Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RiksAkten; ty i K. M:s Propos. slår att om lnferiins-regeringen finnes stadgadt uti RiksAkten, och der finnes äfven bestämdt, hvem som skall föredraga de diplomatiska ärendena. Konseqvensen tyckes då fordra att man äfven be - Den 18 Februari e. m. 483 stämmer hvem som skall föredraga de öfriga Svenska ärendena och, hvilket af en talare redan är anmärkt, det bör äfven vara af intresse för de Norska ledamöterna att genom RiksAkten kunna få veta, hvem sorn skall föredraga. Vidare har man sagt att Utsk. måtto hafva haft särdeles ondt om skäl efter det icke kunnat finna några bättre. — För att bevisa att man ingalunda haft ondt om skäl skulle jag väl kunna framkomma med en hel mängd nya. men jag vill nu nöja mig med tre hittills icke anförda. I RiksAkten står att de 2:ne Norska SttatsRåd, som liro i Stockholm, skola såsom ledamöter ingå i styrelsen, men såsom vi veta äro de Norska StatsRåds-platserna i Stockholm så att säga ambulatorisk», det torde derföre vara af vigt att veta om de 2:no StatsRåd, som händelsevis äro istockholm vid del tillfälle då Interims-regeringen bildas, skola deri ingå för hela tiden eller om deras tjenst verkligen skall vara ambulatorisk, så att de emellanåt ombytas. Ang. tillsättandet af de StatsRåd som skall sitta i Regeringen står vidare att när Konungen icke kan utvälja dem, så skola de utväljas af StatsRådet. Vi veta att StatsRådet består af 10 personer, och då 2:ne personer få hvardera 5 röster, så är det icke lätt att afgöra hvem som skall sitta i Regeringen. En ännu vigtigare anmärkn. är att på samma gång som der fullkomligt rigtigt står att ledamöterna skola vara lika mångå från hvardera landet, samt att 2:ne ledamöter från hvardera landet är det minsta som får vara närv:de när beslut skall fattas. Det kan hända att en eller 2:ne ledamöter af det ena landets Regtsmedlemmar sjuknar, hvilken eller hvilka skola i så fall utgå af det andra landets medlemmar?
Men Clemens hade icke besinning nog att lyda biskopens uppmaning. Med vreden blandade sig förvirring öfver hans egen handling. Petros fattade hans arm och ville, begagnande sig af den allmänna häpenheten, skyndsamt föra honom undan, då en man, som från något afstånd bevittnat uppträdet, ilade fram och förekom hans afsigt. Det var Kimon den skeptiske filosofen. Han fattade med ena handen i Clemens mantel, med den andra i biskopens tunika och sökte fasthålla dem, i det han ropade: – Nej, nej, lugnen er, mina vänner! Hvarför han J så brådtom? Rörelsen är endast skenbar, och det tjenar till intet att fjeska. J kommen likväl icke ur stället, J Kristianer ... Och då Petros med en kraftig stöt befriade sig och Clemens från Kimons tag, så att denne tumlade till marken, ropade han med hela styrkan af sina lungor: – Mördare, röfvare! Hjelp, hjelp! Alla goda medborgare hit! Uppsyningsmannen, som nu hunnit sansa sig, hade emellertid skyndat fram och gripit ett fast tag i den unge brottslingen, för att hindra honom komma undan. Promenerande borgare, som af ropen lockats till stället, förenade sig med honom. Petros insåg omöjligheten att rädda Clemens. Han släppte dennes arm, och då han såg Krysanteus och Hermione, som nu hunnit fram, drog han sig tillbaka till tempelportiken, för att derifrån bevittna uppträdets vidare utveckling. Uppsyningsmannens blodiga ansigte sade Krysanteus genast, att något våld blifvit begånget. Han lemnade Hermione, som stannade på afstånd, och skyndade in i hopen, för att underrätta sig om förhållandet. Uppsyningsmannen hade blifvit träffad af en sten; Kimon och flera med honom hade sett, att den unge kristianske presten hade slungat den med tydlig afsigt att träffa ett visst mål. Kimon, som i sin egenskap af vittne gjorde sig mycket vigtig, förklarade på det bestämdaste, att olyckan icke uppstått af våda, utan med afsigt. Det röjdes så otvetydigt af brottslingens utseende och rörelse, då han upptog stenen och kastade den. Dock tillade
4 Hans majestät utestängd. ^ p o m bekant har nyligen en af vår celebre bildhuggare Alfred Nyström modellerad ryttarstaty af Karl den femtonde varit utstäld till beskådande i hufvudstaden. Från denna » kungliga » utställning har den spirituelle kå- sören Jörgen meddelat oss följande episod. V i låta kåsören berätta: Man var inne i ateliern och såg på kung Karl. Han satt på en arab så lifslefvande, som han gick och stod i lifvet. Med det undantag att här var han af gips och förminskad till en fjerdedel. Sedan skall han bli af brons och af sin egen naturliga storlek, ökad med 50 procent. » Det knackar på dörren, » — sa ' vi till vännen Nyström. » Stängdt för i dag, » — sa ' denne. — » Nu gå vi opp och sätta oss till middagsbordet, » tillade han. Men en ung herre, som bodde i huset, visade sig i dörren och frågade i högtidlig ton, om vi ville » låta hans maj:t konungen stå och knacka förgäfves! » Nej, det ville vi visst inte! Inte ens undertecknad var en så arg rabulist. Ännu mindre professor Alfred, som är en mycket hygglig karl. Hr Nyström sprang om ena hörnet efter sin kung. Jag sprang om det andra. I samma afsigt. Hr Nyström sprang naturligtvis om rasande hörn. Jag sprang lika naturligt om rätt hörn. Men hans maj:t hade så stort försprång, att jag räknade ut, att man skulle hinna honom först om en hel halftimme och långt ute på Kungsholmen. Pustande återvände både konstnär och konstkritiker till ateliern. Utan sin nådige kung. Då man kom upp i hr Nyströms konstnärligt ordnade våning, f. d. hr Karadja paschas, så mötte oss hr Nyströms unga danska fru och sa ', att vi inte voro några vakna snillen, och att hans maj:t allernådigst behagat ringa på både hos portvaktens och herrskapet Nyströms i huset midt emot ateliern. Men hvarken portvakterskan, som var från landet, eller den dörröppnande lilla tjenstflickan, som var från Danmark, hade underdånigst varit bekanta med kungl. maj:t. De hade derför helt lugnt svarat kungl.
Ståndet i allmänhet och särskildt till Hr Ribbing, om det verkligen är lämpligt att göra en sådan erinran till Lisk. Detta lärer förmodligen, både på grund af sin pligt och på grund af den önskan, som hos alla RiksSt:n i detta afseende förefinnes, använda all möjlig skyndsamhet, för ali aflemna det ifrågavarande betänk. Jag tror således, alt en påminnelse till Utsk., hvarken är af behofvet påkallad, eller skulle från R. o. Ad. blifva under nu varande omständigheter rätt lämplig. Hvarföre har Const.Utsk. ännu icke kommit i verk - Den 1 Augusti. 53 samhet? Jo derföre, att de fleste af Adelus ledamöter afsagt sig' sina platser derstädes. Om det då just är detta Stånd, som gör Utsk. en sådan erinran, hvad skall väl Utsk. derom tänka och derpå svara? Möjligen att felet just är R. o. Ad:s, och att så snart det blifvit afhulpet, skall Utsk. icke underlåta göra allt hvad möjligt är. Jag hemställer derföre till Ur Ribbing, alt han matte låta sin motion förfalla. Frih. Hamilton: Det är just derföre att jag för min del anser eli fel vara begånget, derigenom alt Const.Utsk. icke längesedan börjat sina arbeten, som jag anser en påminnelse håde lämplig och behöflig. Jag känner åtminstone icke det grundlagsstadgande, som säger att alla ledamöter af ett RiksSt. nödvändigt skola vara närvarande, innan ett Utsk. skall kunna anses herättigadt att börja sina arbeten. Jag kan icke föreställa mig annat än att, så snart prot.-utdr. ankommit, som underrätta att val till ledamöter i Utsk. skett inom alla Stånden, Utsk. är grundlagsenlig! constitueradt. Om sedan, till följd af en mängd afsägelser, det kommit att saknas ledamöter af ett eller annat ständ, så tror jag likväl att det efter praxis hade varit Utsk:s pligt att oberoende deraf sätta sig i verksamhet, så vida åtminstone en af R. o. Ad:s ledamöter funnes närvarande, för alt efter grundlagens föreskrift föra ordet.
Riksens Råd gemensamt funnit fatalierne förlorade, men pluraliteten likväl i underdånighet hemställt, om icke den i frågan derjemte sökte resning kunde bifallas, dock blef vid samma tillfälle något K. M:ts Nådiga beslut i ämnet icke meddeladt; att en af Arfvingarne, unden 17 Januarii och 4 Martti 1788, till K. M. ytterligare inkommit med underdåniga ansökningar om slutlig åtgärd, hvaröfver KammarCollegium ånyo afgaf underdånigt utlåtande, och vid föredragning hvaraf K. M., den 26 April 1803, funnit frågan, huruvida fatalierne vore förlorade, såsom genom Rådets förutnämnde beslut i en Rättegångs-sak afgjord, icke kunna andras, eller i sådant afseende komma under öfverläggning; samt att, hvad åter angick resnings-ansökningen, hvaröfver den emedlertid inrättade Högste Domstolen borde sig yttra, så och efter det dess Ledamöter enhälligt tillstyrkt, att denna ansökning måtte afslås, har K. M., enligt Stats-Rådets Protocoll den ao Julii 1809, i Nåder bifallit ett sådant Högste Domstolens tillstyrkande.
Utan att betänka vådan deraf för sig sjelf, hviskade hon sakta uppåt "fader", och med outsäglig glädje såg hon en hand stickas ut genom gallret och liksom vinka. Nu vågade hon det sista steget. Rönnen hade rest sig så mycket, att hon, på dess nu löflösa grenar, lyckades hjelpa sig opp till en liten afsats i muren, dit hon i sjelfva verket slutligen hann, och der hon äfven lyckades finna ett knappt fotfäste, så säkert, att hon med stöd af trädet, der kunde hålla sig fast. Ur sin kjolsäck upptog hon nu ett nystan, som hade en sten till kärna, och kastade det opp mot gluggen. Tre gånger misslyckades det och nystanet föll till jorden; men hon hade fäst sin tråd så väl, att hon åter kunde uppdraga det till sig. Nu sladdrade och trätte och skrattade Annika med soldaterna ljudeligt, och deras skrattsalfvor bevisade, att de voro långt ifrån att vara uppmärksamma på något annat. Ända till Sigrid trängde ljudet af deras röster och lugnade henne betydligt. Hon bjöd nu till, att kasta sin slunga med lika kall blod, som hon varit van att, vid lekarna på ängen, kasta bollen och nu kunde hon knappt återhålla ett glädjerop, handen deroppe fick tag i nystanet. Nu klängde hon så fort, som möjligt, ned till marken och fäste der skyndsamt vid trådens andra ända ett bref och ett långt, fint och starkt rep, som handen deroppe drog till sig. Vid repets nedra ända band hon åter några små verktyg, som kunde bli nyttiga vid gallrets lösbrytande, äfvenså en fil. Sedan allt detta försvunnit inom gallret, skyndade sig Sigrid ned genom trädgården. Just då hon lutade sig ned, för att krypa ut genom luckan, kastade hon en blick mot fadrens fängelse och såg med bäfvan ett matt ljus lysa derifrån. Att fångvakten med sin lykta, nu kommit för att instänga hennes far för natten, tog hon för gifvet. Hade han lyckats hinna på något sätt gömma de nyss emottagna sakerna, det frågade hon sig otaliga gånger, utan att kunna besvara sin fråga. Snart satt Sigrid åter i sin lilla båt, men när hon hunnit så långt ut i farleden, att faran af upptäckt, för denna gång, var förbi, kände hon sig nära att förlora sansningen.
CommerceCollegium, och om det derjemte stadgas, att Ullimporten ej är tillåten förr än vid Julii månads ingång hvarje år, eller, som är detsamma, sedan Ullmarknaderne och dermed gemenskap egande affairer blifvit uppgjorde på Continenten, så kunde aldrig någon sammanblandning af olika årspriser uppstå; och slutligen, för att i möjligaste mån betrygga mot underslef i denna handel, vågar jag föreslå, att Ullimporten i Riket endast tillätes Städerne Stockholm, Norrköping och Gö28 H. 32 338 Den 19 Junii e. m. theborg. Då öfrige Rikets Stapelstäder ej Lafva några, eller åtminstone högst obetiga Yllefabriker, och då Allmogen visserligen ej är köpare af Ull i Städerne, med undantag af några Härader i Westergöthland och Halland; så kan jag ej finna, att någon orättvisa skedde de Stapelstäder, som förnekades den directa Ullhandeln med utländningen; men min oförgripliga tanka är, att många underslef skulle förekommas, om denna åtgärd vidtages. Om Ull importen endast tilläts uti nämnde 3:ne Städer, borde det blifva mycket lätt för Tullstyrelsen, att inom sin talrika tjenstepersonal till bevakningen å dessa platser utsöka sådana personer, som sjelfva voro förbundna ega kunskap uti ullens erforderliga egenskaper, och således äfven blifva ansvariga för rigtigheten af classiliceringen till tullens erläggande, hvarefter de vid sådane besigtningar tillkallade sakkunniga personer, i fall en sådan åtgärd skulle pröfvas nödig, endast behöfde blifva rådgifvande och controllerande, i fall någon mannamån skulle förmodas hos tulltjenstemannen, hvars oefgifliga pligt det vid all ullbesigtning borde vara, att undersöka hvarje ullbal eller säck, ej allenast i ytan, utan ända igenom till utrönande af, att det förtullade ullpartiet verkligen vore af en och samma qvalitet, och ej dessutom inneholle varor af af ett högre tillvärde.
Beträffande slutligen den Norra stambanan, anser Kongl. Majit denna från Stockholm utgående bana så mycket hellre höra läggas öster, i stället för vester om Sigtuna-fjärden. som densamma i denna riktning b! ii ver 2 */> naii kortare och anlagd på den bästa lokalen samt äfven mera tillgänglig för de delar af Stockholms och Upsala län, som i en böjning åt öster utskjuta mot hafvet samt äro i stort behof af en dylik kommunikationslinie, hvaremot landet på vestra sidan om samma fjärd är genomskuret af ingående vikar, hvilka underlätta dess lörbindelse med Mälaren och hufvudstaden. Att från Upsala, på sätt af Kommittéen föreslagits, fortsätta linien rakt på Gefle, torde blifva mindre lämpligt, ehuru den derigenom visserligen hlefve kortast; ty dels kan den landväga förbindelsen mellan Stockholm och Gefle, emellan hvilka städer sjöled finnes, icke vara of den jemförelsevis stora vigt, som dessa städers förbindelse med de inre delarne af landet och dels skulle banan, särdeles norra delen deraf, i en sådan riktning komma alltför nära Östersjön, med uppoffrande af det inre landets intressen, äfvensom de tvänne städernas, hvilkas välstånd och förkofran till viss grad bero af det angränsande landels.
Besväraoch OeconomieUtskottens Utlåtanden: N:o 3 r, i anledning af väckt fråga, om inrättande af ett Curlius i Söderhams Stad; N:o 32, med anledning af gjord framställning om Allmogens i Vadsbo Härad befrielse från hjelpedags-verkens utgörande till Mariaeholms och Cathrinebergs Kungsgårdar. S. D. Da nu å nyo föredrogos Bevillningsoch Lag-Utskottens Betänkanden: N:o 8, i anledning af väckt fråga om ansvar för origtig tillämpning af Kongl. Förordningen den 11 December 1811, angående Testaments-bevillningen; N:o g, angående skyldighet för Borgare, att i Staden Mantals-och Skattskrifven vara; blefvo desamma af Preste-Ståndet bifallne. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 33, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, den 28 sisth December, angående en ny Stängsel-Förordning, blef af Préste-Ståndet, vid skedd föredragning, bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Prosten Anjous, Pmt. Utdrag dm 4 junii t Bag» 25 Anjous, elen f ista innevarande månad, bordlagda motion, jemte ett af Wällofl. Borgare-Ståndet communiceradt af Herr Santesson ingifvet Memorial i samma ämne, beslöt Preste-Ståndet, att, med bifall till hvad af Prosten Anjon blifvit föreslaget, för sin del anmoda ConstitutionsUtskottet att, utan afvaktan af Rikets Ständers beslut, rörande den föreslagna förändringen i C 8 §.
Och så gör mamma en pittoresk beskrifning af familjegodset, af de vackra ekipagerna och hä- starne, vrider om nyckeln till juvelskrinet och lyfter på familjejuvelerna och slutar med att med en kväfd suck häntyda på, hvilken paradisisk tillvaro de alla skulle kunna föra, — hela familjen, — hvar en sommar, bara lilla Emmy ville säga det enda lilla ordet: » Ja. » — Och bröderna! Ja, deras framtid skulle då vara tryggad, om de finge en så rik och en så generös svåger. Sig själf vill hon icke ens tala o m! — Mamma har ju varit van att aldrig tänka på sig själf, — bara alltid på andra; hela hennes lif har ju endast varit en uppoffring, hvarför skulle hon icke undvara och försaka intill det sista? Hon skulle knappt kunna tänka sig en sådan lycka som att nu på gamla da ' r få hvila ut i sin dotters hem, obekymrad af penningbekymmer och framtidssorger o. s. v. Det finns, som sagdt, många andra sätt att öfvertala på än att säga: » Kom, så skall jag kväfva dig, » — och slutet blir som oftast, att lilla Emmy ger tappt och räcker handen till den tjocka, skalliga, tunnbenta baronen eller grosshandlare rouéen, och medan hennes hjärta mera och mera krymper tillsammans, lägger hon flere och flere härligheter till sin utstyrsel '. Sådana förlofningar se vi hvar dag arrangeras, och världen applåderar dem och presten välsignar dem framför altaret, och ingen tänker på, att hela affären är lika nedsättande och simpel, som när en sultan köper 280 cn slafvinna och räknar upp guldpiastrarne på bordet till säljaren. Men det är icke endast folk af de högre klasserna, som stifta förlofningar för pengarnes skull. Bland bönderna spelar den ekonomiska delen af saken också en stor roll. Jag minns en tilldragelse från Danmark, då en bondedotter hade en friare, som hon gärna ville ha. Friaren tyckte också om henne, men dessutom tyckte han mycket om hennes hemgift, som han parlamenterade med fadern om. Den skulle bestå af vissa pengar, kreatur och bohag, men det var också fråga om att dela gödselhögen, och det kunde flickans far icke riktigt bestämma sig för.
Genom äldre och nyare författningar liar Svenska Jordbrukaren blifvit uppmuntrad att ria eller torka siri Säd; men då någon framgång häraf ieke försports och éj eller lärer vara att förVänta, dels i anseende till brist på Skog i de bördigare Ptovincerne, dels ock att denna gagneliga och i många fall nyttiga hushallsåtgärdj ej genom ett Allmännare bruk vunnit häfd, återstår för Allmänna Magazins - Inrättningen ingen annan utväg än att ria eller torka Sadén uti dertill inrättade TörrkhuS, sorti dock ej behöfva anläggas vid hvarje Magazin; Utan blott vid ett och annat af de större förråden, derifrån den torrkade Sädén synes kunna till dé öfrige upp agen utspridas; dock söm; Stats-Utskotiet vetterlig!, någon ällmänt användbar inrättning för Sades-torrkning ännu ej blifvit uppfunnen synes det särdeles angelägit Vara, ätt för Torrkinrättningeri i stort sådane Förslag genom Magazins Biiectionens föranstaltande, efter dertill erhållande Nådigt uppdrag, blifva meddelade hvarigenom detta hufvudsakliga hinder för Magazins-Inrättningens fortgång och nyttiga fullbordan må varda undanröjt; Btkans till Riks St.Prot. eiiy-Wi 4 de Sami. Och hemställer Stats-Utskottet derjemte om ie* ke MagazinsDirectionen må äga rättighet att få disponera erforderiige medel till kostnaders bestridande så för ritningars och förslagers för* fattande, som ock nödige forsåkers anställande, eller hvad mera till ändamålets vinnande lända kan. Allmänna grunder för UndsättningsSpannmåls utdelande. Då Magazins - Inrättningen sålunda skall blifva i tillfälle, att för behofvets tider samla och förvara Spannmål så till brödföda som utsäde, följer i ordningen att undersöka efter hvilka allmänna grunder undsättningar från Inxnrättnirigens Förråd, synes de behöfvande kunna tillhandahållas.
Forvagnsinrättning bör således efter min tanka gå i bredd med all annan förbättring af vårt skjutsväsende, och tror jag ej, att förra misslyckade försök i denna del böra så mycket afskräcka; jag har redan nämnt såsom en efter min öfvertygelse dertill vållande orsak, att gästgifveriskjutsen hållits i för lågt pris, hvil - I 136 Den 3o April e. m. ket åter är liulpet med d"* bestämmande af förhöjning, som nu blifvit föreslagen, och som än ytterligare kan ökas, tills det rätta förhållandet är funnit; dernäst tror jag, att om forvagnar inrättas med beräkning af de redan existerande och möjeligen ännu mer tilltagande ångbåtarnas reguliera resor, skall saken nu finna mycken lättnad, .och många svårigheter blifva hafna, åtminstone den årstid, då vattnen äro isfria, emot hvad förut mött all tanka på dylika inrättningar, Jag tror äfven, att all omtanka i allmän väg, att söka bereda communicationsmedel för lägre klasser resande billigtvis kan inskränkas till några få af våra större vägar, i förening med våra strän-, der och insjöar; ty att ifrån bivägarna skaf-, fa sig fram till de större vägarna är i alla länder lemnadt til den enskildta omtankan; men som ett vilkor för ångbåtars och forvagnars underhållande och fortgång, anhåller jag få göra det förslag, att der sådana redan finnas, äfvensom vid hvarje tillfälle någon sådan ny inrättning uppstår, det måtte förordnas, att i den direction ett sådant communicationsmedel funnes med regulier stadgad gång, all skjutsning med en häst genast skulle vid gästgifverierna förnekas; ty räkningen är lätt uppgjord, att det kan blifva dyrare på forvagnen, der vigten är bestämd för medhafvande saker, än att utan vigtberäkning få lassa sig och elFecter på en skjutskärra med en häst, och torde det Den 3o April e, ra. dessutom förtjena afseende, att allt enbetsåkande med gästgifvarskjuts borde anses olämpeligt, oell såsom stridande emot forvagnars intresse afskaffas, hvilket kanske mäst af allt skulle befrämja ändamålet.
Han ville naturligtvis ha det så stäldt med saken, att jag som vanligt skulle gå sist från fabriken, och att ingen skulle kunna påstå, att han på qvällen varit der. – Hur länge hade du varit vaktmästare vid fabriken? – Bara en fjorton dar. Men det var vådligt hvad du är frågvis. – Se så, drick nu ett glas till. Jag frågar för det, att jag tycker om dig och vill hjelpa dig att få betaldt efter förtjenst. – Nå, hur skall det gå till? – Det skall jag säga dig sedan. Nu är det bäst att vi gå. Du är ju så full att du knappt kan stå på benen. Detta var äfven sant. Strömbergs svar hade icke framkommit i alldeles samma form, som de här ofvan återgifvits. De hade afbrutits af hickningar och omtuggningar, som förrådde att ruset snart var fullbordadt. Amerikanaren ledde så godt han kunde sin nyförvärfvade öfverlastade vän, och började åter berätta de befängdaste historier från det stora landet i vester. Strömberg bedöfvades mer och mer af bränvinets efterverkningar. Slutligen sjönk han ned på gatan fullkomligt redlös. Hans kamrat, som ej tagit reda på hur den stackars druckna bodde, släpade in honom på en gård. I en halmhög, som fans der, redde han honom ett läger, som någorlunda skyddade för nattkylan och ämnade just lemna drinkaren, då denne reste sig upp. Som en lågas klara uppflammande, innan den slocknar, återfick den druckne för ett enda ögonblick sitt förnufts fulla bruk, innan han åter föll ned i ett medvetslöst tillstånd. Han fixerade amerikanaren från topp till tå, tog liksom i afsigt att hålla sig upprätt i en af dennes händer och sade i fullt redig ton: – Du är inte min vän! – Hvad kommer det nu åt dig? frågade amerikanaren förvånad. – Du söp ingenting, du! – Jo visst drack jag; men jag tål mer än du! – Nej, du ville att jag skulle bli full. Du är inte heller någon arbetare. – Hvarför tror du det? – Du har för fina händer. Och inte är du från Amerika; du har inte talat »amerikanska» på en hel timme. – Inbillningar! – Nej, jag ska’ säga dig hvem du är. Du är en polis.