Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Är du galen, Antonio? utbrast den oförskämda; ännu blott ett skri från mig och du är en fånge. Men vill du träda in i slottet, i mina rum, som ligga afsides, skall jag höra dig och du höra mitt svar. – Gå in i palatset! upprepade jag. För att du der skall låta fånga mig. Du är falsk och nedrig, Elvira. Men jag trotsar alla dina snaror: Jag följer dig. Sedan vi kommit in, reglade jag dörrarna, under ett småleende af Elvira, hvars betydelse jag först efteråt förstod. Hon bad mig sitta ner och började med en flödande tunga en lång berättelse, hvaraf följande var hufvudinnehållet. Hon hade märkt min böjelse för henne, men icke kunnat dela den, dels emedan hon trodde att jag mer älskade politiken än henne sjelf, dels emedan hennes hjerta redan förut varit upptaget af en annan. – Denna kärlek, afbröt jag, är ett brott, ty din förförare är en gift man, och vore han än icke det, så skulle han ändock aldrig räcka dig en krona. – Du bedrager dig, Antonio. Dom Pedro försäkrar tvertom, att politiken just tillstyrker honom, att gifva sin hand åt en dotter af en bland landets mäktigaste slägter. Du ser således, Antonio, att då jag bereder min egen lycka, så bereder jag också din och mina anförvandters. Kejsarinnan lefver väl än, men aftynar redan af en märklig lungsot, och läkarne försäkra, att hennes död måste inträffa efter högst ett år. – Och du tror då, Elvira, att familjen Andrada skulle vilja bygga sin uppkomst på qvinnogunst? Och blyges du icke, att grunda hoppet om din så kallade lycka på en annan menniskas död? Du hade väl åtminstone kunnat afvakta denna tidepunkt. – Sådan var också vår ..., var min afsigt. Men er oförmodade afresa, din böjelse, din otyglade häftighet, Antonio! Hvad skulle jag göra? – Du kastade dig således godvilligt i armarna på din förförare? – Han är icke min förförare, Antonio. Han har lofvat mig tills vidare ett morganitiskt giftermål .. – Ett morganitiskt giftermål! upprepade jag. Hvem har någonsin hört talas om ett sådant med en gift man!
Andrarums Alunbruk — Bear»; Christmas Caris ^ Räkenffaperne icke inkomne, / uprazes fyrstagSwis — Hönssätktrs likaledes — KafweläS likaledes Lowers Ollans s Räkenffaperne icke inkom»e )urvrpv^ förstagstvis i As Alun Tunnor Bevillning arbff.Tunnan 1,041 >,4V 116 ' 6z8 1,260 493! N:os Af Krut. Centner L:p. Lewiilnin A a 6 ff. Flilrryds Krutbruk Klosters m. m. uptageförstagswis emedan 1927 ärRäkenskaper der debit: för Kloster lärer ske cj inkommit. Torssebro Räkenskap, ej inkomne, uptagrS förslagSwiS. ÄkerS tillwerkningen upgifwen till men afgiften lärer ej redowisaS förr än i 1807 6rs Landsbok/ hwilken ännu icke inkommit. 1,242 s,6oo 82c» 1,422 ! 1543 denna manad sär Csntoiret härjänkte ödmjukeligen öfwer läm na utdrag al Landt-Räkenskaperne, som wisa tillwcrkningarne sör arén frän och med till och mcv i8>r6 wid de krut och alun Bruk, som enligt ifrän Kongl. Bergs och Krigs Collegierne erhällne underrättelser, finnas i Länen under första Province-Contoiret warandes i samma Utdrag upkage» den bcwilluing som, lill sölje as 8 §. i 2 Cap. af I8OO ärs Bewillnings.Förordning as detza tillwrrkningar bliswit erlagd; Och som iZo? ars Räkenff-per sör Söder, manlands, Nerike och Fahlu Län icke ännu inkommit sä har ej heller kunnat upgitwas hwartill tillwerkningarne, med derä belöpande Vewillning, wid förenämnde uti detza Län belägna Bruk sör samma ar fig instigit.
»Så stor är min längtan att se min fosterfaders hemort, att vi måste refva seglen och gå i land.» Detta gjorde de, och Odd gick med sina män dit, där gården en gång funnits; han sade dem, hvar hvarje hus stått. Nu var där blott en helt liten gård. Han visade dem äfven, hvar han och fosterbrodern Åsmund haft sin skottbacke och på huru långt håll de förmått skjuta. Han följde dem till simstället och berättade, huru han och fosterbrodern där haft sin fröjd. Å stranden, där förut fagra blommor vuxit, voro nu höga sandbankar, som den ständiga blåsten ditfört. »Låtom oss vandra vidare», sade Odd, »här är intet mer att stirra på». De vände om och kommo så att taga vägen genom ett busksnår, där sand blåst samman; och som de gingo raskt på, snafvade Odd och föll framstupa. »Hvad var det för ondt, jag stötte min fot emot?» sporde Odd. Han föste bort sanden med spjutskaftet, och alla sågo de, att där låg en hästskalle. Plötsligt snodde sig en orm ut därifrån. Den kastade sig öfver Odd och högg honom i foten ofvan ankeln. Genast gaf ettret värk, och hela foten och låret svullnade. Detta onda angrep Odd så hårdt, att mannen måste leda honom ned till stranden; och dit kommen, sade han: »Nu skola några af eder fara åstad och hugga mig en likkista af sten; men I andre skolen stanna kvar här hos mig och rista på kafle det kväde, jag vill dikta om mitt lif och mina bedrifter.» Så började han att kväda; och som det led med kvädet, led det med Odd. Då han diktat det till slut, dog han. Och valans spådom var uppfylld. Ödets vilja, som hon uttalat, hade segrat. Ännu starkare framhålles i en af de isländska ättsagorna valan såsom ödets sannfärdiga tolk. Med kraft betonas det, att hennes förutsägelser ej kunna annat än slå in: huru mycket människan än må söka undandraga sig deras mystiska makt, måste hon dock till sist gå den väg, som genom dem utstakats.
Om realisationen är dyrbar för inkallandet af utländska capitaler, bör man väl ej lägga hinder i vägen för sådana dess lyckliga verkningar derigenom, att man förstör crediten medelst upphäfvandet af stadgade lagar och gifna försäkringar. Jag vet, att här finnes medborgare, som tro sig komma att lida till följd af realisationen, men de misstaga sig om egen fördel; ty jag vill fråga: då efter realisationen finnas samma tillgångar som förut, att med samma sedlar betala lika skulder, månne icke lidandet dä är imaginärt? Just efter 128 sk:rs vexlingsgrund blir det möjligt att inkalla capitaler; och se der det stora räddningsmedlet! bör man då motverka det? Jag har yttrat mig i hufvudprincipen, och deruti varit ense med Friherre Rantzou; och jag öfvergår nu till några punkter i Hr Frih:s yttrade åsigter i afseende på sättet, hvilka fästat min uppmärksamhet och som jag önskar alt Utskottet måtte närmare undersöka. Hr Frih. upptager först frågan om 72 §. Reg.-F. och den föreslagna förändrade redactionen deraf. Af aktning för R. o. Ad:s tid, och då denna §. snart förekommer till öfverläggning här, förbigår jag nu att yttra mig derom, och beger mig till andra punkten, deri Hr Frih. föreslår, att enskilda actieägare må tillåtas inträda i Banken, samt jemväl utlofvar en särskild motion i detta ämne. Jag borde dröja, att yttra mig i frågan, till dess denna motion förekommer, men satsen förtjenar ett svar nu. — Jag tviflar ingalunda, att Hr Frih. är förd af samma välmening som jag; men jag tycker mig erfara olikhet i gränsen för hvarderas vår förmåga att fatta följderna af Hr Frilus förslag. Den åsyftade följden skulle, efter Hr Frih:s mening, bestå i större säkerhet för Banken. Jag begriper det icke. De ifrågaställda actierna skulle naturligtvis, för att göras löpande, vara ställda till innehafvaren. Nå väl! Huru förbise följderna?
De nya stater, hvilka i hufvudsaklig öfverensstämmelse härmed blifvit uppgjorda och hvilka jag nu i underdånighet härjemte får till Eders Kongl. Maj:t öfverlemna, uppgå, oaktadt lärarnes samfälda antal, oberäknadt lärare i musik, gymnastik och teckning, blifvit minskadt med omkring 56, till ett sammanlagdt belopp af R:dr 3a3,3i6: 32 — De nuvarande tillgångarna, beräknade uti i845 års)riksstat till 187,817 r:dr 16 sk. banko., utgöra, jemlikt från läroverken infordrade uppgifter, enligt ofvan angifna grunder, omkring . 198,579: 37 — uppkommande denna skilnad lill en hufvudsaklig del deraf, att i riksstaten icke är upptagen den summa al 10,000 r:dr banko, hvilken af tolagen anvisats för Stockholms läroverks behof. Den summa, som i och för den nya löneregleringens verkställande erfordras, blir således r:dr 124,736: 43 — eller om de 10,000 r:dr af tolagen icke längre blifva att påräkna r:clr 134,706: 43 — Till fyllande af denna brist vågar jag i underdånighet föreslå, att i första rummet och emot det att alla af lärjungarne till lärarne hittills utgående afgifter må upphöra, hvarje lärjunge vid elementar-lärovérket må åläggas för hvarje läsetermin en afgift af 10 r:dr b;ko, hvilken likväl, för veterligen medellöse, må kunna af lokalstyrelsen helt och hållet eftergifvas eller till hälften nedsättas,' dock så att en sådan eftergift eller nedsättning vid hvarje läroverk icke må kunna bera beviljas, än ätt åtminstone hälften blifver erlagd af den summa, sorn skulle utgå, om alla lärjungarne vid detsamma betalade full afgift.
Smekningar ger han nog mer än nog men intet af den trygga tillgör honom opålitlig. Han är så liten! Han är kvinnor har han intet samvete. gifvenhet, man törstar efter! Hans kvinnohunger så narraktig i all sin storhet. Och gentemot oss LOUISE. den enda sekunden. Du har varit lycklig mycket lycklig. Jag har aldrig sett dig så vacker som nyss ERNA. inte hvad det är, att se sig försmådd. LOUISE. Jag har lidit alla helvetets kval! Du vet Ibland tänker jag, att bara ett sådant minne ens kommande lif. Jag tycker, man borde alltid ha minnet kvar. skulle kunna vara nog att kasta ljus öfver hela ERNA. Han har smekt 50, 60, 100 kvinnor före oss. Minnet! Nej. Det kastar intet ljus. Tvärtom! Och till oss alla har han sagt, med samma be dårande tonfall: »du är god. Jag håller af dig». 90 - LOUISE. äkta? Tror du också, att det tonfallet alltid klingat ERNA. till. Han är en stämningsmenniska. Alla dessa kvinnor har han gett en bråkdel af sitt eget nu så litet kvar. Och det, han har, är bara jag, ett uns af verklig känsla. Derför har han hyfvelspån, som flammar upp en sekund och dör. LOUISE. Ja. Just derför är det så farligt att lyssna umgänge på tu man hand fortgå alltför länge alltför fritt Jag har varit svag annan tankegång Ja jag jag har kanske låtit vårt jag hade bordt tillbakavisa slår öfver i en Detta är inte hållbart längre. Han har nog rätt välja ERNA. Så reser du väl? LOUISE. förr än nu vetat, hvad frestelse är Om hit igen i kväll Ja, ja, ja Jag måste bort. Jag har aldrig han nu kommer ? Jag bad honom komma ERNA. Då stänger du din dörr. 91 - LOUISE. ifrån honom utan farväl. Det skulle bli alltför tungt. Men i morgon Nej. Inte i kväll. Jag kan inte skiljas ERNA. Reser du? LOUISE. Det tror jag ERNA. snärjd. Du vet inte hvad du vill! Du är redan LOUISE. kär han blifvit mig. Jag kan inte resa utan att säga honom, hur ERNA. Det är ett farligt experiment.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 2 och 11 dennes på bordet lasde Utlåtanden: N:o 202, Prot.-Utdrag den 16 Augusti 1854. 361 N:o 20«, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om afsöndring af jord från f. d. Korporals-bostäilet vid Skånska Hussar-regementet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; N.o 203, i anledning af väckt motion, angående Statsverkets befriande från vidare utgifter för kolonien S:t Barthelemy; N:o 207, i anledning af väckt motion om bidrag af allmänna medel för tillvägabringande af ändamålsenlig kommunikation emellan Sveriges fasta land och Gottland; N:o 209, i anledning af väckt motion om fortfarande understöd för reparation af Linköpings domkyrka; samt N.o 211, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förlängning af arbetstiden för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult. S. D. Föredrogs ånyo och ajslogs Stats-Utskottets den 2 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 201, i anledning af väckt motion om tryckning af några, Stats-Utskoltels Betänkande N:o 71 foljaktiga, skriftliga bilagor i frågan om Landt-statens lönereglering. S. D.
Dessa penningar vore för Banken onödigtvis förspillda, äfven om den kunde åtnöjas med Under-Domstolens Utslag; och, i fall åter vadet lomme attTuliföljas, så hade Svaranden, å sin sida, hvarken i tid eller kostnad, något vunnit derpå, att först hafva genomgått Häradsoch Lagmans-Rätt, för att ändå slutligen sjelf, eller genom Ombud, nödgas svara inför närmaste Hof-Rätt. Jag anhåller, att denna min Reservation må i Protocollet intagas, och Betänkandet till Rikets Ständer åtfölja. Ti il. till Banco-Utskottets Bet. Häruti hafva förenat sig: Herr Friherre Reuterskjöld, Herr Biskopen Doctor PFijktnan, Herr Professoren Moren och Herr Commerce-Rådet Cronius; äfvensom Herr Biskopen Doctor Lundblad, Herr Biskopen Doctor Hedrén, Herr Domprosten Holmströmj Herr Prosten Elfström och Herr Rådmannen Sandblad, ehuru vid Beslutet frånvarande begärt att uti samma Reservation få instämma. Herr Professor Bexell: Jag kan icke tillstyrka den, af våra nuvarande samhällsförhållanden, visserligen icke påkallade lagförändring, hvarigenom man lösrycker Banken ifrån de bepröfvade Domstols-förhållanden, hvaruti 1668 års Lagstiftare ganska välbetänkt ställde honom, och hvilka således med Svenska Bank-Inrättningen äro jemnåriga. Äfven om frågan vore att, i saknad af en redligt sökt medelväg, antingen för mycket eller för litet underlätta Banken i dess functioner, och dymedelst trygga den emot förluster, — jag skulle alldeles icke då glömma, att Banken är Nationens dyrbara tillhörighet, och att Bankens förluster äro Nationens. Våra förfäder hade icke orätt i allt. De trodde, att om, i Lagstiftnings-väg, Staten icke lemnade Banken vis - 3a Bil. till B ane o-Utskottets Bet. IV.o 6g. sa, för dess vidsträckta functioner, nödiga fördelar, så skulle den snart nog, både för Staten och för den Enskilde, förfela det med dess inrättning åsyftade ändamål.
Häraf torde R. o. Ad. finna, att det ej är tre Stånds sammanstämmande beslut alt förändra ifrågavar. proc. till 4° ifrån 25, som Utsk:o föreslagit. Hvad sjelfva saken vidkommer, så har en värd talare, Den ao F e b r u a r i f. m. 493 som öppnat discussionen, gifvit tillkänna, det han trodde sig i stadgandet om 4o proc. insättande finna en större säkerhet för hanken och för allmänheten, än genom stadgandet af 25 procent. Jag delar med den värda talaren den öfvertygelsen, att man i allt bör vara varsam, och att man bör gå omtänksamt till väga, för att vinna säkerhet för allmänheten och i och med detsamma styrka för bankerna; men just detta stadgande af 4° proc. i detta fall, i stället för 25 proc., som Ulsk:n föreslagit, anser jag vara ett försvagande af allmänhetens säkerhet om bankens förmåga att framdeles göra rätt för sig. Om jag ej oriktigt har förstått Utsk:ns betänk., så är det en del och slutligen hela den fraction af grundfonden, som här utlryckes med 25 proc., hvilken skall ställas till lfancodirectionens disposition, vid bankens öppnande af sin rörelse. Det säges nemi. i 7 §:n litt. d, ”att till banken skola vara inbetaide minst 10 proc. af grundfonden, eller -jftdelar af det i 5 §:n litt. a bestämda tillskott i reda penningar.” Det är ju således klart, att om direclionen i det ögonblick, då banken öppnar sin rörelse, har rättighet att af den i publikt förvar ställda grundfonden uttaga blott 25 proc. i reda penningar, för att dermed bedrifva bankrörelsen, så återstå ju 75 proc. i säkerhetshandlingar för den öfriga delen af rörelsen. Om man derför berättigar direcCn, alt genast eller tid efter annan lyfta 4° proc. af hela grundfonden i reda penningar, så läge ju i cassakistorna-säkerhetshandlingar till ett belopp af 60 procent.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Friherre Leijonhufvud, Abraham, såsom Ordförande i BevillningsUtskottet, anhållit, att nämnde Utskott måtte, under innevarande Riksdag, få begagna SecretaUtskottsSalen; och hemställde Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln, i likhet med hvad vid sista Riksdag ägde rum, behagade öfver berörde anhållan inhämta RiddarhusUtskottets Utlåtande. Bifölls. Den 22 November e. m. 337 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 2 e. m. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Lördagen den 22 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Föredrogos å nyo och remitterades nedannämnde Kongl. Maj:ts, den 29 sistlidme October och den i3 dennes, aflåtne, samt den 20 dennes på bordet lagde, Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: Till StatsUtskottet: 1:0 Om fortfarande af det vid sednaste Riksdag beviljade Anslag till anläggande af en Vattenledning tili Carlskrona. 2:0 Om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergsoch Caimare Län. 1 H. 22 338 Den 22 November e. m. 3:o Angående Yacance-Afgifts erläggande af Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, då Båtsmän under krig afgå. 4:o Angående någon jemkning i grunderne för RecognitionsSkogarnes skattläggning. 5:o Angående Hästars presterande i stället för Manskap af Extra-Roteringsskyldige. 6:0 Om afhjelpande af den årliga kristen i SalpetterFonden, och om ett förändradt sätt för Salpetter-gärdens uppbärande. Till Statsoch BevillningsUtskotten: Angående förändrade grunder för Legooch Salusågars samt Valkoch Stampverks beskattning. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten:
blef denna punkt till Utsk:t återremitterad. 3:dje, 4:de och 5:te punkterna. Biföllos. Den C Juni e. m. 99 instruktionen för Taxerings-förrättningarne. §§ 4-7. Gr. af Ugglas: R. o. Ad. finnér, att, utom tillägget om fiskerierna och några andra små förändringar, en icke obetydlig ändring skett i 4:de §:ns innehåll. Det första man i detta afseende finnér är, att livad som förut stått främst såsom grund för taxeringen, nemi. den sednast betingade köpeskillingen, blifvit nedflyttad till sista mormt. Och icke nog med detta, utan den påminnelse, som förut lemnades taxerings-komitén, att ifall de ansågo sig vid en egendoms uppskattning böra frångå den köpeskilling, sorn blifvit betald under de sista 10 åren, så skulle anledningen dertill särskildt i protokollet upptagas, är alldeles utesluten i det nya förslaget. För min del tror jag icke det är skäl vidtaga en sådan förändring; ty, oaktadt jag icke lägger så särdeles stor vigt vid köpeskillingen, tror jag dock den är en särdeles god ledning för omdömet. Ty om också arealen, som Utsk:t satt främst, theoretiskt vore den säkraste mätaren, är den det dock icke alltid i praktiken, så mycket mindre som landtrnäterikartorne ofta äro gamla och föga lillförlilliga. Således tror jag icke att rätta tidpunkten till den föreslagna förändringen ännu är inne. Deremot anser jag köpeskillingen, jemnförd med hvpotheks-värderingen, för den tillförlitligaste ledaren; åtminstone har min erfarenhet fört mig till detta resultat. Ehuru jag icke precist vill vara envis i mitt yrkande, skulle jag således vilja anhålla, att den punkt, som i gamla författms 4:de §:s 6:te mom. börjar med: »Då fast egendom, som under sistförflutna 10 år etc.», måtte i den nya författningen intagas. Hr von Koch: På de skäl, Gr. af Ugglas anfört, skulle äfven jag vilja tillstyrka alt Utsk:ts Betänk, i denna punkt afsloges, och R. o. Ad. bibehölle det gamla stadgandet.
Brot. 1850 —51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 17 Iläft. 3 18 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 187. ordning och inom samma tid, som för dessa medels aflemnande till Statskontoret förut var stadgad; hvaremot Riksgäldskontoret, i den mån tullmedlen voro för statsverkets utgifter behöfliga, borde, efter derom mottagna reqvisitioner, årligen utbetala till Statskontoret ett belopp, motsvarande den summa, hvartill behållna inkomsten af tullmedlen för samma år enligt Riksstaten blifvit beräknad; b) att saluaccismedlen från och med år 1841 måtte, jemte allmänna bevillningen, inlevereras till Riksgäldskontoret, samt att, till följd deraf, statsfyllnadssumman för samma och påföljande år måtte ökas med den i Riksstaten beberäknade inkomst af dessa medel; c) att det bland statsverkets behållna inkomster beräknade årliga belopp utaf postmedlen måtte, i samma ordning, som enahanda behållning dittills blifvit Statskontoret godtgjord, af Postverkets Styrelse till Riksgäldskontoret levereras, hvarefter sagde belopp skulle genom Riksgäldskontoret tillhandahållas Statskontoret; och d) att den bränvinsbrännings-bevillning, som Rikets då församlade Ständer sig åtoge, måtte, på enahanda sätt som allmänna bevillningen, ingå tili Riksgäldskontoret, hvars bidrag till statsbehofvens fyllande följaktligen borde ökas med förstnämnde bevillnings vid statsregleringen beräknade belopp. Reträflande åter karta-sigillatamedlen, så afstyrktes Rikets Ständers bifall till framställningen om dessa medels ingående till Riksgäldskontoret. Uti det sednare af här ofvan åberopade Utlåtanden, blefvo deremot de vid sistförlidna riksdag å nyo väckta förslagen, angående ifrågavarande extra statsinkomsters inleverering till riksgäldskontoret, äfvensom de i sammanhang dermed gjorda framställningar, uppå anförda skäl, af dåvararande Statsutskott helt och hållet afstyrkta.
Har någon större andel i fartyg än hälften och vill han öfvertaga fartygets förande, håfve då rätt dertill, der han eljest behörig är, och öfverenskomme med öfrige delegare om lön, såsom förut sagdt är. Kan öfverenskommelse ej träffas, bestämmes lönen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 334 sägs. 58 .§ 26. Befälhafvare kan, när som helst, från sin befattning skiljas; är han sjelf delegare i fartyget lill hälften eller derutöfver, ege domstol att, på öfrige delegares begäran, honom från tjensten skilja, om giltiga skäl dertill äro. Belalhafvares rättighet i detta fall, till hyra och hemförskaffoing, bedömes efter de i §§ 87, 88, 89 och 61 angifne grunder, dock så, att hans ersättning för byrån icke beräknas lägre, än förste styrmans hyra med femtio procent förhöjning. Till byra utöfver den tid, befälhafvaren verkligen varit i rederiets tjenst, och till ersättning för hemresan, vare han dock ej berättigad, derest han, för ådagalagd oskicklighet, olydnad eller oredlighet, ur tjensten skiljes. § 27. Varder befälhafvare under resa urståndsatt att sin tjenst fullgöra, må han dock icke utan trängande nöd fartyget öfvergifva Nödgas befälhafvare under resa lemna sin tjenst, bör rederiet derom underrättas och dess föreskrift afbidas. Kan det ej utan skada ske, håfve Svensk konsul, eller, der sådan ej finnes, fartygets på stället varande ombud, efter rådplägning med den afgående och andre befälhafvare å Svenska fartyg, som der äro, makt att, emot skriftligen betingad aflöning, anförtro fartygets förande åt dess tjenstgörande styrman, eller, om han ej finnes skicklig, åi någon annan Svensk fartygsbefälhafvare eller styrman. Är ej Svensk man alt tillgå, tnå utländing anförtros fartygets förande, till dess Svensk befälhafvare anskaffas kan. § 28.
Uti högstberörda den 2 December förlidet år till Rikets Ständer aflåtna och till Statsutskottets handläggning remitterade nådiga Proposition har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, hurusom Justitierådet, Kommendören af Kongl. Majits Nordstjerne-orden, Axel Fredrik Gyllenhammar, med företeende af läkarebetyg, utvisande att han, till följd af obotlig organisk hjertsjukdom, hvilken tvingade honom att undvika hvarje både kroppsoch själsansträngning, samt att han således hvarken kunde eller borde med utöfningen af sitt embete fortfara, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att då sökanden ännu icke uppnått högre ålder än af 60| år, Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om anvisande för honom å Allmänna lndragningsstaten af sådan pension, som, derest han vore till 65 lefnadsår hunnen, skulle honom tillkomma, på det att Gyllenhammar, snm saknade egna tillgångar, tillräckliga till försörjande af sig sjelf jemte familj, måtte blifva i tillfälle att från Justitieråds-embetet begära afsked. Enligt hvad berörda läkarebetyg gåfve vid handen, vore sjukdomen af beskaffenhet att icke lemna hopp om sådan förbättring i Justitierådet Gyllenhammars helsotillstånd, att embetets utöfning, hvarifrån han redan under ofvannämnda och nästföregående år tidtals varit genom sin sjuklighet Bih. till R. St. I betraktande häraf och då till Justitieråds-embetets bestridande vikarie ej lagligen kunde förordnas, samt då det följaktligen för arbetets inom Högsta Domstolen jemna gång, och på det att dess öfriga ledamöters i allt fall särdeles trägna och ansträngande göromål icke måtte än ytterligare förökas, vore magtpåliggande, att, genom beredande af tillfälle för Justitierådet Gyllenhammar till afskedstagande, möjlighet vunnes till embetets återbesättande och uppehållande, har Kongl. Majit, enär Justitierådet