Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antiken har hjelpt konstnären att träffande återgifva men-niskokroppens linier äfven under nutidsdrägten och har bi-sprungit honom just i framställningen af det sanna; sjelf har konstnären format bilden så som bilden af en man i vårt århundrade bör framstå, enkel, naturlig, utan från andra tider lånade uttrycksmedel. Drägten är sådan som Gei-jer bar den, icke vacker, icke något apolloniskt, intet draperi, inga skönhetsveck, bara rock och långa benkläder. Det är fult! invänder en och annan skön själ. Det är sant! svarar den som fattar verklighetens betydelse i konsten. Börjeson har haft mod att försaka äfven kappan. Det är icke alla nutidskonstnärer som äro så modiga, äfven om de erkänna att kappan är ett konventionelt oting på nutidsbilden. Heder och ära, vågar jag säga, åt Börjeson för hans sanningskärlek! Är han mindre konstnär för det? Nej, han är större. Han har med sin Geijer tagit ett stort steg framåt. Jag törs dock icke påstå, att han helt och hållet brutit med gamla fördomar och tagit steget fullt ut, och jag skall strax säga, hvarför jag icke ännu vågar helsa honom välkommen på verklighetskonstens område; men nära är han, och det är högst glädjande. Det är kanske något stötande i figurens sätt att hålla armame, som nämligen icke sträckas framåt eller hållas vid sidorna, utan på ryggen. Det kan vara betecknande nog för Geijer i samtalande ställning, och han behöfver ju icke ovilkorligt framställas i lärostolen. Der stod han aldrig med händerna på ryggen, minnas nog alla som hade glädjen att höra honom föreläsa, utan alltid hade han händerna på katederpulpeten och stundom slog han näfven i brädet och — grät. Men nu samtalar han eller funderar, ' och deremot svär icke, att händerna läggas på ryggen. Värre är, att detta verkar obehagligt, när man ser figuren fram ifrån, och obehaget kommer icke af någon onödig tanke på att det är orimligt, att det icke skulle hafva fallit en antik konstnär in och så der vidare, utan det kommer deraf, att det ser onaturligt ut.
Den skattdragande hemmansägaren nödgas alltså med lika penningekostnad köpa sig de biträdande händer hans yrke fordrar, och dem han följakligen nu liqviderar med två tunnor Spannmål, i stället för en, medan nationens arbetskraft förlamas och slumrar bort, inom den folkclass, der behofvet är enda impulsen för nyttig verksamhet. Kastar man ögat åt en annan sida, för, att granska om icke dessa låga priser på lifvets första behofver lifvat handtverkerierna och uppfylt våra verkstäder med fördubbladt antal arbetare, hvad finner man väl? jo! ett alldeles motsatt förhållande: mästare utan beställningar, och föjaktligen verkstäder, med en åtminstone till hälften inskränkt personal. Frågar åter menniskovännen om icke dessa lätt åtkomliga födoämnen, medlört den moraliska nytta, att minska tjufnader, så nödgas vi svara honom, med blygd öfver vårt slägte, det ingen tid af nöd varit mera diger 5.44 Den 21 Fehruarii. på dessa brott. Medan fängelserna aro uppfyllde af slike missdådare, och styrelsens verksamhet således fullt rättfärdigad* har man hört föröfvas rysliga inbrottsstölder stundom med öppet våld, hört menniskor lemnäs halfdöde i deras boningar, hört mord och plundring å öppen väg. Allmänna säkerheten* denna dyrbaraste samhällsvinst* har varit till den grad hotad, att Landels vaksamme Höfding måst föreskrifva eller tillstyrka extra ordinarie skyddsmedel, såsom vakter vid broar och vagskillnader, nattvakter vid Byar och Gårdar > laddade skjutgevär, ridande patruller m. m. Under det man sålunda kan taga för afgjordt, att tjufnadsbrott åtminstone icke förminskats genom det laga spanmålspriset, finner man, ty värr! att ett annat moraliskt ondt, derigenom tilltagit. Jag menar fylleriet hem* ma i husetDen Landtman sorn är begifven på denna osedlighet äger i spanmålens vanvärde en slags uppmuntran dertill En half tunna säd gäller så litet, man har mycken njutning deraf, om den lörvandlas till bränvin och dranken användes till kreaturen med nästan lika fördel, som sjelfva säden.
Der ville jag gerna lofva dig i mina lifsdagar, och upplyfta mina händer, i ditt Namn. Det vore mins hjertas fröjd och lust, då jag dig med gladom mun lofva skulle. När jag mig i säng lägger, så tänker jag uppå dig; när jag uppvaknar, så talar jag om dig. Ty du äst min hjelpare, och under dina vingars skugga vill jag fröjda mig. Min själ håller sig intill dig; din högra hand uppehåller mig. Men de stå efter mina själ, till att öfverfalla mig; de måste under jordena nederfara. De måste falla i svärd, och räfvomen till lott blifva. Men Konungen fröjdar sig i Gudi; den vid honom svär, han skall prisad varda; ty de lögnmunnar skola tillstoppade varda. En Psalm Davids, till att föresjunga. Hör, Gud, mina röst, i mine klagan. Bevara mitt lif för den grufveliga fiendan. Förskyl mig för de ondas församling; för deras hop, som illa göra; De der skärpa sina tungor, såsom ett svärd, och skjuta med sina förgiftiga ord, såsom med pilar; Att de måga lönliga skjuta den fromma; med hast skjuta de uppå honom, utan all fruktan. De äro djerfve med sin onda anslag, och talas vid, huru de snaror lägga vilja, och säga: Ho kan se dem? De dikta skalkhet, och hållat hemliga; de äro illfundige, och hafva listig skalkastycke före. Men Gud skall hasteliga skjuta dem, så att dem skall svida efter. Deras egen tunga skall fälla dem; så att dem bespotta skall hvar och en, som dem ser. Och alla menniskor, som det se, skola frukta sig, och säga: Det hafver Gud gjort; och förmärka, att det är hans gerning. De rättfärdige skola fröjda sig af Herranom, och förtrösta uppå honom, och alla fromma hjertan skola deraf berömma sig. En Psalm Davids, för en viso till att föresjunga. Gud, man lofvar dig i stillhet i Zion, och dig betalar man löfte. Du hörer bön, derföre kommer allt kött till dig. Vår missgerning trycker oss hardeliga.
Yid sistlidne riksdag ingaf jag motion och förslag om ändring uti Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856, om lämpligare fördelning emellan socknarne i samma pastorat af den återvunna klockare-helgonskylden som utgått från socknar, belägna inom två mil från städerna Lund, Malmö, Landskrona, Helsingborg, Ystad, Christianstad, Cimbrishamn och Sölvesborg inom Lunds stift, samt från Halmstad, Warberg och Falkenberg inom provinsen Halland och varit anslagen till inom samma städer befintliga lärdomsskolor. Denna min motion, som finnes intagen under N:o 200 för år 1862, har af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit behandlad enligt dess Betänkande N:o 56, och på grund af Utskottets hemställan ej till någon Rikets Ständers åtgärd föranledt. Men enär, efter mitt förmenande, bemälda Utskott troligen misstagit sig, med afseende på uppfattningen af sjelfva frågan, vågar jag ännu en gång återkomma till ämnet samt ber att ytterligare få fästa uppmärksamheten på följande förhållanden. Helgonskyld utgår inom pastoraten efter bestämd grund af hvarje hemman; men fördelningen för hela pastoratet af denna tionde var före 1854 sådan på åtskilliga ställen, att då en af församlingarne, till större eller mindre del, med der - 326 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 230. ifrån utgående helgonskyld aflönade hela pastoratets klockare, lemnade den andra sin helgonskyld till stadsskolorna, och den ena församlingen hade lika litet någon enskild nytta af helgonskylden som den andra, ty båda honorerade hvar för sig ett onus som för pastoratet var gemensamt. Sedan helgonskylden numera icke utgår till skolorna, utan skall till församlingarne återställas, eller med andra ord sagdt, icke från församlingarne utgå, är det väl ej billigt eller rättvist att den eller de församlingar af pastoratet som förut levererat till skolorna, ensamt få behålla denna helgonskyld till egna behof, under det annan församling i samma pastorat måste ensamt fortfarande utgifva helgonskyld att dermed aflöna pastoratets klockare. Då inträffar att den ena församlingen får behålla sitt onus (klockaren), men för den andra försvinner det.
Då denna disposition af ifrågavarande donationsmedel icke synes öfverensstämma med de al gifvaren meddelade föreskrifter, enär räntan af den tredjedel utaf kapitalet, som var a (sedd till anskaffande af fri bostad åt lärarne, icke bör uti deras lön inberäknas i annat fall, än om de derjemte åtnjuta boställsrum, torde närmare utredning i dessa hänseenden vara erforderlig. i). Af 20:de punkten inherntas, bland annat, att, genom Kongl. Brefvet den 4 September 1811, hela den så kallade Wisingsö-fouden, hvars tillgångar ursprungligen bestått af afkastningen utaf omkring fyratio mantal, blifvit, med undantag af tvänne hemman, anslagen att, i förening med Jönköpings skolfond, användas lill utvidgande al nämnde stads skola, så att densamma äfven kunde ”tjena till industriskola, eller att lemna sådane ynglingar undervisning, hvilka ingå uti handelseller näringsståndet” ; men härvid saknas nödiga upplysningar om såväl denna fonds nuvarande tillgångar, som sältet, hvarpå desamma användas, hvilka omständigheter således böra vidare utredas. A). Då, enligt 21:sla punkten, såsom lönebidrag för en af Adjunkterne vid Malmö skola äro i slaten upptagne 7 Hulr 50 öre, utgående af Malmö Hospilalskassa, men Hospitalsloreståndaren (på grund af en från SeraGmer-Ordens Gillet till E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län under den 15 April 1829 aflåten skrifvelse, Bih. till U. St. Prot. '1859 fr 1890. iO Satnl. i A/d. 2 liand. Supp/. 22 170 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse N:o 191. hvari utbetalningen af berörda belopp medgifves endast tillsvidare och intill dess lärarnes löner blifvit förbättrade) vägrat att numera erlägga denna summa; torde det vara nödigt att beloppet, derest ej Hospitalskassan kan lagligen förpligtas att detsamma fortfarande utgifva, af Statsverket ersättes. /).
Från denna förklaring föres jag så villigt till betygande af min särskilt» högagtning åt Utskottets Ordförande, Herr Grefve Lagerbjelke, för hans förträfflig» sätt att försvara Betänkandet; ett sätt som innebär mycken värdighet och dock mycken liberalitet för andras meningar. Herr Grefve von Schwerin har mycket rätt deri, att monopolier äro lika skadliga, ehvad de begagnas af en eller flera, men tillden värda Grefven öfverlemnar jag, att litet bättre eftersinna hvad tillämplighet den der sannina gen väl kan hafva till ämnet. Våra inhemska allmänna näringar må väl icke kallas monopolier; och om man nu för första gången, ville, åt det beskydd Staten lemnar näringarne, gifva namn af Monopolium; så frågar jag om icke Näringsidkaren skulle, sedan beskyddet vore honom fråntagit, kunna med mera skäl kalla Monopolium den rätt utlänniDgen finge till en vinst som betog våra egna näringar deras bergning; eller, om den frihet Consummenten finge, att ej mera bry sig om hvarifrån hans behof uppfylltes, icke snarare förtjente namn af Monopolium, då dess verkan vore, att våra egne näringar gingo under, utan att mera än för en kort tid gagna Consumententen, som, sedan näringarne icke mera förmådde motväga utlänningens inflytande, skulle få i mångfalldigt förökad dyrhet umgälla förvillelsen, att icke nu förutse deuna påföljd För D«n 3g Junii r, mi min del, tror jag icke att begreppet om Mor,opolier kan lämpas hvarken ät ena eller andra sidan. De uppgifter Herr Rothlieb lemnar, vill jag icke bestrida, ty jag antar att de äro så authentika som möjligt; men jag förbehåller mig dock att betvifla deras tillförlitlighet i frågan om productionens myckenhet; emedan, om de också voro lemnade af Kongl. Commerce Collegio, jag dock antager, att Collegium sjelf icke gerna skulle vilja ansvara förderas fullkomliga ofelbarhet.
Det utgör en af vår tids märkligaste och mest glädjande företeelser, att likasom inom de särskildta samhällena stånden börjat, utan att förlora sin karakter, visa en benägenhet att i politiskt hänseende sammangjuta sig med hvarandra, så ock nationerna, utan Den 23 December. 427 att eftergifva det ringaste af sin nationalitet, synas vilja ingå med hvarandra ett slags andligt fostbrödralag, och att det ena folket gerna ådagalägger sin aktning och sina sympathier för ett annat i samma ställning. Vi ha i dessa dagar haft ett vackert prof på dessa sympathier. Vi ha sett Sveriges Bondestånd resa sig som en man för att understödja motionen, och dervid på samma gång afgifva ett stolt vittnesbörd om sin egen frihetskärlek, sin medkänsla för ett ädelt folk, nu, likasom fordom det Svenska, kampande för hvad lifvet har dyrbarast, frihet och sjelfbestånd. Jag hyser icke något tvifvel om att ju icke B. o. Ad., likasom fordom vid det gemensamma fosterlandets försvar, nu oek i uttryckandet af en opinionsyttring, sådan som denna, går med BondeStåndet.. Och vi bevisa äfven härmed vår högsinte Konung en väsendtlig tjenst; ty godt är visserligen för honom att, vid ett tillfälle sådant som detta, ha bakom sig en minister — helst en så uplyst som den nuv:de här bevisat sig vara —; bättre dock för Konungen att ha bakom sig en hel nation, sitt eget trogna, fria Svenska folk. Afven detta anförande framkallade bifallsyttringar. Hr Tersmeden, Nils: Den representant inom ett annat Stånd, som väckt ifrågav:de motion, har dervid anhållit, att Utsk:t måtte så fort som möjligt företaga den till afgörande. Det förundrar mig då, att han, i motsats deremot, begärt kommunikation med de öfrige Stånden. Med hänsyn till allt hvad derigenom blir yttradt i alla Stånd, verkar detta ett betydligt uppehåll i frågans beredning, — så mycket menligare, som vi här hafva hört att K. M. till den förestående kongressen redan utsett sina ombud och försedt dem med nödiga instruktioner.
Så stor trafik tyckes förtjena afseende, och då dertill kommer, att den väg, som nu begagnas, är en af de sämre i riket, men en jernväg, utom besparing i tid och transportkostnader, äfven erbjuder den fördel alt dubbla magazineringskostnader derigenom kunna nästan helt och hållet undvikas, enär på en jernväg alla varor kunna vid första påfallande behof och utan tidsförlust föras från eller till hamnen eller staden, så synes mig det allmänt nyttiga af företaget vara nogsamt bevisadt. Att vinsten af en så betydlig trafiks underlättande skulle stadna hos någre få personer eller ett enda samhälle, med närmast derintill boende befolkning, och icke tillkomma konsumtionen i allmänhet, således det stola samhället i sin helhet, är för mig otänkbart; men äfven om så vore, eller att vinsten vore blott lokal, så synes den mig dock värd den uppoffring från statens sida, som ligger i ett låns beviljande. Hvad det andra af de utaf Utskottet anförda skälen angår, eller att något understöd ifrån staten icke för företagets fullbordan vore erforderligt, så är det svårt för mig att i en reservation utreda, hvilka tillgångar inom Götheborgs samhälle kunna finnas eller icke, men det torde vara ett nogsamt kändt faktum, att peuninglillgången der, liksom i allmänhet inom fäderneslandet, på intet sätt är öfverflödig, utan tvertom knapp och otillräcklig för rörelsen. Att då från deras vanliga vägar och utur den rörelse, i hvilken de nu äro använda, draga så betydliga summor, som de, hvilka för ett sådant företag, som detta, er fordras eller omkring 300,000 r:dr. b:ko, är icke möjligt, utan att deraf högst kännbara olägenheter skola uppstå.
Af Anders Hedin från Kronobergs län, om andag för tillviigabringande af en hanal e\nellan sjön Salen och Ålshult och för anläggning af jernväg fran sistnämnda ställe tall Carlshamn. Inför Rikets Ständer, såväl som inför Kongl. Maj:t, har långt före detta blifvit ådagalagdt likasom ock af begge statsmagterna uttalats, att ibland kommunikationsanstalter, hvilka i sednare tid blifvit föreslagna, den, som är ämnad att förbinda de inre delarne af Kronobergs län med hafvet och med deras gamla naturliga afsättningsort vid kusten, är en af de vigtigaste och förtjent af största uppmärksamhet. I enlighet med det ampla förord, som af Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen i underdånigt betänkande angående arbeten, sorn borde med statsbidrag understödjas, den 15 September 1856 afgafs, och hvari Styrelsen uti första klassen af dylika arbeten uppförde den kommunikationsled jag åsyftar, föreslog Kongl. Majit i Dess till Rikets Ständer vid 1856 års riksdag aflåtna Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, att till anläggande af kanaler, genom hvilka sjöarne Apnen, Salen, Helgasjön och Asasjön med flera vattendrag deromkring skulle förbindas med hvarandra samt med en jernvåg emellan Almundsryd och Carlshamn, måtte anslås ett statsbidrag af 525,000 R:dr och att såsom låneunderstöd till nämnda jernvägs anläggning måtte anvisas ett belopp af 825,000 R:dr R:mt. Detta förslag, som finnes behandladt i särskildt utlåtande af Stats-Utskottet (N:o 163), tillstyrktes af Utskottet under vilkor, som vid dylika understöds beviljande voro vanliga, och blef också i enlighet dermed af Rikets Ständer bifallet i slutet af år 1857. Tyvärr Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 303. 441 Tyvärr inträffade just vid nämnda tid den svåra penningekris, hvars hämmande inverkan på företagsamheten i alla rigtningar vi alla minnas, och hvilken äfven uppenbarade sitt inflytande på ifrågavarande angelägenhet.
Maj:t i underdånighet anhålla, det alla vidare Skogs-ut sy ningar eller förlaningar, än de nu redan erhållne, af Allmänningar eller Kronans parker, vare sig till hvad behof eller Under hvad förevändning som heldst, inåtte härstädes nu genast, och tills den blifvande Bergslagens behof är utrönt, inställas, på det de hufvudsakligaste nödiga medel icke må sak* irås nät förétagét en gång skall bringas till slut? verkställighet» Biksens Ständer framhärda H:r q00. Uppläst och godkänd hos Ridd, och Ad. d. 20 Juni 1818. — Prest-Ståndet d. qo BorgareStåndet d. 20 Bonde-Ståndet d, 22 — —- Riksens Ständers un den dunig a Skrifvelse angående Husbehofs-Bränvins-bränningen. Efter vidlyftiga och brydsamma öfverlägga ningar om Husbehofs - Bränvins-bränningen och hvad dermed eger gemenskap, hafva Riksens Ständer slutligen förenat sig i den önskan, att Eder Kongl. Majus i dessa ämnen utfärdade Nådiga Bihang till Riks-St, Prot, 1817-1818 Sami, Na: 59, <äo» Underdåniga Skrifvelser. Förordningar af den 6 September och d. 20 De? cember 1815 må varda oförändrad!, bibehållne, blott med följande förtydliganden: 1. Iden förra Förordningen 1 §:n n Mom.J att det afdrag som för kokrummetå hvarje uppmätt panna i detta morn. utsättes till 2 ä 3 kannor , hvilka icke få ingå uti afgiftens beräkning, bör verkställas innan afgiftens storlek bestämmes och ej efteråt; helst flerstädes skall hafva handt, att-, genom en motsatt tillämpning, den skattskyldige blifvit belagd med större progressiv afgift, än hvartill han är förbunden: samt 2.
Och, om Piastrarne icke hf Kongl, Majit blifvit lyftade, hvaremot Banco-sedläi' ingått till belopp 792,557* 5. T. så hade sedelstocken kunnat uppgå till 53,3i9,2S5: 4.4. 10. d. v. s. den hade kunnat vara 4 § million större än den verkeligen nu är. I öfrigt visar sig af JBanco-sedelstockens ortlbbeliga belopp, grundadt uppå 12 §. uti Riksdags-beslutet år 1818, under det att varornas belopp, hvilkas utbyten genom penningen till en del skall besörjas, beror af Production och Consumtion, hvilka ej låta reglera sig, den följd att då stor varu-production eger rum, varornas värde till följe af Sedei-beloppets orubbljghet måste falla, men deremot stiga under liten varu tillgång5 d. V. s. att skilnaden i varupriser blir större, än den skalle Vara , om mynt-qvantum Vore rörligt, efter behof vet, såsom t. ex. under realisation eger rum. erli Stuts! fich Banco-tjfsköttens Utlåtanden. Banquen har längesedan upphört, att full-* göra den förbindelse, som hvarje Bancosedei innefattar J ehuru Kongl. Maj:t först genom Förordningen af den 3 April 1818 (?) upp* hafde Domstolarnes åliggande, att meddela dom till detta fullgörande, hvarigenom ali verkställighet af Sedel-innehafvarnes rätt blifvit tills vidare inställd. Ostridigt medförer detta förhållande, hvarigenom Banquen blifvit försatt utom Rätts-tillstånd, en skadlig osäkerhet i afseende på Banquens förbindelser. Enligt 72 §> Regeringsformen ega R* H. S. allena magt, att genom Banquen utgifva sedlar, som för mynt i Riket erkännas må, varandes Banquen under R. S:s egen Garantie och vård. Dessutom har föreskriften uti 63 §.
Nåväl, mine Hrr, när Banken sålunda efter 6 veckors förlopp kan indraga sina capitaler eller, vid bristande tillgång af sedlar hos låntagarne, äger jernet i behåll, för hvilket, å Bankauction försåldl, vexlar bekommas, för hvilka åter fås silfver, när säger jag, Banken äger i sin makt att på delta sätt förminska den utelöpande sedelstocken, hvart tager då den der stora busen vägen, som här så hiskeligt regerat ? Desse sä mycket omtalade fluctuationer i sedelstocken äro således inskränkte till den korta tiderymd af 6 veckor, och hela frågan beror derpå, huruvida Bancostyrelsen äger nog kraft alt under nämnde lid dermed uthärda. Hr von Hartmansdorff: Jag talar för bifall till Ulsk:s betänk. och skulle, sedan Hr Lagerhjelm förklarat sig icke yrka propos. på sin mening, icke hafva besvärat R. o. Ad. med något yttrande i ämnet, om icke det kunde hända, nu som förra gången, att en annan ledamot, än sjelfve motionären, toge upp hans mening och yrkade votering deröfver. Jag instämmer väsendtligen i Gr. Björnstjernas yttrande. En obegränsad belåning på hvilken vara som helst, anser jag olämplig för en Bank. Det kan hända, att varorna under ofördelaktiga omständigheter icke äro säljbara. Sådant inträffade t. ex. 1809 och kan vidare hända. I sådant fall befinner sig Banken i den svåra ställning, alt beröfva sig sjelf sin egen fördel; ty hvad är denna? Utan tvifvel att jernet säljes, hvarigenom tillgång på vexlar och silfvers tagande ur Banken förekommes. I samma mån som Banken genom jernbelåning tillfredsställer bruksägarnes penningebehof utan jernförsäljning, i samma mån förminskar Banken tillgången på vexlar och utsätter Bankens silfverfond för påkänning. Sålunda är jernbelåningen en för Bankens silfverfond ofördelaktig åtgärd af Bancostyrelsen. Men, säger Hr Lagerhjelm, det gör in - 334 Den 12 April f. m. gerning; Bancostyrelsen lon uppsäga dessa lån lill ålerbetalning inom 6 veckor.
Maj:ts Nådiga bepröfvande i underdånighet hemställa, om icke Allmogen i förutnämnde Sju Härader måtte från de densamma nu åliggande dagsverks-penningars utgörande i Nåder befrias; i följd hvaraf Nils Månsson, med förklarande i öfrigt, att någon fråga ej vore om de Räntedagsverken eller så kallade Hofverier, hvilka af de närmast intill Kungsgårdarne belägne Socknar utgöras efter 58 Stats-Utskottets Betänkanden. derom slutade Contracter, yttrat den, förhoppning, att Riksens Ständer skola linna sig obehindrade och i tillfälle, att till pröfning företaga Allmogens förevarande nu för tredje gången framlagde anhållan om befrielse från den, utan allt skäl, ålagde dagsverksskyldigheten, Då nu Stats-Utskottet åligger att i detta ämne sig yttra, inskränker sig dess utlåtande till den af Riksdags-Fullmägtige åter väckte fråga om Allmogens i Torna, Bara, Harjagers, Rönnebergs, Onsjö, Frosta och Färs Härader skyldighet att utgöra de dagsverken, ifrån hvilka denne Allmoge, vid begifvandet år i8i3,att derföre i 3o år erlägga lösen, likväl förbehållit sig att derförinnan varda befriad, så vida skäl dertill förekomme, Genom de undersökningar om beskaffenheten af desse dagsverken, och Allmogens yrkade rätt till befrielse derifrån, som blifvit verkställde, i anledning af Riksens Ständers derom gjorde anhållan, ej mindre då Kungsgårdarne Flyinge och Dahlby, vid 1812 års Urtima Riksdag, enligt underdånig skrifvelse den 27 Julii, blefvo till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition upplåtne, än ock uti underdånig skrifvelse sista Riksdag den 18 Api’il 1818, och h vilke undersökningar, såsom, grundade på alla tillgänglige upplysningar, så väl i orten, som i KammarArchivet, måste anses innefatta ali den iStats-Utskottets Betänkanden. 5_q utveckling härutinnan, som står alt vinnas, har, likmätigt Kongl.