Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äuttgöretfen beit 21 Sftarb 1855 fiabga t affeenbe fn-effrtyttott af förb ritt gar cmettau cttfFttbc, ett författning t betta ämne ffatt utfärbab af bet innefjåft SÖår ben 29 fifif. Sbouetitber aftåtna unberbåniga ffrifluctfe utluifar, beritti SÖi betta Söårt beffitt b;c8 Äongt. 9?uij:t anntäft. §. 42. @ebatt Söt, för SÖår bet, beffutat ett författning, fjluartgettotit förftarab, att bä tätt utaf atfittättna mebel för berebattbe af obttugbföretag tnebetft utbifnittgar etter matten Äuttgöretferne ben 15 funt 1845 octj bett 5 9?obetttber 1848, bt t fint t i jorbebof antecfnabt, eger bronau för be artiga afbetatningäs ocf) räntesbefoppett fifa rätt i bet tjernman, biuttfet fänet bfiftutt feå Söt tjafiue, för Söår bet, beffutat en författning, fjtuarigettottt, ttteb ättbrtttg af betä Äottgt. Äungöretfeit bett 2 SfugttfH 1792 cctj Sötigt, förffartttgett bett 27 SJiarö 1817, t) tu i t fa förbjuba lttgtfiuaitbe af treefta etter graUerabe titioibittngar, bets ccf) Äougt. åtitngörelfcn bett 20
Undan gravitetiska riddare, bjellerprydda hofnarrar, koketterande blomsterflickor, krokiga spåqvinnor, svartmålade zigenare och finlemmade fiskarpojkar, ah ni förtjusande neapolitanska pojkar i edra snäfva, hm, mycket snäfva, sammets-pantalonger med fruntimmersvador i de fina strumporna och flätorna hoplagda under den röda toppmössan, ni göra icke de sämsta fångsterna under karnevalstiden. Kors, en turkisk pascha med två haremsskönheter – äkta brunögda houris på min ära. Hvar då? I fönstret der på nedra botten! Passa på, att räcka den vackraste en syrenbukett, medan kalifen sjelf i sin röda, agraffprydda turban är upptagen med att bombardera en näsvis gul domino, och du får kanske en plötslig handtryckning af en fin hand. Men slink förbi, innan Selims Argusögon falla på dig, det råder jag dig. Så der ja, nu är det gjordt! Ah, din skälm, du ville, att jag skulle se bort, medan du hviskade något i örat på spanskan der i svarta mantiljen. Hvad sa’ du för tokerier, gamle kurtisör? Du tiger, nåväl göm dina hemligheter, men tag dig till vara för andalusiskor, de äro ett eldfängt slägte. Vänd dig om och se på den näpna missen, som åker der! Helige Antonius, sådan nacke; om vi skulle knuffa kusken från bocken och sjelfva hoppa upp. Hoppa upp, det går aldrig an, det är »shocking», »very schocking». Nåja, låt henne fara då, vi göra i stället sällskap med blomsterflickorna der till Promenade des Anglais. I karnevalen finnas tusende sköna. Lefve karnevalen! På promenaden råder samma böljande lif, samma galna lustighet.
På senare tiden ha dock några mera sammanfattande arbeten äfven inom den nordiska literaturen sökt återföra detalj framställningen till de prin-eipiela utgångspunkterna; vi nämna endast sådana arbeten som Ludv. Bramsens bok om Englands och Tysklands arbetarelagstiftning och Axel Raphaels bok om förlikningsmetoder. Och då nu yttermera kejsarens af Tyskland bekanta kabinettsorder såväl som sammankallandet af den internationella arbetarekonferensen i Berlin gifVit hela saken en officielt storpolitisk och internatio-nel karaktär, torde det utan allt tvifvel intressera en större allmänhet att få en hastig öfverblick öfver de olika principerna för fråganB lösning — olikheter hvilka äro så grundläggande och så nationelt inrotade, att de säkerligen i hög grad skola försvära en grundlig och omfattande lösning å internationel väg. Ur Dagm$ Krönika. 18Engelskt och tyskt åskådningssätt stå emot hvarandra och kunna näppeligen förlikas. Ty dä det ena vill, att utvecklingen skall ske nedanifrån uppåt, vill det andra att den skall ske uppifrån nedåt. Sjelfstyrelse eller statssocialism — det är frågan. Men äfven om man med dessa två ord kan, så att säga, ge hvarje riktning en signatur eller etikett, som icke ljuger, utan anger det verkligen genomgående karaktärsdraget, så hjälper oss detta ganska litet, då vi börja taga itu med de mångfaldiga detaljfrågorna och skola undersöka, i hvilken mån å ena sidan det rent ekonomiska, å andra sidan det politiska beröres. Man skall nämligen ofta finna dessa två begrepp till den grad sammanknippade, då man först börjar allvarligt undersöka ett eller annat förhållande inom arbetarefiågan, att man mycket väl förstår, huru helt olika åskådningssätt kunna framkallas. Vissa sanitära och humanitära hänsyn, livilka alla nationer ansett det nödvändigt att beakta, såsom beträffande barns arbete i fabriker, säkerhetsåtgärder mot olycksfall och dylikt, äro ju i sin innersta grund af politisk art, men de beröra dock i väsentlig grad såväl arbetsgifvarnes som arbetarnes ekonomiska intressen, och det skall i många fall blifva ganska svårt att draga en gräns. Men en gräns måste dragas å ett eller annat ställe, och dä är det just man ser skilnaden mellan engelsk och tysk uppfattning.
Hvilka kunna väl så som de uppmuntra dem att med flit vinna vackra vitsord? Först då hemmen och skolan i samförstånd arbeta därpå, kan fusket omöjliggöras och utrotas. Det kräfver mycken uppmärksamhet, men då man betänker det myckna och svåra onda det åstadkommer, skall man helt säkert ej tycka ansträngningen vara för stor. A f det anförda torde man kunna göra sig en föreställning om den stora omfattning, som fusksporten tagit. Men emedan det ej är allmänt bekant, hur allmänt det är, ser man nog oftast ej den stora fara, som ligger däri. Fusket är nämligen olycksbringande i många hänseenden. Dels minskas i hög grad kunskapsnivån, och redan detta förhållande borde vara nog att föranleda allvarliga åtgärder däremot, då, som bekant, vår skollag uppställer betydligt mindre fordringar än andra länders. Dels blifva helt naturligt betygen falska, och sist, men viktigast — hedersbegreppet blir hos det uppväxande släktet i vä- sendtlig mån utplånadt. Jag har hört en liten parfvel en gång utbrista, då han tillfrågades, hvad han skulle bli: » Jag skall bli ohederlig, för det ser jag, att alla, som ä ' ohederliga, dom går det bra för. » Och orsaken till hans bittra svar? En kamrat hade fuskat och följaktligen kunnat bättre än han, som ej velat vara ohederlig. Jag är säker på, att nästa gång fuskade äfven han. Det klagas öfver bristen på ärlighet och rättskaffenshet i lifvet; är det underligt, då de unge se, hur väl det går dem, som äro ohederliga, att de följa deras föredömen? Vi tarfva ' unga släkten, hvilkas sinne är ädelt, hvilkas heder är omutlig, hur skola de kunna bli ädla och ärliga, då de se de goda grundsatserna i ord som gärning hånade och finna, att de ohederliga ej allenast undgå straff, utan vinna framgång, ja, stundom beröm. Förefaller dem så arbetet » tråkigt », då är deras beslut snart fattadt. Det ligger därför stor vikt på, att den strängaste kontroll utöfvas, ty tänk ej, att lärjungarne skola afstå från att fuska, emedan det är orätt. Det betraktas nämligen ej så.
Jag anhåller, alt Herr Grefven och LandtMarskalken i sinom tid täckes framställa proposition på denna punkt i min reservation, och hoppas, att de Herrar, hvilka i förra plenum understödde mig i frågan om myntfoten, nu bifalla denna reservation. Herr Tham: Första frågan om en ordnad myntfot trodde jag redan vara afgjord. Sedan Ridderskapet och Adeln, lika med de öfriga Stånden, beslutat, att 1664 äps myntfot skall blifva normen för utmyntningen, trodde jag, att alia förändringar deruti, vare sig uti slagskatt, eller annorlunda, innefatta ett upprifvande af detta beslut, och af de löften vi gifvit. Slagskatten besti ider jag i alla afseenden. Jag gör det på rättsgrund, emedan då Banken äger rätt att förränta sina förskrifningar, och derpå vinner stora summor, bör den ersätta de kostnader, som myntningen förorsakar, utöfver aflöniugen åt Statens Embetsman. Det har gått lika bra förut, då vi icke haft någon slagskatt. Genom silfrets utoch invexling skall åtminstone en del Den 21 Octo b er f. in. del af Bankens småsedlar försvinna. De hafva kostat 4°>00° Banco ärligen i utskrifning. Örn blott hälflen af denna summa afgår, tror jag det utgöra lika mycket, som hela ulrnyntningskostnaden för flere år. Jag kan således icke förena mig i Herr Lefrens förslag, som skulle göra silfvermyntet till mynttecken elier assignationer. Våra sedlar hafva hittills varit det. De hafva icke blifvit honorerade. Man söker nu, att sedlarne skola få det värde, på hvilket de skrifvas. Skall man väl då nedsätta myntet under det värde pappersmyntet äger, och skall det icke förorsaka agio och vingleri dem emellan. Jag tror dessutom icke, att Banken behöfver förlägga guldsmederne, och vara köpman för deras räkning. Jag anhåller derföre, ätt silfvermyntet mätte få behålla det värde, som en gång blifvit decreteradt, och icke genom någon procentberäkning försämras. Jag yrkar afslag å alla frågor om slagskatt i myntet.
R;dr, med vilkor likväl att uppfattning i denna lönegrad först med nästa statsregleringsperiod vidtager och att i nämnde lönegrad uppflyttas endast de, sorn då varit ordinarie lärare 20 år eller derutöfver; dock utan att de lärare, som innehaft ordinarie tjenst öfver 20 år, må ega anspråk att nu eller framdeles åtnjuta den ifrågavarande löneförhöjningen för den tid utöfver 20 år, som de redan varit ordinarie; samt att för detta ändamål elementarläroverkens anslag höjes med 25,000 R:dr. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd, Skrifvelse, N:o 169. 21 30:o Enligt den vid 1856—1858 årens riksdag verkställda reglering af elementarläroverkens aflöningsstater, bestämdes, i förhållande till högsta lektorslönen, 3,500 R:dr, samt högsta adjunktsoch kollega-lönen, 2,500 R:dr, aflöningen för Rektorer sålunda, att de högre läroverkens Rektorer erhöllo 4,000 R:dr, Rektorerne vid de på real-linien fullständiga läroverken 3,500 R:dr, Rektorerne vid de femklassiga läroverken 3,000 R:dr, Rektorerne vid treklassiga läroverk 2,500 R:dr och Rektorerne vid tvåklassiga läroverk 2,000 R:dr, med rättighet för de sistnämnda skolornas Rektorer, att efter 15 års för nit och skicklighet vitsordad tjenstgöring, räknad från början af kalenderåret näst efter det, då de först erhållit fullmagt såsom ordinarie lärare, uppflyttas till en förhöjd lön af 2,500 R:dr.
Enligt dess bok - 238 Den 21 December f. m. statliga ordalydelse, handlar nämnde §. endast om Allmän Civiloch Criminalsamt KyrkoLagj hvars förändring eller upphäfvande fordrar Konungens och Riksens Ständers (^samtlige Riks-Ståudens, eller åtminstone deras PIuraiitets) samtycke. Riddarhus-Ordningen deremot är en enskildt Lag för Ridderskapets och Adelns Representation och Ordningen vid deras sammanträden, en Lag, som med de förbehåll 12 §. Riksdags-Ordningen föreskrifver, genom Konungens samt Ridderskapets och Adelns öfverensstämmande beslut kan, på sätt dess 5a §. stadgar, ändras. Enligt 83 §. Re, gerihgsformens stadgande om Grundlagarnes hokstafliga icke godtyckliga tillämpning, äro således alla slutsatser, hem tade från 87 §. Regeringsformen, här oanvändbara. Man har talat om systemets rubbning, så vida vissa delar af den Riddarhus-Ordning vi föreslagit, kunde antagas, under det att aildra förkastades. Det är visserligen sanni, att RiddarhusOrdningen, så väl som Grundlagarne, utgör ett helt, men detta hela består af delar (serskildta Stadganden, Paragrapher, Momenter'), hvilka hvar för sig utgöra serskildta helheter, som efter förändrade förhållanden, och ökad kännedom af behofven, kunna ändras, utan att derföre systemet i det stora hela undergår någon rubbning. Våra Lagstiftare, som insett detta, hafva också tillåtit partiella ändringar af våra Grundlagar, men för att verka, att dessa ändringar måtte blifva frukten af den mogna opassionerade pröfningen, hafva de för sådane ändringar fordrat tiderymden af 2tne Den 21 December f. m. 239 Riksmöten, samt Konungens och samtliga RiksStåndens bifall.
Geyer säger der på ett ställe alt Carl XI tog envåldsmakten af Ständerne med biträde af den unga Adeln och de ofrälse Stånden. Jag hänvisar i det fallet till hvad R. o. Ad:s prot. för 1680 års riksd., dagen efter den dä riksdagen var afslutad på rikssalen, gifva vid handen. Deraf visar det sig att då Landtm, vid detta R. o. Ad:s sammanträde, för R. o. Ad. föredrog en promemoria som han af Konungen på rikssalen bekommit, innefattande en hemställan lill R. St. dels huruvida Konungen kunde anses vara bunden af 1634 års Reg.F. eller om den vore stiftad egentligen för rådet till ledning för detsamma, då det under Konungs minderårighet förer riks-styrelsen, eller då Konung vore död, i fält eller på utrikes resor; dels huruvida rådet kunde anses så - Den 15 Januari. lil sorn mediatorer emellan Konungen och Ständerna eller om Konungen ägde styra riket endast enligt sin ed, sitt samvete och rikets lag; så var det, vid den derom uppkomne diskussionen, hufvudsakligast Hans Wachtmeister, Duvall, Sparre, m. fl. medlemmar af rådet och af äldre ätter som förklarade Konungen icke vara bunden af 1634 års.Reg.F., hvaremot den unga Adeln alldeles icke deltog uti öfverläggningen. Sedan Ståndet under några timmar diskuterat detta ämne, frågade Landm. om icke derom vore nog ordadt och hemställde om icke de öfrige Stånden borde tillkallas för att få del af den hos R. o. Ad. hällne öfverläggning. Detta bifölls och då desse Stånd ankommit och fått veta hvarom fråga var, tillfrågades först BondeSt. hvad de i ämnet tänkte. De svarade genom sin taleman, att sorn de icke fått någon sådan promemoria, hade Ståndet icke någon tanke derom fattat, men tilt de skulle fatta sin tanke sedan de fått veta hvad R. o. Ad. och MedSt:n tänkte.
Vid hon nu kom till sjö-stranden, stod der en björn. Han qvad: »Om du inte nämner mitt namn, skall du få sitta på min bak, och jag förer dig fram.» Prinsessan for så öfver sundet, fick tjenst på kungs-gården, hos den främmande jungfrun, och halp henne att virka sin brud-klädning på virke-stolen, såsom konunga-sonen hade begärt. Den främmande jungfrun skulle nu gifta sig med prinsen. Men när bröllopps-dagen var inne, blef hon hastigt sjuk, och sände tärnan att rida brud i sitt ställe. Prinsessan for så till kyrkan med konunga-sonen, och kom under vägen till en bro. Då qvad hon: »här rida två ädela konunga-barn öfver bro, bro breda.» ’Hvad säger du, mitt hjerta?’ sporde prinsen. Konunga-dottern svarade: »åh ingenting så mycket.» Längre fram kommo de förbi jord-kulan, der prinsessan suttit fången. Då suckade hon tungt, och qvad: »Hå! Hå! Sju år jag i jord-kulan satt. Ondt har mig händt, kol har jag bränt. Ondt har jag lidit, björnens bak har jag ridit.» ’Hvad säger du mitt hjerta lilla?’ sporde prinsen åter. Konunga-dottern svarade: »åh! ingenting så mycket.» Vidare fingo de se tvänne foglar, som flögo förbi. Då suckade prinsessan, och qvad: »Hå! Hå! Här flyger du med maken din, I afton mister jag min.» När de nu kommit till kyrkan, tog prinsen fram ett par handskar och ett gull-äpple, gaf dem åt sin unga brud, och tog hennes löfte, det hon ej skulle lemna dem ifrån sig, utom endast till honom. Bröllopps-skaran for derefter hem, och den främmande jungfrun trädde i prinsessans ställe. Men om qvällen frågade brudgummen efter handskarne och gull-äpplet, som han gifvit henne. Då sprang tärnan bakom sin matmoders rygg, och räckte fram smyckena. Men konungen märkte hennes list, fattade handen som höll gull-äpplet, och sade: »dig, och ingen annan, vill jag hafva till min drottning.»
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarjkalken gjord proposition, blef LagUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisadt Företogs till pröfning Lagsamt Allmän; na Besvärsoch OeconomieUtskottens den 26 sistledne Maj under N;o 83 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, öfver yrkade utvägar att förekomma löse men arbetsföre personers kringstrykande och bettlande i skydd af de Pass, 60m i ett eller annat lagligt hänseende, samt i stöd af gällande författningar, kunnat för dem blifva utfärdade. Herrarne Hjerta, Gu fiaf, och Tham, Wollrath, anhöllo, att ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum. Herr von Hohenhausen, Michael: Jag ämnar ej bestrida det förslag om correctiver vid utfärdandet af pass, hvilket Utskotten framstält; tvertom önskade jag, att ertappningspenningar kunde ges för lösdrifvare, på samma sätt som för rymde soldater j men det har varit med ledsnad och förundran, jag i Utskottens Betan - 49* Den 18 Junii f. m. kande funnit den värfvade soldaten inblandad med lösdrifvare, och det på en tid, då den äfven i moralitet kan täfla med de bästa troupper uti Europa. Jag skulle likväl icke hafva härmed upptagit Ridderskapets och Adelns tid, om icke uti Betänkandet förekommit de orden: Att allt hvad jorn uti motionerne uppgifvet, ar af erfarenheten fä befannadt, att något tvifvelsmål om de för fed igheten och allmänna Jäkerheten vådliga följder, forn af desfa författningars mifsbruk uppkomma, icke kan äga rum. Ibland flere motioner, är äfven en af Prosten Grevillius, hvilken yttrar :
Det särskilta Utskottet, som till fullgörande af detta nya uppdrag, fördubbladt sitt bemö. dande att smara emot Riksens Ständers förtroende har i detta afseende trott, att till ändamälets minnande more nödigt inhämta en noga kännedom af Riksens Ständers redan sörledit är öfwer detta ämne fattade beslut, jemförde med hwad en skylldig uppmärksamhet vä Allmänna säkerheten och lugnets bibehällande synes för framtiden kunna fordra. Lika fullkomligt som Utskottet ansett sig öfwertygadt, att troheten för den närvarande Rnenten, äfwensom tillgifwenheten för den genom Nationens enhälliga röst utkorade Thronföljaren, genom inga obehöriga försök kunna göras wacklande, lika fullkomligt har Utskottet trott sig wara pliktigt att icke uraktläta nägot som lunde försäkra framtidens lugn och förekomma älwen de med största sannolikhet mistlyckade försök. Utskottet har i detta afseeiide antagit till grundsattS, att det wore ät Regeringens wärd som denna omsorg i synnerhet borde uppdragas, men att tillika dest ätgärd, grundad pä länders beslut, utan att wara mindre werksam, skulle blifwa desto mera kraftig. Uti Den 8 Oetober. 27Z Uti Konungens Nädiga Proposition till Riksens Ständer af den z Augustt 1809 angående en Underhälls-Summa för f. d. Konungen och dest Famrlle, har Utskottet funnit följande: ''Dea tidepunkt tyckes nu allt mera nalkas, dä en ej länge sedan öfwer Swerige Regerande Furste torde jämte dest Ätt, hwarS anspräk pä Konunga Thronen genom Riksens Ständers enhälliga Beslut blifwit kraftlösa, böra aflägsna ! sig ifrän detta Rikes gränsor. Dest egen friwilliga önskan förenar sig t detta afseende, med hwad Statens närwarande lugn, med hwad dest tillkommande, säkerhet synes fordra. Öfwer detta Ärendv, som kräfwer det mäst aftvätta och aranlaga behandlingssätt, har Kongl. ' Mast äfwen redan inhämtat Hemliga Utskottets räd 06) tankar:
Samma förhållande eger deremot på intet sätt rum med den ifrågasatta jernvägsanläggningen emellan Köping, Örebro och Hult. Derigenom skulle tillfälle visserligen beredas några resande att Dea 27 Augusti f. ra. 427 komma litet fortare emellan Stockholm och Götheborg, men detta är väl icke något så statsvigtigt att man derpå bör bortkasta 10 milhr. Äfvenledes skulle några kring jernvägssträckningen liggande bergslager derigenom fä tillfälle att föra sina produkter direkte till Götheborg i st. f. att de nu föras lill Stockholm och derifrån exporteras, men äfven denna lilla fördel är en bagatell emot de upoffringar som hela Sverige skulle få vidkännas för att bereda några brukspatroner tillfälle alt skörda en något större vinst af deras rörelse. Några S/cIt jerns ökade värde genom en billigare och lättare transport måste väl vara en småsak jemförelsevis med utgifvandet af 10 mill. r:dr? Då denna fråga vid sisth riksdag förevar, anförde Gr. von Rosen såsom skäl för företaget den omständigheten, att om en jernvägslinie anbringades emellan Götheborg och Stockholm, Sverige skulle draga lill sig större delen af Iransitoliandeln emellan Ryssland och öfriga Europa. Om vi än i en framtid skulle lyckas att med mångdubblade kostnader utsträcka den nu ifrågasatta linien till Götheborg, skulle likväl Iransitoliandeln icke taga denna väg snarare än genom Götha kanal, och kunde icke heller göra del, ty omkostnadei ne blefvo i förra fallet mycket större än i det sednare genom de omlastningar som 4 å 5 gånger mäste ega rum, om varorna fördes försl lill Slockholm och derifrån till Köping, derstädes inlastades för alt på jernväg föras till Hult, der ånyo inskeppades på ångbåt till Götheborg och slutligen derstädes otnlastades för att derifrån vidare exporteras, hvaremot om Götha kanal begagnas med passande propellerfartyg ingen omlastning behöfves. Dessutom är det ganska problematiskt, om Iransitoliandeln med Ryssland någonsin kommer att laga denna väg och icke snarare gå igenom Öresund, ty det är just inoch urlastningen af varorna som medföra stora kostnader.
“Alldeles icke, och ni skall själf nödgas erkänna, att hvad jag nu föreslår icke är så befängdt som ni tycker.“ “Därpå tviflar jag,“ menade Alm och kastade en ursinnig blick på Kexél, som betraktade gubbens unga, vackra fru, där hon satt nedlutad öfver sitt arbete, med kinderna i brand. “Tillåt mig bevisa mitt påstående!“ återtog Kexél. “Om ni på detta verkligt högsinta sätt skulle betala er skuld, blefve vinsten för er ett odödligt namn; ty så länge man ihågkom Bellman, skulle man äfven erinra sig den, som återgifvit honom friheten.“ Grosshandlaren Alm var hvarken bättre eller sämre än tusende andra, som låta behärska sig af fåfänga och penningehögmod. Han satt också en stund och funderade, innan han yttrade: “Ifall jag kunde förmå mig att lösa ut Bellman, så skulle det ske endast på ett villkor, nämligen att han försonade den skymf, han en gång tillfogat mig, då han till svar på en bjudning af mig, skref: ’när solen går upp i väster, då skall Bellman sjunga på grosshandlar Alms bjudning, för hans gäster och mot betalning’. Återger jag honom friheten, måste han förbinda sig att sjunga en af sina roligaste visor för mig och mina gäster. Han kommer då att sjunga för betalning, utan att solen behöfver förändra sin gång.“ “Om Bellman går in på förslaget, lofvar ni då att betala den skuld, för hvilken han är bysatt?“ frågade Kexél. “Ja, det gör jag. Ni har mitt ord därpå.“ Småsaker af en nybegynnare AF EN NYBEGYNNARE. Hon är snarliga fullkommen vorden; och hafver uppfyllt mång år: Ty hennes själ behagade Gudi. Vishets-Boken 4 Cap. 13-14 vers. TREDJE AFDELNINGEN. LUND HOS C. W. K. GLEERUP. TRYCKT UTI BERLINGSKA BOKTRYCKERIET, Hvad hon tänkte, hvad hon diktat, har hon här för verlden biktat, få blott visste att och hur hon skref. Hennes varde, huru stort och gifvet,
Af dessa återfinnes skaldebrefvet till Franzén i Stockholmsposten 1799 n:r 101. Franzéns svar finnes intaget i hans samlade skrifter. De öfriga, hvilka, såvidt utgifvaren kunnat finna, ej förut offentliggjorts, meddelas här. Sex af poemen äro skrifna med Gyllenborgs handstil. »Ålderdomens nöjen» och Franzéns »Svar» röja en annan hand, hvilken, hvad det senare stycket beträffar, ej häller är Franzéns. Inhäftade i samma band äro dessutom några nummer af Stockholmsposten, nämligen för d. 8 nov. 1785, innehållande Gyllenborgs poem »Hvar är du Creutz?» författadt med anledning af skaldebroderns död och dateradt d. 30 okt. 1785; för d. 31 mars 1790, innehållande »Hektors afsked till Andromake», en af Gyllenborg gjord öfversättning eller imitation af sjätte boken i Iliaden, uppläst i Svenska akademien d. 11 dec. 1789; och slutligen två nummer af nämnda tidning för d. 18 och 19 maj 1808, innehållande en af A(xel) G(abriel) S(ilfverstolpe) öfver Gyllenborg författad nekrolog. Gyllenborgs själfbiografiska anteckningar, af hvilka ett och annat utdrag förekommer i litteraturhistoriska arbeten (såsom hos B. E. Malmström och G. Göthe) ega intresse ej blott för litteraturhistorien, utan äfven för den politiska historien. De äro icke en dagboksförfattares mer eller mindre subjektiva utgjutelser med anledning af dagens tilldragelser, utan hågkomster, samlade och nedskrifna af en gammal man, som stått de ledande personligheterna tillräckligt nära för att om dem och deras tid hafva kunnat göra rika iakttagelser, men ej varit med dem så intimt förbunden, att själfständigheten af hans omdömen behöft lida någon inskränkning.