Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den består af fyra rum: en större sal, ett samtalsrum, ett läsoch skrifrum samt intill detta ett mindre rum, som disponeras af en af klubbens medlemmar, hvilken tillika har tillsyn öfver lokalen m. m. Inga andra än kvinnoklubbens medlemmar få, utan särskildt tillstånd af ordföranden eller någon af styrelsens medlemmar, bevista sammankomsterna, och nya medlemmar skola anmälas af någon bland de förutvarande, hvarefter styrelsen afgör, om anmälan bifalles. Årsafgiften är sex kronor. Men roligt är det och nytta har man af att vara medlem af Kvinnoklubben! Det är massor af folk man träffar samman med, tankeutbytet är ofta under aftonens lopp mycket lifligt och stämningen den angenämaste som kan tänkas, ty hvar och en tager till klubben med sig blott sitt allra bästa solskenslynne. Många för kvinnorna viktiga spörsmål ha innom klubben varit föremål för diskussion, dock undvikas sorgfälligt alla religiösa och politiska spörsmål, som ha en sådan förmåga att » sätta brand i alla sinnen ». Till en början var det svårt nog att få en diskussion i gång, men nu, när den första ovanan vid och rädslan för att tala, om jag så får säga, offentligt — ehuru det ju endast är inom klubben — hunnit öfvervinnas, går det bra, j a ibland äro inläggen helt enkelt utmärkta. Kvinnoklubbens näst sista ordförande, fru Emma Boström, född Tersmeden, en sällsynt begåfvad, fint bildad kvinna, hyste det varmaste intresse för klubbens framgång, oeh den nuvarande ordföranden, fröken S. Gumcelius, är fullt ut lika intresserad och skö- ter ordförandeklubban på ett utmärkt sätt. Kvinnoklubben har också under deras ledning gått betydligt framåt. Men det var egentligen en diskussionsafton i Kvinnoklubben jag skulle tala om. Torsdagen den 17 januari höll fröken Anna Whiilock ett föredrag om de s. k. Setlelments i London. Dessa Setlelments skulle egentligen kunna kallas för bildningscentra och hafva i Londons Eastend uträttat otroligt mycket godt bland » de fattigaste i London ». Upprinnelsen till dessa nu i folkbildninges tjänst så viktiga Setlelments var följande. Ea ung student från Oxford hade på 1860-talet flyttat ut till Eastend för att bland dess så- väl fysiskt som moraliskt djupt sjunkna befolkning söka sprida några frön till kultur och bildning.
Först f5 vi höra något om honom, då han är 18 år gammal, så återföras vi till den tid, då han var mycket liten och hade sköterska, sa ar han tillsammans med sin lärare Nordenhjelm - d a p å med förbigbeiide af alla öfvergå-ngar befinna vi oss med Karl SII i Polen. Lika hastigt föras vi till Strdsund och få till lifs en välbekant anekdot, SA föras vi ' hasteligen tillbaka till Pultava och sist kommer en liten ka.rakteristik af konungen. På titelbladet står att lasa: » Med talrika illustrationer w. Talrikheten kan icke förnekas, men att illusiratiopernra icke iiro af yppersta slag, därom kan bvar och en öfvertygcn sig, som öppnar boken. Djurens lif af A. E. Brehm. Förkortad upplaga af Carl Cederströna. Pris 12 lu. Detta arbete, hvillcet af oss omnämndes i föregående års bokrevy, ehuru endast fyra h&gt;ften, omfattande diiggdjuren, då vor0 utkomna, föreligger nu ' afslutadt. De sista delarna af detta verk äro utarbetade ined sainmn sakkännedom och oiiisorg som de första och äro äfven lika rikt illustrerade. Vi hoppas, att det jämförelsevis låga priset slrdl ' locka många, som ej hafva råd att skaffa sig den stora upplagan, att köpa det utiilärkta och värdefulla arbetet. Det passar slirdeles väl till liisning för mera mogen ungdom. Deil svenska oclliilgeizs storinän. Lefnadsteckningar för skola och hem af Ellen Fries, fil. doktor. Olof Rudbeck den äldre. Urban Hjlirne. Jesper Svedberg. Pris l h. Vi anse oss, beträffande denna bok, endast behöfvn omnämna, att den utkominit. Det borde falla af sig själf, att svenska hem och svenska slcolor med tacksamhet begagna det tillftille som D: r Ellen Fries nu läinnar oss att göra vår ungdom bekant med sådana stormän som Rudbeck, Hjärne och Svedberg. Vi instäminn ined varinad ste hjärta i hvnd förf.
Inflyttar eller anrsräles till inflyttning från ett fattigvårds-samhälle till annat tjenstehjon, som uppnått 55 år eller, i anseende till sjuklighet eller hvarjehanda åkommor, saknar full arbetsförmåga, eller ogift lagstadd qvinna, som vid inflyttningen synbarligen är hafvande, eller inhyseshjon, eller den, som eger egen eller legd bostad utan sådant jordomfång, som motsvarar besutenhet och utan att vara i lagstadd tjenst, eller jordegarens arbetare, eller i vederbörlig ordning antagen fabrikseller handtverks-arbetare, och innehafver han icke heller allmän tjenst eller erkändt ycke, motsvarande behofvet för försörjning, eller annan känd utväg för bergning, då må sådan person icke antecknas i mantalslängden i inflyttningsorten utan medgifvande af fattigvårdsstyrelsen derstädes. 432 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV;o 198. § 16. Bosätter eller uppehåller sig någon inom ett fattigvårcls-samhälle, utan alt der eller annorstädes vara vid sed naste mantalsskrifning antecknad, då skall fattigvårds-styreisen, om den icke vill emottaga honom, såsom tillhörande samhället, inom sex månader efter inflyttningen, gifva det tillkänna antingen för styrelsen inom det samhälle, han sednast? lagligen tillhört, eller hos Konungens befallningshafvande i orten, som då derom underrättar styrelsen i sistnämnde samhälle, på hvilken det derefter ankommer att anställa talan om hans mantalsskrifning i vistelse-orten, för att såmedelst undgå det annars fortfarande fattig vårds-ans varet. Åsidosättes den föréskrifna iakttagelsen af styrelsen i det. samhälle, dit flyttningen skett, anses personen tillhöra detta samhälle, utan afseende på uteblifven mantalsskrifning. Häremot må ingen, i och för äfventyret af framtida fattig vårdstunga, inskränkas i rättigheten att välja vistelseort. Är i detta afseende något att anmärka, i anledning af författningarne emot försvarslöshet och lösdrifveri, gälle derom, hvad i dessa författningar stadgas. § 17*
Förr voro de fleste på landet, men i sednare åren hafva de mycket flyttat in lill städerna. Landshöfdingen i Elfsborgs län eiler landssecretm reser 2 eller 3 gånger om året till Borås och utfärdar der pass för hvarje resa. De som äro contingent-borgare betala då antingen i Ulricsehamn eller Borås, och allmogen betalar på landet. Contingent-borgarena bo nästan alla på landet, men betala likafullt contingenlen i den stad, der de äro skrifna såsom contingent-borgare. Passen utdelas för hvarje gång särskildt, såsom sagdt är, och förr hofva gårdfarihandlanderne betalat en betydande afgift för passet, oär de uttagit pass till Norrige. Detta har Utsk. nu ansett såsom otjenlig!, emedan dessa resor till Norrige ganska mycket gagna landet; ty gårdfarihandlanderne införa till Norrige en stor del af de väfnader, som fabriceras uti Kinds och Marks härader. Frih. Nauckhoff: Jag har egentligen uppstigit för att förena mig med hvad Hr von Rosen föreslagit i afseende på denna uppbörd. Landssecretin är egentligen ej någon uppbördsman, och jag är derföre också af den tanken, att denna afgift bör nedsättas uti ränteriet. Om, såsom den siste värde talaren upplyst, denna afgift erlägges i andra städer än sådana, der iandtränterier finnas, så kan jag ej finna annat, än att der måste vara att tillgå någon Kronans uppbördsman, hos hvilken afgiften då kan erläggas, hvarigenom dess legala uppbördsman blefve i tillfälle att uti laga ordning redovisa derför och de anledmr, som förefinnas för landssecretm att uppbära denna så väl som andra Kronans räntor, upphörde. Jag tillstyrker således, att en förändring mätte vidtagas, hvarigenom landtränteriet koraine att uppbära dessa medel. Frih. Tersmeden: För att lättast och bäst sluta den här uppkomna tvisten om de 3o r:dr, som Utsk. föreslagit att gårdfarihandlande skola erlägga, då de resa utrikes, torde det vara bäst att alldeles borttaga densamma.
Det är minoriteten, som gifvit detta uttryck »i allmänhet» en skarp accent, som majoriteten Den 11 Januari e. m. lil aldrig ämnat detsamma. Man har dermed helt enkelt velat från det berömmande omdöme, man ansett sig öfver Fullmäktige böra uttala, undantaga de fall, deruti man nödgats klandra Fullmäktige, och likasom Utsk-.t, så vidt jag förstår, icke utan inkonseqvens kunnat annorlunda förfara, så kan ej eller Ståndet, som godkännt anmärkningarne, utan inkonseqvens borttaga det inskränkande uttrycket, Med »nit och omtanka» menar föröfrigt jag icke blott en god vilja, utan afven ett uplyst omdöme, och vågar jag påstå, att detta äfven öfverensstämmer med allmänt språkbruk, likasom att reservanternes förnämsta skäl emot orden »i allmänhet» dermed bortfaller. Således kan jag ej annat, än yrka bifall å Utskits Betänk., sådant det nu är affattadt, och vill blott anmärka, i ani. af ett under förmiddagens diskussion fäldt yttrande, att BankoUtsk:t vid alla föreg:de riksdagar gifvit Fullmäktige en amplare decharge, ehuru förhållandena ej varit så brydsamma, som nu; att vid 1847 och 1848 årens riksdag var déchargen så lydande: »Som styrelsen och förvaltningen af B,. St:rs Bank under tiden från d. 30 Juni 1844 t. o. m. d. 15 Nov. 1847 i allmänhet blifvit på ett tillfredsställande sätt besörjd, samt någon sådan anm. icke förekommit, som, enl. Utsk.-ts åsigt, bör till åtal föranleda, får Utsk:t hos R. St:r vördsamt tillstyrka, att Bankens Fullmäktige måtte för de af dem under omförmälde tidrymd vidtagna åtgärder tillerkännas décharge.» Här förekommer ordet »i allmänhet», och jag frågar, om denna déchargemening ej i öfrigt är vida mindre gynnsam än den nu afgifna? Otvifvelaktigt uphör äfven beröm att hafva något värde, om det gifves för allt, ehvad det förtjenas eller icke. Frih.
Sedermera hälles saften (5 knr) å en vinankare (15 knr rymd), hvarefter sockerlagen beredd af 30 skalp, brunt farinasocker och 9 knr friskt källvatten, som val uppkokas, skummas och afkyles till sommarvärme, fylles i ankaren, så att jäsrum af en fingerlängd återstår. Den sockerlag, som ej åtgår, förvaras jemte ankaren i svalt rum, och tillsprundas ankaren ej hårdt under jäsningen samt ruskas dagligen. Då jäsningen efter 6 veckor upphör, fylles den Öfverblifna lagen på ankaren eller, om lagen åtgick vid första fyllningen af ankaren, uppkokas friskt källvatten, som afsvalnas till sommarvärme, fylles på ankaren, hvars sprund derefter tillslutes och täckes med askdeg, hvarefter den ställes i frostfri källare till maj månad följande år, då vinet silas på buteljer, som väl korkas och hartsas. Vinet blir bättre, j u äldre det blir. Tapphålet i ankaren anbringas högre upp an vanligt, emedan eljest bottensatsen medföljer vid aftappningen. Sprundet göres fyrkantigt, emedan kärlets rengöring deri genom underlättas, » Ullis ». Frågor. Jämmerligen. Signe. Viola — d. Kunna Gants de Suode färgas? I s å fall h v a r? Gammal prenumerant. Lovisa. Lovisa. Harald. Svar. Frida N. N. Frida N. N. Väskan hopvirkas i botten m e d små uddar. M — a. A t t här iöreskrifva bestämd! s. v. Thyra. Thyra. Thyra. Breflåda. Ulla o c h — m a. M y c k e t välkomna åter! H. Ö. T a c k. A n t a g e s. A. Y. Blomstervän. Red. I I I. — Tvätt. — Teater o c h musik. — Skogsfrun. (F o r t s.) Våra barn. — Tjenarne. — Hemslöjd. — Bakning. — Matlagning. — Handarbeten. — Inläggningar. — D r y c k e r. — F r å g o r. — Svar. — Breflåda.
En livar lill bränvins-bränning berättigad vare obetaget att anmäla sig till dess utöfvande under en eller flere månader, med skyldighet likväl alt bestämdt uppgifva hvilken eller hvilka månader han vill dertill begagna, i förhållande hvarefter bränvins-brännings-afgiflen beräknas. Skallskyldig är ej pligtig att vid mantalsskrifningen uppvisa stämplings-attest eller mätuings-betyg, utom å ostämplade tackjerns-pannor; men vare berättigad alt hänvisa lill den förra året uppgifna panne-rymden, med åliggande, alt för uppgiftens rigtighet ansvara ***). §■ 6. Mantalsskrifvaren bör, jemte utsättande af redskapens panne-rymd, dass och inrättning, för eld eller ånga, samt efter afdrag, enligt 25 §., af kokrummet, påföra afgiften med uteslutande af bråk i beräkningen. Skriftlig uträkning deröfver skall mantalsskrifvaren, emot lösen efter de för Krono-debetsedlarne gällande grunder, den skattskyldige meddela J). *) Denna §. motsvarar 4de morn. af §. 4 i Utskottens förslag, hvars 3:dje morn., såsom numera endast afseende uppmätningen för beskattning, igenfinnes under §. 25 i Tredje Artikeln, hvaremot dess l:sta och 2:dra morn., jemte hela §§. 3, 5 och 6, kunnat utgå, sedan rättigheten till bränvins-bränning blifvit antagen vara oberoende af egande jord, och valet af pannerymd fritt, **) Motsvarar sisla meningen af §. 7 i Utskottens förslag. ***) Motsvarar l:sta mom. af § 8 i Utskottens förslag, f) Motsvarar 2-dra morn. af §. 8 i Utskottens förslag, hvars §. 9 utgår. 28 Bevillning ssamt Allm, Bes v.- och Ekon,- Utskottens Utlåtande, IV-o5.
Mörner: l)ä man jeiriför det nu föreöragna mom. af § 2 med samma § i nu gällande Riddarh.-Ordn., kan man i afseende å sjelfva innehållet icke upptäcka någon annan skilnad än, att i det nya förslaget äro införda orden »hafva förlorat rättigheten att vidare söka introduktion, och följaktligen äfven.» Hvad som vinnes med detta tillägg eller om det utgör en förbättring af den nuvarande ordalydelsen, kan jag icke inse; jag kan icke finna, alt dessa ord hafva någon annan betydelse, än att de göra inom:t 8 å 9 ord längre, och anser derföre lämpligt att de utgå. Hr Ramsay: Genom K. Förordn. den 8 Maj 1775 Stadgades, att de personer, sorn derefter blefvo upphöjda i adlig!, friherrlig!, eller gredigt stånd, skulle inom ett år söka introduktion, vid äfventyr att hafva förlorat rättigheten dertill, äfvensom att ingen finge förr, än introduktion söktes, begagna titel och sköldemärke eller tillgodonjuta andra med upphöjelse!! förenade förmåner och rättigheter. Denna förordning tyckes emellertid snart hafva fallit i glömska, ty år 1800 ingick Riddarhusdirektionen till K. M:t med en tind. framställning, att nämnde förordning måtte upplifvas, hvarjemte direktionen föreslog, att en prescriptionstid af 2 år måtto bestämmas för sökande af introduktion. K. M:t, i Nådigt Bref af den lt Febr. 1800, förklarade, att som förordningen aldrig blifvit upphäfd, beböfde den icke upplifvas, men att, på sätt direktionen hemställt, tiden för sökande af introduktion bestämdes till 2 år. Dessa författningar tillkommo emellertid under den lid, då lagstiftningen tillhörde K. M:t ensam.
Emedlertid lärer väl ändock ändamålet för den befattning, sorn nu är i fråga, att åt Bancofullmägtige uppdraga, i sjelfva verket intet annat vara, än att, så vidt möjligt är, söka förena de båda fördelarna ; och enär i vissa afseenden dessa lördelar, nemligen myntvärdets upprätthållande och rörelse-capitalets successiva tillvext, så vidt desainma kunna bero af Bancooperationer, kunna motverka och upphäfva hvarandra, utgör just derföre den ena af dem, den enda naturliga gränsen för de mått och steg, som böra vidtagas, i och för den andras ernående. Rikets Ständer kunna, efter min tanka, hvarken uti bestämdare eller vidsträcktare form meddela Fullmägtige den ifrågavarande föreskriften; och återstår således endast att anvisa beloppet af! de medel, som Fullmägtige, för fullgörandet af detta dubbla åliggande, må ega disponera. Den under nästföregående år upplupna behållna Bancovinsten är åter här, efter mitt förmenande, rätta normen. Ått, om denna vinst, annorlunda än i låneväg, kunde till allmänheten återgå, en stor fördel derigenom skulle beredas, anser jag vara klart af det olyckliga förhållande, som det beständiga utlånandet af denna vinst åstadkommit, enligt de upplysningar derom, min åberopade reservation innehåller. Jag vidblifver således mitt förra förslag, alt Bancofullmägtige måtte åläggas att, genom en efter handels-conjuncturen afpassad vexelhandel, icke allenast söka vidmagthålla rörelse-capitalet vid dess nuvarande belopp, utan äfven så småningom öka detsamma; samt att de dervid möjligen uppkommande förluster och omkostnader böra minska Bankens behållna räntevinst; hvarvid likväl Fullmägtige skola, så vidt det låter sig göra, genom de medel, den upplupna räntevinsten erbjuder, söka bibehålla handels-coursen, så nära intill utvexlingspriset som möjligt.
Med sitt en gång i månaden utkommande 8-sidiga eleganta nummer, innehållande inemot ett hundratal illustrationer och åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga, utgör denna tidning för hvarje moder en verklig skatt, hvars prenumerationspris blir mångdubbelt ersatt genom den nytta, hon h a r af densamma. Särskildt vilja vi påpeka den intressanta afdelningen för barnens sysselsättande, hvilken innehåller en hel mängd små och nyttiga handarbeten med anvisningar, huru barnen skola ulföra desamma. Prenumerationspriset för helår är endast 3 kronor. framställd handarbetstidning med vackra och moderna svenska mönster för handarbeten, läderplastik, glödritning m. ni. Prenumerationspriset för helår å planschupplagan är som hittills endast 5 kronor, å den andra upplagan (utan planscher och handarbetstidning) endast 3 kronor. - © K A M R A T E N ©- ILLUSTRERAD TIDNING FÖR SVERIGES UNGDOM h a r bland vårt lands uppväxande släkte genom sin fosterländska och ungdomsfriska anda förvärfvat en popularitet, som nu ställer den utan gensägelse Ett annat utslag af den kamratanda, som likt en frisk och stärkande vind susar genom hvarje spalt af .Kamraten», ä r vidare det flere tusen medlemmar omfattande främst bland vårt lands ungdomstidningar. " Kamratförbundet " En större och varaktigare glädje kan förvisso ej en mor eller far bereda sina söner och döttrar än genom att bland gåfvorna hvars vackra grundsatser uttryckas i följande program: » En brinnande fosterlandskärlek, en ärlig sträfvan att väl fylla hemmets och skolans plikter, en öppen håg för oskyldig glädje, bildande lek, härdande idrott, ett vänfast kamratsinne i alla lifvets skiften ». Bland nyheter till det stundande året må slutligen framhållas en genom hela årgången fortlöpande, för Kamraten nyskrifven originalföljetong: i de ungas julklappskorg låta följa ett prenumerationskvitto på Kamraten för år 1900.
De kunde, under behörig kontroll, utmönstras och till hugade köpare, mot redovisning, föryttras. Härigenom borde i alla de arkifver, som hittills haft tillräckligt utrymme, så mycket ledigt rum erhållas, att de ännu en lång tid blefve tillräckliga lör behofvet; och kunde derefter åter en utmönslring vidtagas. Jag hade kommit på denna tanka, såsom en utväg att för framtiden rädda arkifven från undergång, och kunde icke dela deras tanka, af hvilka denna undergång med liknöjdhet betraktades. Men vore det icke alldeles likgiltigt, om allmänna handlingar för framtiden bibehölles eller ej; så trodde jag det vara angeläget, att de behörigen förvarades. 1 anledning af denna underdåniga hemställan lärer Herr Riksarkifvarien hafva blifvit hörd, men någon annan åtgärd före årets slut icke, mig veterligen, vidtagen. I anledning af den underdåniga hemställan, hvarmed Rikets Ständer vid sista riksdag till Kongl. Majit inkommit uti underdånig skrifvelse af den 26 Augusti 1851 angående fattigvården saint sådana försvarslösa personers behandling, som icke kunde hänföras under 6 § 1 mom. i Kongl. Stadgan den 29 Maj 1846, men beträddes med kringstrykande, tiggeri, lättja och liderlighet, oell lör hvilkas tillhållande till ordning och verksamhet nu befintliga föreskrifter vore otillräckliga, har jag funnit mig föranlåten att genom underdånig skrifvelse af den 31 Okt. 1851 tillägga vissa anmärkningar, hvilka jag särskildt funnit påkallade af inkomna uppgifter, deribland den första redan funnes omförmält uti min för år 1849 utgifna — 120 — embetsberättelse*}.
Man lärer emellertid invända, att, ehuru promotorial-rätten ej uttryckeligen blifvit i lag fastställd, densamma likväl kunde anses af lagstiftaren erkänd , enär den opåtaldt hittills fåLt begagnas, äfvensom att derigenom icke orsakats några olägenheter eller så ökade besvär, sorn borde hindra dess fastställelse genom lag; men i anledning häraf erinras, att, då fråga är om att upphöja en sedvänja till lag, måste i betraktande tagas, huruvida en sådan lag står tillsammans med de grundsatser, som genomgå den redan stiftade lagen, samt alt, då oftalia rande rätt icke i allmänhet, utan blott undantagsvis, hittills begagnats, erfarenheten icke jäfvar Utskottets öfvertygelse om den förökning i göromålen, som vore att vänta af en laglig rättighet i omförmäldte hänseende, för hvilken öfvertygelse Utskottet dessutom har att åberopa det af Utskottet kända förhållandet, att Konungens befallningshafvande i flere län vägrat emottaga promotorialer, såsom medförande hinder för fullgörande af hvad genom lag är Konungens befallningshafvande ålagdt. En och annan har ock, med erkännande af berörde förhållande, trott ändamålet kuuna vinnas derigenom, att Konungens befallningshafvande ålades 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:C 14- att i hvar sitt Jan utse en person, sorn tog befattning med promotorial-ärenden; men derest Konungens befallningshafvande i allt fall skulle ansvara för ärendenas behöriga behandling och medlens redovisning, tarfvade sådant en tillsyn och vaksamhet, som verkade samma inblandning i den enskildes bestyr och medförde nära nog lika möda, som om Konungens befallningshafvande omedelbarligen tog befattning med saken; och utan sådan ansvarighet lärer ändamålet ej kunna uppnås. Utskottet anser obehöfligt att anföra vidare till stöd för Utskottets åsigt i afseende på den föreslagna lagstiftningen.
Bå Fjerdingsmanna-befattning utgör ett municipalbestyr, som numera, i följd af Piikets Ständers vid 1828— 1830 årens Riksdag fattade beslut, åtföljer såväl Kronooch Krono-Skatte, sorn Frälse-hemman, samt Fjerdingsmännen, sedan Länsmännen erhållit förbättrade lönevilkor, böra befrias ifrån sådane göromål, som rätteligen böra, af Kronobetjeningen besörjas, anser Utskottet, att Fjerdingsmans-lönerne, hvilka för närvarande icke ens i alla delar af Riket utgå, böra vid nuvarande innehafvares afgång indragas, samt således det nu å 2:a Hufvud-Titeln uppförda belopp, af 8,563 R:dr 19 sk. 8 rrst. fors vinna, och hvad emedlertid må erfordras, deremot å Indvagnings-Staten uppföras.
Domkapitlet, förutom biskopen, såsom ensam sjelfskrifven, skulle hafva fem valda ledamöter, af hvilka tre skulle för sex åi’ väljas vid prestmöte bland personer, sorn bodde i stifts-staden oell der tjänstgjorde vid församlingarne eller läroverket, utan alt de i sednare fallet behöfde vara prestmän, och de öfriga två skulle för ett år väljas bland stiftets kyrkoherdar. Emot den af kyrkolags-komitéen antagna och genom nyssberörda förslag ånyo ifrågakomma valprincipen hade emellertid redan Domkapitlen, då dessa myndigheters yttrande öfver kyrko - 16 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 155. lags-komiléens förslag infordrades, framställt åtskilliga anmärkningar. Dervid hade af Domkapitlen skiljaktiga meningar blifvit uttalade blott i fråga derom, huruvida ens någon ledamot borde utses genom val; hvaremot samtlige hade instämt deri, alt åtminstone ett par af ledamotsplatserna borde, såsom hittills bindas vid vissa embeten. Denna åsigt vann vid ifrågavarande riksmöte äfven Rikets Ständers bifall. Rikets Ständer ansågo nemligen, att endast på sådant sätt skulle nödig enhet och konsequens i Domkapitlets åtgärder med säkerhet kunna bibehållas samt visshet vinnas, att den specialkännedom och erfarenhet, som ej kan undvaras i ett verk, hvilket har så olikartade åligganden som Domkapitlet, ej komine att saknas, hvarförutan samtlige ledamöters väljande ej skulle innebära tillförlitlig garanti derför, all i Domkapitlet bevarades det larda element, som vore nödvändigt för den Domkapitlen åliggande examensskyldighet. Rikets Ständer beslöto nu för sin del en författning angående reorganisation af Domkapitlen, hvilken så lill vida hade en större omfattning än det förslag, som innehölls i Kongl. Propositionen den 22 April 1851, att dermed afsågs äfven