Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om det ock medgifves, att en sådan ensidighet förefunnits och kunnat finna stöd i den omständighet, att de serskildta Riksstånden, utan all ömsesidig granskning af hvarandras meningar, öfverlagt och beslutat hvart för sig, må härifrån visserligen hemtas skäl för den förändring i Riksförsamlingens organisation, att representanterne icke vidare skulle komma att ståndsvis öfver allmänna ärenden öfverlägga och besluta; dock kan deraf icke den slutsatts dragas, ali det Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26. 11 menliga, som man klandrat, har någon grund deri, alt Riksdagsmän väljas ciassvis. Tvärtom är man befogad tillden föreställning, att en representation efter samfäldta val, hvarest möjligen en eller annan sainhällsclass blefve helt och hållet orepresenterad, icke blott ginge miste om fördelarna af dennas deltagande i ärendenas behandling, utan ock kunde åstadkomma begär hos de för tillfället herrskande classerna att vinna öfvervägande fördelar på de öfrigas bekostnad, och således till det allmännas skada. Det torde i öfrigt icke böra förbises, att de serskilda inom samhället nu befintliga medborgare-classerna upprunnit och under sekler utbildat sig i och genom sjelfva statslifvets successiva utveckling, samt att således en väsendtlig rubbning af grundvalen för deras politiska rättigheter, om den, emot förmodan, skulle af alla vederbörande i laglig ordning medgifvas, sannolikt kunde medföra vådliga följder för hela samhällets inre organisation. Och just derföre att dessa classer i sig inbegripa Statens alla stora intressen, är Constitutions-Utskottet, med de fleste af ofvannämnde motionärer, af den mening, att bibehållandet af en på classval grundad folkrepresentation, — likväl i flera delar så förändrad, som tid och omständigheter påkalla, — lemnar den tillförlitligaste borgen för vården och befordrandet af samhällets väl, och att statens ändamål sålunda säkrast befrämjas.
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 och 22 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 115, i anledning af väckta motioner, dels beträffande Elementar-läroverken samt de s. k. pedagogierne eller mindre stads-skolorne, och dels om tillägg till föreskrifterne i afseende på student-examen; samt N:o 116, i anledning af väckt förslag om utvidgande af en del Elementar-läroverk. S. D. Föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 22 dennes på bordet lagda Memorial och Utlåtande: N:o 1, angående arfvode för en af de förenade Utskotten antagen särskild Sekreterare; och N:o 2, i anledning af väckt fråga om inrättande af ett statistiskt embetsverk samt anslag dertill. 388 Prot.-Utdrag den 23 Augusti 1854. » Från Rögv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Utdrag af Protokollet, hållet hos Höglotl. Ridderskapet och Adeln den 19 innevarande månad, N:o 428, innehållande, jemte bemälda Riks-stånds vid föredragning af Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 49, i anledning af Riks-ståndens återremisser af Utlåtandet, N:o 14, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och inkomne motioner, angående decimai-systemets tillämpning på rikets mynt, fattade beslut, en till de öfrige Riks-stånden ställd inbjudning att i berörde beslut instämma. Preste-Ståndet, hvars beslut i allt det hufvudsakliga af frågan äro med Ridderskapet och Adelns öfverensstämmande, utom hvad beträffar det af Utskottet, sid. 11, framställda förslag till underdånig skrifvelse, hvilket förslag, af 3:ne Stånd redan godkändt, är vordet ett Rikets Ständers beslut, fann ifrågavarande inbjudning ej föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Beslöts följande Redaction: ”utöfver detta 948 Prut. Uidr. d. 13 Septemh. 1323. belopp må dock sedelstocken ökas emot itererad Valuta i Guld och Silfver, äfvensom genom Lån på LäneBancoCapitaler, samt å till beläning berättigade exportable Effecter. ’) i4;de Puncten. I närmaste likhet med det af Rikets Ständer vid sista Riksdag fasstälde förhållande, bestämmes nu äfven en summa af Åtta och en half (g l/a) Millioner Rd. af Bankens Fonder, att användas till försättning af BancoDiscontens utlåningar efter de hittills van. liga grunder, eller med iakttagande af de förändringar deruti, hvilka vid denna Riksdag föreskrifvas. Af dessa 8 1/2 Millioner få 500,000 Rd. B;co användas för beläning af publica papper. I5;de Puncten. "!s> •: Utskottens utlåtande bifölls.’ l6;de Puncten. Den så kallade Öfverräntan till Disconfen bestämdes att utgå efter 10 Procent eller 5y~6:deis Procent i månaden. i7;de Prat. XJtdr. d. 13 Septemb, 1823. 949 iyrde Puncten. Utskottens utlåtande bifölls. i8'.de Puncten Beslöts följande lydelse: ''Oinskränkt rättighet till beläning af Guld och Silfverpanr, samt af LäneBankoCapitaler må fortfara att vara gällande, dock med de ändringar deruti, hvilka, rörande ej mindre beläningssättet än beläningsvärdet å guld och silfver, framdeles vid denna Riksdag kunna bestämmas. ” I9lde Puncten. 2?dra Alternativet gillades» 2o:de Puncten. Utskottens utlåtade bifölls. 2 usta Puncten.
En sådan byggnad, som den föreslagne, skulle möjligtvis bidraga till ett längre bibehållande af våra nuvarande former, hvilket jag skulle anse såsom en stor olycka, hvadan jag också, ifrån denna synpunkt allena, anser mig hämta tillräcklige skäl för Motionens afstyrkande, utan att tro mig 36o Den 19 December e. m. behöfva ens anföra Landets ekonomiska ställning såsom en ökad anledning att bespara en utgift, som ingalunda är af en oundgänglig nödvändighet påkallad, då Riksdagarne hitintils utan en sådan anstalt kunnat hållas. Jag anhåller om remiss till StatsUtskottet af dessa mina anmärkningar. Friherre BoijeLudvig: Ifrån Motionens natur är afvägen ej stor, i mångens tanka kanske ingen, för att komma in på Lågan om representationsförändring. Äfven jag önskar en representationsförändring, men förutser, att af de många förslag, som göras, ej uppkommer något annat resultat, än att den ena meningen stadnar emot den andra; att hvad den ena finner nyttigt, anser den andra onyttigt, och att vi således komma att stå der vi stå. I den förmodan att något annat resultat deri således ej är att vänta, tillstyrker jag , att Utskottet ville gifva bifall åt Motionen; så mycket helldre, som det ej lärer finnas något skäl, hvarföre de öfrige Stånden ej skulle få en anständig local. Herr Danckwardt j, Magnus Georg : Jag vill blott, i anledning af Friherre Anckarswärds yttrande rörande saknad uppgift å Kronans publike bus, hafva äran upplysa att i afseende på de så väl i Hufvudstaden sorn i Landsorterne varande Kronans bygg - Den 19 December e. m. nader, hvilka äro ställde under ÖfverlntendentsEmbetets, samt KammarCollegii vård, fullständige uppgifter redan äro till StatsUlskottet aflemnade, samt att hvad de öfrige Kronans hus angår, dylike uppgifter antingen redan äro eller innan kort lära till samma Utskott äfven blifva Öfverlemnade. Herr von Hartmansdorff \ August:
Men i afseende på dessa mindre afdelningar öfverlemnar jag till Utskottet att bedöma, huruvida någon vidare nedsättning i den föreslagna utmyntningsgrunden kan anses lämplig. Deremot är jag fullt öfvertygad, att sådant både kan och bör ske, i afseende på hela och halfskillings-styeken, hvilka, enligt min tanka, böra utmyntas efter samma grund, som för 2 sk. stycken blifvit föreslagen. Ett skeppund utmyntadt till 3oo Rldr gifver 14*4°° hela skillings-stycken, och för närvarande gå 8,000 sådana på skeppundét, hvaraf följer, att hela skillingsstycken skulle blifva ungefär lika stora med våra nu varande 3 styfversstycken och att halfva -sktllingar skulle hlifivar lika, eller något större, än våra nu varan - Banco-Utskoltets Betänkande IV:o J. f de bancohvitlnar, vid hvilket förhållande man väl icke kan invända, alt dessa myntafdelningar skulle blifva för små. Mig synes således, att man gerna kan förändra utmyntningsgrunden för hela och halfva skillingsstycken lill hvad jag nu föreslagit; serdeles angeläget för att häraf skall uppkomma någon vinst, som, på sätt den Kongl. Propositionen innehåller, skulle öfverlemnas åt Myutverket, för betäckandet af myntningskostnaden till silfvermyntet. Alt icke heller någon efterapning häraf skulle vara att befara, bevisas dels af de exempel, som i den Kongl. Propositionen finnas upptagna om den låga ulmyntningsgrund för koppar-skiljemynt, sorn i andra länder eger rum, och dels deraf, att Riksgälds-Contorets polleller, enligt Kongl. Maj:ts egen utsago, varit efter nuvarande curs-förhållanden utmyntade ända till 444 R:dr Banco per skeppund, utan att blifva efterapade. Jag anhåller, alt dessa anmärkningar få åtfölja remissen af Kongl, Maj:ts Proposition lill Utskottet.” Vidare har Höglofl.
Om jag häruti icke allt för mycket misstager mig, vågar jag med den rått, samma lagar gifva mig såsom Ledamot af detta upplysta stånd anhålla hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, det Hans Excellence täcktes inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida Slån. det instämmer i den begäran jag framstält, eller icke. Hant Excellence Herr Gr ej ven och Landt. Marskalken frågade, örn Ridderskapet och Adeln behagade gilla Herr Påhlmans ifrågavarande förslag ? Ropades Ja och Nej. Grefve Ankarsvärd, Michael: Då jag tog mig den friheten att i går förmiddag i plenum enskildt fråga Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, om Betänkandet angående Disconterne skulle i samma plenum företagas till afgörande, emedan det ej stod på den föredragningslista mig då till genomläsande lämnades, svarade Hans Excellence mig, att sådant icke komme att ske förr ån i dag, af hvilken anledning jag äfven i går var frånvarande; men till min stora förundran har jag nu blifvit underrättad om det beslut Ridderskapet 120 Den 3 Junii. och Adeln i går lärer fattat rörande sattet för Discontsedlarnes inlösen m. m. Jag får derföre förena mig med de Herrar, hvilka anmält deras reservation mot detta för Rikets finnancevåsende så skadliga beslut. Hvad Herr Påhlmnns anhållan beträffar, så. enär jag ej kan inse någon skada dervid, och icke heller finna densamma vara stridande emot Grundlagarne, utan den fastmer kan åstadkomma nytta, i det Ridderskapets och Adelns Ledamöter komma i tillfälle att kånna, i hvad ordning målen blifva föredragne, och sådane händelser derigenom undvikas, sorn» nu timat, anhåller jag om Hans Exceilence Herr Grefven® och LandtMarskalkens Proposition till bifall af Herr Påhlmaus berörde anhållan.
Det är naturligt, att ett i många hänsenden för alla samhällsklasser vigtigt ämne skall ega ökadt intresse för den, som under en längre tidsföljd egnat sin verksamhet åt detsamma tillhörande frågors utredande. Det är af sådan anledning jag finner mig föranlåten att en stund taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk, synnerligast som frågan nu Den 15 Man 339 rör en ort, der jag tillbragt ruin ungdom. Jag kan emellertid desto mera opartiskt yttra mig om jernbansträckningen i Wermland, som jag icke der eger någon egendom eller eljest några relationer, som kunna göra mig benägen att af enskildt intresse företrädesvis gynna den ena eller andra sträckningen. Under den långvariga debatten hafva satser blifvit framställda, hvilka förefallit mig ganska besynnerliga och stridande mot de åsigter, som vid föregående riksdagar gjort sig gällande. Så t. ex. har man sagt, att en stambana bör ovilkorlen ledas kortaste vägen mellan de slutpunkter, den är afsedd att sammanbinda. Detta är en princip, som vid anläggandet af svenska stambanorna ingalunda blifvit uteslutande tagen i betraktande, ty man har hittills endast afsett, att dessa banor skulle utgöra grundlinierna i Sveriges jernbansystem samt att från dessa hufvudsträckningar skulle utgrena sig andra hanor till de trakter, der industrien det påkallade. Det har förvånat mig, att bibanor nu funnit motstånd från en person, som mera än någon annan arbetat för sådana banors anläggande, samt äfven lyckats att för den sednast af honom förordade bibana erhålla större statsbidrag än lör någon annan sådan bana blifvit beviljadt. Den fråga, som nu föreligger, berör visserligen i närmaste hand Wermlands lokala intressen, men den berör derjemte ett för hela landet gemensamt kommunikationsintresse. Skulle R. St:r besluta anläggandet af en kustbana eller strandväg vid Wenerns norra sida, befarar jag att jernvägssystemet genom Wermland blifver för en lång framtid förryckt. Det har blifvit uppgifvet, att passageraretrafiken vore det hufvudsakligaste föremålet för rörelsen på våra jernbanor.
L å alla äro bakade eller strax före serveringen, sammanvispas blancmanger, deri blandas något såsfri sylt, helst hallonmos, hvarmed strutarne fyllas och ställas bredvid hvar andra i en skål. O m man ej har tillgång på blancmanger, så vispas grädde till hårdt skum, deri röres hallonmos eller annan såsfri sylt, hvarefter d e t fylles i strutarna och serveras snart, eljest vekna de och gå sönder. Louise. Strumpor, Herrar: Ylleskjortor, Undertröjor, Damasker, västar, Yllekoftor, schalar, Yllekragar, och välsorteradt Ylleunderlif, Knävärmare, Yllekjolar, Maggördlar, Bomullskjolar, Teatermössor, lager Tricotsnörlif, af Ylleoch Ylleunderkläder, Muddar, Filtkjolar, Silkesschalar, Vantar, YlleYlledukar, YlleTricotlif m. fl. artiklar. 4 ett enkelt, Det m e n föga beaktadt medel. är: ett ständigt a n v ä n d a n d e den kalla årstiden underärmar af af ylle, tätt under åtsittande hvilka räcka n e d 8 a till handleden. ju oftast lemnar upp af d e n beskaffenhet, d e n kalla till detta axlarne, därför att röda händer bidrager till o c h hufvudvärk. Elsa. m o t diarrhé. tesked samt reumaAnvänd ylleärmar! Fanny — g. Läkareråd. Emma. 1) Tvätta hufvudet hvar annan qväll med grönsapa och varmt vatten och efter noggrann aftorkning m e d naphtolspril. 2), 3) och 4) Troligen beror dessa symptom på blodbrist och allmän svaghet (äfven er härsjukdom kan stå i samband härmed). L å t undersöka er af läkare. JTinktda. Svar redan afsändt. Vanessa. F ö r att särskildt förekomma dessa drömmar, kunna vi ej mycket göra. Möjligen kan ni försöka att på qvällen taga 1 gram bromnairlum, m e n dermed får ni dock ej fortsätta längre t i d.
Måhända kunde denna strändernas öde tomhet äfven tillskrifvas den stora ”mannadöden,” såsom det ännu på folkets språk heter om digerdöden, hvilken, inkommen genom sjöfarande, utödde norden och särskilt grasserade så kring kusterna i Bohuslän att, efter hvad de gamle och sagan förmena, i en viss trakt blott en yngling och en flicka blefvo qvar för att gifva nya inbyggare åt Viken. När första fiskarkojorna restes på de klippor, der Strömstad sedan uppväxte, är ovisst: det säges att de stått der ”från ålder”, ett uttryck, som tillåter den största möjliga utsträckning. Huru som helst, kommo efter Bohusläns sista öfvergång till svensk provins (1658) allt flere och flere kojor, och slutligen blefvo de så många, att de efter hand drogo sig från hafsbrynet bortåt Strömsån, hvilken förenar det stora vattnet med det lilla eller insjön, som följer vägen till staden från östra sidan och under namn af Strömsvattnet faller ut i den historiska Vettlandsälfven. Platsen hette då helt enkelt Strömmen. Men när samhället blef allt lifligare, starkare och tätare genom inflyttandet af en mängd främmande sjöfarare och köpmän, som här drefvo raska affärer, gick det ej längre an att icke vara någonting i fråga om rangordning. ”Strömmen” måste komma sig upp i verlden och bli köping. Detta kunde 1666 så mycket lättare ske som Carl XI:s förmyndareregering fästat nådig uppmärksamhet på ställets tilltagande välmåga, förhöjd derigenom att en stor del af norra länets handel flöt in der; och för att gifva den nya köpingen riktig fart, tillades den för vissa år någon liten andel af de allmänna förmåner, som kronan består sina uppkomlingar af sådan beskaffenhet. Dock – när voro väl menniskorna nöjda? En köping är i alla fall en ringa ting emot en stad, och alltså måste redan efter några år Strömmen taga ut ännu ett steg. Stadsprivilegier söktes, erhöllos och stadfästades slutligen af konungabrefvet den 11 april 1676 – och så föddes Strömstad.
Trakten är en af Tysklands skönaste, och bergen här hafva sin egen poesi, icke vild och förvägen som Schweizeralpernas, icke sydländsk och chevaleresk som Tyrolens borgkrönta sluttningar, nej en poesi i släkt med Schwarzwalds och Thüringens, den tyska skogshöjdens sommargröna romantik med Rübezahls puts, klangen af jägarhorn, hela den romantik, som förevigats i Webers operor och Schuberts sång. Ett förfriskande intryck af denna skogsnatur erhåller man, så snart man lämnar den lilla järnvägsstationen, och i sin vagn åker upp för höjderna till Oberammergau. Pingstdagens soliga högtidsro låg klar öfver de vårgröna sluttningarna. Talrika skaror af söndagsklädt bondfolk, som med sina matsäcksrenslar på ryggarna sträfvade upp för bergavägarne, gåfvo trakten en stämning af festlig vallfart. Madonnabilden i klostret Ettal, som man här passerar, var också under hela medeltiden liksom sin systerbild i Einsiedeln ett kärt mål för de troendes pilgrimsfärder. Men vår körsven – en ölgemytlig bayrare – lät oss icke fördjupa oss i några gammalkatolska drömmerier. Från sin bock gaf han en rad realistiska interiörer från Oberammergau, prisen på logis och mat, och allehanda anekdoter om aktörerna: »Ja, Kristus har hela huset fullt med engelsmän,» sade han till sist med något missundsamt i stämman. Det var en fatal replik för medeltidsstämningen, och med ens erinrade man sig nöjet att lefva i reklamens och den »lojala» konkurrensens tidehvarf. Ändtligen var man uppe i Oberammergau och en sydländsk bygata öppnade sina parallelrader af ljusa hus med gröna fönsterluckor. Fruktträden stodo i blom i täpporna, och gamla naiva fresker med Frälsaren och Maria lyste här och hvar på väggarna. Men den pliktskyldiga idyllen, som bör hvila med sin klockringning och sin sabbatsro öfver en dylik vrå af världen, hade totalt förflyktigat under främlingstilloppet.
Herr Lefrén, Johan Pehr' Då Ridderskapet och Ådeln, i afseende på bildhuggarearbeten stadgade, att tull på dem ej skulle låggas, skedde det med anledning af en Ledamots framställning, att man ej borde hindra konstsinnets utveckling i landet. Jag tror att Grefve Cronhjelms förslag instämmer med denna grundsats, sorn gälde vid ofvannårnnde beslut. Ingen artist i landet lår fordra, att hans konstproducter skola fredas för utländsk concurrence, och således år denna sak ej i »amma cathegorie som öfrige artiklar i Tulltariffen, så vidt frågan år att skydda inhemska nåringarne. Hår år blott fråga om en obetydlig inskränkning i inkomsten' för Statscassan, och då hemstålles, huruvida denna ohetydiiga minskning kan motväga obehagligheterna i omdömet, att hafva motverkat sjelfva modellernas införande, hvarefter konstsinnet skall bildas. Jag medgifver visserligen med Herr Munck af Rosenskjöld, att icke alla konstproducter åro mästerstycken, men det år svårt för Tullbevakningen att bedömma dem, och det skulle leda till öfvertrådelser af författningen, om man oeruti skulle bestämma några skillnader. Jag tillstyrker således bifall å hvad Grefve Cronhjelm föreslagit, jgcn »5 Augusti, f, m. Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog , att målningar utan glas och ram måtts tullfritt få införas. Bifölls. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarJKalken hemställde, huru stor tull borde å målningar med glas och ram bestämmas. Grefve Cronhjelm: Jag skulle vördsamt föreslå, att för målningar med glas och ram rnåt* te betalas 20 procent af garniturets värde. Friherre Cederström: Tullen år af Utskottet föreslagen till 5o procent. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bestämma inkommande tullen å målningar med glas och ram till femtio procent af garniturets värde. Friherre Cederfirårn:
Jag gillar fullkomligen grund satsen örn lika arfsrätt och lika giftorätt. Då jag således ej kan godkänna de skäl, som från motsatta sidan blifvit yrkade, mäste jag likväl erkänna, alt derifrån har under denna frågas behandling blifvit ådagalagd en utmärkt skicklighet i den parlementariska taktiken. Man har nemi. börjat med att blott göra anmärknlr i syftning att få betänkandet återremitteradt. Till och med den Värde ledamot, som vanligen plägar dictera majoritetens beslut, sade sig icke vilja bestrida återremiss. Det är först nu, sedan klockan är nära io, och den största delen af Husets ledamöter gått bort, i öfvertygelse att en återremiss blefve det gifna resultatet af debatten, som man helt behändigt kommit fram med yrkande af ett afslag eller att få saken slutligen afgjord. R. o. Ad. har likväl hittills i hvarje fråga af större omfattning, sorn första gången förevarit, icke haft för vana att vägra återremiss. Jag skulle tro, att det visserligen icke vore rätt handladt, om man nu skulle undertrycka ett förslag af den vigt och betydenhet för framtiden, som förevar. betänk, omfattar. Jag tror ingalunda, att man derigenom uppfyllde de pligter, som åligga representanten emot samhället. Jag tror att frågan bör behandlas öppet och ärligt, efter de vanliga formerna, och icke sålunda nedtystas genom en liten behändig manöver. För öfrigt äro visserligen redan sedan i5 år tillbaka skälen för och emot så många gånger upprepade, alt det kunde vara öfverflödigt, synnerligen för den, som icke tillhör de lagklokes antal, att derom något yttra; men jag kan likväl icke undgå att förklara, det jag ingalunda godkänner den framställning om upphofvet till stadgandet om den olika arfsrällen, som här i afton blifvit gjord. Jag tror icke, att det har lill upphof några beräknade politiska skäl. Anledntn dertill finnes ganska tydligt uppgifven af historien, såsom redan af en värd talare blifvit antydt. Qvinnan kunde icke börja med att äga, emedan hon då ägdes såsom lifegen.
Friherre llgmilton instämde med Grefwe Uyi-nLi-!, häldst ftagan ännu icke i BewtllttmgsLltskottet ä nyo fvrrwaril. Herr Grefwen ocH LandrMarfkakkett beZynde derefter alt punctewis uppläsa tUiskotcers Fölflag. i Wld den första puncten, rörande en witz afgift för hwart Hemman gjordes igen anmärkning. Den andra fpuncten att hwsr och en wid Mantalessrifningen skulle uppgiswa med huru stor vannerymd han wille bränna; Gillades. Herr knutrLölö, kaul, eritidrade att i afse - Dm 29 Januarkk. L2Z5 frende pä sörsta puncken han hade gjordt anmärkningar som lili Ulffolttt dlifwit remitterade. Herr Grefwen och Landcmarflalken, förklarade att de framdeles i sin ordning skulle degagnas och omtalcks. Nu önskade han att Rwderstaxet och Adeln wille yttra sig huru stok pauueryAd borde ttllälas. Friherre »nNilton, Lsrl, yttrade att sä wäL panne,rymden, som grunden till betalningS'skylldighet efter Hemman, böra bibehällas t likhet med Ikoo ärs författning. Med en sadan Pannerymd, kan tillräckelig myckenhet drank erhällas för Lrdugärden, och mera Bränwin erhällas, än till husbehof fordras: men derigenom sättes en fixerad gräns för den egennyttige, som blott syftande pä egen winning, glömmer del Allmännas wäl. Med en fädan grund för beskattningen Win, nes en säkerhet, att den väräknade summan utgår'; hwilken, om den föreflagne methoden ak beskattning antages, fäkerlrgen förfelas.