Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Himlen bevare dig, min älskade fränka!» utropade Mariana nästan hemskt, »himlen bevare dig att bedja om sådant, att bedja på det sättet! Sålunda kunde du förverka hela din salighet! Tror du icke att den store Guden vet hvad dig godt är? Tror du att han lägger dig börda uppå, utan att han dermed hafver sin höga outransakeliga mening? Nej, mitt kära barn! var säker och öfvertygad att när sorgen och mödorna komma, så hafva vi förtjent dem, eller behöfva vi dem för vår eviga salighets vinnande, och då skall man blott i bönen bedja om nåd, kraft, mod och ståndaktighet att lida; bedja om ökade lidanden, allt som man känner att styrkan och krafterna växa, samt alltid, i hvar stund, hvart ögonblick hafva för minne och ögon huru Gud lät sin egen son, sin enfödde, lida och plågas – en föreställning hvaraf våra små obetydliga motgångar och sorger förefalla så ringa, försvinna som ett intet, som en droppa vatten i en ocean, en rök i en dimma.» En art af bokstaflig sanning låg visst till grund för dessa Marianas ord, men ack! Elina tröstade de icke. Hon fann alldeles icke hvad hon egentligen, utan att rätt reda det för sig sjelf, sökte, som var råd och föreskrifter huru hon skulle kunna återfinna den fordna och förlorade lyckan vid sidan af sin, mera än någonsin, älskade Albert. Men Elina var en så god, så för alla goda, rena intryck öppen själ, att när hon i detta afseende icke fick hvad hon sökte, så tog hon hvad hon fick, helst hon hade ett så sundt och rent omdöme, att hon ganska väl fann det rätta och sanna af de flesta af Marianas ord, fast hon äfven i hjertat kände det hårda och bittra af dem. Mariana talade länge för henne, allt i samma missförstådt renläriga och nästan för stränga anda; hon talade med lif och värma, ty hon talade verkligen ur sin öfvertygelse. Hon hade sjelf så uppfattat andemeningen, och derför lyckades hon till en stor del, att till Elina bibringa den.
Innevånarne i berörde socknar hade ock visat det varmaste intresse för upplysning genom a (sändande af flera lärjungar lill närmaste offentliga läroverk, men ännu flera blifvit afskräckta genom det långa afståndet och den derigenom förorsakade större kostnaden. Köpingen vore belägen i midten af de nämnda socknarne, hade en ypperlig hamn och till densamma sammanlupo alla landsoch sockenvägar, som redan i orten Annas, äfvensom de nya, hvilka inom kort 166 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 191. komma till ständ genom de under arbete varande väganläggningar mellan Åsele och Anundsjö samt mellan Anundsjö och Mo socknar. Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, hafva Rikets Sländer, för inrättande af en tvåklassig skola i Köpingen Örnsköldsvik, anvisat ett årligt anslag af 3.000
Skall, enligt lag eller för stad gällande öfverenskommelse, viss utskyld läggas endast på en eller några af de i 78 § uppräknade inkomsttitlar, förblifve dervid, och varde den utskyld pä de skattskyldige fördelad i förhållande till den bevillning, som är påförd den egendom eller inkomst, hvaraf utskylden utgå bör. 80 § (§ 72). Yppas, vid fråga om uttaxering af utskyld för visst ändamål, tvist huruvida den utskyld bör till större eller mindre del läggas på en eller flere af de i 78 § omförmälta inkomsttitlar, åligge det Magistraten att urskilja hvilken taxeringsgrund, som i berörda afseende är i lag och författning eller gällande öfverenskommelse stadgad. Klagan öfver Magistratens beslut härom, må i sammanhang med besvär i hufvudsaken föras; dock gånge taxeringsförrättningen icke dess mindre fort. Ar ej särskild grund för den ifrågakomne uttaxeringen lagligen stadgad, ankomme på allmänna rådstugan eller stadens äldste, att genom samfäld omröstning derom förordna; dock skall, innan beslutet går i verkställighet, Magistraten genom klassvis verkställd omröstning, efter hvad i 35 § sägs, utröna huruvida den eller de klasser, som i följd af beslutet komme att skatta i starkare förhållande än andra klasser, till den antagna taxeringsgrunden samtycka. Definnes, vid så anställd omröstning, att taxeringsgrunden blifvit af en eller flere klasser ogillad, då skall, utan afseende på den för taxeringsgrundens tillämpning bestämda tiderymd, allmänna rådstugans eller de äldstes beslut i ämnet Konungens pröfning underställas. Uppstår sist anförda fråga å allmän rådstuga, då skall den föreskrifna omröstningen i klasser genast företagas; men om saken förekommer inför stadens äldste, bör anmälan om förhållandet göras hos Magistraten, som genom allmän kungörelse kallar de högre beskattade klassernas röstegande medlemmar, att å viss tid, minst fjorton dagar efter pålysningcn, vid talans förlust hos Magistraten sig infinna lör att i stadgad ordning höras och besluta. 81 § (§ 74).
Och ropat ve, ve öfver mördarn Fleming. Här tappade hon bort förståndets ljus Och, liknöjdt irrande i skog och mark, Åt bark af träd och sina tårar drack. (Månen går för ett ögonblick fram ur molnen och kastar sitt sken öfver dem.) DANIEL HJORT. Min mor, min mor, ja, det är du, är du! KATRI. Kom mig ej när, ej än min son du är! Hör mig till slut, jag sedan dig skall höra. Så satt jag engång invid vägens rand; Förbi red Fleming med en guldsmidd skara, Och halfdöd låg du vid mitt bittra hjerta. Mig tycktes då, att alla goda men’skor På jorden voro döda, Gud var död Och himlen svepte sig, ett dunkelt sorgflor, Kring all den döda verlden. Här allena Uti mitt bröst ett hjerta slog; mig tycktes Som i en dröm, att du var död, det gjorde Min själ så godt. Vansinnets ljufva mörker Omgaf mitt hjerta som en läkedom. Se’n vet jag icke hvad som hände mer. Allt nog – du qved ej mera vid min barm; Och så kom jag tillbaks till Österbotten – Gud vet uppå hvad sätt. DANIEL HJORT. Ah! det var då Mig Fleming tog från vägen upp. Du öde! KATRI. Der satt jag sedan på vår gårds ruiner Och vackra visor sjöng till fåglars qvitter – Så vackra visor! En jag minnes än: »Min make föll i sitt röda blod, Bödeln som prest vid kistan stod, På grafvarna giftört växer.» DANIEL HJORT. Hur bittert söndersliter denna syn Den sista flik af vördnad, som jag än’ För Fleming hyser. KATRI(med återvunnen fattning.) Fleming säger du! Hans skuldregister än jag icke slutat. Skrif upp på det, att han din slägt utrotat, Då Österbotten som en enda man Sig reste mot hans jernok opp. Bengt Poutou, Din moders bror; Matts Ilkainen, din farbror, För denna stupstock fallit, eller hungrat Ihjäl i slottets mörka fängselhålor. Ej finnes qvar i hela Österbotten En enda man, som var din faders vän.
III. s. 257. bif. af Preste Ståndet. III s. 261. af. Adeln. III. s. 287, Assistance-Contorets Indragning, om; StatsUtskottetS Betänkande* återremit. af Presteståndet. s, 299. af Adeln. s. 303. bif. af Borgareståndet, s. 312. af Bondeståndet, s. 323. Ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet. s. 623. af Borgareståndet, s. 658. af Adelö. s. 684. Stats-Utskottets Betänkande, bif. af Presteståndet, s. 1025. återremit. af Adeln. s. io48. af Borgare, ståndet, s. 1057. Ytterligare Utlåtandet bif. af Borgareståndet. lil. s. 28, af Presteståndet. lil. s. 47. af Bondestånden III. s. 63. Assignationer, om nödig åtgärd till betryggande af Bankens och Enskildes säkerhet i afseende på de, som komma att utfärdas från Vestra och Södra Uåne-Contöirén, Banco-Utsk. Memorial remit. till Lag-Utskottet. Lag-Utskottets Betänkande bif. af Presteståndet. IIT. 327. af Borgareståndet. III. s. 333. Auctioner, rörande frågan om upphäfvande af dert föreskriften att af Allmogen utfärdande Kungör felsep feiser orri, m. m. börä af Kronobetjent påskrlfvas; EkonomiUtskottets Betänkande bif. af Adeln, s. 116 äterrem. af Presteståndet. s. 127. af Borgareståndets, s. 130; Förnyadt Utlåtande bif. af Ådeln, s. 359-» afslagét af Presteståndet, s, 371, bif. af Borgareståndet, s, 374. af Bondeståndet, S.
Den ärliga räntan pa Lane - Lanea - Sedlarna för, tjente ej något afseende, dä det stora ändamål wumics, ar en fullkommelig stadga och säkerhet t penningewärdet härigenom erhölles. Om mit nit för det angelägna banco WerketS Oeäir synes öfwcrdriiwet för någon, tom cj haft tiftälle, at pa lika nära häll, som jag, inse, huruledes i en kanco fsrwaltnmg, säkerheter hwilka icke genast eller snart kunna atkommas, ej äro detsamma som mynt, sanik at misttag i deri delon merändelg medföra smara följder; sa härl-der sig denna nstn ömiälightt iftZ^ 54» wordnaden för den Konungs minne, under htvars jag rym imltjad jom er r>nga werkryg, ar urrora hanö siola röreragauden ii! at upliftva en sönalle» Leäir, ärerltälla ordning o cd si dga l ek oftrkerr myiilivärde med pen warakrighet, ar de» af sednare händelser i en annan wäst, el er utom 6 richen i komna vreda i PettpingcrvKeadek, r> sdrmarr uphä wa höasiberorde Kopungs S ormerk, som giort en Lp <jus i hanö Regering och biss,ver det jämmäl ulj ivar nu reaerande Kopungs rid, om Hans bemödande, at med Riksens Hög» lofliga Sländers kraftiga biträde, afskaffa ben sednare vredan al Riksgälds Lfteäft - Sedlarna, sami återställa ordning och stadga i penningewäsendet, wi" er en allmänneligen efterlängtad och för Rikets Välfärd högst pöpivandig fullbordan. Med detta lVIemoria! förbehalles at fä wanda mig til de ö.r>ga Sländen. Norrköping de» rz. Herr Derkmsäoa, jacobi Kljclss, upläste söljaiide:
Maj:t dertill förordnar, befinnas understiga Tvåhundrafemtiotusen (250,000) R:dr B:ko, motsvarande fem procent å den beräknade anläggnings-koslnaden Feni millioner (5,000,000) R:dr, till bolaget erlägga fyllnaden i förstnämnde belopp, hvaraf beräknas fyra procents ränta å det vid hvarje ärs-liqvid återstående kapitalbelopp och återstoden utgör kapital-afbetalning; kunnande denna statens ansvarighet i intet fall utsträckas utöfver 250,000 R:dr för året, hvaremot, om anläggningskostnaden icke skulle uppgå till förslagssumman, statens ansvarighet inskränkes till ett belopp, svarande emot fem procent å den verkliga utgiften, deruti likväl inberäknad fem procents ränta under byggnadstiden å det aktie-kapital, som för arbetets utförande varder derå nedlagdt, äfvensom all förbindelse till ansvarighet från statens sida förfaller, derest något bolag icke inom här ofvan stadgad tid uppstår och börjar anläggningen. 2:o. Bolaget skall ega sitt säte i Sverige och kommer alt i alla rättsförhållanden, som kunna uppstå emellan detsamma och Svenska kronan eller enskilda Svenska medborgare, lyda under Svensk domstol och vara underkastadt Svensk lag. 3:o. Jernvägsbanken får anläggas för ”enkel bana”, men med skyldighet för bolaget, att icke allenast det oaktadt låta genast vid banans första anläggning uppföra alla broar och öfriga byggnader, för hvilka sådant af Kongl. Maj:t anses nödigt, lill den bredd, som för jernväg med dubbla banor erfordras, utan ock, då Kongl. Maj:t finner trafiken sådant påkalla, utlägga banken för dubbel bana, och derå anbringa rails m. m., som för dess fullständigande erfordras, ulan att staten må kunna af denna anledning fä vidkännas någon kostnad eller någon längre utsträckt ränteoch amorterings-ansvarigbet, än här ofvan blifvit medgifven; kommande likväl, i fall denna förändring ålägges bolaget inom de sista fem åren före garan - ExpeditionsVisko i tets Förslag till und.
Af Riksdags-Fullmägtigen Jacob Kihlblomfrån Södermanlands Län, som anfört: alt då Knekte-Gontraeten borde uppgöras emellan Kronan och Rotehållarne, utan att en tredje magt egde rätt att deruti inblanda sig, samt Passevolancens utgörande, emot Bonde-Ståndets vid sisll. Riksdag afgifne protest, icke syntes billig och rättvis, helst Passevolance-Cassan blifvit använd för främmande ändamål, vore man skyldig bereda Rotehållarne, hvilkas säkerhet och bestånd oundgängligen sådant fordrade, en återgång till de primitiva Gontracten, i anledning hvaraf Motionairen nu yrkade, alt Passevolancen helt och hållet måtte upphöra; och har Gustaf Gustafsson från Södermanlands Län häruti instämt; 2:0 Af Riksdags-Fullmägtigen A. Normark från Westerbottens Län, söm, med framställning af det för Rotehållarne tryckande åliggande, att, i stället för kost åt Soldaten, erlägga en betydlig contant utgift, anhållit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underd. begära , att Passevolance-Afgiften finge af Rustoch Rotehållarne innehållas de år, då inga möten egde rum; 3:o Af Riksdags-Fullmägtigen Anders Andersso,t från Westerås Län, hvilken, så val på grund af Kongl. Reglementet den 20 November i€85 för allmogen och Soldaterne i Wässby Län-, der det uti g §. hette: ”att till Regementsoch andre möten är Bonden intet pligtig gifva Knekten hvarken fri skjuts, mat eller penningar, ulan om Knekten, sorn ändteligen måste till Regements-möte, tager 2 eiler 3 daler Kopparmynt af Roten, så afräknas det på hans lön;” som äfven med stöd af 80 och 114 §. §• Regerings-Formen, yrkat,- det
I denna mening stadnar äfven Utskottet vid valet emellan de sers,kilda förslagen. Ehuru önskligt det vore, att kunna ordna förhållandena i förevarande hänseende till fullkomlig likhet hos alla medborgareklasser, utan afseende på stånd eller hostad, möta dock häremot för närvarande oofvervinnerli-a hinder; och det första är motionernes inskränkta syftning. Här är °nemligen endast fråga derom, alt utvidga, lestamenlsfr.heteii efter stadsrätt och i sammanhang dermed, så vidt möjligt ar, loienkla . ganus i denna del. Denna fråga synes jemväl kunna behandlas oberoende af den angående testa men tsr» t ten efter landsrätt, hvilken hvilar pa en nan princip, än den förra, eller det uråldriga arfyejords-systemet, hvilket är hell och hållet främmande för städerne, hvilkas testamen slagar åter utbildats efter andra grundsatser, andra åsigter Sa bestämeks ^ på a redan anmärkt blifvit, uti ,?34 ^s lag, testamentsfrihe en efte städs,a till en sjettedel af all egendom, om bröstarfvmgar voro till, och till Z 1 man endast håle .»dr. tnländska arfving.r; hvaremot man konde bortgifva alltsammans till inländsk man, derest blott utländska arf.tn - 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o tog. gar funnos; men genom Kongl. Förordningen den ip Augusti 1763 beviljades frihet för den, som ej hade bröstarfvingar, att bortgifva all aflinge fastighet samt ärfda och förvärfda lösören till hvem man ville, hvaraf ansetts följa, att lagens förra förordnande fortfor att vara gällande* i afseende på ärfd stadsfastighet, så att ej mera än hälften deraf kunde borttestamenteras, då inländsk arfvinge fanns. Ehvad afsiglen varit med denna, således äfven i stad införda, skillnad emellan ärfd och förvärfd fastighet, torde dock ej kunna bestridas, att den varit oförenlig med de grunder, hvarpå städernes testamentsrätt hvilar.
Allmännast tycktes man tro, att det blott fordrades en ny utsläppning af Creditpapper, under hvad formeller i hvad väg som heldst, för att afhjelpa förlägenheten, och man tycktes ega fullt bevis deruti, att den omlöpande penningestocken sedan sista Riksdag undergått någon förminskning, ehuru man ofta framstält densamma större än deri verkeiigen är. Genom mera Sedelmynts utspridande, trodde man penningen skola falla och varorna stiga i värde; farhågan för myntets försämring skulle tvinga penninge-egare att köpa fastighet, för att undgå ytterligare förluster: fastighetsvärdet skulle således åter stiga, och den gäldbundne Jordbrukaren derigenom kunna reda sig utur sin brydsamma belägenhet. Denna åsigt af ämnet, der vigfen af egande rättens helgd helt och hållet blifvit Bikung till Riks. St, Prof. Jg*3. 6 le Sami. N:a 4g 864 Banco XhsAoltett Btfänkctnden - salt 3 sido, torde likväl icke kunna tilläggas mängden af dem. som yrkat Sedelmassans för ökning. Äfven den idoga Landt mannen, sorn icke begärde mera än att i lugn få besitta sin torfva, roen §*råkat i någon gäld, fann sig i samma förlägenhet, som den, hvilken i hopp om vinst, ingått i vidsträckta speculationer på fastighets-köp, och då man i allmänhet behöfde penningar och dertill icke fanns någon an«* nan tillgång’, $än de allmänna låne - anstalterna, kunde ej annat än ett allmänt anspråk på deras utvidgande uppkomma. Under Riksdagens lopp häfva de olika åsigtérna haft tillräckligt tillfälle att utveckla sig, utan att något bestämdt resultat å ena el. ler andra sidan blifvit tillvägabragt. Annu återstår således att besvara de Vigtiga frågorna: Huru skola förenämnde på en gång billi* ga, och mot hvarandra stridande anspråk tillfredsställas? Huru förena egande rattens helgd med det allmänna behofvet af en mera allmän tillgång på penningar till förlag för Haft ingarne? För att afgifva svar härå, måste man först undersöka orsakerna till det onda, och sedermera bestämma sin öfvertygelse, om medlen till desarnmas afhjelpande.
Såsom serskilta orsaker till allmänna för* Den 6 Februarii, *75 lägenheten i min ort får jag uppgifva de brådstörtande inbetalningarne af Filial-Disconternes utlåningar — vidare, de först lackande, och sedan jordbrukaren menliga åtgärder, sorn Spannemåls-Direction lenina*, hvilket jag i särskilt motion utvecklat de sist förflutne 2:ne, för alla körslor missgynnande vintrar, hvarigenom Landtmannen betagits utvägen att genom skogsbruk, kohlning och fahror förskaffa sig någon förtjenst, har äfven i betydlig mån verkat till förlägenhetens ökande och bidragit till penningebristen, men hvilken senare nu äfven visat sin verkan å priserne för skogseffecter. Oförmågan att erlägga hittills bestämda Kronoutskylder blir dageligen ökad, äfvensom att betala man och man emellan. Till det ondas afhjelpande fordras kraftig handläggning. En svår sjukdom botas sällan med lindriga läkemedel. Jag inser ej annan hjelp, än utskyldernes betydliga nedsättning samt indragningar och besparingar i samma mohn Jag anhåller vördsammast om remiss af detta mitt anförande till Statsoch Bevillningsutskotten samt communication med de öfrige respective medctånden. No 15 Herr von Vegesack, Enut: Det är i anledning af Friherre Rudbecks i plenum väckte motion om svårigheten för utgörande af nu varande utskyld&r, sorn jag utbeder mig få yttra några erd.
Den 3 Augusti tet stal stulle finnas akt bestrida rättigheten till afdrag för stuld, får jag förklara mig wara af den tanka att: om upgiften af stuld stulle aga rum och afdrag derföre erhallas, mäste otwifwelaktigt upkomma skyldigheten, att namna fordringsägaren, hwarföruran Staten stulle a ena sidan godtgöra den gäldstyldige utan att ä den andra fä njuta ersättning af capitalistcn — denna skyldighet stulle följackteligen medföra blottande af fordringsägares werkeliga förmögenhet, en sak, hmarom han är ömtålig och som gansta säkert stal! tillskapa prompt »plägning af de mästa innestäende fordringar, i stället förakt den, såsom lag, förestagne hemställan om gäldenars rättighet, akt af borgenären innehålla 5 procent af det ränte belopp han till honom stall betala, be. warar Statens tillgäng af capitalisiens förmögenhet och utgör den sistnamdes'beskattning efter 2 artiktln utan att för Staten yppa der capital hwarföre han be alar. Den borgenär, som wägrar detta afdrag och somför erläggandet af denna ringa afgift stulle blottställa sin gäldenär genom upsägning, kan med intet medel förmäs, alt hwarken för Statens behof upgifwa sin förmögenhet eller att derföre er. lägga nägon afgift; han utgör en del af dessa blod. sugande insecter som förtära statens krafter utan att i den minsta män bidraga till dess understöd.
Det blir n o g ej mycket tid för oss pigor att njuta af naturen; att det är många obehag för pigorna på landet, s o m ej förekomma i staden, det kan väl ingen förneka. Alla tjänarinnor äro ej goda o c h plikttrogna, lika visst som ej alla fruar äro snälla o c h förståndiga, men det finnes dock båda delarne, det vet jag af 25 års erfarenhet. Att en tjänarinna vill hafva litet reda på, huru hon får det i sitt n y a hem, tycker jag ej är något att klaga öfver. Säg mig hvilken arbetare, ämbetsman, butikfrö- ken eller annan s o m helst, s o m ej vill veta, huru mycket betalas i lön o c h hvad man har att uträtta. Skola oss fråntagas alla rättigheter, vore det då ej lämpligt att införa slaf handel i Sverige. H v a d presenter o c h dylikt beträffar, bruka fruarna ej g l ö m m a att själfva omtala dem, då det är fråga o m att pruta af några kronor på lönen. Jag tror mig till o c h m e d i tjänstehjonsstadgan ha läst, att husbonden är skyldig skaffa tjänaren lämplig bostad o c h m y c k e t annat, s o m fruarna glömma bort. Skulle vi pigor uppteckna alla obetänksamma ord, våra fruar säga åt oss, då de ha sin svåra hufvudvärk eller äro nervösa eller » dödströtta » m. ni. dylikt, som vi pigor ej ha tid att tänka på, då tror jag att Iduns spalter blefve hårdt anlitade. Därför trösta vi oss med, att allt sådant är franska, s o m vi i vår okunnighet ej förstå. En piga å flere pigors vägnar. alltför Hur ordna? Till Iduns redaktion, Stockholm. Undertecknad har med intresse läst uppsatserna i Idun m e d anledning af jungfru-frågan, särskildt IDUN 1895 var » Aves » uppfattning tilltalande, o c h s o m jag själf starkt funderar på att i höst draga in på jungfru samt ser att » A v e » utfört denna mandat i praktiken, ville jag vördsammast bedja o m upplysning, hur man angenämast, klokast, billigast skulle kunna ordna sitt h e m utan tjänarinna.
Min önsta» til mötes och widtaga de utwägar, som äro förestagna, will Jag gifwa Eder anledning, at, sedan et sädant Bestut af Ständerna bliswit fattadt, betänka nägra omständigheter, rörande Styrelsen afRiksgalvsWerket och Förwaltningen af Lan^uen, emedan Planens utförande hufwudsakeligen kommer at bero af desta Werks operationer. i:o Om Förwaltningen af förenämnda Twänns Werk i allt eller i wista delar kan förenäs under en Styrelse af Ständernas walde Fullmägtige eller förhlif. va i Twä? 2:0 Om et lika antal Fullmägtige, som Mils warit brukeligt, anses fyllestgörande eller et störw Erfordras til säkerhets winnande och Lil alla äreMrE heböritzL drifts 5 or zio Om en tilgörande Inllruökion för dem, som förwaltningen anförtros, kan bestämma, hwad af deras ^äminikration och tilständet kan och mä wid någon wist utsatt Lid om äret göras wetterligt, utan at ?ud1iciteten stnge sträcka sig til det, som uppenbart gjordt, kunde föra Riket eller Penninge-Wcrket i wada. 4:0 Om sattet til Kevilioner8 anställande är det lämpcligaste? och 5.0 Om tiden emellan Revisionerna är rätt aspastad ? Jag omnämner desta ämnen, icke såsom någon Min Nädiga kropoktion, utan såsom wigtiga angelägenheter för Eder Sjelfwa, i dem I ägen, at i den lid och ordning, som ofwannämndt är, taga de Beslut, som försäkra Edre Werks beständ, tilfredsstalla Folket och icke rubba Lagarnas grundwalar. Den rätta mognad i utarbetning i et?rojeÄ, som säkrast fattar desta ämnen i sammanhang, utan at stridiga werkningar kunna upkomma af de InllrnLkioner, som för kancooch Riksgälds-Werken stola utfärdas, lärer kunna winnås, om någre Deputeraäs af detta och Lauco-Ulstottet updragas at författa det samma. Jag aktar nyttigt at ännu säga Eder något: