Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefve U/rid Gyllenstolpe, som framställt angelägenheten deraf, att berörde Regements-DragonOch Husar-Corpser, hvilka nu sakna FxercitireFsqvädroner, måtte i likhet med Kongl. Skånska Husaroch Kongl. Småländske Dragon »Re. gemehterne, bestås nödige Medel till sådane Undervisnings anstalters inträffande, hälst dä anslaget härtill för nämnde 2:ne Regementet blifvit förde dt äfven till Kongl. Carabinier-Regétnentet, medlen skola vara otillräcklige till vidare utsträckning för samina ändamål åt ifra* gavatande eller Lif-Regementets bagge Caval® lerie-Corpsér. I anledning häraf får Stats-lJtsköttet anmäla, att till, Exercitias Ksqvadroners Underhållande vid de södra Cavalleri-Regementerne finnas å Stat Uppförde och bestådde årligen 22000 R:dr; Och då det ankommer på Kongl. Majus Nådiga pröfning och Förordnande, huruvida ej detta Stats-änslag må kunna genom fördelning afven åt Cavallen Corpserne vid Lif-Regementet uppfylla behofvet derstädes uti förevarande hänseende, Samt att i annat fall utaf Tredje Hnfvud-Titulns tillgångar låta härtill anordna nödige medel, såsom i Mader godtfinnes; så an« % a68 Siats-Utskottets Betänk anden'. ser Stats-TJtskottet vid desse förhållanden något ytterligare eller serskildt anslag för detta ändamål så mycket mindre kunna tillstyrkas , som Kongl, i dess Nådiga Proposition, rörande Militaire-angelägenheterne derom icke gjort framställning, samt Stats-Utskottet uti dess yttrande angående Tredje Hufvud-Titulns behof, föres'agit de tillökningar å medlen för Försvars, "Verket, sorn Statens tillgångar möjligen medgifva: Hvi ket vördsamligen öfverleronas till Riksens Höglofi. Ständers bepröfvande. Riksens Höglofi. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande öfver Herr Contre-Amiralen m. m.
Utan att i hufvudsaken frångå den förra grundsatsen, har man derföre blott velat modifiera denna grundsats i öfverensstämmelse med deputerades egen önskan; och då icke något stort och öfvervägande allmänt intresse häremot lade hinder i vägen, kan jag icke, för min del, linna annat än att det varit rätt och tillbörligt, att man i detta afseende fogat sig efter de skattskyldiges uttryckte önskningar. Jag har ansett mig böra yttra detta såsom förklaring på hvad här blifvit anfördt, ang:de mitt yttrande lill Statsrådsprot., och ang:dc de framkastade beskyllningarne om frångåendet af de grunder, som redan vid förra Riksdagen blifviL af begge Statsmakterna afgjorda. Här bar äfven talats om otydligheten af sjelfva benämningen hufvudpersedlar, och jag kan icke annat än medgifva riktigheten af denna anmärkn. Det ligger onekligen en temligen stor obestämdhet i detta uttryck, men det vore likväl nödvändigt att begagna denna term i K. M:s Nåd. Propos. vid föreg:de Riksdag, då man, utan att upgöra bestämda förslag, blott ville uttrycka ett allmänt begrepp, eller en allmän regel, nemi. den, att inom hvarje ort, der persedlar, som till något väsendtligt belopp der förekomma, skulle bibehållas. Nu deremot, då frågan är, att definitivt fastställa hvilka persedlar, som skola qvarstå, och hvilka som skola försvinna, är det efter min tanka onödigt, att vidare fästa sig vid ordet hufvudpersedlar, utan vore det mera 176 Den 20 Maj f. m. bestämdt och rakt på saken gående, att blott tala om ”</e persedlar, som skola qvarståhvartill naturligtvis böra väljas de nuvande s. k. hufvudpersedlarne.
Sådan var äfven Hofrättens mening, då uppå nya jordägarens besvär dömdes den 24 Nov. 1846, att emedan om än det antoges, hvad Klaganden påstått, att gäldenären icke varit ägare till hemmanet vid den tid, inteckningen hos Häradsrätten söktes, utan äganderätten till fastigheten honom frångått till följd af ett i målet åberopadt, imellan honom och hans köpare den 28 Nov. 1842 upprättadt köpekontrakt, likväl upplyst och ostridigt vore, att lagfart å nämnde köp blifvit sökt först den 17 Januari 1844, och således icke inom den i Kongl. Förordn. den 13 Juni 1800 bestämda tid, vid hvilket förhållande fordringsägaren, som den 18 Januari 1843 gjort unsökning om inteckning i egendomen, ägde, jemlikt uttryckliga stadgandet i 13 § af Kongl. Förordn. den 13 Juli 1818, att sådan säkerhet erhålla; ty funne Hofrätten'ej skäl ätt i Häradsrättens öfverklagade utslag göra ändring. Jordägaren fullföljde sin talan. Nedre Revisionen hemställde, att Hofrättens utslag måtte på de deri anförda skäl gillas. Men Kongl. Maj:ts Dom utföll den 18 Dec. 1848, efter omröstning, sålunda:
Majit för det Nådiga afseende Kongl. Majit täcktes lemna åt Ständernas år 1809 fram. ställda önskan, att Läro-verkens tillstånd ,måtte undersökas, och det var jag, som väckte Motion 0111 underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att Comitéens Handlingar måtte ge A - Den 11 Maj. «55 norn trycket meddelas Allmänheten. Sedan detta sednare genom Hans Kongl. Höghet KronPrinsens särskildta nådiga åtgärd gick i verkställighet, har ock jag gjort mig det till en helig pligt att å Allmänhetens vägnar med uppmärksamhet följa sakens gäng. Hvad Comitéens åtgärd till befordrande af Gymnastiken beträffar, så är jag långt ifrån att anse densamma för obetydlig; jag erkänner dess positiva nytta, och jag medger ge rna, att, om Svenska Folket är så slappt, som Herr Lector Silverstolpe det påstår, så var det ock med kropparnes restituerande till krafter, som man borde begynna. Föröfrigt är jag icke ibland dem, som ogilla att Kongl. UppfostringComitéen icke omstöpt eller velat omstöpa våra vetenskapliga Läro-vetk. Jag tror, med förmodligen de flesta af Kongl. Uppfostrings Comitéens Ledamöter, att principen för nu varande undet visnings-systemet är sann, och att blott i ett och annat, och i synnerhet hvad det helas styrelse beträffar, förändringar kunna vara nödige. Principen för vetenskaplig undervisning ligger i vetenskapernas natur och får icke ändras och jemnkas efter de, icke blott understundom, utan beständigt rubbliga åsigterna af en så kallad erfarenhets philosophie. Men jag kan icke annat än tadla Kongl. UppfostringsComitéen, som va rit hedrad med honungens förtroende med uppdraget att, i följe af Riksens Ständers underdåniga önskan, undersöka Läro-verkens Den X X Maj. beskaffenhet och föreslå medlen till deras förbättrande, i trenne år underlåtit att förklara, att i de väsendtligaste delarna ingen reform vore af nöden. Genom denna underlåtenhet är ofelbart mycken skada åstad-} kommen.
Jag fann inig alltså föranlåten att fullfölja hvad sålunda anmärkt blifvit, och, jemLe skrifvelse härom af den 12 Februari 1844, öfverlemna handlingarne i detta mål till advokalfiskals-embetel i Kongl. Svea Hofrätt, för att inför Kongl. Hofrätten emot Hr polismästaren Bergman anställa och ullöra den talan, lag och sakens beskaffenhet påkallade, dervid til Hälle borde beredas Döling, alt blifva börd och anmäla det ersällningspåstående, hvartill han kunde finna sig befogad. Sedan advokalfiskals-embetet, till följd häraf, inför Kongl. Hofrätten anställt sin talan emot Hr polismästaren Bergman och dervid, på ofvan antydda grunder, yrkat, alt Hr polismästaren, för Öfverslåthållare-embelets omföl mälda lagstridiga förordnanden, måtte, med stöd af 9 kap. 5 § Ulsökningsbalken jemförd med 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömas alt böta trehundra daler silfvermynt med etthundra riksdaler banko, äfvensom förpliglas att icke allenast godtgöra Döling för det lidande, honom, pä sätt berördt är, tillskyndats, utan ock, jemlikt stadgandet i Kongl, brefvet den 11 December 1766, ersätta Kongl. Majit och kronan kostnaden lor Dölings underhåll i häktet den lid han, såsom nämndt är, derstädes förvarats, har ej mindre Hr polismästaren Bergman med ytterligare förklaring inkommit, än äfven Döling ägt tillfälle att ersättningsanspråk anmäla; hvarefter Kongl. Hofrätten, genom utslag den 11 Juli 1845, sig yttrat, att som upplyst och medgilvet vore, alt sedan förre kryddkrainhandlanden Levander hos ÖfverstålhåHare-embetet lör polisärenden anmält, alt förre handlanden Döling den 22 December 1842 fått af Levander emottaga en skuldsedel å 1232 Ridt35 sk. 7 rst.
Const.Utsk. synes mig ingalunda vara inskränkt till eller kunna anses hafva gjort nog att yttra sig öfver de Regerings-åtgärder, som i Slatsrådsprot. uptagas. Det är i sanning icke enskildtheten eller korporationsintressen vid hvilka Rikets första Utsk. har att fästa sig. Det är i allmänhet vid landets stora angelägenheter och huruvida Konungens rådgifvare sökt att lill verkställighet befordra de vigtiga sanningar, som på erfarenhetens fridsamma väg ingått i allmänhetens öfvertygelse. Del ligger makt uppå att Rikets styrelse vet att i sädanc mål med stark arm utföra fäderneslandets sak genom hindrens undanrödjande och igenom gifna befallningars bringande lill verkställighet. Följden blifver eljest att om styrelsen icke håller allvarlig tillsyn öfver deni, som äro henne lydnad skyldige, så slappas äfven enskildte fäders eftersyn af deras barn. När banden så blifvit lossade, följer, med de små samhällenas upplösning, äfven det storas, det helas. Hvilka äro då de stora intressen och frågor, hvarom den allmänna öfvertygelsen kommit till mognad, men der enskild slöhet eller motståndskraft möjligen hindrat framgången af det rälta och goda hvartill Regering och folk upmanal eller hvad de såsom lag påbjudit, och der Konungens rådgifvare kunna hafva åsidosatt sin pligt att besörja och med uppmärksamhet följa utförandet. Jag vill uptaga en af dessa och jag är på förhand säker, ali icke träffa den minst betydande. Ett tiotal af år har förflutit sedan Svenska folket, i medvetande af den redan då inom Fäderneslandet sjunkna moraliteten, insåg nödvändigheten att vända sin upmärksamhel åt den allmänna upfostringen. Alltsedan har samma folk med arbetskraft och tillskott, hvar i sin ort, och med statsanslag vid riksmötena, hvaribland halfva skyddsafgiften, sökl, att, i hvad på det ankommit, fullfölja sin afsigt.
Obilligheten i både det ena och andra afseende! talar alltså uppenbart för bifall lill den väckta motionen: men då dessa s. k. statsbesparingar numera icke utgöra en statsverkets egen vinst, utan, på sätt motionären äfven anfört, ett i reglementen och författningarna pensionscassorna tillförsäkradt, lika påräknadt, som oumbärligt understöd; så synes mig den af motionären så rättvisligen föreslagna ersättningen derföre till samma cassör utaf statsmedlen lättast 318 Den 22 Februari e. na. celi säkrast klintin bestämmas igenom ett medium af hvad samma cassör, under de sednast framflutna 10 åren, i Kronan bespard begrafningshjelp fått uppbära. Jag anhåller vördsamt, alt detta mitt anförande må få åtfölja remissen lill Stats-Utsknttet. Remitterades till Stuts-CJtskottet. Föredrogs å nyo H. Ex. Hr Gr. Löwenh jelms, Gustaf, den iq dennes e. m. på bordet lagda motion om Nummerlotteriets upphörande. [J. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Tiden var långt liden, då jag vid förra plenum hade äran andraga denna motion. Jag önskar få tillägga, några betraktelser. För lotteriets bibehållande har blifvit sagdt, att i dess frånvaro spelar folket lika argt ändå. — Detta bestrider jag alldeles. Det som lockar det lotterispelande folket är, att för en insats kunna vinna många. Den dass, som idkar delta spel, har icke ledighet till de spel, der en vågas för att vinna en, och skulle ej spela, om icke nyssnämnda lockbeta vore för dem framlagd. Att detta spel, som i alla civilicerade lander blifvit så i moraliskt som statsekonomiskt hänseende stämpladt till en kräfta, skulle endast i vårt land bibehållas; det vore sannerligen en verklig nedsättning för vårt land, och alt bibehålla det för en relativt så lumpen summa, som 60,000 r:dr om året, det vore än ytterligare förödmjukande. Hr Rosenblad, Bernhard: Tvänne motioner hafva blifvit väckta om indragning af det s. k.
Då i denna §, som är hemtad från 129:de §:n af vår nu gällande konkurslag, ett fel insmugit sig, anhåller jag att få rätta detsamma, och att R. o. Ad. ville bifalla §:n med en så förändrad lydelse: »Styrker inför rätten gäldenär, som gjort sig skyldig till ansvar efter 2:dra, 3:dje eller 4:dje §:n, att han sina borgenärer till fullo förnöjt; vare från allt vidare ansvar eller påföljd fri förklarad.» Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att Gr. Sparre hade yrkat bifall til! den förev:de §:n med följ:de förändrade lydelse»: Styrker inför rätten gäldenär, som gjort sig skyldig till ansvar efter 2:dra, 3:dje eller 4:de §:n, att han sina borgenärer till fullo förnöjt; vare från allt vidare ansvar eller påföljd fri förklarad»; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde iörst propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på antagande af §:n med ofvanomförmälda förändrade lydelse, hvilken propos. besvarades medja. 6:te §:n samt kapitlets rubrik. Biföllos. 24:de kap. l:sta och 2:dra §§:na. Biföllos. 3:dje §:n. Gr. Sparre: Det är icke utan en viss tvekan som jag, i ett ämne af den vigt som det ifrågav:de, uppträder för att tillstyrka en förändring i K. M:s Nåd. Propos. Den omständigheten emellertid, att R. St:r, i fråga om åverkans å skog försättande i samma kategori som hvarje annat olofligt tillgrepp, redan vid 1853 års riksdag i en skrifvelse till K. M. uttalat sina åsigter, föranleder mig att, helst när vi ärö på väg att antaga ett nytt lagförslag, åtminstone uttala min mening, den må gälla hvad den kan.
Men om ock huru de af StatsContoiret utbetalta runda summorna ytterligare blifvit disponerade för Arméens, Flottans eller andra Statens behof, om de sedermera blifvit dragna till andra ändamål än dem, som under vederbörande titel höra (7>o §. Riksdagsordningen) och Riksens Ständer åsyftat, om och till hvad belopp, medel dessutom tillfälligtvis influtit till KrigsCollegium, Förvaltningen af SjöÄrenderne eller andra verk, försålda gamla kanoner, far-r - Deri 3 Marthi 259 tyg, krut, byggnader eller andra Kronans tillhörigheter, oell hvartill sådane medel blifvit anvandel^ det erfares ej, offl. icke händelsevis af Riksens Ständers Revisorer, som icke begifva sig till nyssnämnde verk, såsom till MagaxinsDirectionen, för att göra en granskning svarande mot den, sorn der förrättas. Äfven då förberörde verk hafva ständig uppbörd, sorn ej inflyter genom StatsContoiret: sä undgår dessa inkomsters belopp till en del och deras förvaltning helt och hållet Riksens Ständers Revisorers kännedom och granskning. Sådan är händelsen med SeraphimerOrdens Gillets medel, med KrigsmanshusMiliticeBojia lisoch MötesPaJJevolanes Cassornes; i KrigsCollegion», Cuiii>oy-Com/niJf 'ari,ets, happjka EcclejiajiihFondens, Invaiidliirätlningens ni. 11 nya eller smärre och för tillfälliga behof atislagne fonders räkenskaper. Då Riksens Ständers Revisorer granska StrömrensningsComitéens redogörelser, hvartill medlen utgå af Banken: så granska de deremot icke VåganlciggningsComiténs, hvartill pennirtgarne utgå från StatsContoiret, Då Riksens Ständers Revisorer efterse förhållandet med den allmänna Bevillttirtgen, emedan hon går genom Riksgälds-Contoiret: så få de deremot icke granska förvaltningen af de till Bevillningen äfvenledes hörande lull/nedlen, som gå RiksgäldsContoiret förbi.
De fleste Ledamöter af Riddc: skåpet och Adeln, sa wal som af Prestc-Ständet tt i H.mliga UtfforletS Starsoch , Finance - Fördelning funno BancoUiffolkcis upgisne grunder aiuagelige, eller att i anledning af det nedfallna Agio dcvaluationen as Tredir Sedlarne åtminstone borde stanna wid Zgdcl, eller akt 4 R:dr af desi; Sedlar högst realistrades med z Rdr nki Banco; men Borgare-Standets Ledamöter irrade högeligen för Realisations - procentens nedsättning, inunder Agio, till ^:de! eller att 102 Rdr skulle godtgöras med 8z^ Rdr uri Banco, det är, akt Riksgälds - Riksdaler» borde honoreras med 40 skillingar i B >nco - Specie. Dertill fogade sig Den 22 NovemberM4Z först Bonde StändetS Ledamöter, och efter flere anstälde voteringars siukcligen för att komma till ändffap, Skars-Fö'.delningens pluralitet. Hnswudpästäender war, att winna ett större Rörelse - Capital i Banco - penningar, eller att iä 12 ^ Millioner Rdr Banco emer iZ Millioner i Riksgälds - Sedlar. — För att understödja en Realisation, inunder det gänghara Agio, witte man heldre inga uti en Förmögenhets afgift, stor 4^ Millioner Rdr uti Silfwer nämligen, för de ^.'delar af CredidScdelstockcn, som först inlösas skulle' dä den återstående tredjedelen borde inom 15 är infrias efter samma dcvalnanonsgrund, och crhällandek af en lika niangarig Amornstcmeitts Fond af Zoo,noo Rdr Specie. Denna Realisations - principe jbildc sig således wida fran den, som syckeligeu är 1776 widtogs. da 18 Daler Kopparuninr wid 72 Marks Cours, och derefter gangbart Agio, cvaluerades till 1 Ror Banco-Specie.
De verka endast sjelfständighet. Att icke kunna imiteras är det bästa negativa kännetecknet jag vet på goda författare. Det positiva är, att de verka stärkande, gifva känslan af själens hälsa. Allt hvad den friskaste luft har renande, allt hvad den klaraste våg har läskande, allt hvad det skäraste ljus har lifvande är ett intet deremot. Medicina mentis! – Själens läkedom och spis! – Se der den underbara kraft, hvarmed de blifvit begåfvade! Välsignelse öfver dessa mensklighetens välgörare! – Förbannelsen ligger nära, om man vänder sig om till giftpölarna. Jag vill ej oskära mina läppar dermed. Jag är lättrörd, och har ofta nog deraf haft olägenhet. I Göthes Wilhelm Meister talas om en sådan oart, hos en Souffleur, eljest förträfflig i sin sak. ”Han blir – (säger Aurelia) – vid vissa ställen, så rörd, att han gråter heta tårar, och på några ögonblick kommer helt och hållet ur fattning, och likväl är det ej egentligen de så kallade rörande ställen, som försätta honom i detta tillstånd: det är, om jag tydligt uttrycker mig, de sköna ställena, ur hvilka Poetens rena anda, liksom blickar fram ur klara, öppna ögon, ställen, vid hvilka vi andra till det högsta blott glädja oss, och hvilka af tusende öfverses.” – Jag har någon gång smickrat mig med den trösten att jag liknade denne man. I sjelfva verket har jag aldrig, om ej i min första ungdom, någonsin älskat de författare, som gå ut på att röra. – De goda ha i sig en isande köld mot all lånad värma, liksom himmelsk eld nog mot all själens frost. Det kommer deraf, att de arbeta ur sakernas väsende, ej ur sitt eget jag. Det är falskt, det är ett öfvermod, att tro det någon författare är öfver sitt ämne – nemligen, om detta ämne är någon ting värdt, och har i sig en gnista af sanning och skönhet. – Man fattas tvertom af sitt ämne och blir då författare. Jag menar dermed ej en blind öfverväldigande hänryckning.
Caviar. utrikes eftertryckta arbeten på Svenska språket eller sammandrag af sådana arbeten — —- förb adna till införsel. Det värde och den införsels-tull, Utskottet föreslagit å brändt Caffe och alla till Caffe-surro°:at användbara branda växter hafva trenne Riks-Stånd godkänt; men som Borgare-Ståndet delat denna rubrik i 2:ne, samt åsatt den ena, ”Caffe: brändt” 24 sk. värde och 6 sk. införsels-tull per %, och den andra: ”Chicorie och alla andra till Caffe-surrogat användbara brända växter” 8 sk. värde och 2 sk. införselstull %, föranleder denna åtgärd, om Borgare-Ståndet vidhåller sitt beslut, votering i följande ordning: 32:o Den, som, lika med Utskottet, anser, att å rubriken Caffe: brändt och alla till Caffe-surrogat användbara brända växter bör antagas ett gemensamt värde och tull, det förra till 16 sk. och den senare till 6 sk. % vid inoch frihet vid utförsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer denna artikel att fördelas i 2:ne rubriker, lydande, den ena: Caffe: brändt, med 24 sk. värde och 6 sk. införsels-tull, och den andra: Chicorie och alla andra till Caffe-surrogat användbara brända växter, med en införselstull derföre af 2 sk. på ett värde af 8 sk. % samt för begge rubrikerna antagas tullfrihet vid -utförsel. Trenne Stånd hafva godkänt Utskottels förslag till värde och tull å Caviar; hvaremot Borgare-Ståndet ansett det förra böra antagas till 1 R:dr 16 sk., i stället för 1 R:dr 32 sk. %. Om denna mening icke frånträdes, så föreslås följande voterings-proposition: 33:o.
— För den skada och kostnad, som genom ekfällningen uppstått, synes utaf de influtna stubböresmedlen böra lemnäs boställsinnehafvaren godtgördlse, i fall toppar och grenar m. m. af det huggna ekvirket, efter uppgjord liqvid, icke beräknats gifva härför tillräcklig ersättning. Genom de åtminstone hvart femte år infallande ekonomiska besigtningar och de hvarje år af kompanioch sqvadronsbefäl skeende besigtningar, hvaröfver rapporter årligen afgifvas, är sökt att förebygga vanvård å desamma, och då i allmänhet utaf boställs-innehafvare, synnerligast då denne är arrendator, föga omsorg Bih. till R. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83. och kostnad torde blifva lemnad för någon särskild större omvårdnad af ekskog, enär med den långa vexttid, som sådan skog fordrar, han mer än väl inser, att han icke deraf kommer att sjelf draga någon fördel, kan man icke, genom att be reda boställs-innehafvare inkomster af ekskogs fällande å boställsmark, skäligen hoppas att befrämja denna skogs uppfredande. Jag skulle vilja tillstyrka: att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, inginge med anhållan, att: Kongl. Maj:t täcktes taga i öfvervägande i hvad mån Kongl. Brefvet den 28 Januari 1862, angående förvaltningen af ersättningsmedel, som tillflyta militiae-boställen, äfven må, på sätt i fråga om ersättning för åverkad skog stadgas, vinna tillämpning å de fall, då betalning för å dylikt boställe för Kronans räkning hugget ekvirke skall till något betydligare belopp utgå, dock med rätt för innehafvaren af boställe att af dessa medel undfå godtgörelse för kostnad, skada och olägenheter, som honom genom hugget tillfogas.» Häruti instämma Herrar Falkman, Beronius och Grenander; af Herrar Bergman, Waldenström och Blomberg.
Till Riksförsamlingen välje landsbygden i riket, till hvilken ock räknas köpingar, etthundra. sextiofem riksdagsmän, efter fördelningslängden. § 11. Hvarje läns landsbygd varde delad i så många valdistrikter, som talet på dess riksdagsmän är satt till. Om den delning förordne länets pröfnings kominitté. Hvart valdistrikt välje en riksdagsman. § 12. Sedan riksdagsmännen låtit sina fullmakter granska, skola de sammanträda och fördela sig i tvenne afdelningar, den ena utgörande tre och den andra två femtedelar af hela det fastställda antalet. Den förra afdelningen kallas Första Kammaren; den sednare Andra Kam maren. Denna fördelning sker på det sätt, att städernas riksdagsmän för sig och landsbygdens för sig välja inom sig först en femtedel af hvarderas antal till Andra Kammaren samt derefter den andra femtedelen. De öfriga utgöra Första Kammareu. Hvarje Kammare håller sina sammankomster serskildt och eger, hvar för sig samt inom sig, att för månad välja sin talman och vice talman. § 13. Hvarje allmän fråga eller lagförslag skall först väckas i Första Kammaren, skriftligen af någon dess eller Andra Kammarens ledamot, af Utskott eller ock af Konungen genom Statsrådsledamot. Konslitutions-Utskottels Memorial, N:o 12. 55 Sedan utlåtande blifvit af Utskott deröfver meddeladt, beslute derom Första Kammaren, med eller utan förändringar. Hvad Första Kammaren sålunda beslutat sändes till Andra Kammaren. Förenar sig Andra Kammaren i beslutet, vare det Riksförsamlingens beslut. Uppstå hos Andra Kammaren betänkligheter att antaga Första Kammarens beslut, återsändes det och meddele Kammaren de skäl, som hindra dess antagande i sin helhet eller till någon viss del. Första Kammaren eger då antingen att låta dervid bero, eller att, med eller utan förändring, åter öfverlemna beslutet till Andra Kammaren. Då förslaget för andra gången blifvit i Andra Kammaren föredraget, men derifrån med afslag återsändt, träde hela Riksförsamlingen tillsamman och beslute. Till det beslut erfordras i fråga om grundlagseller annan lags stiftande, förändrande eller uppbäfvande, två tredjedelar af rösternas hela antal.