Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under det således svenska Förordningen af år 1841 medgaf att använda utländningar (hvartill norrmän emellertid icke räknas) endast till en fjerdedel af ett fartygs besättning, har den anförda danska lagen således ännu starkare brutit med den gamla och antiqverade åsigt, enligt hvilken man trodde sig vinna en garanti eller skydda én rätt, när man åt landets egna barn uteslutande förbehöll tjensten å landets fartyg. Genom lagen af den 23 Januari 1862 blef den i 1855 års lag stadgade inskränkningen, att hälften af besättningen på danska fartyg måste bestå af personer “hjemmehörende“ inom monarkien med ett penndrag upphäfd. Ännu qvarstod emellertid detta vilkor för skeppare och styrmän: men äfven i detta fall har — ehuru visserligen blott för en viss tid och i följd af särskilda omständigheter — en förändring varit införd, som eger stor vigt och intresse derigenom, att den så otvetydigt uttalar att svenskar och norrmän i Danmark ej äro att betrakta såsom utländningar, samt att åt dem en rätt kan medgifvas, som ej utsträckes till andra främmande, och funktioner anförtros, som eljest ansetts böra förbehållas åt danske undersåter. Genom en lag af den 31 Mars 1864 stadgades nemligen, att norska och svenska undersåter, som icke visa sig ega de egenskaper, hvilka enligt deras hemlands lagar kräfvas för att fara som styrmän, skola, så länge de nuvarande krigsförhållandena fortfara, vara berättigade att låta sig förhyra såsom första eller ende styrman å danska skepp i den fart, som omförmäles i lagen om sjönäringen af den 19 Februari år 1861 § 5, jemförd med lagen af den 11 Februari 1863, § 2. Jag föreslår alltså: antagandet af en lag, hvarigenom, tillerkännes Norrmän och Danskar samma rättigheter som Svenske medborgare, att här i riket idka handel, handtverk, eller annat yrke samt således jemväl i sjötjenst antagas, dock allt under förutsättning af full reciprocitet i detta afseende. Stockholm den 15 November 1865. A. W. Uhr. från Nerikes län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Är den, som invisningen lyder å, ut gifvar ens gäldenär, vare pligtig godkänna invisningen; utan så är, att han derigenom skulle bindas till rpera, än han är till ut gifvaren skyldig, eller till svårare betalningsvilkor, än de, hvarunder han varit förbunden att sin skuld till invisningens utgifvare godtgöra, vare sig till tid, ort, myntslag eller annat. 4> Är uti invisning tid för betalning ej utsatt, eller är den ställd att betalas vid anfordran; betala han, sorn invisningen lyder ä, sist d nästa dag efter uppvisandet, 5 §■ Ehvad man vill godkänna invisning eller dertill nekar, vare skyldig det ä invisningen teckna eller teckna låta. v 6 §. Har någon godkänt invisning, betale värdet till innehafvarén, ändå att han förbindelse emot utgifvären ej egt; njute dock i sådant fall af denne sitt åter. 7 ■ §<• Tjärder invisning af utgifvären återkallad hos honom^ La-iUtskotiets Betänkande?N:o\&4. d kvilken den ställd är innan godkännande skett; då md denne ej gifva betalning derföre. 8 §. Ilar utgifvären i invisning gjort förbehåll, att den inom viss tid thall till godkännande eller betalning uppvisas, rätte sig innehafvar en di refter, 9 §• Vågrar den sorn invisning lyder d, att derå meddelapåskrift, som i 5 J1, sågs, eller godkänner ej invisningen, eller sker godkännandet med vilkor, som emot invisningens lydelse strider, underrätte innehafvar en utan dröjsmål utgifvären' derom, och njute af honom sin betalning, 10 §. Vill innehafvarén i de fall, sam 1 9 | sågas, hos Rätten eller Konungens Befallningshafvande ut gifvarens rått gällande göra, ege utan annan f allmag t dertill lof, och håfve ändå sin rätt erm,t utgifvären förvarad; underrätte ^clock, utan dröjsmål, utgifvären derom. - 1 1 §•
Mig synes sorn räntegifvares och ränletagares ömsesidiga rättig - Den i Mars c. m. 39 lieter derigenom äro noggrant förvarade, emedan genom bifall dertill inkomsterne för räntetagarne, och utgifterne för räntegifvarne, nödvändigt måste blifva mera säkra och bestämda. Skulle likväl Ridderskapet och Adelil icke vara böjd för att antaga detta förslag, hemställer jag åtminstone, att Utskottens förra Betänkande i denna fråga jnåtte blifva Nej-proposition, hvarigenom, i händelse den vinner bifall, jag hoppas, att de nu varande svårigheterne skulle någorlunda afhjelpas. Grefve Björnstjerna, Magnus: Här äro egentligen trenne alternaliver i fråga, nemligen: det ena, på sätt de sammansatte Utskotten föreslagit, att räntorne skulle betalas efter ett medelpris af de 5 sist förflutne årens markegång; det andra , enligt Friherre Cederströrns mening, att de skulle erläggas efter hvarje års markegångspris; och det tredje, att dermed skulle förhållas såsom hittills tillgått, då så väl räntegifvare som räntetagare äger att fordra räntornes erläggande in natura, hvaremot lösen med contant jemte dervid beräknad forlön beror på ömsesidig öfverenskommelse. Af dessa 3:ne alternativer skulle jag tro, att det sista, eller det nu varande sättet, är det billigaste och bästa. När man känner, huru våra markegångspriser bestämmas, eller att det sker vid en tid på året, då spannemålsprisen icke kunna vara på något sätt stad - 4o Den i Hars e. tn. gade, och att, utom Landshöfdingen, alla, som deltaga i markegångssättningen äro räntegifvare, saknar man verkligen icke anledning att frukta, det någon partiskhet dervid kunde äga rum, och att det följaktligen skulle blifva ofördelaktigt för räntetagarne, att efter denna beräkningsgrund erhålla sina löner.
Vi böra icke, Mine Hrr tolka och tyda våra grundlagar efter tillfälliga hugskott och undseende för vissa personers önskningar. Vi böra komma ilvog att vår grundlag är den grundval, på hvilken Svenska lagstiftande makten, Svenska sjelfbeskattningsrätten och Svenska friheten ursprungligen hvilar, och börja vi med att gräfva små gropar under denna grundval, så sammanfalla de förr eller sent til! en graf, i hvilken samhällsbyggnaden nedstörtar. Jag yrkar att R. o. Ad. icke måtte bevilja remiss på Frih. Cederslröms motion. Gr. Sparre, Erik: I ett lagbundet och framför allt i ett fritt samhälle är lagen ett ändamål i och för sig sjelf. Dess tolkande, dess tillämpning bör ske utan alla serskilda hänsyftningar, utan all politisk beräkning. Om man vid stiftandet af lag vill fästa afseende på några ändamål, del må så vara. Ehuru lagens ändamål icke är något annat än verkliggörandet af rätten, så kan man likväl, vid bestämmandet genom lagen af hvad som är rätt, göra afseende på samhällets öfriga ändamål; ty rätten kan aldrig strida emot samhällets ändamål. Om således Frih. Cederström här hade väckt motion om förändring i grnndlagarne och stiftandet af ny lag, så hade han då egt att tala om sin syftning, om svårigheten för representanterna att vara ifrån sina enskildta angelägenheter, om svårigiieten för embetsmännen alt bereda hvad på dem ankommer till en kommande riksdag, men sådant kommer icke nu i fråga. Nu är det fråga om att sätta i verket en tydlig lag-§, om hvars tolkning, ehuru meningarne derom fordom kunna hafva varit delade, meningarne likväl nu synas vara ense. Hvad bevisar detta, Mine Hrr? Jo, att man under cu för - 230 Den 2 April. fluten tid haft en åsigt derom, som nu är frånträdd, derföre att den varit oriktig, och inom delta hus har man äfven hört protester afgifna deremot. Sedan år 1840 har man lemnat denna tolkning och öfvergålt lill den, som befunnits vara riktig. Hvad skulle nu anledn:n vara till alt man återgår lill en tolkning, som man anser vara oriktig?
Prof, JS3S — its?.9:deSamt. ti a-l4 Pro t, Vtdr. d. g igsg. de Memoria], af den a dennes, deruti , uppå anförde skäl, Utskottet hemställer att Ståndens Cancellier må, då ett mål till arne eller flera Utskott remitteras, till livander» af dem aflemna ett exemplar af den handling, hvars remiss åberopas, bifölls berörde hemställan af Ståndet så mycket hellre som dess Cancellie, enligt nu. letnnad upplysning, den af Utskottet begärda åtgärden fiån Riksdagens början iakttagit; men fenn deremot skäligt, i stöd af Rikidags-Ordnin* gens 43 §., att såsom medel till befordrande af en önskad skyndsamhet vid målens bearbetande i Utskotten, för sin del, besluta, det sådana handlingar, undantagande de, hvilkas handläggning af flera Utskott från början, genom målens beskaffenhet, är nödvändig, remitteras endast till ett enda Utskott, hvilket det skall ålig. ge, att, efter ämnets ompröfvande och utveckling, med annat eller andra Utskott sammanträda för att ett gemensamt yttrande deröfver afgifva ; och skulle de öTtige Ilespective Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att sig med Prsste-Siåndet i detta beslut förena. S. D. Med de inom Ståndet gjorda anmärk» »ingar återremiiterades Expeditions-Utskottets '1‘rot, TJtdr, d. s DectgiS, fij Memorial af den 27 November, rörande den af Herr Cederschöld., P. G., väckta Motion, att alla Kongl. Majas Nådiga Propositioner och Skrif, velser, samt frän Utskotten , under loppet af Riksdagen, inkommande Handlingar måtte genast tryckas och till Riks - Ståndens Ledamöter, utdelas. S, D. Vid förnyad fördragning af Expeditions Utskottets Memorial, af den 27 November, rörande den af Herr Cederschöld, P. G., väckta Motion, att alla Kongl.
Jag föreställer mig, att Kronan kunde pä denna åtgärd vissa år (öllöra ett par hundra tusen r:dr; ty då afradsbeloppet utgör omkring 3oo,ooo t:r och 200,000 t;r deraf löstes, samt återstoden, 100,000, levererades in natura, och förlusten vid försäljningen af sistnämnda belopp icke för högt beräknas till 1 r:dr per tunna, så utgjorde det minst 100,000 rtdrs förlust. Förlusten af ränta och forsellön kan minst upptagas till 100,000 r:dr; hvadan hela förlusten utgör omkring 200,000 r:dr. Denna förlust är visserligen stor; men dåden enskilda förlusten blefve ännu mera kännbar, derest uppsägningsrätten försvunne, anser jag det vara bast att bibehålla denna rättighet. I öfrigt ber jag att få anmärka: 1:0 Alt ifrån de i punkten a) omnämnda räntor och kronotionde måste undantagas de indelta räntor, som utgå till löntagare, verk eller inrättningar af sådana hemman och lägenheter, som äro anslagna till boställen eller bohemman åt samma löntagare, verk eller inrättning, och hvilka räntor böra från lönebeloppen eller anslagen afräknas, helst sjelfva boslällsafkastningen nu mera i allmänhet inräknas i lönerna. 2:0 På det alla invändningar i afseende å osäkerheten af contanta anslag från statsverket må förekommas, bör stadgas, att den reglering, som, till följd af beslut om alla indelta räntors indragning till statsverket, kan komma att äga rum, icke någonsin må förändras eller ordningen för anslagens utgående rubbas, utan att Konungen och K. St. samfäldt finna nödigt att någon ändring deruti göres eller någon beskattning derpå lägges.
Du vet att jag af all min själ älskade Hilda, min förtjusande kusin; men der stod ej att vinna lugn, för den oro som brände mig, emedan professorn är så högligen förbittrad, så väl på sin halfbror, den gamle narren, som på hans fru, att han bestämdt förbjudit mig, för flera månader tillbaka, att tänka på någon förbindelse med Hilda, så vidt jag dermed förenade hoppet om en utstyrsel för hans brorsdotter; ty deraf blef nu, en gång för alla, ingenting; och då gubben säger, att det icke blir något af, så kan man vara lika säker att han håller ord, som om man erhållit en skriftlig förbindelse derpå i laga form. Allt detta hade under framresan förefallit mig endast såsom lätta skuggor, egnade att visa den aflägsna, skimrande himlen så mycket klarare; men på hemvägen hade saken fått ett annat utseende. Skuggorna voro märkbart förlängda, allt var mörkt och kulet, icke en enda klar fläck på himlen. Hvad var det då värdt att arbeta mot strömmen? Jag lät alla mina luftslott ramla, och uppgjorde i stället en plan, den enda som, efter min tanka, lofvade mig räddning ur detta djup af bryderi, nemligen att fria till den vackra och älskvärda Rosa Widen; ty du bör veta, heders bror, att, sedan mina öfriga kreditorer fått väder om den tilltänkta befordran, är det liksom satan sluppit lös i kroppen på dem allesamman, och anvisningar på min lön är det enda, hvarmed de låta stilla sig. Men hvad vill det förslå, när jag i alla fall måste lefva? Den fattiga lönen utgör, i förhållande till alla som skola dela den, endast en droppa i hafvet. – ”Nej, på min ära,” ropade jag, då jag i kärran öfvertänkte detta, ”jag måste gifta mig, för att kunna ordna allt på ett hederligt sätt. Rosa är en utmärkt söt och behaglig flicka; vill hon hafva mig, så är det ingenting att betänka sig på, emedan jag då är förvissad att få en hemgift svarande mot kommerserådets förmögenhet.
Denna § har endast undergått den förändring, att, till följd af de förändrade bestämmelserna i 1 och 13 §§, slutorden: “dock utan den förhöjning, hvarom ofvan stadgas“, blifvit uteslutna. § 29. Nuvarande expropriationsförfattningar sakna bestämmelser för det fall, att jord, som afträdd är, ej sedermera för det uppgifna ändamålet användes. Denna brist har blifvit afhjelpt genom 29 § af det nådiga förslaget; och då expropriationstvånget måste betraktas såsom en inskränkning i den enskilda eganderätten, som visserligen betingas af det allmännas behof, men endast för så vidt detta gör sig gällande, så hafva också de i nämnda § föreslagna bestämmelser om rättighet för den ursprunglige jordegaren eller hans rättsinnehafvare att, i nu omförmälda fall och sedan det af Rätten blifvit pröfvadt, återlösa jorden med högst det värde, han eller hans fångesman för detsamma uppburit, synts Utskottet stå i fullkomlig öfverensstämmelse med expropriationsrättens begrepp. Det har ock synts Utskottet följdrigtigt, att, i händelse jorden under tiden förlorat i värde och öfverenskommelse om lösesumman ej kan träffas, ersättningen bestämmes af expropriationsnämnd, likasom det, med afseende på den osäkerhet i besittningen af sådan egendom, som eljest kunde uppkomma, och den allmänna regeln om viss preskriptionstid för utkräfvande af fordringar, torde vara lämpligt att, på sätt det nådiga förslaget innehåller, dylik återlösningstalan ej må väckas sednare än tio år efter jordens eller lägenhetens afträdande. På nu anförda skäl, och då det nådiga förslaget till förnyad Förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, i alla delar, som icke blifvit här ofvan Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 13 ofvan särskildt anmärkta, står i öfverensstämmelse med nu gällande föreskrifter i ämnet, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att den nådiga Bropositionen må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 29 December 1865.
Banken ej kunde fortsätta utvexlingsrörelse med en fond, utgörande full valuta för utgifne förbindelser, nemligen depositionen, så skulle den väl ännu mindre kunna honorera sina egna Sedlar med £:delsFond. För min del tror jag visserligen, att den i Banken befintliga SilfverFond är tillräcklig for Realisationen, och att således hvarken Creditiv eller Lån behöfves till verkställigheten; men mig synes, att förtroendet är.det mäst verkande medel för att undvika oberäkneliga skakningar uti enskildta förhållanden, och att det bör derföre vidmagthållas. En misstrogen opinion skulle äfven på ogrundad anledning, åtminstone för en tid, kunna åstadkomma en ganska skadlig svallning i landets Financiella och Ekonomiska ställning. Då jag ej ser, att depositiöns-rörelsen har något egentligt sammanhang med realisationen, men tror, att den kan föranleda sin egen inställelse, så torde man dermed böra vara försigtig. Jag får ånyo upprepa, att jag ej tror, det Cursen, före den allmänna vexlingens början, kan med säkerhet hållas 58 Den 9 J u I i i f. m. under den gräns, vid hvilken det kan gagna ägaren att uttaga silfret. Jag har hört uppgifvas, hvad som likväl ej finnes i Utskottens Utlåtande, att 5 skillingar skulle åtgå i omkostnader, för att ånyo sälja ett uttaget silfverhelopp. Detta är en omständighet, som jag hade önskat varit mera allmänt känd. Man har trott Cursens stigande kunna motverkas derigenom, att det speculationsvis återtagne silfret skulle sedermera åstadkomma en concurrance emellan silfver-säljare. Jag vill önska, att den gjorde tillfyllest. Emedlertid kan jag icke undertrycka min farhåga, att deposit-rörelsen kan genom inställelse rubha det förtroende, sorn erfordras för realisationens gagneliga inflytelse och framgång, åtminstone för en tid.
Departement tillkommande andel af Handelsoch Sjöfartsfonden samt Kommissariatets öfriga göromål öfverflyttas till Statseller Riksgälds-kontoret och all vidare aflöning till Kommissariatets ledamöter och tjenstemän upphöra, anser Utskottet ofvanomförmälda förhållande icke utgöra hinder för Utskottet att den till Utskottet remitterade motion till hufvudsaklig behandling företaga. Af den fullständiga utredning af frågan motionären framlagt, framgår ovedersägligen, att Konvoj-kommissariatet, sedan detsamma förlorat sin ursprungliga betydelse och, genom tid efter annan inträffade förändringar, de flesta Kommissariatet uppdragna bestyr upphört eller blifvit åt andra myndigheter uppdragna, icke vidare är såsom särskildt embetsverk behöfligt, utan till vinnande af större enkelhet och | - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 185. 5 reda i förvaltningen samt besparing af kostnader bör upphöra, en åsigt sora jemväl blifvit af den sednast af Kongl. Majit nedsatta Kommitté för uppgörande af förslag till styrelse-verkens reorganisation uttalad. Då jemväl den af motionären föreslagna öfverflyttning till Stats-kontoret af Konvoj-kommissariatets göromål synes i allo ändamålsenlig, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes förordna om indragning af Konvoj-kommissariatet, samt öfverflyttning till Stats-kontoret af de Kommissariatet åliggande göromål. Stockholm den 2 Oktober 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Okt. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af en Öfverstyrelse för jernvägs-väsendet. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdags-fullmägtigen G. Hullman från Nerike framställd motion, deruti anföres, att förvaltningen af de ofantliga summor, som åtginge för jernvägsanläggningarne icke vore underkastad någon tillräcklig kontroll.
Jag tror att man icke bör reglementera i detta fall, utan att bestämmelsen derom bör kunna få bero på skolstyrelsen att upptaga i det reglemente för undervisningen, som, enl. 16 §:n af detta förslag, det tillkommer skolstyrelsen att upprätta samt biskopen och domcapitlet att pröfva och fastställa. I conseqvens med denna åsigt föreslår jag, alt detta mom. måtte komma att lyda sålunda: ”Alla i skolåldern varande barn böra, enligt gällande skolordning, i skolan sig inställa. De barn, som blifvit anmälda att undervisas hemma, äro väl befriade från skolgång, men måste vid de allmänna skolförhören sig inställa för att undergå pröfning’’ etc. på sätt mom. innehåller. Denna redaction skiljer sig från Utsk:ns, hufvudsakligen endast deri att ordet ”dagligen” är utbytt mot orden ”enligt gällande skolordning.” Hr Lefre'n: Med min anmärkn. åsyftar jag alldeles detsamma som Hr Gripenstedt; men jag tror att ändamålet kan vinnas utan att ändra så mycket som Hr Gripenstedt ansett böra ändras. Efter min åsigt kunde redactionen blifva följande: ”Alla i skolåldern varande barn, endast de undantagna, hvilka af föräldrar eller målsmän blifvit anmälda att undervisas hemma, bora skolan begagna. Dessa sednare äro väl befriade” etc. Hr von Rosen: Äfven jag instämmer med Hr Gripen stedt och hemställer till Hr Lefre'n, om icke, i stället för orden — ”böra dagligen i skolan sig inställa, det lämpligare heter — ”böra, enligt gällande skolordning, i skolan sig inställa.” Då skolordningen ligger till grund för skolgången, så har skolstyrelsen något factiskt att rätta sig efter. Jag anhåller derföre att redactionen må blifva sådan Hr Gripenstedt föreslagit. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Herr Palmcrantz, J. M., har uti en till Höglofliga Ridderskapet och Adeln inlemnad motion föreslagit: att det redan 1844 utarbetade förslag till förordning angående skötseln och vården af de Statens egendomar, hvilka blifvit såsom boställen åt Civil-statens Embetsoch Tjenstemän upplåtna, måtte af det Utskott, till hvilket omförmälda motion komme att remitteras, från vederbörande infordras, samt noga granskas och pröfvas i sammanhang med 3 Kap. af det utaf SkogsKommittéen innevarande år till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna förslag till förordning om skogarne i Riket, äfvensom att dessa förslag må varda antagna »till framtida efterlefnad i afseende på vården och skötseln af ifrågavarande boställen med allt hvad dertill hörer». Denna motion, hvilken blifvit till Lag-Utskottet remitterad, har den 15 dennes till Utskottet ankommit; men enär meddelandet af föreskrifter om skötseln och vården af statens egendomar ej utgör föremål för de grenar af lagstiftningen, med hvilka det, enligt Regeringsformens 53 §, tillkommer Utskottet att taga befattning, får Utskottet till Höglofliga Ridderskapet och Adeln återlemna ifrågaställda motion; hvilket för samtliga Riksstånden vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 16 December 1856. Lag-Ulili. Betänkande A:o S. 3 Ånk. till Exp.-Utsk. den 24 Januari 1857, kl. 1 e. ra. Betänkande, i anledning af vackt motion angående förändrad lydelse af 4 % i t Kap. Gifter måls-B alben. Herr Komminister Bechman liar uti ett till Högvördiga Presteståndet ingifvet memorial sökt visa att gällande lagstiftning i fråga om giftomannarättens utöfning kräfver förbättring.
929 skulle troligen icke häfvas, må härda snarare tilltaga, genom Kr onoBet jemn gens directa och oilicieia åtgärd/ hvilken kunde hos en icke fördomsfri allmänhet gifva saken ett ännu obehagligare anseende. Utskottet anser derföre nied ändamålets möjliga vinnande förenligast, att Vördiga Presterskapet hädanefter, som hitintills, med biträde af Sexmän och Rotemästare, årligen besörjeiv dessa uppgifters insamling och anteckning. Dock tror Utskottet, att det skulle visa en serdeles god verkan, om Kongl. Maj:t, på Riksens HögloR. Ständers underdåniga tillstyrkan, i Nåder behagade till allmänheten utfärda en Kungörelse, som, jemte ytterligare upplysning om Kongl. IYt»j :ts visa och Uandsfaderliga afsigter med infordrandet af dylika uppgifter, tillika lemnade Presterskapet rättighet att, vid tredskande med deras afgifvande, eller påtagliga mindre fullständighet och säkerhet, anlita KronoBetjeningens åtgärd till deras anskaffande. Troligen skulle härigenom det dubbla ändamål vinnas, att Allmogen å ena sidan finge en rätt fattning om de välgörande följderna af sådana anteckningai*, samt å den andra anade en helsosam fruktan, i händelse ax deras uppsåteliga ofullständighet eller försummande. Då Kongl, TabellGommissionen icke uppgifvit sattet för den i andra Momentet yrkade vidsträcktare och noggrannare classification af folkmängden efter näringarne, samt mera detaillerade uppgifter rörande helsovårdenj sä kan deröfver icke något Utlå - 950 Besv. och Ekon. Vtik. Betänkanden. tande aFgifvzs.— Såsom en slags motsvarighet S Presterskaoets sida för befrielsen ifrån anteckningarne af utsäde och skörd, böra de väl icke antaga?, då Utskottet ej kunnat tillstyrka denna befrielse.