Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om i allmänhet proceduren vid dylika måls behandling är temligen enkel, så förekommer dock esomoftast, att flere iakttaganden å borgenärens sida erfordras. I alla händelser tillhörde det Konungens befallningshafvande alt bevaka den förres rätt, eller att handla såsom dennes ombud; men vore det öfverensstämmande med begreppet om oväld hos domaren att ålägga denne ett dylikt ombudsmanskap? Skulle icke tilläfventyrs denna Ko - Lag-Utskottets Betänkande, N:o t4• 3 nungens befallningshafvandes omsorg för den ena parten uppväcka den andras misstroende? Svartt på dessa frågor ligger i Utskottets redan antydda åsigt om den föreslagna lagens olämplighet. Men utom det nu anförda, utom det mot en sådan lagstiftning icke mindre vigtiga skälet, som ligger i den utsträckning i Konungens befallningsliafvandes redan betydliga ansvarighet för medel, som blefve en följd af samma lagstiftning, förekommer, till ytterligare stöd för Utskottets yttrade betänkligheter, svårigheten, om ej omöjligheten, att förena verkställighet af lagen med den ordning, skyndsamhet och säkeihet i ärendenas behandling, som i främsta rummet böra afses och som utöfva ett så väsendtligt inflytande på den allmänna krediten. Det är icke obekant, af hvilken mängd ärenden Konungens befallningshafvande för närvarande äro öfverhopade; ej eller att de i allmänhet endast med största ansträngning medhinnas. Det bestyr, hvarom, nu är fråga , skulle emellertid i icke obetydlig grad öka göromålen. Icke en af dessa myndigheter, utan två måste lägga hand vid hvarje lagsökningsmål. Visserligen inskränkte sig den enas befattning blott Lill afsändande af lagsökningshandlingarne samt till emottagande och utlemnande af utslag och medel. Men den brefvexling, som häraf förorsakades, de kontroller, som öfver expeditiouen måste föras, skulle snart upplaga en alltför betydlig tid, enär troligen icke någon fordringsegare skulle underlåta att begagna den ifrågaställda genvägen, sedan den blifvit i lag anvisad; och häraf synes hvilken verkan på göromålens gång en sådan lag kunde medföra.
Det vet jag icke; men deremot tror jag mig vela, att om Konungen vill rätta sig efter nationens önskningar, så skall väl nationen hafva något annat att rätta sig efter än önskningar och förhoppningar, på hvilka man ej kan bygga. Man bör vara beredd på att försvara sina egna landamären har Hr von Stockenström yttrat. Jag har ju äfven tillstyrkt R. o. Ad. all bevilja hvad Konungen äskat för att underhålla en beväpnad neutralitet inom, men icke utom Sveriges och Norriges gränser. Man har äfven talat om vådan af tidsutdrägt i händelse en återremiss beviljades. Men hvems vore väl skulden till dröjsmålet? Jo Konungens rådgifvares, som tillstyrkt att R. St. måtte höras öfver frågan om krig och fred, och icke ensamt velat bära ansvaret för sina rådslag. Gr. Liljecrants har trott alt då Prestooch BorgareStiu bifallit betänk, borde R. o. Ad. göra detsamma. Huruvida BorgareSt. kan utlåta sig öfver frågan om krig eller fred, 538 Den il Maj. lemnar jag derhän, men hvad PresteSt. beträffar, så tror jag att det i förevar, fråga borde mera rätta sig efter R. o. Ad. än tvertom. Frih. Sprengtporten liar sagt mig vara likgiltig om Sverige ägde bundsförvandter eller icke. Men jag, elium mycket jag önskade att Sverige ägde sådana, saknade jag dock all underrättelse derom. Skall med bundsförvandter förslås sådana, sora icke kunna hjelpa sig sjelfva, utan endast skulle draga oss med sig i olyckan, så äro de ej alt eftersträfva. Hr Gripenstedt har sagt, att det stora kreditivet vore gifvet endast för att begagnas emellan riksdagarne. Så har jag ej fattat meningen med det stadgande, som derom förekommer uti 63 § Reg.F., der det heter, att R. St. skola anvisa 2:ne kreditiver, hvaraf del ena skall vara tillgängligt ”att vid infallande krig af Konungen lyftas, sedan Han stats-rådet in pleno hört och R. St. sammankallat.” Der äro förmodligen dessa sista orden, om R.
Majit täcktes de gjorda framställningarne om anvisande af förhöjdt anslag till samma skolor i nåder bifalla. c) En af Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité under den 18 sistlidno Juni till chefen för Civil-departementet afgifven berättelse för år 1849 angående de under bemälde komités öfverinseende och kontroll ställde landtbruks läroverk m. m.; uti hvilken berättelse komitén, som under loppet af sommaren berörde år genom serskilda inom sig utsedde personer inspekterat alla de läroinrättningar af nämnda slag, hvilka dittills hunnit träda i verksamhet, bland annat dels vitsordat, att undervisningen vid Landtbruksinstitutet å Degeberg fortfarande ändamålsenligt bedrifves, dels ock, hvad angår de lägre Landtbruksskolorna, yttrat, att vid desamma i allmänhet visat sig ett berömvärdt sträfvande till det fullkomligare och att skolorna till sin organisation befunnits vara mera likartade än man, i anseende till de förhållanden, under hvilka de uppstått, skulle kunnat vänta; hemställande komitén, på anförde skäl, att derest, till skolornas ändamålsenliga ordnande, det årliga statsbidraget förhöjdes från 1,000 till 2,000 r:dr för hvarje skola, såsom vilkor derför måste stadgas, att lärokursen vid hvarje skola skall omfatta 2:ne år och att minst 12 friplalser böra derstädes för obemedlade ynglingar vara att tillgå. Stats-rådet tillstyrkte, att Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer, dels att för Landtbruks-Institutet vid Degeberg måtte i den blifvande riksslaten uppföras enahanda årliga statsbidrag som hittills eller 10,000 ridr, dels ock att, då erfarenheten bekräftat, att de lägre
Hvad nu angår kommitterades förslag rörande indragning lill statsverket mot bestämda ersättningsbelopp i penningar af de indelta löneanslag, som direkte äro för vissa tjenster anvisade eller afsedde, samt de löneanslag till indelta armeen, hvilka af lönings-direktionerna disponeras till fördelning emellan löntagarne; så är detta förslag utan tvifvel ändamålsenligt för beredande af en bättre ordning och större enkelhet i afseende å så väl uppbörd, som räkenskap; men dervid förekommer emedlertid, att lönerna, serdeles inom militias-stalen, redan nu äro för de flesta tjenstemän otillräcklige, hvarförutan hvad som här ofvan blifvit anmärkt, i fråga om förvandling till penningar af statens behållna räntor, äfven måste vara gällande i afseende på einbetsoch Ljenstemäns löner, hvilka, om den del deraf, hvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämmes till viss penningesumma och varuvärdena sedermera stiga, skulle blifva än mera otillräckliga för lefnadsbehofven. Kongl. Majit har ej heller kunnat förbise den vigtiga omständighet, att statens nuvarande tillgångar svårligen torde medgifva anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år af lösen för de tiil embetsoch tjenstemanna staterna anslagna löningsräntor och tionde, ett förskott, hvartill Rikets Ständer, då de vid sista Riksdag beslöto indelningarnes indragning emot ersättning efter för 5 år i sender bestämd medelmarkegång, ej heller anvisade nödige medel; Och är Kongl. Majit fördenskull samt med jemväl Kongl. Maj:ts Nåd.
Men just det, ait denna omständighet blifvit utesluten i 1809 års grundlag, som ingenting derom nämner, bar gifvit mig anleda, alt tro, att lagstiftarens mening varit, att sådant icke borde äga rum för framtiden. Rivon Hartmansdorff yttrade också förra gången, att det vore så nyttigt att man kunde utdela professorslitlar ål resande vetenskapsmän, emedan de eljest icke skulle hafva nog anseende. Men vi hafva här i Stockholm haft besök af verldskunnige vetenskapsmän, isynnerhet Engelsmän och Amerikanare, som alls icke haft någon titel, men man har ändå ganska mycket firat dem. Och om man vill resa i Tyskland, tror jag knappt man kun undgå att få sig en titel, äfven om man icke har någon förut. Jag vet åtminstone, alt, då jag var i Berlin 1816, mäste jag beständigt undanbedja mig professorstiteln. På den tiden brukades, att då någon kallades till ledamot af vårt läkaresällskap plägade diplomet, i brist dä för tiden på ordförande, nnderskt ifvås af 2.ne ledamöter. Dä någon, som reste utrikes, skulle medhafva ett sådant diplom, fick han alltid blifva den ene underskrifvaren. Och då jag till Berlin medförde ett sådant diplom, log den nye ledamoten för afgjort, att jag icke kunde hafva mindre än en rådsvärdighet, hvarföre lian ock i Berlinska läkaresällskapet presenterade mig såsom: ”Rath der Medieinischen Gesellschaft zu Stockholm.” Jag tror derföre icke, att man har något obehag att befara pä sin resa utrikes af brist på titel. Att föröfrigt titelsjukan icke finnes blott i de högre classerna, utan sträcker sig ända ned lill bottnen, ses bäst deraf, afl nämndemännen vilja kallas häradsdomare, och jag vet exempel på en lykttändare pä Carlberg, sorn uti en mycket, pompös inlaga sökte att få en efter sitt vigtiga kall lämpad titel, och uppgaf förslagsvis titeln entreprenör. Dä emedlertid ledamöterne af detta II.
5:te punkten, angående bokföringen af premieobligationer, utgifna för en del af 1860 års jernvägslån. Bifölls. 6:te punkten, angående Riksgälds-kontorets kreditiv i Rikets Ständers Bank. Lades till handlingarne. 7:de punkten, angående upplåningen mot inhemska fonderade statsobligationer; 8:de punkten, angående upphörandet af ljuspenningar för Fullmägtige; och 9:de punkten, angående decharge för Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning. Biföllos. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: M 14, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 2 Kap. 5 och 6 Giftermåls-Balken; samt M 15, i anledning af väckta motioner om förändring i föreskrifterna, angående skyldighet för prest att pröfva vilkoren för lysning och vigsel. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden och Memorial: Betänkande M 22, i anledning af väckt motion (J\s 249), om organiseran det af en representation för häradet. Bifölls. Betänkande M 26, i anledning af väckt motion (JVs 486), om förbud mot befälets inblandning vid afslutande af kontrakt emellan rotehållare och soldat. Bifölls. Betänkande JV1 27, i anledning af väckt motion (M 510), om ändring i bestämmelserna rörande soldattorp. Bifölls. Memorial M 28, i anledning af väckt motion (JV° 55), om dels förändrade vilkor för lärares vid elementarläroverken uppflyttning i högre lönegrad, deras pensionering m. m., dels ock rättighet för läraren i teckning vid Skara högre elementarläroverk, Mankell, att vid fråga om uppfly ttning till högre lönegrad få beräkna äfven de år,?häri löre år 1860 vikarierat i nämnda befattning. 164 Prol.-Utdrag den 10 Januari 1863.
Sedan Utsk., som det heter, af slatsekonomiska och politiska skäl snart sagdt nedergjort Judarne, och man från dessa premisser ovilkorligen måste leda sig (ill den conclusion, att Utsk. vill rent af utrota Judarne från den Svenska jorden, åtminstone icke tillstyrka någon större utvidgning af deras rättigheter än de nu äga, så mäste man förvånas öfver den conclusion, hvartill Utsk. kommit genom följande raisonuement: ”Ofvannämnda skäl till afstyrkande hafva jlock icke kunnat komma Utsk. att glömma, det Judarues nuvar.-de motsats emot kristendomen en gång enl. Skriftens utsago skall öfvervinnas och att intet kristligt land derför bör alldeles stöta dem ifrån sig eller sätta sig emot Guds plan med detta folk.” Jag hemställer om icke Utsk. med della skäl upställt den grundsats, alt det är enl. med Guds lag att Judarne skola omvändas till kristendom. Jag frågar huru presterligt det kan vara, och förmodar, att endast en prest kunnat sammanskrifva detta Betänk., att, säger jag, då man erkänner en sådan lag, man icke vill upbjuda hela sin förmåga för att befordra framgång åt denna lag. Man har nu deremot sagt, att man icke alldeles vill motsätta sig denna lag, men likväl göra det såvidt man förmår. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 27 M a j e. m. vända, att denna enhet, svarande mot 24 sk. riksg., blir för liten; men jag får erinra om den tid, då man räknade da ler kopparmynt, hvaraf denna utgör g enheter, och i daler silfvermynt, hvaraf denna utgör 3 enheter. Härigenom blir äfven den af Hr Biskop Tegner förmodade olägenhet för dem, som i södra Sverige ännu rakna i daler silfvermynt, lill stor del afhulpen. Sedan myntet fått sin io:delning, blir sedan ej svårt att få mått, mål och vigt i indelning, hvilket äfven är högst nödvändigt och nyttigt.
Vi erinra oss alla hvilket uppseende och hvilken förtjusning fni Leffler-Zdgrens första novellsamling, Ur lifvet D, väckte. E n finare analys af lifvet och människorna än den som denna lilla berattelsesamling innehöll, liar säkerligen ingen svensk författare före henne åstadkommit. Och på samma gång livilken klarhet i stilen, livilken ypperligframställningskonst! I sanning man insåg att Sverige har ägde en redan framstående författariuna, och stora, voro de förväntningar man ställde på en diktarförmåga, som redan vid sitt första fraintriidande viil icke burit fulländriingeris pragel, dock lofvade något stort. Infriade Anne Charlotte Leffler de stora förhoppningar, nian på lieniie ställde? Enligt vår uppfattning icke. I hennes följande verk Bterfinna vi visserligen fullt ut samina stora franistalln~ingstalang, samma klarhet och skarpa i teckningen af Itarakterer och lifsförhållanden, med ett ord konshznl-en förnekar sig aldrig, men nzdmisknn? I en kort biografisk teckning af eii diktarpersonlighet ar naturligen ej plats för en genomtlnkt kritik af dennes verk, det maste ilärför läinnas å t lasnren sjiilf att besvara spörsmkl, siidana som d ~ t ofvanstående; På deni soni endast ytligt koinmo i beröring med frii Leffler gjorde lienlies personlighet ett något kallt och stelt intryck. Det lag i den ståtliga gestalten och de intelligenta dragen af en utpräglad nordisk typ, någonting som ovillkorligen koin en att tanka, att man Iiar hade en kvinna med mer hufvud Bn Iijiirta framför sig. Hennes närmare vänner jafva denna uppfattning. För, dem stodo hj artats iigenskaper fullt ut i Iiarmoni med förståndets. Och det är oss en gliidje att tro, det de l~afva r8tt. Men intrycket af en viss köld, låt vara att den endast fanns på ytaii,.st&amp;r emellertid fast. Så ä r förli5.llandet med hennes böcker. De förefalla att vara diktade mycket mer med hufvlidet an med hjärtat.
Jag skulle vilja steg för steg följa Hr Gr:n i spåren, och skulle kunna framställa taflan vida mörkare, än Gr:n gjort, ja, till och med visa honom att, hvad de protestantiska länderna beträffar, den halfskymning, för att icke säga något annat, 118 Den 12 November. som hvilar öfver dem, upstått just till följd af den jesuitism, som der insmugit sig, och genom dessa sjelfgjorda predikanter, som vandrat icke i vår Herres ärender, utan i sina egna, vanligast vägledde af egennytta och en blind sjelfkärlek. Månne icke på Gr:n sjelf skulle kunna återkastas den beskyllning han gjort mig, eller att jag skulle vilja i vårt land framkalla ett sådant tillstånd, som f. n. är rådande i Tyskland? Jag frågar derföre, att jag icke vet i hvad mån Grm verkat i denna riktning. Tvärtom hoppas jag, ätt min hittills förda vandel skall vittna derom, att jag sökt predika ljuset och sanningen och bedja för att sanningen måtte bereda sig väg ; och der dessa villoandar upträdt, der den hemskt smygande jesuitismen velat intränga, der har jag aldrig tvekat att framträda med öppet visir, för att, likmätigt den pligt, som mitt embete ovilkorligen ålägger mig, bekämpa dem. Jag nödgas nu vända mig mot Frih. Cederström, och jag får då först och främst beklaga, att han icke genomläst min motion hel och hållen. Hr Frilen anser förslaget vara stridande mot Tryckfrihetsförordnm, emedan det stadgar, att den förening, som utsänder kolportörer, bör afgifva förteckning öfver de skrifter, som skola afyttras. Detta innebär icke något tvång; det är blott en önskan, som är uttalad. Vilja de afgifva en sådan förteckning, så står det dem fritt, och en framställd önskan, att åtminstone församlingen och Kyrkoherden måtte blifva delaktige af en dylik förteckning, torde icke vara olaglig eller stridande mot Tryckfrihetsförordnm. Beträffande Frih. Cederströms vackra uttryck om gallsjuka ber jag att få anteckna detta uttryck för hans egen räkning.
Men pröfningarne hade gjort henne skarpsynt, och hon finner snart, att innanför denna förfinade jargon, deinla ytliga ridderlighet bor en formalistisk dussinmenniska, hvars manliga kraft och viljestyrka icke ar något annat an kondenserad egoism. Och likväl böjer hon sig mer och mer för makten af hans blotta person. » Hennes svärmiska, lidelsefulla natur, hvilken under de sista åren hållits p5 afstånd från poesi och kärlek, hamnas denna försakelsep säger f ö r h » och vid dez ovantade beröriltgea med det erotis&amp;a strömdrag, som snuddar förbi hcmze, zraknnr hos henne en törst efter kärlek, som hon tycker skulle förtära henne, om den ej stillades. Hennes förstånd griimlas af hettan i hennes kanslor, och tankarne förvirras i den hvirfvel af fantasilif, hvari hon kastade sig. Denna fantasiens och sinnenas kärlek tillfi.edsställde hennes hjerta lika litet som sötsaker stilla hungern, » och likväl hangifver hon sig deråt, men under hanlöje öfver sin egen svaghet. Snart nog kommer också Cecilia under fund med, att den till en tid ganska grannlaga tillbedjaren icke hade för afsigt att bedja henne blifva sin hustru. Hon hade sett en skärande glans i hans ögon och ett cyniskt drag öfver hans mun, då han tillhviskade henne de frestande orden: wni ar skapad för något helt annat an att arbeta, Cecilia, och hon hade fasat och ilat ifrån honom, likasom jagad af en demon. Och likväl ger hon efter för hans ömma öfvertalande, att hon ville unna honom ett besök i hans hem, för att de der i ro måtte komma till en förklaring. Har utspelas nu en ytterst pinsam, om an med stor talent skildrad scen, hvilken slutar med att Cecilia i ellofte timman rifver sig ut ur förtrollningen och flyr. Hemkommen söker hon förgafves hos sig uppkalla någon tillfredsställelse öfver att hafva betvingat frestelsen, att hafva handlat ratt. Söndersliten till sitt inre och utpinad af ett jagtande, själlöst
Beslut att ConstitutionS-Utskottets förslag till sättet att behandla Grundlagsfrägorna, ma hwila till nästa Riksdag. Anmärkning wid Expeditions - Utskottets förslag till Riksdags-beflutet, att der icke war cmnämdt om Annuitets-läne-systemets äterkallande. Ofwerlemnande till det förstärkta Statsutskottet af srägan om Tjenstehjons Bewillnings-afgift. Upplästes Protccolls-Utdrag frän det Hederwärda Bonde-Ständet af den 12 October, innefattande: Bifall till Särskilta Utskottets Memorial, rörande fastställande af de wid sista Riksdag fattade och till den nästa gällande beslut, sä att de till den nästa gälla; med reservation, af en af Ständets Ledamöter, rörande ZZ §. i sista Riksdags-beflutet, hwilken angärForstärkningsmanskapet. Af Den 18 October. ZiZ Af den 1Z October: Bifall till den af Oeconomire-Utskottet r desi Memorial af den 10 September föreflagne afgift, som Skeppare, Styrmän, Båtsmän, Matroser, Jungmän och öfrige Sjöfolket borde erlägga till Fattigwärds anstalten wid förhyrningen i Götheborg och öfrige Rikets Städer, likwäl med wilkor, att sädant komme deras efterlemnade fattige Enkor och Barn till godo, pä anmälan derom, de mätte hafwa sitt hemwist ä hwad
Det torde vara angelägnare att afgöra räntebe - 54 Den 2 December e. m. loppet, jin att bestämma skillnaden i Obli. gationsoch Afskrifnings-räkningarne. Om räntan bestämmes lill 3 procent, eller derutöfver, är det naturligt, att mera sättes på Obligations-räkningen, och att en stor del Capitalister, i stället att insätta sina penningar hos enskilta, insätta dem i Banken. I händelse åter 2 procent bestämmes, blir förhållandet omvändt, d. v. s, alt de flesta summorna insättas på afskrifnings-räkningen, och detta af det skäl, som i förmiddags uppgafs. De handlande iiro då mera belåtne att slippa behålla penningar och assignationer, som möjligen kunna förskingras, och bevara heldre i sina Byråer Bankens attester, ty då kunna icke Cassörerne rymma med Cassan, Jag föreslår, alt innan vi fördela fonden, vi måtte afgöra räntebeloppet, och att det icke måtte öfverstiga a procent, hvilket är tillräckligt för att få upplåna de capitaler, som finnas döde. Allt hvad mera i räntebelopp anvisas, är rakt bortskänkta penningar. Skulle det, emot förmodan, visa sig, att BancoStyrelsen ej får upplåna penningar mot 2 procent, så är ju intet förloradt, och nästkommande Rikets Ständer kunna göra de förändringar och den reglering, som kan anses nödig. Skulle BancoStyrelsen åter få mera penningar i låneväg mot 2 procent, än som åter kari utgå, hvilket jag hoppas blifver fallet, så skall det visa sig, att 3 procents ränta är för Den 2 December e. in. 55 mycket, och rent af bortkastade penningar för Nationen. Jag hemställer, om vi ej först må börja med att afgöra räntan, antingen, såsom Utskottet föreslagit, till 3 procent, eller, såsom jag föreslagit, till 2 procent. Herr Lefrén, Johan Pehr: Friherre Boye har först begärt proposition Öfver ett senare moment i Utlåtandet, nemligen det, sorn rörer rättigheten för BancoFullmägtige att inskränka utlåningen. Friherren har sedermera frånträdt yrkandet af denna proposition, hvilkens framställande jag dock nu måste yrka.
Hr Tham har fästat sig vid mitt yttrande, att Svenska kyrkan är ett Protestantiskt påfvedöme, men jag vidhåller ändock mitt påstående att den förening af andligt och verldsligt regemente, som utgör Statskyrkan, är stridande emot den Heliga Skrift och de Symboliska Böckerna, och jag har i min motion anfört citater från dessa båda källor, af hvilka denna min åsigt nogsamt bevisas. Hr Tham har sagt, att judendom och hedendom skulle i Den 19 December. 339 Sverige intränga om religionsfriheten der infördes. Härvid får jag först och främst anmärka, att jag aldrig yrkat någon ovilkorlig religionsfrihet; jag har blott yrkat antagande af den Norska Dissenter-lagen, hvaruti fri religions-utöfning tillerkännes alla kristna bekännare. Hvad åter beträffar judendom och hedendom, så fruktar jag att fastän en Statskyrka hos oss finns och en här af prester, sorn, då Sverige eger omkring 5000 församlingar, torde kunna beräknas till 6000 å 7000 personer, hvilka alla utgifva sig för att vara Kristi rätte tjenare på jorden, så fruktar jag dock, säger jag, att midt i denna Statskyrka lefver en ganska stark både judendom och hedendom. Hr Tham säger vidare, att han icke älskar läsarne; jag har icke eller någonsin upträdt såsom deras, utan såsom Samvetsfrihetens, försvarare; jag har upträdt för att ådagalägga oriktigheten deraf, att Sverige halen Statskyrka, hvilket jag på grund af Skriften och de Symboliska Böckerna måste anse vara orätt. Den Augsburgiska Bekännelsen, pä hvilken den Svenska Statskyrkan är grundad, förbjuder allvarligen presterne att ingripa i det verldsliga regementet, och Biskopar tillåtas icke att besitta verldsligt embete. Hr Tham har äfven omtalat en historia om läsare, som stjäla skuldsedlar.
Stnjtté forn ffitfeté 0tänDerö omforger, må marDa tiUmägabragt; få mill kongl. ®^aj:t mara betänkt på att baroni till SHtfeté 0tänDer göra De fram# fällningar, forn för änDamåletö minnanDe funna anfeö lämpliga ocb erforDerliga; ocb på Det att, i bänDelfe af SvifeV 0tänDerö bifall Dertill, Den förenkling, forn Deraf fulle blifma en följD, måtte, i farn# manbang meD uppgöranDet af npa jorbeböefer, meD möjligafe fpnD# fambet funna utföraö, bat’ kongl. SD}aj:t unDer Den 15 ^December 1848 förorDnat, att fåDana jorDranfafningar, forn fola föregå jorDe# böcferö upprättanDe, borDe feDnaf innan fittet af innemaranDe åt Sidans Wl S*. ©I^rotofoH 1850 & 1851. 2 2(ft>. 7 merfftällaé; matatiDe lifmäl feDermera, i några få fall, i anfeenDe till färjfilDa otujlänbigljetet, anftånD DernteD till näflfommanDe år meDDelaDt. 3 fammanljang l;ärmeD f>ar ^ongl.