Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har här blifvit af den talare, som först yttrade sig och sedermera näst efter mig åter hade ordet, emot min åsigt anfördt, att, då jag vid denna frågas behandling, förra gången den förevar, yrkade nedsättning i det äskade beloppet, men större delen af de då sig i ämnet yttrande ledamöter icke delade denna min mening, man följaktligen borde vänta sig, att jag icke heller nu skulle röna framgång i denna min hemställan. Den värde talaren har således behagat helt och hållet lemna utur sigte alla de vigtiga förhållanden, i hvilka förändring sedermera inträffat; likasom ett fullkomligt förbiseende vederfarits den direkta hänvisning på dem, hvilken jag i milt första anförande denna afton haft äran afgifva. För de ledamöter åter, som tilläfventyrs haft den godheten, hvarpå jag hoppas, att icke alldeles förneka sin uppmärksamhet åt häntydningen på dessa obestridliga, faktiska omständigheter, torde ett upprepande af hvad jag sagt icke erfordras. En annan sak blifver det, om man med det sangviniska lynne, som är lyckliga naturer ensamt förbehållet, kan betrakta ämnet sålunda, alt man t. ex. hoppas att af de lill armcens och flottans utrustning nyligen beviljade 2 millionerna ingenting eller möjligen blott en min - 92 Den 22 Maj. dre del skall komma alt utgå; i följd hvaraf berörde summa således komme att i sio helhet eller till någon större del åt Staten besparas. Jag återigen, som icke af naturen är begåfvad med denna förmåga alt i de gladaste färger skåda alla föremål, kan ej dela förbemälde, efier mitt begrepp, alldeles förmycket sangviniska förhoppning; tillåtandes mig att i dess ställe få anföra, hvad jag tror böra företrädesvis bågkommas vid dylika tillfällen, nemi. den förutsättning som uttryckes i dessa korta och enkla ord af Benjamin Franklin: ”Den sorn går i borgen, han går i betalning”. St. beslutat ett anslag, vare sig större eller mindre, hvarvid man lärer medgifva att del som för få dagar sedan här beviljades, torde böra anses vara ganska betydligt, hvilket gör ansvarigheten desto drygare, så måste väl R. St. räkna för en oeftergiflig pligt att tillse huru de må kunna honorera denna sin åtagne förbindelse.
Majrt uti Dess handelsoch finance-expedition ingifvit en underdånig ansökning om Stadsprivilegiers beviljande för nämnde köping, samt att denna fråga således för närvarande beror på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning; alltså och då Kongl. Maj:t, till hvars Nådiga skärskådande jemväl blifvit öfverlemnad& de upplysningar i ämnet, som kommit Utskottet till handa, dess förutan eger en för Riksens Ständer icke användbar utBihang till RiksSt. Fröt. JÖ23> 8’-de Sami, N:r 75. SigS Besv. och Ekon, Utsk. Betäukanden. "väg, att, genom vadetbörande autoritelsrs hörande, erhålla andra tillförlitliga underrättelser, nödiga för en noggrann och fullständig granskning af förevarande fråga, samt Kongl. Majit, till hvars nådiga afgörande samma fråga egentligen hörer, således är bäst i tillfälle, att deruti fatta ett beslut, som närmast öfverensstämaier med rättvisa och billighet, samt vederbörandes sannskyldiga fördel, utan att förnärma andras derunder beroende rätt, finner Utskottet sig, vid ett sådant förhållande, icke ega skäl, att, i anledning af förenämnde motion, tillstyrka någon Riks. Högl. Ständers åtgärd. Hvilket dock, jemte flere ledamöters särskildta Utlåtande, till Riks. Högh Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 23 Aug. 1823. OOOOOOOOOOa-afiE, Utdrag af Protocollet, hullet uti R. H. St. Allmänna Besvärs och EkonomiUtskott den 23 Augusti 1823. S. D. Herr af Borneman anförde: ”Då afdelningens Betänkande, rörande väckt motion, om stadsrättigheter för köpingen Rom Bfiv, och Ekon. Utah. Eetänkanden. uö7> Heby, första gången i Högl. Utskottets
Majd lofvadt och tillsagdt, att, i fall Hen”nes Majit blefve, såsom Syensk Drottning, för”satt i Enkostånd, Hennes Majit skulle, jemte ”en årlig Underhållssumma af 60,000 Rid Ban”co, derunder inbegripne SpelHandoch Klädes. penningar, aga att tillträda serskildt Enke, ”säte, hvartill då anvistes Wadstena Slott med ”Starby Kongsgård i Östergöthland samt de Rän, StatsUtslottets BetänJtandm. ”tor som dertill utgjordes, och hvaraf Inkomsten horde Hennes Majit tillfalla ifrån den ”dag, dä Dess Erikostånd inträffade; äfvensom ”berörde Slott skulle, i sådant ändamål, behörigen inredas, samt förses med Meubler och ”Husgerådspersedlar, hvarförutan Hennes Maja ”komme, att till nyttjande tillställas en Silfver”Service, 4 Wagnar och 3ine anspann Wagns”hästar, samt 8 Ridoch Wagnsklippare. ”.Då sedermera, genom det under den 3 ”December 1801 utfärdade Contrakt, Starby Kongs”Ladugård upläts under Arrende på 30 år, räk”nade ifrån Midfastan år 1803 till samma tid ”år 1833, hlef, med anledning af ofvannämnde ”till Hennes Majit gifne Försäkran, de vilkor ”dervid föreskrifne, att, örn Hennes Majits En”kostånd skulle inträda, innan de beviljade Arrendeåren tilländalupit, Arrendatorn eller hans ”rätts innehafvare då vore berättigad, att, efter ”Laga Fardag, i Arrende gifva, lika med hvad ”någon annan vid den tiden derföre ville er”lägga, eller, så framt högre Arrende då skulle ”erbjudas, än hvaruti han fann sig kunna ingå, ”i sådant fall af Kongl. Maj:t och Kronan nju”ta någon, efter omständigheterne . lämpad ersättning.
Varder vid Banken eller penninge-verket anställd embetseller tjensteman eller den, som betrodd är att Bankens eller penninge-verkets sedlar förfärdiga, om sådant brott, som i denna § sagdt är, förvunnen; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år eller på lifstid. § 15. Om någon eftergör eller på sätt ofvan är nämndt förändrar Norrska Riksbankens sedlar, vare lag, som i föregående § sägs. Sker det med annan utländsk Stats-banks penningesedel eller med sedel, som inom Riket med behörigt tillstånd af enskild bank eller annat enskildt penninge-verk utgifven är; då skall, der lian sedeln utprånglat eller sökt utprångla, till straff-arbete från och med ett till och med fyra år och i annat fall till sådant arbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 46. Har man eftergjort mynt eller penningesedel eller sådan sedel, på sätt i 14 § sägs, förändrat; och kan af omständigheterna pröfvas att det ej i bedräglig af sigt skett; straffes ändå, der lian ej af egen drift förstört det förfalskade eller förebyggt all skadlig verkan deraf, med böter från och med fem till och med etthundra Riksdaler. § 47. Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penningesedel, straffes så kom bade lian förfalskningen sjelf gjort. Har man sökt veterligen falskt mynt eller falsk sedel utprångla, men bedrägeriet yppats innan skada skett; dömes till straffarbete från och med fyra måna der till och med den för fullbordade brottet stadgade minsta strafftid. 8 48. Har någon blifvit med falskt mynt eller falsk penningesedel bedragen och, ändå att lian sådant märkt, sedan det mynt eller den sedel till annan utgifvit eller sökt utgifva; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år. Bih. till R. St. Proposition N:o 59. § 19.
Majit funne leda till Styrelsens förenkling, och till inskränkning i embets”männens antal.” Ibland dessa delar befanns äfven indragning af CanzliStyrelsen, såsom öfverflödig ’■■*). Hade nu Kongl. Majit funnit denna indragning lika mycket ledande till Styrelsens förenkling och till inskränkning i ernbetsmännens antal, som upplösningen af CommerceCollegii JustitiaeDivision, så vore CanzliStyrelsen redan uppliäfven, utan att hvarken Kongl. Majit eller RiksgäldsContoiret haft någon officiel kunskap om Rikets Ständers beslut, angående förflyttningen af denna Gassa. Men hvad som icke redan skedt, kan ske, och på det att medlen emedlertid ej måtte annorlunda användas, anhåller jag, att detta mitt anförande måtte remitteras till Expeditions-och StatsUtskotten, på det att Rikets Ständers redan fattade beslut måtte varda till Kongl. Maj:t och Fullniägtige i RiksgäldsContoiret behörigen expedieradt« Lades på bordet. *) t! h. 10 Sami. 3 Band. s. 327, **; Bih. 11 Band. s. i3o. Den i5 December e. m. i85 Herr von Hartmansdorff, August: Då så stora anslag för Statens behof af Rikets Ständer fordras, hade jag från Styrelsen hoppats någon uppgift, i hvad mon åt Rikets Ständer medgifves att granska användandet af de medel, sorn höra anskaffas; ty en hvar lärer erinra sig, att sista Riksdagen slutades dermed, att Kongl. Majit förklarade Sig hysa helt andra begrepp om Ständernas granskningsrätt, än dem de sjelfve framställt. Men mitt hopp har varit förgäfves. Likväl lärer föga någon strid kunna anses mera olycklig, än just denna redan 5 år gamla, i hvilken de bägge högsta Statsmagterne uppträda emot hvarandra med yttrande af alldeles motsatta meningar. Huru skall denna tvist slutas, då öfver dessa högsta magter i vårt land ingen Domare gifves.
På det att icke B., o. Ad:s tid må onödigtvis upptagas, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm., med den rätt honom tillkommer, måtte låta ordpingen för dagen fortfara och icke genom sådan öfverläggning, som här ägt rum, låta prot.-justeringen afbrytas, Prot.-justeringen kan icke afbrytas, sedan den en gäng är frih. KJingspors yttrande upplästes, Gr. Posse: Jag får börja med att tillkännagifva, alt det är i anledn. af prot.-justeringen, som jag ämnar yttra mig, och mitt yttrande är således just vid detta tillfälle påkalladt. Jag finnér, att det yttrande, som Frih. Klingspor bär afgaf d. 3 sisth Fehr., blifvit i prot. oförändradt infördt, och Frih. Klingspor har, så vidt man kunnat märka, ännu icke gifvit anledn. till den förmodan, att han ämnar åt de uttryck, mot hvilka H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt gjort anmärkn. gifva den förklaring, som, efter min öfvertygelse, fordras af känslan för rätt och sanning, och äfven af aktning för det Stånd, af hvilket Hr Frih. har förmånen att vara medlem. Vid ett sådant förhållande är det min pligt att ånyo fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på detta ämne; ty R. o. Ad. torde erinra sig, att det var jag, som begärde H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts vädjande till R. o. Ad. på bordet, och som derigenom förekom all pröfning af frågan vid det tillfälle, då den väcktes, och det är således jag, som har skyldighet att åter upptaga densamma och Öppna den bana, på hvilken de ledamöter, som blifvit förfördelade, kunna och skola vinna den upprättelse, hvartill de äro berättigade. Min önskan att förekomma den af Frih.
Jo formen' för yttranderätten; så skulle det blifva särdeles vigtigt och uppbyggligt, att få veta, i hvilken ny form samma Ledamot åstundar, att den fria yttranderätten bör stöpas, för att icke medföra ansvar. Det kan för oss ej vara obekant, att det var strider om grundsatser , om former och om befästandet af Rådets magt, som förde Sverige nära branten af sin undergång, och som slutligen vållade 1^56 års blodscener; och vi måste derföre noga taga oss tillvara, att icke å nyo provocera dylika händelser; väl vetandes, att de samma personer, som åt hämnden eller lycksökeriet då uppoffrade åtskillige ädla och rättsinnige medborgare, sedermera fingo bittert ångra sig och sjelfve falla offer för den redofordrande rättvisan. — O! mitt fädernesland! — Måtte du aldrig blifva vittne till andra strider, än dem, som vågas för din ära, din frihet, din lycka Den 6 Februarii f. ni. 211 och din sjelfständighet; och måtte Lagens souverainité blifva den enda absoluta magt, som här tåles! Med denna önskan och med den förutsättning att den delas af hvarje redlig Svensk man, måste jag, som icke var tillstädes, då PleniProtocollet för den 18 sistlidne November till justering upplästes, ganska uppriktigt bekänna, att det varit förvånande få böra, att man ordat om ansvar, för det en bland Nationens Representanter utöfvat den i Grundlagens 5o §. Riksdagsordningen honom bestämdt tillerkände rättighet, att ”fritt tala och utlåta sig i alla ”frågor, som under öfverläggning komma.” Herr Friherre Anckarswärd är den Representant, sorn fritt talatj och Herr Friherre Cederström, Jacob, är den som förbehållit sig få ställa honom till lagligt ansvar_, i händelse formen för yttranderätten vore åsidosatt. Hvad vill detta säga, och huru vill den sistnämnde värde Ledamoten, alt hans ord skola rätteligen förstås och tillämpas?
Dessutom medför denna organisation, på sätt anmäldt blifvit, den väsentliga olägenhet, att de ynglingar, som vilja genomgå Krigsskolan, nödgas alltför tidigt bestämma sig för val af lefnadsyrke, innan de uppnått den ålder att deras större eller mindre anlag för militäryrket kunna med säkerhet bedömas. Om emellertid ställningen vid de allmänna läroverken förut skulle lagt hinder i vägen för borttagande af de hufvudsakligen för undervisningen i humanistiska läroämnen afsedde delarne af Krigs-skolan, 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Al 90. torde väl genom tillämpning af den sednaste skolstadgan ett förändradt förhållande inträdt. Det har derföre synts Utskottet;, som tiden vore inne att, med afskiljande från Krigs-skolan af nyssnämnde delar, göra densamma endast till en tillämpningsskola der, om möjligt, alla arméens officerare kunde för sitt yrke utbildas På dessa grunder får Utskottet, som i afvaktan på de förändrade förhållanden, en reorganisation i ofvanantydda syftning må medföra, icke ansett lämpligt att för närvarande ingå i bedömande af de flera detaljfrågor, hvarom förslag blifvit framställda, härmed tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit täcktes, så snart sig göra låter, vidtaga sådana förändringar i organisationen af Krigs-skolan på Carlberg, att inträdet derstädes icke måtte ske vid så tidig ålder, som hittills, äfvensom att läroverket kunde blifva en allmän tillämpnings-skola för bildande af officerarne vid arméen, så att behofvet af enskilda läro-anstaller för detta ändamål upphörde. Vidkommande slutligen Herrar Montgomerys och Bosenqvists förslag om åtgärder för åstadkommande vid alla läroverk af krigsöfningar för lärjungarne, anser Utskottet den stora vigten och nyttan af rätt ordnade sådana öfningar ej mindre för landets försvar än för lärjungarnes helsa och utbildningen af deras kroppskrafter icke kunna bestridas.
Råg och 600 Tlr oriadt Korn borde till Christianstads Krono-Magvzi n återlefvereras, hvilket Spänne målsutbyte också blifvit verkställda samt att, då Krigs-Rådet Ulrich, uti ett den 20 October 1820 till Directionen ingifvet Memorial, begärt underrättelse, huruvida några omkostnader för det verkställde bytet skulle godtgöras; Directionen, utan att fordra skälig ersättning för skillnaden emellan de olika Spannemålspris, som nämnde år voro gällande uti Norrbottens och Christianstads Län, endast debiterat beloppet af vanlig UppbÖrdsrnanna-afskrifning samt mätareoch bärare-penningar vid Spannernålens utlefvererande i Luleå. Riksens Ständer hafva härvid funnit anmärkrungsvärdt, ej mindre att Allmänna Magazins-Directionen, emot formen och tydliga ordalydelsen al Re visions-Secreteraren Forelii till Presidenten Friherre Fock aflåtne enskilda Skrifvelse, ansett densamma såsom en E. K. Mits 8o8 Underdåniga Skrlfvelser, Kådiga befallning och i sådan egenskap antagit den till grund för sitt beslut; än äfven att Rirectionen, oaktadt Krigs-Rådet Ulrichs anhållan om uppgift på omkostnaderne, likväl icke fordrat elen fulla ersättning, som vid denna byteshandel bordt beräknas. 5:0 Sedan E. K. M., i anledning af Commerce-Rådet och Commendeuren af E. K.
Sedan Utskottet stadgat sin öfvertygelse, att 2 och to §. i den hittills gällande Riddarhusordning, såsom begge afhandlande enahanda ämne, nemligen om hufvudnaar»narätt,och dess öfvergång frän en till annan ättemän, borde till en §. sammanföras, har under öfverläggning kommit mängden gf de särskilta hinder för en enkel redaction af ett stadgande härom, som olika successionslagar inom olika ätter af Sveriges Adel förorsaka. Tvenne serskilta meningar hafva härvid inom Utskottet uppstått, af hvilka den ena varit för den redaction, förslaget innehåller, och den andra, att lemna nuvarande 2 §. alldeles oförändrad, och blott vidfoga den i.ojde, till dess att del* opinionen om behofvet, dels en sedermera t ordentlig constitutionell väg, tillkommen för klaring af det i 37 § af Regeringsformen innefattade stadgande om den hädanefter blif vande Adeln, kan hinna beredas; att, innan s6 Den 5 Junti. sadan ändring vunnits, svårligen någon reda-’ elion af Riddarhusordningen kan uppgöras, Borr icke i flera oförutsedda fall bl ifver bristfällig; och att således den ändring som nu gjordes, skulle ske under hopp, att snart få, efter erhållen förklaring af 37 §. göra en annan åter; hafva Utskottets Ledamöter icke kunnat för sig dölja, och hafva derföre enhälligt ansett sig böra öfverlemna detta Förslag till Ridderkapets och Adelns pröfning, att emedlertid den närvarande redactionen borde tills vidare oförändrad qvarblifva, men tillika trott sig, al den Utskottet i 52 §. Riddarhusordningen ålagda skyldighet vara bestämdt uppmanadt, att för Ridderskapet och Adeln uppgifva de brister Utskottet ansett vara för handen, och de förändringar, som i fall nämnde 37 §. skall förblifva i sitt närvarande skick, synas vara de mäst lämpeliga till återbringande af ordning och redighet. Utskottet tror sig härvid visst icke hafva undanröjt alla svårigheter, men dock mångå flere, än som i den nuvarande Riddarhusordning gen äro ens förutsedda.
I anseende till dessa, af mig anförda skäl, förenade sig i samma mening afdelningens Ledamöter af det Väliofl. Borgare-Ståndet} och af samma skäl, som, efter mitt omdöme, ej under de förefallna diseussionerna blifvit vederlagde, anser jag mig förbunden, att vid denna yttrade mening förblifva.” Vidare anförde Herr Malmberg: ”att han. för sin del så mycket mindre kunde lemna bifall åt Höglofl. Utskottets Betänkande, som han af erfarenheten ägde den obehagliga undervisningen, att, utom det att dylika Auctioner, beroende endast af DykeriBetjeningeos Besv. och Ekon. TJtsk. Bctänkcuiden. 165 [ godtfinnande, stundom blifvit utsatte för tidigt, stundom för sent, stundom på otjenliga både tider och platser, hvarigenom både ytterligare förderf å de förolyckade varorna och ett orimligt vanpris vid försäljningen varit en oundviklig föijd. Det borde ej helier lemnäs utan afseende, att då icke sällan sä beskaffade Auctiorier ske för Assuradeurens räkning, deras säkerhet borde vara på det möjligaste bästa vis förvarad, om, och då Auctionerne förrättades genom Städernas AuctionsKammares försorg; och torde här lämpligen kunna tilläggas: att det bör förekomma en hvar litet bakvändt, att sistnämnde Autoriteter få vidkännas besvär med det, som hörer till Skepparens och Besättningens Sjöförklaring, hvaruppå ej annat är att vinna, ärt afhöra Edgång; men då fråga är om en liten vinning genom Auctions provision, anser man Magistraterna alldeles icke behöfliga. Jag matte än tillägga, det jag vet mer än visst, att utländske Assuradeurer skulle gerna betala litet högre Auctionsprovision, och äga mera tillförlitlighet uti anstalten, an om den förra nu befinnes vara lindrig och den sednare ingen.” Med dessa, af Herrar Prosten Kolmodin och Malmberg nu aflemnade, yttranden förklarade sig Herrar Faur eli och Eneroth till alla delar instämma. Ut supra. 166, Bcsv. och Ekon> Ut.sk. Betänkanden^ N:r 43. Riksens Högloft.
Författning i detta ämne utfärdad under den 15 Maj 1843. 354ko angående städernas saluaccis (386). 1841 d en 14 Augusti i underdånighet anmäld. Påkallade ej någon åtgärd. 355:o angående lindring i postföringsskyldigheten m. m. (385). Uti härom till ÖfverPostdirektörsembetet aflåtet nådigt bref af den 3 December 1842, införd t uti samma års Författningssamling, har Kongl. Maj:t meddelat särskilda föreskrifter om postskjutslegans förhöjning m. m., och i nåder befallt ÖfverPostdirektörsembetet ombesörja beslutets kungörande i de delar, som borde komma till postförarnes kännedom. 356:o ang ående ändringar i Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig ineller utförsel af varor (387). I anledning häraf och af särskilda till Kongl. Maj:t ingifna ansökningar i enahanda ämne, har Kongl. Maj:t, på grund af hvad härvid förekommit och erfarenheten under den förflutna tiden vid handen gifvit, under den 22 December 1841 utfärdat förnyad nådig Förordning lill förekommande af oloflig ineller utförsel af varor. 35 7 :o angående ett af Kongl. Maj:t äskadt extra anslag till Landshöfdinge-residenshus (398). Rikets Ständers härvid anmälda beslut har föranledt dels inköp af en egendom till Landshöfdingeresidens i Piteå, dels åtgärder för uppförande af ett nytt Landshöfdinge-residenshus i Wexiö och tillbyggnad af det i Wenersborg. 358:o angående Räntmästares befrielse från skyldighet att för remisslage erlägga bevillning (392). 1841 den 7 Juli i underdånighet anmäld. Fordrade ej särskild åtgärd. 359:o med förslag till förnyad Författning om stämplade pappersafgiflen (369). 62 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb-Berättelse den 11 Juli 1844.
Visa mig en med ett arbete, som jag kan dela och jag skall lyda honom som en slaf! – Prat! Här fins det inga jäsande krafter, intet att sätta lifvet på spel för, intet att ge eggelse. Här fins inte rum, inte luft. Jag qväfs i dessa dvärgförhållanden. Risk? Hvad är risk? Det är så lumpet alltihop. Om allt går åt skogen för mig, hvad har jag förlorat? Fåniga småsjälars beundran. Och är den så mycket värd att ha? – Nej, ensamhet och frihet! Ensam i stora främmande städer, fri bland menniskor, af hvilka icke en vet hvem man är. Försvinna – spårlöst försvinna för en tid, arbeta som en mullvad och så skjuta upp en hög för att beteckna den väg, man gått. Få gå i gamla kläder, liknöjd om man ser ut som en kringstrykande vagabond – inga utgifter för fåfängan och andras narraktighet utan endast för lifvets nödtorft. Ziguenarlif – hem öfver hela verlden utom der det är trångt! Då kan jag kanske bli mig sjelf. Vanka i alla väder. Stark och härdig som en gammal gatsångerska. Och så ett skymundan bland böcker och literatur på gammeldagar. Har du inte framtidsutsigter, gamla Ernst Ahlgren?! Jag bryr mig inte om, hvem som en gång får läsa min stora bok, när jag bara är död. Hvem du än är, så försök att förstå, hur ensam jag är, hur jag måste kufva detta konstnärseller ziguenarblod, som löper hetare i mina ådror, än någon vet om. Tänk på, hur jag hvarje dag, ja nästan hvarje timma tvingas att spela komedi för att synas lugn och förståndig. Detta tryck på min något för stort tilltagna natur (jag menar mot vår svenska lilla landsändas futtiga förhållanden) gör, att det, som instänges, bryter sig fram icke på en naturlig utan på en konstlad väg. Den får icke ge sig luft i mitt förhållande till menniskor; vrede och kärlek, kränkt högmod och ödmjuk tillbedjan – alla dessa ytterligheter mellan hvilka mitt lynne svänger, måste jag med en känslig undantagsmenniskas hela skygghet söka dölja.