Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kåkar man i en sådan dilemma, och kan man ej genom vänner och bekanta Bkafia sig ett ungefärligt begrepp, om hvad man bör gifva, får man lof att själf söka tänka sig iu i saken. Man må då ej beräkna värdet af rådet blott efter den knappa tid, som därtill åtgått, utan äfven taga med i beräkningen läkarens långa studiekurs och de stora kostnader han måste vidkännas i och för anskaffandet af dyrbara instrument och böcker. D e t är ej en dagakarl, som skall aflönas, och det är sålunda ingenting att anmi rka, om äfven en ung läkare beräknar ett par kronor för enkel konsultation, under det undersökningar, operationer, vidlyftigare rådplägningar, äfvensom besök hemma böra betinga betydligt högre pris. Efter detta kan man sålunda ställa sina beräkningar, dock med fäst afseende på, att en berömd läkare fordrar mera, liksom åter vid en lång sjukdom med dagliga läkarebesök man ej så strängt behöfver hålla på priset pr gång. / intet fall bör läkarearvodet lämnas i annan form än reda penningar. Mer än en läkare hör man beklaga sig öfver den uppsjö af soffdynor, tofflor e t c, hvilka i form af läkarearvoden hopats öfver honom. H a d e han halfva värdet i penningar, hade han kunnat rikligt tillfredsställa hela sitt behof i den vägen och då fått allt efter egen smak, och något affektionsvärde kan man väl ej begära, att läkaren skall fästa vid dessa gåfvor från i alla fall ganska likgiltiga personer, om han än vid deras sjukbädd visat sig hjärtligt deltagande. D e höga honoraren vid dödsfall betingas ej af läkaren, utan bero naturligtvis hufvudsakligen på pietet hos den aflidnes egna. Man kan ju godt förstå, det man gärna visar hvarje möjlig erkänsla åt den, som med råd och hjälp bistått en kär afliden vid den sista svåra kampen. D e s s a honorar bero naturligtvis helt och hållet på en hvars råd och lägenhet; från läkarnes synpunkt äro de ej nödvändiga.
Hr von Troil: Till svar på hvad Hr Rosenblad vttrat, får jag endast säg-a, att ehuru saken visserligen är i ett beklagligt skick, har jag likväl icke ämnat, att någon condoleance i anledn. deraf borde hos BondeSt. uttryckas. Jag har endast afsett en erinran till Ståndet att, sedan det fattat beslut ang:de tiden för markegångssättningen, då inkomma med ny inbjudn. i ämnet; och för fullständigheten af ett sadant svar behöfver deri endast uttryckas, att hindret för bifallet just varit det, att nämnde tid icke blifvit framflyttad. H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af BondeSt. i anledn. äf StatsUtsk:s utlat. N:o 393 till R. o. Ad. ställda inbjudn. Ropades starka nej, blandade med många ja, i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja. Gederström begärde votering. Hr Stuart: Efter en sådan förklaring, som Hr Gr. o. Eandtm. nu afgifvit, anser jag mig nödsakad begära votering. Frågan synes mig i sanning alltför vigtig, att utan votering förfalla. Jag anhåller derföre gtt bifall till BoudeStts inbjuda, må utgöra ja-propos:n, Hr Hjärne: Jag anhåller, att contraproposm må blifva den, som jag begärt, nemi. bifall lill inbjudn., med den modification, att tiden för markegångssattningen framflyttas till d i5 Jan. Det är möjligt, att pluraliteten icke delar denna tanka; men jag anhåller om propos. derå, på det jag må komma i tillfälle att utaf svaret bedöma, huruvida det lönar mödan att begära votering, Ilr Rosenblad: Då jag aldrig kan 'godkänna, att samma sida skall dietera både jaoch contraproposm, så måste jag äfven nu motsätta mig det.
Stanbelt! öfrige CebantöÉer injlämt; — inom SBällofl. 25orgare:©tånbet afJprr Santesson, Ståhle od) llund, af fjvoilfa be 2:ne förftnämnbe lifalebcé yrfat befftt: ningérättenS utflräcfanbe till 3o är pä be 2:11c l'ägcnf)etcrne, men ben fenare anfelt UtfFottet böra närmare utreba för: bällanbet bets nteb £inne:gabriFen i SBabjtena, bwarS un: bcr()ällanbc bitti 115 warit ett äligganbe för innel)afwaren af ©tarby AungSgärb, men bmarö bibebällanbe mcbclft bibrag af ©taten aufägö ci mibare bora äga rum, bcl5 ocf &uru i affeenbe pä 9)2 a; or en von Steijerns erfättning för be ä lägenbeterne uppförbe Soyggnaber förl)älla5 (fall mib befant: ma5 afträöanbe till ©taten •, i bmilfen fijlnätnnbe om: flänbigbet Jpcrr Noreus nteb S?err Ålund ffg före: nät, unhcr yttranbe tillita: att, om Sltaioren von Steijern genom 10 ärö reban tillgobonjutcn beffttning af ben oblabe jorben blifvit för fojlnaben od) möban bertvib gobtgiorb, ei en5 ben af UtfFottet tillftyrfta beffttningörätt pä 20 är emot beit ärliga ränta, forn, enligt förut fTebb fTattläggning, är Sägenbeterne äfatt, borbe bifaHaö; fallit inom öpebenv.
Derföre och för öfrige dess goda egenskaper förtjenar det att af oss godkännas. Deremot får jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att obevekligen förkasta hvarje förslag, som icke åt R. o. Ad., såsom en mellanlänk mellan thronens ärftlighetsprincip och den allmänna medborgerlighetsprincipen, medgifver ett akladt rum; lemnandes jag öppet, huruvida icke vid slutliga ordnandet af verkställighetssättet för de ifrågaraude 60 ledamöternes utkörande, den samlade Adeln må böra ega dervid en afgörande röst. Under förutsättning deraf, enär det icke är af Ulsk. motsagdt, hemställer jag således att Coust. Utskis nn föredragne förslag må förklaras, ulan någon deremot framställd aumärkn., varda hvilande lill grundlagsenlig behandling vid nästinstundande riksmöte. Gr. Under politiska tvister är del oundvikligt, att förhållanden någon gång måste påpekas, hvilka i sig sjelfve innebära något mindre tillfredsställande. Sådant egde rum, då jag, under mitt försök att ådagalägga sjelfskrifvenhelens brister, gaf en vink om framtida möjliga förhållanden. Denna möjlighet kunde, efter min tanka, för delta Ständ icke innebära något sårande, enär det alltsedan 1809 sig visat, alt vidrörde förhållandet för detta hus icke medfört några i allmänhet menliga följder. En talare har uptagit denna hänsyftning, men påbördat mig ord och sammanställningar som jag icke yttrat, och samme talare har dessutom gifvit frågan en utveckling, som jag icke på något sätt önskat, och jag ber att få för Ståndet förklara min ledsnad att hafva framställt en hänsyftning, som kunnat gifva anledn. till en sådan framställning, som denne talare, på grund deraf gjort. Frih. Raab, Adam Christian: Vid början af detta plenum hade jag ordet och yrkade alt R. o. Ad. mätte besluta som gemensam tanka, antagandet af den grund för representationens ombildning, som närmast öfverensstämde med den, på hvilken det K. Förslag, som föll d. 18 Dec. sisth år var bygdt.
mars börjat sina inspektionsresor till landets flickskolor, h \ .arvid färden först stäldes till Upsala. Qdirr,ia sRi / iomn~~. I nya lagberedningens förslag till andring af lagen som skiljemän och skiljedom * förekommer följande:, Skiljeiiiannaupprlrag ma leinnas qvinna s i väl som man *. E n s~ijrkkass~ fur qviirnor har i vinter bildats i Upsala p i initiativ af tio fruntimmer, som försörja sig genom eget arbete. Den har omfattats med niycket intresse och Ifven Drottningen har gifvit bidrag till dess grundfond. F u r c ~ t i ~ ~ fiir p n pft quinnus rgnndcnitt heslut pb ett den I a dennes I i sina stadgar göra följande tillägg: hallet sammanträde att till ~Derjemte (d. v. s. utom den strafvan, som ligger i föreningens namn) vill föreningen i öfrigt främja sidana lagstiftningsoch andra af offentliga myndigheter beroende hgärder, som kunna bidraga att förbättra qvinnans stiillning i samhället 94 F r h Rikthrgen. Den 16: de innv. mars vackte Hr S. A. Hedin i andra kammaren en motion anglende skrifvelsc till Kongl. Maj: t ined begaran, det K. M: t matte, innan den väntade l ?iroverksreformen framlägges p9 riksdagen, taga i öfvervägande fragan om flickors iiitagande i de allmBnna läroverken. Finland: i W k n Rosmu * ikcl, hvilken efter aflagda medicinska examina redan en liingre tid praktiserat som Pkare, har i denna egenskap blifvit anstald i staden Helsingfors ' tjenst fran den i nastk. juni till den 10 april 1889 med 2.400 mark i irlig lön. YZI posiuerkef iiro f. n. icke mindre än 74 qvinnor anstälda, de iiesta som förest&amp;iidarinnor för postexpeditioner. D m firs&amp;a quinnoförcninge~u drsmiite (hvarom utförligare framdeles) har den 2 i febr.
att som för att göra filoanvända framlägga icke samma betrakta Det naturen kunna på är männens besätt den som med en möjligt för metoder för icke kvinnliga säga tttvikningar. betrakta hjärna, densamma männen, desamma oss i vissa m ä n s m u n vill som kvinnans skrifva äro anklagar Men Newtons i studerade uppfattningar. » m:lle de Staal, framgång. gaf henne matematik vid var född tillstånd i Ungkarl. att universitetet i Skiss Bologna. Nicole-Reine Lepanie mycket hemma annat i (1728 — 1801) astronomi beräkningar Halleyska och öfver kometens sju kometer ver och utgaf en tiden 17b ' 8 stående och upptäckte öffikides likaledes en framastronom. (177 (5 — 1831) vetenskapsakademiens erhöll franstora pris i made senaste årtiondena stort antal kvinnor m e d m y c k e n studerat matematik. nämnas den I för oss Sofie Kowalewski, m e n äfven Sålunda utgifvit of the bonne kvinna, i du, min inånga har ett att du när du skref har framgång ej l ä t vi en dig så höra i med värd eländig, » ögonblick hvarandra. vi fingo höra, Nils, » ty a f dig, blef j a g orolig och honom. af sig (död 1872) i Soråt Frankrike från sin presenterat » Mechanism lämnades i henne framhållas. en så- » Stig blyg Ada göra er vetat det, en » Vi sjukdom, på svar, hade skyndade Nils redan hustru. upp, och feberheta.
M. för delta ändamål nu begärt, grundar sig på beräkningar, uppgjorda af Sjöförsvars-komitéen och under förutsättning att stora pansarfartyg borde anskaffas; men att den nya sjökrigsmaterielen, med afseende å de förändrade förhållanden, som inträdt efter det komitéens arbeten blifvit afslutade, kommer att ordnas på ett annat sätt än det betnälda komité föreslagit.» Jag anser att i dessa ord ligger en stor ohöflighet emot Sjöministern. Utsk:t tycks nemi. derigenom vilja säga att lian icke gifvit akt på de förändringar, som inträffat under den tid, som förflutit emellan afslutaridet af Sjöförsvars-komitéens arbeten och afgifvandet af den K. Propos:n. Regeringens Propos. borde väl vara grundad på de förändringar, som inträdt; men jag vill fråga Utsk:ts härvarande ledamöter, hvilka förändringar hafva inträdt emellan den tid, då komitéens arbete utkom, och den då Utsk:t afgaf sitt Utlåt.? Striden vid Hampton Roads var känd; det var likaledes kändt att man i Frankrike med refTlade kanoner och 12^ kilogrammers laddning hade genomskjutit 31 tums tjocka jernplåtar och att man sedan i England genomskjutit 4^ tums tjock plåt. — Det är visserligen sannt att den 17 Mars genomsköts i England en 7^ tums och några dagar sednare en 12 tums tjock plåt, så att Engelsmännen sjelfva anse att det icke finns något pansar så starkt att det icke kan genomskjutas af ett artilleri, och Times säger, att om kuster skola befästas, så bör det ske medelst kanoner på fasta vallar. Men nu är det att anmärka, att när Utsk:ts förevar:de Utlåt, afgafs, så var profskjutningen den 17 Mars ännu icke känd. Sedan Utsk:t först tillkännagifvit att det icke ansett sig kunna förorda anvisandet af de medel, K.
Men ett hårdt öde ville att han i rikt mått skulle få erfara sanningen af det gamla ordspråket: ars longa, vita brevis; ej blott bokstafligen fattadt, såvida döden tidigt afbröt hans vetenskapliga bana, utan äfven i så måtto, att han under sin korta lefnad esomoftast plågades af tanken att nödgas lemna alla sina företag halfgjorda i brist på tillräcklig tid. "Hela mitt lif är blott ett lappverk", klagade han vemodigt, ehuru mången annan skulle funnit sig belåten med hälften af hvad han uträttade. Det är en naturlag att efterföljande generationer måste klifva upp på de föregåendes axlar, för att kunna skåda vidt omkring; ingens lifstid eller förmåga hinner till att sjelf genomforska en vetenskap från början. Berömligt är i alla fall sjelfva sträfvandet och det var hos Wallin alltid synbart att söka skaffa sig en egen tanke och sjelfständig öfvertygelse i hvarje ämne, det man företagit till behandling. Just derigenom få hans yttranden synnerlig vigt för vetenskapen, emedan de aldrig äro uppkok på andras yttranden, utan alltigenom egna; också ser man Europas orientalister och geografer med hvarje år fästa allt större och större uppmärksamhet vid Wallins tyvärr alltför fragmentariska arbeten. Hans verk blefvo blott fragmenter, men de ådagalägga mästarehanden i det lilla som blifvit utfördt. Isynnerhet äro hans etnografiska iakttagelser och reflexioner verkliga mästerstycken af originell fördomsfrihet, djupsinne och naturtrohet. Menniskors egendomlighet var också ett ämne, det han alltid med synnerlig förkärlek studerade. I sällskaper satt Wallin icke sällan tyst och till utseendet kall eller likgiltig; men under den sträfva ytan gömde sig ett känslofullt hjerta, som gerna ville dölja sina rörelser för andras blickar. Att mycket föra sina känslor till torgs, betraktade han såsom en svaghet och qvinlighet, den mannen icke borde låta komma sig till last. Han leddes dock hela sin lefnad igenom hufvudsakligen af känslan, hade antipatier mot eller sympatier för folkslag, språk och annat.
Dessutom får jag, på sätt jag ofta förut på detta rum sagt, förklara, att jag i allmänhet anser alla kapitations-afgifter vara ett förhatligt sätt alt beskatta personer, och om det också må f. n. anses nödigt att bibehålla dem, så bör dock detta ske utan att de till sitt belopp ökas; ty sådant kan jag ingalunda gilla. På grund häraf får jag yrka afslag å denna del af Betänk, i öfverensstämmelse med de af Hrr von Ehrenheim och Rehnberg afgifna reservationer, samt får jemväl, i likhet med en reservant af BondeSt., fästa upmärksamheten derpå, att det väl kan vara något tvifvelaktigt, huruvida R. St:r i önskningsväg kunna med - 606 Den 13 Maj e. m. gifva en så beskaffad ökad beskattning. Dessutom torde det icke böra förbises, att då, enl. Grundlagen, det tillkommer Svenska folket att vid allmän Riksdag sig sjelf beskatta, så Lomme den ifrågav:de afgiften att till en stor del drabba sådana personer, som hvarken vid Riksdagarne eller ens vid sockenstämmorna äga rätt att i beskattningen deltaga. Hr Hjerta, Lars: Jag förenar mig till alla delar i den siste värde talarens hemställan om afslag å förev:de del af Betänk. Det är ganska gifvet, att det icke finnes något beqvämare sätt att uptaga skatter än att lägga dem på hvarje hufvud af befolkningen; detta beskattningssätt nyttjas också med mycken fördel i Ryssland, der hvar och en pålägges en betydlig kapitationsafgift, hvaremot de öfriga skatterna äro jemförelsevis ringare. I alla de stater der man sökt utbilda kameral-läran, har man alltid sökt så fördela utskylderna, att en större anpart kommit på de förmögnare klasserna i förhållande till deras förmåga att bära dem, och hvad som i detta afseende gäller om onera till Kronan, bör äfven hafva sin tillämpning på skatterna till fattigvården och andra kommunala behof. Jag har händelsevis med mig en debetsedel för ett gift folk här i Stockholm, som, enl. ordningsmannens och presterskapets intyg, var alldeles utfattigt och oförmöget att utbetala sin kontribution.
R:dr, att från Riksgäldskontoret utgå under åren 1855, 1856 och 1857 med ^:del årligen. b) lill fortsättande af fästnings-byggnads-arbetena vid Carlskrona samt Carlstens och Waxholms fästningar under åren 1855 med 1857, 315,000 R:dr, samt för år 1854, 105.000 R:dr, eller tillsammans 420,000 R:dr, att af Kongl. Majit efter omständigheterna fördelas. 372 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 444. På sätt i nyssberörde underdåniga skrifvelse är anmäldt, hafva Rikets Sländer redan beviljat den för innevarande år till berörde föremål äskade summa af 105,000 R:dr, utgörande samma belopp, som de föregående åren varit dertill anvisadt. Inseende angelägenheten deraf, att, så framt ifrågavarande, för gränsförsvaret vigtiga, befästnings-arbeten skola kunna fortgå med oförminskad drill samt inom beräknad tid, till undgående af ytterligare förhöjda kostnader, medhinnas, enahanda anslag till dem än vidare beviljas, och då samma skäl, som föranledt utsträckning till år 1857 af anslagen lill nya gevärs anskaffande, samt till Carlsborgs lastnings-byggnad, äfven gälla nu ifrågavarande anslag, hafva Rikets Ständer funnit skäligt att, utöfver det lill fästnings-byggnads-arbcten vid Carlskrona, Carlsten och Waxholm för år 1854 förut beviljade belopp af 105,000 R:dr, nu för hvartdera af följande tre år dertill ytterligare anslå enahanda summa, med tillsammans 315,000 R:dr, att från Rdrsgälds-kontoret utgå och af E. K. M:t efter omsländigheterne fördelas. c) till anskaffning af en fältbrygge-utredning, afräkningsvis, 50,000 R:dr.
J Hartelius och L. W. Strömhäradsskrifberg samt Kronofogden och Häradsskrifvaren i Östra och Medelstads häraders vare i lamt. fögderi C. Gr. Hasselqvist och C. O. Bergqvist till Kongl. Maj:t ställd skrift, hvari de, jemte anmärkning, att uti Länsstaten provisioner och uppbördsprocenter blifvit från de vid sednaste lönereglering för kronofogdar och häradskrifvare fastställde löner afdragna med belopp, som vida öfverstego hvad berörda extra inkomster i verkligheten utgjorde, likasom, beträffande särskildt kronofogdarne, afkastningen af deras boställen från lönerna afräknats, utan att i stället hyresersättning blifvit desse tjenstemän tillagd, i underdånighet anfört, att göromålen vid nämnde Kronofogdeoch Häradsskrifvare-beställningar vore så många och vidlyftiga, att desamma icke kunde af tjensternas innehafvare medhinnas utan biträde af två skrifvare, och att, om utgifterne för dessas underhåll och aflöning, hvilken kunde beräknas till minst 1000 R:dr årligen, lades till kostnaderna för tjensteresor och skrifmaterialier, hvarför någon ersättning ej heller erhölles, det återstående af sjelfva lönen, äfven om denna antoges uppgå till det i Staten uppförda belopp, utgjorde ett så ringa öfverskott, att tjenstemannen med familj ingalunda kunde deraf hafva en nödtorftig bergning, samt derföre i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t, med afseende å ofvan antydda förhållanden, täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition derom, att sökandena, jemte de fastställda lönerne, finge af allmänna medel tillgodonjuta arfvodesersättning för två skrifvarebiträden med 1000 R:dr och särskild godtgörelse för tjensteresor och skrifmaterialier med 350 lt:dr årligen, äfvensom att provisioner och uppbördsprocenter icke skulle inberäknas i lönerna utan särskildt tillkomma sökandena såsom en skälig ersättning för ökade göromål; varande af Kongl. Majrts Befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att den äskade arfvodesersättningen måtte sökandena beviljas och att ofvan uppgifne extra inkomster icke komme att i beräkningen af deras löner ingå, hvarförutom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i afseende å den jemväl begärda ersättningen för resor i tjensteärenden, åberopat sitt, i förut väckt fråga om utvidgad rätt för civile tjenstemän till dylik godtgörelse, den 29 Nov. 1859 afgifna underdåniga utlåtande, innefattande hemställan att ifrågavarande tjenstemän måtte för deri uppräknade tjensteresor undfå skjutsoch traktamentsersättning.
Anna deri böra göras, så att denna af "Rikets Ständer länge önskade, samt för Folkets och Thronens gemensamma fördel vigti"ga angelägenhet måtte kunna till slut bringas, "samt ordning, säkerhet och förtroende stärka ”de band, som förena Sveriges lagkrönte Kon”ung med dess laglydige folk.” På detta förslag, som innefattar en jemkning mellan Preste, och Borgare-Ståndens beslut, anhåller jag vördsamt om Herr Grefvensoch Landt-Marskalkens Proposition, emedan det bestämdt uttrycker, att Kongl. Maj:t må vidtaga alla sådana åtgär - Dm t/f December, 667 der, hvilka Han finner vara öfverensstämmande med sin höga åsigt af ämnet, Herr Mann er stam, Jolhan: Jag har tve kat, »tt åter begära ordet, dels för att icke upptaga Ridderska-pets och Adelns tid, dels ock derföre att det möjligen kunde tydas såsom ett för långt sträckt bemödande, att göra min mening gällande. Jag anser mig likväl icke af så beskaffade skäl böra afhålla mig ifrån, att yttra mig i ett ämne af så stor vigt , i synnerhet då jag anser Ridderskapets och Adelns förra betlut vara stridande emot allmän nytta. Man har tillstyrkt Riddetskapet och Adeln, att förblifva vid dess redan fattade beslut. Jag deremot instämmer, i afseende på det formella af målets behandling, helt och hållet med Friherre Cederström. Efter min tanka kan hvarken af Constirutionens bokstaf eller anda dragas den slutsats, att det beror af ett eller 2:ne Stånd , att låta ett mål hvila , som af Kongl. Maj:t blifvit till Ständerne öfverlemnadt. Jag hemställer äfven, om det är lämpeligt , att i ett mål , der Konungen affordrat Rikets Ständer deras Utlåtande, lemna svar af ungefärligen detta innehåll: ”Eders Maj:t har begärt få veta vår mening, men vi vilja icke meddela den förr än vid nästa Riksdag/’ Det vöre dessutom ett ganska vådligt praejudicat, om det skulle på ett eller två Stånd ankomma att låta ett mål utan pröfning förfalla.
För öfrigt kan jag icke inse att en gäldenär, särdeles om han har större affärer, icke har största intresset af alt vara så nära till hands som möjligt för att tillhandagå syssloV. H. 23 354 Den 22 April. mannen; och att någon uplysning skulle vara så särdeles vigtig, att den ögonblickligen behöfde lemnäs, det betviflar jag ofta kunna vara händelsen. Ulen i allmänhet skulle jag föreställa mig, att sysslomännen, sedan de första månaderna äro förlidna hafva föga eller intet behof af gåldenärens person, såvida icke borgenärerna hafva för honom det förtroende, hvilket icke är sällsynt, att välja honom sjelf till god man, då det faller af sig sjelf att han skall vistas på stället. Hr Printzensköld, Carl: Beklagligen ådagalägga de icke sällan inträffande konkurserne, att ett icke så ringa antal lättsinniga personer finnas inom landet. Jag tror att det är lagstiftarens pligt att genom de stadganden, som med afseende på cessio nanten meddelas, söka att, så vidt möjligt är, förekomma det lätt sinne hvarmed mången skuldsätter sig i förhoppning att sedan han gjort konkurs, vara qvitt sina skulder. Ett korrektiv häremot, om också icke af synnerligt tillfredsställande beskaffenhet, är det stadgande, som man nu vill hafva bort utur KonkursLagen. Men bättre är att i detta hänseende hafva något återhållande medel än alldeles intet, hvilket skulle blifva händelsen genom bifall till Hr Dalmans och LagBeredningens förslag, hvars beskaffenhet tvärtom är sådan, att det snarare innefattar upmuntran till okloka och illa beräknade företag, genom den rätt man äger, att medelst cessionsansökningen kasta sina intrasslade affärers utredning på borgenärerne, för att sedan ånyo beträda samma bana. Ett sådant förhållande är, efter min öfvertygelse, långt ifrån att vara gagneligt hvarken för individen eller för det allmänna. De lagbestämmelser som blifvit af Hr Dalman och LagBeredningen föreslagna härflyta från en alltför långt drifven filantropi, och från alltför oriktiga åsigter om det allvar som bör äga rum uti fullmyndige personers transaktioner.