Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit anser dessa, i alla hänseenden ändamålslösa uppoffringar kunna fullkomligen undvikas, och ett kopparmynt, utan Statens belastande, erhållas, till utseendet motsvarande det nya silfvermyntet och jemförbart med i andra Länder bruklige skiljemynt, samt, om de här ofvan föreslagne utmyntningsgrunder å 200, 25o och 3oo R:dr Banco per skeppnnd fastställas, möjligen till och med någon vinst å utmyntningen vara att förvänta, ehuruväl sjelfva tillverkningskostnaden naturligtvis måste ökas i mon som myntfoten blir lättare, d. v. s., allt som stycketalet på skeppundet ökas, hvilket för heloch halfskiliingar skulle ske med halfva nu varande antalet och för fjerdedelsoch sjettedelsskillingarne med femtedelen af detta antal. I afseende på den möjligen uppkommande besparingen vid kopparens utmynlning, vill Kongl Majit till Rikets Ständers ompröfvande öfverlemna, huruvida icke densamma, sedan betalning för den använda kopparen, efter gångbart pris, till Kongl. Majit och Rikets Stats-Conlor utgått måtte få disponeras af Myntverket, som, enligt Kongl. Majits den 9 Mars förlidet år vidtagna Nådiga beslut, nu kommer att öfvertaga kopparmyntningen, men hvars på Stat. uppförda anslag för silfvermyntningens bedrifvande icke förslår att betäcka kostnaderna dervid, hvilket är så mycket mera oivifvelakligt, som detta, år 1776, till 7,500 Rldr om året bestämda anslag icke för närvarande motsvarar tre åttondedelar af sitt ursprungliga silfvervärde. 4 Banco-Ulskottets Betänkande IV.o 7.
Vidare har Hr Frih. yttrat, att sportelfördelningen inom Just.- revisionen kunde medföra någon fördel för revis.- och prot:ssecret:ne, och han har derigenom visat, att han icke äger den ringaste kännedom om detta verks stat. Hurudan sportelfördelningen än må blifva, kan den ej medföra den ringaste fördel för dessa tjenstemän; och jag finner bra besynnerligt, att man velat mot löneförbättring för dem åberopa ett skäl, som i afseende på dem ej äger någon tillämplighet. Slutligen har Hr Frih. äfven funnit en betänklighet i anseende dertill, att en del af R. o. Ad:s ledamöter utgöras af embetsoch tjenstemän, som taga lön; och på sådan grund vill Frih. undandraga sig och sitt namn allt deltagande i fråga om löneförhöjning. Jag får hänvisa den värde talaren till statscalendern, och begär blott ett ögonkast derpå, hvarigenom Frih. skall blifva Öfvertygad om det, kanske för ho - 34a Den i3 Augusti f. m. norn obekanta, förhållande, att adelsmännen icke utgöra en tiondedel af de löntagandes antal. Om den omständighet, att några af 11. o. Ad:s ledamöter också äro löntagare, skulle hindra R. o. Ad. att, såsom Stånd, behandla dessa frågor, skulle det besynnerliga förhållande inträffa, att uti ett visst ämne vore R. o. Ad. uteslutna från den beslutanderätt, R. St. tillkommer. Jag vill icke bestrida, att en kraft finnes, som vill drifva oss derhän, att R. o. Ad. skall uteslutas från deltagande i Representationen; menså länge vi ännu icke kommit dit, torde det vara nödvändigt att icke fråntaga de löntagare, som hafva den olyckan alt vara adelsmän, det beskydd, hvarom grundlagen försäkrar dem. För öfrigt vågar jag bestrida det uppskof, som Hr Dalman begärt, enär derigenom det af mig åsyftade ändamålet skulle förfelas.
Någon ytterligare undersökning till indragning och besparing af Presterskapets inkomster anser Utskottet således icke böra ega rum, men instämmer med Friherre Palmstjerna i den åsigt, att, der, genom Kyrkors sammanbyggande, hvilket i FriherrenS hembygd, Skaraborgs län, egt rum, och äfven på ett och annat ställe i andra Landsorter kan verkställas, någon Presttjenst kan ingå, Bostället och aflöningen må användas till anställande af en Scholprest, som barn-undervisningen besörjer. Utskottet anser sig således böra anmäla sitt vördsamma tillstyrkande, att uti den underdåniga skrifvelse, förut blifvit föreslagen, Rikets Höglofl. Ständer tillika hos Kongl. Majtt anhålla om befallning till Consistorierne, att låta undersöka, hvilka odisponerade medel för barn-undervisningen på landsbygden kunna användas, samt att, der sammanbyggnad af Kyrkor kan verkställas, sådant tillvägabringa, på det, vid såmedelst thöjligen ledigblifvande Prestlägenheter* ef» 704 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden.' ter församlingens hörande och med dess be^ gifvande, Scholprester, sedan Kongl. Maj:t dertill gifvit sitt Nådiga tillstånd, måtte anställas. Hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt underställes. Stockholm den 5 Juni 1825. Ankom den 18 jani j 823. Yttrande, i anledning af de inom Heder v, BondeStdndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående så kallade Planpenningars utgörande. -^iksdagsFulImägtigen Nils Håkansson frän Kronobergs Län har vid detta Betänkande, som från Hederv. BondeStåndet blifvit återremitteradt, erinrat, bland annat, om den olägenhet för Stamroten, som skall inträffa, då i en By eller Gård Storskifte föregått, hvarvid Soldattorpet, i egenskap af byens eller gårdens gemensamma och odelade jord, Resv. och Ekon. Vtsk. Betänkanden.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 December, kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet JV:o q, angående åtskillige motioner om stämmoböters upphörande eller förminskning. Frän samtlige Riks-Sländen liar Utskottet till förnyad handläggning fått emottaga ofvanberörde Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, hvilka hufvudsakligen innehålla: att ifrågavarande ärende vore af ekonomisk beskaffenhet och att detsamma borde i önskningsväg Kongl.
Större personlig frihet för redlig gäldenär och särskilt behandling af de civila och af de hrimincla frägorna i konkurs. I sin vid förra riksmötet lill Kongl. Majit aflålne underdåniga skrifvelse an märkte Rikets Ständer, alt gällande konkurs-lags stadganden, som förbjuda gäldenären att intilldess första dom i saken fallit vistas utom sitt bus och berättiga borgenär att hålla gäldenären under bevakning, antydde tillvaron af ett anklagelsetillstånd, som drabbade deri redlige lika väl som den oredlige. Utskottet har ock funnit dessa stadganden både obilliga, såsom icke öfverensstämmande med våra öfriga lagars aktning för den personliga friheten, och okloka, såsom erhållande en på obestånd kommen gäldenär från ett skyndsamt afträdande af sina tillgångar, som dock är eli af konkurs-lagstiftningens vigtigaste mål. Förslaget innehåller ock rättelse i detta hänseende. På samma grunder, äfvensom för att befordra eli skyndsammare afgörande af så vä! de civila som de kriminela frågorna i konkurs, har förslaget skiljl behandlingen af dessa. Förslagets nu anförda grunder iiro de väsendlligaste af afvikelserna från gällande konkurs-lag och gifva i viss man, så att säga, en helt annan färg åt konkursprocessen än den hittills haft. Men utom dessa nya hufvudprinciper förekomma jemväl flere andra, som äro af synnerlig vigt och praktisk betydelse. Af dessa anser sig Utskottet förnämligast böra fasta uppmärksamhet å följande: befrielse för inteckningsoch pant-hafvare att bevaka sin fordran i konkurs, så vida han vill hålla sig till inteckningen eller panten allena, — ett för real - kreditens stadga och säkerhet högst vigtigt medgifvande; — upphörande af borgenärs-eden såsom ett ovilkorligl prceslandum och skyldighet att den aflägga först sedan annan borgenär derom väckt yrkande; — Lag-Utskottets Betänkande M 33. IS närmare föreskrifter om utdelningen, utdelnings-längders upprättande och sältet att dem klandra, — eli ämne, hvari gällande lag är ytterst ofullständig, — samt stadgande om hvad till konkursbo rätteligen hörer.
Register, angående upprättande af ett sådant öfver de inom Riks-Stånden väckta motioner: B. III. 318, 429, A. 429. Reglemente för städernas auktionsverk, i anledning af väckt motion om förändring af gällande —: B. II. 411, 450, A. 450. Reglementen, i anledning af väckt motion om upphäfvande af hittills gällande sådane för vården af socken-magasiner, samt öfverlemnande åt Reglementet för Telegraf-Verket, den 2 Augusti 1856, i anledning af vackt motion om ändring deri: B. II. 234, 255,310, A. 310; U. III. 45, 85, A. 85. — för trafiken å statens jernvägar, i anledning af vackt motion om fullständigt omarbetande deraf, äfvensom af taxan å af gifter för transporter å desamma: B. V. 197, 254, A. 254. Reglementet — K — 209 Reglementet för Riksgälds-Kontoret, förslag till stadganden deri, angående de vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalde stats-bidrag: B. VII. 162, 164, A. 164. Reglering af Presterskapets löne-inkomster, i anledning af vackt motion angående ändring i 2:dra §:n lista momentet af Kongl. Förordningen deri 11 Juli 1862, rörande —: B. I. 393, 463, A. 464; E. II. 57. Regleringen af utgifterna under Riks-Statens samtliga HufvudTitlar, angående: se Riks-Statens Hufvud-Titlar. Religions-fri hel, i anledning af väckt motion om utvidgad sådan: B V. 355, 559, 562, A. 576; U. VI. 52, 56, A. 56.
Det # r ' icke fraga oiii att phllgga oss ett nytt 0.k iitaii eiiclast att vidtaga vissa ysaktiska Btgiirclei., soiii ' blifvit riödviiiidiga iiiecl liela det ni1 oiiiclaiiade lifvet. Vi idiste diirhaii en gåiig, lat oss d&amp; göra det s&amp; godt först soin sist ocli hniiistoiie bespa~a oss sj dfva - .iltdi ?jiderxa, soin lef va iiiicler detta i3 vei; gbiigsskede - en Iiel clel oiiödig slitiiiiig. V h t vackra, glacla., viiiiliga Stockliolin! Icke as det ineiiiizgeii att föreslg att iiiecl ett slag göiBa dig till en gsalitisk, kall, egoistisk storstad! - Det Br tviirtom en bön om ömsesidigt tilliiiötesg5eiicle, ina11 staiier. L %t oss föreiilila lifvet för livaraiiclra, nar vi det lciiiiiia, - skiira bort de vissiia kvistarna, soni %iiiiii ' sitta kvar frhi eii tid, db lifvet var helt aiiriorl~i~icla gestdtadt. b Litteratur. IJirilcr !i !i~llar o d ~ Piiiim. Beriittelseï och iniiilieii af Alfliild Agrell. Stockliolm, Gebers f örlag. Icke alla boktitlar Iii ' dlx livad de lofva eller saga oss livad vi Iiafva att viiiita. Det iii. dlirfijr ined ett visst beliagligt Iiigii iiiaii öppiiar en bok, soin sk tydligt som deiiiia förtiil-jer livad förf. bjiider, allra helst om cleiii1.a förf. icke ar en iiy bekaiitskap att göra-, iitaii. eii vän att hälsa viilliomnieii åter.
»Då har herrarna betalt som narrar», sa jag, »men det ämnar inte jag göra.» »Något måste man förtjäna», sa han. »Inte mej emot», sa jag, »bara det inte blir på det här! 6 kronor jämt och därmed basta.» Karlen höll i sig än en stund, men hur det var så gaf han med sig. Han var alldeles svettig, och håret stod i vädret på honom som en borst; och svettig var jag med, men när jag slutligen spatserade min väg med paketet på armen – de ville skicka hem det, men hvem kan då veta hvad slags vara jag skulle få! – kände jag mig så nöjd, som endast medvetandet om ärligt uppfyllda plikter kan göra en. »Tant Lova är en riktig prut-artist», skrattade Ester, som på sin stol följt vår strid, fast hon lät mig sköta hela arbetet ensam. »Ja, kära du», sa jag, »den som inte håller på öret får alldrig riksdalern. Kom nu, så ska vi gå någonstans och dricka chokolad och äta bakelser!» tillade jag. »Jag känner mig riktigt medtagen efter kampanjen.» Hon förde mig till ett fint konditori i Storkyrkobrinken, och när jag satt där tot söll, ty utan Gustaf känner jag mig alltid tot söll, så kom det underliga tankar på mig. Bibeln må säga bäst den vill att en hustru ska blifva när sin mann, så säger jag ändå, att det är rent omöjligt – åtminstone ibland. Visst är, att när den förordningen kom ut, så måtte det inte ha funnits några ölkällare och biljarder till i världen, ty då hade nog Vår Herre kastat om saken och sagt: »Mannen ska blifva när sin hustru.» Hur olika hade inte mycket sett ut då mot nu! När jag skulle betala, befanns det att vi ätit upp presis hvad jag lyckats pruta in på tyget. »Där ser du», sa jag belåtet åt Ester. »Hade jag nu inte hållit i mig med prutandet, så hade det här varit en ren utgift, i stället för att nu vara en ren förtjänst.» Ester skrattade och påstod, att jag borde bli finangsminister. När vi kom på Gustaf Adolphs torg, så fick jag se en snyggt klädd arbetsmänniska, med vänligt, trefligt ansikte, som gång på gång vände sig om och såg på mig.
Emb.-Berätt else för år 1840. ning, som förekommit; har man förvandlat jury till helt annat, än den skyddsmakt mot förföljelsen, som den skall vara — i stället för skyddsmakt gjort den till ett förfärligt redskap i förföljelsens hand. Skola icke domarens lagkunskap och öfvade omdöme (i alla instantier, der så hehöfves) få anlitas för pröfning deraf, huruvida bevisningen är tillräcklig för den tilltalades fällande; då blifva dessa domarens egenskaper onyttiga just i de fall, der deras bruk är af behofvet högst påkalladt. Och ej blott domarens kunskap och tankekraft och erfarenhet äro för den tilltalade förlorade; utan han går äfven miste om den säkerhet, han bör hafva att påräkna i domarens ansvarighet och den grad af oberoende, som i ett välbestäldt samhälle hör honom tillkomma, och der han bör kunna lyfta sig öfver opinionshänförelserna för tillfället. Jag inser icke, att en lag om jury för tryckfrihetsmål särskildt behöfver afvika från den här angifua grundsats. Brottsligheten i en tryckt skrift bedömes efter inga andra grunder, än hvarje annan brottslighet, der sjelfva faktum ej är tvist underkastadt. I många fall, och talrikare, än tryckfrihetsåtal kunna blifva, måste hos domaren förekomma frågor om förbrytelser begångna genom skrift, men som icke tillhöra jury, utan domaren sjelf att pröfva; och grunderne för dessa förbrytelsers bedömande kunna ej vara andra, än som gälla äfven för omdömet öfver tryckfrihetsbrott. Något hinder kan då icke finnas för domarens behörighet att äfvenså väl i tryckfrihetsmål, som i andra, frikänna den tilltalade, när han icke finnes om brottslighet lagligen öfvertygad. Tryckfrihetsförordningen kunde innehålla, alt målet endast i det fall öfverlemnades till jury, då domstolen funne den tilltalade icke kunna frikännas, och att saken eljest borde af domstolen genom frikännelse afgöras *). Det är ett sådant stadgande, jag tror vår Tryckfrihetsförordning hafva bordt innehålla; och hvilka följder som från saknaden deraf kunna uppkomma, synes mig vara ådagalagdt genom beskaffenheten af det här i fråga varande tryckfrihetsåtalets utgång.
På de skäl, som då anfördes och då det alltid måste blifva angeläget att i hufvudstaden, der tillfälle är till val emellan flera läroverk, bibehålla en skola, hvarest nya läromethoder kunna försökas, ulan att dermed behöfva störa un - 36 dervisningens jemna gång på någon ort, och då dessutom denna skola visat sitt gagn genom den1! täflan, hvilken den förorsakat, får jag i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t mätte förnya sin nådiga framställning i detta afseende. Beträffande åter anskaffande af eget hus för skolan, så torde Eders Kongl. Majit, vid det af Riks-marskals-embetetupplysta) förhållande, finna, att kronans lägenheter nu icke kunna för ändamålet användas, hvarföre, i öfverensstämmelse med den framställning, som vid sista riksdagen af Eders Kongl. Majit gjordes, jag nu i underdånighet får föreslå, att, för beredandet af tjenlig egen lokal åt skolan, måtte äskas ett anslag för en, gång af 5o,ooo Ridr b:ko. Hvad Departements-chefen sålunda, så i ena som andra afseendet, hemställt och föreslagit, understöddes af Statsrådets öfrige ledamöter och blef af Kongl. Majit i nåder bifallet. 1710. Biskopen i Linköpings Stift har, rörande dervarande gymnasiioch stiftsbibliothek, upplyst, att detsamma genom större och mindre rika och dyrbara donationer vuxit till a5,ooo volumer, deribland 1,000 foliiband af värderika handskrifter, jemte permbref, i lärdomsoch politiska historien samt vetenskapliga ärenden, utom en icke obetydlig samling af mynt, medaljer, porträtter och kuriosa. Del oaktadt åtnjuter bibliothekarien blott 3o tunnor spanmål, svarande mot 180 Ridr biko af statsmedel samt 78 Ridr af enskilda donationer, tillsammans 258 Ridr b;ko, för hvilken summa han äfven skall, enligt en af de privata donationernas föreskrift, i vissa ämnen meddela ungdomen undervisning \ timmar i veckan. Han måste vara en med särskilda anlag och grundliga förstudier väl utrustad man.
Det är någonting helt annat, än att ålägga honom bevisuings-skyldighet alt freda sig. Jag hemställer till eder, Mine Hrr! om icke, i fall det af Gr. Lagerbjelke framställda förslag antages, följden skulle blifva, att den husbonde, som vill öfverträda författningen, försökte att öfvertala sina tjenare att begå brottet. Frih. Cederström: Ett Romerskt ordspråk säger: ”summum jus, summa injuria:” den strängaste formella rätt blifver understundom den största orättvisa i sak. Jag hemställer till mina värde motståndare, om icke denna sats torde ega sin fulla tillämplighet på de fall, då en husbonde anbefaller sitt tjenstefolk att öfverträda denna författning, samt, sedan tjenstehjonen blifva tilltalade inför rätta, i anledning af skedd uptäckt, han undandrager sig att ansvara för förbrytelsen, hvarigenom dessa arma vilseförda ensamme blifva utsatte för lagens hämnande arm. Sådan blefve följden af den ordställning, som 2:ne ädle Grefvar i sin välmenta juridiska ifver förordat. Dessa Gr:r hafva ansett det stå i strid med all sund formlära inom juridikens vetenskap, att låta bevisnings-skyklighet drabba den anklagade, men Frih. Raab har visat, att här icke står annat, än att do - Den 9 Augusti e. m. 203 maren skall, på grund af för handen var:de omständigheter, pröfva huruvida förbrytelsen skett med husbondens vetskap och vilja. Gr. Sparre har ansett en sådan pröfning kunna medföra svårighet för sådane domare, sorn egde svag skarpsinnighet och mindre eftertanka. Det förefaller mig, som en dylik förutsättning innefattade alltför ringa aktning för beskaffenheten af den Svenska domarekorpsen, om hvilkens insigter och duglighet jag för min del hyser, en uppå egen erfarenhet stödd och vida aktningsfullare åsigt. De värde Gr:ne hafva förklarat sig aldrig kunna antaga en sats, som enligt deras tanka strider emot en sund juridisk theori. Ett ordspråk säger: ”man bör aldrig säga aldrig,” hvilket äfven kan tillämpas här, ty R.
Enär nu §. till yttermera visso upräknar dessa nio personer, nemligen 2 Ministrar, 6 StalsRåd och 1 HofCanzler, så är det gifvet, att inga Statssekreterare få rum inom antalet af StatsRådets Ledamöter. Således torde man böra Den 23 Februarii e. m. 121 akta sig för en lagförklaring, som innebär en tvetydighet. Dea gamla §:n är derföre icke utan otydlighet, ty der står: StatsSecr eter are eller annan Ledamot af StatsRädet; men då man skall välja mellan tvenne mindre bestämda redactioner, så är det bättre att bibehålla dea gamla, efter hvilken tillämpning redan är gjord, och deri den egentelige Föredraganden, eller StatsSecreleraren, är uptagen , än att antaga en ny redaction, der han är utesluten, och endast tillfälliga föredragande uptagna. Jag hemställer således till Ridderskapet och Adeln, att förslaget matte förkastas. Herr Cederschjöld: Den siste talaren bar trott sig finna en ofullkomlighet i den gamla §:n, emedan der talas om annan Ledamot af StatsRåulet. Jag skall utbedja mig få påminna, att utom de egentliga och sländiga Ledamöterna af StatsRådet, hafva äfven 2 JustitiaeRåd och JustitiaeCanzleren i vissa fall derstädes säte och stämma, och äro då de så kallade andre Led/nöter. Men såsom ytterligare bevis för den satts jag drifvit, att det skulle vara vådligt att antaga den nya redactionen, emedan StatsSecreterarne ej kunde intagas i StatsRådsLedamöternes antal, får jag upläsa sista momentet af \i §. RegeringsFormen. Der står: Uti alla de fall, hvarom föregående fyra SShandla skola samtlige StatsRå - 122 Den 2j Februari i e. in. dets Ledamöter och StatsSecreterarne mara närvarande och rösta. Här äro StatsSecreterarne tydligt skiljde från StatsRådets Ledamöter. Herr Hjerta:
I - gjorda 66o Den 12 Junis, gjorda förslag, at Stats Utskottet mätte med en lustiuclion förses; och dä Riddcrskapet och Adeln sig erindrade, at detta forflag warit gjordt medan ännu, innan den nya Regeringsformens antagande, Stats Utfkottet med det Hemliga Utskottet möjligtwis kunnat förenas, och at det under sädane omständigheter möjliga behofwet af en föreskrift alldeles uphört, sedan, efter wär nu stadgade Grundlag , Stats Utskottet arbetar oj allenast utan nägon förbindelse til hemlighet, utan twärtom med den bestämda pligt at fullständigt lemna Riksens Ständer underrättelse om Statswerkets tilständ och förwaltning, fann Ridderskap^ och Adeln llumera ingen anledning at ofwannämnde Utskott nägon inötruciion föreffrifwa; hwarom wänlig underrättelse de öfrige respccttve Med Ständerne genoril Utdrag af t^ro. tocollet skulle lemnäs, kli 8UO1L. Uplästes et lilemorial inlemnadt af åtskilligt Riksdagsmän ifrän Westerbotten, sä lpdande: Undertecknade wid närwarande Riksdag utsedde Fullmägtige för Preste, Borgare och BondeStänden i Westerbotten anse bäde af egenöfwertpgelse och upmanade afhemmawarande medbröder, för deras heligaste pligt, at genom framställande af de händelser som wällat detta olpck. iiga lands närwarande utblottade belägenhet, rväcka Riksens Högloft. Ständers medlidande til tvinnande af försköning ifrän de utomordentlige utgifter, som Statens behof nu mer än nägonsin tilförene torde kräfwa.
Då öfver deras muntliga meddelanden om motiverna till dessa lagbud och hvad verkan de utöfvat, tvifvelsutan skulle i månget hänseende vara af vigt för våra lagstiftare under deras öfverlägguingar, enär ändock erfarenheten är den säkraste ledaren, serdeles om den blifvit inhemtad på ort och ställe, och då Norrmännen med oss hafva gemensamt intresse af en lika lagstiftning i dessa ämnen, så vågar jag föreslå: att underd. framställning af R. St:r göres till K. M. derom, att några af de herrar och män som i Norrige företrädesvis haft sig updragit att sammanfatta samt tillämpa der nu gällande lagar ang:de bränvinstillverkning och minutering måtte vänligen anmodas att sig här infinna för att med uplysningar och råd i samma ämnen tillhandagå, och att R. St:r till reseoch andra kostnader, som härför erfordras måtte anslå nödige medel. Begärdes på bordet. Anmäldes och lades på bordet; l:o StatsUtsk:s utlåt. N:o 18, i anledn. af K. M:s Nåd. Skrifvelse om angelägenheten att skyndsamt få beviljade vissa anslag för försvarsverket; 2:o Bevilln:sUtsk:s Mern. N:o 1, om antagande af två Kanslister utöfver den i Riksd:sOrdn:ns 24 § bestämda kansli-personal; och 3:o LagUtsk:s utlåt. N:o 2, i anledn. af väckt motioh, ang:de åtgärders vidtagande för utfärdande af nya Krigsartiklar, Tjenstgöriugs-Reglemente för Arméen, Fältförvaltnings-Reglemente samt Reglemente för ordnandet af den militära sjukvården. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 på dagen. In fidem protocolli, Albert Munck, Måndagen den 16 Januari 1854, Plenum kl. 6 e. m. Justerades 7 prot.-utdr. för d. 14 dennes samt Pleni Protm för d. 28 och 29 sisth December. Föredrogs