Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Hr von Hartmansdorff bär, örn jag icke orätt uppfattat bans yttrande, framställt den lanken, alt hvad som vore disponibelt af bancovinsten i förenlighet med bankens säkerhet oell iakttagandet af bancoreglenienlet, borde fördelas på länen i Riket, för alt sålunda ulga i industriel väg oell tillgodokomma dem, sorn hufvudsakligen bidragit lill medlens insamlande. Jag anser denna tanke påkalla den aldrastörsta uppmärksamhet. Mine herrar! de bland oss, sorn erkänna commuoal-inrättningarnes nytta, måste ovedersägligen inse, att en så beskaffad åtgärd att anslå medel för att af eomuuinerna förvaltas, aidel mest genomgripande sätt alt hilda communal-inrättningar och atl för framtiden bilda den coinnninal-anda, hvaraf vi äro i så stort behof och hvaraf vi äro i saknad, i brist på medel, som för communernes fördel kunna användas. Det är på denna grund, och då jag dessutom icke tror eller åtminstone ej kunnat finna, att denna Hr von Hartmansdorffs nya och vackra idee står på minsta sålt i strid med BancoUtsk-.s betänk., jag tager mig friheten fästa Husets uppmärksamhet derpå, alt, ehvad dess beslut må blifva bifall till BancoUtskis betänk, eller icke, dermed kunde förenas den tanken, alt, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslår, de medel, som kunna disponeras, må blifva fördelade på länen för att i communal-väg behandlas. — Frih. Cederström har yttrat den åsigt, att det vore illa om medlen lemnades ulan ränta och utan återbetalnings-villkor, på den grund alt, efter hans förmenande, Staten alltid borde blifva likare och rikare. Hvad detta Frih. Cederströms yttrande vidkommer, så vågar jag säga, alt, dess medverkan förutan och alla möjliga åtgärder förutan, blir Staten allt rikare och rikare, d. v. s. om man med Staten menar landet. Menar Frilitn åter med Staten dess behållna capitaler, så är det mig likgiltigt, om rikedomen tilltager; ty Staten i denna bemärkelse behöfver icke vara rik, och det är landet, sorn bör förkofra sig och icke Staten.
Ur Silfverstolpe har uti sin reservation omförmält att han för några år sedan reste genom en provins, der han blef öfverhopad af personer, sora, innan han framkom till gästgifvaregården erbjödo sig att skjutsa till den nästa. Om allmogen på somliga orter anser för en stor fördel att fä skjutsa äfven för 16 sk. b:ko, så finnes det andra orter, der det varit omöjligt att tillvägabringa entreprenad, och på sådane ställen är skjutsningen mångfaldigt mera tryckande än på andra. Jag finner således icke något rimligt skäl uti alt skjutslegan skulle vara uniform för hela riket, ulan jag anser att om legan på ett ställe är 16 sk. b:ko, så må hou gerna kunna stiga i en annan del af riket till 28 sk. Man kan icke förneka att ju den författning om entreprenads-skjuts inrättande, som år 1844 utkom, har varit mycket nyttig. Jag tror det skulle vara orätt samt motverkande entreprenaders åstadkommande, att öka skjutslegan, utan afseende på om vid gäst - 14 Den 1 Juni. gifvet igårdaine entreprenad finnes eller ej, hvaremot jag anser billigt alt skjutslega!) böjes på de ställen, der entreprenad ej derförutan kan åstadkommas. Då jag här under discussionen hort, att entreprenader kunnat åstadkommas dels utan någon serskild afgift af de skjutsskyldige, dels emot en ringa afgift, samt att på somliga ställen afgiften varit ganska betydlig och på andra sä hög, att icke någon entreprenad genom tillskott frän de skjutsskyldige kunnat åstadkommas, så anser jag i likhet med Gr. Sparre, att del vore både rättvist och billigt alt på det sättet förfara, alt på de ställen, der entreprenad icke kunnat inrättas, med mindre än alt legan ökes, sådant måtte beviljas. Om jag hörde riktigt så yrkade Gr. Sparre i sitt första anförande alt vid sådant förhållande skulle Landshöfdme ega att derom göra anmälan hos Kongl. Kammar-Colltm. Jag lemnar dock derhän, huruvida en sådan omgång är af behofvet påkallad eller om det icke kunde öfverlemnas ät Landshöfdme ali på de orter, der förhållanderne äro såsom jag antydt, sjelfve få bestämma legan inom vissa gränser.
Vid de inom länet varande 32 finbladiga och 47 grofbladiga sågar har brädtillverkningen, i anseende til! de hilga priserne å bruder, bedrifvits med mycken verksamhet och bringat sina ägare en betydlig inkomst, till föga fromma likväl för skogarne och jordbruket, hvarifrån arbetskrafter dragits. Beloppet af t ili veik n i ngarne eller deras värden kari så mycket mindre ens ungefärligen uppgifvas, som sågägarenas uppgifter härutinnan till taxerings-kommittéerne aldrig äro tillförlitliga. Stora partier 3 tums plankor af olika längder hafva äfven genom handsågning blifvit tillverkade. Binäringar. Jagt och djurfång idkas icke såsom egentlig näring, emedan yrket icke lemnar synnerlig inkomst. I Lappmarken afsättas likväl såväl skinnvaror som fågel. Laxoch sikfisket samt skjälfångsten hafva ej varit betydliga; men som laxen betalts temmeligen högt af personer från andra orter, de der under fisketiderna uppehållit sig härstädes, så har derigenom inkomst tillskyndats fiskägarena. Strömmingsfisket har deremot i allmänhet varit gynnande och medgifvit export, emot höga priser, af hundradetals tunnor årligen, och idkas detta fiske numera sällan af den jordbrukande allmogen, utan oftast af personer, som valt denna handtering till sin hufvudnäring, dervid likväl olyckor genom förluster af dyrbara redskaper icke sällan inträffa; hvadan idkarena af denna näring i allmänhet befinna sig i torftiga omständigheter. Tjärutillverkningen har, såsom ofvan antydt är, i följd af de lockande priserne, under de tvänne sistförflutne åren mycket tilltagit, men kommer troligen att i betydlig man minskas, helst tillgången på tjenliga tillverkningsämnen aftagit. Poltaske-tillverkningen har visserligen något minskats, men är likväl ej obetydlig och lemnar en god inkomst. Det är egentligen i Lappmarken som salpeter-produktionen är i stigande och med förkärlek idkas; och å nedra landet vinnlägga sig Skellefteå och Löf - 15 angers socknemän, mera än andre, om en oafbruten salpeter-tillverkning'. Ehuru salpeter-produktionen icke uppnätt sin fordna höjd, då den inlöstes med 1\
Jag hade nemi. missförstått meningen, och jag vill genast rätta mitt förslag; men efter som R. o. Ad. behagat fästa upmärksamliet på mina anmärkn:r vid redaktionen så anhåller jag att med detsamma få föreslå, ännu en rättelse i Utsk:s förslag rör:de 2 §. Der står: ”Förklatanden vare ock skyldig att”. Förut har icke varit taladt om förklaranden utan om klaganden. Således bör detta ock utgå. Meningen kunde då komma att lyda sålunda: ”förklaranden vare skyldig att, efter erhållen del af handlingarne och inom tid, sorn Hofrätten bestämmer, etc. Gr. Sparre: Anledningen hvarföre här står ”oc/«” är den alt i det föregående af § lalas om klagandens skyldigheter, men i det sednare mom. om svarandens. Jag finner således detta ”ock" vara på sitt ställe. I anledn. af Gr. Mörners anmärkn. att i förslaget blott skulle vara fråga om fullföljden af vädjade saker, så får jag fästa upmärksamhelen derpå, att i rubriken står: ”i afseende på fullföljden och behandling af mål i Hofrätten”. Förslaget handlar således både om vädjade och instämda saker. Uti den 5:te § talas om saker i allmänhet, hvilka i berättelsen böra utredas, således handlar denna § så väl om vädjade som instämda saker. Jag tror följaktligen icke att Utsk. gjort sig saker till ett sådant förbiseende som Gr:n i detta fall tillvitat Utsk. I öfrigt vill jag alldeles icke bestrida att saken tages under Den 4 Juni f. m. 463 förnyad pröfning af Utsk., och således skall jag icke motsätta mig återremiss. Gr. Mörner: Jag måste emot den siste talaren anmärka, att när det i 5:te § beskrifves, huru den skriftliga berättelsen skall inrättas, så slår der, ali roan skall ”deri noga uptaga påståendet, hvarpå rättegången sig grundar, hvad Underrätten i saken dömt, så ock sedan hvad i Hofrätten tillkommit”. Då underrätt icke i saken dömt, kan således icke denna Rätts utlåt, i berättelsen uptagas.
var hennes stå- ende råd. Vanligen allvarlig, till och med kärf till lynnet, kunde dock Platen stundom med närmare vänner vara full af muntra uppthg. Härvid gick man ofta ganska hårdhiindt till väga. Själfva erkebiskop Rosenstein, hans äldste ungdomsvän " gaf och fick i all vänlighet många knuffar ", heter det i hans dob andra sidan var Platen i tjensten eller ters anteckningar. i förhållande till sina medarbetare, såsom redan nämts, stundom ytterligt häftig. Äfven hit sträckte sig dock ofta hans makas lugnande och mildrande inflytande. Fans ingen annan utväg, kunde hon, såsom vid en mannens konflikt med brö- derna Nils och John Ericson, hvilken hon fruktade skola öfvergå till våldsamheter, framkalla ett plötsligt afbrott genom att stöta onikull sitt sybord eller på annat sätt afviinda den retade mannens uppmärksamhet. Ehuru häftig och despotisk var Platen dock i grunden rättvis. Vreden varade hos honom aldrig länge, och trodde han sig hafva sårat någon, skyndade han att godtgöra sitt fel. Under somrarna vistades han nästan oafbrutet på kanallinien, åkande dels i en s. k. medevivagii, dels på bondkärra fr %n station till station för att öfvervaka arbetet. Hvardagsvis i hemmet följde han regelbundna vanor, slöt dagen med att A lägga patieiice, steg ofta ' upp vid kl. tre för att arbeta eller tänka, eller begaf sig ut åkande till någon arbetsstatioii, der han då kunde öfverraska sitt folk klockan fem. Om vintrarna var han vanligen sysselsatt med läsning och skrifning, när han ej upptogs af offentliga värf. Hans kunskaper vor0 vidsträckta och i hög grad mångsidiga, hans brefväxliiig vidlyftig äfveii på främmande språk, och hans skriftliga framställningssätt tungt men slående. Sitt mästa vetande hade han inhämtat i följd af den praktiska verksamhet hvaråt han egnade sig, så i sjömanskap, i ingeniörsvetenskap, för att icke nämna den politiska historien, hvari han lagt djupa iiisigter i dagen.
För öfrigt hafva sig reserverat: herrar biskop Hedren, doktor Norström, prosten Nibelius, doktor Wallin, prosten Lundblad, prosten Ljungdahl samt professor Agardh. STOCKHOLM, Ecksteikskk Boktryckeriet, 1848. Hör till Herr Rosenblads, B., reservation emot Stats-utskottets utlåtande N:o 512. Bilaga. Smör. Ökedagsverken. Drängedagsverken. Öfrige persedUtgåenSumma ordinarie ränta. Hvete. Rä KornMalt Hafre Mjöl af Summa. Belonn. Efter markegång i r:dr b:o. 'Belopp. Efter markegång i r:dr b:o. Belopp. Efter markegång lar, diverse uppbörd beräknade de i penningar till bestämdt belopp i r:dr b:o. hvaraf i ungefär procent nedandetta år tillmö. flere slag. Belopp. Efter kom R:dr b:o. Tunnor. Kappar. Tunnor. Kappar. Tunnor. Kappar. Tunnor. kappar. Tunnor. kappar. Tunnor. kappar. Tunnor. Kappar. markegång i r:dr b:o. Antal. i r:dr b:o. i r:dr b:o. Spanmål. Smör. Dagsverken. Öfriga persedlar. Penningar. Upsala St. Upplysningar. De här för hvarje län uppförda belopp af de upptagna hufvudpersedlarne, äfvensom af hvad i penningar till bestämdt belopp utgöres, äro sammandragna af de uppgifter, hvilka för de serskildta titlar, hvarunder de utgå, äro intagna i Bilagan Lit. E. till skatteförenklingskommittéens underdåniga Utlåtande. Persedlarnes förvandling till penningar har skett efter 1844 års markegång. Ordinarie räntans totalsumma, för hvarje län serskildt och för hela riket tillsammans, är införd efter kommittéens uppgift, (hvarvid förutnämnda års markegång liggat till grund).
Då uplysl är, att den motion, som jag väckt, vore af 2:ne RiksStånd afslagen, vill jag ej upträda till försvar för densamma, under yrkande af ålerremiss, då en sådan till intet skulle tjena; utan är min afsigt endast att mig Den 16 April e. m. 477 matie tillåtas att i ett annat plenum få i proi. nedlägga min reservation mot det beslut, som R. o. Ad. fattat. Föredrogs Sta!sUlsk:s d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 98. i anledn. af väckte frågor om uphörande af det serskildta skattebidraget till gäldaude af 1848 års krigsrustnings-kostnader. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då Konungen föreslagit att Riksg:s-kont. skulle mista den ersättning, som detsamma med rätta tillkommer för dess förskott till den Danska fejden, så var en sådan utgång som nu har inträffat att förvänta. Jag har dervid intet annat att tillägga än att, om Konungens rådgifvare, när Extra Stals-rcgleringen förekommer, klaga deröfver att Sveriges försvarsverk, fält mindre än önskligt och behöfligt varit, och om StalsUtsk:s ledamöter, vid åtskilliga tillfällen, här, eller i sina betänk:n yttra, att dessa eller andra Sveriges behof måste slå tillbaka för brist på medel, då vill jag svara: ”J håfven så velat, emedan J skjutit ifrån Eder de medel, som J eljest haden haft i händerna.” Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan ej fatta hvad vält Riksg:s-kont. må ega, att utfå bevillms-medel, som icke be höfvas. Jag tror att Riksg:s-kont. är till Ständernas disposition, — är ett Verk, som har till updrag att fullgöra Ständernes befallningar, men som icke har någon rätt mot Svenska folket. Det är ett uttryck, som jag alltså bestrider. Hr Printzensköld, Carl: Visserligen är det sannt alt Riksg:s-kont. icke har någon rätt mot Svenska folket. Men detta hade väl kunnat hoppas, alt dess upoffringar för Danmarks bästa icke skulle ske på bekostnad af dess eget.
Om ordet ”definitivt” skall tolkas så, att frågan uppskjutes, icke allenast till dess förstärkta StatsUlsk. voterat, utan äfven intill den tid, då den sisla möjliga fråga, som i en ordin.-statsreglering kan förekomma, blifvit afgjord; då innefattar det beslut, som skall vara fattadt, detsamma som att säga, att passevolance-frågan ej skall afgöras, förrän vid riksdagens slut , och att befrielsen från passevolance-afgifls erläggande, som enl, Utskts utlåt, är föreslagen att börja med innevar. år, icke skulle möjligen kunna vidtaga förr än med det 7» De u i5 A u g u s ti f. m. kommande. — Som sagdt är, jag attenderade ej tillförslaget, och om meningen dermed är den man framställt som den möjliga, anhåller jag alt få reservera mig emot en så ovanlig procedure. Frih. Hermelin, Au g. Söderling: Jag har endast anmält mig för att gifva tillkänna, att jag förenar mig i de reservationer, sorn blifvit afgifna emot beslutet. Frih. Boye, Ludv.: Jag var icke närvar., när Hr Rosenblads motion eller anförande upplästes; jag har hört det sedermera, men jag vet ej, om derpå följt något svar eller icke* Jag anhåller få upplyst, huruvida discussionen öfver hnfvudsaken är öppen eller icke. Är ett beslut, sorn afskär deri, redan fattadt, så respecterar jag det, annars skulle jag väl också önska att framställa min tanke angtde motionen. Undert. R i d d.Se cre t.: I anledn. af Frih. Boyes gjorda förfrågan, får jag enl. prot. upplysa, att Hr Rosenblad först uppläste sitt förslag; alt Frih. Sprengtporten yttrade sig derefter; att, uppå begäran, Hr Rosenblads förslag åter upplästes, samt att Hr Munck af Rosenschöld yttrande sig deremot. Sedermera framställde Hr Frih. och Landtm, propos. på bifall till förslaget, hvilken med ja besvarades.
Om den sättes lågt blir effecten att Silfver icke,fås och detta vore mindre skadligt, än om den sättes högt, i hvil; ket fall Coursen ofelbart alltid skulle blifva hög, så framt något Silfverköp verkställdes» Coursen vore då genom denna operation ste»' grad och Bancosedlarnes värde nedsatt. Man hade således försämrat Bankens soliditet, i stället att förbättra den, och ändteligen uppsatt den Cours, hvarefter Banken framdeles kan komma att realisera, eller ock tvungit Banken att betala mera för Silfver, än den vid en blifvande realisation måste för sina Sedlar utlemna. Att, på sätt en Talare föreslagit, utsätta den Cours, efter hvilken Silfver-köp bör ske,' lika med den, som vid beslutets fattande är noterad, skulle vara att låta denna vigtiga operation bero antingen af en tillställning eller af en slump, eftersom Coursen för de dagar, då beslut härom togs, kunde betydligt vara förändrad. Jag hsr äfven hört, såsom skäl för ifrågavarande förslag, åberopas, att förhållandet «-• mellan den nya Silfverfonden och de till dess anskaffande utgifne nya Sedlar, blef, äfven om köpet skedde efter en hög cours, vida förmonligare, än emellan den gamla Sedelstocken och Silfverfonden, samt ätt således Bankens solidité skulle derigenom vinna. Denna skenbart rig-« tiga sats förfaller vid minsta undersökning derom. Om den vore grundad, borde man med skäl förundra sig, att en så enkel theori för formerande af fond till nya Banker, ellef till för - 452 Den 9 Junii f. m. Stärkande af discrediterade Bankers soliditet, skulle vara ny och icke förut påfunnen eller försökt, då någon lättare financiel operation icke kan finnas, än att med papper, som icke förut har någon fond, börja att inköpa Silfver eller reel fond. Då Danska CourantSedlarne fallit 8,900 å x,ooo proceDt, hvilken utväg hade efter denna lära varit lättare, än att återställa och stärka dessa Sedlars Credit genom utgifvande af nya millioner dylika Sedlar till inköp af Silfver.
Antingen är köparen förut icke hemmansägare, utan förvärfvar en mindre hemmansdel för att erhålla fast bostad, eller ock ske köpen emellan förut varande hemmansägare, så att den ena förminskar, den andra tillökar sin förra egendom. Att hemmansklyfningen fortgår i bredd med folkökningen kan för fast antagas, men dermed tilltager ock jordens uppodling, hvarigenom det blifver möjligt för den mindre jordägaren att försörja sig. Tab. Litt. Antal Antal Antal Antal Antal Minuthat ställer Utskänkn stället Afgift. Minuthar stället Utskänkn ställei Afgift. Minuthar ställei Utskänkn ställei Afgift. Minuthan ställei Utskänkn ställei Afgift. Minuthan ställer Utskänkn ställer Afgift. • Cu cd * 13 oq R:dr R:mt. Qj rt> co ’ a crq CO R:dr R:mt. • Pj CD ■ a OQ co R:dr R:mt. • p, CD Tn • a’ 05 co R:dr R:mt. • CD CO ' B 'S R:dr R:mt. Laga skiften. Statsinkomster. Kommunal-utskylder. Bergsskola. Angående skiftesverket i länet bör nämnas, att ganska få af de hemman, som tillhöra Bondeståndet, äro för närvarande oskiftade och att, der laga skiften blifvit verkställde, det visat sig, att jordbruket derpå mycket vunnit. Deremot hafva icke många af de större jordegendomarne eller af de hemman, som lyda under dem, ännu undergått laga skiften. Någon tillförlitlig uppgift å antalet oskiftade hemman i länet har icke kunnat erhållas. Tab. N:o ll. Uti den tabell öfver laga skiften, som bifogas under N:o 11, har hela beräknade utgiftsersättningen för skiftena icke kunnat upptagas, enär de till Provins-Landtmäterikontoret inkomne skifteshandlingar derom icke lemna upplysning. Tab. Litt. e. Statsinkomsterne hafva under denna period från länet utgjort de i nedanstående tab. Litt. E utförde.
Vill man förstå en tids seder, måste man lära sig fatta den tankeströmning, som uppbär dem. I äldre dagar rådde oseden att offentligen förevisa » finare l i k »; det var de högt uppsattes » lit de parade », som efterapades enligt råd och lägenhet i alla samhällsklasser. Seden torde icke ännu vara rent utdöd, ty nyfikenheten i förbund med fåfängan att förevisa en » grann likklädsel » äro starkare än fruktan för smitta, där farsot härjar. Däremot är nog seden att upphänga minneskransar i kyrkorna afskaffad nästan öfver hela landet. Hemmen blifva nu, som tillbörligt är, förvaringsplatser för de » äreminnen », hvilka icke äro afsedda att följa med likkistan eller att pryda den igenkastade grafven. Lagern eller eklöfskransen i silfver hänges kring den aflidne ryktbare mannens kabinettsporträtt öfver hans forna skrifbord, och en del af vår landsbefolkning låter göra ett slags glasskåp för att däri, till efterkommande, förvara de kransar af pärlor eller målad metall, som af korporationer eller vänner blifvit sända till sorgehuset. Seden att i vax afbilda lefvande och döda, de mest olika existenser, från de högsta i samhället, från vetenskapsmannen, den själfuppoffrande människovännen till gycklaren, stråtröfvaren och mördaren, är en helt ny företeelse i vårt land, och då den ännu blott, Gud ske lof, förekommer i vår hufvudstad, får den endast skrifvas på dennas konto för dålig konst. Nog hände det i äldre tider, att nattliga gäster af kött och blod smögo sig fram emellan grafvarna, en och en, för att, lysta af månen, antingen tvätta bort vårtor från händerna i några droppar regnvatten, samlade i urhålkningen på någon grafhäll, eller ock för att låna en bit människoben, en handfull mull och, i svåraste fall, lägga en lottsedel på en väns graf under ödmjuk anhållan om en liten vink för att farjga lyckan.
Oet clröjcle likväl ieke länge, innan man fann, att en Vexelvell LäneLank ej kuncle clrifvas utan 8eäelrörelse oell man vicltvg äerlöre, reclan clen 5 tkpril 1701, cleo utvägen att läta en serskild räkning i VexelLanken töras uncler namn ak transporträkning, pä I,vilken en kvar egäe insatta meclel, linck ieke uncler Ott Ounäisäe Oaler i 8ilfverm^nt, clä kan skulle erkälla en uncler Länkens Ligill samt Lommissariernes ock Letjenles namn utlärclact, uti kanclel oek anclra betalningar anväuclkar ikt - Otlatanäe, lV:o t 6. 261 test, som fran en till annan tings transporteras oek kvarlore innekafvaren kacle vill inlefvereranclet att commenäera cle penningar, kvarä clen I^ääe: alt sä keskslkaäs fransportseälar, kvilka ännu i clag utgöra Länkens löpanäs l^oter eller Vexlar, »eäermera varit utgifne för annat än verkeligen insatte meäel, äerom kar allmänketen käft tillfälle att tillräckligen klifva öfvert^gaä, längt innan clet täckelse I^ftaäes, kskom kvilket Lanken i mer än kunäraäe är keärifvit sina operationer, liäen kar visat, att stora missbruk kunnat föröfva» meä äessa, som meä äs (ireäitseälar, kvilkas blotta liknelse LaneoOräningen sä sorgsfälligt sökte unävika. fkvaä rörelsen grunäas pä vanliga »oter, eller pä transportseälar, är äet säleäes angeläget, att en dapitalfooä linnes, som ätminstone i nägon mokn garanterar mot förvaltningens misstag oell mot äe förluster, som pä inärilningen af Län kunna uppkomma.
"Det var illa det", svarade jag, "men jag har ett annat slags affär med skepparn." "Och det vore?" sporde han nyfiket. "Vill ni föra mig öfver till Åland?" "Hvarför det då? Herrn reser ju bättre med ångbåt!" "Ja, men jag tycker mera om att segla." "Gerna för mig då jag seglar af i qväll." "Jag följer med!" utropade jag. "Hvad begär ni för öfverfarten?" "Kommer an på hvad slags folk herrn är", var det afmätta svaret. "Tio rubel blott, om herrn har pass och egen matsäck för si resan kan bli långvarig; vi ha sydostlig vind, bra nog i början men knapp på hafvet." "Hvad göra då edra tio rubel i goda svenska riksdaler?" sporde jag. "Efter kursen gör det minst tjugofem riksdaler. Jag kan räkna kursen, jag." "Nåväl, jag betalar det; när skall jag vara ombord?" "Sist klockan sju i qväll", svarade Falkens Erik och såg först på det ena, sedan på det andra af sina ur. Jag drack ett glas öl med gubben och gick. Klockan på slaget sju var jag på platsen med tvänne karlar, bärande min kappsäck, samt en ypperlig matsäck och ett rikligen försedt flaskfoder. "Precis herre", helsade Erik och räckte mig sin tjäriga hand, samt tillade, i det han skrattande pekade på buteljerna, "det der är bra, det är fuktigt ute på Ålands haf." Vi lade ut till sjös, skepparen, hans son, en gammal sjöman till och jag. Vädret var friskt och det gick raskt undan, ehuru vi hade blott half vind, men skutan seglade bra, som nästan alla ålandsfartyg. Jag var imellertid trött af det myckna springandet under dagens lopp och begaf mig snart till hvila. Stockholms skärgård ända till Furusund kände jag dessutom ganska väl, der var för mig intet nytt att se. Jag gick icke ned i den qvafva kabyssen utan lade mig på däck insvept i min paletå, med hufvudet på kappsäcken och utsträckt på ett par gamla hopvikta segel. Då jag vaknade sent följande morgon, voro vi redan ute på hafvet.