Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende härtill har tnolionären föreslagit, alt en ny tionde reglering måtte verkställas så, att hvarje socken kunde få sig en eller två löntagare tilldeldte; förmodande motionären, att sådant hlefve fördelaktigt ej mindre för tiondelagaren, som då finge sin spanmål från en i stället för från flera orter och af ett i stället för flere slag, utan ock för tiondegifvaren, som då kunde finna en fördel uti spanmålens levererande in natura. Räntors och kronotiondens anvisande till löntagare, inrättningar m. fl., medföra ostridigt för räntegifvaren högst väsendtliga olägenheter, enär den räntetagare tillagde rätt att få de räntepersedlar, som] kunna uppsägas till leverering forslade ända till 8 mil inom de norra länen, och till 6 mil i Rikets öfrige provincer från räntegifvarnes hemvist, lemnar räntetagarne tillfälle att fordra en serdeles hög lösen, som räntegifvarne, för att undvika forslingsbesväret samt alla öfriga svårigheter, hvilka med levereringen in natura kunna vara förenade, vanligen måste underkasta sig. Dessa olägenheter ökas i samma nion, sorn hemmansegarne och åboer inom en och samma commun äro lill räntornas utgörande indeldte på flere löntagare. Visserligen är till lindring i räntegifvares besvär genom gällande Författningar föreskrifvet, att räntetagare ej må anvisa räntegifvare till sådana levereringsställen, dit man icke annorlunda än på obanade och c Statssamt Allm. Bcsv. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 101. okände vägar färdas kan, samt att tiondeoch räntetagare böra ingttaga, att bönder i en och samma by, äfvensom, så vidt ske kan, grannar och nästgränsande hemman blifva till ett och samma levereringsslälle anviste; men o O 7 den lindring, som med dessa föreskrifter blilvit åsyliad, torde på många ställen, i anseende till serskilda förhållanden, icke komma vederbörande till godo.
Vid riksstatens gide hufvudtitel har jag velat göra den anmärkn. att rätteligen borde pensionsoch indragningsstaterne vara fördelade på hvarje särskild litel ; men sorn Konungen, i dess nåd. stadga af den iG Maj 1840, förklarat, alt pensionsoch indragnings-stalerne skulle höra tillsammans: så har StatsUlsk. varit consecjventare än berörde författning, oell äfven h 11 för t samt!, militärpensionerna ; ty ehuru den K. förordningen bibehållit armeens pensionscassa under Landtförsvars-, och amiralitets-kjigsmanscassan under Sjöförsvars departementet, så om nu R. o. Ad. antager Utsk:s förslag, skulle jag dock önska att under den gemensamma pensionstiteln civile och militäre embetsoch tjenstemäns, samt deras enkors och barns pensioner blifva fördelade efter de särskildta departementen, så att man kunde på en gång öfverskåda huru många pensioner, som hörde till hvarje departement, hvilket det än måtte vara. Derigenom vunne man den lättnad, att då man ville se hvad en förvaltningsgren på det hela kostade, pensionerne inberäknade, så tilläde man blott ifrån gide hufvudtiteln det belopp, sorn pensionerne utgjorde, för att hafva hela summan tillsammans. På lika sätt skulle jag önska att man för samma orsak skull fördelade anslagen på allm. indragn.staten. Beggedera kunde verkställas utan särdeles besvär och lemna en klarhet i 9i Den 3 Ma r s e. m. öfversigten, som alltid bör åsyftas. Jag anhåller otn återremiss, Frih. Cederström, Jacob: Med den sista talaren instämmer jag hufvudsakligen i de flesta delarna af hans yttrande, och anhåller blott att få göra några tillägg.
Till en hvars omdöme öfverlemnas, om ej en sådan organisation skall erbjuda full trygghet för fosterlandet, att kunna göra all tanka på landvinning under ett enda fälttåg för fienden outförbar. Skulle det fall inträffa, att en eröfringsplan ifrågakom, af den be skaffenhet, att fienden beräknade, att genom flera års kampagner underkufva landet, blir det en följd att hvarje organisation måste lemna rum för den, som hela Svenska folkets frihetsoch sjelfständighetskänsla då komme att framkalla. Det säkraste sättet, att med vårt lands läge förekomma en så dan plan, är likväl att den allmänna beväring sprincipen upprätthälles af Regering, Ständer och hela nationen, såsom det enda säkra medlet, att möta fiendens första anfall, hindra honom alt få fast fot, samt således tvinga honom till så ofantliga rustningar, att han i en enda kampagne måste söka underkufva hela landet. Om, såsom chefen för landtförsvars-deparhtet erkänt, våra kusters - a) Se Tab. 32. Den 11 Mars f. m. 145 sters vidd gör lill ett behof, att vara beredda på många punkter att kunna möta Henden; så mäste det dock erkännas, att vårt insulära läge åtminstone till den grad försvårar en så tilltagen anfallsplan, att den icke gerna behöfver befaras. Att öfver Östersjön föra 100 till 150,000 man, erfordrar förberedelser och uppoffringar, som icke lätt åstadkommas; och de skulle icke ändå vara tillräcklige, för att underkufva Sverige, om dess folk, såsom en gång vära lader utlofvat, genom en allmän beväpning och ungdoms-vapenöfning, vill bereda sig till den kära fosterjordens försvar. Efter uppläsningen häraf, begärde Hr Stjernsvärd, att hvad han nu anfört, deraf 5 exemplar aflemnades, måtte communiceras de öfrige Riks-St:n; hvarpå Hr Stjernsvärd aflemnade, samt till en del uppläste följande till hans förslag hörande handlingar: Andra Afdelningen. Landtförsvars-Depart-.tet med tillhörande Expeditioner samt arméens pr öfning s-comitécr.
Här har blifvit yttradt, att det skulle vara enahanda minimi-afgift bestämd för andra näringar, som för bergshandteringen. Sådant kan jag af Bevilln:s-Författn:n icke linna. Der står i 19:de §:n att för fast egendom, hemman eller lägenheter å landet erlägges bevilln. med två R:dr för hvarje tusende af det upskattade värdet; och i samma förhållande för värde derunder. Samma föreskrift finnes äfven i afseende på bergshandteringen; men dertill kommer en serskild bevilln. för den behållna vinsten, hvilken skall beräknas till minst ^.-del af hammar-skattspriset. Sådant finnes icke för jordbruket; och, enl. min öfvertygelse, är det just denna bestämda maximioch minimi-beräkning för brukshandteringen, som är oriktig och som icke öfverensstämmer med hvad Bevilln:s-Författn:n i öfrigt stadgar. Jag tror för öfrigt att bevillnm för jernbruk borde komma in under 24:de §:n, der den, enl. min åsigt, har sin rätta plats. Jag har blott velat yttra dessa ord för alt visa, att det icke var något misstag å min sida, som låg till grund för mitt förra iil Den 30 Maj. yttrande, vidblifvande jag för öfrigt mitt förut framställda yrkande om återremiss. Efter först till bifall å ifrågavartde § framställd propos., som besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot denna § gjorda anmärkt! :r föranleda till densammas återremitterande, och ropades härvid starka Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande.
Det utgår från den åsigt, att genom nu gällande lagar äro förhållanderna, aug:de väghållnings-skyldighelen en gång bestämda, samt alt en ändring i detta afseende skulle åstadkomma intrång i egande-rälten, som under lagarnes skydd successift sig utvecklat. Om man följer denna grundsats, skall man, på sätt jag vid ett föregrde måls behandling nyligen nämnde, aldrig komma från status quo. Hvarje lag eger moralisk kraft, så länge den stöder sig på billighet, men så snart billigheten uphör, försvinner äfven lagens moraliska kraft. Det var troligtvis på billighetsskäl, som bergverken blefvo från vägunderhålluings-skyldigheten befriade, på den tid, de, såsom gryende inrättningar, kunde genom licenser och privilegier behöfva skydd för sitt bestånd. Då de numera på detta sätt upblomslrat, och vunnit en sådan fasthet, alt de kunna dem förutan ega bestånd, är det i sin ordning, att dessa förmåner, tryckande för det allmänna, borttagas. Hyllar man icke den af mig nu uttalade grundsats, skulle man anse, att t. ex. lifegenskapen borde qvarstå derföre, att den grundade sig på lag. som kanske hade billighet för sig, då den stiftades, men jag förmodar, att denna institution föll endast derföre, att man i en sednare tid hade mera utbildade, på sanni menskliga skäl grundade begrepp om billighet, hvarefter rättigheten alltså måste lämpas. På det sättet tillgår med allt vid sarahälls-ulvecklingen, till och med i fråga om så triviala saker, som qvarnars m. fl. deltagande i väghållnings-skyldighelen. Ilr Printzensköld, Carl: Den punkt i nu föredragna Betänk. om hvilken discussionen fortgår, synes mig utgöra en fortsättning af de många försök, som icke blott under denna, ulan äfven under flere föreg:de Riksdagar städse blifvit gjorda, att nivellera och jemna allting, att taga från den ene och lägga till den andre, att med ett ord skänka fördelar åt den ene på den andras bekostnad.
Cronhjelm, utan att yttra min åsigt om centralförsvaret, att jag i och för detsamma förlitade mig på den liögä militära auctoritet, som medgifvit centralförsvarets anläggande och fortgång; och denna åsigt måtte jag äga fullkomlig rättighet att yttra här, likasom jag tillerkänner Gr. Cronhjelm rättighet att yttra en med min stridig åsigt. Jag ber äfven, efter här blifvit omtaladt ett ämne, som kan vara ganska delicat att offentligen behandla, nemi. det rustade lägret pä Aland, att få nämna, att uppmärksamheten härpå icke undföll densamma Regering, som medgifvit centralförsvaret, och att de upplysningar, som den värde talaren säger sig enskildt hafva erhållit, icke varit främmande för Regeringen; men alt dessa upplysningar ännu icke på något sätt bidragit till dessa stora farhågor, hvartill alla dessa millioner tege! och alla dessa tusentals murare, af Gr. Cronhjelm omtalade, kunde gifva anledning. Ämnet skall visst icke lemnäs ur sigte, och sedan dessa millioner tegel uppväxt i murar, torde måhända Regeringen kunna erhålla säkrare underrättelser om dem, än som vinnas genom de enskilda brefven. I afseende på slutet af mitt förra yttrande får jag förklara, att jag icke åsyftat någon allusion. Jag har historiskt uppgifvit, huru förhållandet visar sig af våra häfder. O. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. fl. Ex. Hr Gr. Brahe: Det har blifvit sagdt af Hr Dalman, till vederläggning deraf att, då anslagen endast beviljas från riksdag lill riksdag, desamma icke heller kunna vara tillräckliga för längre tid, att detta endast hade afseende på de ordinarie anslagen. Jag har också endast talat om de ordinarie och icke om de extra anslagen, af den anledning, att jag ansett mig böra hålla mig inom det ämne, Hr Gr. o. Landtm, föredragit; och af samma skäl har jag Den i5 Augusti f. ra. 35 icke lill besvarande upptagit de anmärkningar, sorn blifvit gjorda om försvarssystemet i sin helhet.
Landtm, hemställde, om It. o. Ad. ansåg Ilr Hjertås nu föredragna motion äfven böra remitteras lill Bevilln. Utskottet. Itopades nej. Remitterades till LagUtsk. nedannämnda den 7 dennes e. 111. på bordet lagda motioner, nemi.; Ilr af Robsahms, Carl Reinh., om fri ränta samt anskaffande af bysättning; Frih. Hermelins, Carl, om förändring i 47 cap. Missg.- balken. Föredrogs ånyo och remitterades till Allm. Besvärs-och Ekon.Utsk. Ilr Palmerantz’#, Joli. Mauritz, den 7 dennes c. 111. på bordet lagda motion, om sådan förändring i befordringslagarna, att ingen på en gång må äga mera än en tjenst med lön på stat. Vidare föredrogs Hr Palmcrantz’s, Joli. Mauritz, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förordnande af en opinionsnämnd för teckniska frågor och patent-tvister, samt stipendier för utrikes resor i teckniskt afseende. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Då jag förnummit, att Ilr Frih. o. Landtm, ansett denna motion innefatta tvenne ämnen, och följaktligen kau anses till formen oriktig; anhåller jag, att det må tillåtas mig att dela densamma i tvänne motioner. Den förra delen deraf afser ett förslag till organisation af opinionsnämnd, den sednare åter handlar om stipendier för utrikes farande industri-idkare. Uppå derefter framställd propos. tillät R. o. Ad., att Hr Palmcrantz fick dela sin motion uti tvänne efter de tvänne olika ämnen, som den innehöll; och blef den ena motionen om förordnande af en opinionsnämnd för teckniska frågor och patent-tvister remitterad till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk., samt den andra, om stipendier för utrikes resor i teckniskt afseende, remitterad till StatsUtskottet.
För att vidare gynna Jordbruket och de Inrättningar, som dermed hafva gemenskap , anser Kongl. Majit den ränta af 3 procent, hvilken Magasins-Direktionen hittills erlagt för Bankens till densamma görande försträckningar, kunna hädanefter försvinna, och Magasins-Direktionen endast förbindas, att dessa försträckningar ordentligen återbetala. Magasins - inrättningen är egentligen inrättad till understöd för Jordbruket och för de mest behöfvande klasser af Samhällets medlemmar. Kongl. Majit finner derföre , att, om Banken begagnar de försträckningar, den lemnar för dessa behof, såsom en källa till inkomst, förfelar den ändamålet och kallar vinningslystnaden, att rikta sig på bekostnad af Jordbrukaren och den mest behöfvande delen af Landets Innevånare. 310. Sedan Kongl. Majit således fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på Jordbrukets behof, kan Kongl. Majit icke eller underlåta, att äfven leda den till Fabriks-rörelsens och Vafverisamt Manufaktur-tiilverkningarnes fördel. Hit - 134- Konungens NådPropositioner, Hitintills mindre gynnade än egare af Jern-ock Koppartillverkningar, hafva de Näringsidkare, som uti Manufaktur Diskonten skolat söka förlag, sett möjligheten till biträde förminskas i mon af de bemödanden, sorn till tillverkningarnas utvid* gande och förökning blifvit använde. Således har handt, att, då Fabrikerne varit i lägervall och tillverkningsbeloppet i samma mon ringa, har andelen i Diskont kapitalet varit störst, och Fabrikanten har dermed drifvit sin rörelse. Honom ovetande, växa andra Näringar upp med andel i Diskont-Inrättningen, och, vid en ny fördelning af Diskont kapitalet, kommer lian icke allenast att sakna ett för det året påräknadt biträde, utan måste äfven återbära af hvad han innehar. Derigenom förorsaka» eri skakning i hans penninge-ställning, som verkar menligt på rörelsen, för hvilken jemnvigt och stadga äro hufvud vilkor.
Preste-Ståndet den i5 — —• Borgare-Ståndet den 16. Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utdelningen af Justities-Ombudsmannens Embets-Berättelser'. (Stats.-Utsk. UtJ., N:o 103.) & A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att Rikets Ständers Justitiae-Qmbudsmans årliga Embets-Berättelser, hvilka, jemlikt 14 § af den för Justitise-Ombudsmannen utfärdade Instruetion, skola genom trycket offentliggöras och hvaraf Högste Domstolens samt Hof-Rätternes Ledamöter, jemte åtskillige andre Embetsman, hittills erhållit hvar sitt exemplar, hädanefter jemväl måtte varda till samtlige Under-Dotnstolarne utdelade; och då Rikets Ständes ansett det vara af nytta för samtlige så väl lägre som högre Domstolar att taga kännedom om hvad nämnde Berättelser innehålla, helst sådant bör i sin mon bidraga Lill enhet i lagskipningen^ hafva Rikets Ständer godtfunnit förordna, att Justitias-Ombudsmannens årliga Embetsberättelse^ som hädanefter varda från trycket utgifna, böra ej allenast, på sätt hittills skett, tillställas Öfver-Domstolarne och de allmänna Embetsverken, utan äfven tillsändas hvarje ordinarie domare å landet samt hvarje stads domstol. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla,. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm d. 16 Jan. 1845. Fxpedäions-Utskoltets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan, i845. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående restitution af bevillning, erlagd inom Neder-Calix socken af Norrbottens Län.
M e n tänk nu, Elin, o m det bara vore spel o c h förställning af mig, o m jag — » » M e n A x e l då, o, huru kan du säga någonting så förfärligt! N e j, nej, nej, det är inte så — du får inte säga så — det är orätt att ens tänka så! M e n tänk, o m det vore sant — tänk o m • — o, jag minns farbror Erik. — Tant Elna trodde på h o n o m i hela sitt lif, m e n när h o n dog, fick man veta, att han hela tiden hade haft en annan familj också. » Och den orm, s o m finnes i hvarje, jordiskt paradis allt sedan lustgårdens i E d e n dagar, stack henne m e d sin gadd o c h göt tviflets gift i såret, o c h den smärta h o n kände var så pinsam, att tårarna började sippra fram u n d e r h e n n e s nedslagna, långfransade ö g o n l o c k o c h snart hejdlöst störtade utför kindernas mjuka rundning. Och mellan de våldsamma snyftningarna, s o m k o m m o hela hennes gestalt att skälfva, k o m det fram i afbrutna meningar: » Säg, A x e l, det är j u sant — riktigt, riktigt sant — att d u älskar m i g — o c h inte n å g o n annan — att du inte har — har någon sådan där annan — s o m farbror Erik h a d e? — Min gosse får inte säga så där mera — till — till sitt lilla hustrubarn — inte n u — det kan vara farligt — o c h då kan stumpan d ö — o c h g u b b e n blir ensam. » Då o m en stund tårarnas flöde hade stannat o c h hon m e d ett lyckligt leende af frid o c h ro låg m e d hufvudet lutadt m o t hans bröst, b ö j d e han sig ned mot h e n n e o c h såg in i h e n n e s älskade, klara, strå- lande ö g o n o c h sade: » Lilla outsägligt älskade hustrubarnet mitt, tror du nu, att jag älskar d i g?
Detta borde enhvar af familjens medlemmar betänka oeh lägga på hjärtat samt af all makt sträfva förekomma sådana scener i stället for att framkalla dem. Isynnerhet är detta föräldrars plikt, de borde som familjens öfverhufvud hålla på dess värdighet. Där kan ju inte alltid vara solsken i hemmet; daglidags förekomma så många förargelser, som äro mycket lämpade att göra lammet till en tiger; men detta oaktadt borde man aldrig tappa herraväldet öfver sig själf. Obehagliga ordvexlingar, barnens bestraffningar, tjänstfolkets tillrättavisning, allt sådant bör försiggå så snabbt som möjligt, med dämpad stämma och mellan fyra ögon. Först då blir intrycket kraftigt och verkan god. Man tror, att skrik, stoj och bannor skola uppväcka fruktan och injaga respekt, men de verka oftast motsatsen. Tror man verkligen på allvar, att tjänstflickan passar bättre på soppan nästa gång, om man har slungat locket i hufvudet på henne? Barn borde också, från det de äro små, vänjas att icke vråla af alla krafter, om de agas; det är oftast bara ett tecken på trots och egensinne, och denna fula vana kan lätt undertryckas genom ett energiskt och konsekvent uppträdande. Ofta nog förekomma också sådana scener i afsikt, att ens medmänniskor skola få veta, hvilken plågad varelse man är, man vill uppväcka medlidande, göra uppseende, bli intressant. Detta är det föraktligaste af allt, och hos alla finkänsliga naturer väcker det endats motvilja och afsky, ty d e upptäcka snart öfverdriften och hyckleriet. Ett ädelt sinne prisgifver icke sina heligaste, innerligaste känslor — det må nu vara i glädje eller sorg — för främmande blickar. Hvilken är väl den onda världens uppriktiga mening och dom om ett brudpar eller äkta folk, som spela ömma och oskiljaktiga inför alla människor, eller en änka,] som högt jämrande och vridande sina händer följer sin mans lik till grafven? Ju lugnare och mera obemärkt ett hus föreB, ju mindre man vet om det, dess mer aktning utåt, dess mera lycka och fred inåt. » På tystnadens träd hänger frukten: fred. » Matlagning som läroämne i våra flickskolor.
Ridderstad, under erinran om det lifliga intresse och den hänförelse, hvarmed förslaget om uppresande af en minnesstod åt Konung Carl XII blifvit i alla delar af landet uppfattadt och hurusom detta monument skulle få ett ännu högre värde, om till folkets frivilliga sammanskott dess representanter äfven betygade sitt gillande, genom en dermed öfverensstämmande gärd i hela nationens namn, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, såsom fyllnadssumma till den frivilliga insamlingen för uppresandet af ett värdigt monument öfver Carl XII, anslå en summa af 100,000 riksdaler, att såsom förslagsanslag utgå, samt att, på det momumentet redan vid nästkommande riksdag må kunna, i närvaro af Rikets Ständer, på ett lika värdigt som högtidligt salt aftäckas, Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Majit täcktes uppdraga åt vederbörande att så skyndsamt som möjligt vidtaga alla sådana åtgärder, — såsom uppgörandet af ritningar, bestämmandet af platsen för monumentet o. s. v. — som saken påkallade, på det att monumentet redan vid början eller under loppet af nästa riksdag måtte blifva färdigt. Enär emellertid den enskilda insamlingen ännu fortgår och dessutom någon plan för monumentet icke blifvit uppgjord samt då sålunda beloppet af det tillskott från Statens sida, som uti omförmälda hänseende möjligen kunde finnas behöfligt, icke kan ens approximativi beräknas, har Utskottet icke kunnat, på enskild motionärs framställning, tillstyrka det begärda anslaget, utan hemställer, att Herr Ridderslads ifrågavarande motion lemnäs af Rikets Ständer utan afseende. Alik. till Eip.-Utsk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om statsanslag lill betäckande af den förlust, f. d. Kapitenen M. U.
R:dr årligen i 25 års tid, i det hela utgjorde ett sammanlagdt belopp af 1,500,000 R:dr, men Bolaget icke destomindre skulle försäkras att, under full eganderätt, besitta Kanaloch Slussverket samt tillgodonjuta inkomsten deraf, jemte andra förmåner, endast med förbindelse, dels att kanalen framgent underhålla, hvilket dessutom Bolagets egen fördel kräfde, dels att, efter tjugufem års förlopp ifrån arbetets början, om kostnaderna icke med 200,000 R:dr öfverstego den för arbetet beräknade summa, till Kongl. Majrt och Kronan erlägga en, i jemförelse med bidraget ringa, afgift af 10,000 R:dr årligen samt, i allt fall, allt hvad * be hålin a inkomsten öfvcrstege 100,000 R:dr; en summa, hvilken således, vid samma tid, kunde såsom behållen inkomst påräknas och årligen skulle Bolagets delägare, för deras emedlertid räntegifvande bidrag, tillfalla. Vid betraktande af dessa omständigheter torde ej heller Konungens Rådgifvares tillstyrkande kunna ifrån Pvikels Ständers ofvanberörde yttrande härledas. Å svarande sidan äro emedlertid äfven uppgifna åtskilliga andra fall, der anslag, likartade med det nu ifrågaställda, skola blifvit beviljade å Handels och sjöfartsfonden, utan att Konungens Rådgifvares åtgärder dervid blifvit af Konstitutionsutskottet anmärkta. Men som förhållandet med dessa åtgärder, hvilka ej utgöra föremål för min embetstalan, icke lärer kunna i någon mån inverka på frågan, huruvida de i förevarande mål anmärkta och åtalade rådslag må betraktas såsom grundlagsvidriga eller icke, synes, å min sida, något bemötande af nyssberörde framställning ej heller vara erforderligt.