Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måste man också erkänna, mine Hrr, att om det nya lagförslaget öfverlemnades till granskning af ett förstärkt LagUtsk., så skulle detta LagUlsk. omöjligen kunna anse sig i tillfälle att antaga förslaget i sin helhet, utan tverlom, just till följd af sin utnämning, tro sig förbundet att genomgå della förslag, paragraf för paragraf, och således sönderslita detsamma. Jag förnyar min begäran om propos. lill afslag på delta memorial. Hr Lefre'n: Det förslag hvarom vi nu öfverlägga, är af stor vigt. Del förundrar mig ingalunda, att betänksamhet yttras från den sida, som icke är benägen att bifalla förslaget; mende faror, som i allmänhet synas ligga i antagandet af denna form, äro betydligt förmildrade och måhända undanröjde genom 2:ne omständigheter, som förslaget innefattar. För det första är det inskränkt lill K. proposir; således till en propos., som man har anledn. att förmoda skall omfatta lagföislaget i sin helhet och vara väl utarbetad, hvilket icke alltid är fallet, då enskilde motioner framläggas. För det andra har hvarje särskildt Stånd sitt veto i denna fråga, så att det beror på benägne eller icke att låta frågan behandlas efter denna form, eller efter den vanliga, som är föreskri fven för lagförslags behandling i allmänhet. Jag föreställer mig, att om inom något eller några af RiksSlcn betänkligheter uppstå att öfverlemna förslaget i sin helhet till behandling af det förstärkta LagUtsk., så hafva dessa Stånd den utvägen att afskilja ur förslaget vissa delar, som de önska skola blifva behandlade pä vanligt sätt, under det att de öfverlemna de andra till behandling af det förstärkta Utsk. Förslaget ger tydlig anledn. härtill, ty det heter: ”Vilja samtlige RiksSt:n åt LagUtsk. uppdraga alt, med deras rätt, öfver Konungens propos. i sådan fråga besluta, antingen om alla de ämnen, hvilka propos. omfattar, eller blott om vissa deribland, dä skall Utsk.” etc.
Magasinsförvaltare och Sjukhus-inspektor ... „ 270: — „ 400: — , Underlöjtnant „ 180: — , 400: — , Kanslist „ 180: — „ 200: — och „ Kontorsskrifvare , 180: — „ 200: — varande dock, då Gottlands Landlbeväring, såsom förhållandet hitintills visat sig, med ett jemförelsevis obetydligt belopp ingått uti Arméens Pensionskassa, och de föreslagna förhöjningarne derföre antoges komma att utöfva endast ett högst iinga inflytande på pensionsmedlen, någon anslagstillökning icke ifrågasatt, utan beräknades det af E. K. Maj:t f ör nästinstundande slatsreglerings-period äskade ofvanomförmälda kreditiv lemna full tillgång jemväl lör tillämpandet af nu föreslagna förhöjda pensionsslat för Gottlands Landlbeväring. Slutligen har E. K. Maj:t till upprätthållande af Arméens Pensionskassas egen pensionering, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 å Riksgälds-kontoret anvisa ett kreditiv till enahanda belopp, som för åren 1858, 1859 och 1860 varit beviljadt, eller 85,500 R:dr, med skyldighet för Pensionskassan att till Riksgälds-kontoret afstå det kassan för hvartdera af dessa tre år tillkommande förhöjda vederlag för de lill Statsverket indragna rusthållsafgifter; äfvensom alt Rikets Ständer måtte medgifva att, på sätt nu egde rum, berörde årsanslag måtte qvartalsvis under hvarje år utbetalas, dock med förbindelse för kassans .Direktion att, så snart det årets räkenskaper, för hvilket anslaget vore afsedt, hunnit alslutas, hos Fullmäktige i Riksgälds-kontoret behörigen ådagalägga, om hela anslaget eller huru stor del deraf varit för ändamålet behöfligt, samt alt, i händelse det lyftade beloppet icke åtgått, öfverskoltet då återlemna.
Dessutom såg han på den största af dessa öar spår af björn, varg, räf, lemmel och ren (Wrangels Reise, I s. 304 o. 327). Nu var det omgifvande hafvet fullkomligt öde. Ingen hvitbjörn helsade oss från isstyckena, ingen hvalross och endast ytterst få sälar syntes. Under mången vakt såg man ej en enda simfogel. Endast simsnäppan förekom fortfarande i någon större mängd, äfven temligen långt ut till sjös. Kanske var den stadd på flyttning norr ifrån. Det lägre djurlifvet var rikare. Från hafsytan upphemtade släphåfven åtskilliga små ytkrustaceer, sjelfva obetydliga, men vigtiga såsom föda åt större djur, och från hafvets botten erhölls fortfarande en riklig mängd af samma djurformer som från sundet vid Swjatoinos. Härtill kommo några vackra sjöstjernor och en hop ganska stora bägarsvampar. Den 3 september, sedan vi seglat förbi Björnöarna, stäldes kosan rakt på Kap Schelagskoj. Såsom en blick på kartan utvisar, förde oss denna kurs långt från kusten och sålunda bort från den landvattenränna, i hvilken vi hittills framseglat. Isen var grof och tät, ehuru till en början så fördelad, att det »var framkommeligt». Men med en nordlig vind, som natten mot den 4 september börjat att blåsa, föll temperaturen under fryspunkten, vattnet mellan drifisstyckena betäcktes med en ganska tjock isskorpa, och drifisen tätnade allt mer och mer. Det blef härigenom omöjligt att fortsätta den antagna kursen. Vi vände derför mot land och nådde kl. 6 e. m. efter åtskilliga bugter i isen och en eller annan törn mot de isstycken, som spärrade vår väg, åter igen den 8 till 12 kilometer breda, isfria rännan närmast land. Medan vi lågo ett obetydligt stycke in bland drifisfälten, kunde vi ej se spår till öppet vatten, utan det såg ut, som om den täta isen sträckt sig ända intill land, ett förhållande som visar, huru försigtig sjöfararen bör vara att uttala ett omdöme om drifisens beskaffenhet bortom fartygets omedelbara granskap.
Collegium, sorn icke ansett någon betänklighet vid import-frihet af Topp-Socker emot Tull, har derjemte tillstyrkt, att då hvilt rått Socker directe ankommer från Havana eller andra Westindiska hamnar, detsamma ej må åläggas högre tull, än för livi It rått Socker i allmänhet bestämmes; men att deremot Westindiskt hvitt rått Socker, sorn anländer från Europeisk hamn, må beläggas med lika tull som Lump-socker. Hvad Sirap beträffar, tillstyrker Colleginm, att om demi3 vara till införsel tillätes, tullen derå må bestämmas till 5o procent. Collegium har ytterligare anfört, att då Porcellaines-fabriker äro dyrbara anläggningar, som fordra stort förlag; att då egarne af Rörstrands Fabrik skola med stora uppoffringar söka förbättra denna inrättning, och att då ett nytt Porcellaines-Bruk med stor kostnad numera är anlagdt på Wermdön, tror Collegium, att, med undantag af den föreslagna tull-nedsättning å äkta Porcellaine, 46 Bevillning^Utskottets Betänkande N.o 27. nu gällande föreskrifter, angående införsel af nämnde vara, borde få fortfara, serdeles som Rörstrands egare anfört, att, om närvarande skydd emot utländsk concurrence bibehålles under den korrta tiden af 5 eller 10 år, Svenska Porcel» laines-Bruken sedan skola kunna uthärda täflan med de utländska»
Den 2z Julik. särstildt beträffar Häradsstrifwarnes i Wermland gjorde och af Kongl. Maj:t i Näder jemma! till Ut-> ssottet öfwcrlemnade ansökning om Löneförbättring, serdeles i afseende pä deras resor lil! Mantalsstrif, r.ingarnes förrättande, Ulstottct anser bemälte Hä, radsstrifware, såsom försedde med R:dlr indeldte Löner, desto häldre böra dermed jemte dem förut bewiljad Lönctillökning i6 R:d!r Z2 st. och iz R:dlr r6 st. i respenningar atnö-as, som Ulffottet uti till dest utlärande remitterade staga om Mantalsstrif, ningarnes förrättande af andre än Häradsstrifwar, ne, lärer komma att antingen sadant tillstyrka eller ock förestå särstild beläning för Veste göromäl. Slutligen är af Kongl. Maj:t i Dest Nådiga Skrifwclse framställd angelägenheten deraf, att de Under, Officerare, som ännu bibehålla sine Constante Löner ester förra Staten oförhöjda, mätte af Lönetillökningen blifwa delaktige. Och emedan ibland wärfwade Regementet och Corpser Wermlands Jagare samt de 2me Finsta Gräns-Compagnierne finnas i denna belägenhet samt Lönetillökningen procent för Stads - Capitainer och Subaltern. Officerare wid berörde Regeinente och Compagnier icke eller blifwit wid deras Löners bestämmande beräknad, ty får Ulstottct tillstyrka, att Stads-Capitainernc och Sudaltern-Officcrarne mätte, säsom deras wederlikar, komma i åtnjutande af Löneförbättring, med tillhopa 1,023 N:dlr i6st. samt Under-Officerarne erhälla 35 procents Löneförhöjning med tillsammans 4'?
Hvad den förstnämnda angår, skulle det väl såsom skäl för denna förkastelse kunna anses tillräckligt att åberopa det förhållande, som de vid betänk, fogade reservationer utvisa, eller alt ingen enda ledamot af Borgareoch BondeStm biträdt förslaget, som dessutom af flere ibland de andra begge RiksSt:ns ledamöter blifvit strängt klandradt, af 2:nc i ordalag, som synes uttrycka ett så totalt ogillande, att det för den med Utsk:s sätt att bestämma pluraliteten obekante bl ifver oförklarligt, huru en sådan pluralitet kunnat för förslaget vinnas; men äfven härförutan linnas andra skäl, efter min mening oafvisliga, ty de hemtas från rättsgrund. Ett ibland de förnämsta inkasten emot nu gällande representationssätt har varit påståendet om en oriktig fördelning af rättigheten till deltagande i det allmännas angelägenheter. Man har velat, och med skäl, att denna fördelning skulle göras med rättvist afseende på de särskilda samhällselementernes relativa vigt och värde; och man har såsom exempel åberopat missförhållandet emellan BondeSl:s betydliga deltagande i skattebidragen och deras rättighet att utse ombud inom representationen. Om nu äfven anspråken på rättelse häruti, nied den riktning de erhållit sedan resultatet af det fallna förslaget visat sig vara upplåtandet åt detta Stånd af ett alla öfriga samhällsclasser öfvervägande inflytande vid riksdagsmannavalen, hvarken kunna eller böra tillfredsställas, sä gifver dock deras tillvaro ökad anleda, att vid fördelningen tillse hvad rätt och billighet fordra. Så har dock icke Coust,Utsk, gått tillväga. Det har i st. f. ^:del i representationen, som BondeSt. nu äger, inskränkt detta Stånds andel till -jalel, på samma gång som det försäkrat icke mindre än 108 rum ibland 250, eller mera än fulelar i begge hamrarne åt Statens embetsman, hvilka, ehuru behötlige inom representationen, den de böra gagna genom sin bildning, sina kunskaper och sin erfarenhet, väl icke ur någon rättsgrund äga anspråk på en positiv öfvervigt vid beslutens fattande emot den medborgareclass, sorn drager största tungan af skattebidragen.
Hvad sålunda anfbrdt blifvit har Riksens Hdglofl. Ständers J-J-* vi 11 ni tiss 11(skoft i öfvervägande tagit och, oifsedt frågan huruvida allmänna Brandförsäkringsverket har, på samma sätt, som flettna inrättning i Stockholms Stad, vid förefallande värderingar till brandförsäkrings vin. nantie, Ombud närvarande eller icke, såsom varande af mindre-vigt, enär deremot förekommer ej mindre den omständigheten , att Magistratspersoner alltid äro viii dessa värderingar tillstädes, med åliggande att flem å tjenstens vägnar öfvervara , och dervid bevaka Brandförsäkrings, verkets, såsom en allmän Inrättnings, gagn och bästa, än ock dc-n nämnde Verk tillkommande rätt, att vid Försäkringars meddelande nedsätta summan , i händelse den finnes för högt upptagen anser Utskottet sin yttrade förmodan, att värdering af brandförsäkrade hus i Städerne närmade sig veikligheten af dessa skäl, icke sakna grand; äfvensom Utskottet tror sig böra erindra derom, att, ehuru brandförsäkrade åbyggnader på landet, då de ej lemna någon afkastning ej eller kunna påföras någon särskild Bevillning efter Försäkrings - summans belopp, måste likväl, jemlikt 8 Art. 2 §. i i Morn. i Bevillnings-Förordningen , afseende å dem ovilkorligen göras, hvaraf följden ar, det Fastighet*- Bevillnings-Utslottets Betänkanden. 4*9 värdet, på satt erfarenheten också visat, verkli* gen derigenom höjes. Det i de gjorde amnärlcningarne omförmälde stadgande, angående huseg.ires skyldighet, att vid tirnade eldsvador låta sig nöja med så stor ersättning från Brandförsäkringsverket, som motsvarade den summa, hvarföre Bevillning varit erlagd, finner afvert Utskottet kränkande helgden af ingångna Contracter, hvarföre samma stadgan, de ej eller, enligt Utskottets mening, kommer att i den blifvande Bevillnings-Författningen inflyta, inett häraf förmodar
Man kan icke säga, att det sker till förbrukarens fördel; ty om lian får lättare tillfälle att öfverlasta sig, så är det icke till bans bästa, utan värsta. Del andra skälet, som man plägar anföra, är, alt genom förbudets borttagande, upslår en för näringen nyttig täflan, som bringar henne till högre fullkomlighet. Men ifrågavande näring är, enl. min tanka, icke nyttig, och sådan har R. Stirs mening äfven visat sig vara i de beslut, som förut blifvit fattade, angide bränvinshandtéringen. Man kan följaktligen icke önska, att denna näring skall tilltaga, utan man måste snarare hysa den förhoppning, alt bon skall aftaga. Således förefinnas icke de skäl, som i allmänhet åberopas för lättad varu-införsel. R. o. Ad. har, liksom de flesta Stånden, sökt att vid denna Riksdag hämma bränvinstillverkningen genom förbud, dels under vissa månader, dels att begagna vissa redskap o. s. v. Skulle raan nu i stället borttaga införselförbuden, samt bereda utlänningen tillfälle att påföra oss bränvin, så gjorde man sig skyldig till en stor motsägelse. Det vore att på ena sidan tillintetgöra hvad man å den andra sökt åstadkomma. Man hade med detsamma för sina landsmän upställt stora hinder mot varans tillverkning, men för utlänningen öpnat utväg att hitföra varan. Hvad skulle man derigenom hafva åstadkommit? loke minskat tillgång å varan, utan endast skada åt den inhemska hränvinstillverkaren. När så illa är, alt man icke kan umbära bränvin, bör man väl åtminstone söka, att genom den vinst, tillverkningen ät vissa medborgare bereder, minska den skada, som bränvinssupandet vållar andra. Men vill man, genom tillåtelse för utlänningen alt hjelpa våra inhemska bränvinstillverkare förse drinkaren med varan, derigenom blottställa honom att öfverlasta sig lika mycket som förut, samt således äfven hindra den inhemska tillverkaren från den vinst, han eljest kunnat erhålla, så skadar man sina medborgare på dubbelt sätt. Jag kan icke finna något annat skäl till ett dylikt förfarande, än den tomma grundsatsen, som fordrar alla förbuds borttagande.
Revisorerne, som anse berörda förhållande, såväl i sanitärt som i sedligt hänseende, för manskapet högst skadligt, hafva derföre trott sig böra detsamma till Rikets Ständers kännedom meddela. § 10. Revisorerne hafva icke velat lemna oanmäldt det utmärkt goda skick, hvari de, vid besök i Kongl, lifgardets till häst kasern, funnit nämnda regemente, såväl hvad beträffar manskap som hästar och mundering; och särskildt få Revisorerne uttala sin tillfredsställelse deröfver att, enligt hvad Revisorerne erfarit, manskapet vid detta regemente, på befälets bekostnad, beredts tillfälle att på aftnarne i en dertill upplåten lokal sysselsätta sig med läsning. På grund af Kongl, brefvet den 18 April 1849 uppfördes samma år till Kongl, lifgardets till häst begagnande ett ridhus, hvarför hufvudsakliga kostnaden bestriddes medelst användande^ af regementsoch musik-kassan, emot vilkor, å ena sidan, att berörde kassa under tio ar, fran och med ar 1850, från Krigs-kollegii Fortifikations-afdelnings stat fick uppbära tillsammans 5,000 R:dr Banko, och, å andra sidan, att eganderätten till ridhusbyggnaden blefve åt staten öfverlåten jemte det regementet förpligtades, att under nämnde tio år samma byggnad, utan någon kostnad för staten, underhålla. Den 8 Oktober 1859 har ifrågavarande ridhusbyggnad, efter behörig besigtning, blifvit till stats-verket öfverlemnad. § 12. Vid granskning af verifikationerna till konto för det till indelta arméens löneförbättringar beviljade årliga anslag af 100,000 R:dr R:mt, hafva Revisorerne funnit, att — CT - med nu gällande beräkningssätt för fördelningen af berörda anslag^, medlen utfalla sa sent, att t. ex. de för år 1858 belöpande löneförbättringar från Krigs-kollegium utanordnades först den 21 Oktober 1859.
då gissar jag ... men tyst, du skall i din tur bli nyfiken, jag gissar väl något, ty jag äger en gammal, icke så alltför ringa anledning dertill; men upplyser dig nu partout ej hvarom det är. Dock! så länge du bemödar dig om, att få rätt på mina gåtor, vill jag för dig omtala en dröm jag nyligen hade; jag drömde mig nemligen, som ju äfven förhållandet är, vara skild ifrån dig, och all min fordna sällhet. Tyst, och rublande öfver vanskligheten stod jag en aftonstund försunken i tankar, och skådade ut i den fjerran dunkla rymden, der dagen redan lemnat rum för den inbrytande nattens skuggor; jag såg jordens dimmor i förunderliga skepnader uppstigande, öfver sjö och land utbreda sina hvita luftiga mantlar; hvila hade sänkt sig öfver hela jorden, endast här och der skimrade ännu ett och annat ljus för att snart fullkomligt utslockna; då fästades plötsligt min uppmärksamhet af en liten stjerna, hvilken med obegripligt sken framlyste på den mörka himmelen; länge tindrade hon i allt klarare och klarare glans, tills hon sluteligen, utspridande tusende skiftande guldstrålar, under utvidgande antog en ljusning så herrlig, så obeskriflig, att endast din egen inbillning kan göra dig begriplig denna verkan af en skapande allmakt. Jag stod alldeles hänryckt af så mycken aldrig förutsedd prakt, då en engel, så skön, så mild, som din fantasie möjligen kan den ana, utur dessa luftiga vägar framstod, sänkte sig på det nu förtydligade gyllene molnets kant, utbredde den skära vingen och började sakta sväfva ned; mitt hjerta klappade af häpnad och längtan. Molnet närmade sig jorden, men se! icke mer den sköna engeln, nej, en snöhvit dufva uthvilade nu den trötta vingen invid mina fötter. Betagen af dess huldhet nedböjde jag ovilkorligt handen att smeka det älskeliga väsendet, då hon med klingande röst liksom framsjöng dessa ord:
Landshöfdingen förklarar, att af de i Blekinge län befintliga 1,083 hemman, 775 mindre delar finnas från 1/9 till och med jy 144. Ehuru författaingarne af årén 1747 och 1751 icke ovilkorligen medgifva en så stark klyfning, skall likväl tidens framskridande upplysning samt tilltagande folkmängd och behof halva gjort dessa författningar mindre verksamma i afseende på de undersökningar, som vid hemmansklyfning i mindre än 1,/8-delar borde föregå, och hvilka åtgärder slutligen upphört, utan att Landshöfdingen anser sig höra tillstyrka deras uppförande. Landshöfdingen hemställer do6k, om icke pröfningen af förevarande ämne må hvila intill dess flera ekonomiska ärenden, såsom angående en bättre skatlläggnings-grund och jordebok, samt näringsfrihetens utvidgande m. ni. tillika kunde komma under ölverväcafntie ocfi att Blekinge län emellertid vid dess dåvarande förhållanden måtte få förblifva. Länets innevånare hafva sammanstämt i det yttrande, att de aldrig hört omtalas någon olägenhet af förfaltningarnes tillämpning rörande hemmansklyfning; att elem veterligen aldrig någon jordegare för obesutenhel blifvit vräkt Irån sitt hemman: att ingen skillnad vid klyfning göres emellan skattehemman och rusthäll, utan att dessa sednare öfver allt opåtaldt klyfvas fich besittas i lika små delar som andra hemman; ätt ehuru dessa författningar, sådane de der å orten blifvit tillämpade och förstådde, ingen olägenhet medfört, länets innevånare dock önska en sådan förklaring åf (feni, att en livar må få ostörd besitta så liten hemmansdel, han kan förvärfva, sedan lian derå vunnit lagfart och fasta, hvilken, på grund al obesutenliet, aldrig må kunna vägras; -alt, olli detta oaktadt en viss jordrymd må anses nödig för be - Sammansatta Lay~ samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet.
Regerings-Formen, stannade Ridderskapet och Adida i nedannämnde delar i följande beslut: l:o De nya förslagen, rörande 29 §. Regerings-Formen, 56 och 81 §§. Regerings-Formen, samt 29 §. Riksdags-Ordningen, 60 §. Regerings-Formen, 61 §. Regerings-Formen, 72 §. Regerings-Formen, det nya momentet i 14 §. Riksdags-Ordningen, som angår representations-rätt för manufacturister och fabriksidkare på landet, 15 §. samt förra perioden af 22 §. Riksdags-Ordningen, 16 §. Riksdags-Ordningen, 18 §. Riksdags-Ordningen, 43 §. Riksdagsordningen, 46 §. Riksdags-Ordningen, 49 §,. 3 momentet Riksdags-Ordningen, tillägget eller blifvande Irsta momentet i 59 §. Riksdags-Ordningen, 73 §. Riksdags-Ordningen, 38 §. Riksdags-Ordningen, 1 §. 6 mom. TryekfrihetsFörordningen, 1. §. 9. morn. Tryckfrihets-Förordningen, 1 §. Tryckfrihets Förordningen, 4 §. 3 mom. Tryckfrihets-Förordningen, samt borttagande ur 5 §. Tryckfrihets-Förordningen af föreskrifterne om insäudande till Hof-Rätten af handlingarne i Tryckfrihetsmål, biföllos; 2:o de nya förslagen rörande 22 §. Regerings-Formen, 49 §. RegeringsFormen och 2 §. Riksdags-Ordningen, 50 §. Regerings-Formen och 3 §. Riksdags-Ordningen, 75 §. Regerings-Formen, 109 §. Regerings-Formen och 80 §, Riksdags-Ordningen , det inoment i 14 §, Riksdags-Ordningen, som angår B :rgsbrnkens representation, 109 Regerings-Formen samt 27 och 80 §§. Riksdags-Ordningen, 36 och 72 §§. Riksdags-Ordningen, 49 §. 1 mom. Riksdagsordningen, 51 §.
Jag ber äfven, att få erinra, om den allmänna princip i Statshushållnings-läran: att då man genom premier eller hög införseltull eller ock ett rakt förbud mot införsel vill forcera fram en näring, drar man på samma gång arbetsstyrka och rörelsecapital ifrån en annan näring, som kan bära sig sjelf utan dessa uppmuntringar. Denna princip anser jag i allmänhet riktig, men icke i afseende på de näringar, hvilka bedrifvas af den busliga industrien. Dessa böra framför andra understödjas, särdeles i vårt land, der landtmnnnen har så många från jordbruket lediga stunder. Lika med Herr Lefren tror jag, att vacklande tullförfattningar vålla osäkerhet i speculationer och företag, samt bidraga dertill, att capitalisterne icke vilja nedlägga sina capitaler i fabriksanläggningar; men jag tror dock att en större orsak härtill, än vacklandet emellan liberala och i Den 3o O c to b er e. m. 453 prohibitiva tullsystemer, finnes just uti saknaden af capitaler, tillgänglige emot låg ränta; ty då utlänningen åtnöjer sig med 3 å 4 högst 5 procent, vilja våra penningemän hafva i5 å 20 procent i vinst för capitaler, som placeras i fabriker. Det torde således till fabrikernes florerande i vårt land ännu icke göra mycket, om tullen är hög eller låg å deras alster, nemligen i synnerhet så länge penningebrist fortfar. Då nu fråga lik väl egentligen är, om tullen å kläde skall blif va 331 eller 5o procent af värdet, och Herr Tham yrkat, att den senare vore detsamma som ett förbud, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att för hög tull skulle vålla tullförsnillning, som jag anser vara mera demoraliserande än lurendrejeriet, hvilket mest förorsakas af införselförbud.