Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sådant kunnat förutses, bevisar bäst det stora i indelningsverket och dess sammansättning och ordnande i kompanier, sqvadroner och reg:ten; det visar den höga tanke, som föresväfvade stiftarrie, Gustaf 11 Adolf och Axel Oxenstjerna, en tanke, som blifvit utförd af en så stor regent som Carl XI. Det nödiga sambandet emellan förmän och underlydande kan icke äga rum under någon bättre form än indelningsverket, och finnes det icke der, så är det officerens fel. Men det bär finnas; hvar och en officer känner det, och jag är öfvertygad att, om en Komité blefve tillsatt af sakkunige män, skulle de kasta Hr Stjernsvärds förslag öfver bord och tacka sin Gud att få behålla hvad man äger. Enhet är samhällets styrka; kraft i hvad vi äga ger kraft i dess an - 474 Den 6 December e. m. ■vändande. Måtte dessa besinningsvärda ord, tillika med hvad jag förut haft äran anföra, få åtfölja remissen till Utsk. Frih. Stael von Holstein: Blott några ord till hvad jag förut yttrat. Jag känner nemi. ännu en olägenhet som vidlåder boställssystemet, när det tillämpas på sqvadronsoch kompanichefer. Denna olägenhet består deruti, att lönerna genom boställena blifva så olika, att det t. ex. icke är ovanligt, att när den ene kompanichefen kan tjena för två till tre gånger mer än den andre, så begagna de sina platser på samma sätt som presterna göra, d. v. s. de söka transport från en sämre till en bättre, och när de slutligen vunnit denna transport, sakna de den vigor som erfordras för en befälhafvare. Hvad tjensten vinner härpå, lemnar jag derhän; icke blir det mycket. Den siste värde talaren framställde otjenligheten af att nu vilja öfvergå till ett slags beväringssystem, då andra stater började ledsna dervid. För det första är här icke fråga om att utsträcka detta system till den grad, som finnes inom andra länder; det föreslagna skulle icke vara tryckande, utan tvertom ganska lindrigt.
Med svar på återremiss, rörande de för Nerikes Regementes beklädnad alis lagné Hemmansräntor; angående den för Statsoch Riksgälds-Verkens behof erforderliga BevillningsSumman; med svar på återremiss, rörande ersättning för förlorade ängar vid gränslinieh emot Ryssland; om missräkningspenningar för Casseurerne i Riksgälds-Contoiret; angående verkställd granskning af 1817 och 1818 årens Riksdagskostnader; med Yoterings-propositiorer, i anledning af Riks-Ståndens oliks beslut x fråga om anslag för Försvars-Verket; angå - 318 Den 21 December e\ m. ende sökt ersättning för liden förlust å Bostället Fullstad; om ändring i nu gällande föreskrifter för Arrende-Spannemålens utgörande af Kungsgårdar, m. m.; i anledning af 1822 års Revisions-berättelse om förvaltningen af Stromrensnings-medlen; med förslag till förnyad InstrucLion för Riksens Ständers Revisorer, i hvad rörer deras befattning med Statsverket; angående ersättning för förluster genom uppbringtiingar m. m.; om llästVacance-afgiftens utgörande vid Östra Härads Squadron af Smålands Hussar-Regemente; om nedsättning af Quarantains-afgifterne vid Känsö för Svenska Fartyg; om Aflöning för ' Betjeningen i Statsoch Bancosamt Serskildta Utskotten m. m.; om Svenska Sjöfartens skyddande mot Spanska käperier; och om sokt förnyelse af en Riksgälds-Contoirets Obligation. Statsoch Bevillnings-Utskottens: Rörande Extra Grufvehjelpen i Stora Kopparbergs Län. Statsoch Banco-Utskottens: Med anmälan om Riks-Ståndens beslut till sammanjemkning af
Den sanna nytt*11 häraf bär ock redan visat sig uti det större qvantum fin ull, som nu ^ ra alyttras, och det högre pris, hvartill ullen nu uppgått. Det vill sJ»# som införskaffandet af finare får, hvilket genom statens försorg blifvit i så 6 ^ underlättadt, skall egentligen gagna derigenom att de ej ge' nom förblandning komma att. urarta. De fina'fären äro mindre till storlek 0 mindre användbare såsom föda samt gifva mindre ull. Deras ull är of» mindre tjenlig för allmogens behof, och icke för gröfre kläden, sorn betyd ', fl h?rST,meraS,- Deren,ot är“ tle P»e fären, son, ock gifva vid» "ier0 ““födda och mera användbare sä son, föda, saint således i alla afse™* den - 9 — den för allmogen mest tjenlige. Gagneligast synes således vara att hvarje slag hålles afskildt från hvartannat, och att derföre ingen annan begagnar finare får än den, som äger tillfälle och förmåga ätt ändamålsenligt behandla dem, skilde från andra, samt att den som saknar detta, ej nyttjar andre än de ofvannämde grofva fåren, deraf de Engelska torde vara bäst. Skogar. Desse, ehuru betydligen minskade, och beklagligen ännu i aftagande, äio dock tillräcklige för bebofvet i orten. Nu mera äro samtlige Harausallinänningarne, såsom Häradernas énskilta tillhörighet, vid skogsransakningar ställde under en mera ändamålsenlig uppsigt och behandling. För att bereda bevakarne sådane förmåner att ett riktigt uppfyllande af deras plater med skäl må kunna fordras, är inom hvarje Härad öfverenskommit om en viss afgift för hvad som i utsyning erhålles, lill beredande af en fond, som efter stadgad grund förvaltas.
Den, som bifaller Stats-Utskottets uti 23:dje punkten af Utlåtandet, N:o 44» gjorde hemställan om indragning af Hallands Bevärings Befäl, med den, i afseende å samma Befäls avancement, uti Utlåtandet N:o 202 föreslagne förändring, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer berörde förslag att förfalla. 3o.’o Sedan Slats-Ulskottet hemställt, att till Bevärings-manskapets va» pen-öfningar hittills anvisade 80.000 R:dr måtte bibehållas, likväl såsom förslags-anslag, så att, om detsamma skulle finnas otillräckligt för en öfniugs-tid af 12 dygn, inoch ulrycknings-dagarne oberäknade, bristen då må af Riksgälds-Contöiret fyllas; så hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänt, att anslaget må blifva förslags-anslag, men uppföras till 100,000 Rtdr; Borgare-Ståndet bifallit Utskottets hemställan, och Stats-Utskottets Memorial, IV. o 3oi. 29 Bonde-Ståndet fastsLällt det tillstyrkta beloppet, likväl såsom ordinarie, och icke förslags-anslag; varande således genom trenne Stånds beslut afgjordt, att hvad, som anvisas lill Bevärings-manskapets exercis för en öfnings-tid af 12 dygn, inoch utryekningsdägarne oberäknade, skall utgöra förslags-anslag; men i fråga om det belopp, som för detta ändamål bör å Stat uppföras, hafva inom dessa Stånd meningarne varit delade. I enlighet dermed, föreslås till votering: Den, som, med bifall till Stals-Utskottets hemställan, anser förslagsanslaget till Bevärings-manskapets exercis böra utföras till 80,000 R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer berörde anslag att utföras till 100,000 R:dr. 31:0
Roligt var det att efter all den dåliga musik jag hört i Frankrike och Konstantinopel, åter få höra några rena ljud. Jaba, hofråd och sekreterare hos konsuln bär, som emottagit mig med så mycken artighet, sade sig med stor kärlek ha laggt sig på orientalia. Dock tycktes det allt vara mera på Tyskt vis, mer för att briljera än af sann inre lust. Så tycktes äfven hans samlingar vara gjorda, dem han genom lyckliga omständigheter och lyckträffar fått för ringa pris. En stor del af sina bästa manuscripter sade han sig ha fått i Salonichi af en kadis son, i hvars händer de kommit genom arf som gått från far och farfar och längre bort. Han sjelf råkade ej ha någon lust för studier, utan mera för dricka, och så hade Jaba fått en hel kista full för några flaskor rum. Jaba låtsade vara en lärd samt ville gälla för stor kännare af orientens historia och språk, sade sig färdigt tala de 3 Musulmanska hufvudspråken och hafva studerat dem grundligt. Dock fick jag anledning tro ej allt vara så grundligt som han sjelf ville inbilla mig. Emellertid vore det önskligt att alla tjenstemän i orienten i Europeisk tjenst skulle ha samma ifver som han. Jag frågade honom om han hade sig någonting bekant om den Finska koloni, hvilken Gottlund anmodat mig efterfråga; men deraf hade han aldrig hört eller erfarit något alls. Dock lofvade han på min anmodan höra efter och underrätta mig derom. För öfrigt hade han den vanliga Tyska fjeskigheten; var gift här och hade 5 barn, så att han numera ej kunde göra några uppoffringar för inköp af orientalia, äfvensom hans mycket upptagna tid ej tillät honom att ge bort något på studium deraf; men en "Herzenschmerz" skulle det kosta honom att sälja något af hvad han samlat. Så upptagen han var och ehuru han slitit sig lös just från sitt arbete i kansliet, kunde han dock ej underlåta att visa mig hemma hos sig allt hvad han ansåg rarast och bäst, och tycktes finna sig ganska lycklig och belåten öfver det beröm jag sökte utösa öfver hans förträffliga samlingar samt hans stora nit för vetenskapen. En hans kollega på kansliet, som gaf mig brefvet till Kairo, var honom temmeligen lik.
Mina svar på de framkastade frågorna ligga alltså uti Utskottens egna ord'. Innan jag i öfrigt ingår i försvar af mina klandrade anmärkningar, ber jag ati få erindra om en grundsats af högsta vigt, den nemligen, alt man vid all lagstiftning är pligtig att noga efterse alla de följder den möjligen kan hafva, och alt man gör allt för illa, om man låter lagens nytta eller skada ankomma på verkställarens sätt att verkställa. Jag ber om förlåtelse, i fall jag skulle blifva något vidlyftig, men saken företer sig för mig ytterst maglpåliggande. Jag tror, att då Utskotten föreslagit ordet ordres i förskrifningen, och den således kan komma i 2:dra, 3:dje, ja 2o:de handen, man de facto börjat ett obligationssystem. Jag erindrar mig ganska viii skillnaden emellan Utskottens förslag och en del reservationer i Utskotten, och alt jemväl Herr Rosenblad tillstyrkt, att llere sedlar i smärre summor må utgifvas å det ifrågavarande beloppet; äfvensom att 2:ne Ledamöter Herrar Noreus och Sanlesson föreslagit skuldsummans fördelande uti 44 serskildta sedlar. I>et är sant, att här står väl icke directe sagt, att dessa summor skola indragas, men om man ser mera på möjligheten och sannolikheten af utgången, än på hoppet till BancoFuilmägtiges generositet att hushålla med Svenska folkets rörelsecapital, så måste man Ben 6 Juli i e. m. a3i A • befara sedelstockens minskning, eller tror man sig med 44 sädane reverser, utbytta emot indragne och sålunda realiserade Bancosedlar, kunna bibehålla rörelsecapitalet oförändrad t? —- Sådant är mitt svar. Om det ej tillfredsställt talaren, hoppas jag dock alt det skall tillfredsställa allmänheten. Friherre Anckarsvärd har framställ den satts, att dröjsmål med realisationen skulle medföra skada och förlust för de gählskyldige, sorn derigenom kommo att betala efter högre curs. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Om samma redaction blir antagen, bchöf”ver denna 1 §. ej uti banklagen införas, ulan blott i ingressen åberopas. I annat fall åter bör den qvarstå endast ”med den förändring, att i -stället för Sveriges Rikes ”Bank sättes R. St:s Bank.” Jag får då hemställa till dessa värda ledamöter, på hvad grund de kunna tilltro ett Utsk. att bättre förstå grundlagen än Konungens Rådgifvare; och huru vi kunna göra oss så försäkrade om, att icke Utsk. skall göra samma framställning, som Konungens Rådgifvare? Jag anser således ytterst vådligt att låta ett så beskaffadt mål komma till Utsk.; ty om afgörandet af sådana mål får ankomma på Utsk:ns behandling, eller till och med på RiksSt:s, linnes icke längre någon säkerhet, att ju vår grundlag i civil lagstiftningsväg kunde upphäfvas och tillintetgöras. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Yi inveckla oss i formfrågan allt mer och mer. Jag fruktar, att vi för blotta skalets skull icke komma till kärnan. Här hafva uppstått så niånga förslag i denna formfråga, att man snart måste classificera dem. Det första radicala förslaget är att lägga K. M:s Nåd. Skrifvelse till handlingarna, utan vidare åtgärd. Till stöd för detta förslag har Hr Cederschjöld uppläst cn del af den Nåd. Skrifvelsen; men han stadnade midt i meningen och uppläste icke ordet behandlas. Jag får således erinra derom, att ifrågavarande lagförslag blifvit meddeladt, för att af R. St. behandlas; och ett förslag, som öfverlcmnas till behandling, tror jag icke vara lemnadt endast ad notitiam, utan påkalla någon behandling. Grundlagen föreskrifver det sätt, hvarpå allmänna frågor och Konungens Propositioner behandlas, nemligen, att de skola öfverlemnas till behörigt Utsk. för att utredas och beredas och sedermera, jemte Utsk:s yttrande, till Stånden åter inkomma. Jag kan således icke finna, huru förevarande Nåd.
Om handeln gäller ännu hvad jag' i min förra underdåniga berättelse *) anfört. Ännu söker en och annan att, mot socknemännens önskan, tvinga sig till handelsrättigheters erhållande, och der denna nekas, uteblifva sällan underdåniga besvär öfver Konungens Befallningshafvandes vägran: Många af allmogen drifva handel med skogseffekter, hvilka dock ofta gå genom flera händer, innan de hinna lastageplatsen. I afseende på den Norrländska landtmän genom Kongl, brefvet den 19 Maj 1824, allmängjordt genom Öfverståthållare-embetets kungörelse den 5:te Juni samma år, medgifna handelsrättighet i hufvudstaden, har genom Kongl, brefvet den 29 September 1853 den nådiga förklaring blifvit leornad, att samma kungörelse, så vidt den innebär föreskrifter, stridande mot de i handelsordningen gifna bestämmelser, till kraft och verkan upphört, samt att följaktligen stadgandet! i samma ordnings 3 *) Sid. 68 och följ. 48 g 4 mom. rörande deri nämnd handelsrättighets utöfning efter anmälan hos vederbörande magistrat, i afseende på den afgift, som för rättigheten erläggas bör, skall tillämpas äfven å Norrländske landtman, som i hufviidstaden uti öppna salubodar eller ifrån andre upplagsställen försälja från landtbruket härflytande alster eller landtmannatillverkningar. Till lättnad för handeln har Kongl. Maj:t, uppå Rikets Ständers derom gjorda ' underdåniga anhållan, i nåder tillåtit att ytterligare en karantänsplats får för de norra orterna anläggas, och har en sådan inrättning nu blifvit ordnad vid Lilla Åkerö, nära Tynderö-sundet. Från och med år 1831 är marknaden i Anundsjö indragen, samt från och med år 1832 äro marknaderne i Arnäs och Själevad likaledes indragna, och i stället för dem tre årliga marknader hållna i Örnsköldsviks köping. År 1833 upphörde äfven marknaden i Borgsjö socken; och är det till fördel för landet, som alla dessa indragningar skett.
Ad. har dervid likväl icke ansett sig kunna antaga motionärens förslag, utan funnit detsamma påkalla gn närmare utredning och följaktligen återremitterat frågan till Stats-Utsk:t. Nu har Preste-St. beslutit att för ändamålet bevilja anslag samt att åt K. M. öfverlemna den ytterligare pröfningen rörande fördelningen af samma anslag. Efter min åsigt skulle dock frågan i denna punkt vinna på en förutgående utredning af Stats-Utsk:t. Man torde icke böra förbise, att K. M. uti dess vid förra riksdagen aflåtne förslag afsåg inrättande af professioner uti h. o. h. andra juridiska discipliner, än motionären nu föreslagit. Då äfven sistberörde förhållande torde ådagalägga behofvet af en noggrann behandling af frågan, före dess öfverlemnande till K. M., hemställer jag, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut rörande den 19:de punkten. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Då mig synes att denna fråga icke kan erhålla någon bättre utredning än den som kan beredas genom dess öfverlemnande till K. M., anhåller jag om bifall till Preste-St:s inbjudning. Frih. Armfelt: Till en början får jag erinra, att det, så vidt jag vet, just icke är brukligt att, på grund af en inbjudning, frångå ett förut fattadt beslut om återremiss. Derefter har jag endast, till svar å den sista talarens anmärkning, velat andraga, att samme talares antagande, det den utredning frågan erhåller hos regeringen är den bästa, icke synes mig böra utgöra ett skäl för R. St:r att icke åtminstone försöka att, innan deras beslut fattas, få åstadkommen en behörig och erforderlig pröfning af de frågor, hvarom beslut skola fattas. Just ett sådant försök att få åtminstone någon utredning verkställd, innan beslut i saken fattas, afsågs med återremissen; och detta synes mig ock fortfarande vara det rätta; hvadan jag vidhåller min begäran om afslag å inbjudningen i denna del. Frih. Stjernstedt: R. o.
Förutan dess andelar i Wenern, Wettern och Skagern, har Länet ålskillige betydliga sjöar, såsom Unden, Wiken, Bottensjön, Örlén, Östen, Lången och Ymsen i Wadsbo, Mullsjön i Kåkinds, Stråken i Wartofta, Deltern i Åse samt Hornborga-sjön i Walle och Gudhems härader, äfvensom åtskillige mindre sjöar, synnerligast i Wadsbo och Walle härader. Alla dessa sjöar, utom Länets andelar i de förstnämnda, upplaga en yta af ungefär 3,6 qvadratmil. Länets kuster emot Wenern, utgörande en sträcka af mer än 22 mil, äro i allmänhet låga och långgrunda. Som nämnde sjös vattenyta är mycket omvexlande och ofta stiger betydligt utöfver den vanliga höjden, inträffar, i följd af berörde förhållande, vid dylika tillfällen stor skada genom då upp - 4 kommande öfversvämningar. Redan år 1820 anställdes af numera aflidne Öfverdirektören Hagström, på Statens bekostnad, undersökning för utredande, huruvida icke sådane åtgerder kunde vidtagas, för reglerande af sjöns vattenyta, hvarigenom nyssnämnde öfversvämningar skulle kunna undvikas, och förslag dertill blef äfven uppgjordl; men någon verkställighet deraf har icke följt. Då många af de förhållanden, som på utförbarhelen af berörde förslag inverka, under den längre tid, som förflutit sedan detsamma upprättades, undergått betydliga förändringar, har jag, med föranledande jemväl af Länets Hushållnings-Sällskaps derom gjorda begäran, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att en förnyad undersökning i omförmälde hänseende måtte i nåder förordnas. Denna fråga är naturligtvis af stor vigt äfven för de 2:ne andra Län, som gränsa intill Wenern. Skulle det åsyftade ändamålet kunna vinnas, hvartill anledning icke saknas, blefve högst betydliga ägorymder odlingsbara eller i öfrigt bragta till nu saknad fruktbarhet.
Vidkommande den, enligt oftanämnde Reglementes 190 §, till belöning för extra arbeten och till uppmuntran för extra ordinarier anslagna summa af 666 r:dr 32 sk. årligen, så hafva Fullmäktige hos Utskottet hemställt, att denna anslagssumma måtte förhöjas till 1000 Rdr, hvarigenom tillgång kunde beredas till vedergällning för den icke ringa tillökning j görornålen vid Riksgälds-kontoret, som förorsakats af en utaf Banko-styrelsen, under sistlidet är, föreskrifven förändring i den ordning, hvilken vid penningeremissers insättande för Riksgälds-kontorets räkning i Rikets Ständers Bank förut iakttagits. Då Utskottet, under nuvarande förhållanden, ansett sig icke kunna tillstyrka den af Fullmäktige föreslagna förhöjning af omförmäida anslagssumma, hvilken förhöjning sannolikt skulle komma alt medföra en motsvarande årlig tillökning af kostnaderna för Riksgälds-konlorets framtida förvaltning, har Utskottet uti härvid bilagda förslag bibehållit nu gällande 190 § oförändrad; varande denna § i förslaget upptagen under N:o 212. 213 g, angående den till begrafningshjelp anslagna summa, eger samma lydelse, som 191 § af 1848 års reglemente. 214 §, angående det vid denna riksdag beviljade understöd för enkeoch pupillkassan vid Riksgäldskontoret, innefattar Rikets Ständers beslut, genom bifallandet af Utskottets Memorial N:o 320. 215 §, angående bestridandet af tjenster \id intiäfTad ledighet eller laga förfall, är, utom åberopandet af 202 § i första punkten och en af stadgandet i samma § föranledd redaktionsförändring i den sista, likalydande med 193 § af 1848 års reglemente.
N:o 100. ki Herr Sääf, Jöran, angående vissa tillägg i 88, 104 och 112 §§ af Konkurslagen den 18 September 1862. Ehuru jemförelsevis kort tid förflutit sedan den nya Konkurslagen af den 18 September 1862 började tillämpas, har denna tid dock varit tillräcklig att ådagalägga flera bristfälligheter, som icke allenast medföra skada och förlust för den enskilde medborgaren utan ock hota att på ett betänkligt sätt beröra en hel samhällskategori, genom att på densamma utöfva ett i sedligt hänseende högst skadligt inflytande. Om det ock i allmänhet kan sägas att aktningen för lagen blottställes genom allt för täta ändringar deri, är det likväl icke mindre sannt att, der icke allenast den i dylika frågor mera hemmanstadde måste erkänna tillvaron af oegentliga och skadliga bestämmelser, utan der äfven den allmänna uppfattningen delar en sådan åsigt, der är det ock af nöden att vid första tillfälle, som dertill erbjuder sig, få afhjelpt de olägenheter som vidlåda en sådan lag för att dymedelst i tid hämma de skadliga verkningarne deraf. Jag tager mig derföre friheten påpeka åtskilliga af här antydda ställen i omnämnda nu gällande Konkurslag, för att derigenom få dem underställda Rikets Ständer och ändrade i den syftning jag här vördsamt vågar föreslå. Ehuru det för bevakning af fordran i konkurs ej är föreskrifvet att densamma med ed skall fästas, och sådant ej heller i allmänhet bör vara behöfligt, enär genom en jemförelse med ömsesidigt förda handelsböcker, rigtigheten af en anmäld fordran tillräckligt sålunda kan ådagaläggas, är det likväl i § 88 ålagdt borgernär, att, om det blifvit yrkadt, edfästa densamma.
Ett år förut hade Britta slutat sin skolgång, fått medelmåttiga betyg oeh några månader derefter rest till Paris för art roa sig * Säsongen i hufvudstaden upptog sedan hela Brittas tid, alla hennes tankar. Men äfven den tog slut och hon måste stanna hemma på landet. Våren höjde sin eviga, blomprydda spira i naturen. naturen jublade, grönskade, strålade, genljöd af tusende härliga röster. Britta förstod intet deraf, hon lefde ett tynande själslif på sina lagrar, dem hon skördat i balsalars qvalm, på minnen af smicker, triumfer af det slag, som blända och tjusa för ögonblicket, utan att gifva oss en enda eternell. Hoglös gick hon, den ytliga, konstlade verldens barn, van att endast önska och emottaga, utan tanke på hvad ett hem är för en skatt, utan aning om hvad en dotter kan oeh bör vara för hemmet och familjen; och ingen gjorde henne uppmärksam d e r p å. Hvarföre? Och likväl — hvilket rikt fält för en ung flicka att sprida glädje, att gagna inom familjen och försköna hemmet på flerfaldiga sätt, under det att hon utvecklar sig sjelf för sitt naturliga lefnadskall: husmoderns; är omgifven af kärlek, öfverseende, ledd af erfarenhet, ömhet. Men förgäfves stod denna väg henne öppen. Hon gick sysslolös och » leddes ». Ingen omtanke behöfdes nu för toaletten, vinterkostymen vore bra att slita ut på landet, inga lysande kavaljerer att kokettera för, medan militären var sysselsatt på excercisplatsen, långt aflägsen från hennes hem; inga teatereller andra nöjen. hvad taga sig till? Resa till en badort. sjuk var hon inte, hvarföre då besvära sig för att tillbringa några veckor bland sjuklingar; det låg ej åt hennes smak. Hon tyckte sig dömd att vegetera och leds ända till nästa vinter. Romanläsning blef hennes enda utväg och snart hennes enda intresse. Då hon ej läste, drömde och svärmade hon och slutade med att finna hvardagslif och verklighet nära outhärdliga.