Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke heller att Staten uppmuntrar till Lagbrott, om någon genom olofliga utvägar 6öker lörskaffa sig rriedlen härtill, lika litet som i allmänhet Staten kan gifvas skuld för de oordningar och brott, som menskligt passioner åstadkomma. Icke heller här ritan sett mångå famillers undergång beredd genom Lotteriet, eller många förbrytelser derigenom föranledde, utan kan titan taga nästan för afgjordt att de menliga verkningar, som någon gång tillskrifvas denna inrättning, äfven utom densamma icke uteblifvit. Man må da anse Statens Vinst af Lotteriet, såsom en beskattning på misshushållningen, och den synes mig icke mera omoralisk, än den, 60tn oklandradt ägeif Den 6 Junii j. m, 63 stum på fåfängan och luxen, eller på idogheten och industrien. Jag tillstyrker i följd häraf? bifall till Stats* Utskottets Betänkande, N:o i» Herr Rothlieb, Axeli I en tidpunkt, då både jordbruk, näringar och snart sagdt allt sorti kan tåla beskattning ej saknar en ålagd bevillning, och då det bevillningsbelopp, som nu inflyter från Num^ merLotteriet skulle försvinna, om inrättningen upphörde, hvarigenom en ökad flinga uppkom för dem, som i bevillningsväg måste uppfylla bristen, så anser jag betänkligt upphäfva den.: na inrättning, och med lemnad rättvisa åt de värde talare, söm påstått NumnaerLötteriets upphäfvande, får jag likväl på deh grund jag anmält, yrka dess fortfarande, jag tror dessutom att ingen bevillning till Staten utgår lättare eller med mera höje, än den sorn härflyter från NummerLotteriet. jag tillstyrker der^ före bifall å StatsUtskottets Betänkande. (Srefve Hård, Carl Guftaf:
Af den materia, som fortplantar den kraft, som framkallar ljus genom den rymd, som är utanför luftkretsen, hafva vi ingen uppfattning och hypotesen om den för de fem sinnena ouppfattbara ethern, som en materia, hvilken sannolikt genomflyter all annan materia, synes gifva vid handen att en för oss med de fem sinnena ofattbar materia tjänar som medium för kraftvärkningen, hvilken för de fem sinnena är fattbar nog i t. ex. en ljusstråle. Och om kraft i allmänhet kan erfaras vara tillstädes i en för våra sinnen ouppfattbar materia, kan möjligen den särskilda yttring af kraft, som vanligen kallas lifskraft likaledes vara det. Man skulle t. o. m. kunna påstå att lifskraft alltid är tillstädes i en för våra fem sinnen ouppfattbar materia, äftersom väl ethern måste tänkas genomflyta icke blott den oorganiska, utan äfven den organiska naturen. Lifskraften kunde värka i det för våra fem sinnen ofattbara ämne, som är tillstädes i hvarje minsta smådel af vår organism. Man kan vidare möjligen tänka sig, att lifskraften, sedan den skilt sig från alla för våra fem sinnen uppfattbara beståndsdelar af ett lefvande väsen, fortfarande värkar i den för våra fem sinnen icke uppfattbara materien, som sannolikt genomflutit vår organism. I så fall kunde man tänka sig värkligt lefvande materiela väsen, hvilka icke äro uppfattbara för våra fem sinnen, men hvilkas kraftvärkningar vi ändå möjligen kunna erfara icke blott när de äro tillstädes i den för våra fem sinnen ouppfattbara materia som genomflyter för våra fem sinnen uppfattbar materia, utan äfven sedan den förra blifvit skild från den senare — genom att dessa väsen med sin från den för de fem sinnena uppfattbara materien skilda för de fem sinnena ouppfattbara materia kunde sättas i förbindelse med den i vår egen för våra fem sinnen uppfattbara materien tillstädesvarande för våra fem sinnen ouppfattbara materien. Jag ber om förlåtelse för de långa och invecklade ordsammanställningarne, hvilka jag för tydlighetens skull här ansett nödiga.
För de betalande Notarm stall ingen stränghet om ersättningens utbekommande uppsta, enär Rotehållare» stall tillkomma Optionsrätt, antlnges han will njuta sin ersättning genom afhrag pä Soldatens lön och öfrige inkomster af Roten, eller genom Soldatens arbeteSkulle nägon Soldat en sädan ersättning waara, stall Ro, tehaliaren endast behöswa wända sig till CompagnieChefen, hwilken stal! wara försedd med sädane Regements-Ordres, att han genast mä kunna bringa författningen i »verkställighet. Enär Soldaten icke, enligt Contrackernas lydelse, är skyldig att ersätta ffjutsen ät Noten, bör förut genom Eders KonglMajus Besallnwgpafrvandc med Notarm öfwerenskommas, huru mycket för stjutsen, i förbällande af Mötesplatsernas större eller mindre aflägsenhet pä olika orter börafdracas, och salunda utrönas huru stor den äterstäende ersättningssumman kan blifwa. Wid detta fastställande af stjutsens wärde bör ett medelpris, taget efter alla Rotars läge inom Regementets stand, uttäknaSHärigenom warder den förnämsta olikheten i otternäs särskildta willtor, jämnad, och det blifwer synbart, äfwen för dem, uti hwiikas Contracter nred Soldaten en tydelig förbindelse finnes införd, att wid Möten förse Soldaten med kost, att ingen rubbning i Contractet äger rum, utan endast den förändring, att Notehallaren ät Kronan crlägoer sin a wist, hwar, emot Kronan uppfyller Rotens förbindelse till Soldaten, för hwilken, enär den genom ett föregående Contract är fastställd, af Rotehållare» ingen ersättning hos Soldaten kan ästas. * * r?8» Den Julik. 4:0.
Som emedlertid den ansvarighet för afkortningslängdernes riktighet, som nu enligt 1 mom. i denna § finnes vederbörande embetsoch tjenstemän ålagd, icke synes kunna utan stora olägenheter på kommunerne öfverflyttas, och det jemväl torde vara fara värdt, att kommunerne, i fall, der fråga är om afgift icke till kommunen, utan till staten, skulle på ett kronans fördel mindre betryggande sätt förfara, har Utskottet ansett sig böra afstyrka bifall till ifrågavarande motion. § 145. Uti hos Högloflige Ridderskapet och Adeln väckt motion, har Hr Björnstjerna, O. M., yrkat, att, då de, i och för uppköp och underhåll af tjenstehästar, KavalleriolTicerare tillagde s. k. hästoch fourage-medel vore för det dermed afsedda ändamålet alldeles otillräcklige, dessa medel alltså måtte, med hänsigt jemväl till lönernes knapphet i öfrigt, varda från bevillning befriade. Då emedlertid ifrågavarande medel, ehuru utgående under särskild benämning, likväl utgöra en del af de ofvannämnde officerare tillagde löneförmåner, har Utskottet icke funnit skäl att å denna motion tillstyrka bifall. Vidare har af Hr Rinman blifvit, uti till Utskottet remitterad motion, föreslaget, att då uti 14 § Bevillnings-förordningen vore bestämdt, huruledes Handelsexpeditör, Bokhållare och Betjente skola taxeras, samt 145 § 2 mom. befriade lärlingar 1 handel från bevillning efter 2:dra Art., men svårighet ofta uppstode att bestämma skillnaden mellan dessa personer, följande tillägg uti sistnämnde § och mom. måtte göras efter orden ”lärlingar i handel”: ’’så vida de icke till ålder eller vilkor äro jemförlige med Ilandelsbetjente;” — men Utskottet, som ansett det ifrågasatta tillägget icke vara af behofvet påkalladt och ej heller uppfylla det dermed afsedda ändamål att afhjelpa den befarade villrådighe ten, derest någon sådan skulle uppstå, hemställer alltså att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Allön ings-s ta te nies besparingar samt återföras till anslaget för flottans underhåll och arbetsplan, dit de, till följd af sitt ursprung, höra, 19:> Revisorerne hafva anmärkt, alt under hvart och ett af de år, hvilkas räkenskaper varit deias pröfning underkastade, bär Majoren C. M. Monteliusmed afseende å den behöfvande ställning, hvari han sig befunnit, fått uppbära en oafkortad gratilieution af 600 R:dr utaf de till oforutsedde militaire behof på 3:ije Hufvud-Tileln afsalle medel; och få Rikets Ständer, i anledning häraf, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att gratificationer af lika beskaffenhet med dem, sorn blifvit Majoren Montelius Lid.gde, må, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, 7V-o 369. 60 5 derest de anses böra utgå, varda anvisade å de på 8:de Hufvud-Titeln uppförde extra utgifts-medel. 20:o Beträffande de förskott, sorn, på grund af Kongl. Brefvet den 5 Augusti 1830, årligen blifvit utbetalde å Fouragerings-anslagen för Lif-Gardet till Häst och Kron-Prinsens Hussar-Regemente, hafva Revisorerne yttrat den åsigt, att det icke vore med ordning i Statsförvaltningen förenligt, att på delta sätt utgiflerne för ett löpande år bestridas med ett kommande års anslag; men då det anmärkta förhållandet härleder sig deraf, alt fourageringsåret läkwas från och och med den 1 October ena året till samma dag det andra, hvaremot Stats-reglerings-anslagen omfatta calender-år, samt då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, genom ifrågavarande förskott Foura-gerings
Vidare hade Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det spanmålstullen finge förblifva oförändrad under viss bestämd tid af minst tre år, hvilken tillstyrkan blifvit af Presteoch Bondestånden godkänd, men af Ridderskapet och Adeln samt B or g are-st ände t ogillad; och lärer alltså frågan härom böra förfalla. Borgareoch Bondc-stånden hafva godkänt Utskottets förslag, att speldosor, som i noten till gällande taxa, hänvisas till lika tullbehandling med posilif, i stället måtte hänvisas till slöjdevaror, ej specificerade. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva härutinnan bibehållit gällande bestämmelser. Så vida sislbemälde tvenne Stånd icke vilja frånträda sitt beslut och med de öfriga Stånden sig förena, måste, då frågan inverkar på tullafgiftens belopp, omröstning anställas, enligt följande proposition: Bilt. till Ii. St. Spetsar, Uddar och Blonder. Spillning, affall och spån. 261 :o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att speldosor skola i noten hänvisas till slöjdevaror, ej specificerade, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, komma speldosor fortfarande alt hänvisas till positif, under rubriken instrumenter, musikaliska. Borgare-ståndet bar bifallit, men Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-stånden, under vidblifvande af gällande taxa, ogillat Utskottets förslag att nedsätta införselstullen å spetsar, uddar och blonder, »silkes och linne» från 6 till S r:dr skålpundet. Utskottet hemställer till Borgare-ståndet alt det ville frånträda sitt skiljaktiga beslut, hvilket eljest föranleder följande omröstning: 262.0. Den, som, på sätt tre
Och denna författarepersonlighet är mäktig icke blott en skärpa i den psykologiska analysen och en gallring i det erhållna materialet, utan äfven en stämningsfinhet, i hvilken grunddraget af sund kraft framträder såsom en ymnig innerlighet i känslolifvet. Det är detta som gör Ernst Ahlgren till diktare, der den öfvervägande förståndsskärpan skulle gjort henne blott och bart till en upptecknare af fakta. Indignationen har ofta gjort henne varm och kommit henne att se djupt, men ännu mer har hennes medkänsla gjort detta. Hon har nått sin högsta konstnärliga ståndpunkt i några af de små folklifsbilder i studiesamlingen »Från Skåne», hvilka i all sin obetydlighet äro förvånande sant och djupt skildrade samt tillika, såsom studier, tekniskt fulländade, samt i framställningen af starka personligheter, de icke blott förståndsskarpa utan äfven känslodjupa. Sådana situationer som det första mötet mellan Selma och Kristerson samt de stora uppgörelsescenerna mellan Selma och Richard äro den stora konsten, hvilken kommer gränserna mellan boken och verkligheten att flyta öfver i hvarandra samt gör diktverket till ett lif som lefves; och den unga svenska literaturen eger ingen sådan kvinnogestalt som Selma Berg, på samma gång en så storslagen personlighet och en så mäktig diktskapelse. Det vackraste draget och måhända den största konsten i denna skildring är att förf. icke en enda gång glömt det kvinliga hos Selma Berg. Det kraftfulla blir aldrig ofint. GUSTAF AF GEIJERSTAM. Gustaf af Geijerstam står i ett nära andligt frändskapsförhållande till Ernst Ahlgren. I begges författarepersonlighet är sund kraft det gemensamma allmänna grunddraget; nyanserna bestämmas hufvudsakligen samt framkallas naturligt af skiljaktigheten i könstemperament och landsmanskap. Det förras inverkningar kunna lättare instinktlikt kännas än i ord preciseras; en mans energi och själsfriskhet ger sig uttryck, i en bok såväl som i andra handlingar, på annat sätt än en kvinnas. Och öfver Ernst Ahlgrens diktning hvilar en stämning af skånskt lynne och skånsk natur, medan Geijerstams noveller ega ett skarpt markeradt uppsvenskt kynne. Det är skilnaden mellan ljus bokskog och mörk barrskog, mellan frodig slättbygd och kal, vid hed eller karg, vild bergnatur.
Rikets Ständer mätte, för att möjliggöra bildandet af en fullt duglig Gymnastiklärare-korps, som det första vilkoret för den fysiska uppfostrans ändamålsenliga befrämjande, öka lönerna för sådane lärare, så att den, som för öfrigt anser sig kallad att beträda denna bana, icke måtte önna sig afskräckt genom de alltför mörka ekonomiska utsigter, som möta. Det är otänkbart, att under nuvarande förhållanden, då penningevärdet allt mer och mer synes falla, någon skall våga med flit och allvar egna sig åt ett yrke, som i perspektiv visar en årlig inkomst af 500 R:dr Runt, det må äfven vara, att, efter flere års tjenstetid, denna kan komma att uppgå till 1,500 R:dr, hvilket är den högsta inkomst hvartill en gymnastiklärare för närvarande kan komma. — Då skäl icke finnes att betrakta den fysiska uppfostraren af mindre gagn för skolan än den intellektuela, och det helt säkert är förenadt med lika stor möda att vårda och bereda utveckling åt kroppssom själskrafterna, vågar jag föreslå, att Gymnastiklärarelönen vid de högre elementar-läroverken måtte höjas till samma belopp, som det åt yngste Kollegan vid sådant läroverk nu anslagna eller 1,000 R:dr Runt årligen under de första fem tjensteåren, samt samma gradvis skeende tillökning, som för nämnde Kollega är bestämd, — likväl med vilkor att gymnastiklärare, för att komma i åtnjutande af dessa förbättrade lönevilkor, skola underkastas afläggande af de högre kunskapsprof, som böra och helt säkert snart skolo komma att för dem bestämmas. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den ‘29 November 1802. Carl Henning Ivan von Vegesach. Iso 08, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Ar Herr Carlheim Gyllrnskulil, Henrik lilolf Osear, om anslag till understöd åt ett s. k. Magdalenahem i hufvudstaden. Vid sistlidne riksdag gjordes af Grefve Liljencrants motion om årligt anslag till understöd för ett s. k. Magdalenahem här i hufvndstaden.
Han undslapp derigenom, utan att veta det, en scen med fru Suenonia, som hade lyssnat vid den andra dörren och beredt sig att med knäfall för den unge Skytte beveka honom att ej lemna stället, innan en försoning mellan honom och hennes man kommit till stånd. Hon förstod ej, att en sådan försoning i sjelfva verket var omöjlig. Nu skyndade hon, med tårar i ögonen och likblek af förskräckelse, in till sin man, men denne hämmade det hotande ordflödet, innan det hunnit genombryta läpparnes fördämning, med några kärfva påminnelser, att det höfves en qvinna tiga i männers församling, att hon ej skulle inblanda sig en sak, som hon ej begrep o. s. v. – Det är icke farligt, käraste fru, försäkrade länsmannen välvilligt; – bara en liten träta ... en liten öfverilning af den unge herrn ... Betyder intet ... alls intet. Om fru Suenonia lugnades af länsmannens försäkran är osäkert; hon återvände suckande till sina hushållsbestyr. Men pastor Suenonius tillbragte den öfriga delen af aftonen med att göra ett utkast till den redogörelse för sin upptäcktsresa, hvilken han ämnade insända till domkapitlet och theologiska fakulteten i Upsala. Följande Söndag höll han inför den talrikt församlade menigheten en predikan i samma ämne, berättade hvad han sjelf erfarit om hexornas konster, utpekade Ingrid på Tallmossen, Karin på Moen och tvenne andra qvinnor vid deras namn, varnade, hotade och straffade. Det var en predikan, hvars råa vältalighet omöjligen skulle kunnat öfverträffas. Kyrkan fylldes af predikantens röst, såsom himlahvalfvet af åskans dån, hans ord, nedslående såsom blixtar, ömsom elektriserade och förlamade. Man kan föreställa sig, hvilket intryck de måste göra på en samling af menniskor, hvilkas sinnen redan voro sjuka, hvilkas inbillningskraft redan länge hvimlat af rysliga bilder, hvilkas själar voro nedtryckta under en hemsk förskräckelse.
Jag ämnar verkligen bjuda de goda stockholmarne på något nytt. Men jag har inte skaffat mig lokal ännu. Herre Gud! Nog har jag alltid, om jag bara ville. Åh, ni skall tro, att Mosebacke och Sveasalen slåss riktigt om mig: hundra kronor om qvällen och allting fritt, tre månaders engagement på båda ställena. – Jag gratulerar er! – Bah! Men jag tar’et inte. Jag kan göra bättre geschäft! Jag har tänkt på W6’ stora sal. Den blir fullsatt hvarje afton en hel månad. – Det är då något riktigt ovanligt ni kommer att bjuda på? – Fin-fint säger jag. Succès pyramidal! Åh, ni skall få se, ni skall få se. Något nytt, mystiskt, underbart! Hela Stockholm skall inte tala om någonting annat. Tidningarna skola skrifva spaltlånga artiklar om mig. Ni har hört talas om spiritism. Hvad? – Ja, något litet. – Något litet! Precis som alla andra. Men ni har ingenting sett, alldeles som alla andra. Nu skola ni få se. Jag kan det, endast jag, jag är ensam om det i hela verlden. Jag kan min konst. Åh, ni skola få veta hvad spiritism är! Frukosten serverades. Medan han åt med strykande aptit och så godt som ensam tömde portvinsbuteljen, fortfor han att prata: – En verklig konstnär som jag går icke till varietéteatern. Min konst är inte tingel-tangel. Jag hyr stora salar och ger seancer. Det är fint, inte sant? Före första stora föreställningen, enskild seance, för tidningsreferenter, professorer, corps diplomatique. Hammar fick en idé. Hade slumpen månne skickat denne man hit för att gagna hans planer? Kanhända. – Hör på, sade Hammar, jag vet något som vore ändå bättre reklam! – Att uppträda på hofvet. Åh ja, inte illa! Men det kommer sedan. Efter första representationen skall jag blifva kallad dit. Jag har öfverallt i alla länder uppträdt för de kungliga. I Köpenhamn måste jag tre gånger till hofvet. I Paris fick jag ett artigt bref från presidenten Carnot. Ni kan få se det, jag har det hemma. I Petersburg öfverlemnade tzaren mig denna kråsnål ... – Ni förstod mig inte riktigt.
Preste-Slåndet den i3 Borgare-Ståndet den l3 Bonde-Ståndet den i3 Rikets Ständers Förordnande för Hof-Rätts-Rådet och Riddaren. C. L. Landin att vara Rikets Ständers Justitice-Ombudsman. t,Vi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer &c. &c. &c., som härstädes å Laetima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, jemlikt hvad 96 och 97 §§. Regerings-Formen samt 63 §. Riksdags-Ordningen stadga och förmå, Wäre Electorer i laglig ordning utsett Hof-Rätts-Rådet i Kongl. Majrts och Rikets Svea Hof-Rätt, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin, att bekläda Justitiae-Ombudsmans-Embetet; så vilje Wi, 28 Bxpeditions-TJtskoItets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o 14• i kraft häraf, hafva förordnat honom, Carl Ludvig Landin, att vara Wår Justitiae-Ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig tili efterrättelse Rikets Grundlag och Laga Stadgar, jemte den af Oss under den 1 Mars 1830 serskildt utfärdade Instruction; och kommer han att åtnjuta de löningsvilkor och öfrige förmoner, som Wi för detta Embete anslagit. Till yttermera visso hafva vi detta underskrifvit och med ”Wära insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 13 Maj 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj 1840. Preste-Ståndet den i3 Borgare-Ståndet den i3 Bonde-Ståndet den i3 Rikets Ständers förordnande för Krigs-Fiscalen, Lagmannen L. J. Rhodin att vara Rikets Ständers Justities Ombudsmans Suppleant.
Den dag skall komma, då dessa begabbare draga ned till fädernehemmet, söka reda på den gamla stentrappan och resa upp den på en sockel med gyllene inskrift. De skämta med morbror Ruben nu under några år, men så snart de blifvit vuxna och fått egna barn att uppfostra, skola de blifva öfvertygade om den store mannens nytta och nödvändighet. »Åh, mitt lilla barn, sitt inte på den där stentrappan! Din mors mor hade en morbror, som hette Ruben. Han dog, då han var vid din ålder, därför att han satte sig att hvila på en sådan här stentrappa.» Så skall det heta så länge världen står. DUNUNGEN. Jag tycker jag kan se dem, då de körde åstad. Alldeles tydligt ser jag hans styfva storm med stora svängda brätten, sådana som de hade dem på fyrtitalet, hans ljusa väst och hans spännhalsduk. Jag ser också hans vackra, slätrakade ansikte med små, små polisonger, hans höga, stela krage och den behagfulla värdigheten i hans minsta rörelse. Han sitter till höger i kärran och samlar just ihop tömmarna, och bredvid honom sitter den lilla kvinnovarelsen. Gud välsigne henne! Henne ser jag än tydligare. Liksom på en målning har jag för mig det smala lilla ansiktet och hatten, som omsluter det och som är tillknuten under hakan, det mörkbruna, slätkammade håret och den stora schalen med broderade silkesblommor. Men schäskärran, som de åka i, har naturligtvis en stol med gröna, svarfvade pinnar, och naturligtvis är gästgifvarens häst, som skall draga dem den första milen, en af de små, knubbiga bruntarna. I henne har jag varit förälskad från första stund. Det är inte någon reson i det, ty hon är det obetydligaste lilla fladdrande flarn, men det är vid att se alla de blickar, som följa henne, då hon far åstad, som jag blifvit fångad. För det första ser jag hur far och mor skåda efter henne, där de stå i dörren till bagarboden. Far har till och med tårar i ögonen, men mor har ej tid att gråta just nu. Mor måste begagna sina ögon för att se efter flickan sin, så länge denna ännu kan vifta och vinka åt henne.
Jag anser mig ingalunda tillständig!, att i förväg taga i beräk - 572 Den 19 Februari f. ra. ning beloppet af det bidrag Konungariket Norriges storthing kan komma att bevilja; men med all säkerhet lärer kunna antagas, att det icke kan blifva mindre, än hvad det för närvar, utgör; och då får man i alla fall för det Furstliga huset, en ärlig underhållssumma af 100,000 r:dr. Vid behandlingen af denna fråga, framställa sig i min tanke endast 2:ne afseenden att taga i betraktande: och hvarvid det behöfliga, såsom föremål för det äskade anslaget, i första rummet förekommer. Härvid torde ingen vidlyftig undersökning vara erforderlig, då det för begreppet utan tvifvel är lättfattligt, att man med mera än 8,000 r:dr b:eo i månaden inom vårt anspråkslösa land, säkerligen med all anständighet kan hålla Furstligt hus, åtminstone efter de begrepp om anständighetens fordringar, jag i detta hänseende förmått göra mig. I 2:dra rummel förekommer de skattdragandes ställningar och förhållanden, som säkerligen äfven förtjena, ali åtminstone af folkombudet tagas i öfvervägande; och säga hvad man vill 1 så är den Svenska skattejorden härdare betungad än vederbörligt är; och när man känner flertalet af dess brukares betryckta tillstånd, sä ålägger efter mitt förmenande samvetspligten folkombudet, att äfven vid beviljandet af sädane statsanslag, som det ifrågavar., noga afse det för ett anständigt Furste-underhäll inom ett fattigt land obestridligt beliöfliga, under åsidosättande af allt, som kan innebära skenet af det öfverflödiga. Fråga torde äfven kunna uppstå, om Konungamaktens verkliga vänner handla konseqvent, när de icke afse att för folket göra Konungamakten äfven i ekonomiskt hänseende så litet tung och tryckande som möjligt.