Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sker det likwäl, tillkalle CommitlLen genast en annan Ledamot af samma Clasi, hwartiil den utcblifne hörer; Och crsätte den uteblifne den noa Ledamotens resekostnad och dag - traktamente, det sednare beräknadt till Twä Riksdaler Banco hwarje dag. Berednings-Commitleen fortsare lik - Den »8 Alugust». 277Z wäl emedlertid och intill desi den noa Ledamoten hinner ankomma, med desi arbete, sä framt, utom Ordföranden, åtminstone fyra Ledamöter äro tillstädes. 22 Mom. De hos Berednings-Committeen hällne Protocoll och upprättade Längder, stdan de blifwit behörigen justerade och med Ordförandens samt minst twenne Ledamöters underskrifter forsedde, böra tillika med Mantalslängden och Bilagorne emottagaS af Haradsffrifwaren, för att af honom Taxerings,CommittLen tillställas. 2z Mom. Enär en Socken är belägen i flere Härader, tillsätter en sadan Socken likwäl endast en Berednings-Commiltee; Men wid Taxerings-CommittLen betraktas hwarje person och egendom såsom hörande till det Taxerings, District der personen är boende och egendomen belägen; Till följe hwaraf Berednings-CommittLen i en sädan Socken urskiljer hwad till hwardera af Taxcrings-Comriiitteerne hörer, och meddelar hwarje Taxerings-Committee behörig Längd för desi Distrikt; Äswersvm hwarje Ledamot i dylik Berednings-Committee anses böra till den Taxerings, Committee, uti hwarS Distrikt han ar boende. 24 Mom. Äro Socknar under ett och samma Pastorat belägne uti särffildte Län, böra Berednings, Committsens göromäl för hwarje Socken granskas af Taxerings, Committé i det Län, der denna Socken ar belägen. 25 Mom.
Men Utskottet kom under sina öfverläggningar i ämnet till insigt af olämpligheten, att icke säga omöjligheten, att i målets närvarande skick uppgifva aila de befattningar i Statens tjenst och vid allmänna inrättningar, till hvilka tillträde borde lemnäs qvinna lika väl som man, tillika med nöjaktiga skäl för hennes utestängande från alla de öfriga. Det kunde väl gå för sig att, med statskalendern i hand, uppräkna en hel mängd sådana befattningar, om hvilka man hyser en mer eller mindre bestämd förmodan, att den ena icke mindre än den andra skulle kunna af qvinna skötas; men hvar och en af dem skulle derigenom göras till ett särskildt öfverläggningsämne för Rikets Ständer, innan ens vederbörande 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 75. auktoriteter haft tillfälle derom afgifva yttrande; hvilket icke torde vara lämpligt. Utskottet har förgäfves i de tillgängliga diskussionsprotokollen sökt efter anförda skäl för den begränsning, hvilken åsyftas af dem, som uppställt hvar sitt förslag till underdånig skrifvelse i ämnet. Med undantag af ett skäl, som för alla varit gemensamt, och hvarom Utskottet här nedan vili vidare yttra sig, har intet enda åberopats, vare sig för de särskilda förslagens olikhet inbördes eller för hvarderas afvikelse från hvad Utskottet åsyftat. Och hvad skulle väl med verklig och ej blott skenbar giltighet kunna anföras till stöd för den mening, som, under erkännande att i vissa räkenskapsverk finnas många beställningar, hvilka lämpligen kunna af qvinnor beklädas, vill utesluta andra dylika verk ur den förteckning å tjenstebefattningar, man vill öppna för qvinnor? Eller för den mening, att sträfvandet efter en verksamhet sådan som läkarens eller skollärarens, hvilka hvar för sig kräfva en allt från ungdomen på trägna och omfattande studier rigtad håg, skall mindre draga qvinnan från hennes naturliga bestämmelse än hennes användande i t. ex. en kanslisteller registratorsbefattning i hvilket embetsverk som helst. Och dock synes man vilja medgifva henne det förra, men icke det sednare.
Jag sade, att det förundrade mig, att hon reste ut på landet vid denna tidiga årstid, då hon annars plägade hålla ut i Köbenhavn eller Stockholm till långt fram i maj. Det var nånting i den tidiga våren, som hon ej alls tyckte illa om, svarade hon. »Just innan det blifvit riktig vår, – den första aningen af vår, som man mera känner inom sig än ser utomkring. Då man kan börja gå på vägarna – gå med stora steg, så långt man vill. När man slitit ut sig med stadslif en hel lång vinter, då kan det vara en njutning i att trampa i den fuktiga marken, som ännu inte är riktigt kälfri, att böja undan grenarna, som redan börjat bli sega och göra motstånd och slå ihop öfver en, medan solskenet flyr och jagar inne under träden, som om det blåstes fram. Kan ni se mig gå där och småle, med hufvudet på sned, steg för steg, med händerna insvepta i schalen?» Jo, det kunde jag alldeles förträffligt föreställa mig. »Ja, men när man väl är inom dörren, så slår stämningen ögonblickligen om. Då kommer öfver en denna fruktansvärda tyngd och mattighet, och man känner sig så trist, som hade man dansat en natt. Vet ni, ibland, när jag varit ute och kommit hem igen, börjar jag gråta, – det är sanning, gråta riktigt. – Det är nu våren förstås. »Nåja, så småningom blir det också annat, som gör en så där trist. Det är till en början så nytt att titta på allt det myckna gamla, som man hållit af, sedan man var liten, – minns ni den lilla öppna platsen långt inne i skogen, där någon inskurit i stammen af en al: ’Fleurir–Mourir. – Renaitre? – Peut-être’? Minns ni den? Och minns ni ’min linie’, den bruna ljungbackens mjuka svängda kontur mot den kornblå sommarhimlen? Men, herregud, allt detta upphör ju snart att vara nytt. Det kan på sin höjd räcka ett par veckor. Sedan blir det ju förfärligt. Jag är inte skapad för ensamheten, jag behöfver människor. Jag försäkrar, att jag ibland känner mig riktigt glad, när pigan kommer upp på mitt rum i något ärende och jag bara får höra en mänsklig röst.»
För år 1827. Uppbörd är 1827. Till aflöning 3,671: 22.— Rest af 1826 års anslag till Myntets drift 1,300. —- — 1827 års d:o d:o 3,300. Förskott till nya Myntmachineriet emot ersättning af Myntnings-anslaget 3,300. • Diverse (skednings-afgift för guld, Präglare lon m. m.) 213: 12. i.18g86. 3^ u Summa R:dr 19,131: 3q. io. Utgifter: Upphandlade Materialier 1,197: a4* 4* Till nya Mynt-Machineriet och Reparationer å MyntVerket: Diverse Utgifter S70: 29.-1Q8. 4.|ft^?. Aflöning för Tjenstemän och Betjening 4,602: — Rest af 1827 års anslag till Myntets drift 2,000: 1828 års d:o d:o 7,500: — •— Diverse (såsom Guldskednings-afgift, Präg larelöu m. m.) 275: i5. — ^77^7. Till nya Mynt-Machineriet och för Reparationer å MyntVerket, Arfvoden, Dagspenningar och Arbetslöner 5,818: 32. 2. Materialier, lnstrumenter och Inventarier 2.935: 28. 3. Diverse Utgifter 439: 11. 2.
Då mannen blir äldre, komma dessa drag allt tydligare fram, och han känner, som o m bilden hade lif. En dag lägger sig den gamle ned för att dö. Kring honom stå de sörjande, han lämnar, men han ser dem icke. Han tycker, att han hvilar hufvudet i den sorgsna kvinnans knä. Nu skall han göra upp räkningen med Gud och människor, innan han vågar träda in i evigheten. De sörj andes klagan väcker honom till medvetande, han öppnar ögonen och hviskar: » Tack! I D U N 1899. — 3 — Förlåt! » Så har han gjort upp in ed människorna, men med G u d? Har han icke någon synd han måste hafva förlåten, någon skuld, som skall betalas, innan han träder inför den evige? Vet du, hvad den gamle mannen hviskade så tyst, så tyst, just då dödsängeln kysste hans bleka panna? Det var: » Välsignelse öfver henne! » — x. vided » — mörka och utan spetsgarnering. Fotbeklädnaden utgöres af tjocka yllestrumpor och skor eller kängor, allt efter hvars och ens egen smak, endast att sulorna till tjockleken äro särskildt lämpade för vandring. En af oss måste få sina skor halfsulade redan efter en vecka, och det var förenadt m e d ganska stor svårighet att få det gjordt. Till ytterplagg i händelse af regn, köld o. d. kan man välja en s. k. cape, en lång regnkappa eller en tunn, impregnerad regnkappa och en kofta. V i fingo tillfälle att jämföra alla dessa slag och k o m m o underfund med, att den af oss, som hade den tjocka sommarkappan, gjort det sämsta valet, mest därför, att den var så tung och varm att bära på. Regnkappan och koftan voro nog bra att ha, och dess bärarinna var mycket nöjd med dem. En olägenhet var det j u förstås att bära på två plagg, och likaså blef kappan mycket skrynklig och ful efter att hafva användts att ligga på i fuktiga backar, på våta lakan etc. Så att på det hela tror jag, att jag hade det bäst med min stora » kragkappa », fastän jag medger, att den nog var varm att gå uti under ett stilla sommarregn.
SillroerfningSfojlnaD (efter förra årets prifer) Sljiöning, ©tat od) öfrige förmoner till SSrufS* betje» ningen 00: — ©miDeélön, Deruti jemroäl inberäfnaD ©me» DerneS tillDelning af foDer od) fålgårD, enligt JpammarfmeDö-DrDuingen, famt un» DerpriS å ©pannemål 00; Sarf jern, 00 ©f:& till SBruFet framförDe 00; — Äobl, 00 ©rigat om 24 Gunnor . 00: — SBcufcté tttifplDcr od) onera: •f)ammar|Tatt. 00; Deecognitioné afgift 00: SSeroillning oo; — transport | 000 | — - C®) Srantfport 000 — f)3ccffrättig!)etet 00: — $ingögäftning . .00; — 21 fröning till $5ergötingö»$5etje* ningen nt. tn 00: — qq. Ounöroiflige fofhiaDer för '^Öerfctö unDcr* f)ålIanDe 00: qqq. §tanöport!offnaö odj Commiöfionärö 00: — 000 ittcrftår ^Behållning 000 f>voilfen 000 SvDrö behållning, fönranDlaD till kapital efter 5 procent, motfvoarar ett trätDe af 0000 9v:Dr E>vr>araf Q3e\x>ill» ning ä 0 9v:Dr per miUe utgör 00 SJiininmSlfgift: i:Del af #cmimarf!attéjern*prifet per©f:& är 00 2R:Dt; od; Då fåleDeö för 000 ©£:
Hon ögnade flyktigt här och der på de fullskrifna bladen, men så blef intresset henne öfvermäktigt. » När jag kom hem satt mor på sin stol och skref. Jag blef så glad för det att jag kysste henne på kinden. Hon är så knuten fast till allt, slingrad in i vårt lif under dessa tre månader och hvad hon varit för oss, det vet du lika godt som jag. Jag har aldrig förr hållit af henne, tycker jag. Hon gaf mig allt men jag hade ingenting att ge. Ingenting till någon menniska i verlden; jag bara tog emot, återgäldade ingenting, ty jag hade ingenting, jag var så fattig invärtes. Nu tycks det mig som om jag blifvit rikare med ens » Hon kom icke längre. Tårarne störtade utför hennes kinder, hon måste taga sin näsduk upp för att hämma dem. Men när hon en stund derefter skref sin helsning på sista sidan, kunde hon icke låta bli att läsa hvad han skrifvit derofvan. » Det är sent. Klockan är visst öfver 1. Och i morgon skall jag upp som vanligt. Om det inte vore så gammalt och utnött skulle jag säga: 'God natt, lilla sparfunge!' Men det är gammalt och utnött. Och det är dumt. Ty sparfungen sofver antagligen de rättfärdiges sömn, det gamla romantiska kvinnoidealets djupa, drömlösa sömn. Och öfver ditt läger sväfva hvita vingar och små englar spela ljufva melodier på gullharpor i vrårna. Gud hvad det är vackert! Och hvad jag gerna ville vara en ren, hvit engel som satt på din sängkant och spelade på gullharpa medan du sof! Brinner ampeln i taket? Är dess sken ljuseller mörkrödt?
I dessa Motionairernes åsigter hafva instämt, hos Högloflige Ridderskapet oell Adeln, Herrar Rosenqvist af Akershult, Hartmansdorff och Lagerhjelm , samt inom Vallollige Borgare-Ståndet Herr Helsingius ; hvarförutan, vid föredragning till Retntss, i sistnämnde Ståndet, af Kongl. Maj:!s Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående förslag till förnyad Taxa för Tullafgifterne å inkommande och utgående varor, Herr Vinberg yttrat den mening , att alla sådana Svenska produeter, som ej allenast äro fullt tillräcklige för landets behof, utan äfven öfvergå till export-artiklar, eller ock sådana inländska Manufacturoch Handtverksvaror , som kunna tillräckligt, och någorlunda mot-' $4 Bevilln. s. Ållm.Besv. o, Oec.Vtsk.Bet. N:oi5„ svarande ulländni agens låt tre fabrieater , fylla landets behof samt allmänhetens billiga anspråk i afseende på priset, borde hellre, än att beläggas med en hög och oformlig Tull af tili exempel 50 procent, rent af till införsel förbjudas, uti hvilket yttrande hufvudsakligen »ig förenat Herrar Vestman, Lamberg, Helsin• gius och Sanlesson» Med anledning ej mindre af hvad sålunda blifvit yttradt och yrkadt, än af General Tull-Styrelsens och Kongl. CommerceCollegii , utaf Kongl. Maj:t till Rikets Ständer öfverlemnade Utlåtanden i dessa frågor* hafva Utskotten noga öfvervägat förevarande ämne } men enär Kongl. Majit, enligt Grundlagen , eger rättigheten att , i frågor om in» och utförsel af si väl inhemska sorn utland*] ska varor, utfärda förbud i de fall Kongl, Majit finner sådant befordra allmänt väl, samt icke allenast senaste tiders erfarenhet styrkt,' att Kongl. Majit, då behofvet sådant fordrat, icke underlåtit att begagna denna rättighet, utan Kongl.
Ridderskapet och Adelil framställda Förslag i afseende på Bevillning af Handel, Rörelse och Näringar, hvarom Utskottet här ofvan yttrat sig, har en Ledamot af samma Riks-Stånd ansett skillnaderna i Classerna ej vara så stor, att tillägget om debitering emellan dessa vöre behöfligt; äf - 3i £cvillnings-Utskottets Utlåtande N.o 28. vensom hos Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit ånfördt: att bibehållandet af de förr stadgade minimi-summor och olika classificationer för Städerne vore mindre lämpligt, enär Taxeringsman äro skyldige att beskatta efter ed och öfvertygelse, samt handtverkerier och skeppsfart nu skola befinna sig i mycken vanmagt, dåBevillningen alltför bål dt träffade de Borgare, som voro utan rörelse , i jemförelse med andra Samhällsclasser; att förenämnde stadganden om vissa classer och minimi-summor derföre borde förkastas och , efter Taxeringsmännens omdöme j ingen beskattas högre än efter förtjenstj inkomst och förmåga; men att, i lall detta ej bi föl les, åtminstone sista Bevillnings-Förordningens stadganden måtte bibehållas derom, att när Taxeringsman anse någon Borgare icke mägta betala den minsta afgiften, han må uppföras till en ringare; samt att Handtverk, Handel och Rörelse, som å Landet idkas, borde lika beskattas, sorn i Städerna, helst de, som idka Näringar på Landet, äro befriade från utskylder till Staden och flere personliga skyldigheter, som åligga Städernas Borgare; hvarjemte dels blifvit hegardt, att tillåtne afdrag från inkomsten matte närmare bestämmas, och dels en Ledamot ansett de i detta Moment föreslag ne - Bevillning*-Utskottets Utlåtande N.o 28. 33 ne grunder så otydliga och obestämda, att en närmare utveckling deraf borde meddelas.
Föredrogs å nyo Högvördige PresteStåndets den 17 sistlidne September aflåtne, och den 23 i samma månad f, m. på Den 8 O c t o b e r e. m. 343 bordet lagde, ProtocoIIsUtdrag, hvaraf inhämtades, att PresteStåndet beslutat anmoda samtlige Utskotten, att hädanefter, så fort ske kunde, till RiksStånden insända sine Betänkanden och Utlåtanden skriftligen, så vidt de icke med samma skyndsamhet kunde tryckte meddelas, eller så vida de, efter Utskottens egen pröfning, finnas vara af den vigt, att de borde tryckte öfverlemnas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik." Jag inser icke, hvilka fördelaktiga följder skulle uppstå genom PresteSlåndets förslag. Jag finner mycket väl, att PresteStåndet, i anseende till dess fåtalighet, kan undvara de tryckta Betänkanderne, men huru möjligen inom detta Stånd, det kan låta sig göra, att, utan den åtgärd, som vid denna Riksdag blifvit vidtagen, att trycka liandlingarne, på det flere Ledamöter må kunna deraf taga del, ordentligt behandla de återstående ganska vigtiga målen, kan jag ej inse. Jag vet ej eller, om Utskotten, efter snart 12 månaders sammanvaro, kunna hafva så manga vigtiga Betänkanden qvar, att en sådan åtgärd skulle behöfva vidtagas. Jag kan således ej ingå i PresteStåndets förslag, emedan jag ej kan inse den nytta det skulle medföra. Hans Excellence Herr Grefven och 344 Den 8 O c to b er e. in. LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma uti PresteStåndets ofvanberörde inbjudning. Ropades starka Nej, jemte några Ja. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Nej öfverrösta! Ja, Ridderskapet och Adeln således icke funnit skäl, att uti PresteStåndets inbjudning instämma.
Sveriges deltagande uti en allmän exposition af åkerbruks-, industrioch konstalster i Paris år 1867 har Eders Kongl. Maj:t den 21 näst.lidne April i nåder förklarat att, då erfarenheten ådagalagt, att vid hittills anordnade allmänna större expositioner de flesta Stater, med anspråk på högre utveckling och med tillgång på värdefulla industrioch slöjdarbeten samt konstalster, deruti tagit del, och Rikets Ständer, vid föregående likartade utställningar, uttalat sig för landets deltagande i desamma samt för ändamålet då anvisat erforderliga medel, om hvilkas anordnande till förevarande exposition tiden nu jemväl medgåfve att till Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning, — åtgärder äfven nu borde vidtagas, på det att Sverige vid ifrågavarande exposition icke lemnades orepresenteradt, dervid hufvudsakliga ordnandet af hvad med denna angelägenhet egde gemenskap skulle, i likhet med hvad förut egt rum, öfverlemnas åt dertill utsedde sakkunnige komiterade, i hvilket afseende Eders Kongl. Maj:t förordnat, att den Central-komité, som under förenämnde dag blifvit utsedd att utöfva högsta ledningen af den till år 1866 utsatta industri-utställningen i Stockholm, jemväl skulle utgöra den myndighet, hvilken egde att för Sverige dels öppna de närmare underhandlingar med den redan tillsatta Kejserliga Franska Komitén, hvilka af omständigheterna kunde påkallas, dels inom landet vidtaga nödiga åtgärder till befrämjande af Sveriges värdiga uppträdande vid utställningen. Med Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Sedan jag här hört Consist:ii dom upläsas, äfvensom de §§ i de Akademiska Conslitutionerna, som förklara en sådan dom medföra fullkomlig vanfrejd och oförmåga 108 Den 6 December. att publikt embete bekläda, förundrar det mig högeligen att icke någon sådan anmälan‘till Riddarh.Direkt. inkommit frän Consist:m Akadem. i Lund, men jag tror icke att skulden härför bör drabba Direkt., utan den myndighet, som uraktlåtit sin skyldighet att denna anmälan insända, och på denna grund anser jag Riddarh.- Direkt. icke hafva kunnat handla på annat sätt än den gjort. Hr Cederschiöld: Hr Printzensköld har anmärkt, att ingenstädes i Riddarh.Ordn. finnes något stadgande att en så beskaffad fråga som denna skall genomgå 2 instanser, men detta kommer af det enkla och naturliga skäl, att Riddarh.Ordn. aldrig omnämner en sådan fråga som denna och således ej heller hurudan den skall behandlas. I mitt förra yttrande tror jag mig likväl hafva ådagalagt, att fråga om en riksdagsmans rättighet att representant-kallet utöfva bör bandläggas af 2 auktoriteter, såvida han yrkar att få den rättighet man vill bestrida honom pröfvad jemväl af den 2:dra instänsen. Om nu R. o. Ad. skulle bifalla Hr Printzenskölds förslag, och genast definitivt derom besluta samt utesluta Hr Munck af Rosenschöld från representant-kallet, skulle han ju beröfvas sin rättighet att få denna fråga pröfvad af första instansen, hvilken rättighet likväl af Riddarh.Ordn. honom tillförsäkras. Jag vet ganska väl att den 2:dra instansens beslut kan uphäfva den förstas, men då den första instansen icke haft tillgång till erforderliga handlingar, hvarpå den kunnat grundat sitt beslut, så sker en återförvisning, på det att frågan må kunna i enlighet med lag af densamma behörigen pröfvas. Vidare har Hr Printzensköld sökt ådagalägga alt brottet vore nesligt, icke genom att omnämna hvaruti det bestod, utan derigenom att straffet vore nesligt; relegation skulle nemligen vara af den beskaffenhet att den medförde vanfrejd.
Att Rikets Ständers Electorer genom val i behörig ordning utsett nu varande Justitiae-Orabudsmannen, Hof-RättsRådet och Riddaren af E. K. M:ts Nordstjerne-Orden, Carl Petter Törnebladh, att vara Rikets Ständers JusLitiae-Ornbudstnan, samt Justitiae-Borgmästareu i Stockholms Stad, Lagmannen, Juris Doctorn Jonas Ullberg, alt vara Justitite-Ombudsmannens Suppleant, få Rikets Ständer, som för desse Embetsman jemväl utfärdat vederbörlige förordnanden, härigenom hos E. K. M, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Expeditions-Utskottets Förslag, IS:o 76. 181 JV:o 76. Förordnande för Justitice-Ombudsmannen_, HofRätts-Rådet och Riddaren C. P. Törnenebladh, att vara Rikets Ständers Justitieombudsman. Vi efterskrefne Sveriges Rikes Ständer 8cc. 8cc. Scc., som härstädes å allmän Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, jemlikt hvad g6 och gy §§. Regeringsformen samt 63 §. Riksdags-Ordningén stadga och förmå, Yåre utsedde Eleetorer sammanträdt till väljande af Vår Justitiae-Omhudsman, och dertill i laglig ordning blifvit vald Justitiie-Ombudsmannen, Hof-Rätts-Rådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden Carl Petter Törnebladh; så vilje Vi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Carl Petter Törnebladh, att vara Vår Justitieombudsman; hvarvid honom åligger, att ställa sig till efterrättelse Piikets Grundlag och Laga Stadgar, jemte den af Oss under den iy Febr. 1810 serskildt utfärdade Inslruction med de deruti gjorda tillägg; och kommer han alt åtnjuta de löningsvilkor och öfrige förmoner, som Vi för detta Embete anslagit. Till yttermera visso bafve
Brännvinstillverkare!) betalar skall för sin tillverkning af varan brännvin, men ej för utminuteringsrälten, ty derför hafva Ständerne stadgat en särskild afgift. Nu uppstår frågan hvar gränsen för utminuteringsrälten är uppdragen och hvarest handeln en gros börjar, och då tror jag i sanning, att den gamla författningen tillräckligen uppdrager gränslinierna. Vill jag se saken på den andra sidan, eliel' det moraliska inflytande som en så lågsänkt försäljningsrätt kan hafva, så finner jag att derigenom de flesta bränneriet' skola förvandlas lill krögerier. Detta är min erfarenhet, och jag kan ej anse det någonsin vara bra, att på delta sätt likasom inlocka allmänheten till supande. Det är då bättre att hafva t. o. m. många krogar med sina vederbörliga skyltar, än att hvarje stuga skall blifva ett näste för fylleri och liderlighet. Jag förenar mig med Gr. Hamilton; ty skall hvem som helst få utminutera ett så ringa qvantum sorn ett halfstop brännvin, då blir hvarje bränneri en krog. Hi' Westfelt, Nils: Jag kan ej instämma med Gr. Hamilton. Jag ber att få fästa den värde Grefvens uppmärksamhet på livart det skall leda, om jag t. ex. har 14 a i5 arbetare, som alla supa brännvin och ganska väl behöfva en sup för det stranga ai betets skull, men jag ej skulle få sälja Lill hvar och en af dem mindre lin en kanna. Följden ao D e u 5 Maj. Liefve, att de söpo destomer just derföre alt de tyckte sig hafva en stor tillgång, när de voro ägare af en hel kanna brännvin; ly så länge en sådan arbetare har af denna vara, så super han, och derföre anser jag det skadligt att ej tillåta försäljning af mindre qvantum än en kanna. Jag anhåller alltså om bifall till denna punkt. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Jag tager mig friheten alt understödja deras mening, som yrka alsing.