Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således, om Fullm:ge ansett 3 expeditions-kassörer vara tillräcklige för göromålens gång, och dervid beräknat äfven dem, hvilka dessa kassörer i och för Banko-diskontens inoch utbetalningar måste vidkännas, tror jag, att antalet är i möjligaste måtto förminskadt; men skall det åter inskränkas till 2:ne, derigenom att en af dem skall förflyttas lill diskonten, belviflar jag, att allmänheten blir Utsk. skyldig synnerlig erkänsla för dess bemödande att vilja tjena henne medelst en hastigare expedition. Pä grund af alla dessa skäl anser jag, att Utsk:s ifrågavande förslag hör hvila och Banko-Fullm:ges definitivt antagas. Gr. Gyldenstolpe: För att kunna yttra mig i denna fråga, anhåller jag, alt det alternativ, Utsk. föreslagit pag. 32, måtte gemensamt med den nu föredragne punkten framställas till R. o. Ad:s behandling, och att jag derefter måtte återfå ordet. I anledn. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle Gr. Gyldenstolpes förslag, att det sednare alternativet af Utsk:s, i afseende på kassa-afdeln:ns personal, afgifna förslag måtte i sammanhang med nu förevande punkt företagas till pröfning. Ropades Ja. Gr. Gyldenstolpe: Om Hr Printzensköld gjort sig mödan att genomläsa Ulsk:s yttrande i första raden pag. 32, skulle han hafva funnit, alt, enl. hvad utredas kunnat, åtminstone halfva antalet af de kassa-attester, som nu årligen af Bankens kassor utfärdas, hafva lill föremål insättning för diskonlverkets räkuing, och största delen af infriade assignationer härleda sig från Bankodiskonten samt derunder lydande Handelsoch Närings-diskont. När nu, enl.
Så snart inga biträden af allmänna medel mera lemnäs privata vid sådana inrättningar, kan visserligen, efter den kännedom jag äger om sådan penningerörelse, vinsten aldrig öfverstiga 6 procent sedan betjeningens aflöning blifvit bestridd och tillfälliga årliga förluster samt rättegångsumgälder blifvit från vinsten afdragne. Den förhöjda procenten, dä lånen icke på förfallodagen inlösas eller omsättas samt den omkring procent, som vinnes genom interessets erläggande vid Den 7 Juli e. m lanet« bekommande, kunna icke, sedan ofvannämnda afgifter blifvit bestridda, lemna något öfverskott, som kan förtjena nämnas än mindre afundas. Jag önskar att om StatsUtskottets Betänkande, som jag iörmodar , blifver återremitteradt , Utksoltet måtte fästa uppmärksamhet vid hvad jag anfört, samt något stadgande föresläs, hvarigenom enskilde inbjudas att inrätta Disconter, samt att, i samma mån som sådana inrättningar •blifva tiilvägabragta, de Disconters rörelse, som aro gj uudade på allmänna medel, måtte indraga». Det är ett irrbloss, att ett penningeverlc tror sig kunna befordra sina sedlars realisation, genom den vinst en utvidgad Discontrörelso lemnat. Bankens vinst på närvarande Disconters rörelse är 500 å 360,000 B:d. årligen; men sedan inrättningen af RiksDisconten med 600,000 R:d. RörelseCapital, har Banken blifvit tvungen att tid efter annan utvidga dessa Verks Rörelser till 6,800,000 R:d; som de nu äro i enahanda progression, kommer säkerligen att fortfara om icke systemet förändras. Öfverflyttningen af Disconten från Banden till Riksgälds-Contoiret, skulle jag ante alldeles skiljaktig, så framt den icke Z)«« 7 Juli e. m. 425 skulle förläggas af ett och administreras af etVannat Verk, och ostridigt bör Banken sjelf administrera sina Medel.
Uii Utsko'tets Betänkande erkännes att 30 mils Fögderie är besvärligt för Kronobetjeningen, samt fordrande mera tid och omgång än tjenstebefattningen i andra Fögderier; men månne det endast är besvärligt för Embetsmål n n ? kvilka kostnader och förspill da dagsverken drabba ej äfven innevånarn;; b!otta rese äkningarne inom detta vidsfräckfa Fögderi, af hvilka Jiongl. Majit och Kronan får vidkännas en del, »kola ju alltid uppgå till ganska betydliga spngtnor. Ehn 24 Februarlit ?<5ä fogderiets obetydliga bredd, sorn äfven anförts, står icke att ändra; ty på ena S’dan är Stora Kopparbergs Län, på andra sidan Norrige. Någon förändring i formen kan således icke åstadkommas på annat sätt än jag föreslagit, nemligen att öka det med en del af öfra Fryksdalen och placera styrelsen i medelpuncten. En blick på chartan, skall öfvertyg ga hvaf och en som ej föiut fattat sin mening, jemförelsen med Vester Syslets Fögderi, är enligt min tanka icke lämpelig , ty det är lättare för administrationen att sträcka sina anbefaldta åtgärder till 6oco menniskor mera då de på lika afstånd omgifva FogdeContoiret, än om ett mindre antal , på en lika yta äro fördelte* inom gränsorne af en spetsig triangel. Deti del af Wermeland, som af mig är föreslagen till ett nytt Fögderi, innefattar dessutom ortens betydligaste odlingsmarker, då I de andra delarne, just under de 25 år som förelupit sedan sista fördelningen, de blifvit till en stor del upptagne. Tror man att Wermelands jord, folkmängd och Bäringar under denna tid icke undergått någon förändring så känner man landet föga. Med mera ifver än t någon annan landsort, har man där sökt och oafbrutit söker förkofra sig, trotts alla hindren af olika handelsoch penningeconjuncturer. Men jag har en ännu ytterligare anledning förmoda, det man ej kanner denna landsort, då man grundar beräkningar på hemmantal. Min snart från trycket utkommande
Denna §. har Utskottet ansett böra blifva ordagrannt lika med §. 5. i 1828 års Banco-Reglemente, pag. 35») §. 10. (jObs. Denna §. har Utskottet ansett böra blifva ordagrannt lika med §, 6 i 1828 års Banco-Reglemente, pag. 35.) §. 11. Vid befordringar utfärdas öppna Fullmagter för Commissarierne, Secreteraren, Advocat-Fiscalen samt Tjenstemännen inom Kamereraregraden, äfvensom för Tjenstemän - Banco-TJts7(.'s Memorial, N:o r4r. nen inom Bokhållareoch Ordinarie-Calicellisteller Contoirsskrifvare-graderne, då de erhållit befordran till lägsta Lönen i hvardera graden; uppfattning till högre Löneinkomst inom graderne förordnas genom Protocolls-Utdrag. hvarvid stämpladt papper beräknas å den Lönetillökning, som genom uppflyttningen erhållits. (Står i samband med i Afd. om Lönegraderne och är enligt med hvad hittills alltid iakttagits.) §• 12. MedailleursConducteursStilgjulareBokbindareoch Stämplare-befattningarne, hvartill Gommissarierne, i likhet med egentliga tjenster inom Verket, ega att vid inträffande ledigheter förslag upprätta, böra, ehuru å Staten uppförde, likväl, såsom af alldeles serskild egenskap, besättas blott genom Constitutorial, så att de dertill antagne personer må kunna utan hinder och omgång entledigas, i händelse Verket funnea med deras tjenst ej vara belåtet. (Endast Conducteurs-befattningen, såsom «u på Stat uppförd, har blifvit tillagd. Föröfrigt lika med 8 §• i i8i3 års Banco-Reglenifnte, pag. 36.) §. i3. (Obs.
Upfyllandet af detta hopp syneS likrväl ännu wa» »a längt borta; fast den indelt» LöningStagaten emed» lektid fortfar ark njuta en större förmän, och Lönerne t Riksens Ständers Banque säsom dek ällmänt säger, redan skola wara ökade för dem som derunder lyda; Men dä här gifwas Embets och Tjenstemän, hwilka up« aära psnninge-löner as Fonder som ej pä Minsta sätt bero af SratsMerkct, och säkerligen käla att gifwa ,n Löne»förbättring ät dem som äro satte att wärda deras bästa, om den annars någon gang stall börjar, sä äe det derom jag wägat ödmjukeligen göra en hemställan, med hwilken jag icke welat öka göromälett tvid nar» warande Riksdag, derest förbetörde Betänkande ej der» till giswil mig en efterlängtad anledning; hwarförtt» tom det besynnerliga härwiv itMäfsar, att saken törek personer, som sätt förmänligS tönittgs»wilkor just af Riksens Ständer för sig grnnvlagde, men ester ett langwärjgt ätnjutanve deraf, och da wiv en tilltagande dyrhet, de bäst behöfdeS, hafwa de sett dem rubbade och nedsatte, sörmsdeligen af det stät, aktman gemenligen mchnnnar andra hwad man ej sjelf: kan fä. tz - 2u» 70Z Den 12 December.
AdvocatFiscalen blef, genom ProtocollsUtdrag af den *7 Junii, authoriserad att föranstalta om den föreslagna Seqvestern, ej allenast för de 300,000 R:dr, sorn utgjorde Malmö Discont» egentliga Creditiv, utan jemväl för de 100,000 Rulr, som vid särskildte tillfälligheter kunde i BancoDiscomVerket disponeras jemte Renta å dessa Summor, provisionel! för ett halft år beräknad, samt erhöll, under samma dag, särskildt Förordnande, att genast, efter fulländad Revision , såsom Direcleur å Bankens vägnar, tills vidare inträda uti Malmö DrscontDirection, och dervid stälia sig till efterrättelse, ej mindre det för Rikt. St. Revisor ers Berättelser. 51 för Vinkels styrelse utfärdade Reglemente, än de särskildta Förordnanden, som, uppå förekomne .anledningar , lid efter annan blifvit eller blefve rneddeldte. De Rnpporter, som sedermera efter hand lill Fullmäktige ingått, hafva vittnat örn Advocat Fiscalens med framgång använda bemödanden , så väl att, efter möjligheten, åstadkomma en förut saknad säkerhet för Discont Verket, som att införa och oafbrutet bibehålla ordning och noggrannhet uti förvaltningen. Jemte Bankens Ombud hade, å Bolagets vagnar, HofMarskalken Friherre F. G. Stjernbladh, Ofverste Lieutenariten A. F. Tornerhjelm och Majoren P. D. Silfversköld uti Revisionen öfver ? 8 1 6 års förvaltning deltagit. Af Revisorernes Protocoller och Berättelser, som kort efter fulländad Revision tilI BancoFulImäktige blefvo insände, upplystes följande huf. vudsakliga omständigheter: 1:0
Men det går väl inte?» »Att hon kunde gå nu?» Pastorn såg pröfvande på den gamla qvinnan. Hon spratt till vid frågan. »Jag vill inte», sade hon hastigt, innan pastorn hunnit uttala sig. »Hvarför?» Det arbetade så underligt i dessa gamla valnötsbruna drag, men så betvang hon rörelsen och upprepade torrt: »Jag vill inte.» Den gamle såg nedslagen ut. Det föreföll pastorn som syntes det tårar i hans ögon. »Med mig gör det detsamma», tillade hon hastigt och sträft; hennes ögon fingo ett uttryck som när en hund drager sig morrande tillbaka. Pastorn förrättade handlingen utan att vidare sysselsätta sig med henne. Hon knäppte samman sina händer, neg vid Jesu namn och tycktes andäktigt följa med bönerna. Pastorn lade märke till det. Sedan allt var slut sjönk gubben uttröttad tillbaka på kuddarne. Den hemliga oron hade vikit undan, han var lugn nu. Genom ena fönstret, invid hvilket hans säng stod, kunde han ligga och se upp mot himlen. Molnväggen hade stigit högre, och dess färg började fördjupa sig till svartaktigt blåvioletta skiftningar. »Marna! » ropade gubben häftigt i det han helt och hållet tycktes ha glömt prestmannens närvaro, »hur i Jesu namn ska’ patron få in sin råg, om det blir en så spjellsam höst!» »Krabb skulle inte ligga och tänka på sådana verldsliga saker nu», sade pastorn ogillande. Den gamle spratt till och såg åt honom. Andra, alltid andra! Och förebråelser in i det sista! Var inte detta fattigmans lif? — Den unge mannens ansigte fördrog sig. Hvilka aggande lärdomar låg det icke i den kritiklösa vördnad, man visade honom! »Han har tjent på gården i fem och trettio år», sade qvinnan med en butter, liksom ursäktande dragning på munnen, »det gamla sitter qvar i honom alltid, och när det gäller patronens, då glömmer han allt annat.» Pastorn vände sig bort; han blygdes inför denna ursäkt. »Sof bara», tillade hon mildt i det hon vände den gamle mot väggen och stoppade ofvandynan kring hans rygg. Pastorn stod och såg på henne igen. Han kunde icke återhålla sin fråga:
Just då han kom ned och hoppade öfver vattenrännilen vid sidan af vägen, snafvade han på de våta och mossiga gamla stockarna deromkring och föll framstupa. Grimaserande af smärta, reste han sig likväl genast upp, men var knappt i stånd att stöda på sitt värkande ben. Han var imellertid nere på vägen, dit de andra, som följt den krokiga och mera långsluttande gångstigen, ännu icke kunnat hinna, och såg sig omkring med spänd uppmärksamhet, väntande i hvarje ögonblick att få se de båda karlarne komma fram om vallens krökning. Månen sken så klart, att man tydligt kunde urskilja den öfre delen af gångstigen, på hvilken de gått, och en lång sträcka på ömse sidor af den raka och enformiga chaussén, men inga vandrare syntes till. Alf gick fram till det ställe, der de borde hafva framkommit; han blickade uppmärksamt rundt omkring på vallen, men de kunde icke mera upptäckas. En bondgumma, åkande tillsammans med en fet munk, i en vagn dragen af en ko med oket på en röd puta öfver pannan, voro de enda lefvande varelser, som syntes. De kommo ifrån staden, der gumman förmodligen sålt ett par kalfvar, i hvars tomma bur hon och den beskedlige patern nu sutto haltsofvande. Den enda tömmen, med hvilken deras dragare styrdes, låg helt lös framför deras fötter, och båda två försäkrade, till svar på Alfs frågor — sedan både de och deras ko lugnat sig efter den förskräckelse, hans plötsliga uppträdande förorsakat — att de icke sett någon menniska under hela vägen från Kranach. Äfven nu ville Alf icke oroa Malkolm med sina, kanske grundlösa, misstankar om den hvita pierrot’ns närhet, och de båda vännerna återvände hem, sedan Malkolm fått en annan och långt rimligare förklaring öfver Alfs häftiga fart utför vallen.
Directionen aflemna uppgift på de af Adel å Svärdssidan, som blifva födde och döde, ktmde till all kraft öch verkan upphåfvas. Och får RiddarhusUtskotfet, sorn gillar de skål, hvarpå berörde hemställan sig stödjer, tillstyrka bifall å densamma, endast med den förändring, att den Prästerskapet föreslagnö anteckningsskyldighet icke blott må sträcka sig till ifrågavarande Adelsmäns söner* utan jemväl 128 Den II stil gusti e. mi till deras döttrar, enär de senare, såsom berättigade att i Adeliga JungfruStiftet inskrifvas, sy-, nas böra vara vid Riddarhuset kända och derföre på Ättens Genealogie upptagne. I öfrigt och då erfarenheten visat, huru obetydlig den fördel varit som vunnits, genom de i sednare tider ofta utfärdade Kungörelserna om Genealogiers complettering, i jemförelse med de dryga kostnader som de sammas införande i Tidningarne och serdeles i Utländska Dagblad för RiddarhusCassan medfört, tror Utskottet, att Directionen hädanefter kunde anses hafva gjort nog i en sak, som ehvad utvägar ån må vidtagas, likväl ytterst måste bero af hvarje Adelsmans eget välbehag, om lian vill complettera sin Genealogie, eller underkasta sig den påföljd, som en ofullständig, vid inträffande Riksdag, möje. ligen kan för honom medföra, om Directionen ett år före hvarje Lagtima Riksdag och straxt efter det kallelse till Urtima Riksmöte blifvit utfärdad, låter i Stockholms Postoch InrikesTidningar införa, hvad Författningarne, angående Genealogiers complettering förmå, jemte uppgift på de åtter, hvilkas Starntaflor finnas ofull. ständige; hvaremot allt sådan kungörande i Utländska Dagblad synes kunna helt och hållet inställas, och det så mycket häldre, som det i allt fall tillhör en utifrån till Sverige inflyttande Adelsman, hvilken vill tillgodonjuta någon sådan förmån, som Svenske Adelsmän hår i Riket tillerkände åro, att sjelf med lagliga bevis styrka de uppgifter, på hvilka hans anspråk i denna del sig grundar.
Om man i detta fall stadgar, för mycken stränghet, så afskräckas alla från att emottaga något förmynderskap, emedan de med bästa'vilja icke kunna uppfylla dess åligganden klanderfritt. Dessutom skall, om vitén bestämmas för underlåten redogörelse hvart 3:dje år, sådant medföra en betydlig minskning i revenuen af de omyndiges gods, isynnerhet det, som är af mindre värde och belopp; emedan deraf skall bekostas skrifnings-biträde, stämpladt papper, Expeditions-lösen m. m., i och för redogörelsen. Jag anhåller derföre, attUtskottet icke måtte i detta afseende föreslå några stränga mått och steg, hvilka, enligt min öfvertygelse, skola förorsaka mera skada, än nytta. a3a Den 7 Maji e. m. Friherre Cederström s Jacob: Som äfven jag förmodar, att återremiss af detta Betänkande kommer att ega rum, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att Domare böra åläggas, att låta tilltala försumlige förmyndare. Hvad åter angår Hr Thams yttrande om olägenheten af skriftliga redovisningar hvart tredje år af icke skrifkunnige förmyndare, så tror jag det icke behöfvas, att en sådan person skriftligen redovisar. Det är tillräckligt att han gör det munteligen inför Protocollet, uppgifvande arfsmedlens belopp, samt inkomsterne och utgifterne deraf. Några serskilta omkostnader kunna då ej komma i fråga, utom i händelse rättegång uppstår. Herr von Hartmansdorff\ August: Jag kan ej genast yttra mig, huruvida detta förslag till ansvar för förmyndares underlåtenhet att hvart 3:dje år redovisa för sin myndlings gods, är det rätta'; kanske finnes något tjenligare; men något slags ansvar måste nödvändigt stadgas, till betryggande af de omyndiges säkerhet.
S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets Utlåtande och Memorial: N:o 26, i anledning af väckt motion om befrielse från tolag vid utförsel af bräder och plankor, sågade, af furu och gran. Bifölls. N:o 27, med sammanjemkning af Riks-Ståndeifs olika beslut, i anledning af det t Utlåtandet N:o 20 framställda förslag, angående Postbevilluingen. 412 Prot.-Utdrag den 6 September 1854. De föreslagna voterings-propositionerna godkändes och tades Memorialet i öfrige delar, med godkännande af hvad Utskottet derutinnan yttrat, till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 18, i anledning af motion, dels om användande af tillverkningsskatten och införsels-tullen för bränvin till premier för anläggning af porteroch ölbryggerier, dels om skyldighet för gästgifvare att till salu hålla öl, porter och svagdricka, jemte skatte-frihet för sådan försäljning, så framt han ej tillika försäljer egentligen så kallade starka drycker, dels ock om rättighet för hvarje välfräjdad person, att skattefritt sälja öl, porter och svagdricka, afslog Ståndet Utskottets å 2:dra sidan framställda förslag och ansåg förevarande Betänkande i öfrigt icke föranleda annan åtgärd, än ali luggas till handlingarne.
Långt borta i en af Österlandets öknar växte för många, många år sedan en palm, som var både ofantligt gammal och ofantligt hög. Alla, som drogo fram genom öknen, måste stanna och betrakta henne, ty hon var mycket större än andra palmer, och man brukade säga om henne, att hon förvisso skulle komma att blifva högre än obelisker och pyramider. Där nu denna stora palm stod i sin enslighet och skådade ut öfver öknen, fick hon en dag se något, som kom hennes väldiga bladkrona att vagga fram och åter af förvåning på den smala stammen. Borta vid ökenranden kommo två ensamma människor vandrande. De voro ännu på det afstånd, då kameler synas så små som myror, men det var alldeles säkert två människor. Två, som voro främlingar i öknen, ty palmen kände ökenfolket, en man och en kvinna, som hvarken hade vägvisare eller lastdjur eller tält eller vattensäck. »Sannerligen,» sade palmen till sig själf, »dessa båda äro hitkomna för att dö.» Palmen kastade snabba blickar omkring sig. »Det förvånar mig,» sade hon, »att lejonen ej redan äro ute för att jaga detta byte. Men jag ser ej ett enda vara i rörelse. Icke heller ser jag någon af öknens röfvare. Men de komma nog.» »Det väntar dem en sjufaldig död,» tänkte palmen. »Lejonen skola sluka dem, ormarna stinga dem, törsten förtorka dem, sandstormen begrafva dem, röfvarna fälla dem, solstynget förbränna dem, fruktan förgöra dem.» Och hon försökte tänka på annat. Dessa människors öde gjorde henne vemodig. Men på hela öknens rymd, som låg utbredd under palmen, fanns intet, som hon ej känt och betraktat sedan tusen år. Intet kunde fängsla hennes uppmärksamhet. Hon måste åter tänka på de båda vandrarna. »Vid torkan och stormen,» sade palmen, anropande lifvets farligaste fiender, »hvad är det kvinnan bär på armen? Jag tror, att dessa dårar också föra med sig ett litet barn!» Palmen, som var långsynt som de gamla bruka vara, såg verkligen rätt. Kvinnan bar på armen ett barn, som lutade hufvudet mot hennes axel och sof.
Hon gaf honom aldrig sjelfmant en smekning men öfverlemnade sig viljelöst åt det lilla behag hon kände då han tog dem. Han skämtade ofta öfver hennes kyla, kallade henne för sitt lilla isblock, sin snömamsell m. m. Hon skrattade och upprepade hvad hon sagt så ofta förr: »Jag håller inte af dig». Men det var just detta som drog honom. Han drömde om att smälta detta isblock, att värma hennes ljumhet, att få henne att älska fullt och helt. »Det kommer jag aldrig att göra», sade hon. »Inte dig.» Han talade med henne om allt, öppet och fritt som en intelligent man kan tala till en intelligent kvinna utan att det blir stötande eller ofint. Han ville göra henne till en fullt medveten varelse – »till själsaristokrat», sade han. »Se klart och tänka nobelt det är hufvudsaken. Du skall inte vandra i blinde genom verlden, du skall stå så högt att utsigten är fri och att det smutsiga och låga inte kan nå dig.» Hon tycktes vara med på det programmet; hon var i det hela taget med på allt. Hon öfverlemnade sig viljelöst åt hans andliga öfverlägsenhet liksom hon fysiskt öfverlemnade sig åt hans smekningar. Det var för öfrigt något som tilltalade hennes lilla jakobin-natur i det, att spela själsaristokrat tillsammans med en så pass modernt anlagd ung man som William och ibland, när han sagt något, som ute i verlden skulle ansetts mycket opassande, skrattade de med ett uttryck af ömsesidigt förstående när William plötsligt böjde sig fram emot henne och frågade: »Hvad tror du moster Beate skulle ha sagt om det?» »Moster Beate» var för dem båda personifikationen af all kälkborgerlighet. Men William grundade ständigt på hvad orsaken kunde vara till hennes kvla. »Har du aldrig känt något begär efter mig – som man?» frågade han en gång. »Nej.» Han var öfvertygad om att hon ljög. Allteftersom de blefvo mer och mer bekanta och deras samlif intimare och intimare kunde han ibland få se ett uttryck i hennes ögon, som dref honom framåt, en och annan liten glimt, icke af lidelse men af en stilla, innerlig värme och denna lilla glimt var nog att fylla honom med glädje och segerjubel.
Utaf dito, 1,400 R:dr, till arfvoden för samma år åt Cheferne vid indelnings-båtsmans-kompanierna 183: 70. 183: 70, Anslaget för en fyrs uppförande på Brämön eller i trakten deraf 40,000: —- —: 1858 och af 1859 års anslag till uppförande af en fyr på Bjurö och en på Hernö klubb samt en på klippan Björn 44,500: — 40,000: Samma års dito, till sjömärkens anbringande, företrädesvis i farvattnen norr om Stockholm 8,000: — 8,000 Utaf 1858 års dito, 1,000 R:dr, till hyra för embets lokal åt Statistiska tabellkommissionen 800: — 800 » 1858 och 1859 års dito, 15,750 R:dr, till fortskyn dande af arbetet med socken-karteverkets utförande 12,526; — 16,426 Transport: 6,147,228 30,000: — 1,333: 33. 42. 5.517,448: 24. 2 — 10 — Transport: 6,147,228: 42. Samina års anslag till skiften och afvittringar 57,000: — Anslaget till inköp af nya målkärl och vigter för krono magasinerna och bagerierna 5,000: — 1858 och 1859 års anslag till uppförande af ny byggnad för Teknologiska institutet m. in 140,000: — Anslaget till inköp af tomt för nyssnämnde nya byggnad 60,000: