Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit i underdånighet yttradt, i fråga om ingående till statsverket, emot bestämda ersättningsanslag, af åtskillige verks och inrättningars uppbörder, tillstyrkte Departementschefen, att den likartade reglering i afseende på till serskildta behof anslagna - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. 33 slagne krono-arrenden, kommitterade i denna punkt af deras betänkande i underdånighet föreslagit, må tili sina grunder af Kongl. Majit godkännas och i sådant hänseende nu jemväl tili bifall af Rikets Sländer framställas; men att sättet och tiden för förslagets hringande till verkställighet må blifva föremål för ytterligare pröfning, sedan en närmare utredning af hit hörande förhållanden hunnit tili vägabringas; och tillstyrkte Departements-chefen härjemte, i enlighet med kommitterades underdåniga förslag, att de till stats-verket ingående arrenden må, för framtiden, antingen bestämmas i penningar eller, då sådant icke anses lämpligt, utsättas i spanmål eller sådane persedlar, hvaraf hemmansräntorna komma att bestå, och hvilka persedel-arrenden derefter borde lösas med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris; hvaremot Departements-chefen ansåg kommitterades hemställan i fråga om utarrenderingsåtgärdernas förenklande åtminstone tillsvidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 17 Juli innevarande år blifvit i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Kongl. Majit utfärdad. Angående Marke gä n gs sä tillingen.
Att ifra för GrundlagenS helgd, fäsom tvär» dlgt en rättskaffens Medborgare, önskar jag mara känd, men ingalunda att mina rena tänkesätt mätte misskän» nas, som skulle jag wilja genom uppfundne skäl och anledningar söka winna Riksdagens förlängande ut» öfwer den tid, som nbdwändigt fordras till för Riket bätande Riksdags - ärenders ordentliga och lagliga af» stukande, och säledes fär jag, dä StatS - Utskottets tid förut af annat är upptagen, till dessa ärenders päskyu» dande, wördsammeligen fbrcstä: Att detta Utskott mätte förstärkas med flera Ledamöter, hwilka utgörande en särikildt Division, endast mätte sysselsättas med nödige Räkningars genomseende och reviderande, samt granskning och förefläcndc af alla de indragningar af Embeten och Pensioner, som kunna förenas med bil, lighct och rätkwisa, pä det att Riksdagen mätte snart winna ett önskadt flut i förening med RikctS bästa, och tä Trenne Grundlagar ncml. SucccSsionsoch Riksdagsordningen samt Dpcksrihets - förordningen ännu ärv oafgjorde samt en myckenhet andre högst angelägne Riksdags - ärcnder intet ännu ifrän Utskotten till klsnie 4056 Dcn iv October. klens inkommit, bör man förmoda att linder loppet af desse sakers utarbetande, äfwcn Vewillningen kan hinna regleras, dä Bcwillnings - Utskottet redan genom ett trägit och högst nitiskt arbete utredt de dertill hörande delar.
No v. tgij. §. 8. Afslogi, och ansåg Stänget att nu gäl. lande föreskrifter om Lysningssedlars chartering bora oförändrade bibehållas, i sammanhang hvar. med Utskottets förslag i §. 18, rörande förändring i controllen, ogillades — och kommer härmed att så" som hittills förfaras, I allt öfrigt blef Utskottets Förslag enligt dess under N:o 44 först afgifne Betänkande med de i sednare Utlåtandet gjorde ändringar bifallet; och skulle de Resp. RiksStånden vördsamt och vänligen inbjudas att uti förestående beslut sig med PresteStåndet förena. S. D. e. m. Föredrogs och bifölls Statsoch BancoUtskottens Betänkande N:o 594, med anmälan om de af RiksStånden fattade olika Beslut i anledning af förekommen fråga om lånerätt uti Rikets Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkringsverket, S* D. e. m. Bifölls vid förnyad föredragning BancoUtskottets Betänkande: Frtt. Utdr, d, i? Nov. 1S13. t3* N:o 70, i anledning af väckt förslag, att all* utelöpande Bancosedlar måtte inom viss Praescriptions» tid i utbyte mot nya, indragas. S. D. e. m. Då nu 3 nyo föredrogs Banco-Utskottets förnyade Utlåtande N:0 71, angående föreslagne förändringar i Bankens inre administration, i dess sedlars utgifvande och beskaffenhet m. m. fann PresteStåndet för godt, att med förblifvande vid sitt till Utskottets förra Betänkande lemnade bifall, antaga hvad Utskottet i förstnämnde Utlåtande föreslagit, i afseende på 4 puncten, angående Bankens Sedel utgifning på brutna tal, hvarvid PresteStåndet beslöt, att dermed borde förhållas på sätt förut öfligt varit.
Den föreslagna förändringen är af ingen vigt i detta afseende och Jet uppehåll som derigenom sknlle kunna uppkomma, blir ej långvarigt om kammarcolhm med vederbörlig skyndsamhet hand - Den 7 September f. m. 21 lägger frågan. Den tredje afdelningen af förslaget omfattar frågan, huruvida skalteköpeskillingen skall på en gång erläggas eller om den lättnad kan medgifvas att lösen får afbördas under loppet af 10 är med en tiondedel ärligen. Jag tror icke, att förslaget i denna delen skulle medföra de vådor, som af några talare här blifvit förespeglade, men äfven om denna del af förslaget skulle falla, tror jag icke något serdeles dermed vore äfventyradt, för framgången af hvad man hufvudsakligen åsyftat, emedan skatteköpeskillingarne i allmänhet äro så små, att åboerne mycket väl kunna utgöra dem pä förhand. Hufvndändamälel med K. M:s förslag har enl. min uppfattning varit att underlälta för krouohemmans innehafvarne möjligheten att få reda på hvad som erfordras för att förvärfva skattemannarätt, och del innefattas i lista delen af förslaget. Gr. Anckarsvärd: Inom den enskiltes hushållning förekommer understundom tillfällen, då man (inner sig föranledd till uppoffringar för att vinna enkelhet och ordning. På grund deraf har jag ock slutit mig till komitlerades förslag, att man utan lösen borde tillerkänna de man full skattemannarätt. Men då StatsUtsk. underkänt detta förslag och biträdt K. M:s propus, så har saken åtminstone för mig antagit en annan gest all. Dä likväl anmärknir här uttalas i den syftning, att man borde förstå det ämne man afhandlar, äfvensom förebråelser för bristande sakkännedom här under diskussionen riktats emot personer, som enl. min öfvertygelse ådagalagt en fullkomlig kännedom om saken, så finner jag mig naturligtvis under sådana förhållanden nödsakad att till undvikande af enahanda förebråelse och då jag naturligtvis icke varit i tillfälle att förskaffa mig en vidsträcktare special kunskap om kamerala ärender, nu ställa mig på samma linia, som troligen flera ledamöter af detta hus intagit.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Fullkomligt instämmande med Herr af Billbergh, anhåller jag blott, att i anledning af Herr von Hartmansdorlfs anmärkning om det hinder för bifall till StatsUtskottets U t låta iide, som skall finnas i existencen af en tredje ännu icke sökt arfvinge, få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att StatsUtskotlet icke behöft omnämna denna svårighet, utan helt enkelt 10 H. H Den 3o Januarii. •yttra sig öfver eftergiften hos de arne personer, hvarom den Kongl. Propositionen handlar. Jag tror att frågan i öfrigt är så utredd af både StatsUtskottet och Hr af Billbergh, att endast eftergift af det ifrågaställde Stats-krafvet kan komma att äga rum, ehuru jag ej vill bestrida oformligheten af att efterskänka tredje mans skuld, innan han ännu blifvit sökt, eller att genom eftergift för de 2:ne af arfvingarne, som nu äro Sökander, betaga den tredje arfvingen regress till sina samarfva, i fall han dömdes att betala hela beloppet. Jag tror ej eller detta vara Hr af Billberghs mening, utan att han önskat en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, och Rikets Ständers medgifvande, att de ifrågaställde medlens natur af bevillning ej må föranleda hinder för efterskänkningen, i fall Kongl. Maj:t skulle dertill för öfrigt finna skäl; och detta tycker jag ganska väl kan utsträckas till den 3:dje arfvingen, hvilket jag så mycket mer tillstyrker, sorn målet annars lätteligen kan vid ännu en Riksdag förekomma. Herr Nordenanckar:
”Jag har träffat Brandes; han kommer till dig.” ”Ah!” ”Och jag har druckit vin.” ”Har du? Berätta.” ”Jo, när jag kom förbi A’Porta sutto Brandes och Schandorph vid en flaska vin, och Brandes kallade på mig för att presentera mig för Schandorph, som jag aldrig träffat.26 Så frågade de hvad jag hade i påsen. – Druer. – Ah, til deres Kæreste. – Nej, svarte jag, det er ganske uskyldigt. Och så förtalte jag dem att du var kommen. Jag framstälde dig som konvalescent och sade att du nog eljest hade gått upp till Brandes. Så sade han att han ju kunde titta upp till dig; icke i morgon, ty då var han upptagen hela dagen, men på öfvermorgon.” Min ifrigaste, hemligaste önskan förekommen! Hjertat bultade. Åh, jag var så glad. Nu fans det bara ett bekymmer, att detta endast skulle vara ett förhastadt ord, och att han skulle uteblifva. Jag var i humör igen. (Men jag har glömt berätta att vi äfven talade om Brandes vid bordet. Det tycktes af ödet bestämdt att jag skulle göra min stackars kamrat alldeles förtviflad så fort jag dristade mig att nämna hans afgudars namn. Jag frågade om Georg är lik sin bror Edv[ard]. Af allt hvad jag hört kunde jag icke med den senare. – Ja det var naturligtvis emedan Edv. B. alltid varit vänlig emot honom, Lundegård, som han tyckte bra om honom. – Hu, jag är allt bra rädd för dem. – Hvarför jag det skall vara? – Jag har ingen salongsvana, ingen förmåga att konversera. – Nu bröt hans otålighet lös igen. – ”Jag begriper dig rakt inte. Hur kan man tala på det sättet om sådana menniskor! Du mäter dem efter en alldeles för liten måttstock. Tala om att föra konversation! Georg Brandes är så enkel och naturlig ” – ”Ja då! Då är det ingen nöd. Då skola vi lätt bli bekanta,” utbrast jag jublande.
Det är det enda, som skall kunna tillfredsställa honom nu och framgent. Ett dylikt ödmjukt arbete är det enda förnuftiga i lifvet, det enda värdiga, det enda sunda. Framför honom reser sig det högsta krönet på San Salvatore med vallfartskyrkan, och han är nu så nära inpå den, att han kan nå dit upp på mindre än en half timme. Han ser att den lilla kyrkan har gråhvit färg och att några arbetare äro sysselsatta med att restaurera den. Vägen för ned i en liten däld mellan de två höjderna, och Klercken ser sig med flit icke omkring för att desto friskare kunna njuta af det väldiga rundpanoramat när han kommer ditupp. Han kan dock icke hindra sig att uppfatta en väldig hvit vägg i väster, hvilken ser ut som moln, men hvilken är Alperna med Monte Rosa. I ett slags lyckligt raseri, likt en som med ansträngande af sina yttersta krafter besegrat alla både fysiska och moraliska hinder på vägen till lyckan, når han upp på krönet, genomvarm efter sin forcerade promenad, med häftigt bultande hjärta och alla sinnen och själsförmögenheter högt spända och känsliga. Han kastar omkring sig en första triumfatorsblick på den storslagna utsikten, och det nästan svindlar för hans ögon. Det första intrycket är det af ett ljushaf, så stort och strålande och härligt, att han icke vill kunna tro det är verklighet. Han känner sig så märkvärdigt lätt som om han icke längre stödt sig på fötterna, utan med en salig förnimmelse glidit ut i själfva rymden, seglande som en svala på ett par stora, lätta och osynliga vingar öfver den blågrönhvita soliga afgrunden rundt omkring honom. Denna hans känsla blir så lefvande, att han måste sätta sig ner på en bänk invid kyrkans vägg, ett godt stycke från barrièren, som löper mellan branten och platån, annars hade han lockats att på allvar gifva sig ut i rymden – en så stark förnimmelse har han af att de osynliga vingarna bära honom.
De Judiska invånare, som fun nos - Den 19 Mars e. m. 81 nos i samma byalag, och som likaledes upmanades alt underteckna berörde insaga, besvarade denna upmaning pä ett afböjande salt uti ett högst originell sändebref, hvarutinnan slutet ordagrannt lydde sålunda, alt ”enär de hitintills icke hade attackerat sig till någon af de särskilda och växlande Landsherrarne, alltså erforo de intet obehag vid de ombyten, som i delta hänseende fortfarande ägde rum. — Motsättningen emellan den hembygdslöse byjuden å ena sidan och bonden å den andra, afspeglar sig här på ett särdeles karakteristiskt sätt. Det är fara värdt att man i våra sönderslitna slalsgrupper snart nog bringar äfven bonden derhän, att han icke heller mera till någon attackerar sig.” — Så långt den Tyske författaren. Öfvertygad derom att pluraliteten af Svenska folket i detta fall delar min mening, yrkar jag fortfarande det afslag, som redan är hegardt å detta betänk. Ordningen för propostne torde blifva den, att, då Gr. Liljencrantz icke ovilkorligen afstått ifrån sitt yrkande om enkelt bifall på förslaget, under förklarande likväl att han icke skulle hafva något emot äfven ett afslag, så, derest-Gr. Liljencrants icke mera uttryckligen behagade afstå från förslbemälde sin begäran, kan jag naturligtvis icke invända något emot att den första propos:n blir på bifall; men om den blir, såsom jag hoppas, besvarad med nej, så blir väl propos. på afslag den nästa propos. derefter. Detta är Ridd.Ordms föreskrift och den praxis, som Hr Frih. o. Landtm, visat sig följa. Visserligen förekomma i betänk. 2 särskilda frågor, af hvilka öfrige talare jemte mig endast hafva fästat oss vid den första men lemnat den andra punkten obemäld. Den har, som jag ser, följanda lydelse: ”Slutligen och i afseende å ifrågaställd ändring uti K.
Om derföre bataljonerna i hufvudstaden, de enda för hvilka egentlig brist i det föreslagna antalet uppkommer, bestämmas till något mindre än 800 man, och ett motsvarande antal bataljoner i de folkrikare landskapen till något derutöfver, så sker ingen förändring i styrkan på det hela, men derigenom underlättades emellertid en fördelning af tillgångarne inom beväringsområdena, och hufvudstadens så väl infanteri, som artilleri och ingeniör-trupper kunna äfven på detta sätt få sitt behof af beväringssoldater utan svårighet fylldt, utan att organisationen på det hela undergår någon väsentlig rubbning. Då endast manskap, som erhållit en någorlunda fullständig soldatbildning bör ingå i de bataljoner, som föras i fält, är ock ett visst förhållande mellan stammens och beväringsmanskapets styrka inom beväringsområdena af mindre vigt, än att stambataljonerna anvisas ett så tillräckligt antal beväringssoldater, att de icke allenast kunna hastigt fyllas till bestämd styrka, utan äfven aflemna en behöflig stam för depötbataljonerna. Öfverskottet af beväringssoldater i de särskilda landsdelarne kan sedan vid depoterna något fullständigare jernnäs. En med afseende härå verkställd reglering af beväringsområdena få kommitterade derföre tillstyrka. Om arméen icke alltför hastigt eller oväntadt behöfver sättas på krigsfot och således tid till förberedelser gifves, kan det andra af de båda förutsatta fallen inträda, eller att alla 75 bataljonerna på en gång utrustas för fält-arméen. Stamoch beväringssoldater fördelas då inom regementena lika på fältbataljonerna, och fyllnad i 800 man tages ur allmänna beväringen. Infanteriets sammansättning blir då följande: stamoch beväringssoldater enligt redan uppgifne beräkningsgrunder, och med afdrag af stamsoldater för depoterna, (Bil. Å) 45,739 beväringsmanskap, eller rekryter och beväringsmanskap 14,261 tillsammans 60,000 man, således till omkring | af fullbildadt manskap och ^ af mindre öfvadt.
Preste-Slåndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående reglering af Allmänna Indragnings-Staten. (Stats-Utsk. Uti. JN:s 63 och 219 samt Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 339.) S. A. K. Vid reglering af Allmänna Indragnings-staten,hvartill vid sistlidne Riksdag anvisades contant 230,350 R:dr samt indelte räntor och spanmål till ett heräknadt värde af 17,930 R:dr, eller tillhopa 248,280 R:dr, hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit så väl hvad E. K. M:s .Nådiga proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, samt andra under innevarande Riksmöte serskildt aflåtna Nådiga Propositioner, Skrifvelser och remisser i afseende å denna reglering innehålla, som ock åtskilliga rörande densamma inom Riks-Slånden gjorda framställningar; och få Rikets Ständer nu i underdånighet anmäla de beslut, som, med anledning af hvad sålunda förekommit» blifvit i sammanhang med berörde reglering fattade. 620 Expedilions-Utskottets Förslag till un cl. Skrifvelset N o 277. l:o Den af E. K. M., i Dess Nådiga Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, till uppförande å Allmänna Indragnings-staten, i Nåder föreslagna löne-tillökning af 400 R:dr för föredraganden af Magazins-ärendena uti Stats-Contoiret, bafra Rikets Ständer redan, i deras underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel, anmält sig icke hafva funnit skäl bifalla, hvaremot Rikets Ständer, lika med E. K. M., funnit aflöningen till tjenstemännen vid det provisionelt med StatsContoiret förenade Magazins-Contoiret böra än vidare å Allmänna IndragningsStaten utgå. 2:o
Prot. 1850 & 1851. 9 Sami. 25 194 Prot.-Utdrag den 15 Mars 1851. ordnanden för ofvannämnde valde Kommitterade, samt lade för öfrigt förberörde protokoll till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 39, i anledning af väckte motioner, dels om upphäfvande eller ändring af Kongl. Majlis nådiga Stadga, angående fjerdingsman, af den 1 Juni 1S50, och dels om skyldighet för alla jordegare att i fjerdingsmansbestyret deltaga; och N:o 53, i anledning af väckte motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände. S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades, med föranledande af framställda anmärkningar, Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 67, angående indragning af Wermlands Fältjägare-regemente; N:o 68, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående framlidne förre Departements-chefen vid Kongl. General-Tull-styrelsen, Presidenten J. P. af Billberghs enkas och barns ansökning att njuta befrielse ifrån, Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd, ersättningsskyldighet för den efter Uppbörds-tullförvaltaren M. Finér yppade balans; och N:o 70, angående begärd afskrifning af dot för uppbyggandet af Stiftskyrkan i Hernösand beviljade lån. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Efter uppläsning af det hos Riks-ståndens Herrar Elektorer, för utseende af Rikets Ständers Kommitterade för tryckfrihetens vård, den 14 dennes hållna protokoll, hvaraf inhemtades, att Kyrkoherden, rn. m., Doktor J. Wallin; Riks-antiqvarien, m. m , B. E. Hildebrand; Professoren, m. m., L. M. Enberg; Lektorn, m. m-, J.
Jag tror man gör klokast, om man går raka vägar; och att länet ej är så behöfligt, att det bör anskaffas, det må kosta hvad som helst. Kan saken ej utföras med säkerhet oqh utan Den 4 Mars. förlust, så är det bäst, att ej något blifver af. Jag fortfar derföre att yrka det af mig föreslagna tillägg. Grefve Horn: Jag bar begärt ordet egentligen för att bestrida den af Grefve Björnstjerna framställda satts, att om man vill saken, måste man vilja medlen. Jag hemställer, om det väl är skäl, alt bevilja 8 å io procent såsom arfvode för lånets anskaffande. Det kunde då lätt bända oss, livad som händt i vårt granskap. Jag finner det vara consequent af dem, som motarbetat lånets upptagande, att nu vilja så mycket som möjligt hindra skadliga följder af detsamma; och jag anser Ridderskapet oell Adeln i allmänhet bandia consequent, om Ridderskapet och Adeln motsätter sig lånets upptagande på skadliga vilkor. Jag anhåller om proposition till antagande af Friherre Kantzous och Herr Gederschjölds förslag. Herr Rosenblad: Sedan jag nu gjort mig närmare underrättad om Friherre Kantzous och Grefve Horns förslag, får jag uppriktigt erkänna, att jag ej förstår det tydligt. Är meningen dermed den, som jag trott och uttryckt i mitt redactionsförslag, att medlen skola blifva räntebärande från och med den dag de till RiksgäldsGontoiret lefvereras, så har jag ej något deremot, ehuru ett sådant förhållande vid dylika låns upp - Den 4 Mars. a33 tagande ej är vanligt. Men om denna min redaction, som är klar och tydlig, icke antages, får jag lof att bestrida Friherre Kantzous och Grefve Horns redactionsförslag, af misstroende, att det kunde innehålla något mera, än jag trott, och någon hake mot lånets upptagande. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: Sedan ifrågavarande låneanstali redan blifvit beslutad, återstår nu mera endast, att med yttersta sorgfällighet gifva föreskrifter för dem, som skola verkställa detta betänkliga värf, så att ingen tvetydighet må kunna föranleda misstag.
Och när jag druckit min kopp thé, smyger jag mig ganska sakta ut, och när jag så kommer ut i fria luften, drar jag ett djupt andetag, och suckar: «nå Gud ske lof!» – Kommer nu detta af egen ofullkomlighet? Möjligt! jag skall tänka efter, och svara längre fram. Emedlertid får jag tala om, att jag gjort den erfarenheten, att svårligen tvenne fullkomliga skönheter eller tvenne fullkomliga dygdemönster trifvas i samma sällskap. Med hvad är det för en röst jag hör? «Och det säger jag dig, Celestine, en gång för alla, att kommer jag en gång till under fund med, att du läser sådana böcker, eller andra, som jag inte särskildt tillåtit dig att läsa, så – du förstår! du vet att när jag sagt något, så –» Darrande och med nedslagna ögon samlade Celestine ihop sina stackars böcker, och gjorde sig färdig att lemna dem till en piga, som var inkallad för att återbära dem till deras ägare. Den stränga rösten fortfor: «Det var således herr Alexis, som hade lånat dig de der sedeförderfvande böckerna. Jag upptäckte genast i första ögonblicket, att han var en farlig person. Det blir aldrig någonting godt af de der excentriska lynnena. Han måste visst ha gjort något ondt, ty af den der dystra sinnesstämningen, som kommer på honom ibland, kan man se, att det är något som belastar hans samvete.» – «Men, min vördade mor,» sade Celestine med låg röst, «kanske är han olycklig!» – «Olycklig! – Mitt barn, det blir man aldrig utan eget förvållande så, att det kan betaga själens lugn. Det är en kristens pligt, att tåligt lida allt hvad som blir honom pålagdt. Den som är rätt dygdig, klagar icke. Har du väl någonsin hört mig klaga?» – «Men – Alexis klagar ju ej heller; det är ju blott hans blickar, som stundom uttrycka ett inre lidande » – «Äfven det är ett sätt att klaga. Är det att beherrska sig, och gör man sig ej derigenom oangenäm i umgängeslifvet? Hvem går mig för resten i borgen för, att icke allt det der är tillgjordt?
Majit lörblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. A. Gripenstedt. 16 Kongl. Maj.is Nåd. Prop N;o 14. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-Rädet ä Stockholms Slott den 30 Oktober 1856. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, och Almqvist. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår. Kongl. Majit behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll hilagdt, och befallte, att Nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer allåtas. Ex protocollo. L. L. Fries. Kongl Maj.ts Nåd. Ank. till Exp.-TJtsk. den 17 Nov. 1856, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:l$ Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående bestämmande af viss tid, hvarutöfver,. vid de nya jordeböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum. Gifven Stockholms Slott den 30 Oktober 1856. I sammanhang med pröfningen af det utaf Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarkollegium, på Nådig befallning afgifna förslag till formulär för de nya jordeböcker, som, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.ts Nådiga kungörelse den 1 1