Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men just derför är det uppfostrarens ansvarsfulla pligt att förebygga alstrandet och närandet af sådana begär hos de unga. Och det är otaliga uppfostrares skuld, att de icke blott underlåta denna pligt, utan sjelfva tvärtom äro upphofvet till den olycka, från hvilken det var deras uppgift att skydda de barn, som blifvit dem anförtrodda. Och hit hör också bristen på kärleksfull tukt, på skyddande, men icke småaktig, icke pedantiskt reglementerande kontroll öfver barnens lekar, läsning, umgängen, klädsel; hit hör bristen på det ömma förtroende, som bör finnas mellan föräldrar och barn och som finns, utan att någonsin försvinna, der förhållandet mellan föräldrar och barn är sådant det skall vara. Detta har många gånger blifvit sagdt, men det behöfver sägas om och om igen, och nu hafva vi ju särskild anledning att upprepa dessa sanningar för oss. De förolyckade unga äro vanligtvis martyrer för en förvänd uppfostran. Under de tolf år jag varit lärare i statens läroverk och i enskilda skolor har den tanken åter och åter kommit för mig: det är förunderligt, att ungdomen kan vara så bra, som den är, med en sådan uppfostran! Jag kallade de unga martyrer för uppfostran, och jag fullständigar detta yttrande med: martyrer för tidsandan, för en herskande dålig ton och opinion, för samhällets försummelser och synder. Detta tillägg är i det föregående tillräckligt motiveradt. Jag kan vid detta yttrande icke låta bli att tänka äfven på de straff, som skolan måste pålägga sina brottsliga lärjungar, på dessa relegeringar18, som till jemförelsevis så stort antal nyligen förekommit. Skolans pligt är att, bunden som hon är och bör vara af sina lagar, också tillämpa dem och deras straffbestämmelser, hvilka hafva sin grund i den riktiga åskådningen, att omsorgen om det helas väl måste gå före omsorgen om en endas väl, att omsorgen om ett fåtal måste, såvida det är nödvändigt, offras för omsorgen om de många. Att i skolan behålla lärjungar, öfverbevisade om osedlighet och last, vore ett brott mot hela skolan, ett brott mot dess öfriga hundratals lärjungar, bland hvilka smittämnet kunde utbreda förödelse.
Ridderskapet och Adeln, lifligen öfverty. gadt att känsla för Fosterland och nit för allmänt väl utgöra de första vilkoren för alla bemödanden, att svara emot det allmännas behof och hemmavarandes väntan, smickrar sig att dessa tänkesätt äfven skola blifva allmänt rådande vid ett Riksmöte, der ett lyckligt val af hjelpemedlen i synnerhet beror af den vishet och oegennytta , hvarmed de komma att granskas: Ridderskapet och Adeln, som igenom mångfaldiga förbindelser erindras om skyldigheten att för det helas väl uppoffra alla enskilta afseenden, fägnar sig att hos det Vällofl. BorgareStåndet finna den förening af insigter och erfarenhet, som erfordras för att med en lugn öfversigt af Fäderneslandets belägenhet och tillgångar, undanrödja närvarande olägenheter, och i Sveriges inre Penninge-törhållanden införa den ordning och säkerhet, som kan blifva i framtiden ett medel och en borgen för näringarnes trefnad och handels-rörelsens flor. Ridderskapet och Adeln känner vigten af dessa föremål, och värdet deraf, att vid de stadganden, sorn röra det allmänna, ett lika beskydd äfven åt alla egnas, och Ridderskapet och Adeln skall blifva sin pligt trogen, att för dessa ändamåls ernående använda all sin förmåga. Ridderskapet och Adeln, som icke kan förgäta, att Fäderneslandet, under en tid, då hela Europa er - Den 3 8 November. 31 farit alla krigets förödelser och de mest oväntade hvälfningar, lyckats att med mindre, uppoffringar, än de flesta samtida Folkslag, uppnå ett tillstånd af säkerhet och sjelfbestånd, sorn för 9 år sedan man knapt skulle vågat hoppas, finner uti dessa erindringar en ny grund för den förmodan, att våra bemödanden äfven denna gång icke skola vara förgäfves , och att äfven, i afseende på Sveriges inre hushålls-ställning, vi skole kunna grundlägga en bättre sakernas ordning och lemna våra barn ett lyckligare arf.
Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, uti Hans Kongl. Höghet Kronprinsens närvaro, i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 22 Juni 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, • Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Departoments-Chefen, Stats-Rådet Ulner, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om behof af medel för en fvr-an läggning å Gottska Sandön; och behagade Kongl. Maj:t, enligt Stals-Rådets underdåniga tillstyrkan, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla att, i enlighet dermed, Nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Fritz Rythén. Kongl. Maj:ls Nåd Prof. J\s 115. 9 M 113. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Juli 18S7, kl. 2 e. m. Kongl. MajUs Nådiga Proposition till Rikets Stander, om pensions beviljande åt f. d. Sekreteraren och Auditoren vid Flottan m. m. J. G. Bjorkegrens enka, Anna Maria Hedmansson; Gifven Stockholms Slolt den 1 Juli 1857.
Applica'. [505] tions stating salary required and giDIVERSE. uti ving all particulars to be addressed god familj i siad eller på landet för to » Gr. », Eskilstuna, pöste restante. D o k t o r A. Afzelius att mot fritt vivre underv. i musik, [?06] ' (G. i arbeten och hush. bestyr. Iduns byrå. vid husliga göromål samt finare handriB8] E n u n g flicka önskar undervisa arbeten, något kunnig i språk och litet mindre barn eller biträda med lexläsD o k t o r ZSLII Flsnsbuug musik, önskar plats i aktad familj. ning eller ock önskas plats som lektris 33 Drottninggatan 3 3. Som den sökande genomgått handelso. sällskap åt ett äldre frunt. Sv. till skola, vore hon äfven villig åtaga sig Hvardagar ' / 2 3 — V z 4. Carl Möllers kont., Gamla Jernvåjren. kontorsplats, om sådan erbjudes, endast Behandlar företrädesvis Barnsjuk[497] snar sysselsättning vinnes. Svar afv. domar, pu] om möjligt före den 1 nov. und. adr. E n u n g flicka » Små pretentioner », Karlskrona p. r. med vana att undervisa i vanliga skolTandläkaren [486] ämnen, språk och musik önskar plats C o n s t a n c e E l b e, såsom lärarinna i familj. E n u n g flicka med goda betyg i o. rekommendationer. Svar till » Maria », tyska och engelska språken önsk. pysKådfrågningstid 1 — 2. [120] Iduns byrå. [470] sels, som lärarinna, lektris eller öfversättarinna. Sv. t. » E — th », Iduns byrå. Med. i fam., helst i Dalarne, Verml. önskar plats i någon familj att hjelpa eller Norrl. Sv. t. W. E. Mottagning: helgfria dagar kl. till med alla inom hus förekommande Gumaslii annonsbyrå, Sthlm. Den sökande är van vid husA young,educated Eng (G. 24414) ^ Dubbelt porto torde medsändas.
Minsta vexlingssumman för de förre kunde antagas till 500 R:dr, och för de sednare till ioo R:dr. Genom denna åtgärd vore en - Den 9 Julii f. m. livar betryggad för Myntbestämningens verklighet, och alla de vigtigaste fördelarne af densamma vundne; ty metalliska skiljemyntet är visserligen ock en fördel för det allmänna ; men ej af den ekonomiska vigt, som den större silfvervexlingen. Skulle Utskotten icke vilja ingå på detta förslag, underställes ännu ett annat sätt, att i någon mohn afhjelpa det onda, som obeslutsamheten eljest måste medföra. Det är: att tillåta utvexling mot i3st sk., och inlemnande af Silfver mot 12.8. Men i hvarje fall bör det gamla Speciemjntet ifrån Banken ej utlcmnas, utan blott plantsar och piastrar. Ifrån detta förslag återgår jag till Utskottens Utlåtande. Skulle nemligen Utskotten icke antaga det, nödgas jag förklara, att alla Utskottens bemödanden blott kunna blifva halfmesurer, och att jag måste bestrida de flesta af de föreslagne åtgärderne, hvaribland först Silfverköpen. Utskotten föreslå, att BancoFullmägtige skulle köpa Silfver: a) för de inflytande afbetalningar af SpnnmålsCreditivet, stort 1 million; b) för 266,666: 3a af Bankovinsten; c) att denna upphandling skulle kunna ske förskottsvis för påföljande åren; samt d) att BancoFullmägtige skulle bemyndigas å utrikes ort anskaffa 5oo,ooo R:dr Specie. Jag anser, att dessa åtgärder äro behäftade med flera olä - 7o Den 9 Julii f. m. genheter. Den första fonden är ej disponibel; den andra blott successift tillgänglig; den tredje skulle vålla vådan af ett nytt vexelrytteri liknande 1^50 och 1760-talets. Då det är fråga om så obetydliga summor, som i detta fall 2 å 3 millioner Sedlar, förklarar jag öppet, att jag anser amortissement lämpligare, än tvungna Silfverköp.
syntes det, som skulle man ansett orsaken till en förment långsamhet i Hof-Rällernes lagskipning ligga i andra förhållanden, än de verkliga, hvilka nemligen icke äro alt söka i de lill Hof-Rälternes biträde ställde tjenstemäns verksamhet, utan uti de för sakers behandling i lag fastställde former. Hufvudprincipen för denna verksamhet, hvad Götha Hof-rält angick, är en fördelning af Hof-Rättens mångfaldiga bestyr, med afseende å bestyrens olika art. Denna princip, som erhållit utveckling af en mångårig erfarenhet, har ock i sin tillämpning visat sig ändamålsenlig, ty endast genom arbetets fördelning, med hänsyn lill föremålens beskaffenhet, kan den säkerhet, den reda och ordning ernås, som utgör vilkoret för arbetets jemna gång; att, om behofvet för Hof-Rätten att äfven framgent hafva till sitt biträde Sekreterare, Advokat-Fiskal, vice Advokat-Fiskal, Aktuarie och Registrator, äfvensom på hvarje division en Fiskal och vissa Notarier, hade delade meningar ej heller försports; men deremot hade blifvit ifrågaställdt, huruvida icke Prolo-Notarieoch Kanslist-beslällningarne kunde indragas, samt desse tjenstemän ersättas dels med ökadt antal Notarier vid Civil-Protokollet och dels med extra ordinarie tjenstemän, hvilka mot arfvoden skulle fullgöra de åligganden, som nu tillhöra Kanslisterne; att en sådan förändring dock syntes Hof-Rätten betänklig; att, enligt hittills inom Hof-Rätten gällande ordning, tillhörde det de begge ProtoNotarierne, alt hvar sin vecka uppsätta Hof-Rättens domar i alla vädjade och instämda saker, för hvilka domar lösen inflyter till en af de gemensamma sporlel-kassorne, hvarutur Kongl. ilaj:ts Ndd. Trop. om Statsverket 1853. 7 Hof-ltätiens samtlige ordinarie tjenstemän, med undantag af Advokat-Fiskalen, sedermera, efter af Kongl. Majit, genom Bref lill Hof-Rätten den 10 Augusti 1815 och den 11 Juni 1816, Nådigst bestämda grunder, erhålla hvar sin lott.
På intet enda möte, såvidt det blifvit bekant, fattades beslut om någon partiell afskrifhing eller om någon s. k. lindringeller om någon skilnad mellan ränta och tionde. Det står således fast, att Sveriges jordbrukare nu lika väl som för 13 år sedan hålla på grundskatternas totala afskrifning ' såsom en kardinalpunkt i kommande riksdagars beslut. I detta hänseende har den gamla majoriteten i ahdra kammaren icke ' blifvit försvagad utan snarare ej obetydligt stärkt i sina ledande grundsatser. I försvarsfrågan ha förhandlingame både på möten och annanstädes erbjudit den mest brokiga mångfald, enär insigten i militära ämnen tyckes vara så utbredd i vårt land, att hvaije talför medborgare kan framställa ett förslag för sig. Så har man hört den ene vilja bibehålla indelta armén men obarmhertigt nog drifva knektame från torpen redan vid 30: de å 35: te lefnadsåret. En annan tager helt godtyckligt och parcellerar ut kronans egendomar i nya soldattorp, oaktadt tusentals af de gamla försakas af sina innehafvare. En tredje skänker ogeneradt alla nuvarande torp till staten, alldeles som då stormakterna i våra dagar göra hvarandra presenter af turkisk egendom. En fjerde är mera strategisk af sig och vill flytta alla torpen till närheten af jemvägame för att kunna mobilisera soldaterna på dressin. Det var antagligen för att undvika dylika bizarrerier som mötesarrangörema stundom bemödade sig att tillämpa den bekanta regeln: » Une question bien posée est ä rooitié résolue ». Man kunde svårligen misstaga sig om svaret, då det t. ex. på ett möte i Yester-Femebo frågades: » Bör indelningsverket i sitt nuvarande skick bibehållas eller är vämpligten att föredraga? » Här funnos tydligen ej mer än två alternativ att välja på, men mötesmännen valde ändå ett tredje och förklarade, att indelningsverket bör bibehållas, men kostnaden jemnare fördelas och beväringstiden icke utsträckas. Det var ett beslut, som hvarken värnpligtsvänner eller » rundbäckare », knappast ens landtmanapartister, kunde vara belåtna med.
Jag ber, alt de Hrr, som här leda diskussionen, måtte fästa upmärksamhelen på angelägenheten deraf, att besluten öfver förslagets särskildta delar ej blifva stridande emot hvarandra, och jag tror att det vore skäl alt öfvertänka systemet 13 H. 0 32 Den 5 Oktober. i dess hellid, innan nian uttalar sin förkastelsedom öfver ett särskildt stadgande, hvilket man lösrykt från silt sammanhang med de öfriga bestämmelserna i förslaget. Gr. Lagerbjelke: En värd talare tyckes vilja tillvita Ståndets ledamöter att icke hafva tillräckligt genomtänkt ämnet, enär de söka genomdrifva beslut, som stå i strid med hvarandra. Denna tillvitelseär dock, enligt min åsigt, aldeles obefogad och anser jag, för min del, R. o. Ad. ingalunda hafva gjort sig skyldig till en sådan obetänksamhet. Om Frih. Raab sjelf bättre öfvertänkt R. o. Ad:s beslut, skulle troligtvis denna tillvitelse utebiifvit. Om ock försäljningsåret börjar d. 1 Jan., förhindra detta på intet vis näringsidkaren att börja sin rörelse d. 1 Okt. Enda följden af försäljningsårets beräkning från kalender-årets början, ehuru krogrörelsen ej börjas förr än under loppet af året, är att, om t. ex. krögaren öpnar sin krog d. 1 Okt., han får erlägga skatt för |:dels år och sedermera för ett helt år, i likhet, med hvilken annan näringsidkare som helst. För en hökare eller hvarje annan näringsidkare går försäljniugsåret från d. 1 Jan. det ena året lill d. 1 Jan. påföljande är, men jag kan icke finna, att hökaren derutaf är förhindrad alt öppna sin hökarebod d. 1 Okt. R. o. Ad:s föreg:de beslut hindrar således icke på minsta vis denna §:s afslående. De af R. o. Ad. redan beslutade tidsbestämmelserna för ansökningarnes ingifvande m. m., hvilka, enligt Frih. Raabs förmenande, jemväl skulle lägga hinder i vägen för denna §:s förkastande, passa dock lika väl in med försäljningsårets beräknande från d. 1 Jan. som från d. 1 Okt.
Uti dessa motioner är anfördt: att, ehuru olikheten uti serskilde, af lika storlek varande, hemmans godhet och värde oftast härleder sig från senare liders odlingar, det likväl finnes många heraman, af hvilkas in - 12 ~ Statssaint Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N.o 187 skränkta egorymd, och ringare förmoner, man tydligen kan finna, att mantals-sättningen å desamme härleder sig från uppenbara misstag, till följd hvaraf dessa hemmanens innehafvare äfven träffas af det mest kännbara förtryck; att visserligen föreskrifter finnas meddelade för sättet att söka nedsättning uti mantalet å dylike hemman, och derigenom vinna förmedling å desamme; men att vilkoren för ett hemmans förmedling förutsätter, att detsamma skall öfvergifvas af dess innehafvare, eller åtminstone han underkasta sig äfventyret att derifrån skiljas, i händelse någon annan skulle våga försöket att i hans ställe öfvertaga hemmanet, mot utgörandet af dess tunga; att denna stränghet närmade sig till ett våld, som icke borde fördragas inom ett samhälle af bildade och sjelfsländige medborgare, och att den icke är förenlig med eganderättens helgd och ett sundt begrepp om hvarje medborgares pligt att, i mon af förmåga, lemna bidrag för de sumfällige behofven; och har af dessa orsaker blifvit föreslaget, att en sådan förändring af nu gällande föreskrifter om hemmans förmedling mätte vidtagas, att denna åtgärd kan, utan rubbning af åboernes besittning, åstadkommas, der bebofvet det oundgängligen kräfver för hemmanens och åboernes bestånd; hvarjemte uti Olof Olssons motion uppmärksamheten blifvit fästad å behofvet af omförmälde förändring, synnerligast för Westerbottens Län. Utskotten hafva tagit i betragtande icke allenast hvad sålunda blifvit anfördt, utan äfven de föreskrifter, angående hemmans förmedling, som för närvarande äro gällande.
Kafva råd att årligen bekosta 500 R:dr för sina söners upfostran, hvaremot kostnaden vid ett Universitet icke upgår lill hälften af detta belopp, hvarpå jag skulle kunna anföra flera exempel. Jag har aldrig yttrat hvad samme talare påbördat mig, nemi. att man skulle gå från ett högre till ett lägre läroverk, utan jag har endast önskat, att man i de allmänna läroverken skulle erhålla humanistisk bildning och vid Universiteterne hafva tillfälle att lära militär-vetenskaperne och i dem likasom i andra vetenskaper der taga examen, hvarefter man borde inträda i de högre lärdoms-skolorna för den militäriska bildningen. Hr Bråkenhjelm: Såsom till saken verkligen hörande och för Utsk:s uplysande bör jag nämna, att man icke läser utan man öfvar sig till dessa kunskaper och så gör man äfven vid Carlberg. Hr Mannerskantz, Adolf Fredrik: Med all aktning för Hr Bråkenhjelm må det tillåtas mig att besvara hans yttrande. Han har nemi. 2:ne gånger påpekat, att just för det praktiska i militär-yrket vore det önskvärdt, att KrigsAkademien bibehålie*. 564 Den 10 December f. m. Hade han sagt, att Carlberg 8r en infanteri-skola, så skulle jag beträdt lians åsigt, men i fråga om de andra vapnen erhålles der nästan ingen praktisk undervisning. Ynglingen inkommer vanligen vid 14 års ålder, blir Officer vid 20 år, och, i händelse han blir sjöman, har han endast några veckor årligen varit till sjös. Icke må han då kallas en skicklig Officer, då han haft så ringa tillfälle till praktisk öfning just under de år, då han skulle danas till sjöman. Samma är förhållandet med dem, som ingå vid Kavalleriet. De hafva icke fått den öfning som erfordras, och derföre ser man ynglingar, som i yngre år blifvit anställde vid Kavalleriet och sedermera utgå såsom Officerare, vara de från Carlberg utexaminerade öfverlägsna i skicklighet uti sitt yrke. Också ingå högst få liadetter vid Kavalleriet. De äro i allmänhet endast rekryter.
verkyparen var nog nedrig att skrufva upp det O c h så alla stumma e ' n, s o m äro m e d s o m b r ö d elektriska ljuset — säges det — just som änkan till maten! O c h ändå finns det så opatriotiska människor Stor tablå! i Sverige, att de vilja gnugga bort våra fattiga M e n det är då skamligt af mig att tala o m k j, hy, fv o c h dt. Lyckligtvis vet akademien den där skvallerhistorien. J a g gör det också bara bättre, hvarför vi åtminstone i det fallet kunna i det mest sedliga syfte — att varna våra ungnågot så när häfda vår europeiska ställning. F ö r domar, ifall de någonsin i världen skulle falla på öfrigt skulle jag inte tycka o m att b o i B ä. Dels den fula tanken att vilja flörta! låter namnet så fåraktigt för svenska öron, o c h så är klimatet så varmfuktigt. M e n läget är förGissa, hvad en ung engelska svarade, när jag tjusande, förstås, o c h grufligt med folk o c h myc— alltjämt i samma sedliga syfte — berättade ket gentilt är där. V e t herrskapet, första tiden skandalen för henne: » Öfverkyparen?! Dear me! om det åtminstone varit portiéren, som har så rysligt söta mustascher! » M e n är nu inte det välsignade papperet igen! M e d vräe estime o c h profonde sympathie slut LOUISE PETTERBRANCHE. P. S. J a g tycker inte alls illa o m engelsmännen. D e äro bara, i vissa fall, så otäckt lika oss själfva — o c h när man reser för att få se något nytt så. — P. S., P. S. N o g är det förfärligt, att den otäcka bokhandlaren skickat mig nästan bara oäkta fotografier, så ' na där som bara kosta 12 skilling stycket o c h inte alls duga att trycka af. Lyckligtvis kan jag skicka en vy af » L a c des C h a v o n n e s », som är äkta, fast jag inte hunnit beskrifva den ännu.
Och då aftonen och gästerna infunno sig, fick jag alldeles som vanligt glädja mig åt diverse öfverraskningar. En var dock angenäm. Det var Hierta; ehuru, hvad jag vill minnas, icke mera utgifvare af Aftonbladet, var han, det insåg jag säkert, ett af de värdefullaste sällskap för Runeberg. I öfrigt var det som jag tror en temligen lyckligt vald société. Så väl damer som herrar af mer än vanlig talang bidrogo att med musik och sång förhöja diskussionernas, och konversationernas nöje, och då vår våning, ehuru ej stor, dock hade tillräckligt utrymme äfven för enskilda förtroliga kotterier, så kunde hvar och en tillfredsställa sin smak. Denna afton var det äfven någon större festlighet i sjelfva den gamla Humlegården, så som det den tiden hvarje vecka brukades, och när kronorna tändes inom hus, tändes lamporna i träden midt före i parken, och då hedersgästerna trädde ut på balkongen för att kasta ögonen öfver de der blommande växterna, som i den magiska belysningen fingo ett helt poetiskt utseende, så måste de äfven, eller framförallt, se på den fantastiska Humlegården med dess skuggor, och på de egendomliga raderna å ömse sidor om porten, der fruktmånglerskorna, med hvar sin enskilda lykta, sutto vid de af alla slags läckerheter belamrade borden, som syntes utåt hela muren. Och så till sist den brokiga folkmassan som drog in och ut, och den böljande mängden inom de öppna glasdörrarne. Det var en lifvad tafla åt båda hållen. Och våra ädla gäster förklarade sig vara mycket nöjda. Under dylika omständigheter brukar äfven värdfolket vara tillfredsstäldt, och värdinnan plägar säga, när dörrarne på allvar stängas: »Se så, gudskelof, nu är det öfver», då värden svarar: »Till allas belåtenhet, och min också.» Jag tror nog att värden sade något sådant. Men värdinnan kände en beklämning, som hon skulle haft svårt att utreda orsaken till, ty hon kunde icke ha den aningen, hvad dock i sjelfva verket blef händelsen, att denna Runebergs-afton blef den allra sista i raden af de små fester, som firades i den våningen under det värdskap som då fans ...
Ar den häktade brottslig, så var häktandet förtjent, antingen Kongl. Majrt efterger åtalet eller ej; och är han åter oskyldig, så eger han fordra upprättelse och ansvar å den, som låtit olagligen häkta, ulan hinder deraf, att Kongl. Majrt tillåtit åtalets nedläggande. En annan tydning af det Kongl. Brefvet anser UlskoLlet vara ett uppenbart missförstånd. I anledning af Herr Contracts-Prosten Hallströms gjorda framställning, att ett injuriebrott sällan eller aldrig kunde vara tillräckligen notoriskt, för ett, enligt t Cap. 1 §. Slraff-Bulken, medföra häktande genast å färsk gerning, torde endast behöfva erinras, att Lagen icke på något ställe gifver anledning till ett längre uppskof med häktandet, då urbota brot» blifvit begånget genom ordj, än då det skett genom handling j och att , ehuru en säkrare urskiljning och en större varsamhet af åklagaren kan erfordras i förra än i senare fallet, denna åtskilnad likväl icke utesluter principens tillämpning äfven uti injuriemål, der brollets urbota egenskap anses uppenbar. Fullföljande den i motionen anställda jemförelse med tryckfrihetsbrott, har Herr Dalman anmärkt, att, då sådant brott åtalas, Juryn skall hafva förklarat den anklagade skyldig, innan han kan lagligen häktas, och samma mening är äfven af andra Ledamöter utaf Riks-Stånden biträdd. Tryckfrihets-Förordningen innehåller likväl ej något så beskaffadt stadgande, och grunden för påslåendet finnes icke heller uppgifven.