Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Professorerne vid våra universitet väl behölde någon praktisk öfning lör att kunna rätt handleda yngre prestmän och blifvande själasörjare, samt att, derest både Biskopar och Theologi® Lektorer förlorade sina prebenden, det förhållande kunde inträffa, att ett konsistorium utgjordes al endast lekmän eller åtminstone af dermed närmast jemförlige prester utan erfarenhet octi praktisk insigt i själavård. Då dessa skäl föreföllo mig ganska tänkvärda, har jag således ej kunnat instämma i det ovilkorliga tillstyrkande, Iivari Utsk:t stannat, utan i stället förenat mig med Hr von Ehrenheim i hans reservation. Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag vördsamt om propos, på afslag å Utsk:ts, samt bifall till reservanternes förslag. Frih. Cederström, Rudolf: Såsom R. 0. Ad. af de vid Betänk:t lögade reservationer behagade finna, har inom Utsk:t i denna vigtiga fråga herrskat en stor skiljaktighet i åsigter. och Betänk:t blef antaget med en pluralitet af endast 2 eller 3 röster. Jag nekar icke, att det måtte för församlingsboerne i ett prebende kännas ganska betungande, att, under det de måste, i Den 13 Januari. 83 likhet med andra församlingar, erlägga löner till sina själasörjare, likväl ej af dem hafva samma nytta; och jag skulle derföre gerna medverkat till en ytterligare omreglering af prehendeinslitutionen, för så vidt det utan mehn för vetenskap och kyrka kunde låta sig göra, hvilket jag vill tro vore görligt och nyttigt; men då jag å andra sidan, lika med Hr von Ehrenheim och flere andra Utsk:s-ledamöter, tillhörige R. o. Ad., funnit så tänkvärda skäl anförda, icke för ett oförändradt bibehållande, men för en i vissa fall bibehållen tillvaro af denna institution, hvilken gifver prebendarierna tillfälle till förvärfvande af praktisk skicklighet i själavården, hafva vi funnit oss förhindrade att förena oss i Utslcls hemställan om totala afskafTandet af alla prebenden. Gr.
Det lemnar redan en åskådlig bild af den förändring, som inträdt i landet. Endast den kejserliga familjen och landets stormän fingo förr träda inom Goshos heliga område. Nu står det öppet för den nyfikne infödingen eller främlingen, och det har till och med såsom utställningsbyggnad redan fått träda i industriens Budda-prest. tjenst. Jemte de stora byggnaderna finnas åtskilliga små, af hvilka en var afsedd att skydda kejsarguden vid jordbäfning; de andra utgjorde lekstugor för det sällskap af vuxna barn, som fordom låtsades regera landet. Vida märkvärdigare och lärorikare än det nu öde kejserliga slottet äro de talrika templen i Kioto, af hvilka vi besökte en mängd. Vi emottogos af presterskapet oftast i ett stort förmak, hvars golf var betäckt med en vacker yllematta och som var försedt med bord och stolar efter europeiskt mönster. Först bjöds man af presterna på ja panskt te, cigarrer och sötsaker; derpå granskades några i rummet uppstälda dyrbarheter, bestående af bronser, arbeten af ädlare metall, praktfulla gamla lackerarbeten och ett antal åt templet helgade ryktbara svärd. Dessa voro de enda, som vår fritänkande landshöfding behandlade med vördnad; för öfrigt tycktes hvarken presterna eller deras reliker inge honom någon synnerlig aktning. Då ett dyrbart japanskt svärd förevisas, vidrör man hvarken fästet eller slidan och naturligtvis än mindre klingan med blotta handen, utan fattar det antingen med en handskbeklädd hand eller först sedan man vecklat en näsduk eller en flik af klädningsskörtet om handen. Klingan blottas helst endast till hälften, stålsättningen skärskådas mot dagern och beundras; på de ofta ytterst dyrbara klingor, som ej äro infattade, utan blott till skydd mot rost försedda med träfodral, undersökes fabrikantmärket o.s.v. Liksom hos oss under forntiden är vapensmedsyrket det enda handtverk, som förr stod i högt anseende uti Japan, och ofantliga summor betalades ofta för svärdsklingor, smidda af berömda mästare. Bland gamla japanska skrifter träffar man många arbeten, särskildt behandlande vapensmide.
Han anser visserligen ett obrottsligt hållande af den äktenskapliga troheten vara vida att föredraga framför fullkomlig sedeslöshet, men han uppställer icke ett sådant äktenskap såsom det sedlighetsmål vi hafva att sträfva efter. » Ave » tror sig i Tolstoi ha funnit en föresprå- kare för » det af Gud stiftade och af Kristus helgade äktenskapet » — och i stället säger Tolstoi i förstnämnda efterskrift: » Ett kristet äktenskap kan icke finnas o c h har aldrig funnits, — äktenskapet är från den kristna synpunkten ett fall, en synd, » — • och vidare: » Man kan låta bli att anta Kristi lära, hvaraf hela vårt lif är genomträngdt och hvarpå hela vår sedlighet grundar sig, men, har man en gång antagit den, är det omöjligt att förneka, att den pekar på ett ideal af fullständig kyskhet. » Dessa anföranden torde vara tillräckliga att visa, att den uppfattning af » Kreuzer-Sonaten », » Ave » delgifvit » Iduns » läsare, varit oriktig, o c h att emellan Tolstois lifsåskådning o c h » Aves » egen förefinnes en fundamental skillnad. Jag får tillägga, att dessa rader naturligtvis endast äro skrifna för dem, som ej läst » KreuzerSonaten » och dess efterskrift, de andra kunna j u själfva döma. i. Ur spåret. S k i s s a f Richard Melander. Belönad med hedersamt omnämnande vid Iduns stora pristäfling, (Forts.) » j b ^. v a d v a r d e t! Fröken Lisen hade pengar och såg b r a ut. D e t v a r ett parti för den kära ungen! D å k o m modern. H u! » » J o j o m e n! » a f b r ö t kamrern. N u följde inledningen. Modern b a d o m sin dotters förtroende. » Barn! » (Slut i nästa n:r.) Smånotiser från kvinnovärlden. » Lundakvinnann är död. Den 21 dennes afled i Malmö en af denna stads mera ryktbara personligheter o c h därjämte en af dem, som ända till sin död åtnjutit den vidsträcktaste aktning och tacksamhet.
Bifölls. S. D. Efter förnyad föredragning biföllos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JM 18, i anledning af väckt motion om tillsättande af en General-inspektör öfver samtliga elementarläroverken och högre undervisningsanstalter, m. m.; och JM 19, i fråga om föreskrift för alla till statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva mede! att förränta, att använda dem till inköp af Statsverkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden: JM 5, i anledning af väckt fråga om afskaffande af straffarterna prygel och dagg B tfa lis. JM 4, i anledning af väckta motioner angående dels ändring och tillägg till Kongl. Förordningen om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, dels ock rättighet för Landstingen att i frågor om stängselskyldigheten inom länen besluta. Utskottets förslag, sid. 8, till underdånig skrifvelse afslogs, hvaremot Betänkandet i öfriga delar godkändes. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets Memorial JM 28, angående ifrågasatt eftergift till åtskilliga låntagare hos Statslånefonden af skilnaden emellan 9 och 8 procent af er lagd ränta; och Utlåtande JM 29, i anledning af Verkmästaren vid Tumba bruk F. Bladlus anhållan om ersättning för en resa till expositionen i London och andra utrikes orter. Från Vdllofl. Borgare-Slåndet. S. D. Borgare-Ståndet antog tills vidare, för tjenstgöring vid Protokollet, ytterligare två Notarier; hvarom Stats-Utskottet genom utdrag af Protokollet skulle underrättas, på det
'Antaga icke Riks-Slunden samfäldt Konungens proposition, vare den afsk - 230 Prot.-Utdrag, den if) Octaber tS/j/j. gea och aflemne Rikets Ständer sitt afslag med skälen dertill skriftligen till Konungen, genom deras talmän.’’ I öfverensstämmelse med denna föreskrift i grundlagen, liar Expeditions-Utskottet uppsatt förslag till underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, angående afslag å dess Nådiga proposition om upphörande af Konungens tvänne röster i Högste Domstolen, och har såsom skäl uppgifvit, i alla Ståndens namn, de skäl, som blifvit anförde för alslaget i det eller de Stand, hvarest afslaget egt rum. Mig synes lämpligt vara, att man under sådana förhållanden i inledningen till den underdåniga skrifvelsen uppgifver, att ett eller två Stånd afslagit den Kongl. Propositionen, samt att de skäl, sorn ligga lill grund för afslaget, äro följande; Det kunde eljest hända att, när blott ett Stånd afslagit, men de Irenne öfriga bifallit en Kongl. Proposition om ändring i Grundlagen, så innefattade det ena Ståndets afslag skäl, som blott gällde för detsamma, men som vöre rakt stridande emot de Irenne öfriga Ståndens meningar. Sådant kan icke vara en riktig form. Jag hemställer derföre vördsamt, att rättelse härutinnan måtte göras. Det påstås att man tillförene gjort än det ena och än det andra, dock vanligtvis talat i alla Ståndens namn. Jag har icke haft til Hälle att efterse, huru dermed förhållit sig i den ena eiler andra händelsen, men i alla fall synes mig rättelse böra ega rum. Nu är ordalydelsen följande-' ”Genom afbiten Nådig Proposition till Rikets vid sista Riksdag församlade Ständer, har Kongl. Majä föreslagit upphäfvande af hvad i Regerings-Formens 21 § stadgadt är, det Konungen eger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt linner att i Högste Domstolen öfvervara.”
Ehrenborghs anmärkning om skyldigheten att afträda för hvarje beslut, instämmer jag med anmärkaren och vet ej, hvarföre Statsrådets ledamöter på sådant sätt skulle tvingas att beständigt springa ut och in, helst jag ej kan föreställa mig, att någon af dem i allt fall skulle tillåta sig att deltaga i svaren med ja och nej på de framställda propos:na; och att de icke kunna deltaga i voteringarna, faller af sig sjelf. I följd häraf tager jag mig friheten föreslå följande redaction: Högsta Domstolens samtliga ledamöter äfvensom J us t. Gance 11 e r e n kunna ej säte och stämma i deras Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro. Statsrådets ledamöter kunna ej äga säte och stämma inom något RiksSt., men äga rätt att bevista samtliga RiksSt:ns plena och upplysningar derstädes meddela. Då Statsrådets ledamöter med Konung st Den 17 Octobcr f. m. lig &c. Såsom ytterligare stal för mitt förslag vill jag blott tillägga, att om TJtskrs förslag, rör:de Statsrådsledarnöternas rättighet till inträde i alla RiksStrn skulle blifva hvilande till nästa riksdag med bibehållande af deras rösträttighet inom eget Stånd, skulle man troligen ej underlåta att tala om förslaget, såsom innebärande en concession åt Regeringen, på hvilken grund vi känna, att ett RiksSt. vid denna riksdag ogillat förslaget, och borttagande af rösträttigheten kunde derföre anses såsom en concession tillbaka, hvarigenom Utskts förslag skulle blifva mera antagligt. Hr von Hartmansdorff: Jag nödgas först återkomma till frågan om lagligheten af detta betänkrs behandling, enär man satt consequensen af mitt förfarande i fråga. Jag bör då förklara, att jag från böljan varit öfvertygad om Ståndets rättighet att vid en grundlags-^, som Constit.Utsk. framställt lill förändring, göra anmärkningar både i anseende lill innehåll och ordalydelse, emedan de äro alltför svåra att åtskilja, men icke alt gå utom §:n. Denna inskränkning har jag äfven nu iakttagit Hvad derefter sjelfva saken vidkommer, är jag i grunden visserligen af samma mening som Gr.
De serskilda traktater och afhandlingar, som med främmande makter blifvit angående handelsförhållanden afslutade, tjena till behörig efterlefnad vid afgifters beräknande för fartyg och Varor, under den tid, samma traktater och afhandlingar äro gällande. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 Oktober 1848. 532 Expedäions-Ulskoltels Förslag lill und. Skrifvelse } N.-o 213. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. Pi este-ståndet den 2 — Borgare-ståndet den 5 Bonde-ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse} angående lag för utrikes vexlar. (Lag-utsk. Bet., N:o 67 samt Borgare-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 389.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad A behofvet af en förbättrad lagstiftning angående den utrikes vexel-haiideln, i afseende hvarå Rikets Ständer inhemtat, att sedan år 1671, den första vexellag här i riket utkommit, hvilken likväl ej befanns uppfylla sitt ändamål, så hade, genom Kongl. Maj:ts förnyade vexelstadga af den 21 Januari 1748, förevarande gren af lagstiftningen vunnit en betydlig förbättring, enär berörde författning vittnar om sorgfälligt bemödanden att, jemte frihet i vexelrörelsen, införa erforderliga garantier mot missbruk och för bevarande af den stadga och säkerhet i denna vigtiga del af alfärslifvet, som äro nödvändiga vilkor för kreditväsendet. Verkningarna på vexelhandeln af denna till större delen ännu gällande författning, hafva likväl, enligt Rikets Ständers omdöme, blifvit i väsendtlig mån förlamade genom sednare tillägg i hithörande lagstiftning, hvilka hufvudsakligen innefattas i Kongl, förordningen den 12 Juni 1816, angående vissa delar af vexelhandeln, Kongl, kungörelsen den 7 Augusti samma år, angående förhållandet med vexlar i svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragna på i riket vistande man, Kongl, kungörelsen den 7
Att Konungen icke med Dess Statsråd skulle kunna åstadkomma ett antagligt representationsförslag, derom må vara olika tankar; men i detta fall har ju K. M. makt att opåmint tillkalla sådana män, som han finner äga förmåga alt tillvägabringa ett sådant. Af dessa skäl tager jag mig den friheten att yrka bifall lill Utsk:s förslag. Frih. Hamilton, Hugo: Jag anser det såsom en skyldighet för mig enskildt i och för det förtroende R. o. Ad. behagat visa mig, då jag blifvit inkallad till ledamot i Ekon.- Utsk., att söka redogöra för de åsigter, som ledt mig i denna fråga, särdeles då detta Stånd fästat mer än vanlig vigt dervid. Den första fråga i, som borde utredas, var den, hvilken äfven i Utsk. togs nder öfvervägande, huruvida Ståndets ledamöter böra anse sig ovillkorligen förbundne af de yttranden, som af en majoritet uttalats vid en återremiss, alt finna och tänka lika med hvad den majoriteten önskat vid återremissen. Detsamma har här blifvit framstäldt, nemi. alt Utsk. borde ställa sig de 3 Ståndens tanke till efterrättelse och att det bort vara tydligt och klart för Utsk., om Utsk. tagit kännedom af de anmärknzr, som i Stånden afgåfvos, att Utskis först fattade åsigt vore oriktig. Hvad nu detta förhållande först beträffar, så bekänner jag, alt jag icke tror, att jag med den samvetsgrannhet, hvarmed en representant bör uppfylla sin pligt, bör frångå min öfvertygelse, såvida den är grundad på eftertanka, derföre aliandra tänka olika med mig. Jag är fullt öfvei tygad, att de öfrige af Utsk:s majoritet gjort sig lika väl reda forsin öfvertygelse, som jag gjort det för min. Jag kan icke medgifva, att Utsk:s ledamöter, eller Utsk. i sin helhet, äro skyldige att fatta andra Del) ii Juni. beslut, iin sådana, om hvilkas riktighet de äro fullt öfvertyga de. Det är den enda norm de kunna följa.
De som fått sin önskan uppfylld att få banan Den 23 Maj. 475 dragen öster om Sigtunafjärden, tyckas nu icke vara nöjda dermed, utan de äro så angelägna att äfven få den Iilla återstående delen mellan Upsala och Sala, att de icke tveka genomdrifva en förändring i det beslut, som en gång blifvit fattadt. Det skäl, som hufvudsakligen anförts för inbjudningens antagande, är att det vore af vigt att nu få banans riktning bestämd, så att det icke skulle uppstå några strider om den vid nästa riksdag. Det förefaller mig att en annan sak är vigtigare än att få riktningen bestämd så fort som möjligt, och det är, att man tillser att denna riktning blir den mest lämpliga. För mig är det alls icke afgjordt att riktningen till Sala är den bästa, och innan man beslutar sig i den vägen, torde det vara skäl att afvakta noggrannare undersökningar. Jag kan icke inse att man på förhand skall besluta sig för en bana, som man kanske vid nästa riksdag kommer att ångra. Om Dikets näst sammanträdande Ständer vilja och kunna gifva anslag till fortsättande af jernvägsbyggnaderna, så torde det icke möta svårighet att få anslag till den nu ifrågav:do banan, så vida denna riktning befunnits vara förmånlig, och befinnes den icke vara det, så torde hvar och en finna att det icke är skäl att derpå lägga ned nära en million i förväg. En annan omständighet är att vi hafva så många arbeten i görningen att det synes mig icke vara skäl att, genom alt börja ett arbete på ännu en punkt, öka den brist på arbetsfolk, som i inånga landsorter finnes. Då slutligen man redan i väsendtlig mån öfverskrida det anslag, som K. M. begärt för jernvägsbyggnaderna, så torde det också vara skäl att tänka på, om man icke kunde inbespara denna million eller möjligen använda den på annat håll, der ett större resultat kan åstadkommas än här. På grund af dessa skäl anhåller jag att K. o. Ad., med afslag å inbjudningen, måtte vidblifva sitt förut fattade beslut. Hr von Knorring, Oscar:
Siniejfeppet ©rijligheten ljw unbergått reparation, 8 fanonjlupar äro föränbrabe till lanbftignings» jlupar, foroetten ^ajaben reparerab, (fonerten ^’2ltgle förfebb meb fopparförhpbning, jfonerten 5lftif od) epercisbriggen ©lommen be» flpcfabe famt fem fregatter fatta i fullftänbigt jficf, äfmenfom upp» börberna på flera flotte od) minbre fartpg fompletterabe. “JRpbpgg» naberne af fregatten 9forrföping, foroetten ^agerbielfe, ångbogfe» ringö»fartpget falber af 60 häjlarö fraft och jfonerten af ^ufe äro nära fullänbabe, äfmenfom reparationen af liniejfeppet gör» figtigheten. ©eremot ^afipa ur flottan utrangerats fåfont obugliga, for»u^omm ut* oetten ©malan af ef, futtern Qkrthelemp od) 5 fanonjlupar, hwilfa k beis äro jlopabe och beis bejfämba berför, feban be på auftton fruft» loft marit utbjubna till förfäljning.
Lån ej framgent må stadna på vissa händer, utan äfven de medborgare, sorn ej hittills fått begagna Lånförman i Banken, deraf blifva delaktige, anser Banco-Utskottet sig böra föreslå fölande: 1:0 Hvarje äldre Fastighets-låns återstående Capital vid 1814 års slut antages såsom grund för den inbetalning, som till oförändradt belopp för år 1816 och hvarje påföljande år derå bör er - Den 3 Juni. a 37 Jaggas; att afseende pä äldre upplupen, men obetalt Capital-Procent förfaller, hvaremot obetalt upplupen Renta till 1814 ars slut ovägjrligen bör gäldas, utöfver den i 3:dje punkten här nedan omförmälte årliga inbetalning. Undfr loppet af år 1815 fortfar deri betalningsgrund, som hittills varit iakttagen. 2:0 På de Fastighets.lån, sorn ifrin och med 1815 års början utgått och utgå, beräknas den årliga inbetalningsskyldigheten framgent efter Lånets primitiva belopp. 3:0 Efter Lånens sålunda bestämda belopp räknadt, bör ovägerligen och lika fcr hvarje Sr betalas, å 4 procents Lånen 6 för hundrade, och 5 procents lånen 7 för hundrade årligen; deraf godtgöres på de förstnämnde 4, och på de sednare 5 procents Renta efter Råneo-Stil, endast på den efter hvarje afbetalning återstående CapitalSumrnan, och det öfriga afgår på Capitalet, intill dess länet är till fullo liqvideradt.
5 Genom att ifylla alla rutorna med bokstäfver upprepas nio gånger titeln på en vetenskaplig lärobok. Finsk tös. Sifferlogogryf. Logogryfen: Kaffekuuselj; sela, kjol, Leja, lejon, lo, Jon *, konklaf, Loka, sko, klo, lof, kolf, Alfons, alk, Saone, oka, falsk, kon, ok, alf, fe, Loke, fan, as, Lejf, aloe, Lena, saf, kalkon, Als, lans, flake, kalk, Kola, flank, snok, sele, kal, ask, Fejan, skaf, Jena, os, lake, skena. Charaden: De Laval. Idun J888 STOCKHOLM TRYCKT HOS GERNANDTS BOKTRYCKERI-AKTIEBOLAG 1888. — Iduns äpplen, som man vet, Yäl kunna hjertat ungdom skänka, Men ej vår kropp odödlighet. Frans Hedberg. I H H E H Å L L. Uppsatser i ämnen rörande qvinnan och hemmet. N:r Ett förslag. Episod från en kaffebjudning, tecknad af Aoe 1 » Litet gnabb »; af Mathilda Langlet 1 Den gamla husmamsellen; af P. G. Bjurström 1 Vårt sällskapslif; af Clara Smitt 1. Ett ord i en uppfostringsfråga; af Elna Tenow — 2 Vårt h e m; af Mathilda Langlet 3 Apropos pianospelning; af Dolly Roon 3 Något att tänka på. Med anledning af Aves uppsats » Ett förslag »; af V 3 Unga flickor; af Lena — c / c 3 Drägtreformen; af Mathilda Langlet 4 Hos fru Haraldson; af Aoe 5, 6 Böra barn l y d a? Genmäle i en uppfostringsfråga; af B. S. 5 Tre gyllene regler för föräldrar att iakttaga vid barnens uppfostran 5 Den oärliga konkurrensen på qvinnans arbetsmarknad. Några antydningar af Elna Tenow 7 Böra barn lyda?
Utskottet anser deremot: 20:0 att Banken ej hädanefter bör utgifva några nya lån till Städer eller Corporationer, utöfver hvad af Rikets senast församlade Ständer är medgifvet, enligt Banco-Regl. pag. 101 och 102. Bankens utlåningar böra nemligen vara, antingen på kort tid eller ock mot sådana fordringshandlingar,“soin, utan alltför mycken svårighet, skulle kunna försäljas eller liypothiseras; i hvilket sistnämnde hänseende förbindelserne för de lån, som af vissa Städer och Corporationer under Eanco-Utékoltels Betänkande N:o 6. 27 collectiv ansvarighet för ränteoch capital-hetalning innéhafvas, synts Utskottet vara af ofördelaktigare beskaffenhet, än de egentliga fastighetslånen till viss man mot lemnad intecknings-säkerhet. Då Utskottet, såsom förenämndt är, ansett en summa af 4,770,000
Jag önskar visserligen, att värdet af Götha Canal måtte en gång blifva så stort, som man nu vill visa, att den redan ä* ger: men likasom en värd Ledamot för en stund sedan behagat säga, att han, utan afseende på de följder det kunde medföra , yttrade sin öfvertygelse , är det ock på enahanda grund, sora jag tror mig kunna yttra, att Götha Canal Actier nu äga ett ganska litet värde, åtminstone hafva for kort tid sedan, sånane papper blifvit mig erbjudne mot i o procent af den insatta summan. Om vid reglerandet af den rättighet, sorn för dem äskades, i afseende på Hypothicering i Discomen, Utskottet hört de personer, och de aucioriteter, hvilka hafva Discontens förvaltning om händer, och hvilka äro skyldige, att bevaka dess rätt och säkerhet, och Utskottet derefter på de af dessa auctoriteter anförde goda skäl, afstyrkt den fram.» ställde begäran, kan jag ej finna, att Utskottet begått något vald, eller gjort någon orättvisa, eller befrämjat brytning af Contracter och dylikt mera, som man velat detsamma påbörda På dessa skäl, hemställer jag, om icks Höglofl. Ridderskap t och Adeln sku^. behaga bifalla Betänkandet, Den 7 Julli. 175 Herr Manner stam, Johan: I anledning af hvad en värd Ledamot nämnt om pligten, att iakttaga andras rätt, fåf jag förklara, det jag trott, att den högsta pligt man såsom Ledamot af Riksens Ständer i sådane fall har, lärer vara, att afse det helas rätt och väl, älven om detsamma vore i strid med enskiita personers eller Bolags interesse. Jag har icke sagt, att de värda talare, hvilka yrkat återremiss af Be^i tänkandet, önskat bereda Riksdagens förlängning, eller att Götha Canal Actier voro utan värde.