Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagtima Riksdag skall, i kraft af Rikets Regeringsform och utan särskild kallelse, sammanträda hvarje år den 15 Januari eller, om helgdag då inträffar, dagen derefter. Urtima Riksdag sammankallas, då Konungen så nödigt finner, äfvensom i de fall, hvarom i Regeringsformens 91, 92, 93 och 94 §§ förmäles. Hos Urtima Riksdag må endast förekomma ärende, som föranledt Riksdagens sammankallande eller af Konungen eljest för densamma framlägges, så ock hvad med dylikt ärende står i oskiljaktigt sammanhang. § 3. Riksdagsmännen utses till båda Kamrarna genom val för viss tid; dock eger Konungen, innan den tid tilländagått, att förordna om nya val i hela Riket till båda Kamrarna eller den ena af dem. § 4- Ej må någon Riksdagsman förmenas att sin Riksdagsmanna-befattning utöfva; dock gäller under krigstid undantag härutinnan för militärpersoner, då de af Konungen i Rikets tjenst beordras. Kongl. Maj:ts Nåd. Lagtima Riksdag kan ej utan egen begäran upplösas förr än den varit fyra månader tillsammans, derest icke Konungen, medan Riksdagen är samlad, förordnar om nya val till båda Kamrarna eller den ena af dem. I dessa fall skall Riksdagen, med bibehållande af sin egenskap utaf Lagtima, sammanträda å den tid inom tre månader från det Riksdagen blef upplöst, som Konungen bestämmer, och må den ej vidare af Konungen upplösas förr än fyra månader från det sednare sammanträdets början förflutit. Urtima Riksdag eger Konungen, när Han för godt finner, åtskilja, och vare Urtima Riksdag alltid upplöst, innan tid för Lagtima Riksdags sammanträde infaller. Mamrarnes bildande. a) Första Kammaren. § 6. Första Kammarens ledamöter skola, för en tid af nio år, utses af landstingen och stadsfullmäktige i de städer, som ej i landsting deltaga. Hvarje landsting och sådan stad, som nu nämnd är, väljer, efter folkmängden inom sitt område, en Riksdagsman för hvarje fullt tal af trettiotusen.
'ro, okt de , anmärkta saknad af ordet ärligen genom sk ffel härrört, enär d.tfamms uti ett ti>l Högloft Rldderikopet och Adela ankommit och Utskottet tillstäldt Exemplar, funnits rätteligen intagit, och för öfrigt frägan rörande JustiNeOmd: dsmaniiens EppeditionsStat lärer böra huswudlakeligen bero as Högloft SkatsUtffoirets algifwande utlätande, har I mknlngsUstkottet ansett fia icke tilikomm ! att uti sörewarnnde t-ll dch hany, läggning hänrvlste J-'struction rör Rtkstns Ständers bliswande AustnleOmbudSman nägre ändrinsar widare föreftä H. o.iket Ulskottet härmed sär Riksens Högloft. Slag - Den i8 Jamrarii. 865 Ständer wördsrmmast tillkannegjswa. Stockholm den 17 Janu ml ,8 ro. Pä Höglvfl. Ridderssapct Pä Högwördlge Prestevch Lldelns Ledamöters SländctS Ledamö wägnar: ters magnar: jacob De !a Larciie. Pä Wällöf?. BorgarePä Hederwarda BondeSkändets Ledan-ötecs ' Ständers Ledamöters wägnar: magnar: Daniel Lbci stein. ^n6ers job.son Deckert. kebr D. Llröm. Herr Kor6enlioIp?, ^nclers, hemstälde om icke detta Memorial borde hwtla pä bordet, eme, dan det första gängen förekomme. Herr Grefwe, scb LandrLNarskalken erin-r drade att JemknmgsUtskottets Memorral ef more ai öeffoffenhet att wara underkastade ventllatton.
Fyllerilasten är ett moraliskt ondt, som ingalunda låter härn* (lia sig genom criminella lagbud. Denna last kan icke egent* ligen anses såsom ett brott emot samhället, annorlunda än dels ur den synpunkten, att den till helsan förstör och i ekonomiskt hänseende ruinerar de samhällsmedlemmar, som Utöfva den, samt dels i det hänseende, alt drinkaren utj sitt medvetslösa tillstånd icke kan bestämma siria handlingar iiiera än daren, och följaktligen är för samhället farlig. Då drinkaren efter lagen straffas för de brott eller förseelser lian hegar under sitt rusjga tillstånd, så kunde visserligen deruti ligga ett tillräckligt correctiv mot dryckenskapen, ifall lian ville låta rätta sig, emedan fruktan alt under ruset be* gå något brott, hvarför han kunde blifva straffad, borde afhålla honom från att öfverlasta sig; men högst sällan lå* ter drinkaren fruktan för stralf afskräcka sig från dryckenskap, och derföre är det min öfvertygelse, att man genom de stränga straffen uti 1813 års författning snarare motyer* kat än befordrat ändamålet. I denna författning bestämmes, om jag rätt minnes, för första resan fylleri 3 r:dr 16 sk, böter; för andia resan 6 r:dr 3a sk.; för tredje resan i3 r:dr 16 sk., samt för fjerde resan likaledes i3 r:dr 16 sk. och förlust af rättighet att deltaga i val eller väljas till sådana förrättningar, som innefatta medborgerligt förtroende. Utsk, har i stället för alla dessa straffbestämmelser endast tillstyrkt 3 r:dr 16 sk. böter för hvarje gång någon öfyerbevises alt hafva varit drucken, utan afseende på huru ofta han för sådan förseelse blifvit tilltalad och piik lfa Id.
Sltrs sålunda yttrade ^|8 S t a t s - U t s k o 11 e t s underd. anhållan, nu blifvit verkställd, härmedelst vördsamt föreslå: att den derföre uppkomne kostnad af 3r,5oo R:dr må anvisas å RiksgäldsContoiret, att utgå af den dit Iefvererade Bancovinst för år 1828, utgörande 170,918 R:dr 3 sk. 7 r:st., af hvilka Medel, sedan derifrån afgått 100,000 R:dr, sorn, jemlikt Utskottets den 17 nasti. September afgifne Betänkande N:o 255, ang:de serskildt anslag till FörsvarsVerkets iståndsättande, bland andre tillgångar för samma anslags bestridande blifvit beräknade , ett öfverskott af 70,918 R:dr 3 sk. 7 r:st. befinnes. Lärande R. H. St:rs i anledning häraf vidtagande beslut hos K. M:t genom underd. Skrifvelse anmälas. Utlåtande, ang:de understöd till beredande af communication medelst Ångeller TrampFartyg emellan Stockholm och Städerne vid Bottniska Viken. (U.-A.) Till Utskottet hafva ncdannämnde 3:ne Motioner blifvit remitterade, nemi.: Från H. R. o. A. 1:0 Af Hr Boijj Johan Fredr.j som, under framställning af vigten för de Norra Provincerne, att äga en lättad communication med Stockholm och hvaraf Staten i flere afseenden äfven skulle hemta fördel, Betänkanden, N:o 291.
Ständers särskildta Utskott anför i dess Betänkande pag. ao8, att genom det föränderliga värde af Rikets Creditmynt, sorn ofta inträffat, lönerne vid åtskilliga vigtiga Embeten sluteligen blifvit så försämrade, att deras innehafvare varit nödsakade bereda sig utkomst dels genom biförtjenster och dels derigenom att de sökt sig löner i flere Verk, hvaraf de följder uppkommit, att icke allenast Statens tjenst på ena eller andra g4 Den ig October e. ra. stället blifvit försummad eller mindre väl förvaltad, utan ock att Tjenstemännen genom åtskilige delade befattningar ej sällan blifvit hindrade att förvärfva sig de iosigter, sorn för utöfvandet af en enda erfordras. Det har icke tillhört Utskottet att utsträcka denna åsigt af tjensters förening äfven till enskilde Verk, men tillämpningen dit blir densamma och olägenheten bör så mycket mera afhjelpas då den drabbar på en gång de allmänna och enskilda Verken. Ehuru stora orsaker Ridderskapet och Adeln än kan hafva att vara nöjde med nuva« rande RiddarhusSecreterares förvaltning af sin tjenst, kan dock i framtiden hända, att samma menliga följder, som erfarenheten visat att flere tjensters förening medfört för Staten, äfven kunna drabba Riddarhuset, Och det är dessa olägenheter, som antagandet af Förslaget äfven skulle afböja. Förslaget innefattar äfven en billighet till förmohn för tjenstsökande i allmänhet i så måtto, att det tillstyrker att icke på en person hopa tjenster, sorn hvardera kunna underhålla dess innehafvare. Det tyckes ligga en inconseqvens deruti, att man klagar öfver för stort antal tjenstsökande och vill rigta en del af den bildade Classens barn till Näringame, under det man på samma gång tillåter tjenster att förenas, utan att sådant af behofvet påkallas.
Om än med tillförlitlighet kan antagas att det ansvar, som ett af falsk eller sanningslös angifvelse uppkommet häktande efter Lag medför, innebär ett tillräckligt Correctiv mot sådane brott, så är det dock ij68 LagUtshottcts Tittånkanden, ostridigt, att detta ansvar ingalunda t er* kar till ändamålet, ej mindre då en sjelf brottslig, som ingenting har att förlora af Heder och Egendom, eller som sjelf för lastfullhet är betagen personlig frihet uppträder såsom angifvare, än äfven llär en sådan person dertill klefve lejd eller ölvertalad af en lömsk ovän, som i anseende till följderne, ej sjelf ville eller vågade visa sig; och i begge dessa händelser bade den lidande ej att vänta någon tillfredsställande upprättelse. Med desse åsigter kan jag icke instämma i LagUtskottets ofvan berörde mening äfvensom jag icke eller ehuru jag gillar Rutbergs anmärkning dervid, tror mig böra tillstyrka den Lagförändring han i detta ämne yrkat, såsom på sätt jag ofvan sökt visa, alltför vådlig för personliga säkerheten och medborglig reputation.” Herr Borgmästaren Hagander yttrade: J’då Utskottets förut meddelade Utlåtande icke innefattar något bestämt Lagförslag, och deraf således icke kan ledas någon vådelig följd för personliga säkerheten; finner jag mig endast behöfva förklara, att jag i Utskottets förberörde Utlåtande icke deltagit.” Ut Supra. Efc Protocollo, Joli. Jaeol) Kleman. LagUtskottetsBetänhnndtn. 13 69 Ankom den 19 Oct. 1823* Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 137, angående åtskillige af Herr Augnst Grönhagen jöreslagne Lagför andr ingar. Åf den anledning, att Lagutskottet uti särskildt Betänkande N:o i3p, öfver Riksdagsfullmägtigen Johan Jacob Rutbergs.
Beträffande den ifrågavarande afgiftens belopp, så har Utskottet icke ansett rådligt att bestämma detsamma högre än till 2 öre för hvarje cigarr. Deremot tror Utskottet, att en lägre afgift än 2 öre för hvarje cigarr icke skulle vara tillräcklig, för att uppnå det af Utskottet önskade resultat — en minskad förbrukning. Utskottet har emellertid förutsett, att dess förslag, liksom hvarje annan nyhet i lagstiftningsväg, kommer att till en början röna betydligt motstånd, och Utskottet vill derföre på förhand till besvarande upptaga några af de anmärkningar, som Utskottet förmodar komma att mot detsamma framställas. Det torde till en början invändas, att det afsedda ändamålet, cigarrernas fördyrande genom förhöjd beskattning, lämpligast vinnes genom tillräckligt hög tull å så väl råvaran, som det färdiga fabrikatet; men härvid anser sig Utskottet böra erinra, att tullens höjande icke alltid är ett lämpligt sätt att fördyra en vara, emedan man derigenom lätt råkar ut för faran att blott uppmuntra varans insmugling. Rikets Ständer hafva ock vid innevarande riksdag af detta skäl ansett tullen å oarbetad tobak icke kunna sättas högre än till 25 öre per skålp., ehuru en betydligt högre tull blifvit af enskilda motionärer påyrkad. Dessutom komme, genom tullens förhöjning, skatten ej att drabba den inom iandet odlade tobaken, hvilken lärer kunna användas vid tillverkning af gröfre cigarrer. En annan invändning, som af någon torde framställas, att den ifrågavarande afgiften icke är för Statsverkets behof för närvarande påkallad, förtjenar ingen annan vederläggning, än den som gifves af erfarenheten vid hvarje riksdag, nemligen att anslag till de för samhället vigtigaste ändamål, endast af brist på dertill erforderliga medel, måste vägras. Vidare lärer mången befara, att stadgandet om lådornas och konvolutens stämpling skall komma att eluderas genom tillverkning af falska stämplar.
Cirklar, passare och cirkelbestick; Compasser. Cobcber. 30 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Deremot, och dä införselstullen å brändt kaffe och andra till kaffesurrogat användbara brända växter, 6 sk. skälpundet, onekligen står i alltför stort missförhållande så väl till värdet, som nu är antaget till 16 sk., som ock till tullen å den råa varan, lärer sagda afgift skäligen böra till 4 sk. skålp. nedsättas. Till likhet med hvad i utländska tulltaxor finnes iakttaget, synes kamfer, oraffmerad och raffinerad, kunna sammanföras till lika tullbehandling, och införselsafgiften, nu utgörande 6 sk. å den förra och 12 sk. skålpundet å den senare, dervid antagas till förstnämnda belopp, särdeles som värdet är föga skiljaktigt och i medeltal uppgående till endast 32 sk. eller mindre än hälften af de nu utsatta. Rubriken kantiljer synes lämpligen kunna ur tarifen uteslutas och i noten hänvisas till de nya bestämmelser för gulddragareoch snörmakarearbeten, som här nedan komma att föreslås till intagande i taxan. Den till 7 sk. skålpundet bestämda införselstull å kapris torde skäligen kunna nedsättas till 5 sk. Likaledes synes införselstullen å kastanier, som i Norrige utgör endast 1 sk. 4 r:st. skålpundet, kunna jemkas från 2 sk. till 1 sk. 6 r:st. Klorsyradt kali, som förut icke finnes i taxan upptaget, men enligt särskilt föreskrift af Generaltullstyrelsen förtullas såsom medicinskt salt, lärer böra i noten dit hänvisas. Såsom ett medicinal och för närmande till norska tulltarifen, som för chinabark bestämmer 2 sk. 2 r:st. införselstull, torde för omalen chinabark sagda tullafgift böra nedsättas från 4 till 3 sk. skålpundet.
»Om du blott narrat mig måttligt, måttligt, du! Hvarför skulle du göra allt så grant och rikt? Hvad skulle du med betjänter och äreportar och all annan prakt? Trodde du, att jag var så begifven på pengar? Såg du ej, att jag var nog kär i dig för att gå med dig hvart som helst? Att du kunde tro, att du skulle behöfva narra mig! Att du kunde ha hjärta att hålla i med dina lögner in i det sista!» »Vill du ej komma in och tala vid mor?» sade han helt hjälplöst. »Jag ämnar ej gå in där.» »Skall du fara hem då?» »Hur skulle jag kunna komma hem? Hur skulle jag vilja göra dem där hemma en så stor sorg som att vända åter, då de tro mig lycklig och rik? Men hos dig skall jag ej heller stanna. För den, som kan arbeta, finnes alltid en utkomst. »Stanna,» bad han. »Jag gjorde det blott för att få dig.» »Om du talat sanning med mig skulle jag stannat.» »Om jag varit en rik man, som ljugit mig fattig, hade du nog stannat. Hon höjde på axlarna och vände sig för att gå, då kojans dörr for upp och Börjes mor kom ut. Hon var en liten, torr gumma med få tänder och många rynkor, men ej så gammal till åren och sinnelaget som till utseendet. Hon hade väl hört en del och gissat en del, ty hon visste hvarom de stredo. »Så,» sade hon, »detta är den fina sonhustrun, du skaffat mig, Börje. Och du har farit med svek igen, kan jag höra.» Men till Astrid kom hon vänligt och klappade henne på kinden. »Kom du in med mig, stackare. Jag kan nog förstå, att du är trött och förbi. Detta är min stuga, ser du. Han får inte komma in här. Men kom du. Nu är du min dotter, och jag kan inte låta dig gå till främmande, förstår du.» Hon klappade sonhustrun och jollrade med henne och drog och sköt henne helt omärkligt fram mot dörren. Steg för steg lockade hon henne framåt och fick till sist in henne i stugan, men Börje stängde hon mycket riktigt ute. Och där inne satte sig den gamla att fråga om hvem hon var och hur allt gått till.
a. en ny teori rörande brottslingar, af en italienare vid namn Lambro so, om jag minnes rätt. Italienarens bok var ett digert arbete med många illustrationer. Max Nordau visade mig det och redogjorde för dess hufvudinnehåll, hvilket tycktes mig helt och hållet förneka all slags ansvarighet och låta brotten bero på medfödda anlag och fysiska organ. Man kan inte säga till en brottsling — yttrade Max Nordau bland annat — Du gör orätt, ty han rår inte sjelf för hvad han, gör — men vi hafva rätt att, för vårt eget skydd, knipsa nacken af honom! Dä jag hörde denna teori utvecklas, kom jag att tanka på hvad en humoristisk författare en gång yttrat med anledningaf frenologien. Han sade nämligen att då man funne misstänkta brottknölar i hufvudet på små barn, så vore det en väl-gerning både mot barnen och mot samhället, ifall man genast hängde ungame, eftersom man sålunda räddade dem från brott och samhället från brottslingar. En vacker dag få emellertid herrame kanske läsa i Dag. kr. en artikel af Max Nordau om Lambrosos bok — åtminstone lofvade han mig någonting dylikt. Jag öfvergår emellertid nu från Nordau till utrikesdepartementets arkiv. Om jag haft litet bättre tid på mig, skulle jag kanske kunnat utarbeta en någorlunda systematisk öfversigt af innehållet i de papper jag studerat Nu har detta icke vant mig möjligt Men jag vill försöka att kasta ett om jag så får säga elektriskt ljus öfver någon sida af Karl Johans intressanta personlighet. Till glödlampa väljer jag först Gustaf Mauritz Armfelt Och nu gör jag med herrames tillåtelse först ett litet skutt öfver Kanalen, från trakten af Place de la Concorde till Chancery Lane nära the Strand. Det var en dag mot slutet af juli, som jag, med det förut omtalade plakatet med lord Salisburys höga namn på min ficka, kom från Svenska legationen vid Berkley square, om jag mins rätt, till the yard of rolls, d. v. s. ungefar hvad vi kalla riksarkivet, beläget som sagdt vid Chancery Lane. Denna förvaringsplats for heliga diplomatiska papyrusrullar såg ut nära nog som ett Tower i miniatyr. Det var åtminstone en komplex af fängelse-liknande bygnader, och fångknektar saknades inte heller.
Pehr Bengtssons och Petter Anderssons, från Halland, Memorial, angående ändring af P/'o l oc o l'/s-Ut d/rt g. I 2 7 5 de för Skattelösen af Hemman i Halland hittills följde grunder. Statsoch Be vill 11 in gs-Uts kotten: 1:0 Johan Jacob Ruthbergs, från Norrbottens Län, Memorial, angående ökad ersättning till Ledamöter i Taxeringsoch Pröfnings-Committeer. 3:0. Anders Danielssons, från Elfsborgs Län, Memorial, rörande ny Tull-taxa m. m. Statsoch Banco-Ut sk otten: 1:0 Gustaf Larssons, från Stockholms Län, Memorial, angående reglering af Penningeverket. 2:0 Johannes Larssons, från Jönköpings Län, Memorial, rörande indragning af all sedan 1809 skedd Löne-förhöj uing m. m. 3:o Nils Håkanssons, från Kronobergs Län, Memorial, angående nya Låne-anslag till afhjelpande af Allmogens Penninge-förlägenhet. Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Anders Danielssons, från Elfsborgs Län, Memorial, angående private Spannemåls-Magazins-Inrättningar. Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Carl Hinricsson Bergmans, från Gefleborgs Län, Memorial, om upphäfvandet af 1376 Riks-Ståndens förbudet om fällande af Mast-träd, och Ekar, och emot svedjande. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekono mi - Utskotten : 1:0 Lars Anderssons, från Skaraborgs Län, Memorial, örn utgifvande äfen så kallad medborgerlig Gateches. 2:0 Samuel Janssons, fran Öland, Memorial, rörande granskning af de Författningar, som röra Markegångssättning m. m. 3:o Anders Nilssons, från Malmöhus Län» och Nils Håkanssons, från Kronobergs Län» aine Memorialer, rörande Markegångs-sättningar.
Vict nu företsZerr ArsoslcnMA st' älsk». i snleäninA sk Värö meclclelscle Mäizs körestcrikter, upprsttScle unäerctäniAS förslg: litt en lsmplizsre re^lerinA »k löne vilkoren vict I-snllslivkäivZs-tjsnsteroe i kiket, lcslve VI i Mcler ^oätkunnit ks8t8tsljs koljsncle LklöninA3-8tst för iksnclslrökäinAsrne, kris lmsrum i Ksn<lsliökclin^6-re8icl6N86t, eller, cler 8äclsnL ieke kinne8, clen i 8tsllet snslsZne liusli^rs, oiersknscle, nemligen: Äoe/i/ro/m; ^ä>rc Vi5eiälle8 vick tjenste»: Inclelclts Ikonen oelr kesepenninzarne - . ... ^,3so: — —- clersk i,ooo k:clr bersknss som IsKelpenninAsr vell 600 k:ur som kesepenninZsr. -Insläs tjenste»: Dtt tillskott sk . . . . .. ..
Att göra ett afvikande derifrån för sådana promotorial, vore sä mycket olämpligare, som det skulle inleda på en bann af godtycklighet i ena fallet och rent af vägrad handräckning i andra fallet; ty expeditionshafvanden skulle ganska bestämdt förklara, alt han för några runstycken icke kunde åtaga sig något bestyr dermed. Om han deremot har alt rätta sig efter den allmänna expeditionstaxan, så får han för eommunicalionsresolutionen å ansökningen 16 sk., sedermera för utslaget 24 sk., 1 r:dr eller 1 r:dr 24 sk., allt efter vidlyfliglieten, och slutligen för order till fogden, penningarnes mottagande och deras remitterande får han 24 sk. för sjelfva brefvet samt postporto och reeommendationsafgift. Alltsammans måste af den sökande i förväg erläggas med 3 r:dr 16 sk., och om derutöfver skulle åtgå några skillingar eller en eller par riksdaler, så får expeditionshafvanden uti räkningen derför creditera sig. Jag får således i afseende på den af Gr. Mörner gjorda anraärkn. vidblifva min förra framställning. Jag går nu att upptaga Hr von HartmansdorfFs anmärkn:r emot betiink. och sjelfva saken. Hr von Hartmansdorff har erkänt, att för banken och disconterna har i alla tider och för privatbankerna, efter deras inrättande, Konungens Bef:- Den 5 December. h:de haft sig ålagdt alt tillhandagå med promotorial. Nu frågar jag: är banken mera berättigad att erhålla embetsbiträde inom den executiva myndigheten i Sverige än hvarje enskild man? Månne icke det första villkoret vid embetsmanna-utöfningen i ett ordnadt samhälle är, alt genom densamma emot en lindi ig afgift kunna få sina fordringar indrifna och till borgenären insända, ulan att man behöfver använda enskildt ombud hos Konungens lief:h:de i den ort, der gäldenären vistas. Delta är ett af de hufvudsakligaste villkoren för den allmänna crediten, som jag skulle tro att hvarje landshöfding borde vara mån att befordra inom det län der han är styresman.
M. funnit af den vigt och användbarhet, att Han det till R. St. öfverlemnat; och då derjemte förslaget icke innehåller någon besparing af Statens utgifter, utan blott söker att reda Statens räkenskaper: så torde det måhända icke vara förmätet att hoppas, det R. o. Ad. deråt skall kunna lemna sitt bifall, En hvar, som något tagit reda på Statens räkenskaper, kan icke vara i okunnighet derom, att denna spanmålsberäkning under lönerna, sorn för något mer än 20 år sedan infördes, medfört betydlig oreda i dessa räkenskaper. Detta var redan vid sista riksdagen erkändt. Första steget till ett annat förhållande togs då genom beslutet, att under inga nya löner spanmål borde beräknas. StatsUtsk. har nu, på grund af hvad K. M: föreslagit, försökt att gå ännu längre och förbereda denna beräknings afskaffande; men att sådant ej kan ske på en gång, lärer vara tydligt deraf, att tjenstemannen för det närvar, innehafva sina löner på grund af fullmakter, som berältiga dem till spanmålsberäkning under lönerna. Det vore således stridande emot desse tjenstemäns rätt att på en gång borttaga spanmålsberäkningen, åtminstone ifall man ej ville bestämma ersättningen så hög, att det ej vore tänkbart alt markegångspriset skulle gå deröfver, då det åter koinme att medföra en förlust för statscassan, hvilket StatsUtsk. ej afsett. Här är således 2:ne särskilda frågor, som förekomma. Den ena rörer bestämmandet af 7 r:dr såsom ett ständigt pris å spanmålen för de tjenstemän, som hädanefter befordras. Den andra angår ett från riksdag till riksdag bestämdt spanmålspris för sådana tjenstemän, sorn redan innehafva sina löner. Den sednare af dessa frågor är endast af en underordnad beskaffenhet. Det är egentligen på den första jag anser uppmärksamheten böra fästas, och i afseende hvarå jag anhåller om Ståndets bifall till Utsk:s förslag.
Jag tror, att Utsk. i det hela gått ganska riktigt till väga vid uppställningen af denna §. Det har utgått från cn riktig ide', som det följt consequent rör:de de 5 lägre valörerna, hvaremot det vid de 2:ne högre valörerna tagit dem jemna i b:co, men ojemna i riksg:s. Det är endast häruti en rättelse behöfves, på det samma princip må genomlöpa alla valörerna , och denna rättelse vinnes, om , på sätt Hr Stuart föreslagit, i stället för de af Utsk. föreslagna valörerna å 100 och 5oo r:dr b:co tages en a 66 r:dr 02 sk. b:co, motsvarande 100 r:dr riksg:s, och en å 333 r:dr 16 sk. b:co lika med 5oo r:dr riksg:s. Jag får derföre anhalla om propos. till antagande af denna punkt, så förändrad som Hr Stuart föreslagit, dock med uteslutande af den af honom föreslagna valören å 666 r:dr 32 sk. b:co, såsom öfverflödig. Jag anhåller att få visa nå» gra af de olägenheter, som uppkomma af Hr Stuarts förslag. BondeSt. har ganska riktigt antagit de begge valörerna 6 v:dr 32 sk. h:co lika med io r:dr riksgtsoch ior:dr h:co lika med i5 r:dr riksg:s, emedan det gifves få valörer, som i allm. rörelsen uro så begärliga sorn dessa. Af Riksg.» cont:s sedlar hafva inga varit sfi begärliga som tior riksgis, och af Bankens transportsedlar inga mera begärliga än lior b:co, hvilket visar, alt allmänheten har största behof af dessa hegge valörer, men ingen olägenhet deraf, att den ena kallas tio riksgts och den andra tio b:co.