en förvillelse, som här icke torde behöfva utredas. — Meningen med slagskatt i myntet, är visserligen att förhindra dess nedsmältning, men om man på samma gäng försvårar tillgången på omyntadt silfver, måste naturligtvis detta åsyftade ändamål förfelas. Den silfverpiece, som af det nedsmälta myntet förfärdigas, eller den vara, som derföre införskrifves, blifver endast härigenom något dyrare. Mången anser kanske, att deruti ligger ett godt, men man bör besinna, att den ökade utgift, som härigenom tillskyndas förbrukaren, icke åt någon le mira ren ökad vinst, utan har uppkommit endast genom det förspilda arbets och dea onödiga bearbetning, som silfret förut erhållit; samt dessutom, alt, med den obetydliga slagskatt, som finnes i vårt mynt, blifver det i alla fall Staten, som får vidkännas den största förlusten. —Det torde äfven böra tagas i betraktande, att hvarje stadgande, i syftning att försvåra en fri silfvervexling, naturligtvis mäste blifva menligt för betryggandet af realisationen. Om fåfängan af dessa försök vittnar perioden från 1810 till 1818. Genom inskränkning i beloppet af de silfverposter, som fingo från Banken uttagas, genom inskränkning af tid och rum, för tillgodonjutandet af denna rättighet, trodde man sig då kunna betrygga realisationen. Dessa inskränkningar verkade dock i motsatt syftning, och, såsom det alltid skall inträffa, stegrades begäret efter silfver, i samma mon svårigheterna för dess erhållande ökades.
I denna banks octroj finnes redan en sådan rätt, som tvenne värda ledamöter här yrkat, nemi. belåningsrätt på varor. Genom den ovana man baft dervid, har denna belåningsrätt icke blifvit begagnad, och jag tror, att den icke kan begagnas, såvida icke dervid fästes det Den 5 Maj f. m. 129 det vilkor, alt varorna mäste förut vara assecurerade; ty eljest är säkerheten ej tillräcklig. Men äfven med denna försigtighet är det, enligt min öfvertygelse, bäst att åt privat-associalioner lemna dessa bestyr; och lika med den talare, som sist yttrat sig, är jag öfverlygad, att Statsbnnken, sedan, såsom jag hoppas, vi äro ifrån de tider, då man kunde ge ut falskt mynt, ej skall kunna ingå i en så vidsträckt lånerörelse, som här är i fråga. Deremot skulle jag med glädje höra, om några anmärkningar blefve gjorda, i följd hvaraf Banken komme i tillfälle all kraftigare biträda de associationer, som kunna åtaga sig en sådan lånerörelse. Gr. von Rosen: I anledning af hvad de tvenne sista värda talarne yttrat får jag erinra R. o. Ad., att jag icke gått så långt i arean af min framställning, som de talare, hvilkas yttranden jag går att besvara. Jag har ej nekat riktigheten af principen att genom biträde till privata associationer befordra industrien; men jag har ej kunnat gå ifrån, att hvad jag föreslagit vore nyttigt, isynnerhet för Götheborg, och jemväl skulle erbjuda större säkerhet, än att, enligt Utsk:s förslag, bevilja lån från Handelsdisconten emot namnförbindelser, hvilka jag anser högst osäkra, hvilket framtiden torde komma att visa; äfvensom jag tror, att sådana lån skola blifva mindre gagnande. Jag är öfvertygad, att ehuru inskränkta medel till belåningen af ifrågavar. varor skulle kunna användas, skulle likväl, i följd deraf, io å 12 skeppslaster mera infinna sig i Götheborg med nederlagsvaror, hvilket ej är så obetydligt, isynnerhet när man räknar den deraf följande ökade jernskeppningen af circa 3o,ooo sk&.
Vi d f e st l i g a m d i d a g a r ej b u j d a p ä en bjudning, utan att äta och dricka till m M öf - e r a ä n h ö g s t f y ra rät t e r m a t s a m t t v å sort e r vermått, och de förädlande nöjen, ett sällskap la olika sorter mellanrätter n sällan ställer man sin färd, i beräknas i så Och att ganska borde kunna skaffa sig, försvinna alldeles vi de n. fy Al den ena skär dai andras bana. ra rät t e rna; under det a evinnerliga ätande och drickande. Vid större supéer ej ha mera än h Nej, ögst hvar och en har nog utaf sin värld, sin egen ställning endast bör man dana. rätter mat och en sort vin; Det gam a l traditionella brännvinsbordet är 2 M o n m. on 3. h At ö t gre ma nj n ut al ltid s t. öke e r x bju musi da k si, na sån g g ä, s Så te der var i forna tider, menar ni. omgifvet af en viss nimbus genom de motståndsp å å g n i n g, kraftiga hedersmän, som ej tagit någon synl i g ännu tadlets gaser giftigt låga. kl en amat n, s f högl öredrag, dis In kussi on får el n le ä r m g å e tm n i s ä l to m ne na Ack, Och om en kvinna felar, hörs ett skri, skada af det. På samma sätt är det med konj a s - tu io nd ä sni n g. g e n i l n kväm och c m n i g te k s, unn ja a g säga: » d mest är skarpt från hvilka? Jag vill endast fråga. ken, punschen, tobaken och spelet; allt går b e a t s ra å sam k p s e u d ls oc s h a till nn spel m e d f ö r därfint och ordentligt till i ett bättre sällskap; ifrån allt ej åts en o s ch en dra im måste ändras, annars vi ej nå vär d, e, » me u n Det tan mål, njutes ju med måtta.
St. bestämma det maximum, som, med afseende å myntvärdets bestånd, må kunna efter af R. St. beslutade stadgar och ordningar uppoch utlånas, hvilket maximum dock ej får nedsättas under nu befintliga förhållanden. Slutligen borde den organiska lagen för Banken äfven innehålla vilkoren för enskilda actieägares inträde i Banken samt deras rättigheter och skyldigheter. Dessa i största hast uppfattade reflexioner i anledning af ett förslag, sora man verkligen torde böra anse såsom ett i sin födsel qväfdt foster, anhåller jag må åtfölja remissen, till den större eller mindre uppmärksamhet, de af Utskotten må kunna anses förtjena. Frih. Cederström, Jacob: Uti sista plenum hade jag äran i allmänna ordalag göra generella anmärkningar emot det ifrågavarande lagförslaget; och jag anhåller nu att, såväl i anledn. af hvad som blifvit yttradt, som i afseende på sjelfva förslaget, få ingå i några speciella anmärkningar, med förbigående dervid af hvad jag i de allmänna erinringarna anfört. Här har blifvit taladt emot lånerörelsens förflyttning till Riksg.Cont.; men dessa anmärkningar bestämma ej frågan directe. Så länge Banken är skyldig att inlösa alla utelöpande riksg.sedlar, är det likgiltigt i hvad slags papper, banco eller riksgälds, lånen utgifvas och om lånen utgå från den ena cassan eller den andra; men controllen försvåras för Banken, om lånerörelsen skall till en del besörjas af Riksg.- Cont., och följden blefve troligen , att vinsten fråndroges Banken, till menlig verkan på dess soliditet. På denna grund afstyrker jag en sådan åtgärd. Det har blifvit yttradt, att etablerandet af hypotheksinrättningar och privatbanker kommer att förminska behofvet af Bankens lånerörelse. Jag lemnar dessa inrättningars nytta derhän; men jag tror, att minskning i Bankens lånerörelse medför en förlust för Staten. Och de vådor, man i andra länder rönt genom dylika privata inrättningars fall, kan man här undvika. Det är orimligt att påstå, att Banken kan enväldigt disponeras och styras. Ända sedan 1668 har sådant icke kunnat ske.
Jag vill ej ingå i något bedömmande af huruvida detta stod i mindre sammanhang med förevar, ämne, än det nyssnämnda yttrandet af Hr Rosenblad; men jag stannar i någon tvekan, huruvida jag, efter ett sådant afbrott, må hafva rättighet att vidare yttra mig, emedan min afsigt var alt göra en anmärka, emot ett Yttrande, som en värd talare, Hr Lefren, bade, med anledn. af befästningsarbetena i Paris, som utan tvifvel ligger ännu längre ifrån Washolmen, än Husqvarna gevärsfactori. Jag skall i alla fall försöka derpå löst, om det tillåtes mig. Hr Lefren yttrade, att i fråga 0111 befästningen af Paris, har hela oppositionen varit ense, och tilläde alt oppositionen skall hafva påstått ett vida högre anslag än Regeringen sjelf proponera!. Jag befinner mig uti en ledsam och olycklig ställning vis å vis den värde ledamoten, då jag nödgas här för andra gången påslå, ali detta är ett misstag. Atskillige af R. o. Ad;s ledamöter, som utan tvifvel hafva följt med den Franska deputerade kammarens debatter i delina sak, torde ganska väl känna, alt iner än en i6G Den 20 Mais f. m. ledamot af oppositionen och kanske af de utmärktnsle deribland, hvilka ingalunda kunna citeras såsom de der äga brist på fosterlandssinne, talat emot anslaget till denna befästning, och att en stor minoritet varit emot densamma vid omröstningen. Äfven skulle jag kunna för den vårda talaren citera, att flera tidningar, som också tillhöra den Franska oppositionen, stridt ifrigt emot denna befästning. I alla fall tror jag ej att den värde talaren bör kunna anse detta exempel fullt adaequat med det här omtalade ämnet, nemi. i så matto, som den Franska ministeren, när den framlade förslaget lill anslag för belastandet af Paris, på samma gång framlade hela planen för detta arbete: om denna plan debatterades ganska mycket, och de olika åsigter, som i detta afseende tillkännagåfvos, bestämde sedan mången ledamot tili bifall eller afslag af sjelfva anslaget till befästningarna. Jag hemställer till den värda talaren sjelf, huruvida R.
Ja, jag har också skrattat åt hennes rädsla, och för att lugna henne har jag lofvat, att vi alla tre skola gå i hofmästarns båt, så får hon se, att den flyter så lätt som en spån på vattnet. Det ska vi göra. Se så, min gumma, lita du på mina åror. Var inte barnslig nu. Tänk om du skulle ha rest till Amerika då? BERTHEL. ARON. 204 ARON (sakta). Ja, tänk på Amerika. Så der ja, sakta i trapporna, min lilla gumma. Wermlänningarne WERMLÄNNINGARNE. SORGLUSTIGT TALSÅNGOCH DANSSPEL i TV Å AF D E LNI N GA R OC H S EX I N D EL NI N GA R . _______ Uppfördt på Kongl. Theatern i Mars 1846. STOCKHOLM. HÖRBERGSKA BOKTRYCKERIET, 1846. PERSONERNE: Brukspatronen ... Hr Wennbom. Wilhelm , h ans son .. , G. Ki nmanson. Lotta , hans dotter .. Prosten .. Hr Al mlöf. Sven Ersson i Hult , Nämndeman , Svensson. Lisa , hans hustru Fru Bock. Erik , deras son . Hr Strandberg . Ola i Gyllby , förmögen bonde .. , Pfei ffer. Britta , hans do tter .. M:lle Torsslow. Jan Hansson vid Sjön , torpare .. Hr L. Kinmanson. Annika , hans hustru Fru Wennbom. Anna , deras do tter , Hjortsberg. Anders , deras dräng ... Hr Söderberg. Per , Sven Erssons dräng , Jol in. Stina , Sven Erssons pi ga Bengt på Åsen Hr Pettersson. bonddrängar . Hinrik i Backa , Dahlgren. Nils Jonsson , kallad Lö pare-Nisse , en äldre bonde , Hjortsberg . En Betjent hos Brukspatronen . , Lemos. Bondfolk. _______ FÖRSTA AFDELNINGEN. I. INDELNINGEN ELL ER TAFLAN. ( Gårdsplatsen framför Sven Erssons präktiga , rödmålade byggning. I fon den landsväg. På alla sidor löfskog .)
Rusthållaren, sorn eger sjelf anskaffa häst till remontering af ledig numer, uppvisar remonten för Esquadrons-Befälhafvaren, eller ock endast uppgifver dess kön, färg och tecken, då nämnde Befälhafvare är pligtig, att den uti Rullan införa; hvarefter remonten vid nästa Remonteringsmöte uppvises för Regeinents-Befälhafvaren och Landshöfdingen, hvilka vid dessa förrättningar ega gemensam beslutanderätt. Uti den vid förrättningen förde Remonterings-Rulla, hvilken af Regements-Befälhafvaren och Landshöfdingen gemensamt undertecknas, införes om remonten approberas, eller, i fall den casseras, orsakerne till eassationen; och af denna Rulla äro tvenne exemplar upprättade, hvaraf ett stannar hos Landshöfdinge-Embetet, ett i Regements-Skrifvare-Contoret och ett hos Esquadrons-Befälhafvaren, så att Rusthållaren, på hvilket af desse ställen sona helst, kan deraf undfå del. Blifver remonten aasserad, 20 Ålim. Be,sv. och Oecon. Ut sk. eger Rusthållaren derefter att hos Kongl. Krigs-Collegium anföra klagomål öfver förrättningen och, i fall han der ej vinner rättelse, att hos Kongl. Maj:t, genom Krigs-Expeditionen, fullfölja sin klagan; i hvilka fall antingen utses af Krigs-Collegitinu eiler förordnas af Kongl. Maj:t vanligen någon öfverbesigtning å reinonten, för att tillse om Rusthållaren vederfarits orättvisa, hvilken i sådan händelse blifver rättad. Vid detta förhållande anser Utskottet fullkomlig trygghet emot förnärmande i berörde afseende vara Rusthållarnc förvarad; hvarföre ock, då de nu, beträffande remonters antagande, föreslagne åtgärder tilläfventyrs kunde leda till många och i längden för Regementenas tjenstbarhet skadliga missbruk, Utskottet finner sig icke kunna tillstyrka hvad i detta afseende blifvit föreslaget.
Vill man göra det, bör man utdela medaljen åt hvar och en medlem af R. o. Ad. oberoende af den omständigheten om de äro vid Riksdagen antecknade eller icke; men om sådant ej låter sig göra så synes den mot stadgad betalning böra tillhandahållas icke uteslutande de bland R. o. Adis medlemmar, som bevistat denna Riksdag, utan hvarje adelsman, som önskar att erhålla medaljen. Frih. Alströmer, Garl Jonas Oscar: Jag skall icke yttra mig i hufvudsaken, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att man icke bör fatta något definitift beslut i afseende på inskriptionerna, emedan, enligt gällande författning, man icke får bestämma någon inskrift på en medalj, utan att den först blifvit godkänd af Witterhets , Historieoch AntiqvitetsAkademien. Man må således i och för den återremiss, som troligen kommer att ega rum, uttrycka de olika meningar, som man önskar måtte blifva gällande; men sedermera låta det blifva Riddarh.Utskis omsorg, att underställa dem nämnde Akademis pröfning, hvilket är ett vilkor för att få medaljen präglad. Hr Adelborg: Jag tillåter mig att ännu yttra några ord i afseende på medaljens utdelning. Då vid högtidliga tillfällen inom Akademierna i vårt land medaljer utdelats till slägtingar och andra har det aldrig kommit i fråga att någon betalning derför egt rum, och samma förhållande tror jag äfven här bör existera. R. o. Ad. bör icke jemföra preglingen af ifrågavide medalj med dem som blifvit slagna till minne af R. o. Adis landtmarskalkar. Dessa medaljers antal har varit ganska ringa och icke blifvit bestämdt till samma storlek, som antalet af de antecknade ledamöterna. Nu har dock R. o. Ad. i afseende på denna medalj, utan att sälta i fråga någon inlösen, bestämt antalet till likhet med vid denna Riksdag antecknade ledamöter, och detta beslut innebär efter min tanke, att medaljerna skola åt hvar och en af dessa ledamöter fritt utdelas, och nu kommer man ändå efteråt och begär betalning för det, man först, i sin vackra ifver, ville lemna som ett obetaldt minne. Jag, uprepar ånyo jag kan ej gilla ett slikt förfarande.
IDUN nerska a f svunne n tid s orät t såso m i Konstberiderskan, dä r » de, ho s hvilk a henne s frände r fåfängt tigg t e n bet a bröd, osa i de n sköna s hände r tanklöst a f sit t öfverrlöd. Hon de m all a skal l bedraga, hämna sin a bröder s skymf, både gul d oc h hjärta n taga, Nemesis, förkläd d til l nymf. » Stundom är o Snoilsky s kvinno r sådan a som de n skön a Katje, ho n so m kysse r spö - ket oc h offra r si n fägrin g fö r at t rädd a de n älskade, elle r ocks å likn a d e Gemma, so m förtröstansfullt tömme r de n bägare, hvar s dryck kunna t g e henn e döden. Skaldens störst a kvinnogestalte r finne r man doc k i han s ståtlig a Svenska bilder. Se denn a Aurora, so m älska r » Hans Kristoffer s oc h Ott o Vilhelm s land! » M tro Man själf r henne, nä r ho n säge r o m si g » Då va r ja g svensk, ja g jubla t på Karvas, Duna s dag. » Och me huru: d klappand e hjärt a läse r ma n » Här sto d Auror a p å dimmi g hed, en fage r syn! Från yppig a skuldro r kappa n gle d och släpad e sobel n i dyn. » Man förstå r hur u stiftsfru n i Quedling - burg drömme r o m de t fattig a Sverige, hvar s sol gic k ne d vi d Pultara, likso m ma n fat - tar de n stolt a Christin a Alexandra s längta n efter si n stor e fader s land.
Sedan jag anmälte mig, har Hr Gripenstedt haft ordet, och finner jag mig utaf hans yttrande vara hufvudsakligen förekommen, hvadan jag anhåller att uti bans yttrande få instämma samt att få tillägga några få ord rörtde den i Bevilln.Utskts betänk. N:o 3o omordade anmärkn, från R. o. Ad. och BorgareSt. huruvida Bevilln.Utsk. vore behörigt att ensamt yttra sig ronde förbuden, i hvilket hänseende, derest jag icke för mycket misstager mig, motion blifvit väckt, hvilket jag dock icke kan bestämdt påstå. Bevilln.Utsk. svarade uti betänk. N:o 3o som föijer: "Då det, enligt 3i §:n i mom. Riksd.Ordn., åligger Bevilln.Utsk. att opåmint vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning, och då, jemlikt 60 §:n Reg.- F:n, tuilafgifterne räknas till bevillningar, samt beloppet af berörde afgifter i väsendtlig mån beror deraf, huruvida åt - Den 16 Januari f. in. skilliga vnruartiklar äro med ineller ut förse Is förbud beiagde, har Utsk., i öfverensstämmelse jemväl med livad vid flera föregrde riksdagar ägt rum, ansett det vara Utskts både rättighet oell [iligt att ensamt pröfva oell till R. St. hemställa frågan 0111 förbud bör för några varor tillämpas eller ej. För vidblilvaude af denna åsigt tror Utsk. sig äga desto större skäl, som pröfoingen, i hvad mån en vara bör åsättas högre eller lägre tulläfgift, innefattar ett ämne af alldeles lika mycken ekonomisk natur, som den, huruvida varuai tikeln bör med förbud beläggas; och dock lärer det val icke ifrågasättas, att ju Bevilln.Utsk. äger att, ensamt och oberoende af Ekon,Utsk., föreslå dessa särskilda tullafgifter. Utsk. har följaktligen icke funnit sig å berörde anmärkn. kunna göra afseende.” Denna fråga har af R. o. Ad., när betänk.
Herr Montgommerie, Guftcifi Äfven jag har med mig öfverlagt om detta ämne, men kan icke finna, att det af Utskottet framställde förslag skulle leda till någon särdeles nytta, ty det är ofördelaktigt för de efterföljande afdelningarne. Jag anser det af Grefve Spens föreslag, ne sätt vara rättvisast, alla komme då att äga lika fördelar, och man hade derjemte tillräckligt utrymme, då man hade omkring loo personer att välja emellan. På denna grund anhåller jag, att den tanka Grefve Spens yttrat, måtte blifva antagen såsom alternatif. f)en 5o Maji /. in. Grefve von Schlerin-. Jag väll blott besvara elen af Grefve Spens gjorda anmärkning, att de sednare voterande afdelningarne skulle finna sig vanlottade, derigenom, att de personer sorn de önskat se bland Electorerne, redan af andra afdelningar blifvit dertill utsedde. Af hvilka afdelningar de blifvit valde synes mig kunna vara dem likgiltigt, då de blifvit det. Deremot äga de sednare voterande den förmon, att välja på dem som undfallit de först voterandes uppmärksamhet, och dermed synes mig förmonerne vara temligen jernnt fördelta. Grefve Spens: Jag vill blott besvara Grefve von Schwerins yttrande, med anhållan att få anföra, att, i fall jag nämnde, att de sednare afdelningarnes Ledamöter skulle blifva vanlottade, så var det ej egenteligen min mening; mea jag ville fästa uppmärksamheten på principlösheten deraf, att hos en de! fordra kännedom af flere personer, än hos andra. Om jemnhet skall vinnas, bör alltid ett lika stort antal vara underkastadt pröfning, och somliga böra icke behöfva tänka på 25, då andre blott behöfva tänka på en. Herr Grefven och LandtMarf'kalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fullbordad. Ropades Ja, Hvarefter Herr Grefven och Landt-Mar - l?«?n 5o Maji f. m. 745 skalken hemställde, om icke först borde utrönas huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg
Bång liemtat anledning till sin gjorde, samt af Utskotten särskildt hesvarade Motion , om rättighet för Härjeådahlens Innevånare, att Tullfritt införa Salt från Rörås Kopparverk i Norrige; dels ock, alt den invändningen, det Handels-förhållanderne emellan Norrige och Sverige, icke äro hragte i den ordning, att Handels-frihet kan dessa Riken emellan beviljas, förtjenar så mycket mindre afseende, som ett proliihitiv-system, hvilket å vår sida endast medför skada, måste billigt vis upphäfvas, och Tull-afgifterne upphöra, sedan hägge Rikena sammansmält tili ett politiskt helt, och hvarje Medborgare deruti bör önska, att sådane medel måtte omfattas, hvilka ännu mera närma Brödrafolken till hvarandra, samt undanrödja all annan skillnad än den, som utgöres af deras särskilda Constitutioner. Bevillnings-Utslcöttet har åter enskildt fått till sig remitterade: Betänkanden. 83 ilo. Herr Bagges Memorial, hvaruti hemställes, att den ansenliga skara af Tjenstemän, som, elter den befästade Föreningen nied Norrige, tillkommit, under namn af Gränse-Tull-bevakning, och årligen kostar Staten ett betydligt underhåll, men enligt vunnen erfarenhet, icke gagnar Riket, utan snarare befordrar än förekommer Lurendrägerier och Tullförsnillning, emedan nämnde Tjenstemän knappast hafva så stor lön, att de kunna lifnära sig ett halft, ännu mindre ett helt år, borde, så vida ifrågavarande
Dä den berättelse och Tabkeau öfwer Magazlns-Jnräktningens förwaltning och tillstånd, som enligt Riksens Ständers underdäniga önskan, hwartill Wi lemnat Nådigt bifall, stall hwarje är af Trye, ket utgifwas, stulle förlora störn delen af sitt interesse, om de, pä sätt I andragit, utkomme först 2^ äx efter Redogörclse-äret; sä hafwe wi pröfwat skäligt förordna, att berörde berättelse och tablcau stor la för hwarje är genom Trycket utfärdas inom det nästpäföljande årets stut, hwarförinnan det bör blist wa möjligt, att med nägorlunda fullständighet kunna framlägga Resultaten af Werkets förwaltning tinder det föregäende äret: och stall det, som wid nämnde tid annu icke är asstutadt, pä calcul upptagas, och de sedermera yppade stiljaktigheter i nästa grets Tableau rättas. Uti förenämnde berättelse böra äfwen de uppglfter inflyta om priset, hwartill I upphandlabk Spanmäl, som Riksens Ständer i underdånighet önskat mä till allman kunstap komma. Ifrån och med nästkommande är 1812, dä Magazlns-Inrättningens förwaltning efter de nu fastställde noa grunder widtagex, stall början ste med Berättelsens och Tableauns författande, sä att de första utkomma inom slutet af är r8>?; men dessutom stall det äligga Eder att läta författa serskild Berättelse och tsbleau om Werkets förwaltning för ären i8>o och ,8rr, att wid nästa Lagtima Riksdag för Riksens Ständer framläggas» I sammanhang med hwad wid denna Afdelning blifwit förordnadt, wilje Wi i Räder haswa erinrat Eder, att hälla noggran tillsyn öfwer efterlcfnaden af Författningarnes stadganden om förbud sa wäl för de Embetsoch Tjensteman, hwilka med Upp - Den i?
R:dr; utbetaldt år 1845 21,000: — 18,000: — Kristinehamns stadsoch Warnums landtförsamling, å 37,500 R:dr, för uppbyggande af ny kyrka i Kristinehamn, emot 3 procents ränta och årlig afbetalning af 2 procent å den under åren 1849 och 1854 lyftade lånesumman, 28,603: 29. 27,846: 14. staden Lidköping, å 24,000 R:dr, för ny kyrkas Transport: 249,389: 47. 243,034: 31.