Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Priser uppgifvas för ved i Ydre och Kinds härader 1, 2 å 3 R:dr per famn, 3 å 3é R:dr per läst kol, timmer 12 ä 18 R:dr per tolft, plankor 4 å 6 R:dr af 6 alnars längd; på slättbygden ved 6 å 9 R:dr, timmer 36 å 48 R:dr, samt i norra skogstrakten: ved å 6 R:dr, kol 4 k 6 R:dr och timmer 24 R:dr. Nykopings Län. Inom Jönåkers härad försäljes ej obetydligt plankor och bräder från Björkviks och Kihla socknar på Norrköping och Nyköping; hvarförutan den öfriga södra delen af häradet afyttrar ved och bräder till Nyköping eller kol vid Näfveqvarn och Tunaberg, men norra delen i allmänhet behöfver understöd från häradsallmänningen. Af Rönö härad afyttrar egentligen endast Ripsa socken sitt öfverskott af skogsprodukter på Nyköping och kringliggande trakt. För öfrigt äger häradet tillräckligt för det egna behofvet. Ilölebo härad äger skog motsvarande behofvet, äfvensom Daga härad med hjelp af derinom varande allmänningar. Willåttinge härad äger i allmänhet skogseffekter fullt till behofvet, hvarjemte betydligt deraf försäljes från Hyltinge, Dunkers, Malma, Mällösa och Flens socknar dels såsom kol till Eskilstuna och bruken i trakten, dels till Stockholm, Mälarens slättbygd och Nyköping. 47 Af Oppunda härad konsumera Östra Wingåker, Wadsbro, Blacksta och Bettna socknar skogsprodukter utöfver egna tillgångar, den förstnämda från Skedevi i Linköpings län och de senare från allmänningarne. Af häradets öfriga socknar kunna endast Floda och Vestra Wingåker afyttra kol, ved, timmer och bräder. Kol säljas i Eskilstuna och vid bruken i orten samt timmer och bräder till Örebro och åt Mälaretrakterna. Af Österoch Vester-Rekarnes härader äger södra delen, eller Ärila, Husby, Näshulta, öja och Westermo socknar skogstillgång öfver behofvet till försäljning i städerna och på den skogfattigare Mälarstranden i Öster-Rekarne.
Ständer nu synas vara ense om en sådan förändring Lag-tlt»kottets Utlåtande fi:o 3$. deruti, som Undanrödjer ett af de storsta hindren för realkreditenS stadga, torde icke heller någon tvekan uppstå, att bifalla Utskottets vördsamma hemställan, det måtte, uti den underdåniga skrifvelse, hvarigenom förevarande författningsförslag lill Kongl. Maj:t öfverlemnas, Rikets Ständer derjemte tillkännagifva, att då de funnit antagande af en ny. förmånsrättsordning vara af synnerlig vigt för den allmänna krediten, men, med afseende å innehållet af den utaf Rikets Ständer derom beslutade författning, det icke synes vara lämpligt att denna såsom lag antages, utan att den af Rikets Ständer jemväl beslutade och i särskildt underdånig skrifvelse till Kongl. Majit öfverlemnade förordning om underpant jemväl vinner kraft af lag, Rikets Ständer, för den händelse att Kongl. Majit af skäl, som icke kunna af Rikets Ständer förutses, skulle finna sig ej kunna meddela stadfästelse å sistnämnde författningsförslag, för sin del beslutat, att ur den föreslagna förordningen angående ändring i vissa delar af 17 Kap. Handels-Ralken och andra författningar, rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom, skola uteslutas dels de i ingressen förekommande orden nej mindre sista punkten i 7 §, än äfven,» dels ock § 13, samt att i följd deraf nummerordningen å de efterföljande §§:ne rättas. Stockholm den 25 September 1860. Herr Olivecrona, K. har begärt få antecknadt, det han uti Utskottets förestående beslut ej deltagit. Stockholm, tryckt hos Sam. Romstedt, isiiu. Lag-Utskottets Betänkande N:o 54. 1 M:o 54. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Sept. 1860, L.I. 9 f. in. Betänkande, i anledning af väckt motion om ett stadgande derom, att verkan af sökt lagfart å fastighet å landet skall beräknas icke blott från del Ting, utan från den dag, lagfarten sökes.
Lund i Gladhammars socken Tjust härad af Kalmar län, samt 3:o numera realiserad lösegendom, utgörande, tillsammans med sterbhusets fordringar, 7,018 r:dr 47 sk. 1 r:st., gjort disposition till stipendier och pensioner, samt åt Ridd.- Direct. anförtrodt att vaka öfver den fasta egendomens ordentliga skötsel och vidmakthållande samt afkastningen så väl deraf som af de contanta medlen, enligt gifna föreskrifter, använda; men då dessa Öfverste Berghmans dispositioner blifvit af en hans närmaste arfvin - 36 en 5 Octo 1>er. ge, Capitaine!) vid K. M:s flotta («■ C. von Schantz genom anställd rättegång inför K. Svea Hofrätt klandrade, och tvisten derom än nu icke är afgjord, har pensionselier stipendiiutdeluingen ännu ej kunnat ske i vidsträcktare män, än att Dtirect. tillåtit 3 af testator sjelf utnämnde pensionärer att emot borgen sine pensioner lyfta; och livad för öfrigt angår förvaltningen utaf arrendeafgif terna och frälseräntan samt de contanta medel som influtit, har Direct., i saknad af någon särskild föreskrift af K. o. Ad., trott sig kunna hemta närmaste ledning af de grunder, som B. o. Ad. vid sista riksdag bestämt för utlåning af det utaf frami. Krigsrådet Frih. von Liewen donerade capital, och hafva, i följd deraf, de å Berghmanska fonden influtne medel, i brist på tillfälle lill deras placering mot inteckningssäkerhet, jemväl blifvit utlånade mot namn och borgen, hvarvid iakttagits, likasom i fråga om utlåning af Liewenska medlen, alt Directis samtlige ledamöter bort. vara om beslutet ense, hvaremot Direct. ansett den i 3 § 4 mom. låncreglementet stadgade personliga ansvarighet hos de i beslutet deltagande Direcleurerne för lånets återbetalande ej äga rum.
Men säg, du Svenske Man, om du bör lycklig kallas, Att af så kunglig dygd få helsas och befallas! Ja! vid den ångst och gråt, som krigets åska följer, Der vattnet sprutar eld och marken svettas blod, Der Hungren vandrar främst, och sig i tårar sköljer, Af Dödens skugga ledd bland kulor, eld och lod: Då fredas Svea Folk i gamla fria Norden, Och har dertill en Kung, den bäste Kung på jorden. Besynnerligt nog, har Hjortsberg inför en af mina vänner hörts påstå: ”Bellmans eget föredrag var allsicke utmärkt; han var roligare att läsa, än att höra. Detta omdöme, så afvikande från alla andra ögonoch öronvittnens enstämmiga berättelser 164, yttrades dock möjligen i något ögonblick af nyck eller dåligt lynne. I annat fall skulle det intyga, att den store lustspelaren var utan sinne för just det egendomliga och poetiska i Bellmans föredrag; och så mycket mindre skulle vi då öfvertygas, att han, i afseende på sättet att sjunga Bellman, någonsin kunnat vara den äktaste förebilden. Det innersta af sin lefnads-philosophi har Bellman ingenstädes mera oafslöjadt framställt, än i det sköna, redan på sid. 15 omnämnda qvädet ”Rundt kring i verlden jag sväfvar”. Dess tre sista stropher må derföre här finna en plats, då vi nu från den kanske märkvärdigaste af våra Skalder taga afsked. ”Brusande vågor och plågor, Tusende blänkande lågor, Glimma för vår alltför matta syn: Brantaste klippor, som trossa Lefvande skeppen att krossa; Eld och storm från stoftet upp till skyn! Ja, hvad bryr jag mig derom? Jag ber: Ögat ser, Munnen ler Åt allt hvad sker. Verlden är ljuflig och lustig och blid; Kom nu, min frände, det blir dock dervid: Kära! ack, jag ber, Muntra er! Dock jag är, i allt besvär, Fågeln lik, som fängslad är; Fast hans tunga orkar sjunga, han sig sjelf förtär. Men så svinna dessa dar: Snart vi skiljas, en och hvar, Från hvarandra, Till att vandra På vår sista färd.
Omkring 30 år derefter uppstod ny tvist emellan räntegifvarne och kalkugnsägaren, nemligen om betalningen för veden. Genom utslag den 12 December 1797 ålade Konungens Befallningshafvande kalkungsägaren »att den till kalkugnens bruk och drift af allmogen behörigen lefvererade ved efter gångbart pris eller jemlikt markegång betala.» Frågan om ersättning för den förflutna tiden eller ifrån 1764, efter det värde, som hvarje kast utgjord kalkugns-ved öfverstigit den å samma ved sistnämnda år stadgade betalning af 2 Daler silfvermynt kasten, hvarom räntegifvarne äfven gjort påstående, förvisades tili domstol. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG Till samteliga ' Riks - Ståndens Protocoll, Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, Såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens SLänders Utskotts Betänkanden och Förklaringar, Samt Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, vid Urtima Riksdagen istockholm I8I5„ Femte Delen. STOCKHOLM, Tryckt hos A. Gabeiivs, *815° 1 ■ •wj»svamtjrnfåSMMamatm Utdrag af Håglöf. Ridder skåpet s och Adelns Protocoll den 2 Juli 1815' S. D. Remitterades till LagUtskottet.- Kongl. Maj:ts Jfådiga Proposition af den 31 Junii, angående ett ytterligare tillägg i allmänna Pågens stadgande uti g:de Cap. 6 §. Handels-Balken. Stats-Utskottet Grefve Eöwenhielms, Gustaf, Memorial af denna dag, rörande anslag för Kongl. Theatern. Ut supra. Ex Protocollo A. G.” Silverstolpe. 9. D. Följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 28 dennes pä bordet lagda, Betänkanden, af den 21 nästföregående, blefvo vid förnyad föredragning af Höglofi. Ridderskapet och Adeln bifallna, nemi.: 1:0 Angående Kongl.
Under denna diskussion har man talat mycket om den uppfattning, som i utlandet skulle göra sig gällande ang:de vår financiella ställning, men jag tror för min del icke att det skulle förskaffa oss någon säkrare kredit i ut landet, om man der får höra att vi ej kunna återbetala dessa 3 millioner på en statsregleringsperiod, utan dertill måste använda två. Gr. Mörner har framlagt detta förslag derföre, att han icke älskar att man hopar penningar i allmänna kassor. Det gör icke heller jag. Men allt sedan slatsregleringen uppgjordes, har jag hört talas om att vi komma i en svår ställ ning när nästa statsreglering skall uppgöras, hvadan jag således icke heller kan se någon skada uti, om några större besparingar skulle uppstå, så mycket mindre, som jag äfven sjelf tror att nästa statsreglering kommer att bära spår af bristande medel. Jag anhåller om bifall till punkten. Gr. Sparre: Då, enligt nu ingången underrättelse, Bor gare-St:t antagit det af mig framställda förslaget, och frågan således sannolikt kommer att afgöras i Förstärkt Stats-Utsk., torde det icke vara olämpligt, om de upplysningar, som här blifvit lemnade ang:de de tillgångar som finnas, ånyo blefve tagna i öfvervägande af Stats-Utsk:t. Ty man kari väl icke tänka sig något orimligare, än att, då lf million finnes, man detta oaktadt sk lille besluta sig för en uttaxering af 3 millioner, och detta med |:del om året. Jag anser det nästan otänkbart att Stats-Utsk:t känt detta förhållande; och då jag, i likhet med Gr. Mörner, anser att man icke bör uttaxera mera, än sorn behöfves, måste jag fortfarande yrka återremiss. Frih. af Ugglas: För närvarande står denna fråga så, att Bonde-St:t återremitterat och Preste-St:t bifallit Utsk:ts förslag, men Borgare-St:t antagit det al Gr. Sparre framställda. Det är således, i och för frågans vidare behandling, af vigt för StatsUtsk:t att K. o. Ad. nu fattar sitt beslut. Här har ånyo blifvit taladt om att Stats-Utsk:t icke inhemtat upplysningar om statsverkets tillgångar.
Änkefru Charlotta Ekman, född Böttigc, änka sedan 1856 efter lektorn i matematik vid Vexjö gymnasium Per Niklas Ekman samt äldre syster till skalden prof. Bottiger, fyllde i måndags 90 år. Den vördade gamla är bosatt i Upsala. B o r d s i l f v e r, eleganta mönster till lägsta pris efter dagens kurs ä silfver. — Bref besvaras omgående. IDUN 1893 327 Från Iduns läsekrets. Att byta döttrar. Fru Cecilia Bååth-Holmbergs varmhjärtade och utmärkta uppsats: » Också en kvinnofråga » — för hvilken jag här vill hembära ett innerligt tack — har i mitt minne återfört en idé, som häromdagen rann upp i min hjärna. Jag hade redan då tanke på att delgifva den åt Iduns läsekrets, men det hade så mycket både talats och skrifvits om denna fråga, att jag drog mig mig för att åter upptaga den. Också syntes sådana där oförsynta annonser mera sällan, så jag hoppades, att en återgång till det bättre inträdt. Men så måtte icke förhållandet vara, och därför vågar jag nu framlägga min lilla idé för Iduns läsarinnor. Väl kan jag icke hoppas att härmed råda bot för detta missförhållande, men min hjärtliga välmening må vara min ursäkt, att jag tagit eder tid o c h tankar i anspråk. Att det är skamligt och omänskligt att begagna sig af en fattig medmänniskas nödställda belägenhet att icke hafva någonstädes att göra af sig i världen för att tillbjuda henne villkor, under hvilka den enklaste eftertanke säger, att hon icke kan existera, för så vidt icke orden » godt hem » tagas i den utsträckning, att de liksom barn i huset skulle få både kläder o c h föda — därom äro väl alla ense. Men å andra sidan kan icke förnekas, att mången ung flicka kan finna stor fördel af att för en tid få komma i ett godt hem och få deltaga i alla göromål o c h såsom ersättning för sitt arbete få grundligt lära sig dem.
För att rigtigt gå i grund med saken , böra mått och steg vidtagas till uppmätandet af de i riket befintlige ännu ouppmätta landsträckor och tror jag ett påskyndande sätt vore om det blefve en lag, att ingen finge del uti en Hypothek-bank ifall den inrättades, 60m icke kunde uppvisa säkra och lagfarne chartor, uppskattade enligt den method, som af Riksens Ständer enligt detta project blifvit uppgjorde och stadgade. I början, innan mätuingen hunnit gå i fullbordan, kunde Taxe* Den 24 Februarii. ringsComitéernas tagas till grund vid belåningar, men blott till hälften mot det, som finge lånas om egendomen vore uppmätt och skattlagd. Denna åtgärd torde lemna föga eller ingen jord ouppmätt, och tyckes mig, att staten borde gå i iörskott för hvad sorn ännu återstår att mäta, nemligen på sådant sätt, att till det belopp enligt läkning dessa mätningar och skattläggningar kunna uppgå, äger regeringen o statens vägnar til! jordägaren utställa statsobligationer mot antagen ränta och erläggandet af del årligen utaf primitiva lånet, tå att genom denna amortisscment försvinner denria skuld under loppet af to år. Denna lagliga fordran kan ej i högre grad anses tor ett. tvång än nödvändigheten alt skatta till Staten och utgör en del af det vilkor som ästundas, nemligen jämn fördelning af skatternSr §. 29. Inom hvarje Socken bör en Comité formeras, som besigtigar och bestämmer beskattningen tinder ledningen af en underbygd agronome, samt en annan i skogshushållningen både theoretice och practice undervist person. Dessa edsvurna embetsmän äga intet afgörande votum, men äro skyldige att stå på staten# rätt, utan att förnärma den skattskyldige, och intages deras anförande i protocollet. Agronomien, eller läran om jordens beståndsdelar
Län, hvilken förre Landshöfdingen i WesterNorrlands Län, Frihere Nieroth till träd t efter hemältellr Grefve och General-Lieuteuant, ser - a88 Stats-Utskoltets deles som sistnämnde Lön öfverstege den för Lands^ höfdingen i WesterNorrlands Län anslagqe; och att disposition af den ena Enihetsmannens lönetillgångar till gn annans förmån innefattade oordning och medförde oreda. Utskottet medgifver att en sådan disposition från en Lön som den ifrågavarande och hvilken äfven fästat R. Sttrs år 1827 församlade Revisorers uppmärksamhet, icke är enlig med ordningen inom StatsVerksförvaltningen; men då, enligt hvad Utskottet i dess förra Betänkande ådagalagt, nuvarande innehafvaren af LandshöfdingeEinhetet i WesterNorrlands Län under vilkor af merberörde afdrag samma Embete tilIträdt och ändring af förhållandet, alltså, efter Utskottets tanka, icke hör äga rum; anser Utskottet, med åberopande af dess förra utlåtande i ämnet, sig icke kunna tillstyrka R. SUrs gillande af hvad deremot anfördt blifvit, utan får samma dess yttrande till R. H, St:rs bifall härmed ytterligare anmäla. Sluteligen och till införande af den ordning, som, i afseende på behandlingen hos R. Staaf frågor rörande Pensioners beviljande , torde böra följas, har Utskottet trott sig böra framställa det förslag: att R. St:r må för framtiden besluta, att ingen i Statens tjenst qvarstående Embetsman eller Ollieerare bör för denna sin tjenst af R. St:r Pensioneras, utan framställning derom af K. M:t, såsom alla Emlie tsmäns Högste Chef, eller utöfver det belopp, som K. M:t honom beviljat. Betänka oden, N:o 254, 289 Enligt detta Betänkandes innehåll, kommer den Summa af 5gg: i3. 6. hvarmed Allm, IndragningsStatens contanta slutbelopp, enligt Utskottets förut afgifne Förslag, skulle minskas, emot hvad den enligt 1823 års
Den som framlefvat någon tid och tillbragt silt lif i offentliga värf och i enskilda kretsar, han har kommit till den öfvertygelse!! att en redlig och dygdig samt med ära förenlig vandel alltid tillvinner sig och bibehåller en oförminskad aktning af alla, som med personen varit eller komma i beröring. Den af motionären här framställda fråga har icke för afsigt att nedsätta någons värde; den har för afsigt att afhålla hvar och en, hvars samvete icke är rent, som fruktar för att blifva bränmärkt, ifrån att söka inträde på detta rum. Sjelf färdig när som helst att underkasta min vandel den strängaste juridiska pröfning, vill jag också alt andra skola göra så med, och jag anser det vara ett bevis pä R. o. Adis ridderliga grundsatser, om en hvar af dem bifaller de grundsatser, hvarpå denna motion är bygd, hvarigenom den kan vinna framgång. Jag tillstyrker bifall på motionen. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag har visserligen den erfarenheten att skriftliga anföranden pä detta runi i 238 Den 17 December f. m. allmänhet föga lyckas tillvinna sig R. o. Ad:s upmärksamhet, och anser derför äfven att det i allmänhet är bättre äfven fölen så underlägsen förmåga som min att muntligen framkomma med sina andraganden än att göra dem skriftliga; men med afseende på den stora vigten och den ömtåliga beskaffenheten af denna fråga, har jag här ansett mig böra göra ett undantag. Jag har derföre, såvidt min tid det medgifvit, författat några skriftliga anmärkmr emot det nu föredragna förslaget, dem jag anhåller få för R. o. Ad. upläsa. Ingen kan lifligare än jag önska att inom detta rum finna endast tro, ära och redlighet. Ingen kan högre än jag önska att härifrån se uteslutas det nesliga, det låga, det föraktansvärda, ehvad detta framträder öppet i sin nakenhet, eller insvept i hyckleriets bländande täckmantel. Ingen skall derföre hellre än jag bidraga till dessa önskningars upnående såvida sådant kan ske på ett sätt, som öfverensstämmer med lag och rättvisa.
»Ja — för — att känna — om — om — det — inte blef något bättre, när man blef mera van –. Men det blef det inte, inte alls», tillade hon med en djup suck, som tycktes komma riktigt från hjärtat. »Också tänker jag sluta nu.» »Jaså, det gör du», sa jag. »Så ovanligt älskvärdt! Eljest ska jag säga dig, jag, att har man väl börjat att kyssa en karl så håller man i, såvida man har någon heder i sig.» Här kom jag lyckligtvis i håg artisterna och riksdan, fattigdommen och min plikt. »Såvida de inte är artister», tillade jag hastigt. »Dem får man kyssa ändå, nej, jag menar, visst inte — såvida de inte är gifta –. Nej — artister får man inte kyssa alls — det är — jag ville säga —» Nu kände jag, att jag alldeles höll på att hänga upp mig, och så rusade jag upp på vinden för att läsa lagen för den där gunstig herrn, som inte blygdes att löna min och Gustafs stora godhet med att Det var så märkvärdigt tyst i Thores rum. Inte något hvisslande, sjungande, spelande, trampande som vanligt. Hade han hunnit gå ut? Det vore skada! Jag kände mig riktigt i tagen! När jag öppnade dörren, fick jag se honom sitta »i orienten», en lår öfverklädd med min gamla äkta schal. Fiolen låg i knäet och ögonen höll han fästade på stafflin, där det stod något, hvad, hann jag inte se. Jag gjorde så mycket buller jag kunde för att förbereda honom på, att oväder var i antågande. Men det tycktes inte imponera på honom en smul. Han vände helt lugnt på hufvudet och såg på mig O! Hela pojken var ju som förklarad! Låg jag det minsta åt färgpoesihållet, skulle jag säga, att det var som ett hvitt blomsterdoft fallet öfver ansiktet på honom, och att i den blomsterdoften drömde ögonen som ett par djupsvarta pangséer. Huru som hälst, någonting vackert var det — nästan som en morgongryning! (Det uttrycket har jag hittat på själf.) Men, tänkte jag, vacker gryning gör ful dag, och så affyrade jag den första salfvan. Han blinkade inte ens.
Om i afseende på tillsättandet af presterliga sysslor i konsistoricla pastorat ocb säcellanier valfriheten på ett liknande sätt utsträcktes, oberoende af lärdomsoch tjenstemeriter, synes det öfverklagade onda i någon mån bunna afhjelpas. Yid flera föregående riksdagar hafva framställningar i sådant afseende blifvit väckta ocb vid do båda sista riksdagarna förordade af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Enär under den tid, som förflutit sedan dess, behofvet af en förändring visat sig icke mindre påfallande, torde jag få upptaga berörda Utskotts hemställan vid sistförflutne riksdag och sålunda vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom i afseende på tillsättande af presterliga sysslor i konsistoriela pastorat och sacellanier stadgas: att, sedan Domkapitlet, enligt gällande befordringslagar, uppfört tre prestman å förslag, ocb desse sina prof aflagt, valförrättaren skall å frågodagen tillspörja församlingen, om bon, änskönt ingenting vore att mot de föreslagues lära ocb lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant, för utrönande hvaraf bör iakttagas hvad 30 § i Kongl. Förordningen om prestval den 1 April 1843 föreskrifver; att, om denna fråga med ja besvaras, valförrättaren skall uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan hos Domkapitlet, hvilket då eger att, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, å förslaget uppföra den prestman, som med afseende å under tjenstgöringen ådagalagd skicklighet och nit, anses bäst kunna motsvara församlingens behof; samt at,r, emot Domkapitlets åtgärd dervid besvär ej får anföras. Om remiss till vederbörligt Utskott auhålles. Stockholm den 8 November 1865. C. J. L. Lönnberg, från Östergötlands län. N:o 34 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Jonas Jonasson från Kronobergs län, om åtskilliga ändringar i nu gällande Konkurslag.
För vinnande af det förstnämnde ändamålet, förnekar Hr Justitieombudsmannen svarandernas i deras förklaring framställde sats, att afgiften, som hildar Konvoykassan, eller, såsom den nu benämnes, Handels och Sjöfartsfonden, vore af lika natur med Bak-, Bro-, Färjoch andra afgifter af dylik beskaffenhet och bildade 309 bildade således en af de uti 60 § Regeringsformen ej omnämnde tillgångar, för livilka Ansvarighetslagens 3 § i följd häraf gör undantag från de öfrige, i samma § upprepade ansvaren; och Hr Justitieombudsmannen tvekar ej att, såsom skäl för detta förnekande, förklara, det de så kallade Kon voja leifler na, i olikhet med de andra, utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket samt hafva till ändamål befordrande af Statens och Folkets fördel och bästa, men icke enskilda korporationers, hvadan de, efter Hr JustitieOmbudsmannens förmening, ej skulle kunna hänföras under det sistnämnda lagstadgandet. Häremot må anföras: alt Båkafgifterna, lill exempel, också utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket, att de likasom Kon voja fgifterna härflyta från sjöfarten, och att deras användande till fyrars och båkars underhåll lika specielt betryggar handeln och sjöfarten, som Konvoyafgifternas, samt verkar i sin mån till samma korporationers och enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet som dessa. Om således det kan, såsom Hr Justitieombudsmannen yttrar, sägas, att Konvoyafgifterna hafva till ändamål Folkets eller Statens fördel och bästa, så måste detsamma med lika mycket skäl kunna sägas om Båkafgifterna, ty hegge verka på samma väg partieLt till detta mål. Svaranderne hemta derföre intet gillligt skäl af Hr JustitieOmbudsmannens åsigter i detta ämne, mera än i något annat, att ändra sina, och fortfara derföre i det påstående, att meranämnde afgifter lör handeln och sjöfarten innebegripas ibland dem, som bland undantagen utmärkas i Ansvarighetslagens 3 §.