Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
193 i denna fråga hittills tillgått, desse skulder, i stöd af mindre billiga om ej fullkomligt orättvisa Lagar, godtgöras af Descendenter som ej uppburit det minsta i arf efter sina för i§ århundrade bortgångne Förfäder; i hvilket hänseende, för att utan betydlig uppoffring å Statens sida kunna godtgöra anspråken hos dem som sine skulder redan betalt, Talaren föreslagit, att tiden, ifrån hvilken all sådan återbetalning skulle äga rum, finge taga sin början ifrån den 5 Februari 1818, då H. M:t Konung Carl XIV Johan besteg Svenska Thronen, och, under en ny lysande KonungaStam, Fosterlandsvänners hopp lifvades att utur minnet för evigt kunna utplåna hugkomsten af den tidpunkt, när Sverige, efter Fosterjordens styckning, var uti det mest bekymrande tillstånd. Varandes derföre tillika hegardt, att Utskottet måtte uppgifva infordrade detailleradc uppgifter på de skulder af denna art, som Sveeska Medborgare från den 5 Februarii 1818, dels till fullo dels till en del betalt, samt hvad för dem ännu skulle återstå att betala, för att kunna bestämma det anslag som erfordras af Staten till nämnde fordringars liqviderande. Hr Friherre Cederström3 Jacobhar ansett nödigt, att, då redan efter 1809 års RiksdagsBeslut Bytesbrist-målen skulle ledas till ett snart slut, men, ehuru en praeseriptionstid af 10 år sedermera för desamma yarit utsatt, desse mål likväl ännu fortforo att i K. KaramarCollegium behandlas, Utskottet ville tillse i hvad mohn K. KammarCollegium hade uppfyllt sin skyldighet, på det bedömmas måtte, huruvida icke rg4 Stats-Utskottets det kunde vara Utslagslösen och Betjeningens vinst deraf, som läge till grund för fortsättningen af mål, som långt f. d. bordt vara utredde. Och är, inom Hederv. BondeStåndet, afRiksdagsFullmägtigen Sune Nilsson från Kronobergs
Det var en pigg flicka, alltid slagfärdig och rysligt ursprunglig och naiv trots sitt antagna lillgamla sätt. Men det var väl ett fel, som skulle försvinna med åren. Siggan gick framför honom genom salen till pappas rum. Och de slogo sig ned. Men han kunde inte begripa, hvarför hon hela tiden envist höll venstra handen bak ryggen. Hon började draga ram en oändlig massa häften och pappersark. » Vet ni, det där teoremet om de likformiga trianglarna kan min arma hjärna omöjligt begripa. Men hvart i all världen kan det ha kommit? Inte har det väl hamnat i spiseln, hoppas jag. » Studenten hjälpte henne att söka bland papperen. Bäst det var, råkade han blotta en liten fyrkantig bok — » Småflickornas kokbok ». Blossande röd sträckte Siggan fram venstra handen för att om möjligt ännu förhindra upptäckten. Men i sin förvirring råkade hon glömma, att det just var den handen, som var prydd med en stor sotfläck på tummen. Siggan satt och bet sig i läppen och rynkade pannan. » Tout est perdu, meme 1 ' honneur », tänkte hon undergifvet. Herr Werners bruna ögon flögo i spelande munterhet från kokboken till den nedsotade handen. Var det inte det han tänkt om hennes skicklighet! • Så möttes deras blickar. Och de började båda skratta, så som man endast kan det i den åldern. » Och det var, som om det med ens kommit ett hemligt frimureri dem emellan. Han lofvade med blicken att ingenting förråda och hon att inte mer försöka slå blå dunster i hans ögon. Men lektionen — den gick uselt. Ty hon kunde inte låta bli att tänka på sina olycksaliga plättar. Nu stodo de där och blefvo Btenhårda och kalla. Ty uaturligtvis begrep inte Asti att ta vård om dem. Midt under sina djupsinnigaste beräkningar hade hon plättar och idel plättar i sina tankar. Vinklar och cirklar och trianglar — allt förvandlade sig till plättar. När ciggan efter lektionens slut kom ut i köket, möttes hon af en ömklig syn.
Staten tillsläpper § af kostnaden för båtiedens utsträckning till Linköping, derutöfver erfordras det betydliga beloppet af 432,000 Rdr, utgörande tillsammans omkring 960,000 R:dr, som örten redan bekostat eller är villig alt bekosta för ett förelag, hvars lillvägabringaude fördrar en utgift af 1,838.000 R:dr; torde anspråken på de enskilda samhällsmedlemmarnes biträde för della företag, hvilket först eiler flera års förlopp kan lemna någon inkomst, icke kunna med hopp om framgång vidare utsträckas. Rikets Ständer, som vid öfvervägande af dessa förhållanden insett svårigheten att genom enskild aktieteckning kunna tillvägabringa mera än en tredjedel af den beräknade kostnadssumman, hafva i denna omständighet funnit giltigt skäl att af Statens medel anvisa de öfriga två tredjedelarne deraf. Då sålunda, på det att företaget mätte komma till utförande, det befunnits nödigt, alt Slaten tillskjuter en så betydlig del af koslnadsbeloppet, hafva likväl Rikets Ständer ansett billigt, att Staten åtminstone för så stor del deraf, som motsvarar bolagets tillskott, tillerkännas rätt att erhålla betalning af båtledens blifvande inkomster; men å andra sidan hafva Rikets Ständer, enär icke allenast den redan färdiga s. k Kinda båtled, hvarigenom oafbruten segelled blifvit öppnad genom sjöarne Åsunden, Jernlunden samt öfra och nedra Rengen, och för hvars lillvägabringande ganska betydliga kostnader blifvit nedlagda, skulle komma att öfvertagas och egas utaf det bolag, som nu bildat sig för båtledens fortsättande från Rengen till Linköping, utan delta bolag derjemte komme att tillskjuta J:del af den här för beräknade kostnaden, ansett något ytterligare tillskott af aktieegarne, utöfver hvad 52 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 175. som erfordras för arbetets utförande, icke billigen kunna fordras eller böra ifrågasättas. 1 öfverensstämmelse härmed hafva Rikets
Man skulle nemligen icke i samma stängselsträcka eller omkring stimma egor kunna hålla annat än samma slags hägnad, enär en tätare stängsel på ena stället blefve onyttig, om, till följd af stängselns glesare beskaffenhet på ett annat, man i allt fall nödgades taga särskild vård om de mindre kreaturen, och den besparing i skog, som med det ifrågasatta stängselsättet hufvudsakligen afses, skulle sannolikt gå förlorad genom det hinder det skulle lägga för begagnande med någon fördel af de flere särskilda slag af hägnad, såsom stenmurar, jordvallar och lefvande häckar, hvilka lagen hittills icke allenast medgifvit utan äfven sökt uppmuntra. En föreskrift, som medgåfve hvarje hägnadsskyldig rättighet att fullgöra sin skyldighet med en glesare hägnad, än som fredar mot alla slags hemdjur, skulle äfven i betydlig mån motverka möjligheten att vid fördelning af redan upprättad hägnad låta den ena stängselsträckan gå i utbyte mot en annan, hvilket dock i lagförslaget ingår såsom ett vigtigt moment. På dessa jemväl af Utskottet såsom välgrundade ansedda skäl har cn så beskaffad föreskrift icke blifvit i lagförslaget intagen, helst den äfven synes lämpligast böra utgöra föremål för särskilda öfverenskommelser.
Och Mefistofeles skrattar åt tomten, skrattar, så att fjädrarne på den lätta baretten darra i morgonglansen, och han stiger långsamt med ena foten utanför torngluggen och snuddar vid åskledaren. Men innan han glider ned, ropar han åt den andre: – Gör det, du gamla skurk, gör det. För är det meningen, så blir det så också. Alt, som skall ske, det sker. Jag har väntat på, att de här gamla rucklen skulle slopas. Och nu slopas de. Jag kan vänta på det andra också. Om några år är det inte så nytt längre. Och min dag kommer. Den kommer. Prometeus, Prometeus! Känner du honom? Det är en slägting till mig. Mefistofeles skrattar igen, och det ligger en triumferande segeraning i skrattet. Och han glider ned och är borta, och tomten försvinner i tornets glugg. Skuggorna försvinna för solen. Ty dagen är inne, och i morgonens gryning vaknar lifvet i den lilla staden, fabrikernas slammer, vagnarnas rassel, människors glada sorl. Och röster ljuda nere på gatorna, fönstren i bygningarna slås upp, och människoanleten titta ut. Röken hvirflar upp ur hundratals skorstenar, vid järnvägstationen står lokomotivet och kastar stötar af stenkolsrök upp i den klara luften. Pipan ger ifrån sig en lång, skärande hvissling, och fram mot de vida fälten rasslar tåget mellan fabrikernas långa skorstenar, som år från år blifva alt flere och flere. Och på alt detta lyser solen klart och varmt i väntan på den dag, då det inte längre skall finnas några tomtar på jorden. Men tomten ser det ej, ty han älskar icke dagen. Han ser det ej, ty han känner icke dagsljuset, som han fruktar. Och därför älskar han i stället, som ugglan, nattens skymmande mörker, för hvilket dagens fåglar fly. Och han skall dö, när han får veta, att natten är till för att gifva rum åt dagen. Men Mefistofeles vet det, och när han är ensam, skrattar han inte. En varm töväderssol lyste öfver staden, och vattnet rann i strida forsar ur rännorna, medan här och där långa sträckor af gatstenarna blanka och rentvättade tittade upp ur snön.
Att en eller annan domstol fattat ordet fallen i den antydda inskränktare betydelsen, är väl uppgifvet; men sådant lärer dock hört till undantagen; och domstolars misstag, som hafva sin grund, icke i någon lagens brist, utan i en felaktig uppfattning deraf, böra rättas på annan väg, än lagstiftningens. Samma mening kan likväl på olika sätt uttryckas; men vid val emellan det i lagen begagnade och det af motionären föreslagna, synes det förra ega ett märkbart företräde. Det inrymmer nemligen klarare åt domaren en, med afseende å förhållandena, nödig pröfningsrätt. Honom är deri ålagdt att bedöma huruvida en giftomans bortovaro ögonblickligen krälVcr förordnande af en annan, eller huruvida han i följd af vistelsen på okänd ort icke kan anses lämplig alt giftomannarätten utöfva, ty hemmavarandes tillfälliga okunnighet om orten utgör lika litet tillfyllestgörande anledning till utseende af annan giftoman, som man från en faders tystnad under vistelsen i (rammande land får sluta dertill, att han öfvergifvil fädernesland och hem samt förthy icke vidare kan anses fallen eller lämplig att utöfva giftomannarält för sin här i landet cjvarlemnade dotter. Ju ömtåligare ett förhållande är, desto varsammare måste det behandlas; och den pröfningsrätt af giftomans fallenhet eller lämplighet i denna del, sorn i lagen Lag-Utskottets Betänkande, N:o 10. 7 blifvit förvarad åt domaren, är så mycket mera af försigtigheten påkallad, som våra lagar ej innefatta fullständiga bestämmelser angående verkningarne af undersåtares utflyttning till andra länder i hänseende till de rättigheter, som de här i landet egt, eller om tid och sätt för upphörande af deras rätt såsom Svenska medborgare. Till domaren har, på sätt nämndt är, lagen derföre hänvisat, då tvifvelaktigt är, huruvida rätter giftomans frånvaro på obekant ort gör honom olämplig dertill, eller om icke giftomannarätten bör på annan öfvergå; och då Förmyndare, enligt 3 §.
Skeppsrörelsen är mera lönande och gifver hopp om tillväxt, helst härvarande Svenska fartyg icke äro tillräcklige för skeppning af de utgående productionerna, utan främmande måst anlitas, deribland i synnerhet Norrska fartyg, till dyra frakter varit begagnade till skeppning af trädvaror. De Svenska fartyg, för hvilka inmönstringar af besättningar här ägt rum, hafva varit år 1832, 227 st. med ett lästetal af 14,189 och år 1836, 212 st. med 13,284t läster, hvarjemte afmönstringar skett år 1832 på 208 fartyg af 14,216 läster och år 1836 på 201 fartyg af 13,256 läster. Jemte handeln och sjöfarten grundar sig stadens bestånd äfven på fabriker, och medelvärdet för ett år af de ifrågavarande årens tillverkningar uppgår till 1,406,297 R:dr Banco, under hvilken tid Fabrikernas antal blifvit ökadt från 89 till 101 st. med 1,500 arbetare år 1836 i stället för det antalet år 1832 endast utgjort 1,069 personer. Stadens jord användes hufvudsakligen till revalisering med jordbruket, och några salu växter odlas icke, utom hvad från en och annan trädgård kan aflåtas. Ått Staden har ett fördelaktigt inflytande på omkringliggande orters kultur, näringar och konstflit, är uppenbart, emedan ej mindre alla landtmanna-produkter, än slöjdarbeten såsom möbler af alla slag, äggjern, borstbindare-arbeten m. m. särdeles från Lindome Socken i Hallands Län, med lätthet här kunna afsättas. De i förra Årsberättelser omförmälte inrättningar för undervisning äga alla bestånd, och har sedermera en ny sådan tillkommit under benämning af Kjellbergs flickskola, hvari fattige flickor, af bättre härkomst, njuta undervisning i christendom, geografi, arithmetik, historien, språk, musik och finare handarbeten. Den fond, som nu mera aflidne Grosshandlaren Jonas Kjellberg i lifstiden till denna skola donerat, utgör 33,333 R:dr 16 sk. Banco. 17 Banco.
Jag anser denna åsigt lämplig, men om en LänsNämnd en gång skulle komma till stånd, så hemställer jag huruvida den bör utgöras af alla Ordfderna i SockenNämnderna; ty i så fall skulle den i många län komma att bestå af ända till 200 personer. En LänsNämnd, sorn utgöres af det sednare antalet, anser jag vara alltför talrik. Det torde derföre kunna ifrågasättas, om icke inom vissa distrikt, något större än socknar, t. ex. härader, SockenNämndernas Ordfder kunde sinsemellan välja en ledamot till LänsNämnden. Jag tror nemi., att församlingar, tillsammans utgörande ett par hundra personer, skulle verka mindre godt än om samlingen vore något mindre talrik. Det är likaledes föreslaget, att enhvar af ledamöterna skulle, under den tid han sitter i LänsNämnden, upbära ett dagtraktamente af 3 B:dr runt och derjemte skjuts för en häst till och från residensstaden; för hvar och en af de personer, som på detta sätt skulle utgöra LänsNämnden, blefve detta visserligen icke särdeles mycket, men då man sammanlägger alla dessa arfvoden, utgöra de en ganska stor summa. LänsNämndens sammanvaro är beräknad till 0 dygn; det blefve således 18 B:dr för hvar och en, och jag tror icke att man i medeltal kan beräkna, att skjuts fram och åter till residensstaden kan kosta mindre än 7 R:dr r:mt; det blefve då en summa för enhvar af LänsNämndens ledamöter af 25 R:dr. Om, som förhållandet är i de län jag närmast känner, hvarje pastorat skulle afgifva en ledamot till LänsNämnden, så skulle förhållandet blifva, att den kom att utgöras af omkring 125 eller rättare 130 personer. I så fall blefve det en utgift af 3,250 B:dr om året, en summa, som i stället skulle kunna användas på ganska nyttiga och gagneliga företag. H. I. 25 386 Den 26 November f. m.
Emedlertid lärer man af de framställda föl hållandena kunna finna behofvet af den rättelse, sorn jag härmed vördsamt föreslår, nemligen : alt den, ifrån nu gällande Bevillnings-Förordning, uteslutne period i 3® Bevillning!- Utskottet! Utlåtande Nio 5t. Utskottets Förslag, skulle med förändrad redaction qvarstå, såsom tillägg vid slutet af ^5 under följande ordalag: ”Dock må sådane masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas af egaren, vid honom jemväl tillhörigt Stång jerns-Bruk, kunna taxeras gemensamt med Bruket, på det ställe der detsamma är beläget. Alla andra masugnar skola ovilkorligen uppgifvas och till värde beskattas, der de äro belägne Häruti har Herr Grefve von Fersen, Hans, samt Herr Fries instämt; af Herr Kyrkoherden Bergwall, Herrar Wijk, Tottie och Grapengieser, som reserverat sig emot Utskottets tillstyrkan^», att ^3 §. i nu gällande Bevillnings-Stadga skulle komma att oförändrad bibehållas i den blifvande Bevillnings-Förordningen, äfvensom af den sistnämnde emot den föreslagne förändringen i io4 §• Utdrag af Protocollet, hållet i Rikets Hoglofl. Ständers Bevillnings-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den a3 Januarii 1835. S. D. Anfördes muntligen till protocollet af Eric Persson från Gefleborgs Län: att han icke kunde instämma i majoritetens inom Utskottet tillstyrkande, vid 162 §. af Bevillnings-Förordningen, alt afgift efter a
En värd Talare har sagt, att jag i denna discussion begått en motsägelse. Jag får derföre endast gifva tillkänna, att jag icke hört honom uppgifva, hvari en sådan motsägelse skolat bestå, och kan således icke till vidare besvarande upptaga denna hans anmärkning. En annan värd Talare har förmenat, att det icke vore rådligt att antaga Utsk:s förslag, emedan tider kunde komma, då det vore nyttigt, att discussionerne trycktes in extenso. Jag får i anledning häraf endast erinra, att tillräckliga garantier äro lemnade i det nya lagförslaget, och att det dessutom, enligt detsamma, komme att bero på Ståndet, antingen tryckningen skulle ske i utförlighet eller i justeradt sammandrag. Frih. Boye, Ludv.: Jag går Hr Cederschjöld till mötes med att antaga, det jag kan hafva oriktigt uppfattat hvad jag trodde innebära en motsägelse, och detta torde ej erfordra någon vidare förklaring; men jag begär få veta, 3i Den i Februarii f. m. om vi nu oförmärkt öfvergått till Grundlagsfrågan. Jag tror, att densamma ej kan förekomma förr, än sedan Landtm. med de andra Talmännen bestämt en samtidig föredragning inom alla Stånden, och discussionen i hufvudfrågan är då nu en öfverflödighet. Upplästes det uti Constit.-Utskrs Memorial N:o 70 vid sista Riksdag intagna förslag till förändrad redaction af första perioden i 5g §. Riksd.-Ordn. Gr. Horn: Sedan Hr Landtm, nu låtit uppläsa det livilande förslaget, har han sålunda tillåtit, att ämnet får komma under discussion, och jag begär alltså, att proposition må framställas, huruvida Ståndet önskar att genast företaga Grundlagsfrågan till afgörande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer med de Ledamöter, som anse Protocollen böra tryckas i sammandrag, men utbeder mig att få göra några anmärkningar i afseende på sakens behandlingssätt. Derest vi bifalla den hvilande Grundlagsfrågan, om Protocollsfryckning i sammandrag må äga rum, så återstår dock att sedan bestämma huru den skall ske.
I Ulsk. ville jag frånträda denna mening såvida Ulsk. ville uti sitt svar på den Kongl. propos:n nedlägga någon föreskrift att den för allmänna rörelsen öfverilödiga delen af ifrågavar. lokal icke finge användas för Götheborgs 6tads enskilda behof. Denna billiga jemkning medgafs icke och man ser af betänk, att staden icke år förhindrad att använda marken till sina enskilda ändamål, d. v. s. indela den till hustomter, försälja den och deraf draga inkomst. Då staden först begärde att få någon del af denna mark, så npgafs del endast vara för att upföra ett tullhus, och disposition af mark för det ändamålet har Colbm tillstyrkt. Om R. o. Ad. behagar se på kartan, så finnes der en linie, betecknad med bokstafven B, ungefärligen paralell med hamnen, som utvisar den mark, K. M. tillstyrkt R. St. att för det afsedda ändamålet afträda. Jag vill minnas alt den innehåller 1 tunnland 15 kappland. Bredvid densamma ligger en annan mark, som nu benämnes maslhamnen och som upläts lill Götheborg år 1836 men som nu icke begagnas. Beträffande den mark, som Kronan skulle få i utbyte, nemi. Olterhälleberget, så har det, på sätt Frih. Stjernstedt omnämnt, varit omöjligt för utgifts-afdeln. att bestämma arealen af den mark, som omnämnes i den Kongl, proposm. Man har sett alt 2:ne beräkningar deraf äro gjorda, och jag måste säga att jag vill hålla mig till den, som är gjord af Chefen för Ingeniör - 502 Den 17 April. korpsen; men jag fäster mig icke så myckel vid skiljaktigheten i arealen, som dervid alt handlingarne alldeles icke visa, all liela denna areal är behöflig för ändamålcl. Jag har i delta afseende upfaltal handlingarne emot hvad en annan ledamot af utgiftsafdelningen lär hafva gjort. Del synes mig af handlingarne vara aldeles uppenbart, alt för det förut upgifna ändamålet nemi. upbyggande af tullhus o. s. v., skulle den af Krigs-colhm föreslagna marken vara tillräcklig.
I sammanhang härmed kan jag ej vid detta tillfälle dölja, ätt jag anser StatsUtsk. hafva handlat orätt, då Utsi. lämnat fullmägtige i Riksg.cont. tillstånd att utbetala den af Statscont. requirerade sfatsbristén för Sr i83a, emedan åtskilliga poster deribland finnas, sorÅ Den a3 A p r il e. m. icke bort ersättas, hvarföre fullmäktige voro tveksarafna, huruvida Statscont:s requisition borde efterkommas eller icke; och conimissarierna lära t. o. m. hafva hyst den åsigt, att om Statscout. ej kunde visa, det brist i förslagsanslagep ägt rum, borde Statscont. sjelf få betacka den gjorda öfverassigneringen, bäst det kunde. Denna händelse lärer vara anledn. till det nu föreslagna förtydligandet. Men hur rudant är detta? Innefattar det icke en obegränsad extension af Riksg.cont:s ersättningsskyldighet, i stället för en inskränk-r ning? Och manne icke antagandet af en dylik förändring kunde blifva högst vådligt, särdeles med en Regering och ett Statscont., som föga ådagalagt någon synnerlig aktsamhet hvarken om grundlagen eller R. St:s beslut? Jag upprepar emedlertid, att jag icke tror Utsk. hafva haft för afsigt att lemna Statscont. en så obegränsad requisitionsrätt, som innefattas i Utsk:s förslag, att derest för något år, efter upprättadt bokslut, statsverkets utgifter skulle öfverstiga inkomsterna, årets öfverskott häri inbegripna, skall skillnaden eller bristen från Riksg.cont. utbetalas. Jag förmodar derföre, att StatsUtskrs här närvar, ledamöter ej skola motsätta sig återremiss, då jag nu stadnar vid begäran derom, ehuru afslag å betänk, eljest vore det renaste spelet, som man säger; och jag hoppas, alt Utsk. vid återremissen skall taga i öfvervägande, huruvida icke, i händelse ett förtydligande af § beliöfves, det blir alldeles nödvändigt, att åtminstone orden: statsverkets utgifter, i Utsk:s förslag utbytas emot: statsverkets uti stat fastställda utgifter.
Alt nu bestämma ett maximum, kan i min tanke icke låta sig göra, emedan det skulle vara stridande emot redan gällande författningar, enligt hvilka arrendet skall genom auction till den mestbjudande upplåtas, hvilket stadgande följaktligen då försl måste upphäfvas. Hvad äter beträffar, att det kan hända en eller annan arrendator, som genom för högt anbud vid auctionen åtagit sig ett allt för drygt arrende, att lian icke går ut dermed; så inträffar dervid ingenting annat än hvad som kan inträffa med hvar och en, som köper en egendom, om han icke gör säkra beräkningar. Den vinst som uppkommer för indelta armeen genom militieboställenas utarrenderande, är bestämd genom löneregleringen och kan således icke åsidosättas, utan rubbning af nuvar. förhållanden. Utsk. har ganska väl betänkt delta, då det afslyrkt motionen, och jag anhåller derföre om propos. å bifall till betänk. Gr. Mörner: Jag anmälde mig egentligen för att besvara Frih. Cederströms, Anders, hemställan till mig, huru jag skulle anse frågan, huruvida boställsdirectionerne skulle vara förbundne att antaga den minstbjudande till arrendator, så framt han ägde bästa säkerheten. Min afsigt med det förslag jag gjort, var endast det, att då boställsdircctionerna sjelfva ofta äro i förlägenhet vid de högt uppdrifna arrendena, det borde bero på dessa, hvilka naturligtvis hafva regdernas intresse närmast om hjertat, att antaga det anbud, som de finna lämpligast och som i första rummet erbjöde den största säkerheten. Man har visserligen sagt, alt den som bjuder mest, möjligen skulle hafva den största säkerheten. Detta är icke i allmänhet förhållandet, utan vanligen är det tvertom de, som hafva minsta säkerheten, hvilka gå längst på auctionerna. Det var ej mindre indelningshafvarens än boställets fördel jag afsåg. Jag har för öfrigt ingenting att invända, och då jag 86 Den 9 0 c t o b c r. liu hfir, alt R. n. Afl. i allmänhet önskar förslaget bifallet; sä vill jag visst icke sälta mig deremot. Hr von Rosen, Georg, Ludv.: