Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan hos Fullmäktige blifvit anmäldt, att Bankens med årtalet Felaktigheter i 1847 försedda sedlar å 500 R:drs-valören företedde flera väsendtliga Banien<> sedlar skiljaktighet er från sedlar med äldre årtal af samma valör, hvaraf ^iTlören™' misstanke hos Allmänheten uppstått, angående förstberörda sedlars riktiga beskaffenhet; hafva Fullmäktige vidtagit åtskilliga förfoganden, som afsett att för framtiden förebygga, det sedlar af felaktig beskaffenhet från Banken utgifvas, samt derjemte förordnal, att alla 30 med årtalet 1847 försedda sedlar af omförmälda valör skola, när de inkomma till Banken, genast makuleras, ehvad desamma befinnas förslitna eller icke; hvarförutan, efter det vederbörande blifvit i ämnet hörde, Stereotyperings-och Tryckeri-föreståndaren är vorden ålagd, att godtgöra de kostnader, Banken, enligt dess räkenskaper, fått vidkännas för anbringande af tryck och namn underskrifter å berörda sedlar. §. 35. Förskingring Hus Bankens Under-Styrelse anmäldes den 20 September näst ° sedlår lidet år, att, tid efter annan, till Bankens Kassor blifvit inlemnade shs-valören. sedlar å 32-sk:s-valören, bvarå funnits ett groft bläckstreck, liknande det så kallade suddstreek, som af Bankens Kassörer anbringas å sådana ingångna förslitna sedlar, hvilka icke vidare skola till Allmänheten utgifvas.
Tolf gossar inöfvas i Skomakare-yrket, och flickorna hvarannan dag i handarbeten. Alla barn erhälla hel beklädnad, som, med undantag af gossarnes klädningar, förfärdigas i skolan af barnen sjelfva. Ilandtverks-Skolan och den dermed förenade Stockholms Stads Borgare-Skolas Norra Afdelning, som emottager elever från de borgerliga yrkena i Hufvudstaden. Undervisning meddelas sju timmar i veckan i arithmetik, bokförning m. m. Skolan räknar från 60 till 130 Lärjungar, och har under de sednaste fem åren bevistats af 956 elever. Lärarens lön är 250 R:dr. Aya Folk-Skolan, öppnad den 1 Augusti 1847. Der undervisas 57 gossar och 50 flickor. Skolan bekostas af Församlingens andel i Kapitations-afgiflen, samt bidrag af Sex skillingar af hvarje mantalsskrifven person. Lärarens lön är 400 R:dr jemte bostad. d) Maria Magdalena Församling: Philipsenska Skolan eller Maria Magdalena Församlings fria Lärooch Arbets-Inrättnmg för de fattigaste barn i Församlingen. Den har en Lärare, som åtnjuter /00 R:dr i årlig lön, och en Lärarinna i handarbete för flickor, med lön af 333 R:dr 16 sk.: hvarjemte de hafva fri bostad och ved. En Lärmästaie i Skomakeri-yrket är för gossarne antagen, hvilken bestås fria husrum och ved. Skolbarnens antal år 1847 var 85 gossar och 66 flickor. Skolans tillgångar utgjordes af ett doneradt kapital, stort 46,229 R:dr 38 sk., samt en stenhusegendom, värderad till 18,000 R:dr. Folk-Skolan, öppnad den 18 Juni 1847, i tvänne Afdelningar, med en Lärare i ivaldera samt en Lärarinna i handarbete för flickor. Läraren i lista Afdelningen är aflönad med 500 R:dr och Läraren i 2:dra Afdelningen med 333 i ti* Sk': åtnjutande fri hostad och ved Lärarinnan i handarbeten R/dr i årlig lön.
— Åh, nej, innan han hunnit till hennes hem hade han troligen lugnat sig, och jag slår vad, att han i detta ögonblick förlikt sig med sin älskarinna, hon må nu vara oskyldig eller ej, — sade Alf leende, under det han löste upp sin halsduk framför den lilla spegeln på spiseln, hvilken återgaf hans ansigte förvandladt till en karrikatyr. — Låt oss nu gå till sängs. Jag är alldeles uttröttad, och jag förmodar, att äfven du behöfver hvila. Imellertid hade de båda studentkamraterna, efter nära ett års skilsmessa, ännu alltför mycket att anförtro hvarandra för att kunna somna; och den lille juden i rummet på andra sidan, hvilken helt tyst och utan skor smugit sig ut och nu med återhållen andedrägt stod lyssnande utanför dörren, kunde ännu i ett par timmar hafva hört deras låga vexlande röster, i fall han icke förut tröttnat att söka uppfatta de för honom halft obegripliga svenska orden, som dessutom icke i sammanhang hunno hans öra. — Det är besynnerligt, han svarar icke. Han måste sofva som en björn, — sade Alf morgonen derpå, sedan han åtskilliga gånger bultat på sin reskamrats, den lilla handelsexpeditens, dörr, utan att få något svar. — Kanhända han redan gått ut, klockan är nio, vi hafva verkligen sofvit länge, — inföll Astley, som stod bredvid. — Han lofvade att frukostera med oss, och dessutom har ingen sett honom gå ut ur huset. — Då måtte han väl vara derinne. — Åh, det är icke så säkert — den hvita pierrot’n anses kunna gå och komma, utan att någon vet derom, — sade Alf, skrattande. — Imellertid så förmodar jag, att han nu verkligen icke finnes här; låt oss således gå ned och äta honom förutan. — Men om han rest sin väg, om han rymt? — Dertill är han alltför klok. Alf skyndade utför den bräckliga trappan och stod nu i den lilla förstugan, der den rödkindade värdinnan väntade honom och öppnade dörren till en liten kammare bredvid värdshussalen, der hon framdukat de resandes frukost. — Har ni sett min väns reskamrat, fru Johns?
Majit har, genom nådigt Bref den 26 sisth October, i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorde underdåniga hemställan, förklarat, att den Kronooch Krono-Skatte hemmansägare i Snefringe, Åkerbo och Fellingsbro Härader af Westmanlands och Nerikes Län åliggande skyldighet, att årligen betala lösen efter markegång för de af dem intill år 1810 utgjorde hjelpedagsverken lill Kungsöhrs och Strömsholms kungsgårds-ängars afbergning, skall, från och med nästa år och framgent', upphöja, emot det, att den såsom vederlag för hvarje soldat-rote anslagne så kallade Dagsverks-Tunne-Spannemål, eller derföre utgående lösen i penningar, icke vidare må af hemmans-ägarne åtnjutas, utan från och med nämnde år till Stats-Verket indragas. Och då den för berörde dagsverken till Strömsholms Stuteris underhålls-kostnader anslagne inkomst, som i medeltal beräknad 6* ( 44 ) för tio är utgjort 2,118 R:Jr 10 sk. 1 r:st., sålunda upphörde, samt det förut af Staten bestådda vederlag för hjelpdagsverkena, hvilket derefter komme Staten till godo, vore att påräkna till Stuteriets ersättning, fann Eder Kongl. Maj:t i nåder godt förordna, att, räknadt från 1884 års början, berörde summa 2,118 R:dr 10 sk. 1 rist. Banco för året skulle för ifrågavarande ändamål anordnas, att af öfverskotten å StatsVerkets Inkomster utgå till Stuteriets ersättning, intill dess motsvarande anslag, vid blifvande Stats-reglering, kunde blifva å Stuteriets Stat uppfördt; och lärer sålunda anmälan härom bos Rikets Ständer böra göras; börande Stats-Contoret dock härvid hemställa, huruvida det icke vore lämpligast, att berörde ersättnings-summa bestämdes i jemna Riksdaler. Nionde Hufvud-Titeln. o sikori raket, Handeln och JSäringarne.
Vid sådant förhållande är väl Utskottet icke i tillfälle att med säkerhet bedöma lämpligheten och bebofvet af omförmälde serskiide arfvoden; men Utskottet har dock, i betraktande af de hos Directionen anställde tjenstemäns talrikhet, i förhållande till mängden och omfattningen af de göromål, hvilka derstädes kunna erfordras, trott sig böra föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder tillse, huruvida icke ifrågavarande extra arfvoden må för framtiden nedsättas eller upphöra. § 92. (1841 års Rev. Ber. pag. 193, 1843 års Rev. Ber. pag. 310.) I anledning af Revisorernes anmälan, det deras genom Hans Excellence Herr Jastitife Stats-Ministern hos Kongl. Majit i underdånighet framställda anhållan om Nådig befallning till Directionen för Danviks Hospital att, i ändamål af inventering, hålla för Revisorerne tillgängliga Cassans lånehandlingar, icke blifvit i Nåder bifallen, har Utskottet, under åberopande af de skäl, hvilka grundlagt Utskottets uti §. 89 , i afseende på Lazaretts-fondens räkenskaper , gjorde hemställan, trott sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att ej mindre fullständiga räkenskaper för samtlige under Directionens för Danviks Hospital förvaltning ställde, genom statsanslag eller enskilda donationer tillkomne, medel, jemte säkerhetshandlingarne för de lån, hvilka af nämnde medel kunna vara utgifne, må, för så vidt sådant icke finnes stridande mot vederbörande Testatorers meddeldte föreskrifter, hädanefter hållas Rikets Ständers Revisorer tillhanda; hvarom, i sådant fall, Directionen torde i Nåder förständigas. Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 54. Lunds Universitet. % 93. (1841 års Rev. Ber. pag. 195. Ftfrkl. 341. 1843 års Rev. Ber. pag. 313.
Kammar-rättens revisorer tillagdt å de medel, som i följd af dera* anmärkningar komme Kongl. Maj:t och Kronan till godo, hade, då derjemte allmänna lagens bud om ansvar för dem, hvilka obefogadt anställde rättegång, hittills icke blifvit på bemälde tjenstemän tillämpadt, eller särskildt ansvars-stadgande i sådant afseende för dem tillkommit, verkat derhän, att en ganska stor del af de gjorda anmärkningarne varit af den beskaffenhet, att de ej allenast icke kunnat af Kongl. Kamm ar-rätten godkännas, utan ock med användande af ganska ringa uppmärksamhet kunde finnas vara obefogade, samt att det vore allmänt kändt, hvilket besvär de gjorde anmärkningarne förorsakade KongL Maj:ts befallningshafvande, magistrater, kronofogdar och häradsskrifvare medelst remisser, reservationskraf peli förklaringar, hvaraf ock lätt kunde inses och förklaras den allmänna motvilja, som uppstode, då anmärkningarne befunnos utan skäl framställda och synbarligen framkallade af revisorernes medvetande, att de . derpå- ej vågade något, men i lyckligt fall kunde göra en god - fångst; och har på grund häraf och då jemväl Staten hade att beklaga sig öfver revisorernes Bilt. till R. St. Prof. 1853 # 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Höft. 1 2 Sta/s-Utskottets Utlåtande) N:o 124. åtgöranden, enär, efter det i följd af framställda anmärkningar, återbetalningar och ersättningar blifvit ådömda under så ömmande omständigheter, att Konung och Ständer funnit skäl efterskänka det ådömda beloppet utan att dervid reservera aktors andel, denna icke underlåtit att af Staten begära och uttaga sin del, motionären föreslagit, att dels aktorats-ersättningen måtte nedsättas till 10 procent af det anmärkta och indrifna beloppet, och dels att sådan ersättning icke måtte komma i fråga, när Konung och Ständer frikallade någon tjensteman eller dess arfvingar från utgifvandc af det ådömda beloppet. I sammanhang härmed anser sig Utskottet böra upplysa, dels att Kongl.
1 förra fallet äro de att betrakta såsom fiskaler, men i det sednare såsom Revisorer. Med flr von Hartmansdorff instämde jag då fråga var om SlatsUtsk:s obehörighet att väcka frågor, som icke voro föranledda hvarken af motioner eller af Kongl. propos:r, men jag vill fästa upmärksamheten derpå att här icke är fråga om att R. St. skola afgöra något, utan endast framställa en underd: önskan. I frågor, som föreslås af StatsUtsk. beslules af R. St., och der 2 Stånd stanna emot 2, så afgöres det genom den förseglade sedeln i förstärkt StatsUtsk. Sådant är vådligt och derföre instämde jag med Hr von Hartmansdorff emedan jag ansåg att del var att öfverskrida den rätt som är för Utsk. utstakad. Den framställning deremot, som af Const.Utsk. här blifvit gjord, anser jag ligga inom dess behörighet och tror äfven att hvar och en skall finna att det länder till fäder neslandets sanna nytta om man beträder en sådan bana. Hr Bråkenhjelm: Såsom mig synes, har den siste värde talaren vederlagt sig sjelf, då han erkänt att Const.Utsk. var den myndighet, af hvilken den frågan, huruvida förslaget är i grund lagsenlig ordning väckt eller icke, skall afgöras. Deraf synes mig böra följa att detta Utsk. icke kan ega rättighet allt väcka andra frågor än dem, som enl. grundlagen tillkommer Utsk. Det är ganska naturligt, alt då grundlagen icke velat lemna utan all kontroll rättigheten att föredraga frågor och väcka ämnen till öfverläggning i RiksSt:ns plena och i första hand har salt Const.Utsk. till väck tare deröfver, så har det skett under förutsättning alt nämnde Utsk. skulle afhålla sig sjelf att väcka frågor utöfver hvad som grundlagen detsamma ålägger. Eljest skulle följden ovillkorligen blifva, alt sådana frågor blefvo väckta som, om de icke hade blifvit väckta af Const.Utsk., Hr Cederschiöld hade varit tvungen att anse grundlagsvidrigt väckta.
Vet ni, jag kommer för att bedja er om en sak. – Hvad då? Är jag nog lycklig att kunna göra något för er, så kan ni vara öfvertygad om att jag skall göra det med förtjusning. – Lofvar ni mig det? – Jag svär det vid alla gudar. – Nåväl, ni behöfver en modell. Låt mig blifva den. – Ni? utbrast Romanelli helt bestört. – Ja ... tror ni kanske att jag ej skulle passa? – Det finnes icke en qvinna i hela Florens, som jag hellre ville ha till förebild. Men jag vet att ni förut blifvit ombedd af stora konstnärer att stå för dem. – Jag afslog dem då, men nu erbjuder jag mig sjelf. Hvad finner ni för underligt deri? Ni vet hur nyckfyll qvinnan är. Och dessutom skulle jag ej vilja göra det för någon annan än er. Det skimrade för Romanellis ögon, så glödande var den blick, som hon sände honom. Han teg ett ögonblick och sade derpå med osäker röst: – Men, Angiolina, jag är fattig, jag kan ej betala er som ni förtjenar. Gå till Barranti eller Forrini, de äro rika och ryktbara. – Hvad de äro kan ni blifva. – Men jag är det ej. Ni skulle göra en verklig uppoffring. – Hvad bryr jag mig derom. Jag vill uppoffra mig för er, ty jag älskar dig. – O, Angiolina! Från detta ögonblick var saken uppgjord. Romanelli började att arbeta på sin staty, inspirerad på en gång af konsten och kärleken. De första dagarne kom Angiolina till honom vissa timmar, sedan dröjde hon qvar hela dagen och började att gifva ateliern en anstrykning af trefnad och beqvämlighet. På det att Romanelli ej skulle behöfva gå ut, då han hade brådtom, tog hon ibland hem till honom i en korg vin och bröd, frukter och dylikt. De gjorde då sina måltider tillsamman. På eftermiddagarne öfversåg hon hans linne och kläder. Slutligen flyttade hon till honom på allvar, Hur lycklig, kär och tacksam Romannelli var under denna tid kan ej med ord uttryckas. Och ännu mindre hur god och kärleksfull och uppoffrande Angiolina var.
SSctnäfba föcrcbntugar odj Äouimtttéer böra, mib futlgöraubet af fina erfjådna uppbrag, ftäda ftg till omiffopftg eftcrråttclfe be förefriftcr, -SöemidttingSsjlabgan tttncljådep, famt, efter forgfädtg granffttittg ocfj fammetögratm pröfning af mebbes labé uppgifter odj för öfrigt ttppfpfta efter fänba förftåffanbeit, förcfla, påföra od) fafljlada ben bcmidntitgö Uppffattntngen af fafl egenbpmé tpärbe. § 4. Söärbet af fafl egenbont förefXåö od) beftämmeö ntcb fehling af: 1:0 ben för fåban, ttttber loppet af näftföregåtigna tfo år forfåfb egenbom febnaft bettngabc föpeffifting, få mtba tcfe berunber inbegrtpttg gobtgörelfe för t'n Bör, Branbförfäfrtitgg;Bcloppet ffude Betpbltgt itnberfttga be Branbförfäfrabe pufeng ocp Bpggttabernag twerfliga tuärbe, bet febnare, men tcfc bet förra, antaga^ fåfont grnnb för Ben.Mdningg Bcttngabe föpefftdtngen eller ben gobfänba tuärbertttggfuintnan, Böra be färffilba ffaf, fint lfa berttd föranlebt, t tapertngg 2lBpggnabcr å ftabgegettbom fatnt öfriga t bentia §:å 4:bc putt! t uppräfnabe Bug od) Bpggnaber få ej peder, titan på ettapanba fått tidfännagtftnen färfftlb anleb
Alt Salpeter äfven fått ett undantag, bar sin orsak uti den slöra skillnad, sorn för det närvarande är erne!lan det af Kronan fastställda höga lösnings-priset å denna vara, och det i andra länder gångbara lägre. Det återstår nu endast för Utskottet, att redovisa för de föreslagne 5:o Föra nelringarne uti underrättelserna t ill Tull-taxan. irsta och 2:dra §§. i nu gällande Tull-Taxa äro sammanslagne till en §. i nya förslaget, utan annan förändring, än att förbuden äro borttagne. Uti 3 §. af Förslaget, svarande emot den 4-'de i nu gällande Tull-Taxa, äro orden ”på Cravel” uteslutne, sedan Kgl. Majrt, genom serskild Författning, upphäfvit skillnaden i tull-väg emellan Klink-fartyg och fartyg byggde på Cravel, äfvensom ett tillägg blifvit gjordt, hvarigenom samma förmon, vid tillfälle af utlupne Fribref, beviljas för fartygs Om underr&ltelsdrna till Tull-Taxan* ftcvillnings-Utskottets Betänkande N.o 27" utgående till, som förut är stadgadt för fartygs inkommande från utrikes ort. 5:te §. i gamla Taxan är alldeles utesluten , på grund af ofvanberörde upphäfda skillnad emellan olika byggnads-slag af inhemska fartyg. 6 §. är endast omredigerad och utgör nu i Förslaget den /^:de. Vid :de §., som nu innefattas i den 5:te, äro de förändringar föreslagne: 1:0 att skepps-umgälderna skola utgå i Svenskt Banco; och 2:0 att skepps-umgälderna för utgående fartyg endast erläggas en gång inom ett calender-år. Denna senare lindringen liar synts
St., i dess underdåniga skrifvelse af den 12 Juli 1S41, inför timonen fästat uppmärksamheten på vigten af arbetskompanier, och då länen, i händelse af behof, ägde tillfälle ali erbjuda eli ej ringa antal arbetsmanskap till sjöförsvarets förstärkning, helst å skärgärdsvapnet. inom fästningar eller till fångbevakning, så har man skälig anledning hoppas, att, lill en början något befäl af rikets militärstyrka skulle kunna, efter underdånig hemställan, af K. M. nädigst beviljas. Derefter anförde Frih. Hermelin muntligen: Jag anser mig skyldig att väcka R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att då jag här omnämnt en summa af 250,000 r:dr b:co, har det skett på grund af följande förhållande: det anslag af 400,000 r:dr b:co som vid sista riksdag gjordes för befrämjande af associationer, vare sig enskildte eller prival-banker, som bildade sig för spanmåls belåning, är endast af en enda association i ansökningsväg anlitadt till ett belopp af 150,000 r:dr. Hvilande denna ansökan ännu pä Hrr bankofullmäktiges afgörande. Hela summan 400,000 r:dr har således under dessa år legat obegagnad och jag föreställer mig att, i händelse icke framdeles sådana associationer eller privatbanker anmäla sig till delaktighet i ofvannämnde anslag, så skall detsamma ligga obegagnadt i R. St:s bank; hvaraf finnes att troligen en större del af ofvannämnde tillgångar kunde användas lill förmån för de inrättningar, som åsyfta att åt arbetssökande bereda arbetsförtjenst. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att den l-.sta af Frih. Hermelins nu upplästa motioner, hvilken åsyftade att direktionerne för faltigvårdssamhäflens arbetsinrättningar må kunna för uppgörande af arbetsplaner till väganläggningar m. m. påräkna biträde af statens embetsoch tjenstemän, finge remitteras lill Allm. Bcsv.- o. Ekon.Utsk. Ropades ja.
Vid granskning åter af sjelfva Lagförslaget* hafva Riksens Ständer väl funnit detsamma i allmänhet vara bygdt på rigtiga grunder, i sina föreskrifter bestämdt , i de stadgade säkerhets* måtten emot missbruk ändamålsenligt, samt i öfrigt syftande att försäkra vatten-verks-egare emot alla förluster, genom begagnande å Jordegare» sida af tvångsrätten; men då, efter Riksens Ständers underdåniga tanka , denna tvångsrätt blifvit i Författningen gi; ven en längre utsträckning, än som kan förenas med det nödvändiga skydd, andra Rikets hufvudnäringar böra brede vid jordbruket ega, samt Riksens Ständer under fastadt afseende på den ytterliga noggranhet, som i ett så granlaga ämne måste iakttagas, jemväl ansett sätskilte, i den föreslagne Författningen ej be - t/n derdåniga Skrifvelser. 379 märkte, omständigheter böra, vid tillämpningen af tvångsrätten och hehandlingen af derom uppkommande Rättegångar, observeras, så vida, å ena sidan, denna tvångsrätt med någon billighet skall kunna göras gällande , och, å den andra, 1'örfattningens nyttiga syftemål icke obehörigen motverkas , hafva Riksens Ständer, för sin elei, beslutit åtskiliige, uti här hos underdånigst bn lagde omarbetade Förslag till ifrågavarande Författning upptagne, ändringar och tillägg deruti, dem Riksens Ständer nu till E. KMas Nådiga ompröfvande öfverlemna, hvarvid Riksens Ständer likväl icke böra underlåta, att för E. K. M. i underdånighet redovisa de motiver , som stadgat Riksens Ständers berörde beslut.
Det är icke hår blott som den ena folkrepresentanten sdger saker, sorn kunna vara oangendma för en annan; det sker i alla constitutionella länder; det sker öfver allt der man liar rättighet ntt fritt tala och utlåta sig, och mod nog att begagna denna rättighet. Vi hafva nyligen i Tidningarne låst huru Talleyrand bedömer Franska Ministeren , i anledning af det lerig som det tändt emellan Frankrike och Spanien, ett krig hvars följder, icke allena för dessa Nationer, utan för hela Europa, ingen dödlig kan förutse och beräkna. Hvem känner ej lika lifligt som Talleyrand, då det gäller medmenniskors vål ? Hvem instämmer ej hår i de känslor som han uttryckt? Men manne vål Talleyrand undgå att i andra kretsar blifva bittert tadlad, för det att han tänker som han tänker, och för det att han yttrar hvad han tänker? Hvem känner icke huru oppositions-männen i England, Lord FIolland, Marquis LansdoAvn yttra sig, icke allenast öfver Brittiska Ministrarnes åsigter och deraf bestämda handlingar, utan äfven öfver andra, inom Europa verkande politiska krafter, som verka vål eller ve för menskligheten ? Tadlar någon Lord Chatam för det att han, som spelt en så lysande röle i Miriistéren, gick in i oppositionen och varmt och kraftigt tadlade den Buteska ministeren, hvilken genom sina Den r Martti. våldsamma åtgärder mot Americanerne gjort sig allmänt hatad. ”Väl ser jag thronen, sade han en gång, men jag något bakom Thronen, högre ån sjelfva Thronen,” Låste vi icke alla för ett eller tu år sedan Tierneys svar till Lord Castlereagh, då denne sade: ’5En opposisition har ej annat syftemål ån att sjelf få ert plats i Ministeren.’* Heldre, svarade Tierney, dör jag på en dynghög , ån jag skulle vilja bli en minister sådan sorn ni.” Om jag hade haft det ämne att behandla som Herr Friherre Anckarsvärd behandlat, kanske hade jag yttrat mig annorlunda.
Förnim alltså, att denna morgon har Schahen tilldelat mig värdigheten af Khan, och skickat mig en fullständig Kalaat med häst och mundering, allt skönt och statligt; du skulle endast se fästet på min nya sabel. Jag beundrar dig, min far, hvilken en titel och en klädning kan göra lycklig, svarade jag kallt, emedan jag vid hans första ord gjort mig beredd att höra den enda underrättelse, som verkligen kunde glädja mig. Du har intet skäl att afundas mig, min son, sade min far, misstydande min kallsinnighet. Tvertom: jag sjelf kommer nu att ej mer kalla mig Ibrahim, Abdallahs son, utan Ibrahim, Rustans far17. Ty det förljudes, att Schahen ämnar utnämna dig till Khan af Zablestan, med titel af Beglerbegh18. Detta hviskas likväl blott ännu, men man menar att du skall erhålla fullmakten i afton. Mellertid har jag derom i förhand velat gifva dig en vink, dels på det att din helsa ej skulle lida af en alltför stor och hastig glädje, dels på det att du förut måtte göra dig beredd på ett skickligt svar. Men förvåning och bestörtning måste du visa ej mindre än tacksamhet och ödmjukhet; ty din välgörare, som vill öfverraska dig, skulle högst illa upptaga, om han funne sin hemlighet förrådd. Khan öfver Zablestan! upprepade jag. Jag äger inga insigter till en så hög värdighet, och ägde jag dem, så skulle jag ändock icke emottaga den. Rustan, Rustan, har du förlorat förståndet? Vet du då icke, att Zablestan är hundra gånger större och hundra gånger rikare än Kaschmir? – Hvad? skulle jag flytta till denna öken, dessa förbrända sandfält, ensam, utan slägtingar, utan vänner? – Tvertom, torde du der ännu finna flera anhörige än här, i fall det skulle roa dig att uppsöka fårherdar, kamel-drifvare och fiskare. Du vet, att din far der är född! – Ja, men jag är född i Kaschmir, och denna dal vill jag aldrig öfvergifva.