Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regerings - Formen stadgar ali allmänna frågor som i Riksens SländerS Plena wäckaS, böra hänwisas lill Utskott; men detla är ej en allmän fräga, uran rörer blott »verkställigheten af ett Riksens Ständers Beslut, och lärer således ej efter RegeungS-Formens stadgande behöfwa remitleraS; och jör öfrigt lärer denna Expedition ej ännu hafwa kommit till. de andra Ständens kännedom. Grefwe De la 6aräie. Jag ber om förlälelse, mig är ätminstone berältadt, akt densamma redan blifwit gillad. Grefwe vakna. Herr Grefwen och Landtman skacken har behagat nämna hurudam Dess begrepp är om äterremisser till Utskott, och min tanka är icke att detsamma bestrida; men jag hemställer blott om ej denna Expedition mätte fä wifaS tillbaka till ExpedikionS-Ulstotlet. Grefwe krlörner, ^clolk 6öran. Förewarande mål är icke annat än en justering. Ridderskap och Adeln har i detta afseende utöfwat sin rättighet när De förklarat de anmärkta orden böra u gä, och lämnat alt det öfriga oklandradt och dermed tycker jag att hela befattningen är fulländad. Jag kan säledes för min del ej inse, af hwad stät en ätersörwisning till ExpeditionS-Utffotlet skulle äga rum. Ari - Den 22 Novemberri?7 Friherre Legerström, ftacob, trodde enligt Regerings Formen wara rättast om Expeditionen äter, förwisades till Utskottet. Ropades Nej och Ja. Grefwe ve la Laräle. Icke will jag wara enwis uti min tanke, i fall Högloft. Ridderftapet och Adeln icke finner en äterremisi behöswas, men jag hade trott; att i jämlikhet med Constitmionens tydliga stadgande, alt hwad som kommer ifrån Ut» flott bör dit ätcrförwisas, när sädana erindringar göras som hindra antagandet.
Då först blir det möjligt för löntagaren att på ett bestämt och tillförlitligt sätt ordna sin hushållning. Mycket liar blifvit ordadt om förträffligheten att i lön er hål l'a boställe. Må det tillåtas mig vidröra ett enda fall, som i allo visar motsatsen häraf. Antag att en person vid B5 å 40 års ålder lyckliggöres med ett boställe såsom lön, och att han, med tillhjelp af skuldsättning eller medelst anlitande af egna medel, lyckats få upsatt nödige inventarier m. m., samt att han har inträdt i full verksamhet såsom possessionat, inspektor och rättare i en person, ty sjelf måste han bestrida alla dessa funktioner om det skall bära sig, då på engång trumman går och hr agronomen blir bortkommenderad att göra något helt annat än se efter oxar, slå gräs och gräfva ner potatis, och hvarvid intet annat för honom återstår, än öfverlemna hela sin ekonomiska välfärd i händerna på oftast mindre pålitligt tjenstefolk. Kan ett dylikt aflöningssätt vara att söka bibehålla? Nej bestämdt icke. Ur militärisk synpunkt bör ej heller förbises det ambulatoriska förhållande som detta aflöningssätt föranleder inom kompanichefsgraden och de menliga verkningarne häraf. Det har ganska riktigt blifvit sagt, att en Kompanichef bör vara att anse såsom en far för manskapet; men för att kunna upfyila denna faderspligt, måste han genom ett längre qvarblifvande vid ett och samma kompani, blifva i tillfälle lära känna sina s. k. barn. Genom aflöningen med boställen hin - Den 6 December e. m. 477 dras han härifrån. Vi veta nemi. en hvar att inom samma Reg:te finnas icke 2:ne kompanichefs-boställen af samma godhet. Detta föranleder, att så snart ett bättre boställe blifver ledigt, så sökes alltid transport till detsamma, således till ett annat kompani, synnerligast då, som i de flesta fallen nn äger rum, boslällena öro bortarrenderade. Följden af dessa förflyttningar är, alt Kompanichefen aldrig lärer känna sitt manskap, med hvilket han i öfrigt icke är tillsammans utan under den korta mötes-tiden. Andra talare, såsom Frih.
Denna egendomliga skrifvelse är andertecknad med närmare hundra namn, bland dem åtskilliga gått till efterverlden med heder. Denna heder hade doek säkerligen varit ännu större om de egt mod nog att genom en öppen protest rädda sitt fädernesland från ofvan omtalade » nationalolycka » .Herr des Platreux ’ s giftermål *. Novell af Henri Follavoinc, Den stackars des Plâtreux var en af dem9 om hvilka man plägar säga, att de ha otur. Hans närsynthet hade spelat honom många spratt; och då han, utnämnd till löjtnant vid 16: de husarregementet, anlände till Moulins, der hans nya regimente låg i garnison, hade hans rykte redan trängt dit. Två kamrater från krigsskolan, vid samma regimente, hade många gånger vid bordet och andra samkväm berättat om hans missöden, som blifvit » historiska » vid Saumur, hvarest han genomgått sin volontärkurs. Man hade ofta skrattat åt den fantastiska berättelsen om des Plâtreux ’ b till vägagående vid jagten efter en chansonett-sångerska, som han en gång händelsevis tyokt sig igenkänna och som han envisades att under fyra, fem dagar förfölja, tills det visade sig vara hustrun till en af hans lärare. Och hans förskräckelse när han upptäckte sitt misstag, huru han rusade som en stormil till sitt rum, där han störtade ned på sin säng utropande: jag är förlorad! Midt under kamraternas hejdlösa munterhet. Eller ännu bättre var historien om de otaliga knuffar, som skälmaktiga grannar på grund af hans svaghet utdelade åt hans kask kors och tvärs, till höger och venster i folkträngseln på s&amp;luplatsen vid hamnen.
Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceuliska behof, skall vara sitt privilegium förlustig, och, för hvarje olofligen nyttjad panna, böta såsom för oloflig bräll vinsbränning. § 36. Den innnehafvare af bränvinsbrännings-redskap, som öfverträdei* hvad i 12, 13 och 19 §§ är föreskrifvet med undantag, på grund af 16 IIt-v -, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Elion -Utskottens Betänkande, N:o 1. 75 §, af livad om haltens rymd bestämmes, bote, hvarje gång han dermed beträdes, 1(5 R:dr 32 sk. Banco. Befinnes någon innehafva oförseglad bränvinsbrännings-redskap under den tid bränvinsbrän ningen, pä sätt 23 omförmäler, är inställd, sami efter deri dag, då försegling af redskapen blifvit verkställd, bote dubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvinsbrännings-redskapen förbruten, § 37. När ålal sker för olofligt innehafvande af bränvinsbrännings-redskap, eller för oloflig bränviuslillverkning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt lion förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser emot denna Författning, begångne af hans husfolk, med undantag af förseglingsbrytande å bränvinsbrännings-redskap, så vida visas kan, alt sådant äkett å den lid, då han vistats å annan ort, och utan hans derom gifna befallning. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han den honom tillhörige redskap, livars värde förbrytaren betala bör. Femte A/ tikeln. Om Bräll vin s-för säl j ning, samt villkoren och afgiflerna d e r f ö r. § 38.
• 798 lät jag hos H rr SkeppsByggmästaren Olof Isak Häggström på Terra Nova Skeppsvarf i Stockholm reqvirera Ritning och Förs åg på det största Fartyg, bade i afseende på djuplek och bredd, som skulle kunna gå gei nom Trollhätte Slussar: Jag byggde efter denna ritning, och när detta fartyg, som fick namn af Olof Trätälja, skulle passeia Slussarne, voro deså trånga, att Fartyget måtte spelas igenom, hvarvid det b'ef så illa medfarit, att d;t måste repareras i Götheborg; detta Fartyg var, enligt Ritnings - förslaget, upptagit att bara circa 45 Läster, men vid mätningen iGötbeboig befanns det vara 52 Lästers drägt. Om Herr Grefve von Platen eller någon annan Ledamot skulle sätta dessa mina uppgifter i tvifvelsmål, så äger jag ritningen och Förslaget på d tta Fanyg här på stället, och får derjemte åberopa Herr Amiral af Wirsén, som förde detta Fartyg frän Götheborg, samt Herr Commerce .ådet B. II Santesson, som både var Correspondent, Redare och Interessent ; och som dessa mina uppgifter icke kunna Den a Martu. 17 kunna bestridas, anhåller jagatt denna min upplysning biir remitterad till samma Utskott, dit Grefve v. Plåtens uppgifter afgått till pröfning. Herr Ankar spar re^ Ingemar Augustq uppläste följande: Ehuru jag ej till alla delar kan öfverensstämma med de åtskilliga så för som emot Götha Canal afgifna Yttranden, tror jag dock, att det fordras ganska djupa insigter i många saker, för att rätt kunna bedömma, om detta stora Verk är nyttigt eller ej. Jag vågar derföre ej ingå i närmare undersökning derom; men jag är fullt öfvertygad, att detta Arbete för det närvarande alldeles öfverstiger vår förmåga, och i sådant fall blir ett sådant företag nu omöjligt, ehvad fördelar deraf än må vinnas för framtiden. Om Riksens Högloft.
— Jag förstår inte, hvad ni menar, sade Eleonore. Har ni aversion för henne, därför att hon har rätt? — Ja, jag har inte så mycket auktoritetstro, att jag dyrkar en själfproklamerad ofelbarhet. Tror ni, att man någonsin kan utveckla sig till något större eller mera förstående, om man är så belåten med sig själf, som hon där. Och när man ständigt tronar i Olympen, aldrig stiger ner bland de dödliga, icke förstår sig på nyanser och stämningar utan är idel köld och stelhet, hur skulle man då kunna vara annat än junoniskt korrekt, jag kallar det inte dygdig! — Är det nu heller inte bra att vara dygdig? frågade Anette Lemke. Kunde det vara möjligt, att fru Kurt visste, att Eleonore bland vänner och bekanta gick under namnet Juno. Det var knappt möjligt, men märkvärdigt var det, att allt Wanda sagt slog in. Och ändå föreföllo hennes yttranden fullkomligt oöfverlagda, det ena infallet jagade det andra. — Det vill säga, hon tror, hon har rätt, alla hålla med henne. Men tänk på Jupiter! — Kom ihåg, att det är unga flickor närvarande, sade Eleonore i varnande ton. — Jag skall ingenting farligt säga, men ni kan inte tro, hur hon alltid sysselsatt min fantasi. Wanda var formligen bortryckt af sitt ämne. Kinderna hade fått färg och ögonen strålade. — Hvad det är ofint att vara så passionerad, tänkte Eleonore. — Jo, ser ni, Jupiter är en konstnärsnatur, han kan inte känna sig lycklig i kälkborgerliga omgifningar. Och så ströfvar han omkring på jorden och råkar Leda, Io, Danaë, Alkmene, hvad de allt heta, de unga varmblodiga människobarnen, som äro så olika Juno som väl möjligt. — Se Ovidii metamorfoser, sade en röst bakom Wanda. Det var Mazère. —Var så god, jag tänker inte ingå i några detaljer. Det är inte Jupiter, jag vill försvara, jag vill bara förklara min aversion mot Juno. Honom förlåter hon alltid på det lättvindigaste sätt i världen och tänker i stället ut de mest raffinerade straff åt de stackars små flickorna.
Rid - • * Vid sana dss^rlfil; gci* ät-fc tiväijfi 'MX v då 2:ne få lika mångå ja tvåans al Ridder^ 420 Den ig Juli i e, m. röstefi anställer Dlrectionen genast dem emellan lottning, och om den sålunda genom lottning utsedde, befattningen sig alsäger, anetälles nytt val. Vid alla andra tillfällen sker omröstningen inom Directionen öppet till Protocollet, och i händelse af paria vota, blifver den mening gällande på hvilken den efter Matrikeln äldste närvarande Ledamoten med sin röst faller. Ej må Ledamot af Riddarhus - Direction derjemte kunna vara Fullmägtig i Riksens Ständers Bank eller i deras RiksgäldsContor, eller Revisor öfver dessa Verks samt StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, utan att i och med detfamma upphöra vara i RiddarhusDir edion. skåpet och Adeln till Revisorer uti Rikets Ständers Banco DiscontVerk. Vid alla dessa val, då 2 Dire_ ctionen genast dem emellan lottning. Skulle den sålunda genom lottning utsedde, befattningen sig afsäga, anställes nytt val. Vid alla andra tillfällensker omröstningen inomDirectionen öppet till Protocollet och i händelse af paria vota, blifver den mening gällande, uti hvilken den efter Matrikeln äld<« ste närvarande Ledamoten instämmer. Ej må Ledamot af Riddarhus - Directiot» derjemte vara Fullmägtig i Riksens Ständers Bank, eller i deras RiksgäldsContor, eller Revisor öfver dessa Verks samt StatsVer - Den 19 Julii c, m; 5 §. Directeurerne kunna begagna sig a^lne månaders tjensteledighet årligen, i den ord ning de anmälan derom göra inför Direction, dock ej fler än högst 2:ne på en gång, erne dan fem Directeurer böra minst vara närvarande, då beslutskall fattas eller något val anställas. Amäler Directeur laga förfall att vara längre än 3me månader frånvarande, inträde för denna tid Suppleant i hans ställe uti Directionen. Blifver någon
Af sådan anledn., eller för alt göra tillträdet hil och vistandet härstädes för utländningar lättare och mera betryggande, instämmer jag i begäran om återreiniss; inen då önskar jag alt Utsk. ville förändra sednare delen af sitt betänk., och icke den förra. Frih. Cederström: Jag har icke särdeles mycket att tillägga hvad jag nyss yttrade, då jag hör, att Hr Hjerta icke motsätter sig en återreiniss af detta betänkande. Jag har ingenting emot, att Utsk. ånyo pröfva!- de skäl han nu åter framställt rör:de utländningar och deras vistande härstädes; det må vara Utsk. obetagel att dervid fästa det afseende, som anmärkningarna kunna förtjena; men rörrde första delen af betänk., i fråga hvarom han ej gillat min anmärka. derföre alt icke livar och enär brottslig, som utan pass reser öfver gränsen, får jag genmäla, alt sådan icke heller varit min mening, som skulle hvarje person, som passlös reser öfver gränsen, vaia en brottsling, som rymde undan straff; han kan resa i hvarjehanda ärenden, —Gud bevars! det medgifves alltför gerna; men derest han reser bort ur landet utan pass, och icke gör rätt för sig hemma, icke heller uppgifvit hvart han tager vägen eller huru länge han blir boi ta, anser jag det vara för samhället af vigt, att den författning förblifver gällande, som nu gäller, nemi. att en sådan person i och med detsamma afsagt sig sin i landet ägande arfsrätt. Jag förnyar min anhållan örn återreiniss. Hr Ribbing, Arvid: Jag har visserligen icke från början af discussionen varit närvar., men hvad jag deraf hört, gifver mig anledning att begära åtlerremiss af betänkandet. Utsk. säger: ”äfvensom ock, på det alt berörde för*'oröning och särskilda författningar må i allt öfrigt öfver”ses, och de deruti förekommande ämnen bestämmas genom ”113'a, i oskiljaktigt sammanhang med hvarannan slående och ef”ter närvar, tidsförhållanden lämpade stadganden.”
Det var beskedliga herrar, men obetydliga; de spelade ingen roll. Fröken Alma Hagberg hade utom sin svaghet för att synas och taga sig ut också en annan: för literatur och konst. Det gick ett rykte vid badorten att hon skref och detta rykte föll det henne aldrig in att dementera. Tvärtom, hon talade gerna om sina bekantskaper inom konstnärsoch författarverlden och roade sig ibland med att nämna namn, som för de gode medlemmarne af societeten hade samma hemlighetsfulla och skrämmande klang, som busen för småbarn, namn som med en betänklig logik sattes i förbindelse med hennes små toalettextravaganser och kom henne att framstå som en pikant liten Jakobin i kjolar. Detta var också fullständigt medvetet, hon visste att den frygiska mössan, som hon i en utmanande ställning satte på sitt ljusa hår, klädde henne godt; och hon behöfde aldrig frukta att detta lilla koketteri skulle tagas på fullt allvar; dertill var hon ändå i alltför hög grad ett äkta barn af det goda sällskapet. Hon var dotter af en förmögen handlande i Malmö. Ursprungligen utrustad med ett godt hufvud hade hon också fått en omsorgsfull uppfostran. Hon hade varit en af den sydsvenska universitetsstadens första kvinliga studenter och der cirkulerade ännu från den tiden bland de indignerade småstadsfruarne ett par anekdoter om hennes deltagande i punschgillet, som hölls å ett offentligt ställe af de nybakade apollosönerna. Hon hade sedermera tillbringat ett år i pension i Schweitz, ett par månader i Paris och ett par somrar med sin far i Karlsbad. Detta allt gaf henne både i småstadsfruars och Stockholmsherrars ögon ett utländskt snitt, som försonade dem med toalettextravaganserna och som t. o. m. kunde få dem att se genom fingrarne med hennes tjufpojksaktiga vana att alltid göra och säga just det, som hon visste skulle förefalla dem allra mest otroligt och förbluffande. Det fans dock hos henne detta något som gjorde att man aldrig på allvar kunde misstänka henne för att hylla de förfärliga moderna idéerna af öfvertygelse. Hon tycktes blott göra i opposition på lek, af sjelfsvåld, af barnsligt trots, derför att det klädde henne. I det hela taget var hon ett bortskämdt barn.
Proposition, iS:o 9. egarne i c!en såkallade Westroten N:o 145 1 Svärdsjö socken, beslående al Öfre och Ytter Tenger, Lnmborns och Björnåsens byar, enstämmigt förklarat, det de skattskyldige i dessa socknar, socknedelar och serskilda b}^ar önskade att för all framtid blifva befriade från såväl räntesom mantalskolens utgörande in natura; Åhls socknemän anmält sin, åstundan att endast utgöra räntekolen in natura, men befrias från mantals-kolens erläggande, ernoL skyldighet för dem att afbörda sig ortens mantals-afg.ift med penningar; samt Wika, Sundborns, Svärdsjö, Bjursås, Gagnefs utom Mockfjerds kapell, Tuna med undantag af ofnanuppräknade delar och byar deraf, jemte
Det är tillvaron—i en förfärande utsträckning uti samtliga civiliserade länder—af en arbetstid, som dödar i stället för att vidmakthålla civiliserat lif, hvilken gifvit upphofvet till den stora rörelsen för en genom lag bestämd arbetsdag, d. v. s. för en normalarbetsdag, som ej får öfverskridas. Planen för vårt ämnes behandling är härmed gifven. Vi skola först granska normalarbetsdagen ur den kroppsliga och andliga hälsovårdens synpunkter—därpå ur nationalekonomins. Sedan skola vi öfverblicka rörelsens historiska utveckling i olika länder och slutligen göra ett öfverslag af dess ståndpunkt och utsikter i närvarande ögonblick. Normalarbetsdagens betydelse för arbetarnes kroppsliga välfärd. Frågan, huru många timmar om dagen en människa kan arbeta, är ytterst hvarken en fråga för sedeläran eller för nationalekonomin, utan för fysiologin. "Den är en matsmältningsfråga", skrifver en tysk författare. D. v. s. allra först, innan det kan vara tal om, att människan skall förmå utföra något arbete med sina muskler eller med sin hjärna, måste dessa, det fysiska och intellektuella arbetets organ, hafva erhållit en lämplig mängd af lämpliga näringsämnen. Människan måste hafva inmundigat tillräckligt af hvar och en bland vår födas viktigaste hufvudbeståndsdelar (ägghvite-, fett-, stärkelseoch mineralämnen) samt måste hafva gifvit magen och andra inre organ tillfälle att omsätta dem i de kroppsvätskor och väfnader, hvilkas utnötande eller förstörande är lika oupplösligt förknippat med människans arbete som förbrännandet af stenkol är med lokomotivets rörelse på skenorna. "Det ligger ej i människans makt att ändra lagen för den naturliga matsmältningen. Hon kan öfverträda den och därigenom göra sig oförmögen till arbete—eller förstå den och underkasta sig den." Börjar man arbeta för tidigt efter en måltid (af sådan storlek som är nödig, då det t. ex. blott finns tre på dygnet), så blir matsmältningen störd eller alldeles hämmad—och den af måltiden kräfda krafttillförseln i större eller mindre grad förringad. Har emellertid måltiden ej fått fylla sin uppgift att ge mig de krafter, den kunnat, måste ett af två fall inträffa.
1 stadgadt, det arbetsför och frisk person är skyldig att, utan fattigvårdens betungande, draga försorg om sig och de sina. Härvid förekommer likväl att uttrycken »de sina» icke innebära full tydlighet, jemte det ej eller någorstädes förklarats hvem dermed egentligen åsyftas, äfvensom att detta påbud förutsätter möjligheten att ovilkorligen varda iakttaget, ehuru sådant beror af arbetsförtjenstens mer eller mindre tillräcklighet utöfver personens eget behof. I betraktande häraf och som, bredvid den grundsats att hvar och en i omförmälda tillstånd försatt person sig sjelf underhåller, rättvisan jemväl kräfver att föräldrar och barn, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning, hvarmed tillika fordras någonting bestämdt och hvilket alltid blifver möjligt att motsvara, få Rikets Ständer, hos E. K. M:t, i underdånighet anhålla, alt sista punkten af berörda §. måtte ändras till följande lydelse: Arbetsför och frisk person vare skyldig att, utan fattigvårdens betungande, försörja sig sjelf. Föräldrar och barn skola, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning; samt att, såsom en följd häraf i Förordningens §. 6 mom. 3 uttrycken: »vården af barn» måtte ändras tili »vården af föräldrar eller barn»; »barnavården» lill »vården af föräldrar eller barn»; samt »barnets» till »fadrens, modrens eller barnets». Då stadgandet i §. 14 mom. 2 kan föranleda till ett obehörigt betungande för det fattigvårds-samhälle, inom hvilket barn af kringstrykande eller resande qvinna blifvit framfödt, och till Rikets Ständers kännedom kommit alt förhållandet redan så varit inom åtskilliga fattigvårds-samhällen i följd deraf, dels att den, hos hvilken den okända, men i barnsnöd stadda qvinnan begärt härberge, ansett sig moraliskt skyldig Expeditions-Vtskoltets Förslag lill underd.
Directionen i sådan händelse meddela nödige föreskrifter för verkställigheten, samt tillse, att den med Cassans medel infriade Skuldsedeln genast varder försatt i det skick, att denssmmaa ej vidare kan blifva gällande, äfvensom, att Inteckningen inora ett års förlopp varder i laglig ordning dödad. Skulle jDirectioen sakna tillfälle till penningars utlånande mot förstajlnteckningen näst Banken, på sätt ofvan nämndt är, må det vara Directionen tillåtit, att så länge detta förhållande fortfar, och sedan ett allmänt beslut derom blifvit af Directionen fattadt, bevilja Dan 5 Octobe.r c. m., 4i lån mot inteckning efter annan allmän Cassa , af »ådane, hvilka vanligen icke uppsäga sine utestående fordringar, hvarvid dock bör iagttagas: Att beloppst af de förr varande Inteckningar, jemte å hvarje Capital-summa beräknad Tre års ränta, sammanlagdt med det lån, sorn af Cassan utgifves, icke må öfverstiga tvåtredjedelar af det värde hvartill enligt 2 §. fast egendom högst må belånas: Finner Directionen sig äfven på detta sätt icke kunna mot säker inteckning göra Cassans medel fruktbara må den äga, att på högst ett halft års tid utlåna dem emot säkerhet af hypotheker eller borgan; dock vare, i sådant fall de i beslutet deltagande Direcfeurerne ansvarige, såsom för egen skuld, för Lånets återbetalning På detta sätt må dock ej utlånas mera än högst 10,000 R.dr Banco. 4 §• Skuldebref hvarå Lån meddelas, bör innehålla: iso. Förbindelse, a!t efter högst 6 månaders uppsägning lånet återbetala. 2:0. Åtagande, att]hvarje halftår tills betalning följer betala ränta å 6 piOCt-nt för äret. Den 5 O cl ober c. m. 3:0. Att räntan till det årets slut då lånet medelås, skall liqvidera!?, och föriallodagarne sedan derifrån räknas, vid äfventyr, att om räntan inom utsatt tid ej erlägges, anses Capitalet till betalning förfallet. 4:0.