Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 16 Junii f. m. 45 Riksens Ständers Verk, för det att fjerde Ståndets Ledamöter hittills utgjordt en del af des e Embetsmän, med samma skäl skulle jag kunna påstå, att BorgareSiåndet hade rätt att bibehålla SkråOrdningarne, och öfrige Författningar, derigenom det, på öfrige Medborgares bekostnad, njuter förmåner. R dderskapet och Adeln har förut flere gångor förklarat, att frågan om SkråOrdningarne ej vöre annat, än ett Ekonomiskt ätende, sorn således af 3 Stånd kunde afgötas. och att med Stånds privilegiet blott förstodes sådane rättigheter, som i Grundlagen finnas nämnde, och i sjelfva Privilegiipatentet tryckta. Finnas de ej der, så äro de blott förmoner, förunnade vissa enskilda Corporationer, och hvilka, när sorn hälst, kunna dem af Högsta Magten betagas. Jag kan ej föreställa mig, att Ridderskapet och Adeln, genom det steg man nu påyrkar, skulle vin. na annat, än att visa sig vilja troget följa Borgareoch PresteStåndens exempel att vara liberala För min del, och då Ridderskapet och Adeln alltid drifvit den satsen: för allmän nytta ma enskild vika, ber jag Ridderskapet och Adeln vakta sig, att nu inträda uti en så uppenbar contradiction, att Ståndet skulle förklara sig vara af samma tanka, som Presteorh BorgareStånden ide af dem förut afgjorde, med denna likartade, frågor. Herr Munck af Rosensköld, Eherhard: Jag vill ej yttra mig om frågan rörande Commiss sarieBeställningarne, eller huruvida 3 Stånds beslut i afseende på densamma kan anses ver - 46 Den 16 Junis f. m. kande, utan jag vill blott anföra några orcS om sjelfva saken, om principen. Jag var närvarande vid 1800 års Riksdag, då BondeStåndet inträdde i garantien af Banken, men blott till en del i administrationen deraf. Ifrån 1S09 åter har BondeStåndet lika med de andre Stånden deltagit i denna administration.
” Slutligen hafva Utskotten skolat anhålla, det måtte Högh Expeditions-Utskottet varda anmo.dadt att, vid utskrifvande! af förslaget till Reglemente, benäget låta verkställa de mindre rättelser, hvil-* ka vid nästan hvarje blifva enföljd deraf, att de först projecterade flere och districtvis organiserade Bolag, nu blifva till ett enda för hela Riket föiändrade. Någre Ledamöters yttrade serskilda tankar Varda härjemte vidfogade. Stockholm den I November 1829. Reservationer: af TIcrr von Hartmansdorff j Augnst. I anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga skrifvelse, rörande Dykeriet, och dervid fogade handlingar, anser jag Utskotten endast hafva bordt yttra sig öfver grun - 44 Bil. t. Statss. Allm. Besv.- o. Oec.-tJtsk. Vtl. N.-o Q.% derna och de förmoner R. St. tillstyrltas att åt Compagniet bevilja; men ej att ingå i de reglementariska föreskrifterna, till hvilkas pröfning jag, åtminstone för egen del, finnér mig sakna erforderlig sak-kännedom; och hvilkas innehåll dock slutligen måste ändras , i fall något Bolag icke kan bildas under de vilkor, som nu blifvit föreslagna. Häruti instämde Herr Prosten Forslind. Herr af Sillén. Lars Gabriel.- I Hr von Hartmansdorjfs Reservation förenar jag mig , med bifogandeaf den erinran mot Utskottens förslag till bestämmande af den bevillning, sora af kommande Ständer kan blifva det nya Bolaget ålagd, att, jemlikt 61, 62 och 70 §. Jj. Regerings-Formen, Bevillning icke kan af Piikets nu församlade Ständer fastställas för längre tid än intill nästa Riksdag, samt att följaktligen hvad derifrån utgöras bör måste blifva föremål för då sammankommande Ständers pröfning.
A l l m. Telef. Elisabeth 3:dje är g. Utffifningstid: h v a r j e helgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre (vid kompletteringar). Löfgren. pinade i vilja i dag för Sve• riges kvinnor, i hjärtan vi hvilkas Byr »: Drottninggatan 4 8, 1 tr. Prenumeration sker i landsorten å postanstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren. den härdlig, äro visse, att anförvandtskulle känslan hon för de henne, tanken finska att varmt främmande bilden som af i sidan gast den främst för sitt den första de på andra Bottenviken och Men kvinna, landet köns af sins gar att i hennes het, vi ett par meddela, hon i samma ämne l och en kvinnotidr ... gen » H e m m e t o c h Sambara sin tid mamsell Cecilia Fryxells pension på R o - nära Kalmar, under inmed sin dotter. och tal skall tyst herreman och olycklig, hjärtat fullt af hemsjuka, frukosttid, ett Elisabeth Avellan satt blyg, kamrater. med » ja » det » edert talet finsk svarade fred, trädde en morgon på 1860- en inleda Men då vara ja, ja, o c h nej, n e j ». så berömda för skratt o c h försökte högt: på sitt kvickhufvud citerade halfhället ». den anmärknin» n e j », lemnades hon i a finska del den n y k o m n a; henne i samtal. ha längre ur En fnissade mjölkmuggar lif o c h verksamden stad, sina dölja hemtat I emellan öfver att vi här uppsats känslor. om upplysningar att andra stirrade djupsinnigt till handling. De för kamraterna af ett organiserad! kvinnohenne se ond ut vekare kvinna i Finmanat dessa dem tappert o c h försaksarbete det alla människor!
Riföbagen reprefenterar ©menffa golfet. ©e rättigheter och åligganben, forn gältanbe lag tillägger Rifetö ©tänber, tiltfomma tfäbaneftcr Riföbagcn. ©en för* belaé i tmå kantrar, Scbamöter mätjaö, på fått Riföbagö*£)rbningen ftabgar. hamrarne äga i alta frågor lifa Behörighet och mpnbigfjet; ffolanbe Riföbagen i fraft af benna ©rmtblag fammanfontma tilt lagtima möte hvarje år ben 15 Sa* 6 gttmagg.Seftut 1866. nuari, eller, om Ifelgbag bå inträffar, bagen bereftcr; konungen bod oBetaget att, emellan lagtima 9Uföbagar, Urtima Sftifsbag fauimanfalta. £>o3 Urtima IRiföbag må enbaft förefotnma ärenbe, forn föranlebt Sliföbagenö f antman! altanbe elter af konungen etjcft för benfamma framtåggeS, få od fymab meb bylift ärenbe ftår i offitjaftigt famntanl;ang. § 50. Stiföbagen ffall famntanträba i 3lifct§ ^öfmubftab, utom i be falt, bå ftenbeö framtränganbe eller peft elter aitbra lifa migtiga fäuber göra bet omöjtigt etter för Sftifébagenö frihet od) fäferl;et måbligt. 3 beffa falt tittfommer konungen att, efter farnråb meb tRilöbagenö gultmäftige uti 33anlen od) 9tifögälbö É Urtima Slifsbag fiola ej flera Utffott tiUfättaS, än forn erforbraö för Be* rcbitittg af bermib förefommanbe ärenben. § 54.
Denna berättelse framställer säkra artledningar till en stigande SalpetterProductiön, till bidragande hvaraf, förbindelser äfven skäligen deni kunde åläggas , söm e-rhållit SjudnirigsPannöf utan betalning , samt räntefria Lån, endast i Upland och Westmanland uppgående till 5,700 R:dr; och anser jag således alla TvångsLagaf för SalpetteuNäringeöS förkofran böra upphäfvas, enär denna Näring nu icke mera fordrar, än hvad andra Näringars Och Yrkens bestånd och tillväxt påkallar, nemligen: skälig betalning och säker afsättning för sin Prödiicl. Med afseende å hvad jag nu anfört, får jag om Salpetters-Fondens användande, ej mindre till beredande af lindring i Salpetterssgärdskyldiges förbindelser, än understöd för Salpetter Den 7 Martil. 239 Sjuderi-Inrättningars fortgång, vördsammeligen föreslå: 1:0
Om Utsktn, vid besvarande af ålerremissen, finna sig böra inskränka sitt utlåt, till de allmänna grundsatserna af ämnet med förbigående af detaljförhållandena, är jag öfvertygad om att det åsyftade målet skulle ernås, i stället att efter Utsk:ns förslag det med visshet blefve förfeladt. Utsktn borde då tillstyrka It. St. det beslut, att inom hvarje pastorat eller socken, i mån af hvad locala förhållanden kunde fordra, ovillkorligen skall inrättas en skola; att i denna skola skall finnas en lärare, och att sedermera på socknens omständigheter och locala förhållanden må bero , huruvida skolinrättningen skall etableras fast eller blifva flyttande; att föräldra-undervisningen må gå i bredd med skolinrättningen, men att då barn enskildt undervisas inom föräldrahuset eller uti enskildt inrättade skolor, som icke stå under sockenskolans uppsigt, samtliga salunda undervisade barn, hvad dass de än tillhöra, skola vara p I i g t iga alt på en gång med skolbarnen undergå allmän årlig examen, hvilken examen bör ske uti moderkyrkan. I afseende på hvad Utsk:n yttrat om så fattiga församlingar, att de skulle sakna tillgång att bygga skolhus, får jag förklara det jag icke kan förstå , huruledes en sådan förutsättning kunnat af Utsk;n antagas, att en socken, som måste bestå af hemman, de der hvar för sig äro pligtiga att hålla laga hus såsom minimum, hvarutöfver de flesta hemman äga flera byggnader, icke skulle äga förmåga att gemensamt åsladkomma en sådan byggnad sorn ett skolhus, då de hvardera bekosta 10 å 12 hus. Ett sådant förhållande, som TItsktn framställt, kan således omöjligen inträffa. Fördelningen af kostnaden till skolhusbyggnad är af en annan beskaffenhet, och i det hänseendet torde bestämda föreskrifter erfordras.
Utskotten instämma fullkomligt uti hvad en Stånds-ledamot yrkat, alt skatten må beräknas lika för stångoch ämnes-jern, derföre också det framställda förslaget icke föranleder lill någon olikhet i skatteberäkningen för dessa jernsorter; och hvad beträffar anmärkningen om missförhållandet emellan skatteberäkningen till endast 1 1/2 procent för det i senare tider beviljade smidet och den för de äldre verken gällande skattbestämmelsen 2 procent, tro sig Utskotten hafva deråt egnat behörig uppmärksamhet, genom hvad som är yttradt om missförhållandet emellan skattebestämmelserne i allmänhet och föreslaget till afhjelpande deraf.
Transport i,56g,i68 1844 års anslagssumma. Afbetaln. för år i835 . 15,ooo. Afbetaln. för år i836 . 15,ooo. Afbetaln. för år 1837 . 16,875. Afbetaln. för år i838 . 18,750. Afbetaln. för år i83g . 20,85g. Afbetaln. för år iB/ji • Afbetaln. för år 1837 . Afbetaln. för år 1838 . 18,750. Afbetaln. för år 183g . 20,85g. Afbetaln. för år 1840 . 23,203. Afbetaln. för år 184r • 25,810. Afbetaln. för år 1842 . 28,710. Afbetaln. för år 1843 . 3i,937- vrjO ro 1846 års anslagssumma 120,000. 16,875. Afbetaln. för år 1837 . Afbetaln. för år 1838 . 18,750. Afbetaln. för år i83g . 20,85g. Afbetaln. för år 1840 . 23,203. Afbetaln. för år 1841 . 25,810. Afbetaln. förar 1842 . 28,710. Afbetaln. för år 184-3 • 31,937. Afbetaln. för år 1844 • 35,525. 321,669 18474 års anslagssumma 120,000. — 18,750. —■ — Afbetaln. för år 1838 . Afbetaln. för år i83g . 20,85g. Afbetaln. för år 1840 . 23,203. Afbetaln. för år i84f . 25,810.
Dis conten , bör CanalBolaget förklara' sin beredvillighet att medverka till allmän nytta med Den 17 Martil, e. m. 155 de Medel, som Riksens Ständer finna för godt dertill bevilja , och på sätt sam erfarenheten nu mera ådagalagt, ensamt kunna förena den allmänna Rörelsens kraf af en Låne-anstalt med CanalBolagets fördel. Canaloch DiscontDirectionernes afgifne Betänkanden, 1 anledning af Bolagets beslut, bhfva härjemte älven vördsamt bifogade och äberopide.'’ Jag vågar tro , att då allt detta af ovaldige Domare granskas , skall man deruti 'inna ett ganska bestämdt och ovilkorligt svar , titan andra anspråk emot Staten, än blott, hvad äfven Utskotten , efter en mogen granskning, funnit oundgängligt nödvändigt , ej endast för Götha Canal, utan ock för att åter upprätta hela Rikets Fenninge - och QreditVerk: ett temporairt Biträde, Ofvertygad , att det ej undfaller upplystare Granskare, förbigår jag gerna, att vidlyftigt vederlägga och besvara det lagstridiga Förslag, att, utan allt Fprdringsägarnes hörande, afgöra, att, hvad dem bjudes, skola de vara skyldige anse som det bästa, samt att med lika korrta, men hittills högst ovanliga rättsformer, tillerkänna sig Bolagets lagligen tiller, kände Disconträtt till 1835* Endast de våldsammaste Revolutioner hafva fönmledt åtgär. der, sorn här midt under ordning och lugn föreslås. Hvarje uppmärksam Läsare finner med jayad noggranhet Götha Canaloch Malmö 1$6 Dtn 17 Marta, t. m. Disconfer uti Utskottens Betänkande blifvit sammanfogade , förmodligen tor att komma till det önskade resultat af deras lika behandling, och den enas bristers fyllande genom den andras tillgångarj om detta är rättvist, i hänseende till Verkens Creditorer, tror jag mig utan vidare granskning blott behöfva hemställa till denna upplysta Samling.
Hvad skulle han nu hitta på? Hvad skulle han nu vara vid för lynne? En och annan gång hade Nina talat med honom, allvarligt, af hela sitt hjerta, och han hade stillatigande hört på henne, men när hon tystnade, sade han: »Ja, tack för din goda tanke om mig! Jag ser nog, att jag i dina ögon är en oduglig stackare, som inte har mera vilja eller förstånd än ett lindebarn, men det tjenar till ingenting att predika för en så gammal syndare som jag. Som jag är, sådan är jag och kan inte göra några konster. Tycker du inte om mig, så kan du låta bli.» Och det kunde gå flere dagar, då han var kall emot henne, undvek henne och behandlade henne som en främmande. Det var hvad hon minst af allt kunde uthärda. Hon spejade i hans ansigte efter ett vänligt uttryck, hon gjorde sig så älskvärd och så vacker som möjligt för att förmildra honom, men när intet hjelpte, kom hon slutligen, kastade sig om hans hals och bad om förlåtelse. Hon hade varit fordrande, pedantisk. Hon hade sett spöken på ljusa dagen. Och när han då log med sitt gamla leende och plirade med ögonen, skälmaktig och intagande som han var, då föllo för ett ögonblick alla tvifvel och all sorg från Ninas hjerta. Hon hade honom ju här, mellan sina armar. Hon såg in i dessa ögon, som för henne voro de skönaste på jorden, och hon skämdes öfver att för ett ögonblick ha förspilt hans kärlek med sitt öfverflödiga allvar. Det var ett beständigt vågsvall utan fast mark under fötterna, och Nina blef så trött, så trött. Hon önskade ibland, att lifvet snart måtte vara slut, blott för att få ro. Ingenting och ingen kunde fängsla hennes tillvaro. Hon längtade blott efter en, och för honom kunde hon intet göra. Den sommaren rådde doktorn Nina att på några veckor resa till Norge, och Tofte följde henne. Det var en torr och klar sommar, och bergsluften i sin uppfriskande renhet gjorde Nina godt. Hon och Tofte gingo långa promenader, och Tofte sade: »Det påminner mig nästan om vår första lyckliga resa söderut.» Det stack till i Nina. Icke ens denna första resa hade varit lycklig för henne.
På denna straffbestämmelse grundar sig den för dräp och tillfogandet af svår kroppsskada i envig föreslagna påföljd, hvilken, för den händelse att hvarken varit aftaladt alt duellen skulle med enderns död slutas eller någondera parten svikligen förfarit, ansetts icke böra öfverstiga straffet för svårare kroppslig misshandel, som skett med berådt mod, men utan afsigt alt åstadkomma den inträffade skadan. Denna bestraffningsgrund synes riktigare än den i strafflags-förslagot, måhända i följd af dess behandling af såramål, antagne, enligt hvilken skada vid envig skulle betraktas såsom effekten af oöfverlagd misshandel, Hvad utmaningsmän och sekundanter vid envig angår, är det inflytande de i denna sin egenskap utöfva A brottet allt för mycket objektivt bestämdt för alt rättfärdiga den vidsträckta strafflatitud, som skulle innefattas i en hänvisning till lagens allmänna bestämmelser om delaktighet i brott. Med afseende A beskaffenheten af detta inflytande har antagits, alt straffet icke borde sättas under det för utmaning till duell eller öfver det för den fullbordade duellen, med frånseende af dess effekt, stadgade, samt vid sådant förhållande, med tillämpning af grunderna i gällande duells-författningar, kunde bestämmas till fängelse från och med sex månader till och med två år. Enär straffet för barnamord, i strafflags-förslaget utsatt till fängelse från och med åtta till och med tio år eller på lifstid, vanligen blifvit af Eders Kongl. Maj:t i benådniogsväg bestämdt till fem års straffarbete och tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, har det i förevarande förslag ej kunnat sättas högre än till straffarbete frän och med fyra till och med tio år; i följd hvaraf straffet för andra till samma kategori hörande brott jemväl blifvit i jemförelse med strafflags-förslagets bestämmelser nedsatt. Att förevarande förslag icke upptager kortare än två månaders frihetsstraff' öfverensstämmer med hvad, som i allmänhet blifvit iakttaget i de på sednare tider utfärdade, till kriminal — ingen hörande författningar, såsom t. ex. Kongl.
Om än Staten ansåge sig knnna och böra sänka penninge-räntan förr än hon faller af sig sjelf, genom jemnvigten mellan näringarne och Capitalerna i det egna landet och i verldshandeln; så vore det ett lika frugtlöst förspillande af Statens krafter, som bemödandet att sänka hafsytan vid stranden, förr än verlds* hafvets hvälfningar medförde ebb. Banken har redan länge åt sina låntagare borrtskänkt sina medel, genom lägre penninge-ränta än den gångbara; under det, att han å andra sidan icke gjort rätt åt sina sedelhafvare. Oagtadl Banken för närvarande till utlåning använder 18,000,000 B.:dr ä 3, 4 °cb ^ proctts ränta, och Stockholms Stads Brandförsäkringsverk omkring i,85o,ooo å 4 proc:t, förutan hvad andra Cassör och iv Stats-Utskottets långifvare lemna under 6: så liar dock icke den allmänna penningeräntan nedsjunkit, utan lån å 6 proc:t, bevillningen oafdragen, äro ganska begårliga, utom hvad lån på inteckning beträffar, i anseende till brist på antagliga panter, såsom nedanföre närmare skall utredas. Hvad 20 millioner icke kunnat, under flera år uträtta, det skola 5 millioner ännu mindre kunna i hast åstadkomma. Hela följden af åtgärden blifver således att de som fått lån i RiksgäldsContoiret å 5 proctt, kunna sälja sina fastigheter för högre summa, an då de förut voro behäftade med inteckningar å 6 promt. De nya Rrgdslånen skulle, så vidt den lägre räntan beträffar, blifva likasom Bancolånen å 4 promt ännu äro, skänker, dem Staten gör åt ögonblickets innehafvare af de intecknade egendomarne; och skulle derföre, på sätt Transport-lånen i Banken varit, kunna blifva en handelsvara, om man icke sökte förhindra det.
Bankens capital utöfver ulgifvet sedelmynt, dess fasta egendomar, inventarier m. m. borde förklaras vara och skola förblifva 10 millioner intill nästa riksdag, dä bestämmas kan, att detta capital skall ytterligare ökas. Min öfvertygelse är, att någon lagbestämmelse i detta hänseende icke är behöflig, ty det är klart, att i samma mån Bankens functioner utvidgas, sä mäste också capitalet ökas. Jag föreslår alltså den förändring i redactionen, att denna § måtte komma att lyda sålunda: Bankens capital utöfver dess fordringar är och skall förblifva intill nästa riksdag 10 millioner r:dr b:co; och tillägges vidare: kommande derföre capilalförminskningen, dä sådan inträffar, alt ersättas af baneovinslcn för samma år. Hr Skogman, Carl David: Förhandlingarne rör:de bancoärenden vid denna riksdag hafva haft för ändamål alt åstadkomma ytterligare stadga i Bankens förhållanden. Jag anhåller om propus, lill bifall å (Jtsk:s förslag, innefattande ändring och tillägg i 4 § af lagen för R. St:s Bank af d. 1 Mars 1830, för alt sedan underställas Konungens sanclion. Den 10 April. 219 Hr Rosenblad, Bernh.: Genom della stadgande vinnes flen slöra fördel, att den ökade styrka, sorn Banken vinner, genom att få en mor än fördubblad förmögenhet, icke kan honom fråntagas utan Konungens bifall, i händelse denna § af den andra slatsmaklen eller Konungen bifalles, hvilket jag förmodar. Deremot skulle, om Frih. Cederströms förslag antoges, det vid en kommande riksdag kunna komma alt bero på en tillfällig majoritet att borttaga ifrån Banken en af de största garantier han för sin säkerhet äger. Jag yrkar bifall lill della förslag. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: På sätt som de 2:ne siste lalarne anfört, är det af en särdeles vigt, att Banken blir tryggad medelst ägande af ett capital, som han är förbunden att ständigt hafva utöfver sina skuldförbindelser. Det gör icke tillfyllest att hänvisa på ett förhållande lill nästa riksdag.
Jag får vördsamt föreslå, att styrelserna öfver Nya Passevolancecassan och Armeens Trosspassevolance, hvilka nu icke lära äga rätt att utlåna sina medel, måtte berättigas att insätta sina obehöfliga fonder på Lånebankens upplåningsräkning för Handelsdisconterna, helst dessa medel i alla fall skola blifva innestående i Lånebanken, men utan ränta, i stället för att de nu, efter detta förslag, komnie att blifva fruktbara. Om remiss af denna motion till Statsoch BancoUlsktn anhåller jag. Remitterades till Statsoch BancoUtskm. Upplästes och lades på bordet nedanniimnda utlåttn från ConstitutionsUtskottet: N:o 48. med utlåt, öfver återremisserna på förslaget i memor. N:o 34 till en ändamålsenligare organisation af Statsrådet; N:o 49- med uppgift å särskilda grundlagsförändringar, som föranledas af Ståndens gemensamma tankar, rörde flofcaucellerens Statsdepartement; Den 19 November. 32g Stats Utskottet: N:o 326. angrde verkställd granskning af K. Krigsacademiens räkenskaper; N:o 327. ang:de verkställd granskning af Tullverkets räkenskaper; N:o 328. ang:de verkställd granskning af Postverkets förvaltning år i83i; N:o 329. ang:de verställd revision af K. Nummerlotteriets räkenskaper; N:o 33o. ang:de verkställd granskning af K. Controllverkets räkenskaper ; N:o 331. ang:de verkställd revision af K. SundhetsCollegii räkenskaper; N:o 332. ang:de verkställd revision af K.
Då svarade Jonadab, Simea son, Davids broders, och sade: Min herre tänke icke att alle drängerne, Konungens barn, äro döde; utan Amnon är allena död; ty Absalom hafver detta haft inne med sig, ifrå den dagen han förkränkte hans syster Thamar. Så tage icke nu min herre Konungen sådant till hjertat, att all Konungens barn äro döde; utan Amnon är allena död. Men Absalom flydde; och drängen på vaktene lyfte upp sin ögon, och såg ut; och si, en stor hop folk kom på vägenom, hvar efter den andra, utmed bergssidon. Då sade Jonadab till Konungen: Si, Konungens barn komma; såsom din tjenare sagt hafver, så är det tillgånget. Och då han uttalat hade, si, då kommo Konungens barn, och upphofvo sina röst, och greto. Konungen och alle hans tjenare greto ock ganska fast. Men Absalom flydde, och drog till Thalmai, Ammihuds son, Konungen i Gesur. Men han jämrade sig öfver sin son alla dagar. Men då Absalom flydd var, och drog till Gesur, var han der i tre år. Och Konung David öfvergaf att draga ut emot Absalom; ty han var hugsvalad öfver Amnon, att han död var. Men Joab, ZeruJa son, förmärkte att Konungens hjerta var vändt till Absalom. Och han sände bort till Thekoa, och lät hämta dädan ena kloka qvinno, och sade till henne: Jämra dig, och drag sorgkläder uppå, och smörj dig icke med oljo; utan ställ dig såsom en qvinna, den en lång tid hafver haft sorg öfver någon dödan; Och skall gå in till Konungen, och tala så och så med honom. Och Joab gaf henne in hvad hon säga skulle. Och då Qvinnan af Thekoa ville tala med Konungenom, föll hon på sitt anlete neder på jordena, och tillbad, och sade: Hjelp mig, Konung. Konungen sade till henne: Hvad är dig?