Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifveise, N:o 1S2. den 15 Maj 1845, anhållit, att, efter det vederbörande blifvit hörde och så framt omförmälda till rusthållarnes förmon väckta förslag befunnnes rättvist och billigt, E. K. M. måtte täckas vid en kommande riksdag till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet; så och efter det ej mindre E. K. M:s befallningshafvande i Westmanlands län, än äfven stuteri-öfverstyrelsen samt Krigsoch Kammar-kollegierna, hörde blifvit och med underd. yttranden inkommit, har E. K. M., uti en till Rikets nu församlade Ständer allåten proposition, med stöd af den utredning rörande ifrågavarande dagsver ks-skvidighet, som af kollegierna blifvit le inna d och på af dem anförda skäl, täckts i nåder föreslå, att rusthållarne i det s. k. Kungsöhrs län må varda hefriade från erläggande af hittills utgående lösen för de ränte-dagsverken, hvilka af deras egande stamhemman skola utgöras, under förbehåll likväl, att Rikets Ständer, i händelse den sålunda föreslagna befrielsen från omförmälda dagsverksskyldighet af Rikets Ständer medgifves, i vederlag derför åt stuteri-öfverstyrelsen, som, efter hvad upplyst blifvit, för Strömsholms stuteris räkning uppbär lösen efter markegång af rusthålls-hemmanen för 4,390 ?|:dels dagsverken, bevilja ett årligt statsanslag af 2,012 r:dr 25 sk. 1 rist. banko, motsvarande det belopp, hvartill värdet af nyssnämnda dagsverken, enligt medelberäkning af de 10 sista årens markegångspris, för året uppgått, hvaremot i sådant fall af den hemmanen i Kungsbarkarö socken närmast
När han den 1 Oktober 1773 uppträdde på Götha Hofrätts stora domsal och, sittande i presidentstolen, med ledamöterne omkring sig vid bordet, öppnade skådespelet med ett prunkande tal om fordna tiders förderf och framtidens lysande utsigter; så anade ingen ännu hvarthän det syftade. Riksråderne Hermanssons och Stockenströms qvarstadnande såsom väktare öfver Hegardts verksamhet förespeglade helt andra afsigter och följder, än dem med hvilka konungen umgicks. Också kastade han ej bort larfven så länge deras befattning med förehafvandet fortfor. Vid besöket i Jönköping var Gustaf åtföljd af riksråderne Liewen och Ulrik Scheffer, hvilka gjorde honom sällskap till Stockholm. General Pechlin befann sig just då i den lilla staden, för att der besörja sina sista angelägenheter, innan han för alltid afflyttade från orten, sedan han, utsläppt ur fängelset, gått ur tjenst och köpt en egendom i Calmare län. – «Hvad tycker du om vår nymodiga frihet med sin enrådande medborgare-kung, som mest regerar på lustslott och landsvägar, och senatorer, skumpande med honom kring riket och som hjelpa honom att spränga allmogens hästar?« – frågade Pechlin sin vän, sedan konungen afrest. – «Nya qvastar sopa ju alltid väl, säger ordspråket – svarade Curt. – Ändan kröner verket, säger ett annat. Vi få väl se huru det blir, när riksdag härnäst inträffar. – «Nå, men det här upptåget? – «Han vill göra uppseende och läska sin fåfänga. Saken har i alla fall två sidor. Missbruk ha visserligen skett, och det skadar icke att rycka upp dem med rötterna. Det är ena sidan; den andra vore: om någon räf låge förborgad under tillställningen. – «Och du märker icke, att han verkligen ligger der? – «Utbytet af Lilljestråhle mot Hegardt ser väl misstänkt ut, och man kunde deraf sluta, att enskild fiendskap är med i spelet. Mig bekymrar det i alla fall icke. Mitt samvete är rent och jag tror till och med ej, att kungen har ondt i sinnet mot mig. – «Hvarifrån hemtar du den slutsatsen?
Jag skulle tro att detta är temligen tydligt af slutet på stycket, nemi. ”Handtverkare, med dem jemförliga manufakturister och andra, här icke serskildt upräknade borgare”. Det är helt simpelt de personer, som i den förra Författn:n förekomma i 10:de §:n, hvilka här hafva blifvit upflyttade till den 9:de. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han i afseende på Frih. Palmstjernas framställning, finge uplysa att R. o. Ad. redan, i anledn. af Utsk:s i dess Betänk, gjorda hemställan rör:de 10 §:n, bifallit den omflyttning, som här egt rum. Vid upnämnandet af §:n 10 mom. 1, yttrade Gr. af Ugglas: Då R. o. Ad. redan har heslutat återremiss af den 26:te, 27:de och alla de §§:r, som röra personer på landet, emedan R. o. Ad. icke ansett redaktionen der fullkomligt tydlig, så torde, om en rättelse skall ske der, äfven här en rättelse böra göras, och således under sådana förhållanden äfven denna § återremitteras. Hr Printzensköld: Jag är förekommen af Frih. af Ugglas och förenar mig med honom. Hr Bråkenhjelm: Jag förenar mig med de siste värde talarne. Ilr Bildt: f 10:de §:n förekommer: ”Handtverkare vid Hofvet och de K. Spektaklerne, så ock Kronans i Amiralitetet, Artilleriet, Fortifikationen med fl. Stater, betala efter deras lönevilkor, dock ej under 2 R:dr b:ko”, I afseende pä lönevillkoren är stadgadt i allmänhet, att de som ej hafva öfver 200 R:dr b;ko i löner icke betala någon bevilln. Det finnes handtverkare vid Artilleriet som icke hafva mer än 90 R:dr b:ko i lön och 3 T:r spannmål. Jag har varit i Taxerings-komitéer der mycken tvekan upstått huru dessa stadganden borde rätteligen förstås.
Betänkanden. Vid återremiss af detta Betänkande^ hafva, enligt Riksens Ständers beslut, Bevillningsoch Ekonomiutskotten upptagit frågan till gemensam behandling och deröfver* under den 15 September, afgifvit förnyadt Utlåtande, N:o 4°> Utaf Riksens Högloll. Ständers häröfver meddelade ProtocollsUtdrag finnes, att den förra frågan, eller upphafvande af böter för uteblifvande från krono uppbärdsstämmor, blifvit genom trenne RiksStånds sammanstämmande tanka afgjordt Men uti den sednare omständigheten, angående böter för uteblifvande från Régementsskrifvares så kallade restmöten, hafva Respective RiksStånden stadnat uti olika beslut. Höglofl. Ridderskapei och Adeln samt Hederv. BondeStåndet hafva bifallit Utskottets Betänkande, att dessa böter skola nedsättas ifrån 1 Rd. till 12 sk.; Högv. PresteStåndet har bifallit Ekonomiutskottets första Betänkande, att desse böter förblifva vid sitt nu varande belopp, och Vällofl. JBorgareStåndet ansett dem böra alldeles försvinna. Då det i dylikt fall åligger Ekonomiutskottet, som ansett denna sednare fråga sig särskildt tillhörig, att enligt Riksdagsordningens 73 § afgifva jemnknings förslag, och det befinnes, att Högv. Presteoch Vällofl. BorgareStåndens beslut innehållä Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. 1555 ä:ne motsatta ytterligheter, nemi.: att nämnde böter skola antingen bibehållas vid 1 Rd:s belopp, eller ock alldeles försvinna, men Höglofl. Ridderskapets och Adelns, samt Hederv. BondeStåndet3 innehålla ett medium, nemligen, att de väl skola bibehållas, men till 12 sk. nedsättas; så får Utskottet vördsamt föreslå, att de bägge förstnämnde Stånden, med frånträdande af sitt förre, beslut, accedera till de bägge sednare Ståndens, hvarigenom frågan blifver afgjord.
Utsk. måste nedskrifva hvad som är skrifve! förut, så är det gifvet att Ulsk. måste komma att skrifva ömkligt, och detta har ofta varit fallet, just derföre, att många ledamöter, både här och i andra Stånd, yrkat ett sådant arbetssätt. Jag har aldrig varit för det der nedskrifvandet, ulan jag har velat att Exped.Utsk. skulle äga rättighet att taga ur de andra Utsk:ns betänk:n hvad sorn kunde finnas lämpligt, ty annars behöfdes ej något Exped.Utsk., utan endast en secreterare för beslutens nedskiifvande. Frih. Boye har dessutom misstagit sig, då han yttrat alt jag sagt, att det ej skulle vara R. St. tillständigt att hos K. M. anhålla, att den författning, sorn är gifven för provinserna, äfven måtte utsträckas till Stockholm, så att enskilda theatrar äfven der skulle få anläggas. Hade Frih. Boye tagit notis om mitt förslag, så hade lian ej yttrat sig så, och till förekommande af ali tvetydighet om min mening i detta afseende, tror jag mig endast behöfva anföra, alt jag ej ansett R. St. böra motivera sin anhållan hos K. M. i detta ämne; ty det är gifvet och klart, att när K. M. har utfärdat en sådan författning för hela Riket i öfrigt, så be höfves ej någon motivering för denna R. Sits anhållan om utsträckning äfven lill Stockholm af tillåtelsen att inrätta enskilda theatrar. Jag anhåller om propos. på bifall till Hr Liljenstolpes förslag, med den förändring han deruti nu gjort, nemi. uteslutande af del införda åberopandet af 6o §:n Reg.Ftn. Hr von Hartmansdorff: Jag anser Frih. Boye hafva begått tvänne misstag i sitt yttrande. Det ena är, att han inblandat sak i frågan om huruvida Exped U(sk:s skrifvelse är uppsatt i enlighet med R. Sl:s redan fattade beslut. Det andra består deruti, att han gjort tillmälen emot Exped. Utsk., hvilka varit oförljenta.
För mig, som icke gerna rättar mig i någon ting efter praxis, der jag antingen har bestämd lag eller klara rättsbegreppp att följa, förefaller det icke underligt, att R. St. mången gång kunnat låta bero vid Utskrns förbiseende af en form, då åsigterna i sak varit intet tvifvel och ingen stridighet underkastade; men om i en fråga af sådan art, som denna, den praxis genom prejudicat blir fastställd, att Utsk:n enväldigt och med R. St:s rätt utan appel få afgöra, när väckta frågor skola anses förfallna, så vore det kortsynt att icke inse möjligheten, att äfven 3 Stånds beslut, med åberopande af någon skiljaktighet af det ena, sorn deremot förenade sig med det fjerde i särskildt ämne, blefve undertryckta och enligt y5 § förklarade förfallna. Frih. Cederström, Jac.: Det förundrar mig, att dea siste talaren, såsom ordförande i BancoUlsk., ej gjort Utsk. uppmärksamt på Riksd.Ordn., som bjuder, att intet ämne kan nedläggas utan RiksSt:s beslut. 56 § Riksd.Ordn. lyder: "Intet ärende må nedläggas utan Ståndens uttryckliga beslut. ” Nu är frågan den, om detta ärende är af den beskaffenhet, att, om i Stånd stadna emot 2, den bort förfalla; och härom må meningen vara hvilken sorn helst, så hade anmälan likväl derom bort ske af Utsk., emedan R. Sits beslut dertill erfordras. Här förtjenar dock särskildt anmärkas, att 2 Stånd icke stadnat emot 2, emedan Gr. Frölich redan utvecklat, att 2 Stånd erkänt, att skrifvelsen till K. M. med öfverlemnande af brcoreglementet borde afgå genom fullmägtige i Banken, och de andra 2, att öfverlemnandet borde ske genom RiksSt:n sjelfva. Således hafva alla 4 RiksSt:n instämt, deri, att den ifrågavar. skrifvelsen skall afgå; men vilja ej RiksSt:n förena sig om skiljaktigheten rörtde sättet, så säger y3 § Riksd.Ordn. tydligen, att sådant skall ske genom förstärkt Utsk.
Gevär, alla dag, eller deras diar, 50 procents införsel och 1 procents utförsel tull. Om Gevärsstock-ämnen kunna hänföras under denna Artikel , så är saken redan afgjord , men annars tror jag, att, då med ofvsnoämnde rubrik egenteligen menas blott sjelfva Gevärets X)*n 20 Augusti e. m. 8*9 delar, man torde böra göra en bestämd skilnad för Gevärsstockämnen. Jag anser likväl, att man kunde utsätta, att de borde vara af ädlare trädslag. Björkämnen tycker jag , att vi måtte hafva sielfve, men om de äro af Valnöt, App«l eller dylikt, såsom de franske, så är det rätt att tullen är lag. Grefve Löwenhjelm: Stockämnen i Ge värsfactoriei ne äro just af Björk , och det är egentligen lör dem , som jag anhåller om undantag och nedsättning af tullen. Friherre Cederström: För Gevärsfactorier ne till Arméens behof kommer intet annat trädslag än Björk ifråga , emedan detta trädslag fås för godt köp, är lätt och starkt. Till Jagtgevär deremot användas andra träd-. slag Jag tror således, att en ny rubrik på Stockämnen bör insättas , och sådaoe , utan jfseende på trädslaget, få inkomma mot en tull af 5 procent. Herr Grefven och Landt Mar [kalk en frågade , om Ridderskapet och Adeln önskade t att en ny Artikel borde i Tulltariffen inlöras , under rubrik af: Gevärs stockämnen , samt att Inkommande Tullen å berörde Artikel måtte till 5 procent bestämmas. Hopades Ja. ”Trädvirke, Bjelkar eller Balkar af Furu 87“ Ven 2o Augusti t. m, ”eller Gran , alla slag ; Utgående: Tullpro”cent 5.” ”Bjelkar eller Balkar af Alm 3 Utgående Tull”procent 20.” ”Bjelkar eller Balkar af Ek 3 Utgående Tull”procent 30.” ”Bjelkar eli-r Balkar af Björk och Bok ; Ut-i ”gående Tullpraeent 10.” ”Bjelkar eller Balkar af andra slag 5 Utgåea”de Tullprosenr 5.” Grefve Frölich , David:
Hvad den sednare omständigheten anginge, eller huruvida målet vore af sådan natur, alt det icke kunde förfalla, så torde hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter finna, att den ifrågavar. saken kunde förfalla, örn grundlagen i öfrigt med - 38 Den a Juni. gufve alt ett sådant mål finge förfalla. StatsUlsk. hade ansett, att 69 §:ns Reg.Ftn föreskrift skulle bestämma att detta mål borde blifva föremål för omröstning i förstärkt SlatsUtsk. , och hade yttrat, att Utsk. ansåge denna fråga obestridligen röra Piiksg.conlts inkomster och således böra genom omröstning i förstärkt StalsUtsk. afgöras. Frågan rörde visserligen Riksg.cont., men ordalydelsen af 69 §:n Reg.- F:n vore ”hvad till Riksg.contts utgifter och inkomster hörer, ” och hade Hr Landtm, svårt för att finna att ifrågavar, medel ännu hörde till Riksg.contrs utgifter eller inkomster. Dessutom fick Hr Landtm, fästa R. o. Adis uppmärksamhet deruppå, att genom voter:s-propos:ns innehåll i ja-proposjn icke allenast i förstärkt StatsUlsk. förekomme votering örn Utskrs framställda förslag att tull-, saluaccisoch brännvinsbevilln. medlen samt den bland statsverkets behållna inkomster beräknade andelen af postmedlen skola till Riksg.- cont. inlevereras, utan och aliade villkor och iakttaganden, som Utsk. i utlåt. W;o 355 derom föreslagit; bland dessa villkor och iakttaganden vore ”att Bevilln.Utsk. må få sig uppdraget att föreslå föreskrifter ang:de Stats-cont:s åligganden, att R. St. hos K. M. må anhålla att författningarna måtte varda föreskrifna och kungjorda, att K. M. täcktes i nåder meddela de stndganden och föreskrifter, som af fullmäktige i Riksg.cont. kunna anses ändamålsenliga och nödvändiga för ifrågavar. statsinkomsters redovisande neli controllerande.
St. vid 182a års riksdag, uti lind. skrifvelse den 12 December samma år, till E. K. M:s nådiga "pröfning öfverlemnat förändrade förslag dels till förordning ”om handtverkerierna, dels till författning 0111 gerningsmäns ”antagande på landet och dels till handelsordning; men då, ”så vidt Pi. St. hafva sig bekant, dessa omfönualda förslag ”ännu icke kommit under E K. M:s nådiga pröfning, och ”enär orsaken dertill torde kunna härledas derifrån, alt R. ”St:s vid i8?.3 års riksdag »flatna underd. skrifvelse icke blifvit så tidigt expederad, att, efter föregången pröfning hos ”E. K. M., sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, svar derå ”kunnat meddelas i den ordning 87 §:n Reg F:n föres kr-ifver, ”hafva R. St., med anleda, af inom RiksSt:n nu gjorda fram”ställningar i ämnet, skolat hos E. K. M i underd. anhålla, ”att de vid 1823 års riksdag i und. öfverlemnade förslag ”till förordning örn handtverkerien, till författning 0111 ger”ningsmäns antagande på landet och till handelsordning mål■”te, efter föregången nådig pröfning och sedan de rättelser ”och förändringar, som uti berörde förslag kunna anses nö”diga, blifvit verkställda, varda före nästa riksdag, såsom ”allmän lag, till efterrättelse utfärdade.” Det var den 7. i Mars i8j5. K. M. har, på sätt Standerne vid sisth riksdag D c n 17 Juni t. m. vitrut, icke kunnat medhinna att erhålla Hogsta Domstolens j . svai eller lemna svar i enlighet med 87 §:n Reg.F:n i afseende på de förändringar oell rättelser, som kunde komma i fråga. Af sådan anledn. och då ämnels behandling enligt grundlagen måste föregå författnings utfärdande, men sådant icke medhanns vid förra riksdagen, liar äfven från förra till denna riksdag författning uteblifvit.
Men detta kan hjelpas genom bestämmande af ett medelpris från riksdag till riksdag, hvarigenom den skattdragande komme att betala så mycket mindre det hårda året, som han betalade mera under det goda. Dessutom synes det mig olämpligt, att markegången sättes i Nov. månad, innan spannmålsprisen hunnit stadga sig. Man kunde dröja dermed till Jan. månad, om den princip antoges att fastställa ett medelpris å spannmålen från den ena riksdagen till den andra. För öfrigt vill jag blott inskränka mig till besvarande af några af Frih. Åkerhjelm vid 4-de punkten af Utsk:s ifrågavar. utlåt, framställda anmärkningar, hvarvid jag likväl får tillkännagifva, att jag icke från början var uppe, utan uppkom under fortgången af Hr Fi ih:s anförande, så att jag icke annat än ofullständigt kan upptaga Hr Frih:s argumenter. Jag tyckte, att den värde ledamoten klandrade Utsk. derföre, att det tagit lärdom af hvad som ägt rum vid regleringen af styrelseverken och varnat att för framtiden icke tillåta disposition af besparingarna till några bestämda löneanslag på stat, samt att talaren åberopade R. St:s beslut vid i8i3 års riksdag, hvarigenom R. St. öfverlemnade åt K. M. att reglera styrelseverken, och att det således blott varit till Den a5 5Iaj T. m. följd af detta R. St:s beslut, som regleringen »keit; men jag får tillägga, att R. St. öfverlemnade ombesörjandet af denna reglering på sätt, som i särskilda Utsk:s betänk, närmare var utredt. Man får derföre gå till detta betänk, för att se, huru Ständerna önskade, att denna styrelseverkens reglering skulle ske. När man dessutom vet, huru detta betänk, afgjordes, nemi. utan discussion i Stånden, hade man kunnat vänta, att Konungens rådgifvare åtminstone icke skolat gå längre ät) i berörde förslag var uppgifvet. Men går man till detta betänk., finner man pag. a 19 följande:
Ni har en hel m å n a d att förbereda er på, och stycke i l ä s e b o k e n får ni förstås själf välja. N å, ni går j u in på det? T a c k! Jag kan j u säga er, alt kyrkoherden och inspektören gärna vilja höra er, ty det är fråga om att i sinom tid förändra er plats till ordinarie, och då bör j u fröken i främsta r u m m e t k o m m a i åtanke vid förslaget. » Den dag, då lärareföreningen s a m m a n t r ä d d e, hade skolan lof. IDUN 80 alllid förut plägat dekoreras m e d flaggor. Man höll lektioner och diskuterade till m i d d a g e n. F r a m m e. i d katedern satt den sirlige kyrkoherden Olofsson. Bredvid h o n o m satt folkskoleinspektören, doktor B l o m, adjunkt vid läroverket. Mötet börjades m e d en p s a l m s å n g o c h bön af kyrkoherden, och så var det Kerstins tur att träda fram. J e Bidrag mottagas med tacksamhet. Hon märkte snart att Karin L ö f ofta begagnade främmande ord, hvilka hon m e d största lugn i världen uttalade på alldeles galet sätt. Meningsutbytet o m d e n n a punkt upptog största delen af den till kritik a n s l a g n a tiden, s å att Kerstin slapp temligen bra u n d a n, och när h o n sedan fick blifva en alldeles passiv deltagare i mötet, fann hon dess förhandlingar b å d e lärorika och intressanta. Ser ni, j a g är nästan lappska, född uppe vid M u o n i o älf i en backstuga, och där får m a n röka för den otäcka m y g g e n s skull. Apropos, det blir för sent för mig att resa h e m i afton. Har ni kanske någon g a m m a l soffa h o s er, s o m jag kunde få ligga på i natt, gjorde ni mig en riktig tjänst. » Utanför salen, där middagen ägde rum, fanns en stor veranda, s o m vette åt en trädgård.
Det har ej varit lätt att inqvartera nära 300 studerande med sina Lärare i en stad, hvars folkmängd liu är så sammanpackad, men ungdomen har måst inrymmas i dertill upplåtne lokaler på landet nära staden, och de samlas vid målliderne i tält, som med Kongl. Maj:ts Nådiga lill* stånd blifvit hitsända. Sjukvården besörjes af här bosatte 3:ne läkare och sedan 1834 har staden varit förskonad för smittosamma sjukdomar. Wexiö Läns hospital är, som ofta nämnts, ett till lokalen bland de bästa i Riket. Omkring 100 personer kunna deri inrymmas ocb fråga lärer vara, att förändra denna inrättning lill centralhospital, hvilket skulle vara i hög grad lämpligt. Stadens police utöfvas, som vanligt, af en fiskal med tvänne stadsfogdar. Den Nådigst beviljade kommendering af Kongl. Kronobergs Regemente, som efter sista eldsvådan bestrider vakthållning omkring ränteri oell fånghus, är af stor nytta äfven för uppsigten å den mängd arbetsfolk, som för närvarande är sysselsatt här med byggnaders uppförande. 24 Nu återstår en kort recapi tula tion af det föregående, hvars hufvudsakliga resultater kunna uppfattas sålunda: att Kronobergs
Cederström nyligen här uttalat, nemi. alt, när Svenska folket icke önskar en sak, så bör man rätta sig derefter. Jag ber den ädle Frilän ihågkomma detta, när det blir fråga om skatlernas belopp, sättet för deras utgående o. s. v., och jag hoppas då att vi kunna hafva denna åsigt till godo. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren, och ber endast att få tillägga att, efter min öfvertygelse, så kan BondeStrs inbjudning icke uptagas till afgörande, emedan antagandet deraf skulle leda till ett uprifvande af tre Stånds beslut. Tre Stånd hafva nemi., såsom nyss är nämndt, beslutat en utvidgning af de rättigheter, Judarne f. n. ega i Sverige, och BondeSt:s inbjudning går derpå ut, alt förvägra dem dessa rättigheter. Den skillnad, som Frih. Cederström velat göra mellan Ståndens beslut i frågor, som behandlas af Ekon.Utsk. och sådana, der Ständerna hafva full beslutande rätt, är alldeles ny; och jag tror icke alt Grundlagen känner någon skillnad härutinnan. Det ena beslutet är beslut lika väl som det andra. Jag yrkar atf detta Betänk, mätte läggas till handlingarne, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut och att Presteoch BorgareStm måtte inbjudas att i delta beslut sig förena. Hr von Hartmansdorff: Första och vigtigaste frågan är naturligtvis den, om det är olagligt att antaga BondeSt:s inbjudning. Skulle det så vara, dä förfaller saken af sig sjelf. Men om hvartdera af trenne Stånd fattat ett visst beslut i denna fråga, då borde väl Ekon.Utsk. hafva utredt huru mycket de gemensamt beslulit, och sedermera endast till Stånden hemställt att göra sådana tillägg, som Utsk. funnit skäliga. En dylik utredning är emellertid icke af Utsk. verkställd. Det är förmodligen derföre, att hon icke kunnat göras.
Någon ersättning af Trippiska arfvingarne vore härför icke att vänta, enär de genom deras inspektor försålt hemmanen endast med den rätt, dc till desamma sjelfve innehade, och dessutom, om någon olaglighet skett, skyllande på inspektoren, som allenast innehade fullmakt att enligt Sveriges lag och hufvudmännens rätt såsom dessa sednares ombud göra och låta. Någon annan utväg att göra slut på de öfverklagade olägenheterne måste således utfinnas; och motionären föreslog derföre, att Kongl. Majit och Kronan måtte afsäga sig all återlösnings-rätt till de Trippiska hemmanen i Halland eller ock åtminstone inlösa de ännu i Trippiska arfvingarnes hand qvarvarande, till ett antal af endast 27 H mantal Uppgående hemmanen, samt att en viss tid måtte bestämmas, hvarinom de, hvilka genom af Trippiska arfvingarne skedda öfverlåtelser till andra än dem, hvilka tillhört den rätta åbo-stammen, kunde på åborätten hafva lagliga anspråk, borde, efter utfärdad och uppläst kungörelse, genom uttagande af stämning till vederbörlig domstol, sin talan utföra, vid äfventyr att varda densamma qvitt. 20 S/a/sUtskottets Utlåtande, N:o 131. Utskottet har i afseende å detta ärende inhemtat, att, sedan ifrågavarande hemman blifvit år 1653 af Drottning Christina till handlanden Adrian Tripp, hans hustru och arfvingar öfverlåtne, på det sätt och under de vilkor, motionären uppgifvit, samt derefter tvister uppkommit, huruvida Tripp och hans arfvingar egt att antaga åboer på sådane bland hemmanen, hvilka före köpet icke varit skatteman med egande-rätt tillhöriga, olika tydningar angående beskaffenheten af berörda öfverlåtelse egt rum hos de särskilda domstolarne i så måtto, att densamma dels blifvit förklarad endast innefatta förpantning med frälsemannarätt och dels betraktats såsom försäljning under full egande-rätt; vid hvilket förhållande och då denna domstolarnes pröfning endast egt rum i enstaka fall samt icke i fråga om