Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera föreskrefs i General-Post-Direktionens på Regeringens befallning utfärdade Plakat af den 'I April 1834, att så väl på alla stationer vid flera af hufvudvägarne, som äfven vid andra stationer, der Post-Styrelsen kunde finna anledning sådant förordna, borde inom viss tid anskaffas och framdeles underhållas försvarliga fjedrar under de 2 sätena på de allmänna postvagnarne; att Post-Styrelsen vore bemyndigad, efter omständigheternas föranledande, dels att ålägga de Wagnmän, som hafva 2 Rullor i ett Lag, att anskaffa en Post vagn på fjedrar för den ena Rullan, och dels att göra anskaffningen af en sådan vagn till villkor för öfvertagandet -af en Wagnmans-Rulla; samt slutligen att de Wagnmän, som försedde sig med dylika Postvagnar på fjedrar, tillerkändes företrädesrätt att med dem verkställa Bivagnsbefordring med den dag liga Hufvudpostvagnen, äfvensom att fortskaffa Paketpostpassagerare. I I §. Vidare förordnades i '1804 års Lag, att Holsteinska vagnar skulle Danmark. begagnas öfver allt på de här ofvan nämnda hufvud-landsvägar, äfvensom på alla öfriga väglinier, hvarest chausséer då voro eller framdeles blefvo anlagde. Efter 2 års förlopp fick. på dessa vägar, ingen mindre Postvagn begagnas till skjuts vid plikt af 1—i R:dr, hvaremot sistnämnde åkdon fortfarande fingo nyttjas på sådana sidovägar, der inga chausséer voro anlagda, när nemligen Holsteinare på dessa vägar icke kunde komma fram, eller de resande önskade att blifva fortskaffade med dylika mindre Postvagnar. Dock var det på sådana ställen, der sidovägarne icke vållade hinder för Holsteinska vagnars fortkomst, Wagnmännen obetaget, att aldeles afskaffa de mindre, och allenast begagna Holsteinska åkdon. 4 3 §. På hvarje station vid hufvudvägarne skulle senast inom 2 år till de resandes beqvämlighet anskaffas så många »Kalescher» (lösa sufletter) eller säten med lädergardiner och fotsackar, som General-Post-Direktionen för hvarje ställe ansåg vara behöflige.
Jag följde henne in i matsalen för att få söker en hetsjagt, der den ene trampar ned ett glas vatten, o c h då jag återvände till den andre o c h der blott halfva eller fjerdesalongen, satte fröken Eveline i med en ny dels talanger, de som ha stöd af en förvisa. Kretsen kring arbetsbordet hade glesmögenhet eller ett föräldrahem hindras från nat; de äldre sutto der i ifrigt halfhögt att bli tiggare till mera än till — själen, prat, två o c h två, men de yngre höllo till medan de andra prisa sig lyckliga, om de kunna » hålla skenet uppe ». i smårummen. Hur många af dessa äro ej offer för egen Jag gick in i ett litet kabinett. I en soffa lågo två fruar med ansigtena tryckta mot oklarhet o c h för sällskapsvanans sminkade kuddarne, och en klunga flickor låg i o c h lögner, o c h hur många skulle ej en ärlig omkring en bred emma. Alla v o r o redlösa kärleksvarm sanning kunnat rädda från försöket att flyga med pappersvingar! af dämpadt, återhållet skratt. Men att rifva upp hakarna på egenkärlekens tvångströja, så att hjertat kan få röra sig o c h tankarne få spelrum, det är en god gerning och jag tror, att här är det vi qvinnor, som böra gå i spetsen för reformationen, tills vi i hela samhällslifvet fått sanningen erkänd som den älskvärdaste af alla sällskapstalanger. Ave. jJur det gicl^ t i l l. (En mycket gammal historia.) j^jch öfverstinnan länge drogs med sömnen vid sitt te Och kunde endast då och då en blick beslöjad ge; Hon gröna skärmen sakta sköt att dölja det med takt, Ty för de unga i sitt hörn hon satt i qväll på vakt. Men k n a p p t en utsigt fans derför. D e t var besatta Dock närmre ingen dertill v a r: hon kort! svåger tofflor gjort. — den hand? Men t a n t? — H o n sof. Cla.es Lagergren. Efter främmande källor tecknade af Mathilda Langlet. Österrikiska huset.
2. nybyggnader, husröta och vanhäfd på begge boställena B:ko R:dr 2,072: 18. — för humlegårdars anläggande, ängsladors och hägnaders uppförande samt brunnars och jords iståndsättande, tillsammans 115: 40. 6. 2188' 10 6 Summa B:ko R:dr 2,923: 10. 6. hvaraf Kronan, i utdelning ur Ekendahls konkursmassa, erhållit blott 48: 47. 3. och således B:ko R.dr 2,874: 11. 3. ålåge Kammarrätts-rådet Lindberg och Stats-rådet af Wingård att gälda. För sistnämnda belopp blef, på ansökning af Kammar-rättens Advokat-fiskal och efter Öfverståthållare-embetets beslut den 8:de April 1853, utmätnings-försök anstäldt, den 28:de i samma månad, hos Lindberg, som dervid befanns ega ingen tillgång; men sedan Stats-rådet af Wingård i lifstiden erlagt, i afräkning på Kronans ifrågavarande fordran, ett belopp af 1,000 R:dr, hade för återstoden, 1,874 R:dr 11 sk. 3 r:st b:ko, införsel blifvit, genom utslag af Öfverståthållare-embetet den 21 November 1856 och af Svea Hof-rätt den 16 Januari 1857, beviljad i Lindbergs pension på Allmänna Indragnings-staten, 1,200 R:dr, hvaraf, i den mån pensionen utfölle, halfva beloppet skulle af bemälde Advokat-fiskal eller hans rätts innehafvare, på Kronans vägnar, uppbäras, intill dess skulden blifvit till fullo gälden och på detta sätt hade Kronan, af nästlidet års första, andra och tredje pensions-qvartaler, utbekommit tillsammans 450 R:dr B:ko, så att till utkräfvande återstode 1,424 R:dr 11 sk. 3 r:st.
Majrts Befallningshafvande samt jemväl ledamöterne på HofRättens öfrige tre Divisioner, som redan pröfvat mål af likartad beskaffenhet med de ofvan omförmälde, slädnät i olika meningar om rätta tillämpningen af ifrågavarande §; men af synnerlig vigt vore, att i en fråga, sorn i lagskipningen ofta förekomme och ägde inflytande på allmänna krediten, all ovisshet om lagens rätta förstånd, och osäkerhet i dess tillämpning, deraf anledningar till rätts - 44 11. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. tvister ofta sig härledde, blefve, så vidt ske kunde, undanröjd, hade HofRätten ansett sig böra, med stöd af 19 § Regeringsformen, i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder meddela förklaring öfver rätta meningen af ofvanberörde föreskrift uti 1 § af förordningen den 10 Juni 1841 samt, i händelse densamma icke skulle anses medföra rättighet till bysättning för alla slags fordringar, som blifvit genom utslag fastställda, tillika bestämma, huruledes, i sådant fall, det uti 4 § i samma Förordning gifna stadgande om bysättning för fordran, som blifvit i gäldenärs konkurs bevakad, rätteligen bör förstås och tillämpas.
Men jag hade önskat att dessa åsigter hade lyckats göra sig gällande inom detta Stånd, då det af K. M. till 1848 års Ständer afgifna representations-förslag, vid sisth Riksdag af R. o. Ad. förkastades. Att det ifrågavar:de förslaget rönt samma öde, deröfver har jag, som ogillar förslaget, ej skäl att beklaga mig. Hr Mannerskantz: Jag anhåller att få helt och hållet förena mig i de åsigter, som Gr. von Platen i sin reservation uttalat. Hr Lilliehöök, Carl Berthild: Då så mångå ledamöter af R. o. Ad. nu hafva reserverat sig emot det beslut, som Ståndet i representations-frågan fattat, torde det icke vara ur vägen, att en af R. o. Ad:s ledamöter, som bidrog till nämnde beslut, i korthet redogör för hufvudskälet för hans votum. Jag röstade emot förslaget, derföre att det ej var åtföljdt af vallag, vid hvilket förhållande jag ansåg, att jag genom att bifalla förslaget skulle handlat lika orätt, som en hufvudman för någon af R. o. Ad:s ätter, den der utfärdade fullmakt att intaga säte och stämma å Riddarhuset åt en för honom alldeles fremmande person. IIr Tornerhjelm, Rudolf: Jag instämmer i den reservation, Frih. Palmstjerna afgifvit. Frih. Cederström, Rudolf: Då jag altid älskat ett öppet uttalande af de åsigter och öfvertygelser, man uti förekommande vigtiga frågor fattat -och hyser, samt enär jag befarar att det af mig straxt i början af denna förhandling uttalade enda ordet: ”instämmer” måhända kunnat blifva öfverliördt och sålunda ej komme att i prot. inflyta, anhåller jag härmed få tillkännagifva, det jag till alla delar förenar mig i den reservation, Frih. Palmstjerna afgifvit. Gr. Taube, Henning Edvard: I den reservation, som blifvit af Frih. Palmstjerna afgifven, får jag till alla delar instämma. Hr af Sillén, Lars Gabr.: Jag anhåller att få instämma i Gr. von Plåtens reservation. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar:
Dessutom erinra vi om det synnerligen intressanta galleriet af barnporträtt: " Det yngsta i hvilket, I D utvaldt U N S som Sverige " j u l n u m m e r, det blir bland tusentals fotografier från Ystad till kommer att gifva en representativ Haparanda, och sällsynt intagande generation. Då vi slutligen kunna tillägga, att Idun under det senare halfår el genom alla mimmer och på, alla områden naturligtvis skall slräfva att häfda sin erkända plats som landets förnämsta familjeoch kvinnotidning, våga vi hoppas på trofast stöd af alla gamla vänner och många nyförvärfvade därtill. Verkställ nu alltså omedelbart postprenumeration för det senare halfåret! på det intet af brott ningens regelbundna rum. Stockholm i juni eller dröjsmål i expedition må tidäga 1896. Med., af Idun. Några orcl om slöjd o c \ l^onsfslöjcl. Af Mathilda Langlet. M e n det dröjer. Ja, det kan n o g hända, men hvarför? Runebergs kvinnliga anförvandter. För Idun af Hellen Lindgren. Fredrika Tengström ingick 1831 äktenskap m e d magister Runeberg. B a k o m dessa två skjutsades den hulda Fredrika. Golf vet var det värsta att u p p h j ä l p a. som öfvermålades. socialt anseende. Iduns byrå och expedition co ti Z? : cs « g&gt; CO g&gt; hålias under månaderna juni — nugusti öppna CD hvarje söckendag kl. 10 — 5. 6 2 - g 1 Skiss för Idun af si Wilma Linclhé. o o si CS « (Forts.) d SS Att han var förälskad, var ej svårt att se, och C cg det var dessutom något han aldrig förstått att dölja. Det lyste fram ur hans ögon o c h liksom uppenbarade sig i hela hans personlighet. Den kvinna, på hvilken han kastade sina ögon, kunde sällan stå emot o c h så uppenbar o c h ihärdig var hans hyllning, att h o n genast blef ett samtals05 ämne.
Då verkstäder af det omfång och den beskaffenhet, att derifrån för Statens jernvägar kunde påräknas att erhålla railer, lokomotiver och vagnar samt annan jernvägsmateriel till belopp, som motsvarade behofvet, härstädes redan funnes eller^ vöre under anläggning, återstode endast att erfara huruvida dessa verkstäders tillverkB^gBsi anseende till godhet och pris kunde täfla med de utländska, så att de förra m; kunna med lika, om ej större, fördel för Statens jernvägar användas. Att detta bode blifva förhållandet med de delar af nämnda effekter, hvilka hänföras till den så kallide rörliga materielen, nemligen lokomotiver och vagnar med tillbehör, syntes, i betraktare af hvad härom blifvit upplyst, vara utom all fråga; då deremot, hvad jernvägsskemrna anginge, Statens fördel att för jernvägarnes kommande behof begagna railer af inhemsk tillverkning syntes bero på möjligheten att antingen uti dessa railers större förmåga att motstå brytning, böjning och slitning samt bättre egenskaper i öfrigt finna motsvarande ersättning för ett måhända fortfarande högre inköpspris, eller att detta inköpspris kunde nedsättas derigenom, att vigten på Svenska railer, med bibehållande af samma styrka och slitningstid, minskades i samma förhållande, som priset öfverstege wnoooooo'ooocioDoaoooot?opoooooaaootroooocioöi3 Stats-Utskottets U låtande N:o 67. hvad utländska railer kosta; hvilka, på den sistberörda frågans bedömande inverkande omständigheter Rikets Ständer funnit ännu icke vara tillfyllest utredda.
Jag råkade dem i morgse och allt föreföll dem så naturligt, så rigtigt, att de icke kunde tänka sig något annat. Det var som om De njöto tillfredsställelsen af en god handling eller uppfyllandet af en dyr plikt. Fru Cathèrine, det fins det icke oss att döma. För öfrigt: Ni såg ju hela saker som vi icke kunna förklara och derför tillhör förloppet. Maurice kände faran i luften; jag anade men intet halp. Det är ju som om en intrig spunnits af en osynlig och drifvit dem med svek i armen jag tvekar ej uttala ordet: icke skyldig. FRU CATHÉRINE. Det kan jag icke förklara; och det synes han den; jag sökte afstyra deras möte; Maurice ville fly, marne på hvarann. Jag är visserligen jäfvig i saken, det är religion det! Ja, ser han, att kunna förlåta så, som han gör: ADOLPHE. Åh kors, skulle jag vara religiös utan att veta det! FRU CATHÉRINE. onda som herr Maurice, det är svaghet eller dålighet; och känner man att krafterna svika, så ber Men se, att låta sig drifva eller locka till det TREDJE AKTEN man om hjelp, och så får man. Men det gjorde der? Det är abbén, tror jag! inte han, ty han var för stursk! Hvem kommer ADOLPHE. Hvad söker han här? ABBÉN in. God afton min fru! God afton, min herre! FRU CATHÉRINE. Hvarmed kan jag tjena, herr Abbé! ABBÉN. här i dag? Har herr Maurice, skriftställaren, varit synlig FRU CATHÉRINE. och är troligen sysselsatt deruppe. Nej, icke i dag; han har sin pjes på teatern ABBÉN. honom; sorglig i flera afseenden. Jag har en sorglig nyhet att framföra till FRU CATHÉRINE. Vågar iag be er att få veta af hvad art... BROTT OCH BROTT ABBÉN. med ogifta Jeanne är död. Jaa, det är ju ingen hemlighet. Hans dotter FRU CATHÉRINE. Död! ADOLPHE. Marion död! ABBÉN.
Förmår denne då ej visa, att lian saken till Höiesteret instämt, gånge utmätningen utan uppehåll till fullbordan, der sökanden företett Öfver-Rättens dom, så styrkt, som i § 2 sägs. § 4. Ä förlikning må, der gäldenären ej visar, att han till Dansk Rätt uttagit stämning om förlikningens upphäfvande, utmätning genast ske; dock må godsets försäljning, eller, derest detsamma enligt förlikningen bort sökanden tillställas, utlemnandet deraf till sökanden ej utan gäldenärens medgifvande verkställas förr, än tre månader förflutit frän det utmätningen egde rum. Är utmätning företagen, men gäldenären sedermera visar, att han inom sagde tid sådan stämning uttagit; förblifve utmätningen ständande och förfares dermed vidare i öfverensstämmelse med hvad i § 3 om utmätning å domar sagdt är. Stämning om upphäfvande af förlikning vare utan den verkan, nu sagd är, der den finnes uttagen sednare, än tre månader efter det utmätningen egde rum. § 5. Kungörandet i Danmark af dom eller utslag, hvarå verkställighet i Sverige sökes, skall vara bestyrkt af ortens stämningsmän, hvilkas omförmälda egenskap intygas af vederbörande Domare, men i Köpenhamn af Lands-Öfversamt Hofoch Stads-Rättens Justitie-Sekreterare. Sker kungörandet i Sverige, bör domslutet genom stadseller kronobetjent med vittne, eller genom två nämndemän, tillställas den, å hvilken domen lyder. § 6. Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag afsades, må på grund deraf, så vidt fråga är om penningars utgörande, utmätning icke ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exekutiv kraft. Lag samma vare om förlikning; dock att, om viss„dag finnes till förlikningens fullgörande utsatt, tiden varder derifrån räknad. Åro i samma förlikningshandling särskilda dagar för särskilda fullgöranden bestämda, räknas tiden från en hvar af dem.
Men i samma mån denna bitterhet är naturlig och inrotad, lika oberättigad och omotiverad är den hastiga öfver-gången från absolut fördömande till ursäkt och öfverseende. Vi vilja något se till de betingelser, som framkallat den plötsliga omvändelsen. Det var den lifsglädje, som Osvald efterträdde, hvilken på en gång öppnade Ögonen på fru Alving. I denna trängtan såg hon ett arf från fadern, hvilket på en gång ställer hans karakter i en annan dager. Man kan ju i denna omvändelse se ett uttryck af moderskärleken, hvilket till och med kastar ett återsken på den förut så klandrade maken. Men hvad fog eger en idéassociation sådan som denna? Väl visste fru Alving redan långt förut att i mannen ” var livsglæden oppe ” och jag bar omöjligen kunnat finna att Osvald stält denna glädje i någon annan dager än att en man med de dåliga böjelser, som kammarherre Alving hade, helt säkert i Paris skulle kommit till samma resultat som han nu kommit der hemma i Norge. Det är ju det muntra stojande lifvet i den stora verldsstaden, som Osvald sätter högst af allt och så pass mycket borde väl detta lif vara kändt, att det icke kan anses såsom en skola för sedlighet, allra minst då det gäller en man så moraliskt svag, som Alving måste hafva varit från början, eftersom han kunnat falla så djupt. Osvald har för sin lefnadsglädje — åtminstone i den mening som fadern saknade den — haft fritt spelrum. Redan från sitt sjunde år har han varit ute och har för sig haft hela verlden öppen. Icke heller hafva de beklagliga följder, fadern åsamkat sig, drabbat sonen. Han lider icke för sina egna fel, ty han försäkrar ju sjelf, att han aldrig fört något stormande lif, utan han lider följderua af faderns lättsinne. Osvald har icke heller sökt sin lefnadsglädje i bachanalier och utsväfningar utan i konstnärskretsarne.
Dessutom kan det icke vara förenadt med synnerlig svårighet för Fullmägtige att finna säkra handelshus å de större handelsplatserna, men deremot en fördel att på flera orter hafva fördelade de valutor, som Banken måste hafva i främmande länder, om icke silfver skall, med stor kostnad och uppoffring både 4 Banko-Utslcottets Betänkande N:o 15. för Banken och landet, föras fram och tillbaka, då förhållandena föranleda till dylika omflyttningar. Med anledning häraf föreslå Fullmägtige att det må medgifvas dem alt uppköpa de vexlar, som de pröfva lämpligt, och alt i förvar nedsätta behållningarne, der sådant anses tjenlig!; hvarförutan utväg torde böra beredas att kunna köpa vexlar i Svenskt mynt, dragna å utrikes ort, om sådana förekomma, hvilket åtminstone icke bör motarbetas. Utskottet, som i alla delar gillar hvad Fullmägtige, till stöd för deras förslag om ändring al Reglementets 9:de § anfört, får, under åberopande al yttrandet bär ofvan om olurnpligheten att genom Banko-reglementet bestämma angående sattet för bokföring i Bankens räkenskaper, hemställa, dels att momenterna 1, 2 och 3 »f 9:de § erhålla denna lydelse: 4:o. Morn, 1. Fullmägtige bemyndigas alt, af välkända och solida trassenter eller endossenter, låta i Stockholm, Göteborg och Malmö, efter den kurs Fullmägtige bestämma, köpa vexlar, betalbara å utrikes ort, dragna på tre månader eller kortare tid. Mom. 2. Den fond, som till följd af vexelköp eller andra aftal finnes å utrikes ort för Bankens räkning stående, ega Fullmägtige att, på tjenligaste vis, disponera, antingen genom indragning af silfver eller guld eller och medelst afgifvande af vexlar. Införskrifvet silfver och guld skall alltid mot sjöfara försäkras. Såväl beloppet af de vexlar, hvilka få afgifvas, som kursen å desamma bestämmes af Fullmägtige. Mom. 3.
Direktör och en del af vaktbetjeningen, ett belopp af 50,000 R:dr R:mt måtte få af Kongl. Maj:t användas utaf de till fångars vård och underhåll anslagne medel, — är af Borgareoch Bonde-Stånden till Stats-Utskottet återremitteradt, och, enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag, har till stöd för den af bemälda Riks-Stånd beslutade återremiss, hufvudsakligen blifvit anfördt, hurusom anslaget till fångars vård och underhåll under de föregående åren i allmänhet varit otillräckligt för de utgifter, som dermed skolat bestridas, så att betydlig brist derå alltid uppstått, hvadan det ock med viss het kunde antagas, att detta anslag, ehuru vid sistförflutna riksdag tillökadt, hvarken för det närvarande eller de nästinstundande åren komme att lemna ens något öfverskott, än mindre till det belopp, att kostnaderna för ofvanberörda byggnadsföretag skulle dermed betäckas; — vid hvilket förhållande det ansåges mindre lämpligt att för samma kostnaders bestridande taga de för fångvården anslagne medel i an Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 23 Haft. *> Stats-Utskottets Memorial M Cl. språk, helst en sådan anordning vore stridande mot den af Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse, gjorda anhållan, att detta anslag icke måtte, på sätt förut skett, anlitas till bekostande af nybyggnadsarbeten för fångvården; — varande, i sammanhang med yrkandet om ärendets återremitterande, framstäldt det förslag, att den för ifrågakomne byggnadsföretag erforderliga summan måtte anvisas att af Riksgälds-kontorets medel utgå.
Ankom d. 10 Oct. iSaS» Utlåtande i anledning af Anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 66, Öfver RiksdagsLulimägtigarne J. J. Rntbbergs och Herr Nils Limnell Memorialcr, angående dels ändring uti 13 §af LtigTJtskottets Betänkande», 123g Kongl, Kar ordningen den 13 Julii 1818 5 o?fi Inteckning i fast Egendom dels tillägg till denna Författning* Detta Betänkande liar blifvit återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. BorgareStåndet och Heder v, BondeStåndet, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, hvilka blifvit frammslälde, hos förstnämnde RiksStånd: af nu mera framlidne Herr Ehrenborg j Casper, som andragit, att ibland de hufvudsakliga vilkoren för en InteckningsLags fullkomlighet, är att Inteckningstagaren, eller den som sedermera öfvertager hans rätt, vid beräkningen af sin säkerhet endast behöfver afse fordringens giltighet, den intecknade Fastighetens värde och beloppet af förut tagne inteckningar, att Lagen bör trygga honom mot Förmånsrätt i och för alla sådana gravationer, som icke af ett , utom Domstolen mcddeladt Gravations bevis kunna inliemtas, och hos Domaren bör han ega säkerhet derföre, att intekning icke beviljas i annan fastighet än sådan, som Innehafvaren, på grund af fidi egande rätt, eger pantförskrifva. Desse med motionerne åsyftade ändamål skola icke, så vidt på LagUtskottets åtgärd kunnat ankomma, blifvit befrämjade, enär, i anledning af Riksdagsmannen Ruthbergs anmärkning, huruledes många 12^6 Lagutskottets Betånkanden.
Jag vill ej tro, attén af ryktet omtalad plan, att rycka hela företaget utur degamle Actie-egarnes händer, till ett nytt Bolag, var ännu nog mogen, för att kunna mycket uträtta, men det vet jag, att jag vid den Riksdagen, den första jag kunde bevista, kände mig upprörd emot flera åtgärder, sorn syntes mig tydligen vara följder af intriguens skicklighet, att begagna passionerna och okunnigheten, till uppmärksamhetens ledande, på ett stort arbets-företags såkallade olvckliga följder , som då kostat Staten ungefär 1 Million R:d. men kora att kosta ännu 3 a 4 Millioner Svenska Banco-Sédlar; och således skulle' förstöra den Bank, sorn af sin ränte-vinst bestred dessa anslag, och som 334 Slats-Ut skottets deremot icke led deraf, att dess Capital-afbetalningar af 7 ^ Millioner Stats-fordringar icke fingo användas till stärkande af dess Credit, utan tiil Fastigliets-Lån, som på 28 år försvunno. Jag vill blott nämna, att Rikets Ständer beslöto, att Disconten skulle af Banken öfvertagås, hvaremot, enligt deras underdåniga skrifvelse af den 2 Julii 1818, en DiscontVerkets fordran bos Canal-Bolaget af 1,080,000 R:d., afskrefs under vilkor, att Staten icke hade någon förbindelse att betala Actie-egarne ränta efter byggnads-åren. Nu frågar jag, hvad är 181 o års försäkran om ränta under byggnads - åren ? Se Rikets Ständers skrifvelse, angående Götha Canal af den 8 Äng. iSiö. Finnes den deri, nämnd som. ett vilkor för teckningens möjlighet? Ja! linnes den der försäkrad Åctie-egarne? Ja! men af Bolagets medel, säger man, nå väl! hvarföre har ej Bolaget medel ? för det att, Banken öfvertagit.Disconten! Men borde då ej Banken betala räntan till Actie-egarne? Jag tror det, emedan det ej finnes sagt, att den ej skall göra det. Om en Cassa-förvaltning öfvertages af Banken, måste den väl fullgöra de förbindelser denna Gassa ålegat.