Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande summan, som för ifrågavarande ändamål må böra anslås; Så anse Utskotten densamma böra bestämmas till enahanda belopp, sorn vid sister StaIs-Utskottets Betäknanelen. 677 Riksdag beviljades, eller 100,000 R:dr årligen, helst Utskotten, utaf Committerades för Strömrensningarne från Kongl. Maj:t, till upplysning härvid, Stats-Utskottet rneddelde underdåniga Skrifvelse den 21 sisth April, varit i tillfälle inhemta, att omkring 100.000 R:dr erfordras endast till nu påbegynle arbetens fullbordande, samt alt mer än dubbelt belopp är af nöden för de Strömrensningar och audre dylike företag, hvarom undersökningar, på Kongl. Majrts Nådiga befallning, redan äro anställde, och jemnväl kostnadsförslag uppgjorde; Och hemställa Utskotten att desse 100.000 R:dr årligen intill nästa Riksdag måga, enligt Kongl. Majrts Nådiga dispositioner, från Riksgälds-Conloiret utbetalas af de Medel, som, vid denna Riksdag, t i i l Allmänna arbeten och företag blifvit anviste ; Dock torde Riksens Högloflige Ständer, till undvikande af allt missförstånd örn egenteliga och rälta föremålen för nu tillstyrkta anslag, finna lämpeligt, vid dess beviljande, fästa det uttryckliga villkor och förbehåll, alt detsamma icke får användas till annat, än Strömrensningars befrämjande och lättade Sjötransporters öppnande, synnerligen i Rikets Norra Provincer.
Emot 56:te punkten (angående Doktor Säves motion): af Herr Björck: »Den väsendtliga förbättring, som sistlidne riksdag tillvägabragtes i deras ställning, hvilka egna sig åt liirararekallet vid Statens läroverk, har, i stället att vinna erkännande, framkallat anspråk, som man hittills icke i något annat likartadt fall ansett sig tillständigt att framställa. Det har nemligen blifvit yrkadt, att de extra lärare, som icke haft anställning i Statens tjenst, utan endast efter förordnande tjenstgjort, skola åtnjuta fördelen att beräkna någon del af sin tjenstgöringstid såsom grund för uppflyttning i högre löneklass. Och ehuru Utskottet anfört, såsom det vill synas, tillräckliga skäl för tillbakavisandet af detta obefogade anspråk, har dock Utskottet stadnat i beslut att tillstyrka bifall till detsamma. Emot denna Utskottets åtgärd anmäles reservation; dervid särskildt afseende fästes på den utsigt till befordran och aflöning, som förefanns, då de ifrågavarande lärarne vunno anställning såsom extra lärare, och på de förmåner, som redan blifvit dem beredda; vid hvilken jemförelse det skall visa sig att någon anledning till klagan å deras sida icke förefinnes. Framför allt torde dock uppmärksamheten böra rigtas på vådan deraf, att Staten vid förbättringar i äldre institutioner erkänner det anspråk förefinnas på ersättning för de umbäranden eller försakelser, som förbättringarne afsett att afhjelpa. I sådant fall skall Stats-Ulskottets Ullätande JV? 123 (Fortsättning). <>1 hvarje förbättring medföra för Staten så obegränsade uppoffringar, att äfven det mest trängande behof af reform måste lemnäs ouppfyldt, till följd af Statens oförmåga att bära följderna deraf; hvilka det jemväl skall blifva omöjligt att på förhand inse och beräkna. Genom bifall till förslaget skall man framkalla motstånd mot hvarje förbättring och endast de, som af grundsats sträfva mot reformer, kunna med verklig tillfredsställelse se framgången af ett dylikt förslag.» Häri instämde Herrar Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén.
Till hvarje hus måstc det finnas så många, att man livilken tid på dagen soni helst kan sitta på skuggsidan. De fattiges hiis på landsbygden, i småstäderna och t. o. in. i Tiflis ' utkanter iiro ingenting a n n a t an jordhålor, byggda och inrättade på samma satt, som de varit det sedan urminnes tider. Oftast ligga de i en backsluttning, nedgrafda en aln ungefär i jorden. Väggama beklädas med otillliuggna stenar och få p5 inre sidan en lätt öfversiiietning af kalk, golfvet al1 ingenting annat an den hardt tillstampade jorden, och taket bestar af bjälkar, täckta med jord ocli lera. Fönstren iiro f i och små. &amp; Ian känner sig förstämd, nar man träder ned i dessa halfmörka Iiålor, inan ryser, när man tänker på Iiurii släkte efter släkte genom årtusenden framlefvat sin tillvaro i denna dystra oingifning; och vi, den framskridna kulturens barn, vi häpna öf ' ver hur långt mänsklig förnöjsanihet kan drifvas. Georgierna själfva sägn emellertid, att sundare bostäder finnas icke i deras torra fastlandsklimat. Om sommaren äro de svala, om vintern hålla de varinen förtraffligt, och visst ar, att luften kännes märkvärdigt god där inne. Visst ar ocksh, att de barn, som växa upp i dessa sacklier, som de kallas, se duktiga och genomsunda ut. I det hela taget tyda de georgiska barnen på en synnerligen. lifskraftig race. Om de icke tillhörde en sådan, skulle de ej heller kunna lyckligen genomgå den traneringsmetod - eller hvad jag skall lralla det -, som de spada barnen nnderkastas, ända tills de fylla ett år, s&amp;ledes under den tid, livilken vi anse vara den ömtåligaste i barnets lif.
Dfj förejlagit i fråga om be uti orbinarte räntan ingåenbe perfeblartf omfattning ocb förenkling fann om fördnöring i nu gällattbe ffabganben i affe* enbe på inbelta räntorö ocf; fronotionbeé utgöranbe ocb ^ årliga markegång^* prifenö bejkämmanbe, bäfwe 9i8i, i berörbe bdnfeenben, fattat fåbana beflut, font <3Bår, meb anmälan beröm, unber ben 20 Slugufii inneroaranbe år tiil iCongl. 9Kaj:t aflåttta unberbåntga ffrifroelfe innehåller, dfroenfom ^Bi, i fant* manbang bermeb, för (2Bår bel befltttat ocb b°ö iCongl.
Ridderskapet oell Adeln framhärdar &, &L. N:o 3. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Ibland de årender, som tillhöra Riksens Ständers handläggning, år förslaget i afseende på grunderne för en allmän fattigvård, hvaröfver de sammansatte Lagoch OeconomieUtskotten, medelst ett sednare Betänkande, otvifvelagtigt ett af de vigtigare, och, till sina framtida följder, af större betydlighet, ån detta ärende torde i allmänhet anses: och, utan att ingå i pröfning och omdöme af detaillerne, af hvad Utskotten framställt, inskränker jag mig blott, till anmärkning, vid hufvudgrunderna, som till antagande föreslås. Hufvudprinciperne har förekommit mig vara, att en allmän fattigvård , skulle till allmänt understöd omfatta, ej allenast gamla och orksrösa personer samt faderoch moderlöse fattige barn, hvilkas understödjande är utom ali fråga, utan äfven, alla barn, under Den 17 November e. m. femton års ålder, som föräldrarne antingen alldeles icke, eller blott till någon del, mägtade underhålla, äfvensom, icke fullt arbetsföra personer, samt att bidragen dertill borde utgöras efter Bevillningsgrunderne, der frivillig öfverenskommelse derom ej kunde träffas; men utsträckningen af förbindelserne, i desse sednare afseenden, skall likväl otvifvelagtigt blifva en af de mest tryckande tyngder för de skattskyldige, utan att af nödvändigheten påkallas.
Då likväl de dervid insände värderingsoch skattläggningshandlingar befunnits felaktiga, samt uppskof i bytesfrågan äfven blifvit föranledt deraf, alt Bergsrådet Aschan å byteshemmanet ännu icke erhållit lagfart, hade, sedan detta hinder blifvit undanröjdt och laga skifte emellertid öfvergått Repperda by, dervid de båda länsmansboställsdelarne fått sina egor i ett sammanhang utbrutna, nya värderingar och skattläggningar af vederbörande skattläggningsmän i orten, enligt Kollegii föreskrift, blifvit under åren 1856 och 1857 förrättade å såväl boställsdelarne i Repperda och Ufvanäs som å Hultsjö Bergagården, hvarvid tillstädesvarande indelningshafvaren förklarat sig önska ifrågavarande byte, äfvensom förrättningsmännen, uti särskildt yttrande, innefattande jemväl förslag till bytets verkställande, detsamma förordat i anseende till vederlagshemmanets fördelaktiga belägenhet och dess, enligt deras åsigt, byteshemmanen fullt motsvarande godhet och förmåner, uti hvilken åsigt E. K. Maj:ls Befallningshafvande jemväl instämt: och har, med öfverlemnande af samtlige handlingarne i målet lill E. K.
Detta tillvägagående förutsätter naturligtvis tvänne s a k e r: för det första lydiga gossar, som äro r ä d d a att göra sina föräldrar emot oeh för d e r a s skull g ä r n a vilja b ä r a en liten försakelse, för det a n d r a riklig lektyr af annan, lämpligare beskaffenhet; ty n ä r i n g kräfver ett b a r n s känslooch tankelif, för att icke tala om den lekande fantasien, som ä r d e n n a å l d e r s s k ö n a s t e, men äfven farligaste föret r ä d e. Incognita. Yinter. Två bergslagshistorier. Ä n k a n s son. fp|i|et led mot k v ä l l. E n ä n k a bodde i en af stugorna på stranden; hon h a d e det smått, men hon h a d e en son, som gjorde h e n n e fattigdomen dräglig. Och primus var han i skolan — det fanns ingenting, som h a n ej vid första blicken förstod och behöll i minnet. H o n t a l a d e om sin historia för hvem som ville höra, men aldrig gaf hon sin å h ö r a r e en blick eller tank e, det v a r som om hon b e r ä t t a d e endast för sig själf, för a t t smekas af det vemodiga tonfallet i sin egen röst, för a t t höra sin s t ä m m a alltid besjunga d e t t a enda, som v a r hennes lif. O c h det var så h ä r hon t a l a d e: » Se, att Bergfrun lefver ä n, det tror inte ni, men j a g vet det, j a g. A n e j, det ä r nog Bergfrun, det; det ä r hennes dofva röst och hennes vrede som skrattar. H v a r f ö r, tror ni? D e ögonen, de ögonen — de vidgade sig, n ä r de sågo Bergfrun, och de s l u t a sig aldrig, de stirra alltid l i k a isigt, l i k a liflöst.
ÄrfdaBalken stadslagen, förklarades uti 16SG års ofvanåberopade testamenIs-stadga, att uti deras stridigheter, som under stadslag höra, skola domslolarne sig »alldeles rälta» efter berörde kapitel, »väl aktandes de grader och steg uti samma 19 kap. påbjudas.» På så sätt sammanfördes stadsoch landslagarnes föreskrifter i afseende på testamentsrätlen uti en af de särskilda författningar, som utgjorde förberedelser till det lagstiftningsarbete, sorn slutades med 1734 års lag, hvilken, efter hvad redan är nämndt, bibehöll de uti ifrågaslällde hänseende förut gällande grundsatser, eller testamenls-rätten efter landsrätt, som förbjöd arfvejords borlgilVande, och den efter stadsrätt, som var byggd på principen om all egendoms afhändlighét, med rättighet lill en viss del för arfvingar. Det är nu sistnämnde princip, sorn herr Dalman söker få tillämpad med någon modifikation på all egendom, vare sig å land eller i stad; och första frågan, sorn Utskottet har alt besvara, är således den, huruvida förbudet ali bortgifva arfvejord må upphöra. Hvad herr Dalman nu föreslagit, framlades redan vid sista riksmöte till Ständernas pröfning; men dåvarande Lag-Utskott förklarade, att, enär förslaget åsyftade rubbning af det i lagstiftningen gällande odaleller arfvejords-svstem i dess väsendtligasle grundvalar, och en sådan rubbning, efter hvad Utskottet varit i tillfälle erfara, ej skulle gillas af allmänna tänkesättet, kunde Utskottet ej heller tillstyrka bifall å samma förslag; och denna Utskottets åsigt segrade jemväl hos Ständerna.
Då således fiskandet med härkla, hvilket endast är brukligt i vissa vid hafvet belägna provincer, såsom dessa Författningar utvisa, ansetts mehnligt för de orter, der bottnen är gräsbevuxen, och då Utskottet icke kunnat förskaffa sig den kännedom om ifrågaställde fiske, som erfordras för sakens fullständiga bedömande, samt ämnet dessutom är af den beskaffenhet, att det rätteligen torde böra bero på vederbörande locd-auctoriteters pröfning, får Utskottet vördsamt hemställa, att motionen ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den a December 1844* 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107, N:o 107. Ank. till Exp, Utsk. d. 5 Dec., kl, 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, dels att arbetsskolor mätte i förening med folkskolorna inrättas, och dels att vid alla lär o-anstalter och folkskolor i städerna och pä landet undervisning mätte meddelas ej allenast uti gymnastik och fäktning , utan äfven i andra vapen-öfning ar. Från Högv.
Mili fullkomliga öfvertygelse är, att eli menighet i allmänhet finner -ig långt bättre belåten med att hafva att hålla sig till en sådan tjensteman, sorn har bildning, än med alt hafva en länsman af den gamla valkända racen. Jag skulle för min del aldrig någonsin hafva tillstyrkt det ökade anslag till länsmännens aflöning, sorn Stats-Utsk. föreslagit vid denna riksdag, 0111 jag icke derigenom åsyftat möjligheten att komma till ett för hela samhället i så väl det ena sorn undra afseendet vigtigt föremål. Häl' har blifvit sagdt af en värd talare, att embetsmannaexamina icke skulle betyda något, att de voro blott en tom förm. Oui så är, så ar det verkligen ganska beklagligt. Det Den .4 October e. ni. 33g finnes lunder, der einbets-exarnina fortsättas inom de lägre graderna, och att de der betyda ganska mycket för alt bilda skicklige embetsman, bar man icke betviflat. Jag ;ir fullkomligt förvis-ad om, att. ifall K. M. skulle behaga gilla denna framställning, och sådana föreskrifter meddelades i afseende på dessa examina, sorn Ekon. Utsk. ansett böra äga filin, skulle också dessa examina komma att verkställas med all möjlig noggrannhet, så ali ändamålet dermed verkligen komme att uppfyllas. Det torde för öfrigt böra besinnas, att länsmännen hafva ganska vigliga befattningar, alt deäro åklagare i brottmål inför domstolarna, alt detta nödvändigt förutsätter kunskaper, och då det måste antagas alt dessa kunskaper af dem böra innehafves, kan jag ej inse något skäl, hvarföre det skulle anses öfverflödigt, att verkligen förvissa sg om att de äga dem, innan de blifva lill tjenslerna Lefin iliad.-. Jag finner Ulga egentligen giltiga skäl anförda för ett afslag å betänk., men deremot flera, såsom mig synes, talande för bifall dertill.
Herr Danckvardt, Magnus Georg j uppläste följande: Sedan Herr Tham, uti anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, yttrat sitt missnöje öfver, att de förändringar, som blifvit vidtagne medelst CommerceCollegii Justitie-Divisions upphörande och Rättsfrågornes afskiljande från BergsCollegii DomsRätt, tvärtemot hvad man förväntat, i stället för besparingar, genast föranledt tillökning af personalen i Svea HofRätt; och Herr Tham i anledning deraf yttrat, att Na - Den 22 December e. m. Nationen icke torde vara de personer_, som föreslagit och befordrat de verkställde förändringarne j någon tack skyldig för desse omskapningsförsök „ hvilka i stället för juridisk enhet torde förorsaka juridisk oreda; så har Herr Tham, på grund af den vederläggning, en värd Ledamot, Herr Friherre Ehrenborgh, mot desse anföranden vid tillfället framfört uti ett sednare Memorial sökt, som han säger, leda dessa sine påståenden i bevis. Jag har redan till svar på Herr Thams förstnämnde Anmärkningar klart visat origtigheten i hans påstående, att de ifrågavarande förändringarne ensamt orsakat tillökad personal i Svea HofRält; jag har visat, att de tvärtom ovilkorligen leda till icke obetydlig besparing; och Herr Tham synes ock sjelf medge delta, då han i det sednare Memorialet yttrar, att den minskning i tjenstepersonalen och de lönebesparingar man af en förbättrad Styrelseverkens organisation förväntat till en del blifvit omöjlige genom förökningen af Folkmängden och Landets production, genom nya Näringars uppkomst och andras tilltagande , samt genom en allmänt ökad luxe öch derigenom för Embetsmännen ökade behof. Jag skall nu undersöka rättmätigheten af det klander, Herr Tham i öfrigt mot desse åtgärder framställt. 7 H. *3 Den 21 December e. m. I första rummet torde jag dervid få anföra, livad också af Herr Friherre Ehrenborgh bär blifvit upplyst, att de i frågavarande föråndringarne leda sin upprinnelse från Rikets Ständers egne framställningar.
Hvilket flöde af iakttagelser från alla naturens riken, hämtade af ett öga, som ser allt, det universella och allmängiltiga likaväl som individens mest kuriösa enstöringsdrag, den vida linje, som innesluter en värld, och den karrikerade, som kännetecknar det monstruösa undantaget, allt ända till stämningens och belysningens flyktigaste spel och den mjuka drömform, som en florentinskas ansikte får, då hon vandrar utefter gatan en disig skymning! Och detta är blott ett enda af hans verk – bläddra i de stora folianter, i hvilka Ravaisson publicerat hans efterlämnade manuskript, och du förstummas. Alla vetenskaper och discipliner har han dyrkat. På egen hand har han sökt lösa alla gåtor, och ständigt är det genialitetens fjärrsyn i hvad han antecknar i sin mystiska spegelskrift. Hvilken liten skrytsam bildningsfilister, hvilken tysk småstadsprofessor blir icke d:r Henrik Faust i jämförelse med denna allt anande och allt studerande konstnär, som också hunnit se djupt in i Monas Lisas ögon, som älskat kvinnor, tumlat hästar och kunde le åt bokmalens puerila törst efter världen, Lionardo, för hvilken skönhetslängtan och sanningsdrift, kunskap och lif alltid sammanflöto. Renässansens häxmästare är han, men frågar man efter lösningen till hans andes trolldomskraft, skall han svara detsamma som Lucretius, när denne åtspörjes, af hvilken makt han lärt sig själf och sina medmänniskor en ny visdom – »verkligheten», »naturens blottade väsen», se där bådas ljuskällor. Bägge hade samma tro, att tanken skulle kunna finna allt uppenbaradt inom världen själf, blott man gick till studiet med iakttagelsens ödmjukhet. Båda äro i två civilisationer de absoluta förhärligarne af empiriens kraft. Alla deras exempel äro belysande induktioner, men den faktiska vetenskap, af hvilken de vänta allt, är ännu för deras diktarnaturer oupplösligt förenad med skönhetsglädjen. Det lefvande lifvet sprider ständigt sin glans af gräs och himmel öfver deras teorier. Lucretii mäktiga originalitet som skald har aldrig bestridts. Långt mer invecklad är frågan om hans själfständighet som tänkare.
Men vet du, du såg det nog, hvarje gång dina känslor ändrade natur och du stod fram som min älskare, så blygdes jag, och din omfamning var mig en fröjd som följdes af samvetsagg rinna, hu! såsom om blodet kännt skam. Modren blef älska RYTTMÄSTARN. jag trodde mig läsa ditt förakt öfver min omanlighet ville jag vinna dig som qvinna genom att vara man. LAURA. Jag såg det, men förstod det ej. Och när vän, ser du, men qvinnan var din fiende, och kärleken mellan könen är strid; och tro inte att jag gaf mig; jag gaf ej, utan jag tog hvad jag ville som jag ville du skulle känna. Ja, men deri låg misstaget. Modren var din ha. Men du hade ett öfvertag, som jag kände och tisera mig vaken, så att jag hvarken såg eller hörde, utan bara lydde; du kunde ge mig en rå potatis Du hade alltid öfvertaget; du kunde hypno RYTTMÄSTARN. FADREN. och. inbilla mig att det var en persika; du kunde genialiteter; du kunde förmått mig till brott, ja till lumpna handlingar. Ty du saknade förståndet, och i stället för att bli verkställaren af mina råd, handlade du efter ditt eget hufvud. kände min ära kränkt, ville jag utplåna den Men när jag sedan vaknade till eftertanke och tvinga mig att beundra dina enfaldiga infall såsom genom en stor handling, en bedrift, en upptäckt eller ett hederligt sjelfmord. Jag ville gå ut i kriget, men fick ej. Det är då jag kastar mig den för att ta emot frukten, så hugger du af ty en man kan inte lefva utan ära. LAURA. på vetenskapen. Nu då jag skulle räcka ut hanarmen. Nu är jag ärelös och kan inte lefva längre, Men en qvinna? Ja, ty hon har sina barn, men det har inte RYTTMÄSTARN. han. Men vi och de andra menniskorna lefde fram vårt lif, omedvetna som barn, fulla af inbill ningar, ideal och illusioner, och så vaknade vi; det gick an, men vi vaknade med fötterna på hufvudgångare.
Från BevillningsUtskottet. Af den 16 sistledne Maji. Angående antagande af en Vaktmästare. Af \ • * ' Den 6 Junti f m, 49 Af den 20 sistledne Maji: N:o 11- I anledning af väckt Motion om nfkortnings-längdernes öfver Kronoutskyldernes ingifvande till HäradsRätterne. Frän Lag-Utkottetl Af den 9 sistledne Maji: N:o 64. Angående Expeditionssåttet af Kongl. Majas Nådiga Resolutioner i Besvärsmål. Från Särskildta Utskottet: Af den 529 sistledne Maji; Angående väckte frågor dels om löne atl~ slag för vissa Embeten och tjenster och dels om indragning af Bergs-Tings-Rätterne och af Biskopseller Domprost Embeten», Företogs till pröfning LagUtskotfets den 13 sistledne Maji under No 73 afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande i anledning af väckt motion, att frågor om Hem4 mansklyfningar och besutenhet mi från LagmansRätt, lika med andra tvistemål i vanlig Besvärsväg få fullföljas. Grefve Spens, Carl Gujlaf: Jag hemställer till Höglofl Ridderskäpets och Adelns upply Ridd. 0. Ad. Prot. V. Band. 4 5o Den 6 Juni i f, m. sta omdöme huruvida icke utom det skäl, som innefattas uti Herr Björkenstams reservation mot LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, ännu ett annat linnes, som talar för den mening, att tvister om besutenhet, böra vara afgjorde med LagmansRätts beslut i ämnet: detta skäl består nemligen i behofvet al local kännedom för den Rätt, utaf hvilken dessa frågor skola afgöras. Då denna kännedom i afseende på dessa mål mera än vid de fleste andre, är af nöden, och endast kan ägas af en Domare , som vistas i orten, synas mig sådaoe tvister framgent, som hitintills böra vid Lagmans Rätt upphöra.
Kuttegungshandlingar, om rättighet att återfå 1Deif"e ovar pa återremiss Kongl. Maj;ts Nådiga Svar , , , ' , Rättegångskostnad, om utfärdande af’Taxa derför ficttegångstimma, om ändring deruti’ vid Häradsmed flere Rätter , , , , . , Rättegångsärenden , om befordrande’af devas akyncbamma handläggning , , , , , Svar på återremiss , , ? , t ’ ’ Raaf, f. d. Varfs-Commissarie, se Anmälan 196. ’ Rödesund, underhåll af väg deremellan och rorssviks mo . , . , o o. .9 9 * * * » * » t ovar pa återremiss » , , , , Röök. Hof-lntendent, om arfvode åt honom’Tor hans h.fattning med Kongl. Mu -seiim ; se Hufvudtitei Femte, sid* 9. Indragnings-Staten 31. S. Sacellanier, om inrättande deraf i Lunds Stift Salt import, om upphörande af stapelstädernes skyldighet dertill Saltpeter, om lösningspriset derföre; se Hufvudtitel Åttonde, sid. -5, 6. ■r ? tö_ CT. * ~z ti — V > CD ener Memoriai “z a:- Zi: ” E w «- ° s* Riks-Ståndens Beslut. cr. c er r T | V [ ZSi: o N:o | Sid. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeS åridet. V 40 a. a. V 40 b. y 40 a. a. V 40 b. 4 40 a a. Se Hufvudtitel Åttonde, sid. 5. Anmälan 213 » -fondens räkenskaper, se anmälan 49. » -näringens uppbjelpande, se Hufvud titel Åttonde. Salt-upplag: fm skyldighet för Rikets stapelstäder att hålla *ädant Svar på å*erremiss Salu-accis af städerne, se Stats-Verket , dess inkomster, extra ordinarie, sid 9.
Allt var mig nytt och främmande, med språket redde jag mig blott hjälpligt, och sammanlagdt gjorde nog detta sitt till att jag nästan ständigt låg i fejd m e d en kronisk hemsjuka. Så gick en lång höst, en obeskriflgt smutsig vinter, och slutligen läste jag i almanackan, att det var vår. Vår, vårluft, jag gick och sökte den mellan täta husrader. Själens öga såg fosterjorden göra toalett för sommaren, såg träd och buskar stå med svällande knoppar, såg björken luftig och lätt i finaste ljusgröna skrud, medan häggen stod h vit klädd som en brud och från tusen blommor sände ut sin vårliga doft. Men i den stora staden såg jag intet af all denna härlighet, och modlös kom j a g ned till floden, där jag förgäfves sökte fånga V ä g g o h y r a, M a l och Bakterier utrotas on fläkt af frisk vind. Jag beslöt att fara utför floden till en af de stora dockorna, där utländska fartyg hafva sin tilläggplats. Någongång förr, när hemlängtan blifvit mig för öfvermäktig, hade jag företagit denna färd. Jag brukade då, följande kajen utefter, spana efter svenska fartyg; visst var det ett fattigmansnöje, men när jag bland virrvarret af tackel och tåg plötsligt fick sikte på den blågula flaggan, då blef jag lättare till sinnes, och när den för vindens andedrag vecklade ut sig och sakta vajade, då tog jag det som en hälsning från norden, en bekräftelse på, att landet låg kvar däruppe och hade hjärta och rum för sitt barn, när det engång skulle vända åter. Nu var det en dag » im wunderschönen Monat Mai », som jag långsamt spatserade utmed hamnkajen. Utanför på floden var en kolossal, sotsvart ångare i färd med att krångla sig in mot land, och som vanligt vid dylika tillfällen hade en del människor samlat sig på stranden för att se på. Litet från de öfriga stod en grupp nyss afmönstrade sjömän i helgdagskläder och solskenslynne.