Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosenqvist föreslagit, att icke några förskrifningat på större eller mindre penningesummor skola få ställas till sedelhafvaren, eller till viss man eller ordres, utan, för att vara gällande, endast ställas på viss man, hvilken, med utgifvarens samtycke, men ej annars, må på annan viss man desamma transportera. Derigenom vunnes, att låntagaren finge den behöfliga summan utur första hand, utan att anlita 3!dje och ij:de mans biträde. Då låntagare och “långifvare kände hvarandra, blefve billiga negociationer möjliga. JBih. till Rikt.St. Prat. 1828 ««* 1829. ^ Saul. I AfdU io:de H:t svära B:det. i Lag-Utskottets Betänkande N'.o 98. Denna till Utskottet remitterade motion, hvilken Herr Arvid Ribbing ansett böra afstyrkas, har Utskottet ofver vägat. Och hvad fdrst angår frågan om sedlar till innehafvaren, så inser Utskottet visserligen, det Lagstiftaren, med tillåtelsen af desse förskrifninpar, såsom gällande i hvilkens hand de finnas, utan att innehnfvaren deraf är skyldig att sin åtkomst styrka, haft det välmenta syftemål, att under» lätta enskildes penningetransactioner och särnedeist bereda en utvidgad creditrdrelse inom landet.
Utsk. har blott trott, att den fördelning, som vår nu gällande grundlag i 6 § Reg F. bestämmer, och hvarenligt Statsexpeclitionerna endast skola vara 4> borde upphöra, och Utsk. har ej förmått utfinna någon bättre fördelning, än den dess förslag upptager. Skulle nu en sådan fördelnings uteslutande ur grundlagen förklaras såsom Ståndets gemensamma tanka, förfaller all ytterligare fråga, huruvida chefeu för Just.departementet skall hafva åklagarernagten sig anförtrodd; men i annat fall måste jag vidblifva den mening, jag föruttillkän - JJ c 11 t> (jctober 1. m. nagifvit, att en chef för Just.departementet, som hvarken är högste domare eller högste åklagare, ej kan uppfylla sin bestämmelse. Jag kan ej fatta möjligheten af att vära chef för ett departement, utan rättighet att i laglig väg tillse, att derunder ordnade tjenstemän fullgöra sina skyldigheter. Vore här fråga om chefskapet för ett departement, hvars underordnade kunde afsattas, vore det en annan sak, ty då kunde chefen helt enkelt begära de tienstemäns alskedande, som icke fullgjorde sina åligganden; men att hos chefen för Just.departementet, hvarunder lyda tjenstemän, som ej utan ransakning och dom kunna afsattas, pretendera någon kraft, då honom ej lemnäs rättighet att låta åtala dem, som uraktlåtit sina skyldigheter, anser jag orimligt. Detta har varit mina skäl för den mening, jag förut yttrat, och jag har ej kunnat blifva öfvertygad genom de skäl, som för en motsatt tanke blifvit anförda. Hr Lefre'n: Hr Dalman har yrkat en sats, sorn, i händelse R. St. skulle deri instämma, skulle kaita alla ärenden i ett fullkomligt chaos. Detta skulle visserligen kunna blifva ett nytt thema för critiker mot styrelseåtgärderna; men jag tror ej, att Hr Dalman åsyftat detta, ehuru det kunde blifva följden af hans förslag. Man yrkar enhet och kraft hos Styrelsens organer; jag har åtminstone så ofta hört det yrkas både i tid och otid, att det förundrar mig, huru man nu kan vilja komma fram med en sats, som skulle hafva till nödvändig följd såväl brist på enhet som brist på kraft.
Nu utvisar Tabellkommissionens, angående nativiteten och morlaliteten i riket sednaste, eller för år 1849 afgifne berättelse, att folkmängden i detta Län, vid nämnde års slut, utgjorde 52,144 personer; och oansedt samma års svåra missväxt, samt den deraf föranledda nödställda belägenhet, hvaruti en stor del af befolkningen då iråkade, kan under påföljande året hafva vållat en något större, mortalitet, än under vanliga förhållanden, tvekar jag dock icke antaga, att folkmängden vid det årets utgång, då någon härjande farsot icke var gängse, uppgick till minst enahanda numerär, som det föregående, eller 52,144. Med antagande häraf visar sig således en tillökning i Länets befolkning under de ifrågavarande 3:ne åren af 3,740 personer utöfver hvad sednaste Femårs-berätlelsen, grundad å mantals-längderne, med 48,404 upptager. Om åter, i och för bestämmandet af nämnde tillökning, mantals-längderne äfven nu följas, blir densamme 2,960 personer, eller nära 6 procent. Länets allmoge slår i allmänhet på en bildningsgrad, som i rikets Hesta landskaper svårligen torde igenfinnas. Med kärlek och vördnad för Lagar och Öfverhet förenar Jemllänningen ett fogligt och fridsamt sinnelag; för det mesta skrifkunnig — motsatsen hörer endast till undantagen — utför han sjelf sine angelägenheter så vid tinget som andra förefallande tillfällen, och framställer sina pelita med en sällspord klar uppfattning; ofta skarpsinnig, alltid fyndig, Berättelse öfver Jemtlands Län för åren 1848—1850. 2 10 är lian mera begifven på förvärf genom handel och byte, än ihärdighet i arbete; men hans fyndighet alstrar misstroende och framstår stundom i en mindre fördelaktig dager, särdeles vid mundtliga aftal man och man emellan, dervid ett gifvet löfte mången gång föga respekteras.
Låstbom och G. Rhodin. 2.-o af Herr Friherre Rappe, A. L.: »Bevillnings-Utskottet har afstyrkt den af mig väckta motionen om införseltull på oarbetad messing och marinmetall. Frågan om tull på oarbetad messing föll i Utskottet för en pluralitet af endast en röst, och 70 Bcviltnings-Ulskotlels Betänkande N:o S. då jag nu går att utveckla skälen för min emot Utskottets beslut anmälda reservation, torde jag böra till granskning upptaga de motiver, som ligga till grund för afslaget. Dessa motiver kunna hänföras till följandetvänne hufvudsakliga punkter nemligen: l:o den emot skyddssystemet i tullagstiftningen rigtade allmänna satsen, att skyddstull medförer ekonomisk förlust, ty den nödgar konsumenten att köpa dyrare, än sorn eljest skulle vara fallet, länder ofta till skada för den gynnade industrien och medförer en orättvisa emot de producenter, som icke erhålla något skydd; och 2:o om än antagna skyddstullar skäligen kunna bibehållas; så är det dock icke skäl att åter upptaga och införa en för några år sedan afskaffad skyddstull på marinmetall och oarbetad messing, dels emedan sådant skulle förorsaka rubbning i ett förhållande, som redan på sednare åren vunnit stadga, och allt vacklande i tulllagstiftningen bör undvikas, dels ock emedan denna näring, hvad beträffar oarbetad messing, icke vore i behof af skyddstull, och en importtull å marinmetall skulle öfver höfvan fördyra denna till förhydning af fartyg nödiga artikel och således vara skadlig för Svenska skepprederier. Hvad nu första punkten beträffar, så är det väl sannt, att theorien i dess nuvarande stadium bjuder en ifrån all slags tull obehindrad och fri handelsgemenskap emellan länder samt upphäfver all skilnad emellan inhemsk och utländsk handel, ilen då de särskilda föremålen för national-ekonomiens behandling ligga helt och hållet inom erfarenhetens område, torde dess läror, då fråga blir om deras tillämpning i lagstiftningen, böra underkastas erfarenhetens kontroll.
Upplästes och lades på bordet följande från äedatmämnde Utskott inkomna Betänkändeat Frän StaisUtskotiet: Af den 1 i denna Månad: l:o Angående KrigsAeadémiens på Carlberg Löningsoch UnderhållsStat} tillstyrkande Utskottet, att afgiften för betalande Cadet-1 ter må förhöjas från 250 till 300 R:dr årligen; att Statsanslaget med tooo R:dr varder ökadt: att de Lärare, hvilka uppbära deras Löner beräknade till en del i Spannmål, må tillgodöa njuta skillnaden emellan Statspriset och RiksMarkegångspriset , samt att den uti Academiens tillgångar sistledit år uppkomna brist åf 9,544 R:dr må godtgöras af öfvefskotten få Statsverkets Intrader samma år; Den 8 Maji, /, ihi 2:o I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition örn StatsVcrkets tillstånd och béhof, uti hvad som rörer RiksStatens Tredje HufvudTitul. 3:0 Öfver Kongl. Majrts Nådiga Remiss* angående förhöjning i Aflöningen för Werme, lands FältJägareRegementej i anledning hvaraf Utskottet tillstyrkts att den hittills varande aflöningssumman 373.2 R:dr måtte ökasmed 33J procent, eller till 4976 R;dr. 4.‘0 Öfver gjorde Motioner, angående ytterligare Löneförhöjning för militaire Staternej Och har Utskottet, som till uppförande å Stats under tredje HufvudTituln, föreslagit, hvad somj utöfver d t vid förra Riksdagen anslagne belopp, al Kongl. Maj:t i Nåder pröfvas nödigt Och billigt samt med Rikets krafter förenligt till de Militaire Staternas förbättrade aflöning, i öfrigt ansett det bero på Kongl. Majits
Löner ej för de tjenstgörande saknas , beslötoRiksens Ständer dels vid 1809 och 1810 arens, dels ock vid 1812 års Riksdag, att icke allenast alla då varande Civile Embetsoch Tjenstmän samt Betjente, hvilka, såsom öfver 70 år gamle, fått afsked med Lönernes bibehållande, ulan ock de dädanefter Afskedstagande skulle flyttas på Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande af lika stor Pension med de innehafde Lönerne, samt desse sednare deremot alltid qvarblifva vid Verken till deras förmån , som de afgångnes sysslor bestrida. De Handlingar, som föraaledt Riksens Ständers nyssberörde Beslut, utvisa, att det samma egentligen haft till föremål de Löntagande Civile Embetsoch Tjenstmännen uti Rikets Hof-Rätier och Collegier, samt öfriga Publika Verk på Rikets Stat utan att fråga varit väckt om utsträckande häraf till Lands-Staterne. För Arendernas jemna och behöriga gång är det dock lika så maktpåliggande vid Lands-Staterne sorn vid de öfrige Publika Verken , att tjenstgörande Embetsoch Tjenstemännen icke sakna de Löningsvilkor, Staten för deras Sysslor består; och den tillämpning som äfven till de sistnämnde blifvit gjord, anse Riksens Ständer således vara till grunden både 358 Underdåniga Skrifvelse?» billig och riktig; Men, hvad Pensionerne förde Afskedstagande ined de Irulelte Löner angar, synes en jemnkning deruti håde böra och kunna skäligen ega rum till beredande af ett rättvist förhållande emellan den Indelte och PenningeLöntagaren.
Rättegångs Ualken, finner Utskottet, att det samina har för afseende ett vidsträcktare bestämmande af Dnmaiens åliggande vid de händelser, att en för begången 6töld häktad person bekänner sig hafva ett eller flere dylike brott å andra orter föröfvat, än d$t, som genom Kongl. Brefven den q Martil 1748 och den 29 Juli 1812 är vordet meddeldt; Och sorn det otvifvelaktig! skulle lända icke allenast till förkortande af ransakningen öfver en sådan brottsling, att, utan hans närvaro dervid, undersökning vid serskilte Domstolar kan företagas, angående verkligheten och beskaffenheten af de stölder han uppgifvit sig hafva annorstädes verkställt, utan ock isynnerhet till förekommande af den nog ofta försporda olägenhet, att bemäite brottslingar, under forsslandet från den ena orten till den andra, få tillfälle att undgå deras väktares uppmärksamhet, och att försätta sig i frihet, hvaraf utöfvandet utaf nya brott blifver en nästan säker följd, samt det äfven synes troligt, att Domare i allmänhet mera sällan än vederbort betjent sig af det medel, sorn sistnämnde Kongl. I-:igUtskottets Betänkanden. i n Bref dem lemnar, för att förskaffa sig kännedom om tillvarelsen af de flere tjufnader dea häktade brot slingen å sig bekänner, enär begagnandet af detta medel beror på Domarens egit godtfinnande; Alltså anser Utskottet sig äga anledning, att i så måtto tillstyrka bifall till ifrågavai ande framställning, sorn Utskottet föreslår antagandet af en sådan Författning:
Uppbörd: Porto för inrikes samt Norska, Finska och Ryska brefvexlingen - Dito för utrikes dito *... Transito-porto f ör Norska, Finska och Ryska dito Hälften af porto för bref, befordrade med fartyg och diligenser, Porto för brefvexlingen medelst telegraf-inrättningen r - Assurans-afgift för medel inneslutna i rekommenderade bref Rekommendations-afgift Ränta å inköpta obligationer Fraktmedel af sjöpostfarten Köpeskilling för försåld fastighet - Dito för postångfartyget Aktiv - Bötesmedel * Observationsmedel A Extra inkomster 1—- — Kammar-rätten granskade med anännu icke undergått revision. De år 1S50. år ISSI. S:r Diverse verks medel Balans till påföljande året: Skulder Skulder Summa Credit. Afkortning ar och af skr ifning ar: Ltjvererhnjar: Balans lill påföljande året: Kontant hehållnina: . Summa Kontors-, stalloch hushyror saint posthusens underhäll och onera 31,15S: 22. 10. Postiljoners traktamenten - 46,151: Beklädnad och beväring - 5,136: 2. — Postföringskostnader inom riket 144,340: 16. — Roteringsersättning till posthemman 3,293: 3. 7. Gästgifverihållningen vid Grisslehamn —. 200. — Sjöpostfartens omkostnader 63,314: 8. Understöd för telegraf-inrättningen 12,120. - Ersättning till utrikes Beskickningar oell Konsuler för utbetaldt porto , ,. 6,220: 44. 9. Förlust på paketposten 4,863: 26. — Understöd för Diligensbolaget N:o 1 - 8,000: Postångfartyget Nordstjernans expedition och underhållskostnad 6,038: 23. 1. Skrifmaterialier, expenser, ved och ljus 6,599: 14. 8. Gratifikationer och arfvoden m. m 2,435: 20.
Men månne icke ofullständigheten uti berörde §§:r bättre afhjelpies om man, i st. f. att vidtaga sådana förändringar, som Ulsk. föreslagit, antaga dem, som Hr von Hartmansdorff framställt, och hvilka han visat vara både ändamålsenliga och af behofvet påkallade, så framt man nemi. vill hafva en förnuftsenlig grundlag, som derjemte är lätt i sin tillämpning. Ty det måtte väl strida mot förnuftet, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, att, när alla andra frågor förfalla, då två Stånd stanna mot två, så skola likväl i grundlagsfrågor de två Stånd, som icke vilja hafva den föreslagna förändringen, genom förstärkta Const.Ulsk:l tvingas att på sina bord hafva ett dylikt förslag, som de genast ansett vara af beskaffenhet att icke kunna bifallas, emedan det är stridande mot hvad både nödigt och nyttigt är. Jag kan för min del icke inse, alt del icke är bättre, att, när man vill hafva en grundlagsförändring, göra den fullständig, och sådan att den upfyller sitt ändamål, än att laga och lappa en gällande grundlag. När fråga var om representationsförändringen, hörde man mer än en gång, och det på delta rum, af reformens förfäktare yttras, att den och den §:u i den föreslagna lagen var felaktig, den var ofullständig och till och roed ändamålsvidrig; men allt detta, sade man, betydde ingenting; ty blott man får sjelfva förändringen, får man nog de rättelser, sorn. äro af behofvel påkallade. Jag kan för min del icke hylla så beskaffade läror; ty antingen vill jag behålla den lag jag har, huru ofullständig den är, eller också vill jag på laglig väg söka att få den så ändrad och rättad, att den upfyller alla förnuftets fordringar. Så år dock icke förhållandet med den nu föreslagna förändringen, och då jag för - Den 30 Augusti. 157 denskull bestrider dess antagande, anhåller jag om bifall till det af Hr von Hartmansdorff framställda förslag, hvilket, efter min öfvertygelse, upfyller de fordringar, som man i allmänhet har på en förnuftig lagstiftning. Gr. Lagerbjelke:
Sent och bittida voro de till samman, medan fästmön icke oftare såg sin fästman än när hon bjöd honom på körsbärsbränvin eller mumma. Åldermannen hade äfven åsett dagens högtidligheter. Med en djup suck hade han sett, hur vinet flödade och hört den glada musiken. Så präktigt kunde han icke nu mera fira sin dotters bröllop. Han lemnade folkträngseln och vek af om hörnet nedåt den mörka gränden. En stund senare vandrade han oroligt åter och fram i ett höghvälfdt rum, eller kanske rättare sagdt källare. Han var lång och mager, hade stubbigt, grått hakskägg, krokig näsa och bar en utnött lamskinnsperuk på hufvudet. Rummet hade icke mycket bohag. Ett svartmåladt bord midt på golfvet, med tvänne trefotsstolar, en på hvardera sidan om det samma och ett högt skåp, längst bort i halfdunklet, utgjorde hela inredningen. På bordet stod en gammal söndrig kopparlampa, spridande ett matt sken öfver de mögliga väggarne. Jemte lampan funnos der några sällsamma ting, hvilka man icke gerna gick förbi utan att närmare skärskåda. Om hvartannat och delvis täckta af en trasig grön slessingduk sågos några förmultnade dödskallar, tänder af möss och andra mindre djur, bitar af likkistplåtar, fogelskelett, färgade pergamentsremsor o. s. v. samt, ordnade i en rad, några burkar af simpelt krukmakaregods, hvilkas innehåll sorgfälligt undandrogs nyfikenheten genom öfverspända pergamentskapslar. En blick på denna arsenal, och grannarne skulle haft lösningen på gåtan i sin hand! Mäster Haasenkampf kunde nämligen göra guld, åt minstone trodde hans blifvande svärfar så. Ja, denne hade till och med blifvit så fast öfvertygad derom, att han icke blott satt sin dotters ära i pant för hemligheten, utan jemväl offrat allt redbart guldoch silfvermynt, han egde, derför. Mäster
Skrif v. El:o 89, 90> 205 målet med en bildnings-anstalt, hvaraf fördelarne icke ensamt höra anses inskränkta till Bergshandteringen, utan derjemte bidraga till det allmännas och hela Landets nytta, i samma nion, som upplysning och arbets-skickligbet derifrån spridas äfven till andra näringsgrenar, hvilka blott, som följd af grundliga kunskaper hos deras idkare, kunna upphinna en högre grad af fullkomlighet, hafva Rikets Ständer funnit för godt bevilja ett ökadt anslag å Stat, för Fahlu Bergs-Schola, af iooo R:dr årligen, såsom lön för en ständig Lärare i Mathematik och Physik. Hvilket beslut Rikets Ständer härmed få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. N:o go. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Junii 1829. Preste-Ståndet d. 9 Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , med förslag till förklaring af 26 Cap. 1 §. Byggning a -Balk en, angående skyldigheten alt deltaga i Kyrko-Byggnadj med hvad dertill hörer. S. A. K. I anledning af väckt fråga, att alla arbetsföre husmän, vare sig torpare, krigsfolk, eller inhy - 206 Exp. Utsk. Förslag till und. Skri/o. N:o 90. seshjon, måtte, genom en bestämd Lag, varda förpligtade att, vid nybyggnader eller reparationer af Kyrkor, Kyrkogårds-anläggningar, Scholhus, Fattigoch Socken-stugor, kostnadsfritt för Inrättningarne, biträda med dagsverken, som skulle omgångsvis utgöras, har hos Rikets Ständer förekommit, ej mindre att, enligt allmänna Lagens Stadgande i 26 Gap. 1 §.
Domarens förhinder af andra Embers mål, sä kunde äfwen honom hlisma lilläkit, att i,lika händel» se, dä ständiga Domhafwanden rbore förhindrad, lägga hand wid omförmäldte Tttll-mäl ä ursäitands Urtima Ting» i hwilker enda fall, Tull-m.,'dleg behöfde anlitas tilt hans aflöning, Om i8o8 Den 28 November» Oni defia mina tankar mä winna något afseende, heinställer jag »vördsammast om icke Lag Ukstkottets betänkande kunde bifallas i den del, som angär Stats - Domstolarnes framgena befattning, med sädane mål, som nn tillhöra Tulloch AccisRatterne, med den förändring, hwad Gränsc-TnllRätterne rörer, att deras i lika fall hafde äkgärd mä stickas under Tings-Ränerne i de orter, der brottet eller den ätalade gerningen rimm, hwilker äfrven instämmer med allmänna lagens stadgande i 10 Tap. 2i §. Rättegängs-Balken, som bjuder, art brott och mihgernings-mäl ffola ransakas och dömas der gerningen gjord är. Herr Grefwen och LcrndtmarstalkenDa nu delta betänkande första gängen till pröfning förewarit och anmärkningar derwid blifrvit gjerde, fär jag proponera att detsamma, atföljdr af detza anmärkningar, mätte till Lag-Urfkottet arerreniilleras. Bisölss. Föredrogs ä uyo Lag<UlffottetS den 4 November pä Bordet lagde betänkande, rörande fardag ä Fidei-kommister. Herr LerZenlkMst, kria hostan, anförde till Protokollet följande; Af Högloft. Lag-Ulffottets betänkande om fardag ä Fidci-Commrst egendom, finner jag a!k, pä den Den 28 November.
Den handling, hvarå utmätning sökes, skall vara försedd med intyg af Dansk Amtman eller Ofver-Presidenten i Köpenhamn derom, att den är utfärdad i sådan form, som, enligt Dansk log, för exekution erfordras, samt derjemtei i fråga om utmätning på grund af Domstols beslut, att detsamma blifvit al Domstol inom Konungariket Danmark meddeladt; Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition M ill. i fråga om utmätning på grund af förlikning, att förlikningen är vorden inför Dansk Förliknings-Commission eller Domstol afslutad; och i fråga om utmätning pä grund af beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn, att beslutet, enligt Dansk lag, medförer exekution. § 3- • Å dom eller utslag, meddeladt af Danmarks Högsta Domstol (Höiesteret) eller af Dansk Amtman eller Ölver-Presidenten i Köpenhamn, må utmätning genast beviljas och fullbordas. Ar beslutet af annan Domstol, än Höiesteret, meddeladt, må utmätning ej ske förr, än tre månader förflutit från den dag, domen eller utslaget gäldenärcn kungjordes (forkyndtes). Kan denne då ej visa, att han uttagit stämning till högre Rätt örn ändring af samma dom eller utslag, gånge utmätningen för sig. Visar han sedermera, att han inom elier efter nämnde tid sådan stämning uttagit, förblifve utmätningen, så vidt den verkställd är, ståndande till dess saken i den högre Rätten afdömd varder. Tappar den, som utmätningen sökte, gånge det utmätta åter. Vinner han, och är domen icke meddelad af Höiesteret, förblifve utmätningen ytterligare ståndande lill dess tre månader förflutit från den dag, Öfver-Rättens dom gäldenären kungjordes. Förmår denne då ej visa, att han saken till Höiesteret instämt, gånge utmätningen utan uppehåll lill fullbordan, der sökanden företett Öfver-Rättens dom, sä styrkt, som i <§ 2 sägs. Å förlik ning må, der gäldenären ej visar, att han till Dansk
I afseende å bibehållandet af bankosedelns silfvervärde hafva, såvidt jag kunnat förmärka, farhågorna endast baft afseende på en mer eller mindre aflägsen framtid, och uppgifvits grundade på a) ITypotheksföreningarne, b) Privat-Bankerne och c) Rikets Ständers uteslutande lagstiftningsrätt öfver sin Bank. Hvardera af dessa torde böra särskildt undersökas. a) Hypotheksföreningarne hafva, säger man, under en följd af sednare år skuldsatt landet för många millioner, och, oaktadt ett nära motsvarigt belopp silfver såmedelst blifvit från utlandet indraget, har Riks-Bankens metalliska kassa dock, på det hela taget, icke stigit, hvaraf följer, säger man, att, då detta fortsatta utländska lånande en gång måste finna sin gräns, kommer Bankens förråd af silfver ej längre att motsvara vcxlingens behof och följaktligen alt uttömmas. Ilade ej, fortfar man, de utländska lånen blifvit indragne, skulle nämnde olycka redan hafva inträffat, och detta sistnämnkan visserligen ej nekas, såvida silfverutförseln i alla fall varit lika stor, men just detta torde böra tagas i närmare eftersinnande. De, som hysa nämnde farhåga, antaga alt silfvermynlet inom ett land kan obegränsadt ökas och qvarstadna, utan att falla i värde. Yäl hafva de sett, alt, då ett land begagnar mot guld eller silfver ej inlösbart pappersmynt, så faller detta i värde i mån som det ökas; vi håfve sjelfve inom värt land haft allt för mycken erfarenhet deraf. Yäl måste de medgifva, att värdet af silfver, genom den förökning deraf, som uppkom under de tvänne sekler, som följde på Amerikas upptäckt, nedgick, men morn ett rike särskildt för sig måste förhållandet, mena de, vara annorlunda. Det synes mig dock böra vara temligen lättfattligt, alt samma orsak måste hafva samma verkan, vare sig inom det stora samfund, som utgöres af alla handlande nationer, eller inom en särskild stat för sig, hvilket i förevarande fråga äfven längesedan blifvit bekräftadt af en stor erfarenhet.