Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dock, i afseende på det Reglementariska, göra några få anmärka ningnr. I afseende på Herr von Holienhausens anmärkning, får jag gifva tillkänna, att min önskan vore, att så väl Slitö och Wisby, som Westergarn skulle blifva de hamnar, som till nederlag begagnades, ty dels har sådant varit tillstyrkt af Grefve Lilljencrantz, och dels är Wisby hamn för grund för djupgående Fartyg, äfvensom det vid vissa vindar är svårt att dit inlöpa. Bevakningen vid Westergarn kan lätt ske, och vid Klintö finnas redan Magaziner. Uti 6 §. är föreslagit, att a procent skulle betalas i recognition; men att då vaiorne åter utgå, blott en half procent skulle behållas. Jag tycker deremot, att detta är nog lågt och tillstyrker derföre , att recognitionsafgiften blifver 2 procent, men att den ena procenten stannar qvar, i händelse varorne utföras , och jag tror att farten ändå skall blifva lika liflig. I 10 §. är föreslagit en tid af 5 år, efter hvars förlopp, på Ön bosatte utlänningar få anses såsom naturaliserade Svenskar. Den tiden tycker jag är för korrt. Den bör bestämmas åtminstone till 5 år. Vidare är det föreslagit, att om utlänningar icke finna sig vid att för alltid qvarstadna, -de ej skola betala någon afgift när de afflytta. Dervid synes anmärkningsvardt, att hvar och en 6om afflyttar, bör erlägga skälig afgift till den Stat, inom hvilken han ägt skydd, och samlat förmögenhet. Vidare har i 5 Art. 6 §. blifvit stadgadt, att recognitions-afgiften bor clareras innan lossningen. Dertill kan jag ej finna wkälj jag tror, att det bättre kan ske efter lossnin - sif Z)en 37 Augusti e, m. gen då man vet, hvad Fartyget innehåller. Man risquerar dervid ingenting, emedan varan alltid lemnar säkerhet för recognitions-afgiften.
Här är senten i olle patall15, här står Lessle med skottar, tyskar, svenskar och Viborgs fotfolk. Där vid hafrelandet är högra flygeln, där rida Panéren och Lennarten och jag med Åbo läns valleri16. Pelten och Wittenpers17 het' våra öfverstar, Gud bevare herr öfversten, inte voro de blyga! Här vid gården är vänstra flygeln under Tålhanse och King18 med nylänningarne. Si nu, vid Kräkken var ingen öltunna, som här, där var enris och våta mossar, för Tålhansen skulle svänga rundtom Kräkken och bita dem i ryggen, som visade oss tänderna. Serven19 står där bakom landsvägen ... Räck hit kruset, Antero; jag har fått krutrök i halsen. Havelsberg. Kurfursten af Sachsen. Schreckenberg, väster om Wittstock. Der Teufel. Hullu, galen. Per och Pål. Skotten Lesslie och Lennart Torstenson. Centern i ordre de bataille. Kavalleri. Thure Bjelke och Johan Wittenberg. Stålhandske och skotten King. Reserven. Nå ja fortsatte talaren, sedan han nedsköljt krutröken Hatzen stod där vid berget, han och vursten med tjugutre tusen man, och vi hade sextontusen. Där är Kräkken, förstå ni: kanoner, oj, oj, som veden sprakar i bakugnen och lågan slår öfver muren ut! Vi svängde åt rian, fotfolket klef på Kräkken. Ena handen geväret, andra handen buskarna, rötterna, hala såpan var det, än kuperkeikka på magen, än upp med karlen på fötter igen. Huj, så föll hela kråkboet öfver oss, tre mot en; där kom en bra karl fortare ned, än kan kommit upp. Hugg in! sa' Panéren; vi höggo in. Hugg än en gång! sa' han; ja, general! Tredje gången; Panéren red med oss. Fjärde gången; Lennarten red med oss. Femte gången; Panéren och Lennarten redo med oss, hitåt, ditåt, yxan på sveden, lian gick öfver hårdvalls äng.
Denna justering hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr StatsRådet m. m. Johan Fredrik Fåhraeus, som å K. M:s Nåd. vägnar aflemnade en Dess Nåd. skrifvelse och 2:ne Dess Nåd. Propos:r till R. St:r. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Sekreteraren hos R. St:rs Fullmäktige i Riksg:s-kont. till Riddarh.-kansliet inlemnat en sålydande skrifvelse: ”Efter fulländad tryckning af R. St:rs sisth år församlade Revisorers Berättelse om granskningen af de under Kongl. CommerceColbm ställde fonders och medels räkenskaper och förvaltning, och sedan bemälte Kongl. Colini af K. M. infordrade, underd. utlåt, i anledn. af nämnde Revisionsberättelse blifvit till Riksg:skont. aflemnad, får jag, för dessa handlingars anmälande och föredragning hos RiksSt:n, äran härhos desamma öfverlemna. Stockholm d. 27 Febr. 1854. C. G. Stuart:'1 Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag hemställer vördsamt att dessa handlingar måtte, i likhet med hvad för dylika fall egt rum till Den 1 Mars f. m. 7 StatsUlsk. remitteras, sedan de blifvit de öfriga RiksStm kommunicerade. Uppå härefter framställd Propos. beslöts att R. Sl:rs Revisorers ifrågavar:de Berättelse, jemte CommerceGolltii deröfver afgifna underd utlåt, skulle kommuniceras de öfrige RiksStm samt remitteras till StatsUlsk. Föredrogs och lades till handlingarne K. M:s denna dag ankomna Nåd svar uppå R. Sl:rs underd. skrifvelse, ang:de Riksdagens förlängning. Föredrogos och begärdes pä bordet K. M:s denna dag inkomne Nåd. Proposir till R.
Hon gaf hästen sporrarna och fortsatte sin brådskande ridt. Skogen glesnade, en hägnad, en åkertäppa, en bondgård visade sig. Hon tänkte ett ögonblick på att fly till gården, men ändrade plan och jagade framåt, utan att dröja. Nej, de skulle ej fånga henne; hon skulle före dem uppnå staden, om hon ock skulle rida ihjäl Sven Axelsons Morsker. Då öppnade sig en vid utsikt öfver Bråvikens vattenspegel, som skimrade i solskenet. Icke en krusning störde dess blanka lugn. En örlogsbrigg låg ankrad tätt invid en lastbrygga för kolpråmar och torkade sina våta segel. Denna syn ingaf ryttarinnan nytt mod. Uppnådde hon icke staden, ville hon låta hästen löpa och själf söka ett gömställe. De skulle ej fånga henne; denna triumf ville hon icke unna dem. Hon fortfor att jaga hejdlöst framåt, när, vid en tvär krökning förbi en klippa, hästen skyggade åt sidan för ett föremål, som låg utsträckt i gräset vid klippans fot. Oförberedd på denna hastiga vändning, vacklade ryttarinnan i sadeln och föll handlöst i armarna på det liggande föremålet, en flicka, såsom hon själf. Fallet var lika häftigt som oväntadt. De båda flickorna stötte sina hufvuden mot hvarandra, och den främmande uppgaf ett rop af förskräckelse. Ryttarinnan släpades ett stycke med foten intrasslad i stigbygeln, men lyckades göra sig lös och reste sig genast därefter med af vrede purprade kinder. Du där, du, hvarför skrämmer du min häst? Och det vredgade ordet åtföljdes ögonblickligen af ett slag med ridspöet, som lämnade en röd strimma på den slagnas blottade hals. Den främmande flickan hade icke förr hämtat sig från sin bestörtning, innan hennes vrede upplågade lika hastigt som ryttarinnans. Och du där slår du mig för att du rider som en galning och icke ser framför dig? utropade hon, lika blossande röd, i det hon ryckte till sig ridspöet och försökte att bryta sönder det. Men spöet var af flätad rotting med silfverskaft och brast icke, när det böjdes. Våga att slå mig engång till! fortfor den förorättade i samma uppretade ton.
FilialDiscontlnrättningarnes skulder, hvilka icke inom dan förut bestämde prasscriptions-j tiden, blifvit till inlösen presenterade; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med ogillands af Utskottens Utlåtande, stadga, det alla f. d. FilialDisconternes ännu utelöpande assignationer, hvilka inom nästkommande års slut varda anmäldte, borde, enär de tillförene varit i uppbörd gängse, inlösas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut Supra. S. DVid förnyad föredragning bifölls Bevillningsoch LagUtskotter.s den 28 sistledne Augusti under N:o 35 algilne, samt den 30 7)cn 2 September e, m. derpåföljde eftermiddagen på bordet lagda, Betänkande, angående förändradt sätt för KiO noskatternas indrifvande. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 15 sistledne Augusti under N:o 157 afgifne, samt den 30 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskotets förut meddeidte Betänkande, Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående förändring i 1 Cap. 1 och 10 §§. RätfegångsBalken; fann Ridderskapet och Ådeln för godt att, under godkännande af det i Utskottets Utlåtande upptagne första alternatif, eller att de bönder, hvil-* ka innehafva hemman så väl under nyttjande som äganderätt, må vara behörige att deltaga i valet och kunna till Nämndemän väljas, samt att hvar Bonde må äga lika röst, ehvad han större elier mindre hemman häfver, samma Utlåtande äfven i öfrigt gilla. Ut Supra. S. D.
Man har insett , att om dylika händelser vore möjlige , skulle de visse rligen ej förekommas derigenom , att Konungen utcslötes från delaktighet i högsta Domaremagtens utöfning ; men man har deremot trott, att denna Dess delaktighet borde fortfara som en väsendteljg gren af Styrelsen, såsom beredande Konungen ett lattadt tillfälle, att underrätta sig, huru med lagskipningen tillgår, sorn en ytterligare borgen för medborgares säkerhet, som en tröstfull tillflykt för den lidande; sorn det starkaste och käraste föreningsband emeli lan Nationen och Regenten, och, slutligen, som ett nödvändigt vilkor för att åt högsta Instantien g ifva det anseende och värdighet, som den ifrån urminnestider haft och bör hafva. En förändring i detta afseende, sorn rörer in. genting mindre än en del af Konungamagtens verksamhet, skulle i betydlig mån rubba många gamla förhållanden och stadganden i Lagen, samt förflytta begreppet om Konungen och Dess myndighet till något annat , som hvarken kunde svara mot hvad dervid sålunda förlorades, ej eller uppfylla Nationens tillfredsställelse. Uti de tänkesätt Eders Majit uttryckt, skall hvar och en med djupaste vördnad och erkänsla se d* förnyade prof af Eders Maj:ts omsorg för rättvisan; men de betänkligheter jag i underdånighet framställt , äro , efter min tanka, af så stor vigt, att jag ej kan annat än \ ]O Om upphörande af Koni isne röster förnya mitt yttrande och min önskan , att Eders Maj:t i Nåder täcktes afstå från Sin föresats, att begära en förändring i hvad Grundlagen i detta afseende stadgar, en öfvertygelse , som jag redan i underdånighet yttrat vid det tillfälle, då Eders Maj:t behagade för StatsRådet låta uppläsa Sitt Tal till Rikets Ständer vid innevarande Riksdags öppnande. Jag vet ganska väl, att tiden ej medgifver Eders Majit, att med en ständigare närvaro hedra Högste
Mig må allenast i nåder tillåtas att här anteckna en krigshändelse från sist förflutna århundrade, sorn med sina följder må hända ännu inverkar på ortens välstånd, nemligen Ryssarnes krigståg i början af 1720-talet, då en stor del af landskapen sköflades samt dess kyrkor och städer afbrändes, en händelse tillika lärorik, då den visar huru nödvändigt det är att i ett blifvande krig hafva ett säkert skydd vid inloppet till Sveriges största segelbara flod. Intill år 1762 utgjordes Wester-Norrlands Län af provinserna Gestrikland, Helsingland, Herjeådalen, Jemtland, Medelpad och Ångermanland med Landshöfdinge-residens i Gefle, men detta åt*, afsöndrades de tvänne förstnämnde provinserna till ett särskildt Län, under namn af Gefleborgs, och af de qvarvarande borllogos 1810 Jemtland och Herjeådalen, af hvilka ett särskildt Län, under namn af Jemtlands, bildades, samt den nordligaste socknen i Ångermanland, nemligen Nordmaling, som då underlades Westerbottens Län; och biel residenset för Wesler-Norrlands Län vid förändringen 1762 förlagdt till Sundsvall, samt derifrån 1778 flyttad t till Hernösand. Det nu varande Wester-Norrlands Län, det femtonde i ordningen af rikets län, består således af provinserna Medelpad och Ångermanland, med undantag af Nordmalings socken i den sednare, samt är beläget emellan 64 grader 25 min. och 62 grader 8 min. latitud, samt 33 grader 5 min. och 37 grader 28 min. longitud. Dess gränsor utgöras i söder af Helsingland, i vester af Jemtland, i norr af Westerbotten samt i öster af Bottniska viken; och äro gränsiinierna emellan Södra Ångermanland och Jemtland uppgångna 1842, samt emellan Norra Ångermanland och Westerbotten bestämda genom domslut 1843. § 1- Länets allmänna beskaffenhet. Wester-Norrlands
Att en annan föredrager rnålet, ändrar ingenting häruti; ty allt det intryck hans mening skulle göra , kan han ändå åstadkomma. En annan anmärkning har blifvit gjord under förra debatten i ämnet, nemligen att Hof-Cancelleren, i anseende till den befattning han har med Utrikes Ärenderne, är så mycket mera qualificerad att äfven taga befattning med indragning af Tidningar. Men jag tror mig ha bevist, att Hof-Cancelleren de juie icke har fullständig kännedom af Utrikes relationerne, än mindre direct befattning med Utrikes Departementet. Derjemte ha vi hittills sett, att af lo indragningar knappt en ä två härrört af yttre Politiske anledningar. På sådan grund anser jag nämnde anmärkning fullkomligen vederlagd af förhållandet. Herr Munck af Rosenskjöld: Vid Herr Cederschjölds yttrande anser jag mig böra erinra , att Justitiae-Cancelleren blir på en gång båbe Åklagare och Föredragande, För öfrigt: beträffande Hof-Cancellerens befattning med Tryckfrihets-mål, anser jag mig böra göra den anmärkning, att jag för min del skulle önska, det Utrikes Ministern ej hade genaste vägen till den: som äger indragnings-makten. Jag skulle deremot gerna se den längre omväg, som upp komme, om denna makt blef öfverläten åt Ecdesiastik-Ministern, 184 Den 3 December e. m, Herr von Hartmansdorff'. I afseende pä Herr Cederschjöld» anmärkning, att Hof-Cancelleren till följe af sin kännedom af politiken bör hafva befattningen med Tidningars indragning ; har jag förut anmärkt, att Hof-Cancelleren icke bör kunna verkställa någon Tidnings-indragning för politiska yttranden, utan att förut hafva rådfort sig med Utrikes Ministern, emedan det eljest kan hända , att Hof-Cancelleren misstoge Sig och indroge hvad som med flit , och Utrikes Ministerns goda minne, blifvit yrtradt om främmande Makter och våra förhållanden till dem. Herr Cederschjöld:
Herr Länning: ”Betänkandet rörande Fattigvården, 5 Gap. 1X §. föreslår: att innan Soldat af väifvadl Regemente till någon ort permittera*, b>r utrönt vara, att ban å det ställe dit han vill sig begifva kan erhålla bärgning och sysselsättning. Ett sådant stadgande anser jag högst nödigt, om Landet ej hädanefter som hittills skall öfvermåttan besväras med kringvandrande permitterade Soldater; men deremot tror jag ej att ChefsÄmbeteterna skulle ovillkorligen åläggas skriftväxla med Konungens Befallningshafvande, för att utröna, hvar permitterad Soldat kunde blifva emottagen, nian bör detta åliggande ej förr vidtaga, LagUi skot tets Betänkande». 677 ra underlåta att, efter omständigheterne, på bästa sätt hushålla både för den skyldige och berättigade till Fattigförsörjningen, samt att först och främst söka de allmänna utvägar och biträden kunna förefinnas, innan de betunga sina Committenter med någon anns de kunna hvälfva på någon allmän inrättning. Det är dessa reflexioner, som stadgat mitt bestridande af alla de speciella föreskrifter Betänkandet innehåller om rättigheten komma under Fattigförsörjningen , samt Styrelsens förvaltningssätt dervid, hvartill jag trott mig hafva ytterligare anledning, af den orsak, att hvarje
5 Och äfven de ofvan antydda dubbla föremålen för Banken, såsom Stats-Anstalt, hafva genom de vid denna Riksdag meddelade förordnanden blifvit afsedde och befrämjade, I det att dels myntvärdet, så väl i följd af lemnade garantier för en blifvande, och derefter oafbrutet fortfarande, Sedlarnes inlösen med Silfvermynt, som den, i samband härmed, gifne tillåtelsen för Silfvers obehindrade inoch utförsel, bibehålles vid en jemn och orubbad stadga, och dels Bankens behållna Ränte-Revenuer, efter afdrag af förvaltnings-kostnader, förluster och hvad till Silfver-Fondens förstärkande blifvit erforderligt ansedt, varda årligen aflemnado i Rikets Ständers Riksgälds-Contor, att för StatsYerkets behof och till serskildt beslutade anslag, ined de Skattdragandes motsvarande lindring, användas. På de af Rikets Ständer utsedde Fullmägtiges erfarna rådighet, försigtiga omtanka och kraftfulla nit vid föreskrifternes tillämpning, stödjer sig tillförsigten att de välgörande påföljder, som med dessa vidtagne Författningar varit åsyftade, skola i verkställigheten ernås, samt, af möjligen mötande svårigheter och tillfälliga oförsedda hinder, ej hämmas eller omintetgöras^ 6 />’anco-Urs*oi(«is Memorial N:y. 135. §. i. Rikets Ständers Bank förblifver än vidare, jemlikt Regerings-formens 72 under Rikets Ständers garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro, eller vidare af Rikets Ständer göras kunna. §. 2. Rikets Ständers Fullmägtige tillkommer ati föra Öfver-Styrelsen af Banco-Verket, hålla detta Verk i den jemna och oafbrutna gång, som med ändamålet af dess inrättning och de af Rikets Ständer gjorda dispositioner öfverensstämmer, samt, i enlighet dermed, vidtaga de åtgärder, hvilka till befrämjande af Verkets rätt, säkerhet och förmon linnas vara af nöden. 5. 5.
Ridderffapets och A delns - Den 30 Majk. ZoS delns samt Herr karört och Zandtmarskalkens mogna eftersinnande, buruwida uti sä beskaffad och til sina fölgder eftertänklig sak, någon öfiverläggning etter pi-o^o.tttton kan äga rum, såsom stridande mot Regeringslagarne och Herr och La:«dtmarffalkcns wid detta Riksmöte aflagda Embetsed: at owäldigt och oförffräckt förswara Ridderskapets och Adelns ?rlv>wi;ic-r och Riksens Ständers frioch rättigheter. Stockholm den 29 Maj 1809. Lust. ^VLclisclilL^er. Lades pä bordet. Friherre v.g!;!», Larl. At nyheter och förändringar, med inbittningens förstoringsglas, eldar Ost äträ bwad wi icke känna, lärer wäl icke kunna motsägas. At den djupt tänkande, med sträng granff ning förekommer utbrotten af denna äträ, intil desi han noggrant pröfwat anledningarne til förhättandet med warande omständigheter och fästande en upmärksam blick, buruwida den önskade nyttan kan stä i förening med Nyhetens och Förändringens påföljder^ är lika ostridigt. Säsom nytt och til förändring ledande är wisierligen den framstälda motton om Et Ständs inrättande etter >ncoi porm-amie i nägot af de fyra warande Riks-Ständen, af de sa kallade ko88o§- 8ion:rlLr och Ständs Personer, hwilka i anseende til Sysilor, eller förmögenhet, sä svin Z04 Den 30 Maj. såsom Ridderskapets och Adelns wederlikar kunna betraktas; tp bland deste gifweS ril än större antal dem, hwilka icke til något af de Fyra Riks Ständen kunna hänföras ; likwäl har en wärd Ledamot utan undantag wäckt denna mc>. tion, hwartil anledningarne sägas wara, alvesta Stora Llatzer af medlemmar icke äga någon del i Lagstiftandet och wld inträffar»-e
Tills vidare hade hon ju att lefva af, något skulle väl kunna göras ändå. Om hon till en början skulle agitera för en demonstrationsdag för kvinnliga — ja hvad för ord skulle hon fylla i: » servanter » var nog finare än det råa » tjänare », men hon förstod icke riktigt, hvarför frun, som brukat använda det, alltid fått en viss föraktlig krökning på läppen. Kanske inte alla förstodo, hvilka som skulle demonstrera, om hon använde ett för fint ord. — Nå, det fick blifva en senare fråga, viktigare var att hitta på något att samlas ikring, som vore nytt och kunde slå an. Den där gamla normalarbetstiden var det då ingen framfärd med, för allt hvad karlarne åbäka sig. Det hade hon trott förut, ty allt hvad normalt heter går inte i våra dagar, inte en gång underkläder, bara för de sätta normal framför. Nej, ett strå hvassare vore att fordra procent eller andel i vinsten på sammetsklassens nedriga pengar, vare sig de hafva egen förmögenhet eller förtjäna grofva slantar. Tio procent vore visst rätt bra. Där hade hon sin idé! » Jag går och talar vid den där uppoffrande folkvännen och talaren, som är en sann vän till de förtryckta; fem kronor i rådfrågningstaxa är det väl värdt. » Han lär hafva funnit idén värd att beskyddas, och under en liten munter supé på Hasselbacken gjordes program upp till en väldig kvinnlig agitation. Hur det kommer att gå, och när den skall sättas i verket, vet inte jag, men i sinom tid få vi, som hafva hälsan och framtiden, nog upplefva det. i DU N här Stockholms pensionatlif. bo på Östermalm stillheten luften, m e d till långt s o m råder renare i E n är, i besitta bör familjer, hvilkas längre för konserter 30, alla afseenden och hörnet med råd och dåd hvar annan fördelar ungdomen af nan i staden.
Efter förnyad föredragni Frän Högloft Ridder skåpet och Adeln. ig af Bevillnings-Utskottets den 22 och 25 dennes bordlagda Betänkande N:o 18, röjrande postbevillningen och dermed sammanhängande ämnen, blefvo, på grund af gjorda anmärkningar, Utskottets hemställanden uti Usta och 3:dje punkterne återremitterade; hvaremot de uti 2:dra och 4:de punkterna afgifna tillstyrkanden biföllos. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 22 och 25 dennes bordlagde Utlåtande N:o 59, i anledning af väckt motion om befrielse från räntor och onera för Komministers-bostället N:o 1 ett halft mantal Rätansbyn i Jemtlands län; och Memorial N:o 60, med hemställan att Riksgälds-kontorets embetsoch tjenstemän samt vaktmästaren vid detta verk måtte för år 1860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning. S. D. Efter förnyad föredragning af Stats-Utskottets dSh 22 och 25 dennes bordlagda Memorial N:o 61, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 9, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona, beslöt Ridderskapet och Adeln, med frånträdande af sitt förut i frågan fattade beslut, alt bifalla hvad Stats-Utskottet uti förevarande Memorial föreslagit. Frän Högv. Preste-Ständet.
D e t hade alltid legat s o m en tung stämning öfver hennes l i f: hennes fulhet. Den intresserade henne f ö g a. I l s e såg u p p. D e t var brukspatronen. » N i tackar inte. » Ilse rodnade. H a n t o g det annorlunda. N i studerar f o l k? • » Jag har i n g e u. » Samtalet började trötta henne. H v a d rörde hennes angelägenheter den mannen. Ja, ful var h o n m e d den utstå- ende munnen, den stora näsan o c h den b r u n a hyn. M a n g l ö m m e r, hur hon ser ut, då man ser d e ögonen. » N i mår i l l a. Sjuk! H o n sjuk. H o n hade aldrig varit sjuk. Hvarför. » frågade fru Stenberg. » J a, för all d e l. H o n log blott. » N u, fröken, ska ' vi andas friluft, v i två. » Han såg p å henne med en tjufpojkaktig blinkning. » » G o d t, låt g å! I l s e såg ner i vattnet. H o n såg utan tankar dit ner. I n g e n har varit min vän. Plötsligt slet h o n sig l ö s. Drömma. hon! H o n log. » D e t der kalla, stålblå lugnet är inte i min s m a k. M e n att k a l l t låta lifvet g l i d a förbi sig, utan att förs ö k a få fatt i det, dertill är ingen födcl. Förstår n i? M e n j a g säger er, det är att dåsa bort lifvet. N u v o r o de der. » Karlar, ohojl » r o p a d e brukspatronen åt några timmerflottare, som syntes i elfven. D e beredde sig att hjelpa d e m. » V a r ni r ä d d? » » Rädd! Sitt n e r. » Han rodnat, när han såg, h v e m det var. J a g måste bort. Vänta! A f bry t m i g e j. D e t är i c k e det. » Stanna hos o s s!