Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förefaller mig slutligen äfven besynnerligt, att RiddarhusSecreterare-tjenstens utöfning skall anses så trägen, att den ej tillåter förening med Riksdagsmanna-befattning, då denna befattning anses kunna, utan något åliggandes försummelse, sammanslå msd hvarje annan publik tjenstebefattning inom Hufvudstaden. af hvilka många åtminstone fordra fullt ut så trägen tjenstgöring som Riddarhus^Secreterarens, utan att denna tjenstgöring kan, lika med hans, utöfvas på samma rum, som Riksdagsmanna-kallet uppfylles, och utan att ds föremål, på hvilka han såsom Embetsman och Riksdagsman behöfver fästa sin uppmärksamhet, äro, såsom det med RiddarhusSecreteraren inträffar, precist desamma. Jag har hort sägas, att det icke skulle passa sig, att Secreteraren i ett Samfund äfven skulle under öfverläggningarne utlåta sig, och söka verka på besluten ; jag måste bekänna, att jag alltid anser det passa sig för en Svensk Adelsman, Ridd. 0, Ad, Prof. VI* B, II, Afd. 8?, 88. Den 30 Maji. sorn på Riddarhuset har inträde, att i Riddefskapets och Adelns öfverläggningar utlåta sig öfver förekommande mål, och att, då han äger den skicklighet och de kunskaper, att Riddefskspet och Adeln ansett honom värdig sitt särskilta förtroende, det vore en verklig förlust, om han icke skulle utlåta sig, och lill fa‘tande af riksgagnehga beslut med sin upp]y«n:ng medverka. Uti flere andra Länders Mational-r presentationer är också alltid en Ledamot Secreterare, och denna befattning anses, näst Ordförandens, för den vigugaste. Jag har fötr en gång yttrat mig angående angelägenheten af RiddarhUsSecreteraretjensten, och nödvändigheten att icke betrakta RiddathusSecteterartn endast såsom vår Protocollsförnitigs-tnachin vid Riksdagarne
På dessa grunder bade jag önskat, att Stats-Utskottet kunnat tillstyrka bifall lill den Kongl. Propositionen; men då Riksgälds-Contorets närvarande ställning, i förening med en sannskyldig vårdnad för realisationens bestånd icke medger ett ytterligare creditiv, hade Utskottet, efter min tanka, bort fästa mera afseende å Herr LeJJlevs inlemnade förslag med den modification, att Rikets Ständer mätte tillerkänna Kongl. Commerce-Collegium rättigheten att, emot lägre eller lika ränta, hvarmed utlåningen sker, upptaga lån af enskilde, mot hypothek af innehafvande säkerhets-handlingar, med vilkor, att den stadgade säkerheten för af Staten redan erhållne creditiv icke härigenom förringas och att upplåningen icke verkslälles till högre belopp, än som erfordras för bibehållande af den låneprocent, i förhållande till det styrkta tillverkningsbeloppet, som hittills egt rum; och derest Rikets Höglofl. Ständer skulle bifalla denna ringa välvilja för ifrågavarande näringar, till förekommande af deras hotande förfall, så borde Rikets Ständer jemväl besluta att härom i underdånig skrifvelse Kongl. Maj:t underrätta.” Uti denna Reservation har Herr af Bilberghj J. P.j instämt; samt af Herr Santesson > B. H.: ”Jemte det jag instämmer uti Herr Capitaine Oocehufvuds Reservation, anser jag mig ej kunna undgå att, i anledning af Utskottets afstyrkande af Rikets Ständers bifall till Konungens Proposition för Manufactur-DisBih. till R. St.
Det kan, såsom vi nu af den siste värde talarens yttrande inhämtat, en hel hop saker sägas till försvar för Utsk:s åsigt, men jag fruktar att denna åsigt är behäftad med det lilla felet, alt när man kommer till TryckfrihetsLagens tillämpning, så finner domaren icke det lagrum, enl. hvilket ansvaret skall ådömas. liela det åberopade 8 Kap. i MissgerningsBtn är nemi. uphäfdt, och en splitter ny författn. i det stället utfärdad. Gr. Sparre har visserligen sagt, att samma åsigt redan gjort sig gällande i lagskipningen, nemi. i afseende å 5 Kap. 1 §:n AlissgerningsB:n, men jag får dervid erinra, att detta exempel icke är adfecjuat, ty det citerade lagrummet har icke blifvit uphäfdt, utan endast erhållit en ny text. Grundiagsstiftaren har icke ifrågasatt, att icke en i Grundlagen åberopad § i ci v il-lagen skulle i behörig ordning kunna ändras, men hvad man här med mycket skäl kan ifrågasätta, det är, att man, på sätt Utsk. föreslagit, skulle kunna uphäfva ett helt Kapitel i allmänna lagen som i Grundlagen åberopas och sätta i stället en helt ny författn., utan att med ett enda ord tillkännagifva, huru domaren vid behandlingen af det i Grundlagen omtalade brottet skall förfara. Jag tror icke att någon enda domare i Sverige skall våga underlåta att tillämpa ett lagrum, som i Grundlagen finnes åberopadt, och jag anser denna sak vara af en sådan vigt, att jag måste fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå, att om denna § icke i författnin intages, så kan det hända, att hela förslaget blifver om intet. Jag kan nemi. icke föreställa mig, att Regeringen skall i denna del kunna frångå en åsigt, som den så länge och så enhälligt byst, och jag måste således ånyo upmana R. o. Ad. att bevilja den af mig begärda återremissen. Gr. Sparre:
Skidd öfverflyttades på Riksgälds-Contoiret, varit såsom oinlöst uti Contoirets Räkenskaper hokförd, måtte bestämmas en prsescriptionstid, inom hvilken fordringen, vid förlust af all rätt till betalning, borde till erhållande af Liqvid anmälas, förre Ryttmästaren vid Smålands Kongl. CavallerieRegemente Fredric Rappe, gift med Hof-Rådet Eckerdts efterlemnade ännu lefvande dotter Elisa Eckerdt, anmält, att för dess Svärfader i lifstiden, skall förkommit ett af de flere Fordrings-bevis, som, för Leverancer af Ekvirke blifvit af Kongl. Amiralitetet i Carlskrona till honom utfärdade, och hvilket bevis vore detsamma, som uti Herrar Pievisorernes Berättelse af år 1822 nämnes såsom oliqvideradt, utgörande i Capital 3ooo R:d^ Hamburger Banco, med 4 procents årlig ränta från den 3i October 1794? hvarföre Ryttmästaren, så väl å sin hustrus vägnar, som i grund af bifogad öfverlåtelse af sin Svåger, f. d. Handlanden Joli. Phil. Petersen, gift med framlidne Hof-Rådet Eckerdts andra dotter, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj.t i Nåder täcktes tillerkänna honom och hans hustru Elisa Eckerdt rättighet, att utbekomma deras Svärfaders och Faders förberörde förmenta lagliga fordran, så vida, efter uti Allmänna Tidningarne kungjord Prasscriptionstid af ett år, ej någon annan med fordrings - beviset eller Original - Obligationen uti Riksgälds-Contoiret sig anmäler. 8 Stats - Utskottets Öfver denna Ansökning, hvilken blifvit af Kongl. Maj:t till Stats-Utskottet öfverlemnad, hafva Herrar Fuilmägtige i RiksgäldsContoiret med Utlåtande till Stats-Utskottet inkommit och dervid tillika en från Kongl. Stats-Contoiret den 28 sistl.
Ehuru Utskottet fullkomligt delar den åsigt, som framkallat nämnde förslag, har Utskottet likväl, vid betraktande af den stora förändring i jordbruks-näringens förhållanden, sorn' genom den, vid innevarande riksdag ifrågasatta, bränvins-lagstiftning torde komma alt inträda, ansett försigtigheten bjuda, alt icke samtidigt uti tull-lagstiftningen för jordbrukets förnämsta produkt, spanmålen, vidtaga en förändring, som, om ock utan giltiga skäl, jordbruks-idkarne föreställa sig vara för dem äfventyrlig; och hemställer Utskottet derföre, att tullen å Spanmäl må vid innevarande riksdag bibehållas oförändrad. Lika med Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag, anser ock Utskottet, Speglar och Speglar och Lampetter böra i stället för värde-förtullning, såsom Lampetter. nu är stadgadt, åsätlas 8 sk. införsels-tull pr skålp. Såsom här ofvan vid artikeln Ljus är omförmäldt, har Herr Hjerta, under förStearin. utsättning att tullen å talg blefve nedsatt till hälften af nu stadgade belopp, föreslagit nedsättning å Stearin från 5 lill 4 sk. skålp.; hvaremot Riksdags-fullmäkligen Johannes Nilsson vrkat, att, äfven med bibehållande af tullen å talg, stearin måtte åsättas 2 sk. tull. Utskottet, som ansett tull-nedsättning å råvaran icke höra bifallas, föreslår, att Stearin må vid nu stadgad tull bibehållas. Kongl. Maj:t har föreslagit, att Slipstenar, såsom för näringarne behöflige, måtte Sten. från nuvarande tullsats, 15 procent af värdet, upptagas till lika tull med Brynoch Olje-stenar eller 24 sk. pr 100 stycken. Af Herr Schenström åter är yrkadt, att slipstenar af sådant gryt, som i riket cj finnes, måtte, såsom för manufakturerne i Eskilstuna oumbärlige, medgifva? tullfrihet.
Samtliga under Aret influtna bidrag till stipendiefonderna hafva ijfverliimnats till styrelsen for foi.valtning af stipendiefonderna. Den ringa 6kningen a£ ~llluiinna Stipendiefonden, jarnfbrd med f6raghende Crs, fbrrklaras diiraf, att flera af de under k 1896 far insamlingen verksamrna lokalkornit&amp;erna fore &amp; sets slut ej hunnit insand; sina redovisningar ofver insamlade bidrag, hvarfor dessa f orst kunna. upptagns i 1897 hrs rakenskaper. Fo~ * vnlt~zi~zgsstyl-elsen has under bet haft foljmde.sammansattning: ordimrie medletnnzm fiu A. Wallenbefg, ordf., generaldisektih !,~. A. Andersson, revisionssekreternren H. Rohtlieb, professor P. G. R o s h och froken M. Silow samt supplea~zter froken C. Montelius och bankclirektor (3. Lettstrom. Stipendiekonzitins inedleinmar hafva varit: revisionsselsreteraren 8. Rohtlieb, ordf., ' froken M. Silow, selnreterare, frn T. Gyldkn, frijken S. Leijonhufvud, grefvinnan A. Mornor, professor P. Q. R o s h och statsr8dinnan C. TVersB11. Reviswer hafva, varit grosshandlaren M. Arhnsiander, froken I Elfving och undei.stlthiillaren E. von der Lincken. ' ' b * ' [b Undertecknade, som utsetts att granska 1896 &amp; s riikenskaper for dc under Fredrika-Bremer-Forbundets v k d ocb inseende stdende stipendiefonder, fA efter verkstiilld granskning af desnmma diirofver afgifva foljmde berattelse: ' A l l m a n n a Stipendiefonden. Credit. Rehalning frdn fir 1896 ... kr.
Cederström ; ty jag anser att BorgareSt. måste bäst inse och veta iakttaga sitt eget intresse och då det bifallit denna punkt, tyckes det kunna vara R. o. Ad. likgiltigt, om riksdagsmännen frän Stockholm komme att blifva endast grosshandlare eller endast kryddkrämare; hvarföre jag anhåller om bifall till detta betänk. Hr Lefrén: Då för en stund sedan R. o. Ad., på grund af BondeShs ogillande, afslog frågan om frälsemän borde få vara valförrättare för BondeSt., så tror jag att Ståndet var skyldigt att Den 19 Januari e. m. 195 göra delta af aktning både för sig sjelf och för BondeSt:s yttrade opinion, emedan R. o. Ad. ej borde likasom tränga sig in att vara valförrättare i fråga om val för BondeSt:s ledamöter. Men den nu här förevar, frågan är af helt annan beskaffenhet; ty den håller sig ej inom något ensamt Stånd, det är den stora frågan för dagen om nationens represts ombildning. Det är fråga om att godkänna eller icke godkänna den allmänna valprincipen, hvilken jag anser vara förderflig för landet, och hvilken jag aldrig skall tveka att, så snart en skymt af densamma visar sig, med min enskilda röst söka motverka. Jag anser denna princip ej framåtgående annat än mot en afgrund, som man bör undvika att nalkas. Åtskilliga bifallsrop hördes efter detta yttrande. Frih. Raab, Ad. Jag har ej yttrat mig under hela den föregtde diskussionen om grundlagsfrågorne, och skulle ej heller nu gjort det, om ej några föregtde talare sett, sorn man säger, spöken midt på ljusa dagen. Jag vill våga försöket alt besvärja dem, eller med andra ord söka till att lugna dem som möjligen af dessa yttranden kunnat laga något intryck.
Total förlust af förmodad vinst eller af provision eger rum, då det gods, hvaraf vinsten eller provisionen skulle utgå, icke ankommer lill bestämmelseorten. 15 114 § 255. Total förlust af bodmerieller haveripenningar eger rum, då de föremål, hvilka äro förbodmade eller för hvilka haveripenningar blifvit utgifne, gått förlorade eller tagit så stor skada, att af dem ej något finnes öfrigt till bodmerilånets eller haveripeningarnes gäldande. § 256. Eger total förlust rum, betalar försäkringsgifvaren hela försäkringssumman, med rättighet att öfvertaga hvad räddadt blifvit eller dess behållna värde. Är ej fulla värdet försäkradt, då uppbär försäkringsgifvaren endast så stor del af det räddade, som svarar emot försäkringssummans förhållande till för säkringsvärdet. § 257. Är förmodad vinst försäkrad, och eger total förlust af densamma rum, der igenom att godset, af hvars försäljning den förmodade vinsten skulle uppstå, blifvit i nödhamn försåldt eller gått i gemensamt haveri förloradt; då skall, när i förra fallet behållna värdet, i det sednare ersättningen, öfverskjuler godsets försäkringsvärde, öfverskottet afdragas från hvad försäkringsgifvaren af den förmodade vinsten har att gälda. §£258. Vid partiel skada å fartyg, bestämmes skadans belopp såsom i §§ 155 och 156 sägs. § 259. Vid partiel skada fi gods, som till bestämmelsehamnen framkommer, utgöres skadans belopp af så många procent af försäkringsvärdet, som skilnaden emellan godsets bruttovärde å bestämmelseorten i oskadadt tillstånd och dess bruttovärde dersammastädes i skadadt tillstånd, utgör procent af bruttovärdet i oskadadt tillstånd. Bruttovärdet i oskadadt tillstånd utrönes på sätt i g 157 mom. 1 sägs. Bruttovärdet i skadadt tillstånd utrönes genom godsets försäljning å auktion eller, om försäkringsgifvaren det medgifver, genom uppskattning. Försäkringsgifvaren skall dessutom ersätta de med godsets vård, besigtning, uppskattning och försäljning förenade kostnader. § 260.
Scandinaves du moyen åge», måtte bevilja ett anslag för en gång till belopp af 4,800 R:dr, att enligt Kongl. Maj:ts disposition utbetalas; — börande omförmälde arbete tillhandahållas de allmänna bibliotheken inom riket, enligt den fördelning Kongl. Majit pröfvar lämpligt bestämma. 120:o. Under åberopande af de skäl, som föranledt Rikets Ständer vid föregående riksdagar att till fortsatt utgifvande af planch-verket »Fordna och Närvarande Sverige», hvilket, påbegyndt af framlidne Öfverste-löjtnanten U. Thersner 44 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). i lifstiden, fortsattes of hans efterlemnade dotter Thora Thersner, bevilja ett anslag, som vid sistförflutna riksmöte bestämdes till 400 R:dr ärligen, för den tid innevarande statsreglerings-period omfattade, har genom en hos Borgare-Ståndet väckt motion, Herr P. Staaff föreslagit, att berörda anslag måtte få under Mamsell Thersners lifstid utgå, så länge nemligen omförmälda konstverk af henne med samma nit som hitintills fortsattes; hvarjemte, och då, såsom motionären vidare anfört, Mamsell Thersner hade för afsigt att företaga en resa till utlandet för att der inhemta grunderna för ett i Sverige numera endast föga öfvadt konstmanér, som kunde för ifrågavarande arbete med fördel användas, men Mamsell Thersner saknade medel till bekostandet af en sådan resa, motionären framställt den anhållan, att Rikets Ständer för berörda ändamål måtte bevilja ett särskildt anslag för en gång till belopp af 600 R:dr. Enär ifrågavarande planch-verk icke ännu är afslutadt, samt de omständigheter, hvarunder vid sistförflutna riksmöte understöd blef för arbetets fortsättande beviljadt, icke undergått någon väsendtlig förändring, torde detta understöd på enahanda sätt, som vid nämnda riksdag bestämdes, fortfarande få utgå. Men vidkommande motionärens framställning om anslag för en konstresa, har Utskottet icke funnit skäl vara för handen att i berörda hänseende tillstyrka någon åtgärd från Rikets Ständers sida.
Uplnsningen af sistnämnde motion hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr Statsrådet Gr. Carl Göran Detlof Mörner, som, å K. M:s höga vägnar, afleranade en Dess Nåd. Propos. och en Dess Nåd. Skrifvelse till R. St:r. Företogs till afgörande Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 24 o. 28 sisth Okt. på bordet lagda Utlåt. N:o 31, i anledn. dels af K. M:s Nåd. Slcrifvelse med det af särskilda kommitterade afgifna underd. Utlåt, och Förslag, ang:de åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, dels ock af väckta motioner i samma ämne och dermed gemenskap egande frågor. Hr Frih. o. Ordf:den hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att förev:de Utlåt, skulle punktvis föredragas; hvilket bifölls. Sedau B « n 7 November f. m. 117 Sedan hiirefter Utsk:s yttrande ang:de den Kongl. Skrifvelsen blifvit upläst, yttrade: Hr Åkerman, Fredrik: Jag kan icke annat än beklaga, att ett ämne af så stor vigt för vårt land, som det förev:de, så sent blifvit föremål för R. St:rs pröfning, att det svårligen kan hinna behandlas med den omsorg och noggrannhet jag anser det kräfva. Den, som haft tillfälle att göra bekantskap med Komiténs Betänk., skall deraf hafva funnit, att, innan denna Komité tillsattes, det blifvit nödvändigt, — till följd af en nära nog allmän rörelse, utgången icke blott från R. St:r, såsom Folkets representanter, utan äfven upväckt genom framställningar från flere andra håll i hela landet, — att göra något för att hindra och hämma den pågående förstörelsen, som t. a m. kan anses vara i progression. Man skall af K.
Och det är nu många veckor sedan Fanny ville sitta för mig; men mitt madonnahufvud har ändå blifvit likt min lilla syster. (visar henne en tafla). Ser du här den fina hvita pannan, se så lagom och vackert den hvälfver sig, se de smidiga ögonbrynen, som försvinna så mjukt, nästan utan konturer. Der, de klara, diamantklara ögonen, och den der lilla glansen vid ögonkanten; den föreställer en slocknad tår. Se här, de persikofina kinderna, och munnen som ett rubinlås för tändernas perlor, och sedan halsens fina böjning. Ser du, Fanny? Nej, du får inte tala så der, Herman. HERMAN. FANNY (blygt vändande sig bort). HERMAN. FANNY. Ack, allt, allt har det blifvit så likt. Och ser du till och med den lilla svarta snodden, som du bär kring halsen, och som du har någon hemlighet fästad vid, den synes här på madonnans skuldra, och ett svart kors har jag hängt på snodden. Fy, att Fanny ska' ha hemligheter för sin enda vän (fattar lekfullt snodden, som framskymtar på Fannys axel, och drar häf 27 tigt på den). Jag måste veta hvad du gömmer. (Medaljongs locket springer upp, och Herman blir varse blytecknet). FANNY (söker slita det ur Hermans hand, som hastigt fattar det). HERMAN (hänryckt, kastande från sig taflan). Herman, Herman! Fanny, du ä' du skulle vara Ack, min Gud, hvilken glädje! bort). Glädje?! FANNY (vänder sig bedröfvad Ja, en sådan outsäglig glädje! (Han knäpper hastigt upp venstra blusärmen och visar Fanny ett blymärke på en snodd, lindad kring hans arm). Ser du här min olyckas brännmärke? Jag har burit det nu i flera månader, alltsedan min fosterfar yppade mig hemligheten. (Fattar Fanny om lifvet och sluter henne till sig). Här stå vi då, två arma, öfvergifna barnhusbarn, värnlösa på jorden. Ingen far och ingen mor, som skyddar oss, intet hem och ingen slägt.
Med dyster motvilja beredde sig Elisabeth till balen. Hon hade ingen lust och tvekade att uppfylla sitt gifna löfte. Likväl fann henne Virginia klädd, då hon kom om aftonen för att afhemta henne. ”Jag tror det dock är bäst att jag blir hemma,” sade Elisabeth till svar på Virginias uppmaning att laga sig färdig till afresa. ”Och hvarföre det, nu då du är klädd och i ordning?” frågade Virginia häpen. ”Hvad gör jag der då?” ”Det som jag och alla andra; dansar, skrattar åt andra och ser dem skratta åt mig, anmärker hvad som förtjenar anmärkas, och, med ett ord, roar mig huru jag vill och kan.” ”Men detta roar mig ej!” inföll Elisabeth buttert. ”Det är då bäst att jag blir hemma.” ”Nej det får du icke. Kom ihåg det löfte du gaf mig helt nyligen; det skall du ej få ouppfylldt igen. Icke sannt,” ropade hon till den inträdande Leonhard, ”måste ej Elisabeth komma med till R..s som hon låfvat oss?” ”Icke måste hon,” svarade han mildt med en bedjande blick på sin maka, ”men om hon gjorde det, skulle jag vara tacksam derför.” ”Hör du Elisabeth!” utropade Virginia skrattande, ”du kan ej ha hjerta att motstå en sådan bön, utan måste komma, är det ej så?” Elisabeth sade intet, men lemnade rummet. Snart återvände hon färdigklädd och bad de andra komma. Lätt svepande pelskappan om sitt lidande bröst, satte hon sig jemte Virginia i kurslädan och Leonhard körde. En mängd gäster voro redan samlade, då de anlände, och vid Elisabeths inträde i salongen flög en hviskning genom de spridda grupperna af herrar och damer: ”Min Gud hvad fru Lindmark är blek! Hvad hon blifvit mager! Och hennes toilett se’n! Hvar är nu den smak och eleganse, som alltid förr röjt sig i hennes klädsel? Visst är hon också nu prägtig i sin svarta sidensargeklädning och den hvita blonderschalen; men huru passar svart och hvitt för en, som ej har sorg? Aldrig hade hon förr klädt sig så. Och den beprisade skönheten då!
Man har likväl dervid icke gått fullt konseqvent till väga, emedau tionden enl. förslaget fortfarande skulle bestämmas i spannmål. Det skäl som komiterade och StatsUtsk. uppgifvit till stöd för eli sådant undantag, synes mig ingalunda vara tillfredsställande. Om jag påminner mig rätt, så uppgifves skälet vara alt tionden ursprungligen hade afseende på och bestämdes af skörden. Ja, för flere århundraden tillhaka; men nu mera förhåller det sig visserligen icke så, åtminstone hvad kronobonden beträffar. Denna afgäld är nu mera pä de flesta ställen lika fix som hemmansränlorna. Jag kan då icke förstå hvarföre ej indelta räntorna kunna utsättas i persedlar, oaktadt indragning deraf sker till statsverket samt indelningen derifrån till nuvaride räntetagarne utgifvas efter markegång. Jag hyser således i afseende på denna punkt samma mening som i afseende på den hvilken i går förehades och om äfven denna punkt, återremitterades, skulle jag önska att StatsUtsk. i detta afseende, liksom i fråga om indragningen af de utarrenderade boställena, gjorde afseende pä R. St:s beslut vid sista riksdagen. Hr Stuart, Carl Gust.: Olämpligheten af det löningssätl, som under namn af indelningsverk nu äger rum, är så allmänt erkänd, att något bemötande af det försvar, som för detsamma här afgifvits icke torde vara behöfligt. Detta aflöningssätt måste betraktas såsom en ännu fortvarande qvarlefva från den tid, då Staten saknade andra liqvidations-medel för godtgörande af sina 26 Den i Augusti. fordringsägare, hvilka derföre fingo anvisning pä de skatter som utgingo af den ena eller andra kommunen eller korporationen. Vid så många tillfällen hafva R. St. uttalat sin önskan, att ifrågavar:de aflöningssätt måtte afskaffas, att jag förmodar att man nu omsider uppnått den tidpunkt, då man får motse en skyndsam verkställighet af R. St:s i berörde hänseende vidtagna beslut.
Herr Bruks - Patron gaf nu ock tillkänna, att han på sina öfriga egendomar ägde betydligt antal får af både Engelsk, Spansk och Eiderstedts race , af hvilka han vissa tider lät till Pindön komma något antal , allt efter som omständigheterna det fordrade. Som Syne-Bätten ansåg nödigt, att de handlingar, hvarigenom åbo-rättigheten till Pindö henr - Den 7 Juli, 871 hemman blifvit Kerr Borgmästaren Kierrman i lifstiden upplåten, blifva nu företedde i så förvarade pierr Bruks-Patron von Wahrendorff:' att Kongl. Majus Nådiga Bref af den 21 Juli 1752 borde derom lemna all upplysning, men hvilket han nu icke hade till hands; förbehållande sig derföre , det kunde någon annan dag utsättas, och han då kunde få så väl med Högstberörde Nådiga Bref, som öfriga till upplysning ländande handlingar inkomma. Krono-Fullmägtigen Herr Assessoren Eundeqvist anförde, att han för sin del, emot åboen af denna lägenhet, ägde sä mycket mindre anledning till anmärkningar, som af de förut hållna Syneförrättningar det befunnits att fårafveln blifvit i behörig ordning underhållen, samt Herr Bruks-Patron von Wahrendorff i ordentlig väg ho9 Konungens Befallningshafvande på åbo-rätten sökt stadfästelse, och hvarom hos Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegiurn hemställan mätte vara gjord; förbehållande Herr Assessoren sig likväl, att, i händelse Syne-forrättningen nu icke kunde afslutas, vid nästa sammanträde få inkomma med hvad han vidare hade att anföra. Då nu något mera icke var att anföra, så Beslöts: Det skulle i anseende till saknad upplysning om grunden för åbo-rättighetens upplåtande af lundö hemman , denna undersökning uppskjutas till den 20 nästkommande September, då Syne-Rätten på Eksågs Gästgifvaregård sammanträder, hvilket för Parterna afsades. Ar Den 7 Juli, Af 181X den 20 September sammanträdde undertecknad Borgmästare och i Orten särskildt tillförordnade