Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På denna grund och då Utskottet för sin del finner ifrågavarande Lagrum, sådant de nu lyder, utan behof al förtydligande eller förklaring i möjeligaste måtto bevara Borgenärs och Gäldenärs ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, samt dertill kommer, ej mindre att, med tillämpning af den regel, att förord bryter Lag, de ömsesidiga öfverenskommelser kunna ingås, som förbindelses gifvare och tagare för sig nyttigast finna , än äfven att de olägenheter Motionairen befarat, icke genom den föreslagna Lagförändringen komme att förebyggas, anser Utskottet sig icke ega skäl, att tillstyrka bifall å Motionen; hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen hemställes. Stockholm den 5 December 1823. "Riksens Högloft. Ständers Lagsamt , Allmänna Besvärsoch EkonomiUt V - Lagutskottett BctänkaMäen. 77 skotts Ulåtande öfver anmärkningar vid Betänkandet N-.o a 1 r, oni ändring i nu gällande föreskrifter angående förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten hafva till pröfning företagit de anmärkningar, som hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit gjorde vid föredragningen af Utskottens ifrån Bemälte RiksStånd återremitterade Betänkande N:o 211, om ändring i nu gällande föreskrifter, angående förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m. Dessa anmärkningar åsyfta hufvudsakligen att den af Utskotten tillstyrkta förändring af sältet för KyrkoRäkenskapernes granskning i Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Götheborgs och Bohus Län, hvilkas granskning till Församlingarne sjelfve blifvit öfverlåten, skall vara olämpelig. Långt ifrån att KammarRättens befattning i afseende på Revision af KyrkoRäkenskaperne inom nämnde Län borde upphöra, hade Utskotten heldre bordt tillstyrka, att föreskriften om denna befattning måtte utsträckas till KyrkoRäkenskaperne i de öfriga Länen.
Jag anser mig ej böra vidare fortsätta någon speciel granskning af de besynnerliga satser sorn Hr Gripenstedt framställt i anledn. af detaljerne uti mitt förslag, dels emedan sådant torde vara alldeles obehöfligt och jag således endast skulle sätta 11. o. Ad:s tålamod på prof, och dels emedan uppmärksamheten derigenom skulle afledas från sjelfva hufvudsaken. För mig är det nemi. likgiltigt om den värde ledamoten vill låta staten bekosta underhållet eller icke, ehuru det enligt min tanke är det enda rätta; och som derföre förr eller sednare kommer att inträffa. Men om man af grundlösa och öfverdrifna farhågor för närvar, ej vill derpå ingå, så må man tills vidare låta kostnaderne bestridas läns-, häradseller socknevis; huru man finner det vara bäst, jag skall ej sätta mig deremot, allenast man vill gå in på hufvudprincipcn, den nemi. alt skaffa arbete åt hvar och en som 24 I)e» i Januari. är i saknad deraf, och nödig värd ät den, son» ej kan arbeta, hvilket efter mitt omdöme är ovillkorligen nödvändigt, så vida fattigvården någonsin skall kunna ändamålsenligt ordnas: så vida straffet för olofligt tillgrepp skall blifva rättvist, och sä vida fångarnes antal samt utgifterne för fångvården icke skola oupphörligt tillvexa; men, frågar man, hvarmed skola vi sysselsätta dem, och hvar skaffa arbete åt alla som deraf äro i behof? Denna enda fråga, mine Hrr! är ett till fyllest görande bevis för riktigheten af mine här framställde åsigter; ty just genom sjelfva denna fråga: hvar skall man skaffa arbete åt alla som behöfva det, medgifver man ju, att det finnes ett stort antal som saknar arbete. — För desse beklagansvärde, som förgäfves anhålla om arbete, återstår endast att antingen svälta ihjäl, eller tigga och stjäla hvad till lifsuppehälle! erfordras. Att begära det de skulle välja det förra alternativet synes mig vara lika dåraktigt som ochristligt, emedan det strider mot den menskliga naturen, och det återstår således för dem endast att tillgripa den sednare utvägen för att rädda sitt lif.
Bileam sade till Gud: Balak, Zipors son, de Moabiters Konung, hafver sändt till mig: Si, ett folk är utdraget utur Egypten, och öfvertäcker jordenes ansigte; så kom nu, och förbanna dem; om jag kunde strida med dem, och fördrifva dem. Men Gud sade till Bileam: Gack intet med dem, förbanna icke heller folket; ty det är välsignadt. Då stod Bileam bittida upp om morgonen, och sade till Balaks Förstar: Går i edart land; förty Herren vill icke tillstädja, att jag går med eder. Och de Moabiters Förstar stodo upp, kommo till Balak, och sade: Bileam nekar sig vilja komma med oss. Då sände Balak ännu yppare och härligare Förstar än hine voro. Då de kommo till Bileam, sade de till honom: Så låter Balak, Zipors son, säga dig: Låt dig icke förtryta att komma till mig; Ty jag vill högeliga ära dig, och hvad du säger mig, det vill jag göra: Käre, kom, och förbanna mig detta folket. Bileam svarade, och sade till Balaks tjenare: Om Balak gåfve mig sitt hus fullt med silfver och guld, så kunde jag dock icke gå öfver Herrans mins Guds ord, litet eller mycket till att göra. Så blifver ock ännu I här i denna natten, att jag må förfara hvad Herren ytterligare med mig talandes varder. Då kom Gud om nattena till Bileam, och sade till honom: Äro desse männerne komne till att kalla dig, så statt upp, och far med dem; dock hvad jag säger dig, det skall du göra. Då stod Bileam om morgonen upp, och sadlade sina åsninno, och följde de Moabiters Förstar. Men Guds vrede förgrymmade sig, att han for dit. Och Herrans Ängel trädde fram i vägen, att han skulle stå honom emot. Men han red på sine åsninno, och två dränger voro med honom. Och åsninnan såg Herrans Ängel stå i vägenom, och ett draget svärd i hans hand.
lik tillställning mycken och vU^ Jc^ (YL af smak den Det anordnadj^med n o b l e s s i allt s o m k o m m e r helt säsongens för blifvit och är det visst angenämaste äfven ädla att att så denna, tillhöra ett minnen. hoppas, ändamålet det skall resultatet blifva lika lysande. Adolf Hel / ander. då j a g ett sesidigt. bekant Det vänner, kära en afton Norrbro tyckte i vid en af senare V i närmade blef ö m - dessa ungdomsår förefalla släktingar. V i paspå afstånd igenkännandet var som som mig ansikte. hvarandra, och hade hufvudstaden på någhade oss lika varit studentkamrater och äfven senare ofta umgåtts, tills omsider tider våra forrunnit. öfverraskande ej för historien, en på de gamla något du närmaste vi gamla ofta om enligt blott och händer yttrade än min allt kära Mitt inföll efter sin bindelser, ömsevännen, och » gå vore väl hustru hushåll jag, moderna inte j u s t med våra vore kostar mycket. » den ståndet » Ah, eller bra sparsammare. följa var kunde Sedan som tonerna » Förmodligen, » ter till både vi, finner, » höfvan lefva vi förhållanden. kommo ömma bestäldt, " * och långa nu litet glas och en cigarr genomgått husliga » Som ' ^^f^ — 7 * * " '.
I annat fall skulle jag hafva skrattat däråt, nu blef jag ond däröfver, sedan Blenda fått göra sina reflektioner. Jag inser alltsammans nu. Och under tiden utlägger hon min retlighet, mina utbrott af dåligt lynne därhän, att jag af dig skulle fordra en slafvisk lydnad, hon sätter din stolthet mot min så kallade hersklystnad och står slutligen vid målet, då du bryter vår förbindelse. » Man ser, att grefven ej var jurist förgäfves. Han förstod att kombinera och draga slutsatser. Isabella hade till en början med dof likgiltighet lyssnat till honom, men allt efter som hans tal framskred, blef hennes intresse större, hennes ögon fastades med häpnad på hans allvarliga drag, o c h då han nu gjorde en paus, öppnade hon läpparne för att svara. Han förekom henne likväl o c h fortsatte, nu anslående en ton, som trängde djupt ned i den upprörda flickans hjärta. » Men en sak hade hon ej tagit med i räkning. Hon litade på, att min stolthet skulle förbjuda mig att söka en förklaring, skulle bringa mig att med ett sken af likgiltighet foga mig efter din önskan. Men », tillade han, och rösten antog en allt varmare klang, » hon anade ej, att stoltheten smälter som snö för den uppriktiga kärleken, o c h alt jag af ingenting i världen skulle låta afhålla mig att söka kvarhålla min lefnads lycka, då den hotade att glida mig ur händerna. Icke sannt », fortsatte han och fattade den unga flickans hand, den hon efter ett svagt motstånd lät honom behålla, » du älskade mig j u förr? Icke kan väl denna kärlek så hastigt hafva slocknat? Du vet nu, hvad som trängt sig emellan oss. unna mig tid att öfvertyga dig om, att din fruktan varit ogrundad, att jag ingenting högre önskar, än att min älskades framtid må blifva lika ljus och leende, som vi alltid utmålat den. » Han hade smygt sin arm omkring hennes lif, och hennes hufvud hvilade nu vid hans bröst. » Jag önskar ju ingenting högre », hviskade hon, » än att få vara hos dig. Men », tillade hon och höjde de tårfulla ögonen mot honom, » var vänlig mot mig.
Sparre, hvaremot jag icke kan förena mig uti den sednare delen, ej heller uti hvad Frih. af Ugglas anfört, nemi. att det uti lista morn. befintlige åberopandet af 41 ista §:n nu borde utgå, derföre alt, 41:sla §:n blifvit återrémitterad. 41 ista §:n handlar, såsom bekant är, om den bestraffning, som bör åläggas den person, som icke inom föreskrifven tid utbetalar utskänkningseller försäljnings-afgift. Om vid återremissen denna § blifver så förändrad, att den icke vidare här kan åberopas, hvad händer då annat, än att Utsk. vid den slutliga redaktionen utsätter den beslutade bestraffningen, utan att åberopa 4Usta §:n? Skall man för en sådan obetydlighet förorsaka den långa tidsutdrägt, som för utskrifvande af denna diskussion erfordras. Jag kan icke underlåta att fortfarande yrka bifall. Då härefter propos. till bifall ä denna § fråmsläldes, ropades starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemslälde, om de gjorda anmärknme ansågos föranleda till återremiss, samt, efter denna proposis besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade sig bafva funnit att Ja härvid öfverröstat Nej. § 51. Bifölls. § 52. Hr Printzensköld: I händelse Utsk. fäster afseende på det af Frih. af Ugglas framstälda förslag, att en serskild förvandlingstariff må för de böter, till hvilka den sakfälde icke äger tillgång, upställas, är det naturligt, att den författning, som nu gäller rörande förvandling af de böter, hvilka enligt allmän lag och serskilda förordnir skola förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, icke kan ega tillämplighet. Jag tror derföre det vore klokast, ali icke bifalla §:n, utan ater - Den 9 Augusti c. m. 209 återremittera densamma, på det att §:n må, i fall den 50:de §:n Olifver omredigerad, erhålla en med sistnämnde § öfverensstämmande lydelse.
Ordinarie korpraler af infanteriet och deras vederlikar af arméens öfriga vapen äro, om de i denna egenskap tjent under minst 3 år näst före afskedet från krigstjensten, berättigade till underhåll från Wadstena krigsmanshus-kassa i klassen näst ofvan den, uti hvilken, med tillämpning af gällande föreskrifter och under i öfrigt lika förhållanden, pension hör tilldelas manskap af det vapen den afskedade tillhört. Skulle antalet af de till underhåll från Wadstena krigsmanshus-kassa berättigade ökas derhän, att samma kassas tillgångar icke medgåfve allas pensionerande genast, bör underhåll derutur företrädesvis tilldelas sådant manskap, som antingen tjent fulla 30 år, eller ock under krig dertill förvärfvat sig rätt, hvarefter expektanterne med 25 års tjensleålder (vid indelda arméen) må, i sin tur, af denna förmån komma i åtnjutande. För ådragen kroppsskada eller sjuklighet under kommendering vid allmänna arbeten åtnjuter soldaten enahanda rätt till pension, här ofvan blifvit om förmäld. Ingen införsel för gäld får tillåtas i gratialisternas underhåll. Såsom begrafningshjelp för afliden gratialist, utbetalas till hans anhöriga eller rättsinnehafvare ett belopp at 3 Rdr 50 öre. Soldat-enkor åtnjuta icke understöd af Wadstena krigsmanshus-kassa. » Pensionen förloras, om gratialist ånyo ingår i krigstjensten, eller om han dömes till vanhedrande straff. Förutom underhållet från Wadstena krigsmanshus-kassa, bestämdt utan afseende på hvars och ens enskilda lefnadsomständigheter, kunna, uppå särskilda underdåniga ansökningar, ”gratifikationer” eller nådegåivor beviljas afskedade och fattige soldater liksom äfven officerare och under-officerare från den s. k. Invalidhus-/'onden. Dessa gåfvor äro helt och hållet oberoende af den rättighet tili pension från Wadstena krigsmanshus-kassa, soldaten vid afskedet sig förvärlvat, och utgöra endast tillfälliga understöd för dem, som råkat i större fattigdom, samt kunna följaktligen icke betraktas hvarken såsom pensioner eller pensionsbidrag.
Något annat slut kan jag icke se inlia lfa. Hr Frih. o. Landtm, liemställde, om R. o, Ad. angsåg öfverläggningen lönde denna punkt fulländad. Hopades ja, Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då StatsUtsk. icke förklarat sin hemställan att slotten skulle ställas under in» seende af en myndighet såsom något villkor vid anslaget för lustslotten, utan särskildt föreslagit, att R. St. skulle i detta afseende gå till Konungen med en und. hemställan, och i denna fråga 2 Stånd stannat emot 2, fann Hr Landtm, för sin del, att densamma, till följd af 75 jj:n Riksd.Ordn., måste förfalla, och ansåg sig således icke kunna för R. o. Ad. framställa någon propos., att Ståndet skulle medgifva det votering i förstärkt StatsfJtsk. i denna fråga finge äga rum, och ansåg Hr Landtm, sig icke kunna framställa annan propos, än om R. o. Ad. anser frågan om denna voteringspropos. förfalla. Gr. Frölich: Jag tager mig friheten att protestera emot Ilr Frih. o. Landtnäs förklaring i detta fall, egentligen derföre, att fastän StatsUtsk. icke framställt voterjs-propos. om annat än villkoret, emedan Utsk. trott att Stånden voro beredvilliga enligt sina fattade beslut att bevilja anslaget, och skiljaktigheten mellan Stånden endast rörde villkoret; så har lik-» väl detta villkors sammanhang med anslaget varit orsaken, hvarföre derom borde voteras. Då nu dessutom R. o. Ad, en gång förut pröfvat denna fråga, och ett tillfälle att pröfva den ånyo funnits genom denna särskilda, af StatsUtsk. vidtagna åtgärd; så har jag för min del trott, att Hr Frih. o. Landtm, icke skulle genom sitt förklarande afstänga Husets ledamöter att uttrycka sin opinion, huruvida de ville frångå sitt förra yttrande. -Gr. Horn:
Ridderskapet och Adeln: af Herr Grefve von Fersen H., som föreslagit, att, till befordrande af näringar nes och industriens framsteg till lika höjd med andra länders, eller åtminstone sådan grad af utveckling, alt productionernes värde och beskaffenhet öppna möjlighet och tillfälle till concurrence i verldshandeln , utförseltullen måtte så lämpas, att export af inhemsk production och tillverkning befordras, samt i vissa fall export-premier uti Tull-Taxan införas å sådane varuartiklar, hvilka tillverkas och produceras inom landet till den mängd och beskaffenhet, att landets behof deraf kan anses vara fylldt; af Herr Bruncrona G. A.> att den stora förbrukningen och införseln af vin, hvilken till betydlig del absorberade behållningen af vår dyrbaraste och redbara export-vara och, lill öfvermått njutet, icke vore mindre skadligt 8 Bevillnings-TJtskottets Bet. IV.-0 29. än bränvinet, borde förekommas, och att dertill tillfälle nu bäst erbjöd sig, då man för den lägre folkmassan söker inskränka förtäringen af bränvin, och billigheten syntes fordra reciprocitet i detta fall hos den bildade delen af nationen, hvarföre Motionairen, såsom i någon ilion bidragande till afsigtens vinnande, föreslagit en lämplig förhöjning i tullen å inkommande viner.
»Och jag, som trodde, att fransmännen voro mycket eldiga i sina känslor», sade Nina. »Jaså, ni menar i kärlek», sade Julia. »Nej, det är också en affär. — Äktenskapet är ett penningeller hedersarrangement, — och deras andra kärleksförhållanden äro bara tidsfördrif. De äro alltid sjelfmedvetna, kunna aldrig hänge sig. Jag är säker på, att till och med i ögonblick af den största hänryckning tänker en fransman mer på sin väst än på sitt hjerta.» »Ni dömer dem strängt», sade Tofte. »Jag känner dem», svarade Julia. »Och det är för resten så ofantligt förståndigt af dem att aldrig låta hjertat råda. Hvad har man för det? Bara missräkningar och pina. Men man blir så trött på all denna prosa och detta snusförnuft. Jag längtade till sist efter Sverige så att jag kunde bli galen, och jagförsäkrar er, att jag var nära att kyssa konduktören på tåget i Malmö, som var det första svenska ärliga ansigte jag såg på tre år.» »Och nu stannar ni hemma?» frågade Nina. »Hemma i Sverge? Hvad skulle jag göra der?» svarade Julia. »Jag kan inte lefva på den tolfskilling man möjligtvis kan förtjena om året der, så att det blir ingen annan råd än att gå i landsflykt igen. Men nu skall jag först en hel sommar äta lingon och hårdt bröd och riktigt se mina ögon mätta på gult och blått.» »Det tycker jag om», sade Nina och tog henne om armen, »att ni håller fast vid ert gamla hem. De flesta konstnärer, som ha varit ute ett par år, bli så förnäma, att de nästan skämmas för sitt fädernesland.» »Snobberi!» svarade Julia och slog hårdt med sin parasoll på buskarna vid vägen. »Det fins minsann inte ett enda ansigte bland alla de franska markattorna, som är så trefligt att se på som den der bondpojken, som står der vid grinden och gapar på oss. God dag, Kalle!» sade hon och nickade åt den ljushårige bondpojken, som hängde med armarna öfver grinden och utan att röra en muskel i sitt ansigte betraktade sällskapet, som nu vände in i skogen.
I skolan var Berta – trots sitt goda hufvud – ganska medelmåttig; lärarne påstodo, att hon saknade ambition. Men historia kunde hon, det intresserade henne. Hon svärmade för rigtigt gammaldags, gedigna hjeltar – Cæsar, Karl XII och Napoleon. Men – hennes melankoliska skaplynne tog också här ut sin rätt – hon älskade mera Karl XII vid Fredrikshald än vid Narva, och föredrog den landsflyktige kejsaren på S:t Helena framför segraren vid Austerlitz och Wagram. Men så hade hon också en annan slags favoriter – dem, som folk icke borde tycka om – sådana som Frans I af Valois och Leicester. Med skolflickors excentriska fantasi och obetänksamma öppenhjertighet hade kamraterna en gång sagt, att Berta liknade Nero. Hon hade – sade de – samma drag kring hakan och munnen som hans byst på Nationalmuseum. – Och så att hon alltid talade om »det sköna» som det förnämsta – Berta visste nemligen, att hon hade skönhetssinne, öga för linier och former och talade gerna öfverlägset derom. Då de en gång hade läst om den der episoden vid Agrippinas mord, då Nero glömmer samvetsqval och allt, för att beundra sin döda moders skönhet – då hade hela klassen kommit öfverens om, »att det var så fasligt likt Berta». Det var nog icke meningen att smickra – snarare tvärtom kanske. Men, så besynnerligt det kan låta, det smickrade Berta. Hon tänkte under en tid mera på Nero än på något annat i verlden. Hon fantiserade om själavandring och började en novell, der Nero uppträdde som Dionysos, vinlöfskransad, i thyrsosstaf och kothurner – och det föreföll henne, som vore det om sig sjelf hon skref. Sedan kom der något om Roms brand och om en kristen slafvinnna – men då blef hon trött af novellen och uppgaf det hela. Nero kunde hon emellertid icke glömma, han hade vuxit in i hennes fantasi. Kamraternas sällskap brydde sig Berta föga om. De hade icke läst så mycket som hon och »talade aldrig om något intressant». Någon intim väninna hade hon aldrig.
C C" sä O)' r:dr. 1 sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r.dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rst. i:dr. sk. rst. r.dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rst. r:dr. sk. rst. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rst. r:dr. sk. rst. r:dr. sk. rst. r:dr. sk. rsl. Antal. r:ilr. sk. rst. Brigad-Chefer 2800 2 6680 Bataljons-Chefer 1200 i 16 105 —- 240 — 1545 120 120 1665 8 13320 l:ste Brigad-Adjutanter Upt ag ne i Ge ne ralSl ab ens Ilek ap itu lali o 11: Statsverkets ofvan uptagne kostnad . 254952: 42. 8. Tillkommer: Rusthållarnes direkta utgifter för anskaffning och underhåll på roten af 3200 Soldater a 76: 47. 3jVösi 246352: Dito dito dito dito af 3210 Hästar å 43: 16. — 139100: 385452- Summa 640404: 42. 8. *) För Rusthållshästarne beräknas icke Remontering, utan endast Sadelmondering och Skoning. \ T A B. 19. Värfvade Kavalleriets Aflönings-, Underhålls-, Beklädnads-, Remtygs-, Utredningsoch Remonterings-kostnad för år. Grader och Befattningar. Beklädnads-, Remtygs-, Utredningsoch Remonterings-koslnad. c* < Oi C_2.
Ehuru Rikets Ständer i anledning af väckt fråga om antagande af ett visst system, som skulle omfatta alla de jernvägsanläggningar, hvilka uteslutande borde Motioner i Bonde-Ståndet 1865. \:o 256. 367 af Staten bekostas, vid föregående riksdagar förklarat sig derom icke vilja fatta något beslut, enär kommande Ständer i allt fall vore oförhindrade, att i dessa ämnen meddela sådana bestämmelser, som kunde i väsendtlig mån afvika från föregående Ständers beslut, har likväl det system för anläggande af Statens stambanor, som blifvit framlagdt uti det under den 8 November 1859 af särskilda komiterade afgifna underdåniga betänkande och förslag, hittills blifvit hufvudsakligen följdt. I detta betänkande antagas följande sex stambanor: l:o. Södra stambanan från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping; 2:o. Festra stambanan emellan Stockholm och Göteborg med föreningsbana från Orebro; 3:o. Östra stambanan från Cathrineholm öfver Norrkoping och Linköping till Nässjö; 4:o. Norra stambanan från Stockholm öfver Upsala till Gefle-Dala jernväg; 5:o. Nordvestra, stambanan från trakten af Porla öfver Christinehamn och Arvika till norska gränsen; samt 6:o. Sammanbindningsbanan genom Stockholm. Alla dessa banor hafva numera dels blifvit färdigbyggda, dels påbörjade. De anslag, som af föregående Rikets Ständer härtill blifvit anvisade, hafva utgjort: för den numera färdigbyggda vestra stambanan jemte föreningsbanan emellan Örebro och Hallsberg, 45 mil K:dr 37,504,368: — för den likaledes färdigbyggda södra stambanan från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping, 35,6 mil ... „ 24,745,632: — färdigbyggd väglängd 80,6 mil för en kostnad af ...
Hvad kan en mor hellre önska än att lemna sin son en del af hvad hon sjelf har, i synnerhet då hon derför alls icke behöfver försaka något? — Ja, man tror så. Men du har nog många gånger anat, att förhållandet mellan min mor och mig icke är sådant det vanligen brukar vara mellan föräldrar och barn. — Din mor har ett mycket dystert lynne? — Ja! Har du icke hört talas om galerslafvar, hoplänkade med samma kedja, som hata hvarandra, och i stället att den gemensamma olyckan och vanäran skulle förena dem och lära dem att älska hvarandra, att känna medlidande och söka mildra hvarandras öde, så tycka de, att olyckskamraten ökar deras skam och lidande, och förbittra derför ännu mer hvarandras hårda lott. Astley tystnade och vände sig bort, under det Alf, smärtsamt öfverraskad af sin väns bittra och oöfverlagda ord, äfven teg och långsamt rörde i den utbrända askan. — Jag tror, att du misstar dig, Astley; har du aldrig sökt att få någon kunskap om din slägt? — sade Alf slutligen och satte sig bredvid sin vän, hvars mörka och sorgbundna utseende rörde och oroade honom. — Jo, flera gånger, men alltid förgäfves. Min mor har alltid med hårdhet och synbar ovilja afvisat mina frågor, hon vill ingenting meddela mig. Och jag anar, att den upplysning, hon kunde gifva, hvarken vore hedrande eller fördelaktig, efter hennes tystnad är så envis. — Och den gamle prosten, farbror Jöns, som du kallar honom? — Han vet ingenting annat, än hvad alla veta, att jag är född i England och är mrs Camerons son, att min mor är enka och bosatt här i Sverige sedan tjugo år. — Nå, men jag tycker också, att detta är alldeles tillräckligt, och jag förstår alls inte den misstanke, du fattat om din oäkta börd. — Jag hoppas också, att den är oriktig; den har imellertid uppkommit genom min mors besynnerliga tystnad, och jag kunde säga afsky och vrede, då jag frågat efter min far eller hennes forna förhållanden.