Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta utvisar huru skiljaktiga åsigterna äro i denna fråga, och jag skall derföre be att få anföra några ytterligare skäl. Förkhn den 23 Mars 1807 finnes visserligen ett stadgande, att käranden icke har någon skyldighet att underrätta sin uteblilne vederpart om hvad som vid domstolen förefallit, men detta stadgande afser påtagligen endast förhållandet vid ansökning om heneficium revisionis. De föreskrifter, som 1734 års lag innehålla i ifrågavarande afseende, återfinnas dels i 11 kap. 1 § R. B., hvilken för svarandens uteblifvande stadgar den påföljd, att saken ändock företages och afgöres, dels i 12 kap. 1 §, som förklarar att, då domaren skjuter saken upp, å landet till nästa ting och i staden till annan rättegångsdag, parterna skola vara skyldiga att idan ny stämning till rätten komma, samt dels i 2 § samma kap. hvarest stadgas bötesansvar lör part. hvilken icke iakttager inställelse; dessa föreskrifter antyda visserligen, att parterna halva skyldighet att inställa sig och att således käranden icke kan åläggas att kommunicera uppskofsbeslut med uteblifven svarande, men vid jemförelse med 12 kap. 4 § R. B., i hvilken stadgas, att, om mål blifvit i svarandens frånvaro aldömdt, det skall åligga käranden att inom viss kort tid gifva svaranden del af domen, vill det synas som om den tanken icke föresväfvat 1734 års lagstiftare, att svarande parter alltid skola vara skyldiga att förskaffa sig kännedom om domstolens beslut, och, i händelse af domstolens meddelade förständigande, utan kommunikation inställa sig. Stadgandet om svarandepartens skyldighet, att inställa sig, är så mycket orimligare, som det ofta kan hända, att den å en person utfärdade stämning endast rörer ett obetydligt belopp, hvilket han mycket heldre utbetalar än han reser 50 å 60 mil för att personligen inställa sig vid domstolen eller skaffar sig ett dyrlegdt ombud.
— Men i öfrigt anser Collegium nägra andra indragningar i Staten sä mycket mindre lämpelige, som Jern-Contoiret äfwen skall warit föranlätit, att ärligen bestå en Summa af nära 7020 R:dr Banco till Löner ät flere andre för Bergs,handteringen nödige Tjenstemän. Commerce-Collegium förmäler, att ehuru Collegium är fördeldt pä aine Divisioner, den ena Handels och Manufactur och den andra Justitie Divisionen, finnas dock pä den för Collegium fastställde Ordinarie Stat, Löner ej anstagne för flere än 4 Commerce,Råd och 6 Astestorer, eller s Ledamöter pä hvardera Divisionen; Hwad Handels och Manufactur Divisionen angär, anser Collegium sig ej kunna gifwa anledning till indragning af någon bland de löner, som för de derstädes tjenstgörande Ledamöter äro i Staten anstagne. — Widkommande äter Justitie Divisionen tror Collegium sig icke böra förtiga, att sedan, enligt Kongl. Kungörelsen den ga Nov. >8 Landltulls-inrättningen undergått en wäsendtelig förändring, mäste sadank werka betvdelig minskning af denna Divisions Rättegångs, ärender; Skulle delta förhällande fortfara, synes Justitie Divisionen blifwa mindre nödig och ir?8 . Den 9 Julit. kunna indragas, samt de ärender, hwilka tillhört densamma, kunna dels förwisas till Handels och Manufaktur Divisionen och dels emellan Rikets HofRätcer fördelas. — Collegium är emedlertid af den öfwertygelse, att om Kongl. Maj:t skulle finna Rikets interetze och Näringarnes trefnad fordra sadane ansiallker emot Lurendräjerier och Tull-försnillningar, som medförde en ökad uppmärksamhet i denna del, samt Rikets Slöfart återkommer i sitt förra för. manliga stick och de derunder i öfrigt sig manligen yppande fel och förbrytelser emot
Uppläst hoS Ridd och Adeln dcn 9 Juli». Prest-Ltändct dcn 9 -> Borgare-Hrändct d. 9 - « Bonde-Ständet Len 9 Riksens Sanders Srats - U skotts Betän. tande, angående pension för Lhirurgie Magistern Osbeck. -Eill Statsutskottet har Wallofl. Borgare-Stander den 1 i sisti. Manad öfwerlemnat Grosjhandlaren Gustaf D. Wil ekes samt Westgren Doct. 0- Gal^ Den 9 Julik. O. Gallöens till Ståndet ingifne serffildtc Mcmorialer, om tilldelande af understöd urås Allmänna medel at Chirurgie Magistern Osbeck samt efter hans död serskildt för hanö Hustru och Barn såsom uppmuntran och belöning för dcn af honom uppgifne Cur-method till botande af Vencrifke sjukdomar. Delje Memorialer ärs af följande ordalydelse: 1:0. "Ifrån langliga rider, har Swensta Folket, umr des' sköte framalstra: Hieltar, som räddat deras Fosterland. Patrioter som grundlagt desi wälmåga, och lärda Man, som at Nationen bewarar dest wettensiaplicra anseende. En icke mindre ära för Nationen har der alud warit, att emot deste sine förtjenstfull»: Medborgare haswa ädagalagt det prof af tacksamhet, svin möjeiigen statt i dest förmåga att dem bewisa.
Rikets Ständer hafva funnit jemväl § 82 böra undergå någon förändring i redaktionen, enär betraktaren kan vara en och aflastaren en annan, samt ej blott rederiet och öfrige befraktare, utan äfven andre aflastare jemte befälhafvaren kunna tillskyndas skada och kostnad, om någon befraktare eller aflastare, utan redares eller befälhafvare'? vetskap, inlastar sådant gods, som i §:n omförmäles, eller eljest vid lossning eller lastning gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag. §§ 89 och 91. Vid §§ 89 och 91 har blifvit anmärkt att, då iemväl vid styckegods-befraktning det fall kan inträffa, att samtlige befraktarne förena sig om att fraktslutet häfva, eller att helt och hållet åter utlossa inlastadt gods, hvarigenom befälhafvaren från sin förbindelse befrias och sättes i tillfälle att erhålla annan frakt, befraktare af styckegods också må, i likhet med hvad i sådant afseende befraktare af fartyg till bestämd del eller vissa läster är medgifvet, ega att mot half frakt utlossa godset eller fraktslutet häfva, då de alla derom äro ense; på grund hvaraf och på det att § 91 måtte kunna tillämpas å båda nu omförmälda slags befraktare, Rikets Ständer ansett sista punkten af § 89, så lydande: “Vilja samtlige befraktarne fraktslutet häfva, vare lag som i §§ 87 och 88 i ty fall för befraktare af helt fartyg sagd är"; böra, med nödigt tillägg beträffande den ofvan omförmälda rättigheten till godsets utlossning, framflyttas till § 91. § 100.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i den gjorda anmärkningen, att, i förevarande moment, ordet: möte, måtte förändras till: vare. Bifölls. § 6. q:o Hvarje Författare eller Förläggare stånde fritt att en honom, i sådan egenskap , tillhörig skrift, sjelf eller genom andra föryttra; dock skall hvar och en, som antingen i öppen bod, eller eljest, efter kungörelse derom i allmänna Tid/lin-. Den 29 J a n u a r i i e. m. 267 garnej vill idka Bokhandelj vara förbunden att, pä sätt om Boktryckeriers anläggning i 3 § 3 momentet stadgadt är j och vul enahanda ansvar_, sådant vederbörligen anmäla. 3:o För fortsatt föryttrande af en skrift vare inga andra hinder än dej som i 12 j i3 och if. af denna Lag bestämmas. Dessa två Momenter lemnades utan anmärkning. Om allmänna vilkor och särskilta undantag vid Skrifters och Handlingars of fentlig gö rande. § 7- 1:0 I öfverensstämmelse med RegeringsFormen och denna Grundlag, skall det stå hvar och en fritt att, genom tryck j allmängöra skrifter i hvad ämne som helst. Grefve Frölich: I stället för det nu upplästa 1 momentet tror jag att den gamla redactionen borde bibehållas. De kraftiga ord den innehåller äro här uteslutne.
Att jag ar kristen, tillägger han strax efterst; &amp; inger sa helt samman med min syn för det mänskliga, att om man kunde bevisa mig, att kristendomen kom det mänskliga förnär, så kunde jag icke längre vara kristen.~ Med allmänt bekanta stöd af bibeln ädagalagges sedan: huru som Jesu uttalanden om till honom hanskjutna samhallsfrågor tydligt visa, att han alls icke velat genom föreskrifter o. a. d. ingripa i människans egen frihet och sjalfansvarighet, att han - säsom Hostrup starkt sammanfattar det - wicke för något enda fall velat lemna qvar ett politiskt, juridiskt eller socialt prejudikat, som kunde åberopas vid senare stridigheters. ; En hvar vet, att den heliga skrift har brukats till många underliga ting i tidernas lopp, till invändningar mot de kopernikanska upptäckterna on1 himlakropparnas verkliga rörelsesätt, till försvar för negerslafveriet, allenastyrelsen » och andra missgrepp. ?&gt;Men », säger Hostrup, så visst som vi iiu inse det dåraktiga ' i att bruka skriften som lärobok i astronomi, likaså visst borde vi väl hafva hunnit inse, att det är en förbrytelse, icke blott mot dessa historiska böcker, hvilka skrifvits i helt annat syfte, utan niot sjalfva manniskoslagtets historiska utveckling, i fall man ur dem viile framdraga sociala och politiska maktspråk, som redan i förväg skulle hejda alla framträdande nya spörsinål, olika för olika tider, samt qvafva de öfverlaggningar om sanningen, som höra till manniskolifvet och äro ounibarliga för att sanningen skall i sina enskildheter småningom reda sig för oss och komma oss 11ärmare.w wGörw, utbrister han sedan, whvad som är rätt och hvad som går af kärleken. Annat svar få vi ej af Jesus i detta slags spörsmål. w Den paulinska uppfattningen, hvilken så ofta; beropats som fiendtlig mot qvinnans Samhälleliga utveckling, far af ' Hostrup en särskild belysning.
Om denna gränsbestämning för inin behörighet uppstod fråga, när Herr Statsrådet Gripenstedt uti sitt tal, och med honom sedermera öfrige Svaranderne, så uppfattade remissen, som skulle den gått ut derpå, att uppskolvet med den omtvistade omedelbara verkställigheten, hvilken åsyftat lindring i de skattskyldiges utgifter, utgjort kränkning af svenska folkets rätt att sig sjelft beskatta. Då jag i remissen icke fann en sådan kränkning vara Konungens Rådgifvare tillvitad; kunde jag ej heller för Konstitutions-utskottets räkning understödja denna tillvitelse; och som jag saknade rättighet att för egen räkning göra det; så kunde jag ej annat, om jag ock velat, än förklara, att jag icke lunne en sådan uppfattning af remissen öfverensstämmande med dess verkliga lydelse. Hade jag gjort annorlunda; så skulle jag i domen halt alt vänta den tillrättavisning, att jag lemnat till pröfning ett ämne, som icke var mig uppdraget att utföra, och som derföre ej heller kunde till pröfning upptagas; hvaremot, 0111 denna förväntan icke inträffat, utan tillvitelsen blifvit af Riksrätten pröfvad, Konstitutionsutskottet skulle haft att förebrå mig, det jag låtit Utskottet bära skuld för ett af mig olofligen anställdt åtal, hvari en rättvis motgång blifvit, så vidt af mig berodde, skrifven på Utskottets räkning. Jag trodde icke Utskottet hafva velat förneka den tanken, hvilken i allt fall måtte stå läst, att kränkning af folkets rätt att sig sjelft beskatta endast kan bestå i påläggande af ny skatt eller ock i användande af statens medel annorlunda, än Rikets Ständer fastställt. Det undföll mig visserligen icke, att äfven ett fortsatt uppbärande af en utskyld, som enligt giltigt beslut borde upphöra, kunde leda till enahanda, mot folkets beskattningsrätt förgripliga följd, som påläggande af en icke rätteligen beviljad skatt, helst om en annan i stället beviljad utskyld blifvit imellertid uppburen. Ett sådant förfarande hade här icke företedt sig, men skulle om det än inträffat, dock icke inneburit öfverträdelse af någon grundlagsföreskrift.
Den som har annan egendom än boställe eller kronohemman får inte föra eller nyttja den skogen på den andra fastigheten. Skulle boställen finnas, som har ansenlig skog och tidigare fått tillstånd till kolning, får den det även i fortsättningen. Skogsbetjänter skall beräkna hur mycket kol till avsalu årligen som kan framställas utan att skogen skadas. När sockenmän skall bygga eller bättra prästgård skall timmer och virke tagas ur prästgårdsskogen. Räcker inte det skall de taga efter mantal ur egna skogar. Skulle prästgårdsskogen misshushållas skall det åtalas inför församlingen. Det åligger biskopen och häradsprosten att vid visitation efterfråga hur skogen sköts. Bosställsinnehavare eller kronohemmansåbo som vill bygga torp skall begära tillstånd hos landshövdingen, som om han anser nödvändigt låter häradsrätten undersöka innan tillstånd ges. Om ek och bok och andra bärande trän. Ek och bok som står på frälse grund utom eller inom hägnad hör jordägaren till. Skatte, krono och stadsjord som har ek och bok har sedan urminnes tider tillhört Oss. På senare tid har man för att uppmuntra återplantering av ekskogen gjort vissa anstalter så att några förmåner blivit tillägnade skatteoch kronohemmans åbor. Skattebonden får var tionde och kronobonden var tjugonde penning när kronan säljer. Skatteoch kronobonden får fri disposition av hälften av alla ekar som är under tio år och som vårdats av åbon. Då ek och bok växer så långsamt har vi funnit att ingen bättre än bonden på vars mark de växer kan vårda dem. Han bör därför uppmuntras. Inga ekar får fällas utan insyning av landshövdingen. Bevillningsresolutionerna skall insändas till förvaltningen för sjöärenden. Där bestäms hur mycket timmer som behövs. Skickliga personer och varvskvartersmän sänds till platsen för att stämpla. Allt virke som förs från en plats skall var försett med bevis, var det vuxit, vart det skall och vem det tillhör. När ek säljes från ett kronohemman för kronans behov skall hälften av taxan tillfalla kronobonden. Lika gäller för ek som står inom hägnad men är till hinders i åker och äng. Behöver han ek till kvarnbyggnad eller liknande har han rätt att utan kostnad ta från hemmanets ägor. All hantering med ek skall anmälas till landshövdingen, annars blir det böter.
Härvid böra alla Högsta Domstolens i Hufvudstaden närvarande Ledamöter, som icke förfall äga, komma tillstädes och i öfverläggningarne deltaga. 21 Alla frågor om förklaringar öfver Lagen skola i Högsta Domstolen af göras, men beslutet derom hos Konungen i StatsRådet anmälas. Gillar Konungen den Vina Lag-förklar ingen , utfärdas den med Dess underskrift. Om äter Konungen afslår, förfalle den af Högsta Domstolen gifna förklaring. 2Z §. Alla Högsta Domstolens beslut utfärdas under Konungens Secret, underteknas af Ordföranden, eller, i händelse af dess frånvaro, af den äldste närvarande Ledamoten, och contrasigneras af den Föredragande , som cinsvare för Expeditionens enlighet med Beslutet. Den a3 Februarii f. m. 5 88 §. a: dr a punkten. — De förklaringar, som, till svar på inkomna förfrågningar om Lagens rätta mening, Högsta Domstolen med Konungens bifallj, emellan Riksdagarne gifver, kunna af Riksens Ständer ogiilas, hvarefter de icke längre vare gällande, eller af Domstolarne iakttagas eller åberopas må. Om Rikets Ständer inom de fyra första mänaderne af den ^ efter desse lagförklaringars utfärdande, påföljande Riksdags intet beslut i afseende på deras upphäfvande f altat, fortfare de allt framgent att såsom allmän Lag mara gällande. Friherre Boije, Ludvig: Med afseende fästadt på Nationens väl, hvilket jag är förvissad, att Konungen ej förbiser; med minnet af den erfarenhet en lång tjenstgöring i Högsta Domstolen lenmat mig; önskar jag lifligt, alt Konungen ville göra sitt Folk en af de största välgerningar, genom intagandet af den Thron i Högsta Domstolen, som troligen ej blifvit derstädes placerad, för att alltid stå tom. Jag tror, att Nationen snart skulle erfara nyttan deraf, och hembära välsignelser åt Konungen för ett sådant deltagande i Högsta Domaremagtens skipande. På grund af denna öfvertygelse är det min önskan, att Ridderskapet oell. Adeln måtte förkasta ifrågavarande Förslag 6 Den 23 Februarii f. ra. om uphörande af Konungens två röster i Högsta Domstolen.
N:o 198, i anledning af återrerniss utaf Utskottens under Nio g> afgifna förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslui, rörande allmänna stadgandeu och anslag till Folkundervisningens befremj a nde. Ståndet, som vidblef sitt i ämnet fattade beslut, godkände de föreslagna voterings-propositioner na. Nio 199, i anledning af erhållna återremisser utaf Betänkandet Nio 178, rörande förändring uti beskattningen å qvarnar m. nr. Ståndet biföll Betänkandet Nio 178, vidhållet i Utlåtandet Nio 195. Från Vällofliga Borgare-Ståndst. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskotlets Utlåtande Nio 48, i anledning deraf, att Utskottets Memorial N;o 4*> om sammanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, angående tull-bevillningen, blifvit i vissa delar ogillad t eller återremitteradl. Härvid stannade Ståndet i följande beslut; Prot.
Hr Hjerta uppläste derefter följande i5 motioner: 1. Redan vid riksdagen näst före den sisth, hade R. St. uti und. skrifvelse af den ii Mars i83o, hos K. M. anfört, att de, med afseende å de mångfalldiga olägenheter, som för rättsökande parter uppstå af nödvändigheten att genomgå de många instanserna efter nu gällande rättegångsordn., för sin del beslutat, att Kämnersrätter i städerna, med undantag af dem i Stockholm, äfvensom Lagm. rätter å landet och Ri d d a re sy n er ä 11 e r, borde upphöra. Detta beslut, hvarå K. M:s sanction då vägrades, blef vid sista riksdag å R. Sits sida åter förnyacit; men Regeringen nekade I(j4 Dcu lä Februari e. tn. annu en gang vid sista riksdag att dertill lemna sitt bifall. De skäl, som i Regeringens svar till Ständerna finnas anförda, tyckas likväl sä litet hålla stånd mot dem, på hvilka Ständernes beslut blifvit grundade, att det nära nog ser ut, som om Styrelsens obenägenhet för dessa domstolars afsknffande egentligen blott härledde sig från en önskan att fortfarande äga ett antal domareplatser till sin disposition, för att kunna hugna en och annan med de dervid följaktiga inkomsterna. R. Sits skäl för upphäfvandet synes deremot ganska talande.
General-Assistance-Contoiret J. M. A na" r ii ansökning örn eftergift af honom ådömda böter. Bifölls. N:o 181, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 103. Lades till handlingarne. N:o 182, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 68. Lades till handlingarne. N:o 183, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 83, angående C. A, Karlbergs ansökning om förlängdt arrende af Hogsta, Lombarudd och Norrby hemman på Lofön. Lades till handlingarne. N:o 184, angående soldaten Wetterströms underdåniga ansökning om eftergift till hans förmon af Kronans lätt till ett efter sökandens stjufmoder fallet dana-arf. Bifölls. N:o 185, i anledning af väckt motion om nedsättning af den uti sju socknar af Helsingland utgående krono-tionde till det belopp, hvarmed den utgjorts 1789. Bifölls. N:o 186, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående beloppet af den behaglig tids förlänings-spanmål, som vid ledigblif vande pastorat bör bibehållas och om återstodens användande. Återremitterades. N:o 187, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 81, rörande S. F. Lannges ansökning om prolongation af arrendet å Lunda krono-hemman eller skatteköp derå. Bifölls. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Bevillningssamt Allmänna och Besvärsoch Ekonomi-Utskotten ett, af Friherre Löwen, Wilhelm, denna dag afgifvet anförande, innehållande anmärkningar vid Utskottens återremitterade Betänkande N:o 2, angående grunderna för förändrade föreskrifter om bran vinsbränningens utöfning i städerna och på landet.
Genom approximation är utrönt, alt vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor spannemål, men vid missväxt vida derutöfver, ända till 150 å 160,000 tunnor och mera. Jemte ofvan angifne orsaker till jordbrukets tillväxt, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre melboder vid jordbruksskötseln stort inflytande; och bör anmärkas, att förtjensten häraf tillhörer jordbrukande ståndspersoner med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, — det enda sorn i dylik fråga verkar direkte på allmogens öfvertygelse: Hushålluings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändamåisenligare jordens indelning och brukning, bär dock något medverkat för detta ändamål. Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade bågen för egoskiften, skogsoch utmarks-delningar samt andra sådana företag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme ätt efter egen erfarenhet sköta sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst regering i sednare tider egnat åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt direkta binder för jordbruks-näringavnes uppkomst, eiler lindrat och afskaffat vissa betungande sätt alt utgöra beskattningen. Intrycket, sålunda gifvet till än större utveckling, försvagas måhända endast af ett verkligt hinder; men detta, bristande afsättning på den öfverflödig spänne måls-produktionen efter goda skördar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett land, der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orterne, sjelfva till stor del äro spannemåls-producenter, der ett utvidgadt fabrikssystem icke ännu finnes eiler lätteligen torde kunna införas och der någon, 12 mellanhandel, lill spannemåls uppläggande och förvarande för knappa är, icke i allmänhet eger rum.
Slåndet sig vidblifva dess förut fattade beslut, hvarigenom ifrågavarande motion blifvit till Bevillningsoch Lag-Utskottens behandling öfverleinnade. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets sedan den 4 dennes på bordet li vilande memorial Nio 9, i anledning af väckt motion om förändrade grunder för Tulls erläggande vid skattlagde tull-mjölqvarnar. S. D. Föredrogs Lag-Utskottets, sedan den 4 dennes på bordet hvilunde memorial N:o 10, i anledning af väckt motion om behofvet af vissa föreskrifter, angående recruters antagande. Ståndet beslöt, att motionen, såsom tillhörande Lag-Utskottets behandling, skulle dit återlemnas. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets sedan den 4 dennes på bordet hvilande Utlåtande N:oll, i anledning af väckte motioner örn ändring i förfaltningarne angående hemmans förmedling. Den 11 April 1840 f. m. Från Höglofl. Ridderskapet och adejln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett af Friherre Tollj Gustaf Philip, denna dag afgifvet yttrande, i anledning af Kongl. Maj:ts till samma Utskott remitterade Nådiga Skrifvelse, i anledning af framstäldt förslag, att halfva Tulluppbörden för inkommande utländska stenkol må till understöd för Höganäs stenkols-verk användas. Från Hösrvörd. Preste-Ståndet. O S. D. Föredrogos ånyo följande Utlåtanden och Memorial af Lagutskottet, hvilka sedan den 4 dennes varit å bordet hvilande: N:o 9, i anledning af väckt motion om förändrade grunder för Tulls erläggande vid skattlagda tull-mjölqvarnar. N:o 10 Prot. Uldr. den 11 April 1840. 209 N:o 10, i anledning af väckt motion om behofvet af vissa föreskrifter, angående recruters antagande. N:o 11, i anledning af väckt motion om ändring i författningarne, angående hemmans förmedling.