Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
NB. såsom vetenskap betraktade: ty det triviala, att man icke bör skära näsan af sin nästa o. s. v. begriper hvar och en af Naturen. Att kalla blotta metaphysiska påståenden ”ljungande” eller ”heliga”, är blott att förgylla och förblinda. Sätt ett ensamt glas i ett optiskt instrument: och allting skall vändas upp och ned. Och hvem vill M. H. upplysa? Hos Romare, Greker, skilde man mellan Plebs och Populus. Denna skillnaden har försvunnit i Christenheten; det är: man vill inbilla sig det. Plebs kan aldrig upplysas. Exemplet är nu, i Politiken: just National-Församlingen. Dess värde beskrifver Abbé Raynal194, i Leyder-Gazetten (icke längesedan) – Att göra nå­got godt, är ej mycket. Men det är icke så lätt ändå. Lättare för en Despot är, att hafva ”små fel”, som Herr Thorild. Min Herre är bra qvick: men icke nog lärd. Kanske består felet i den method (som jag minns sedan sist här på Dagsnäs), att blott i bräddarna läsa Böcker. Vill man äta stek, så är det icke nog, att smörja sig om läpparna med köttsoppa. Till Tham. Stockholm den 18 Augusti 1791. Några små landtresor ha gjort, att jag fått M. N. Herres tre sista bref senare, än de hit ankommit. Det första var märkeligen strängt; ehuru med den rapiditet och storhet i tanka, som är M. N. Herres naturliga lynne. Det andra och tredje, med sedlar på 10 Rdr o. s. v., har jag mottagit med all den känsla jag borde. M. N. Herre motstår lika litet sitt hjerta, som sitt snille. – ”Om Kyrkotornen”, och Noten om Adel, komma genast in195. Gud gifve M. N. Herre många trätor! De slå eld; och vi få ett ljus af excellenta tankar och de raraste kunskaper, hvars strålar upplifva oss alla. Aldrig på jorden var Plebs i fråga, vid något rätt vigtigt. Och, som den utgöres af det mest duglösa ur alla klasser i samhället: så var den ock alltid det mest svaga.
Uti denna till Stats-Utskottet remitterade nådiga Proposition (införd under M 96 i Usta Samlingen af Bihanget till samtlige Riks-Ståndens protokoll) meddelas, att, sedan genom Rådstufvu-rättens i Fahlun utslag af den 12 April 1858, blifvit föreskrifvet, att af den åt Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna kungsgården Noret borde, jemlikt Kongl. Förordningen den 20 November 1845, angående afstående af jord eller lägenhet för allmänt behof, till Gefle-Dala Jernvägs-aktie-bolag afträdas så stor jordryfnd, som vore för jernvägs-anläggningen erforderlig, samt lösnings-summan för den exproprierade jorden, utgörande tillsammans åtta tunnland 223/i0 kappland, blifvit i behörig ordning bestämd att utgå med 8,802 Riksdaler 18 öre Riksmynt, så hade Landshöfdingen i nämnde län, Olof af Geijerstam, uti en till Kongl.
Stadens utgifter äro upptagne i Tabellen. 2/0 Landskrona: med en folkmängd af 3,2 35, Garnizonen inberäknad. Stadens rörelse och näringsfång grundas på handel, någon sjöfart, liandtverkerier, åkerbruk och fiske. Handel och sjöfart har tid efter annan aftagit och hamnen blifvit i betydlig män uppgrundad, af hvilken anledning det befaras att sjelfva inloppsrälinan kommer att blifva osegelbar, så vida icke tillräckliga mudderoch aflastnings-pråmar genom bidrag af allmänna medel kunna varda anskaffade. Angående detta för Staden högst vigtiga och för det allmänna jemväl gagneliga ärende, har ock vid sista Riksdag fråga blifvit väckt. Vattenledningen till Staden för dagliga hushållsbehofven, hvarföre nu öfver allt fordras nya rännors nedläggande i jorden ifrån Reservoirerne genom gamla och nya Staden, medförer kännbart dryga kostnader. I Staden finnas ett Såpebruk och ett Skeppsvarf. Vid det förra sysselsättas 3 å 4 personer och vid det sednare äro anställde en Bokhållare, en SkeppsByggmästare och 18 Timmermän. Varfvets inkomster för de sednast förflutne 5 åren hafva per medium för hvarje år uppgått lill 3,900 R:dr Banco. Sockerbruksrörelsen har äfven här i Staden måst, såsom icke lönande, nedläggas. Utom en Trivial-Skola, bestående af 3 Klasser, bär Staden 2:ne så kallade Fattig-Skolor, särskildt för gossar och särskildt för flickor, inredde uti de utaf aflidna Directeurskan Gjörloff dertill donerade byggnader. Uti Gosse-Skolan erhålla omkring 5o fattige Barn dagligen fri undervisning af en Lärare med 333 R:dr ,6 Skill Banco Lön; och uti Flicke-Skolan, som har den lyckan att Yara ställd under Hennes Kongl. Maj:ts Drottningens 21 höga och Nådiga beskydd, med närmaste öfver-inseende af Frii Generalska!! Grefvinnan Wiangel samt utnämd Direclion, enligt Kongl. Maj.ts Nådiga Reglemente den 28 Junii i8i5, lemnäs likaledes fri daglig undervisning åt 3o fattiga Flickor.
Dessa balancer anser Afdelning gen böra skyndsamt utredas och fordringarne indrifvas, samt hvad deraf ej kan utbekommas, i behörig ordning afskrifvas och såmedelst utur böckerna försvinna. Räkningen för Arbetshus-Fonden under loppet af år i8i3j sorn upptager Fondens tillgångar vid samma års slut tili 31,403 R:dr 41 sk. 3 rst., har befunnits vara ganska fullständig och ordentelig samt med behöriga verificationer försedd , hvarföre Afdelningen vid sjelfva redogörelsen ej haft något att erinra; men hvad förvaltningen vidkommer, har Afdelningen all anledning att instämma uti de af Riksens Ständers Revisorer Ar 1813 gjerda äninärkningar, så väl rörande den åt Skolmästaren vid Eskilstuna Fristad anslagne Rön af 66 R:dr 32 sk., hvilken Rön, oaktadt det af Kongl» Cormnerce-Collegium, såsom skal för dess bibehållande vid denna Fond, hos Kongl. Majrt anmäklte förhållande, at t de medel, hvar-' af Fonden till en stor del består, tid efter annan blifvit anslagne till aflöningar för Skolbetjeningen i Rikets flesta Stift, Afdelningen likväl anser rättast böra Öfverflyttas på de för Fristads-inrättningen anslagna medel, enär, enligt hvad räkenskaperna utvisa, en årlig behållning deraf uppkommit, som ock, i afseende på den åt Biskoppen, Doctor Vingård, bevil - Den a 7 Juli, viljade hushyra 700 R:dr, hvilken summa, såsom dragen från Pondens rätta ändamål, ej vidare bör mindska de tillgångar, sorn för den fattigare Allmänhetens i Städerna nvtta och arbetsförtjenst äro anslagne.
Detta afgörande ögonblick, när de anfallandes leder upplöste sig under klättrandet öfver murens kvarlefvor, hade Slange beräknat. Nu kastade han sig med hela tyngden af sitt kavalleri så våldsamt från sidan in på de stormande, att allt stupade i hans väg och trampades ned under hästarnas hofvar. Hela anfallskolonnen sprängdes i spillror, såsom af en inskjuten kil, och remnade i två delar, en inåt, en utåt. Den del, som skingrades inåt staden, upphanns af ryttarne och nedhöggs på gatorna. Den åter, som trängdes tillbaka utåt breschen, stötte här på sina efterföljande kamrater, som ännu ej hunnit upp, och spred oordning i deras leder. Slange begagnade förvirringen, red öfver breschen med en del af sitt kavalleri, som stod honom närmast, och högg in på de kejserlige utom murarna. Allt skingrades eller flydde. Det kejserliga rytteriet, som hoppats förblifva lugne åskådare af stadens intagande, anryckte ändtligen till de sinas bistånd, och Slange vek undan för öfvermakten till den med döda och sårade fyllda muröppningen. Men nu inbröt mörkret, och de kejserlige funno det rådligast att afbryta striden. Neunburg är beläget på södra stranden af en liten flod, Schwarzach, ett af Donaus vidt utgrenade tillflöden. På norra sidan var således staden tryggad af floden. Sidoanfallen från öster och söder hade icke varit af någon betydenhet. Den andra stormen var sålunda lyckligt afslagen. Den hade kostat föga blod på försvararnes sida, men desto mer på de anfallandes. Kanondundret hade upphört, de uttröttade krigarne fingo några ögonblicks hvila. De som ej sofvo eller stodo på vakt begagnade rasten att spoliera sista återstoden af proviant, öl och furage: hvilken ryttare tänker ej på sin häst? Och hvartill tjenade mer att spara? »Låtom oss äta och dricka, i morgon skola vi dö!» Hvilken natt af blod, mörker och suckar, förgården till den graf, som så snart skulle öppnas för dagens segrare!
Hvad som i öfrigt blifvit yttradt «i möjligheten för Eandshöfdinne att medhima desse ärender, att hålla undersökningar ]å stället rn. ni. anser jag icke i allmänhet var grundadt och gäller dessutom icke för den förändring och utsträckning af SkiftesVerket som jog omnärrit vara i fråga, och tror bort vidtagas. Jag vet ganska väl, att det ä ett eiler Den 30 September e. m. 475 annat ställe funnits Landshöfdingar nitiske och skicklige nog att, såsom i alla delar vederhordt, besörja handläggningen af desse mål, och att äfven sjelfve hålla undersökningar på stället då de erfordrats; men efter min tanka kan det i anseende till de -Landshöfdingarne tillhörande mångfaldige andra göromål, hvarken i allmänhet fordras eller väntas, att de ägna en sådan serskild uppmärksamhet och omsorg åt desse ärender, och aldraminst, då hela skiftesverket skulle dem uppdragas. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg I.agoch Oeconomie - Utskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs a nyo StätsUtskottets ej mindre dea 3 sisdidne Maji under N:o 142 af* gifne, samt den 7 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, öfver vackt Motion om Embetsoch Tjenstemäns behof, att, innan 70 års ålder taga afsked med oafkortadt åtnjutande af lönen; än ock den 26 sistlidna Jutrii under N:o 267 meddelte, samt den 5 derpå foljde Julii eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. 47 G Den 30 September e. m. Herr von Hartmansdorff, August: Jag tror inig veta, att Borgareoch PresteStänden afgjort denna fråga 1 enlighet med Motionen, derom ProtocollsUtdrag torde vara till Bidderskapet och Adeln irikomne.
Jag tror jag svimmar. Mitt namn är Hall! Åh min Gud, jag är så BERTHA. Hvarmed kan jag vara Er till tjenst? FRU HALL. icke sant. Fru Alberg känner en Doktor Östermark; BERTHA. Ja, det är en gammal vän till mig! FRU HALL. jag var gift med honom förr, men vi skildes. Jag är en frånskild hustru. En gammal vän, ja! Ja! Se lilla fru Alberg, BERTHA. Åh! Det har han aldrig sagt mig! FRU HALL. Nå, sådant talar man inte om. BERTHA. Han har sagt åt mig att han var enkling. FRU HALL. inte så angelägen om att det blir bekant. Nå, ni var en ung flicka då, och han är väl FÖRSTA AKTEN BERTHA. mark var en hederlig man. Och jag som alltid trodde att doktor Öster FRU HALL. rigtigt fin herre ska jag säga! Jo det var just den rätta det. Det är en BERTHA. Nå, men hvarför talar ni om detta för mig? FRU HALL. höra. Ni är ledamot af föreningen? Inte sant? BERTHA. Jo, vänta fru Alberg lilla, vänta ska ni få Jo, det är jag! FRU HALL. Se der! Vänta nu bara! BERTHA. Hade ni barn! FRU HALL. Två barn; två döttrar, fru Ålund! BERTHA. på bar backe? Det var en annan sak! Och han lemnade er FRU HALL. tig summa om året, som inte räckte till hyran en Vänta nu bara! Han kastade åt mig en fat KAMRATERNA gång! Och nu när flickorna äro vuxna och ska ut i lifvet, nu skrifver han att han är ruinerad, så att han icke kan skicka mer än hälften. Är det inte fint? Nu just, när flickorna äro vuxna och ska ut i lifvet! BERTHA. om några dagar Vet ni, min fru, att ni har lagen på er sida och att domstolen kan tvinga honom att betala! Och han skall tvingas! Hör ni det! Jaså, man går och skaffar barn till verlden och Det måste vi ta itu med. Han kommer hit släpper dem sedan handlöst med den stackars öfvergifna modren! Åh, han ska få se på annat!
AHt sedermera hafva introduetioner ej tillgått på annat sätt, än att Herr I,andtM irskalken tillkännagifva , att prcestanrfa blifvit fullgjorde, och i anledning deraf frågat, om Ridderskapet och Adeln beviljat den nya ättens introducuon under den eller den nummernj men personen har dervid hvarken varit närvarande, eller blifvit införd, utan detta allt har för sig gått i hans frånvaro. Hvad åter beträffar frågan om de öfriga Ståndens skyldighet att legitimera sig, så består den ud företeende af deras fullmagter, och deras granskning, på det ingen obehörig person må intränga i National Representationen. Detta sätt att legitimera svarar emot, när någon hos Ridderskapet ‘ och zAtleln begär ur sin pollet. Jag skulle förmo la, att de (örmer, sorn stadgades år 1809, ej medgifva återinförandet af hvilkendera, som helst, Den xi Octoher e. ms, af förra tiders vanor; och ännu mindré rtt medelst afsiag å sökt introduction inskränka KongU Maj:ts rättigheter. Jag kan således ej inse någon nytta af föri slagets antagande; på grund hvaraf jag förnyar min anhållan om afsiag deri. Herr Hjerta, Gusta/'. Då Friherre Wrangel Väckte denna motion, hade jag den äran inorrt Ståndet yttra, att jag ansåg saken vara ganska oskyldig i sin natur, men tillika böra med yttersta sorgfällighet behandlas, på det den allt frarns gent måtte blifva det; emedan jag befarade , att ett ögonblick kunde inträffa, då Ridderskapet och Adeln, tvertemot 37 §. Regeringsformen, kunde svara nej till frågan om introductiona beviljande och derigenom föranleda till en ledsam brytning emellan Konungens och Ståndets rättigheter. På den grund afrädde jag då motionen. Riddarhus* Utskottet har nu efter allt mitt begrepp klokt behandlat ämnet, då Utskottet föreslagit, att 51 RiddarhusOrdningert ej skall förändras, utan blott RiddarhusDirectionens Insruction.
Under den tid Herr Stats-Rådet Grefve Gyldenstolpe varit Chef för Landtför svar s-departementet: 1857 den 29 September utnämndes Goneral-Fälttygmästaro och Chef för Artilleriet; „ den 3 November två General-Majorer i Arméen; 185G den 21 November General-Befäl hafvare i 3:dje Militär-distriktet; „ s. d. Chef för Wermlands Regemente; 1858 den 27 April En General-Major i Arméen; „ „ „ „ Öfverste och Chef för Skaraborgs Regemente; „ den 4 Maj Öfverste och Chef för Göta Artilleri-Regemente; „ „ „ „ Öfverste och Chef för Westgöta Regemente; „ den 21 September Öfverste och Chef för Smålands Hussar-Regemente; Under den tid Herr Stats-Rådet Björnstjerna varit Departements-Chef: 1858 den 22 December Chef för Ingcniör-corpsen; 1859 den ,15 April Chef för Nerikes Regemente; „ „ „ „ Chef för Calmar Regemente; „ den 6 Augusti Tre General-Majorer i Arméen; 6 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. Vid tillfällen, då Herr Stats-rådet Elmemark varit tillförordnad Chef för Departementet : 1858 den 24 September En General-Löjtnant i Arméen; „ den 28 September Öfverste och Chef för Kronprinsens Hussar-Regemente. Uti underdånig skrifvelse den 21 December 1857 anmälde Genei’al-Poststy reisen, att det, på grund af Kongl, brefvet den 9 Mars 1855, under den 12 påföljde April afslutade och vid 1856 års slut prolongerade kontrakt med Grefve P. A.
Men då ble jag allt ille ve lell, för allt folke nere i saln börja' storskratte och titta' oppåt take, der jag var, och en stor rödhårig karl bredve mej räckt' ut tunga åt mej och var uveti, och så knuffa' han mej med knytnäfvera i sia och sparka' mej på bena, så jag va' rektigt ille sveddrad. Brukspatronen. Hahaha! Stackars Per, så du var illa ute! Wilhelm. Låt oss nu komma till annat. Hur mår Erik, min gamla läskamrat, fader Nämndeman? Sven. Tacker herrn, som är så god och kommer ihåg honom. Gunås, det har inte varet rektigt med gossen, alltse'n han slog sej ifrå studerninga. Wilhelm. Men hvad var det för ett besynnerligt infall af Erik, att han öfvergaf boken? Han hade ett ovanligt godt läshufvud. Lisa. Det må herrn väl säje. När han var bare en liten, liten tosing, så var han så begifven på läsning, att han låg hele da'n igömmen på spishälla inne i stuga och stafva' i katchesen. Sven. Ja, det är ackerat sant, och derför tänkt' jag som så, att eftersom jag Gudskelof har skälig god råd, så skull' Erik få gå läsvägen, fastän det koster fläsk, inna en hinner bli fullärd. Om herr Patron mins, så fråga' jag Patron om råd i den saka. Brukspatronen. Det mins jag rätt väl. Jag tyckte om Erik; han var en stilla och beskedlig gosse, och som jag ansåg, att Wilhelm borde ha någon att täfla med, så lät jag Erik få läsa tillsammans med honom der hemma för hans informator. Lisa. Ja, herre Gud, Patron var allt så god imot gossen, så vi aldri kan tale nock om'et. Och han las allt så ohejligt, att när herr Wilhelm reste in te skoln i Carlstad, så rådd' Patron oss, te låte Erik följe med och fortsätte studerninga, som vi också gjorde.
Och härvid inställer sig sjelfmant den farhåga, att detta närvarande försök, en gång bragdt lill fullbordan, skall kanske allt för snart bereda samma öde åt de öfriga återstående embetsverken, hvilket säkerligen skulle gifva en svår stöt åt hela vårt samhällsskick. Det må förlåtas mig att emot vana och befogenhet hafva ingått i en pröfning, som detta Höglofl. Utskott icke tillkommer. Meningen har likväl icke varit att organisera, hvartill jag icke behöfver försäkra om min obenägenhet. Men jag har behöft för mig sjelf göra reda för beskaffenheten af den reform, hvartill anslag begäres, och har, på grund af hvad aufördt blifvit, icke kunnat anslaget bevilja." Af Herrar Doktorer Stenhammar och Laurenius. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90. n Vid 5:(e punkten, af Herr von Troil, S. G. : ”Ibland de den nådiga propositionen om statsverkets tillstånd och behof bilagde handlingar finnes äfven en af Öfverståthållare-embetet uppgjord organisationsplan för poliskammaren i Slockholm, enligt hvilken den årliga utgiftssumman för nämnde verk skulle uppgå till 50,000 r:dr b:ko, och har Öfverståthållare!), med anledning deraf, anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att öka det nuvarande statsbidraget till poliskammaren ifrån 15,000 r:dr till 25,000 r:dr, emot vilkor, att Stockholms stad ville till samma belopp förhöja det från stadens kassa utgående bidrag. Kongl.
Till följd af denna kassans fördelning i tvänne afdelningar, af hvilka den ena icke får understödja den andra, har nu, efter hvad för mig uppgifvits, vid de flesta läroverk Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 313 läroverk inträffat eller måste snart inträffa, det oegentliga förhållande, att, oaktadt dess inkomster på det hela skulle vara fullt tillräckliga för skolans alla behof, om de vore uti en kassa sammanslagna, den egna kassans inkomster visat sig alldeles otillräckliga för dess åligganden, då deremot terminsafgifts-kassan icke kan använda sina inkomster, utan lemnar betydliga årliga öfverskott. Att så verkligen är förhållandet vid de flesta läroverk, synes af Rikets Ständers Revisorers berättelser om granskning af Statsverkets styrelse och förvaltning, af hvilka framgå, att läroverken, med undantag af några få, som synas hafva en samlad fond, hafva ingen eller högst ringa behållning i den egna kassan, hvarvid dock anmärkes, att vid åtskilliga läroverk är behållningen för kassans båda afdelniugar upptagen i en summa, så att man för dem ej kan af berättelsen utröna verkliga förhållandet i detta afseende. Deremot finner man att behållningarne i terminsafgifts-kassorna i allmänhet äro ganska betydliga och årligen ökas. Genom följande exempel torde ock tydligen framgå, att så måste inträffa, till följd af förutnämnda fördelning. Vid ett läroverk om 500 beständige lärjungar och med årligen inskrifne 100 nya, tillflyter den egna kassan, å 4 R:dr 50 öre för hvarje nyinskrifven lärjunge, endast 450 R:dr årligen, då deremot, äfven om 100 lärjungar antagas för medellöshet vara befriade, årligen ingå 3,600 R:dr till terminsafgifts-kassan. Vid ett mindre 3- eller 5-klassigt läroverk, med 80 ständige och 20 årligen nyinskrifne lärjungar,- får den egna kassan endast 90 R:dr, men terminsafgifts-kassan 540 R:dr årligen, äfven om '/Adel af lärjungarne antagas befriade från terminsafgifter.
Julia klef strax upp och satte sig på hennes knä – de båda andra drogo fram pallar, som voro derinne för deras räkning, och satte sig vid hennes fötter – under detta iakttogo alla tre den djupaste tystnad, emedan åsynen, första gången i deras lefnad, af Faster Marias tårar, hade kommit dem att glömma sin egen glädje; men Gumman smålog vänligt emot dem och snart börjades samtalet. Julia. Faster hvarföre gråter du? Du är ju aldrig obeskedlig! Albert. Och jag försäkrar, du skall få Julklappar Faster! (hviskar till henne) Jag gifver dig en Geranium. Du tycker ju om sådana der träd? Cecilia det äldsta, ett mycket godt barn, hade imedlertid fattat i Fasterns hand, hvilken hon då och då förde till sina läppar. Fastern. Mina söta barn – tack – jag är icke ledsen – tvertom – jag är lika så glad och till och med gladare i dag, än när jag fordom stod vid mitt Julbord. Julia. Har du haft Julbord Faster? Fastern (leende). Ja visserligen mitt barn. Fastän jag nu är gammal och svag, har jag en gång varit liten, och kunnat hoppa Julafton lika högt som du nog ämnar göra det i qväll. Albert. Men kunde du då också gå på isen? Nu är du så rädd, då det är halt! Fastern. Nej, vet du, min lille Albert, det har jag aldrig kunnat så bra som du. Cecilia. Då hade du en Pappa, en Mamma och en Faster, som gåfvo dig Julklappar. Fastern. Alldeles – och min Mamma hade också haft Julbord. Albert. Din Mamma! Henne hafva vi icke sett! Fastern. Det är icke underligt. Din Pappa var ej så stor, som du är nu, när min Mamma kom upp till Gud. Cecilia (smyger sig intill henne och hviskar). Då gret du nyss, derföre att du icke mera kan få Julbord af din Mamma, och tacka och kyssa henne för allt vackert, som står på det. Stackars Faster! Fastern. Goda Cecilia! Mina barn jag skall berätta Eder, hvarföre jag gret, om J lofven mig, att uppmärksamt höra på hvad jag kommer att säga Eder. Ännu veten J ej hvad det är att gråta af glädje.
Cymbalen klingade o c h fiolen gnälde, o c h ynglingen slöt sin arm fastare kring den sammetsklädda midjan, o c h bådas blickar möttes eldigare. Hon stödde ännu den vackra pannan mot fönEtt dånande hurra skakade luften, o c h de röda sterrutan, dä kammarjungfrun kom in o c h lemnade flögo gladt upp m o t den flammande henne ett visitkort. Hon kastade endast en blick etern. Då skingrades på en gång som spökgestalpå kortet, o c h den lätta melankoli, s o m lägrat sig ter dessa bilder, den böljande solbrända pusstaöfver hennes drag, försvann. Det gick .liksom en heden försvann, o c h en älsklig idyll trädde i stälsolstråle öfver hennes ansigte, o c h h o n svarade: let. Det var en grön skog, o c h månskenet sipp» Säg herrn, att han är välkommen! » rade ned genom trädens toppar, dränkande allt i Ett par ögonblick derefter inträdde genom porsitt silfverbad, och en blek stråle flög ned till den tieren en elegant, manlig gestalt. Skymningen var hvita rosen o c h kysste henne eldigt, o c h rosen redan så långt framskriden, att man ej kunde bäfvade i drömmen under denna kyss, o c h h o n skönja mer än konturerna af den besökande. drömde vidare o m månstrålen o c h o m kärleken, Hon gick emot honom. försakelsen. tschapkas De sista ackorden hade förklingat i den präktiga salongen. Inga ofranksrade försändelser lösas. husmödrar! fl. Pv U I I U Att rengöra golfmattor om vintern. Man breder ut mattorna med den räta sidan mot en ren och temligen fast snöyta samt piskar dem derefter grundligt. Dam och smuts blifva då qvarliggande på snön och mattorna erhålla nästan utseende af nya. Polityren på möbler vill gerna med tiden försvinna, i synnerhet på billiga möbler. På följande sätt kan man dock med lätthet åter framkalla den nya glansen. I en ren, glacerad spillkura blandas 10 gram alkannarot med med 5 matskedar linolja.