Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t allena.” Uti detta yttrande kan jag alldeles icke instämma; ty om så vore, skulle Grundlagens föreskrift om de ekonomiska författningar, som af Konungen och Rikets Ständer gemensamt stiftas, vara ett nonsens. Med undantag af denna punkt, förenar jag mig helt och hållit i Herr Cederschjölds reservation. Hans Excellence Herr Grefve Mörnerj Adolph Göran: Jag bekänner, att jag ej fullkomligt kunnat fatta beskaffenheten af de Memorialet åtföljande Reservationer, emedan jag ej förut läst dem, men såsom de nu förekommit mig, vittna de, att man i högsta grad misstagit sig, såväl om Kongl. Maj:ts Proposition, som Utskottets Memorial. Kongl. Maj:ts förslag åsyftar ingen t6 Den 16 November f. m. ting annat, än alt återföra saken till dess rätta ordning, så att det blir Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, men icke Högsta Domstolen, hvilka stifta Lagar i Sverige. Förhållandet har hitintills varit, att, då Högsta Domstolen funnit Lagförklaringar nödiga, har den till Kongl. Majrt inkommit med sådana, men derigenom att Kongl. Majrt endast haft alt beräkna sina 2:ne röster, har Kongl. Majrt, då han varit af olika tanka med Högsta Domstolen, likväl blifvit öfverröstad, och Högsta Domstolen har således gjort Lag, utan att Kongl. Majrt haft rättighet säga nej. När Rikets Ständer hos Kongl. Majrt föreslå Lagar, äger Kongl. Majrt rättighet, att an vända sitt veto; men när Högsta Domstolen föreslår en Lagförklaring, bar Kongl. Majrt icke denna rättighet. Detta mäste hvar och en finna är ett stort missförhållande, och det måste således förefalla helt naturligt, att man vill återföra sättet att gifva Lagförklaringar till hvad det bör vara. Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till Utskottets Memorial. Friherre Bojej Ludvig: Jag har icke kommit att förr tänka på detta ämne. Det är således möjligt, att jag icke gör min framställning så redig den borde vara, och att jag icke genast träfFar det rätta. Jag skall dock försöka att vara redig. Med begreppet om denna afdelning i makt, som Con - Den 16 November f. ni.
Denna oruhbadt bibehållna åsigt af Grundlagens rätta tillämpning efter ordalydelsen tror Utskottet sig icke ens behöfva närmare utveckla. En blott anmälan af åtals-anledningarna innebär icke någon egentlig åklagaretalan, ännu mindre något omedelbart hänskjutande till Domstol; den innefattar blott en utöfning af Rikets Ständers constitutionela angifvare-rätt i dylika mål; och det måste sålunda vara Konungen förbehållet alt i administrativ väg pröfva giltigheten af anledningar, sorn endast i administrativa ämnen förekommit. Vid betraktande häraf och enär, i alla händelser, Konungens Rådgifvare är o cour - Constitutions-XJtskottcts Memorial N:o 31, stitutionelt ansvarige för deras rådslag, och således underkastade deni 106 eller 107 §. Regeringsformen antydda påföljd, örn de, mot allmän Lag eller mot Rikets sannskyldiga nytta, tillstyrka att af endera eller hägge påkalladt åtals nedläggande, finner Constitutions-Utskoltet icke skäl att den af Stats-Utskottet uppgifna anmärknings-anledningen gilla* Stockholm den Maji 1829. Ankom till Exped. Utsk. d. i3 Junii 182g. Memorial, med utlåtande, i anledning af återrernisserna pu Utskottets förslag till ändrad redaction af senare punkten i 15 §. Riksdags• Ordningen. Sedan i Rikets Ständers Plena förekommit åtskilliga anmärkningar mot ConstitutionsUtskottets förslag, i Memorialet N:o aa, till ändrad redaction af i5 §. Riksdags-Ord - Cons t itutions-JJt skottets Memorial Nio 33.
Då emellertid erfarenheten visat, att de uti Kongl. Brefven den 9 Juni 1832 och den 29 September 1853 gifne förklaranden icke i verkligheten försäkrat Gotlands allmoge om orubbligt bibehållande vid förut befintliga skiftes-förhållanden, men icke desto mindre bland motionärens kommittenter vore allmänt rådande den öfvertygelse, alt ifrågavarande författning innebure en öfvergång till en försämring, i stället för den förbättring, som varit med densamma åsyftad, hade motionären häraf funnit sig föranlåten att åtminstone söka utverka uppskof med den nya författningens tillämpande till dess sig visat, hurudant slutliga resultatet af de två på Gotland verkställda så kallade mönsterskiftena kunde Blifva, hvilket resultat åter, enligt motionärens förmodan, skulle, vid betraktande af de med nämnda skiften förenade stora kostnader, och olägenheter samt de jemförelsevis ringa fördelar, som deraf kunde vinnas, utan tvifvel komma att bibringa jemväl dem, hvilkas yttrade önskan föranledt utfärdandet af författningen, en motsatt åsigt. Med anledning af hvad sålunda blifvit andraget och under åberopande af innnehållet i ofvanomförmälda, å Gotländska jordbrukares vägnar, af deputerade hos Kongl. Majit skriftligen gjorda framställning, deraf en afskrift är vorden motionen bifogad, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om uppskof, på sätt ofvan angifvits, med den nya Gotländska skiftes-författningens tillämpande. Då ifrågavarande motion synes hufvudsakligen vara ett uttryck af den i allmogens föreställningssätt grundade farhågan för skiflesväsendet, anser sig, vid besvarandet af motionen, Utskottet icke böra lemna oanmärkt, hurusom, alltifrån de tider då upphörande af all egoblandning först började att uppfattas såsom ett nödvändigt vilkor för landlbrukets framsteg inom vart land, lagstiftarens, vid bemödandena att genomföra denna grundsats, särskildt med afseende å Gotland visade, undfallenhet för allmogens meningar föga befrämjat syftemålet att dymedelst äfven derstädes småningom bringa skiftes-väsendet till stånd.
När nu, som ofta händer, att Skjutsande ej medfölja den Resande, utan anmodar och låter annan Skjutsande hemtaga siri Häst, saar den Resande först satt i nödvändighet, att, emot sin vilja , ofta sjelf köra ett kreatur, hvars alla odygder man knappast kan upprepa, om den har sådana; för det andra måste den Resande, vid alla igenstängda grindar, stiga ur, låta upp , igenomköra och låta igen grinden , som allt ej är det bästa eller så lätt låter sig göra, i synnerhet om Hästen är skygg, hellst man alltid vid dessa tillfällen måste gå ifrån ett sådant kreatur detta hinder, och vid många andra tillfällen’, som under en resa kunna förefalla och äro mer än ledsamma för den, hvars resa måste fortsättas nattetid , eller när och sedan det blifvit mörkt, hvilket kan in. träffa igenom flera oförsedda dröjsmål, såsom att få vänta på Häst, med mera. Min vördsamma tanka är derföre den, att hos Kongl. Maj:t underdånigst skulle begå - Deu 5 Januarii. 219 ras, att ofvannämnde Förordning dertill skulle andras; att enär någon Resande vill medhafva Betjent, skall sådant vara tillåtit, att jemte sig den samma, efter en Häst, medföra, emot det, att den Resande erlade de i 7;de pune* ten af förstnämde Nådiga Förordning utsatte 6 sk. Banco milen för den Skjutsande, som derigenom nödgas gå till Hästens afhämtning; heilst jag icke kan finna, att ju icke en sådan ersättning, så i ena, som andra fallet, bör kunna äga rum, i synnerhet som ej allena de omnämnda ledsamheterne derigenom förekomjnas utan én rättvisa verkeligen sådant fordrar; Att åter igen en sådan Resande, som ej har Betjent eiler Uppassare, har nödigt af en Skjutsande med sig, faller af sig sjelft, om annars alla beskrifna ledsamheter skola undvikas, och bör ej kunna vägras, om han sådant fordrar. Att detta Memorial med de öfrige Respe. ctive Stånden måtte bli communiceradt samt derefter till vederbörlig åtgärd befordradt, får jag ödmjukast begära. Lades på bordet.
Bordeaux: | de Languedoc dispon 56,00 å 60,00. | fin (l:re qval.) (90 proc. 54 å 60. Lille: § disponible 43,50 å 46,00. Betziers: § du Midi 49,50 ä 50. f du Marc 36,00 å 37. Cognac: grand champagne 115 å 125. * petit champagne 90 å 100. Marseille: § de vin 53. Cologne: Esprit (88 proc.) 49,68. Lyon: § de melasse l:re qval. (93 å 94 proc.) 55. de betteraves 53. bon gout de Betziers et Pezenas 57. Marc de Languedoc 46. Deraf synes, att priset lör oförfalskadt 90-gradigt drufbränvin varierar mellan 30 och 40 francs pr hektoliter, således 35 frans i medelpris. Reduceras qvantiteten till Svensk kanna med 50 proc. styrka, skulle priset blifva 37 öre pr kanna. För att göra varan så lätt transportabel som möjligt, söker man att göra bränvinet mycket starkt, och då skulle hvarje kanna, med beräkning af kommissionskostnad, assurance, emballage och alla vanliga afgifter äfvensom transportkostnad från Bordeaux till Stockholm, hit anländ kosta endast 46,84 öre. Lägges härtill surtaxen, 15 öre, samt konsumtionsskatten, som för närv:de utgör 60 öre, kan varan säljas till ett pris af icke fullt 1 rdr 22 öre pr kanna. Jag har förskaffat mig uppgifter på nettokostnaden för tillverkning af Svenkt bränvin. Dessa uppgifter äro mycket noggranna och utvisa att det icke skulle vara möjligt att tillverka bränvin billigare än till 1 rdr 36 öre pr kanna, deruti naturligtvis skatten är inberäknad. Denna beräkning lärer emellertid vara något för hög, för att kunna gälla som allmän regel, enär räntan på maskineriet, förlagskostnader och dylikt icke torde vara i allmänhet så dryga som enligt denna beräkning antagits.
Gr. Lagerbjelke: Då de föreslagna löneförhöjningarne ej blifvit bifallne, så hemställer jag att äfven denna punkt måtte blifva återremitterad, för att ordnas i sammanhang med de föregide. Punkten återremitterades. Uplästes eft af Hr Knylenstjerna, Carl Joban Gammal, inlemnadt Meni. af följande lydelse: Af förekomna anledningar får jag vördsamt afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:t, med anhållan att varda vid min lliksdagsmannarätt bibehållen. Sedan denna anhållan blifvit bifallen samt H. Exc. Hr Gr. och Landtm, i ani. häraf anmodat Ståndets Elektorer att utse en ny Ledamot uti Allm. Besvärsoch Ekon.Utskit efter Hr Kuylenstjerna, åtskiljdes E. o. Ad. k). V* 3 e. ro. In fidem, O. Hrakel. Onsdagen den ii April 18GÖ. Plenum kl. 10 f. ro. Justerades 5 prot.-utdr. för den 7:de dennes. Uplästes ett af Hr Nordenfelt, Leonard Magnus, inlemnadt Mern. af följande lydelse! Af förekommen anledning, nödgas jng afsäga mig det förtroendef jag åtnjutit att vara Suppleaut i BankuUtsk:t och vördsamt anhålla att, det oaktadt, få bibehålla min lliksdagsmannarätt. E. o. Ad. lemnade härtill bifall och H. Exc. Hr Grm och Landtm, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att utse en Suppleant i Banko Utsk:t efter Hr Nordenfelt. 58 Den 11 April f. m. Uplästes och godkändes Exp.Utsk:ts nedannämnde förslag till - K. St:rs und. skrifvelser till K. M. nemi.: N:o 50, om ändringar dels i Kongl. Stadgan den 21 Jan. 1855 om mått och vigt och dels i K. M:s under samma dag utfärdade Nåd.
Och ville Domkapitlet alltså förmoda, att hvad i första och andra anmärkningspunkterna innefattades, borde utan vidare afseende förfalla, enär den förra anmärkningen troligen härledde sig från ett misstag om laga fardag vid Prestboställen inom Linköpings Stift och en deraf beroende förvexling af tillträdares och afträdares rättigheter, och i afseende på den andra styrkt blifvit, att den åtalade stämman varit laglig och af behofvet påkallad samt icke någons rätt dervid blifvit förbisedd, eller kränkt; äfvensom Domkapitlet, så vida vederbörande embetsverk i allmänhet ej voro förpligtade att använda hvarje hos dem anställd extra ordinarie tjensteman, äfven om han — 71 — saknade alla för en värdig och nyttig embetsman erforderliga egenskaper, ville tro, att tredje anmärkningspunkten måtte förfalla. Sedan, i anledning af AdvokatFiskalsEmbetets hos mig gjorda hemställan, om och hvad afseende Domkapitlets förklaring kunde förtjena, jag, uti skrifvelse till bemälda Embete af den 30 April 1839, utvecklat de grunder, på hvilka, enligt min tanka, samma förklaring ej kunde såsom nöjaktig antagas, samt tillika förordnat, huruledes åtalet borde fullföljas och till slut befordras; så och efter det Sunddelius till Kongl. HofRätten inkommit med särskilda skrifter, innefattande, bland annat, påstående om ersättning för honom åbragt lidande, har AdvokatFiskalsEmbetet vidare handlagt målet och omsider afgifvit dess slutliga memorial samt deri dels, under åberopande af hvad mina till Embetet aflåtna skrifvelser innehålla, yrkat, att Domkapitlets Ordförande och Ledamöter måtte, i mån af hvars och ens delaktighet i åtalade besluten, dömas till ansvar enligt grunderna i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, dels ock till Kongl. HofRättens pröfning öfverlemnat
Jag yrkar nemligen, att Utsk. må inkomma med ett betänk, i samma syftning som det ifrågavar., att skyldigheten att hålla saltlager må försvinna, men icke ovilkorligen för all framtid, utan till en början på försök, så att att man kan få se, huruvida någon skada derigenom uppkommer. Jag tror, att man, för att lugna sinnena, bör gå denna medelväg, men är fullkomligen öfver ty gad, att så länge vi behöfva salt, skall det icke fattas. Gr. Posse, Arvid: Den värde talaren, som först gjorde anmärkningar vid Utsk:s betänk., har gillat Utsk:s åsigt, men ansett försigtigheten fordra att icke tillstyrka uppluifvande af stadgandet af stapelstädernas skyldighet att hålla salt på upplag, innan man med säkerhet känner, att de förändrade handelsförhållandena göra detta stadgande öfverflödigt. I detta afseende anser jag det vara min skyldighet att upplysa, att det ingalunda varit på theoretiska satser, Utsk. grundat det omdöme, som blifvit framstäldt. Regeringens Den i5 April f. ra. uppmärksamhet har länge varit fästad p;\ detta ämne., i följd hvaraf alla möjliga upplysningar blifvit infordrade äfven från CommereCollerm, som inkommit med ett utlåtande, hufvudsakligen instämmande med Oecon.Utskts åsigt. Af dessa upplysningar har Utsk. funnit, att, med undantag af aä3 gånger, saltlagren aldrig varit anlitade, och att det varit tillfälliga omständigheter, men alldeles icke nöd eller behof, som dertill föranledt; att deremot saltupplagen äro till sitt belopp olika på olika trakter samt i öfrigt oriktiga, förderfliga och tryckande för städernas handel och minskas till den grad, att de, på sätt Gr. Cronhjelm upplyst, ganska säkert försvinna till TL:del om året, hvaraf följer, enär summan för det nu befintliga sammanlagda saltlagret utgör l5o,ooo r:dr, att årliga förlusten uppgår till i5,ooo r:dr, som tillsammans med räntan å capitalet belöper sig till en sammanräknad årlig förlust af 24,000 r:c*r.
Men detta oell flera skäl, hvilka jag, då ärendet ändock är redan afgjordt, äfvenledes, för alt spara R. o. Ad:s så mycket i anspråk tagna tid, nu vill förtiga, men hvilka angå egentligen mom. c), nemi. att dessa medel må i sammanhang med kronouppbörden utgå, och af uppbördsmänneu öfverlemnas på landet till församlingarnes skolstyrelser, ulan afseende på församhngarnes mycket olika behof, — alla dessa orsaker sammanlagda göra, att jag vördsamt skulle vilja hemställa, huruvida icke R. o. Ad., med iakttagande af de tillägg, hvilka af Frih. Sprengtporten och Hr von Hohenhausen blifvit föreslagna och af Hr Silfverstolpe förordade, ville förklara, alt R. o. Ad. låter vid dc andra Ståndens beslut bero, ty gillas kan i sanning betänk, icke. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Jag bestrider ingalunda bifall liil ett betänk., som redan är af R. St. antaget; men jag anser mig böra fästa uppmärksamhet på den omständigheten, sorn C06 Den 15 April f. ni. Frih. Palmstjerna nyss nämnde, nemi. den sammanbindning, som Utsktn gjort emellaa skyddsafgiftens nedsättande och delta anslag, hvilket jag anser vara obehörigt. Jag tillstyrker derföre, all morn. a) i stället måtta komma ali. lyda som följer: ”ali af hvarje mantalsoch skattskrifven person skall till folkundervisningens befrämjande inom hvarje församling utgöras en årlig afgift af 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna.” Saken blir densamma, men man undviker härigenom hennes sammanblandning med ett annat ämne, nemi. skyddsafgiften, hvarom framställning bör göras af annat Ulsk. Gr. Sparre, Erik: Sedan det blifvit upplyst, att tre Stånd redan fattat sitt beslut, och att således någon förändring i detta betänk, icke kan åstadkommas, så hemställer jag, om Hr von Hartmansdorffs framställning förljenar särdeles afseende.
Och till vinnande af detta ändamål känner jag blott ett medel, hvilket är fördyrandet af bränvinet till den grad, alt allmogen finner större fördel i att afvänja sitt husfolk och sina barn från bränvinets missbruk , till och med bruk, än som nu är fallet, då bonden i allmänhet så tidigt som möjligt söker vänja barnet vid deuna, enligt hans förmenande, stärkande och kärnfulla dryck. Ledd af denna öfvertygelse, var det med särdeles intresse och tillfredsställelse jag läste proen) issen i K. M:s nåd. Skrifvelse till R. St., ang:de grunderna för bränvinsbränningens utöfning, hvilken jag likväl ej i ringaste måtto finner förenlig med den conclusion, sorn deraf dragits, eller de förslag som deraf blifvit en följd. Jag hade motsett ett helt annat resultat. Erkännes och antages att hränvinsbränningen ej är behöflig, utan till och med skadlig för jordbruket och landtmannen; då kan j ig ej heller inse ringaste skäl, hvarföre den bör tillhöra jordbruket såsom ett monopolium. Må ruan i sådant fall upphäfva detta monopol, och tillstädja Den 4 Mars f. m. 23 hvar och en, som har medel och förmåga, att drifva denna handtering, blott han ordentligt betalar den afgift, som derföre stipuleras. Det inkast, som häremot otvifvelakligt göres, att nemi. b, iinvinsbränningen härigenom ej skulle minskas utan tilltaga , samt att hela landet i detta fall skulle öfversvämmas af brännerier, och en så stor del af spanmål skulle uppbrännas, alt hungersnöd deraf kunde blifva en möjlig och rimlig följd, får jag bemöta med följande svar: Om bränvinet belägges med så hög skatt, t. ex. i r:dr b:co pr kanna , att dess förtärande blefve nog kostsamt för menige man, och att deras medel oflast voro otillräckliga att i öfverflöd njuta af denna dryck; så skulle en ej obetydlig minskning i eonsumtionen af denna vara inom landet uppstå, hvaraf åter uppkom den i all handel gifna följd, att tillverkningen måste rättas efter afgången och begärligheten, samt derföre äfven betydligt minskas.
Hvilka uppstiga väl till samhällets högsta och inflytelserikaste platser, om ej sådana personer, som från sin ungdom varit, eller åtminstone vid mognare ålder blifvit Ordets hörare och görare, Religionens gynnare och vänner? Ooh detta gäller icke blott om Embetsmän och HOgre officerare; äfven i det enskilda lifvet bland våra stora Affersmän, Grosshandlare och Bankdirektörer påträffas, Gudi vare pris, nu för tiden allt flere dels positivt Christne dels i alla händelser religiöst intresserade personer; medan hos dem, som öppet affallit från Christendomen — hvem spårar icke häri Guds ledning? — till den moraliska undergången vanligen snart sällar sig äfven ekonomisk misère. Valet bör då icke kunna vara svårt » — i synnerhet då härtill efter lifvet kommer evig salighet, medan de okristne få gå bort i det ytterstyl mörkret. Såsom exempel på förf: s sätt att förklara svårlösta ställen ur bibeln må anföras skapelsen af ljuset. Detta skedde, som bekant, enligt framställningen i första Mosebok flere dagar före skapelsen af solen. Förf., som samvetsgrant anför de framkomna hypoteserna, att detta första ljus skulle vara det elektriska ljuset eller norrskenet, menar dock saken kunna helt enkelt förklaras så, att det först skapade ljuset var dagsljuset, hvilket som man vet plägar lysa, om än svagare, innan solen ännu uppgått eller när den är höljd af moln. Kyrkoherden Klipping i Fåhrvalla, som försett boken med en mängd fullständigande noter, fttster uppmärksamheten på det s. k. kristallisationsljuset, som måste hafva uppstått vid bergarternas aflagring. Man kan naturligtvis hafva olika uppfattning om, i hvad mån det lilla häftet, som kommer att följas af några ooh sextio andra, fyller sin uppgift, och ännu mera, huruvida fortsättningen så kommer att göra, men i hvarje fall kan ej nekas, att det är en sällsynt originalitet och 4jerfhet i tankar hos förf., och häri ligger äfven anledningen till att vi omnämt arbetet i en tidskrift, som annars icke sysslar med teologiska spörsmål.Excellensen Manderström. Konseljpresidenten Monrad. Dr Karl Rosenberg.
Men det är icke antalet, utan beskaffenheten af dessa undervisningsanstalter, som bestämmer i hvad mån undervisningen enligt tidens fordringar nöjaktigt kan meddelas. Det i Wadstena stad befintliga treklassiga läroverk är nu det enda ställe, der hela den nordvestra delen af Östergötlands befolkning har tillfälle att låta sina barn inhemta något mera i kunskapsväg, än som i folkskolorne kan meddelas; och, med högst få undantag, slutas också lärokursen med det ofulländade mått af kunskap, som ett treklassigt läroverk förmår att bibringa, en lärokurs så mycket mindre tillfyllestgörande, som knappast något ämne i dylika läroverk kan sägas blifva fullständigt eller helt afslutadt, och sålunda i ganska ringa mån användbart i det praktiska lifvet. Wadstena och Skenninge städer samt Motala köping och omkringliggande landsbygd, sorn sakna annat eller fullständigare läroverk, än det i Wadstena omförmäla, och dnr befolkningen uppgår till 46 å 4 7,000 personer, synas sålunda vara mindre väl lottade i detta afseende; och på samma gång som rätt och billighet härvid påkalla vederbörligt afseende, torde del äfven vara lika mycket förenligt med det allmänna som det enskilda intresset, att den förevarande bristen med snaraste blir afhjelpt. Af nu antydda skäl och till följd af en från ofvanberörde befolkning enstämmigt uttalad önskan, får jag, för den händelse ett af mig denna dag ingifvet förslag om de nu varande 2:ne nedersta klassernas i elementarskolorna skiljande derifrån och förläggande till folkskolorna icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, hos Rikets nu församlade Ständer vördsamt anhålla och föreslå: del anslag lill ytterligare två lärarelöner måtte beviljas åt Wadstena treklassiga elementarläroverk, för att sätta detsamma i stånd att fullgöra ett femklassigt läropensum. Om remiss häraf tilt Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J. Andersson, från Östergötlands län. liih. till li. St. Af Jonas Andersson från Östergötlands län, att hela personliga skyddsafgiften mätte anslås ät församUngarne till folkskolornas reorganisation och vidare utveckling m. m.
Då meningarne varit så delade hos Ridderskapet och Adeln, och då Bonde-ståndet i detta hänseende ingen särskild anmärkning gjort, får Utskottet till Ridderskapet och Adelén samt Bonde-ståndet hemställa, det de förena sig uti det bifall, som Presteoch Borgare-stånden lemnat paragrafen, sådan han i förslaget är uppställd, med undantag af att i mom. i 52 (58) § får det tillägg, att sprithållare, till vinnande af säkrare kontroll, skola vara stående i särskildt rum. 67 § är äfven af Ridderskapet och Adeln återremitterad, på det att de derstädes förekommande föreskrifter om destillerings missbruk måtte bringas i öf - S Särskilda Utskottets Memorial, N:o~\\. verensstämmelse med de ändringar, som kunna blifva gjorda uti den likaledes återremitterade 20 §. Bland de nya redaktioner, som till (öije af sistnämnde paragrafs omarbetning blifvit nödvändiga, hafva äfven de ändringar och nya straffbestämmelser, som 67 § (75) ansetts behöfva, blifvit föreslagna. § 38 är af Ridderskapet och Adelen samt Presteoch Borgare-stånden bifallen. Då densamma handlar om bevillning, deruti tre stånds beslut icke är gällande, och då Hederv. Bonde-ståndet icke yttrat sig om ifrågavarande paragraf, hemställer Utskottet, att Bonde-ståndet måtte förena sig med de andra stånden uti bifall till 38 § (42). Med 40 § är enahanda förhållande, så att Utskottet hemställer, att Bonde-ståndet måtte förena sig med de andra stånden i bifall till 40 g (44). I afseende på den underrättelse, som följer efter den i denna paragraf intagna tarif, får Utskottet hänvisa till, hvad här nedan yttras om en i § 100 (108) förekommande likadan underrättelse.