Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att få säkrast underrättelse härom kan man genomse förteckningen öfver de personer, som finnas i fängelser och Bevillnoch Oecon.-Utsk. Betänkande N:o j. 57 eorrcctionshusen i Riket. Som det föregifves är fyllerilasten orsaken till de flesta brottens begående, hvaraf dessas antal så betydligen ökat sig under de senare åren. Jag betviflar ej detta, men jag vill ytterligare förnya hvad jag i Utskottet framställt, att det synes för mig orättvist, att dea förståndige och laglydige jordbrukaren skall till hälften förlora sin bränvinsbrännings-rättighet för desse vanartige personers skull. När härtill lägges den kända erfarenhet, att ganska få af dessa brottslingar varit jordbrukare, eller berättigade att tillverka bränvin, blir det mera orimligt att hela jordbruket skall beskattas för dessa personers brott. Detta tror jag är ett främmande förhållande hos ett fritt och sjelfständigt folk, och skall förorsaka ett allmänt missnöje; ty hvar och en, som beskattas för en annans brott, lider. När äfven här tillägges det besvär, som uppkommer med förseglingen och öppnandet af bränvinspannorna, som, om jag ej missminner mig, skola utgöra ett antal af omkring 200,000, samt den kostnad för lack m. m. Vid hvarje föisegling, som det för mig blifvit uppgifvit, skall uppgå till omkring 10,(00 R:dr. Af dessa sammanlagda skäl reserverar jag mig emot det beslut Höglofl. Utskottet fattat i ofvannämnda punkt, och föreslår jag att hvarje jordbrukare må tillåtas att utöfva sin bränvinsbrännings-rättighet hela året, eller åtminstone 8 månader om året, med förbehåll att ej besväras med någon försegling af brån vins-redskapen, oftare än då missväxtår inträffar och Kongl. Majit derom serskildt påbjuder.” ”Emot det beslut, som Högh Utskottet fattat, genom votering af den 12 punkten, är jag nödsakad att reservera mig mot den öfver höfva» höga beskattning, som är mera än fyrdubbelt emot hvad den hitintills har varit.
Att, med afseende å det antal Ledamöter, hvaraf BorgareStåndet utgöres, och enär vanligen inom samma Riksstånd icke saknas personer, interresserade i Brukssörelsen, WalDistrictens antal borde nedsättas från sju till fern, oberäknadt Fahlu Bergslag; Bihang till B. S. Pn»t, Sami, éf. ilo Constitutions-Utskottets betänkanden. 2:0 Att, då Bruksegare, hvilke ej äro Frelsemän, Prester, Borgare eller Ämbetsmän, eller hört till någondera Classen, måste anses såsom Jordegare eller Bönder, men den Projecterade redactionen synes föranleda derhän att ingen Bruksägare kan för giltig Biksdagsman antagas, om icke han är eller varit Borgare, eller ock varit Frelsemän, Prest eller Ämbetsman, ordalagen: ”sorn ej till annat Riksstånd höra” måtte förändras till dessa, ”sorn ej äro Frälsemän eller Prester.” 5:0 Att, till förebyggande af den slutsatts att, vid WalDistrictens indelande, sådana Bruk äfven skulle komma i beräkning, hvilkas egare icke tillagts representationsrätt i BorgareStåndet, föreskriften härom må sålunda styliseras: ”Sedan summan af alla tillverkningarnas sammanräknade värden blifvit utrönt för de Biuk och Inrättningar, som innehafvas af till val berättigade personer, samt huru stort värde, i följd deraf, svarar mot En Fullmägtig, fördelas dessa personers Bergsverkandelar, m. m.” samt 4:0 Att dels ingen Bruksegare måtte väljas, som icke är mantalsskrifven inom WalDistrictet, dels något stadgande vidta - Constitutions-Utskottets betänkanden. 211 gas, till förekommande af en och samma persons väljande till Riksdagsman, antingen som Borgare och Bruksidkare, eller som Bonde och Bruksidkare. Till förnyadt utlåtaode i detta ämne, får, hvad främst angår irsta Anmärkningspunkten, Utskottet hos Höglofl.
Ehrensvärd gick också en dag till henne jemte sin vän general-amiralen Trolle. Sedan hon en stund under djupt begrundande skådat i kaffekoppen, sade hon båda hvilka de voro, och förespådde Ehrensvärd att han skulle blifva Trolles efterträdare, något som ej syntes troligt, emedan Trolle var vid fullkomligt god helsa och Ehrensvärd icke stod honom närmast i tur. Det slog likväl in. Trolle dog efter ett års förlopp, och ett konvolut, som Gustaf III före sin afresa till Italien efterlemnat, med påskrift att det skulle brytas i händelse af Trolles död, befanns innehålla Ehrensvärds utnämning till general-amiralsembetet. Ludvig Ribbings biografi anföres följande om konung Gustaf III. Då konungen en afton i December 1788 besökte mamsell Arfvidson, boende i ett litet rödt trähus i en gränd från Regeringsgatan nära Johannis kyrka, tagande grefve Jakob De la Gardie med sig, låtsade hon ej känna konungen, kallande honom herrn, liksom hans sällskap, spående länge ur kaffesumpen om bref, lycka i kärlek m. m. dylikt; slutligen yttrar hon: “Akta er för den herrn, ni möter i afton med bar värja; han traktar efter edert lif.“ Vi bortgingo, berättar De la Gardie, kort derefter. Det var nära klockan 12 om natten. På hela Regeringsgatan möttes blott brandvakt och två gamla käringar; men konungen var i en egen ångest och sade ofta: “Det är besynnerligt, högst besynnerligt“, och på De la Gardies anmärkning, att väl svårligen nu spådomen kunde slå in, upprepade hans majestät ofta: “Ja, men hon har sagt mig så mycket som slagit in.“ I en slottstrappa möttes ***, som gick hem från hertiginnans soupé, och då han skulle aftaga hatten, syntes en blottad värja under kappan. Konungen häpnar, begär förklaring, hör att mannen i L. en gång blifvit öfverfallen och derför beslutat att aldrig gå om nätterna utan att vara beredd till försvar. Konungen inföll med synbar rörelse: “Men, Gud bevars, min det är ju en faslig skillnad mellan Stockholm och L. Sätt in er värja.
Härvid anser jag mig skyldig att, ehuru jag golden värde talaren, till hvilken jag egentligen ställer dessa ord, den rättvisan att hafva iakttagit den oväld, som jag beklagligen icke kan i lika mån tillerkänna alla tidningsredactörer, att hålla sitt blad öppet lika mycket för försvaret som anfallet (jag talar nu om de enskilda anfallen), till honom hemställa, huruvida försvaret, äfven der de vid anfallet begagnade vapnen icke varit af den lömska art att göra det omöjligt, är lika lätt som anfallet, Den värde talaren har trott, att här icke vöre fråga om det enskilda lidande, som kunde blifva följden af tryckfrihetens missbruk, utan att frågan rörde något mycket högre, det dyrbaraste vi äga, nemi. tryckfriheten sjelf. Jag erkänner, att tryckfriheten är bland de dyrbaraste institutioner, som finnas inom samhället; men jag tror, att denna, 134 Den 17 Octobcr e. m. lika med hvarje annan icke mindre dyrbar institution, kan missbrukas. Skulle man dock anse den icke kunna missbrukas, en sats, som jag dock aldrig bort någon våga offentligen yrka, icke en gång dem, som i hvarje tryckfrihetsmål se en förföljelse, bör man bestämdt uttrycka denna sats, och då är hvarje rättegångsprocess öfverflödig; men erkänner man, att missbruk äro möjliga, så tror jag, att det är rättast att öfverlemna skyddet mot dessa missbruk och af sjelfva bruket åt samma form, som skyddar de allradyrbaraste af våra sainhällsförmåner, våra lif, vår ära och vår egendom. För min del instämmer jag med Hr v. Hartmansdorff uti anhållan om propos., att Constit.Utsk:s förslag måtte af R. o. Ad. förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Frih. Ehrenborgh: Jag skulle icke ånyo upptaga R. o. Ad:s tid uti ett ämne, der redan så mycket blifvit yttradt, om det icke vore för att söka, så vidt jag förmår, att taga Constit.Utsk. i försvar mot en förebråelse, som det fått uppbära af Frih.
Häftet 11. 2 Baneo-Utskottets Meni. iy.-o SS. Till följd häraf och då Rikets Ständers i frågan yllrade meningar icke innefatta något Rikets Ständers Beslut, som kan tjena Expeditions-Utskottet till rättelse vid uppsättandet af förslag till den underdåniga skrifvelse i ämnet, som, ehvad ena eller andra meningen blifver gällande, ovilkorligen måste till Kongl. Majit expedieras, finner Utskottet, vid jemförelse af RiksdagsOrdningens ^3 §, någon annan utväg, att i denna sak komma till ett slut, icke återstå, än att omröstning i förstärkt Utskott först verkställes, öfver följande proposition: ”Den, som anser, att till contra-proposition emot de 2:ne Riks-Stånds mening, hvilka förklarat frågan om mynt-enhetens bestämmande böra i önskningsväg hos Kongl. Majit anmälas, skall antagas Utskottets, af Hedervärda Bonde-Ståndet gillade åsigt, att bestämmandet af en mynt-enhet för hela Landet måste hos Kongl. Majit anmälas under formen af elt Lagstiftnings-ämne, hvilket ai'båda Statsmagternas afgörande beror, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; Vinner Nej, kommer att till contra-proposition antagas Höglofl. Ridderskapets och Adelns förklarande, ”att Rikets nu församlade Ständer hos Kongl. Majit skola anhålla, det Kongl. Majit täcktes gifva Sitt Nådiga samtycke till Rikets Ständers Beslut, angående bestämmandet af mynt-enheten.” Hvarefter votering inom Förstärkt Utskott kommer att anställas öfver den af Högv. Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet yttrade mening: ”att bestämmandet af mynt-enheten är ett ämne, hvilket må såsom önskningsmål hos Kongl. Majit af Rikets Ständer i underdånighet anmälas”, å ena sidan, samt den mening, å andra sidan, som vid föregående omröstning varder till conlra-proposition antagen. Hvilket dock Utskottet härmedelst får Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen underställa.
Utskottets förslag är godkändt af Presteoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridder skåpet och Adeln beslutat, att det uti denna §. med cursiv stil införda ordet 'rättmätiga” skulle utbytas emot orden: ”med hvarandra jemförlige”; samt B or gare-Ståndet ansett ordet ”rättmätiga” böra utbytas emot ordet ”rätta”, hvilket sednare ord Ståndet funnit mera lämpligt att här begagna. Då således, i fråga om denna §., der sjelfva bevillningsgrunden, eller den Taxerings-Comiteerna tillagda rättighet, att, i mon af behofvet, göra den nedsättning i hemmansvärdet, minimi-tariffen medgifver, förnämligast till jemkning i värdet hemman emellan, men äfven, i händelse sådant för en Socken, Härad eller Län pröfvades nödigt, som blifvit af samtlige RiksStånden godkänd, står i jemförligt förhållande till det af Utskottet föreslagna och af alla Riks-Stånden jemväl bifallna stadgandet uti 108 §• för taxering af hus och åbyggnader m. m. i städerna, förekommer, att den af Ridderskapet och Adeln antagne förändring, med hänsigt till förstnämnde §:s ordalydelse i öfrigt, till begreppet nära öfverensstämmer med Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade, förslag till ändring af samma §., anser, på grund af ^5 §. Riksdags-Ordningen, Utskottet detta förslag, såsom endast innefattande en redactionsförändring, följaktligen vara genom 3:ne Riks-Stånds beslut bifallet. §. 5a. pag. 46. Samtlige R.iks-Stånden hafva gillat Utskottets förslag:—Borgare-Ståndet likväl med det förtydligande, att, i stället för orden: ”Dock kunna Taxerings-Comiteer, om så åstundias, bestå af etc.”, Ståndet ansett redactionen böra blifva: ”dock kan Taxerings-Comité , om så åstundas, bestå af etc.”
Viii har Hr von Hartmansdorff i sitt sisla anförande härförutan anmärkt emot penitenliärslraffen i allmänhet, än att de voro för stränga, än alt de voro för milda; jag hörde honom nemi. försl säga, att brollslingarne deraf endast skulle må alltför väl, och en stund derefter framställa såsom eli inkast emot desse straff, att de voro alltför stränga och för brottslingarne skulle medföra ett otilhärdeligt själslidande, så att lagen, genom deras antagande, klefve hårdare och grymmare än förut. Meri jag bekänner, att såväl desse, som åtskilliga andra contradietioner, hvilka jag tror mig hafva funnit uti Hr von Hartmansdorff» sista anförande, jemte hela den deruti förekommande episoden om nödvändigheten att bibehålla husagan och prygel såsom disciplinärstraff, ehuru här alldeles ingen fråga är om dessa straffs borttagande, gifvit mig anledning till den förmodan, att Hr von Hartmansdorff icke ännu tagit tillräcklig kännedom om förslaget. Jag framställer emedlertid icke delta såsom en förebråelse; det kan Iverlom icke förundra någon, att en person, som med det nit och allvar sysselsätter sig med en mängd andra offentliga angelägenheter, som Hr von Hartmansdorff, icke haft tid ali inhemta denna kännedom i ett för honom förut främmande ämne. Men jag kan icke annat än beklaga detta förhållande; ty jagar öfvertygad, att det i afseende på det nya lagförslaget skulle, om Hr von Hartmansdorff haft tid och lust alt djupare intränga i detsamma, hafva galt honom på samma sätt, som det gick honom uti läroverksfrågan. Hr von Hartmansdorff har nemi., från att vara en af de ifrigaste motståndare tili det nya skolsystemet, blifvit en varm anhängare deraf, och jag hade sannolikt derföre kunnat hoppas, att uti Hr von Hartmansdorff hafva funnit en mycket pålitlig och varm försvarare af det nya straffsystemet, i hän - Den 28 April. 205 delse de! hade varit för honom närmare kändt. SS har åtminstone förhållandet varit med mig.
Likväl anser jag, att betänk, icke bör i sin helhet förkastas, emedan R. o. Ad. då i och med detsamma afslår en annan punkt i detta betänk., som icke vore välbetänkt alt så behandla, den nemi. att bibehålla i Bankens räkning och ulmynlning den gamla speeieriksdalern, emedan den utgör den enda rätta myntmätaren, på hvilken rcalisationsgrunden är fotad, och som finnes i vår myntbestämningslag omnämnd. Denna punkt tror jag det blir nödvändigt att godkänna, på grund hvaraf jag instämmer i Hr von Troils yrkande, alt betänk, måtte blifva punktvis föredraget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke tillstyrka antagandet af I3ancoUlsk:s nu föredragna utlåt, i sin helhet, men det torde likväl vara en och annan punkt deruti, som jag anser att R. o. Ad. borde bifalla. Att afslä betänk, i sin helhet, tror jag icke vara riktigt, i synnerhet derföre att det skulle kunna anses bigga hinder i vägen för Pt. o. Ad. alt sedan fatta något beslut, som öfverensstämde med något af BancoUlsk:s särskilda förslag i detta betänk. Jag hemställer således, äfven på de grunder, som Hr von Troil, Emil, anfört, alt betänk. måtte punktvis föredragas, och hoppas att icke delta föredragningssätt skall medföra någon tidsförlust för R. o. Ad.; ty om vi äfven skulle genast ingå i öfverläggning om det myntsystem Hr Lefren uppgifvit, så måste vi inlåta oss i discussion om en hel hop punkter, lill hvilka vi likafullt i ordningen komma, om delta betänk, punktvis föredrages. Detta hindrar icke R. o. Ad. att, i fråga om decimalsyslemets antagande, vid andra punktens föredragning pröfva, och, om R. o. Ad. sä för godt finner, godkänna Hr Lefrens förslag.
Honom tillkommer nemi. att pröfva alla stridiga förhållanden, för hvilkas lösning föreskrifter linna» i lag, såvida ej undantag för något D»u 1 Mara. särskildt fall blifvit gjordt; och ett dylikt undantag äger nu ej rum«; f men för min del föredrager jag lagens nuv:de stadgande i detta fall. Slutligen säger Utsk., att den nu ifrågav.-de §:n endast har tillämpning på de fall då det är fråga om en löftesman. Detta är en sats sorn synes mig mycket tvifvelaktig, och jag hemställer om det är skäl att genom smärre, till sin nytta omtvistade förän dringar i lagen, försätta den stora allmänheten i ständig osäkerhet om hvad lagens stadgande innehåller. På grund af hvad jag anfört, anhåller jag att R. o. Ad. ville, i öfverensstämmelse med sitt förut fattade beslut angide Utsk:s Utlåt. N:o 128, afslu äfven det nu föredragna Betänk. Sedan härefter, på förfrågan af Gr. Sparre, Erik, undert. Riddarh.Sekret, uplvst, att Borgareoch BoudeStm, enl. ankomne protus utdr., bifallit förev:de Utlåt., men att underrättelse om PresteSt:s beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde Gr. Sparre: Till en början får jag besvara den anmärknm, att Utsk. icke skulle hafva ställt sig återremissen till efterrättelse. Om så är att Utsk. ånyo inkommit med samma Betänk., så är det derföre att Utsk. vid pröfuiugen af de anmärkmr som gjordes mot det förra Betänk, trott sig finna att de Inirröide från en oriktig upfattuing af den ifrågav.-delog-g:ns syftning. Den här till förändring föreslagna §:n är onekligen den § i 1734 års lag som oftast och mest ger anledn. till tvekan och osäkerhet. För närvide lyder den 10 §:n: »Dör gäldenär, svare då dess arfvingar så långt gods hans räcker, och gähle löftesman det som brister.
75. 3 anletning af mäcft fråga om förjöjning i ffjutsdegan för eptra poffföringen, jafme <2öt, met fäSatt affeentc terd, att titen !"u,c" ej fan beräfnaS, td en fdtan poffföring inträffar, ocj att tenfamma merentelS mdffe met Sörre ffpnbfatujet än annan Sjuts mcrfffällaS, jos ^ongl. 5DJaj:t i untertdnigjet anjdllit, att legan för forSlingen af eptra poffer matte forjöjaS från tio till tolf Singar 23am:o milen. 102 3 fammanf>ang härmeD F;af\ioe <201 i unDer&ånighet an!;allit, att De rotering6*erfättningar, forn af $ojt*meD(en böra utgå, öfwer allt t Svifet måtte beftämmas till 50 Siifsbaler SSanco årligen för l)marje hel rote, famt faflfläUaö att gälla i fem eller tio år, och att, wiD flutet af Den tiDrpmD, för hmilfen Denna beräfningögrunD blcfwe an* tagen, ^ongl. «9taj:t, uppå 6fwer*^ofb3Mrecteurö'0mbetetS unDerDå* niga anmälan, täcfteö pröfwa, ^ururoiDa någon föränDring i fagDe grunD må anfeé nöDig, famt förorDnanDe i Detta affeenDe för ptterli* gare fem eller tio år meDDela; och borDe omförmälDa erfättning af poflmeDlen utbetalas. §• 76.
Visserligen hörde jag någon vid det sisth sommar hållna Preslmötet försäkra, att åtminstone en half million menniskor i Sverige besökte konventiklarna, således j af populationen, men jag skulle kunna citera orter, der läseriet gripit jemförelsevis mycket omkring sig, och der på långt när ej en sjundedel af befolkningen besöker konventiklarna. I ett liberalt samhälle, och det är ju ett sådant religionsfrihetens förfäktare vilja hafva, har det aldrig hittills varit minoriteten som stiftat lag. 190 Den 16 Juni. Visserligen medgifver jag, alt intet parti, vare sig konservativt eller liberalt, politiskt eller religiöst, har någonsin visat sig värdigt att vara allena herrskande, har visat att del kunnat bära en sådan lycka, en friktion af motsatsen blir alltid nödvändig, för alt bibehålla lif inom Stal och Kyrka, men frågas om ej för denna nödvändiga friktion, den hittills medgifna toleransen är alldeles tillräcklig. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag upträder visserligen icke för alt förorda religionsfrihet. Om någonsin för vårt fädernesland den dag randas, då en fullkomlig frihet i religiöst hänseende kan utan våda beviljas, det ligger naturligtvis utom gränsen för mill bedömande, men jag skulle näppeligen tro, att, på sätt den siste värde talaren förmenat, en ordnad Statsreligion någonsin kan undvaras. Att f. n. medgifva den af många sä högljudt påyrkade friheten, alt antaga och bekänna hvilken Kristen troslära som helst, anser jag vara hufvudsakligen af 2:ne skäl vådligt. Om religionsfriheten skall utöfva en välgörande inverkan på samhällets andliga lif. måste man naturligtvis hos dess medlemmar förutsätta en hög grad af kristlig anda, och en sådan kännedom af Guds ord, alt de förmå pröfva, huruvida den (ro, till hvilken de bekänna sig, balett bestämdt företräde framför de andra trosläror, lill hvilkas antagande de till följd af den allmänna religionsfriheten kunna lockas. Saknas nu en sådan anda och en sådan kunskap, är det äfventyrligt att utsätta landets innebyggare för dylika lockelser.
StatsUtskottets betänkande* bif. af Presteståndet, s. 344. af Borgareståndet, 5. 3d9* af Adeln, s. 3'64. •— Skiljemyntet, om liquid för det Betänkändé från BancoUtskottet, bif. af Borgareståndet, s. i20. af Presteståndet, s. 129. soch Jern, om användande af Kronans Tionde-, för Flottans béhof; StatstJtskottetä betänkande bif. äf Adeln, s*. 197* af Presteståndet, s. Soo. af Borgareståndet, S. io{> af Bondeståndet, s. 209. Tredje B:d. il 8* Kort-BevillnlngSStärtiplingebS verkställande, o’m fot i ändring 1 afseende på. StatsIJtskottets betänkande bif, af Presteståndet, III. s. 7. af Bondeståndet, III. s. 20. af Adeln, lil. s. 24. af Borgareståndet, III, S. 28, Krigs-Artiklarnes förbättring, om; EkonomiUtskot. V tets betänkande bif. af Adeln, s. 182. af Prestsståndet, s. 188. af Bondeståndet, s 194. åtterrem. af Borgareståndet, s. 234. Ytterligare Utlåtande bif. af Borgareståndet, s. 375, Akademien om upphörande af;] Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande bif. af Prestestf.ndett s. 702. af Bondeståndet, 710. återrem. af Adeln, s. 769. bif. af Boi-gareståndet, s. 806, Ytterligare Utlåtande lagdt "till Handlingarne af Presteståndet, lil. s. 5- af Bondéståndet, III. s. 22. — manshuscassorne, om afgifterne till.
Sverige aldrig på en gång bland sina söner räknat ett så stort antal utmärkta konstnärer, som för närvarande, vore dock den inom landet arbetande konstnärskolan, hvad historie-målare Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o S2S. 47 och bildhuggare beträffade, friInlig, bestående till större delen af förtjente, men numera föråldrade konstnärer, eller yngre konstidkare, som ännu befunne sig i de första stadierne af sin utbildning. Sjelfva Akademiens verksamhet hade icke undgått att känna den skadliga inflytelsen hära!, då hon nödgats umbära biträdet af sina yngre förtjenstfullaste medlemmar och saknade lämpliga ämnen lill professorer och lärare vid sitt undervisningsverk. Detta missgynnande förhållande kunde endast hjelpas genom Statens mellankomst. Konstnärerne behölde, synnerligen i början af sin bana i hemmet och innan de hunnit der förvärfva sig namn och anseende, erhålla sysselsättning och dymedelst en betryggad ekonomisk ställning i samhället, samt vinna säker afsättning för sådana konstalster af större monumental omfattning och upphöjdare ari, som sällan finna afnämare bland enskilde samlare, och hvilka, så angelägna för konstens framgång och blomstring de än voro, knappast lörvärfvades af andra än monarker, stater eller större korporationer. Hos ulmärklare inhemske,. i fäderneslandet bosatte konstnärer, borde derföre beställas konstalster så väl till uppställande i de allmänna samlingarne, som till prydnad i kyrkor, stadshus samt andra allmänna byggnader och församlingsrum, efter af menigheterna gjorda anmälanden och Kongl. Maj:ts pröfning. För detta ändamål begärde Akademien ett årligt anslag af 6,000 R:dr b:ko. Rikets sednast församlade Ständer beviljade emellertid, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts framställning, endast 2,000 R:dr nämnde mynt årligen. Då detta belopp under tiden visat sig otillräckligt, har Akademien nu i underdånig Skrifvelse den 8 Juli 1856, förnyat sin begäran om ett årligt anslag af 6,000 R:dr b:ko.
Jag finner icke tillräckliga skäl vara anförda för att frångå nuvar. ordning eller att upphäfva bänkm.valet, hvaremot jag anser, atl Utsk. bör föreslå en förändring af 18 §:n Ridd.Ordn., på det alt denna § måtte komma i full öfverensstämmelse med 4< §m Riksd.Ordn., och anhåller så - Den ii A pril f. ra. ledes, för min tiel, antingen att vi fa särskild propos. i detta hänseende, eller också att frågan måtte blifva till llidd.Utsk. återremitterad. Gr. Frölich: Den värde ledamoten, som sist yttrade sig och föranledt uppläsning af sista riksd.prot., har hållit sitt ord att, genom den korthet, hvarmed han yttrade sig, anse all upplysning vara vunnen genom sagda protocoU. Af den värde ledamotens yttrande har det för mig visat sig tydligt, att meningen med detta uppläsande varit, att genom tre så ccilossala auetoriteter sorn Ilrr Gederström, Boye och Cederschjöld imponera på R. o. Adis opinion i detta fall; och det är klart, att hvarje stor auetoritets yttrande måste imponera på sjelfva saken. Men sedan jag förklarat detta, får jag också äran tillkännagifva, alt jag för min del icke anser desse herrars auetoritet vara nog stor, för att icke de skäl, som Utsk. förebragt, i min lanke äro ännu större, och med iakttagande af samma korthet och samma grundsats, att all upplysning redan är vunnen, anhåller jag örn Hr Frih. o. Landtints propos. på Utskrs betänk, i denna punkt. Frih. Cederström, Anders, uppläste följande: Jag ber att få göra några anmärkningar vid nu föredragna Usta delen af Ridd.Utsk;s betänk, och skall söka att punktvis vederlägga Utsk:s argumenter för upphäfvandet af bänkm.valet.