Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på frågan i allmänhet om hela Jägeri-Slatens indragning, åberopa Utskotten deras yttrande i förra Betänkandet, och få beträffande samma Stats indragning i Blekinge Län, hvarom serskild anmärkning blifvit inom Bonde-Ståndet gjord, meddela den upplysning, alt en sådan indragning blifvit genom Kongl. Brefvet den 17 November 1887 redan beslutad, hvarjemte Utskotten, i fråga om Öfver-Jägmäslaren fVickenbergs öfverflyttande på Allmänna Indragnings-Sfaten, och den lägre Jägeri-betjeningens i Blekinge förafskedande, anse sig böra erinra, att den förstnämnde frågan, såsom hörande till ordinarie Slats-regleringen, innefattar ett ämne, hvilket icke tillkommer Utskottens handläggning, och att icke utredt är, huruvida, hvad i det senare hänseendet blifvit yrkad t, lagligen kan låta sig verkställa. Utskotten hafva alltså i de gjorde anmärkningarne icke funnit anledning att sitt förra Utlåtande i denna del frånträda. Hvad härefter angår de af Utskotten i förra Betänkandet tillstyrkta förändringar i vissa §§. af Inslructionen för Skogsoch Jägeri-Staten, hvaremot anmärkningar blifvit framställde, få Utskotten anföra; I af - Lagsamt Allm. Besr.- och Elcon.-Utslcottcns Utlåtande, N:o 64. 9 i afseende pä 3 att, ehuruväl, dä ingenting finnes stadgadt om arfvode lill Dislricl-förvaitare för behörige Skogs-charlors författande, det visserligen kunde antagas, att han icke egde något arfvode derföre åtnjuta, och således §. i denna del må anses tydlig, likväl och då i alla fall icke är genom någon allmän Författning bestämdt, hvilken skall bekosta de vid uppmätningen af skogarne erforderlige handtlangare-dagsverken, förmoda Utskotten, att deras afgifna tillstyrkande vid denna §. icke skall anses öfverflödigt, och vidhålla Utskotten fördenskull sin förutgjorda hemställan i ämnet.
Jag vill nu vidröra de bevekande skäl, som jag föreställer mig mest skulle förmå R. o. Ad. alt antaga detta förslag, ty upriktigt sagdt, tror jag att ganska få ibland Ståndet finnas, hvilka gilla förslaget i sin helhet, såsom egnadt att väcka några sympatier, men Den 15 Februari f. m. 25 det finnes några bevekande skäl, som mången lägger vigt uppå och hvilka jag vill genomgå. För det första säger man att den slöra vinsten af detta förslag är, alt representationen kommer tillsammans på ett rum och alt arbetssättet derigenom skulle blifva förenklad!. I detta fall hafva vi exempel från Utsk. och jag tror att just Ledamöterna inom Const.(Jtsk. icke kunna gifva oss så serdeles tillfredsställande uplysningar derom, att sammanvaron befästat vänskapen. Jag tror att resultatet bär skulle blifva ungefärligen detsamma. Den förseglade lottsedelns historia är känd. Måhända skulle det icke blifva alldeles samma förhållande, det vill jag medgifva, men icke stort bättre. Man kan häremot invända, att i Utsk. är det Ledamöter af hvarje Stånds Majoritet som inkomma der, men här åter äro hela Stånden församlade till gemensamma öfverläggningar och beslut. Detta är visserligen ett skäl, men en annan erfarenhet visar, alt af alla fyra Stånden äro inom två och två, motsatta majoriteter rådande, men minoritetens åsigter hyllas vanligen af några å hvardera sidan. Komma de nu tillsammans, så blir hela skillnaden den, alt det vid voteringar kanske blir en öfvervigt af några få röster, i st. f. att det nu är lottsedeln, som inom Utsk. afgör. Man kan visserligen säga att i alla konstitutionella länder finnes inom representationen en majoritet och en minoritet. Detta är visserligen ett skäl, men dervid äger den betydliga skillnaden rum, att denna majoritet och minoritet beror på de olika åsigterna öfver frågorna inom församlingen. Här är den just genom sjelfva Ståndsinrättningen åstadkommen och förhållandet blefve i händelse af det hvilande förslagets antagande föga annorlunda än nu. Nationen blefve delad i två stora delar och om dessa delar åtskiljas genom en röst eller några flera, så tycker jag just att det kan vara detsamma.
Vi hafva sett, att Messias, enligt den gammaljudiska kristologien, är bestämd att grundlägga ett verldsrike, som i stigande fullkomning skall gestalta sig till det eviga himmelska riket. Det nya Jerusalem, hvilket, likasom Messias sjelf, varit förberedt och föruttillvarande hos andarnes herre, [så lära på grund af Es. 49, 16 afhandlingarne Midraseh Neelam fol. 22, Taanith fol. 5 m. fl.], skall nedsänka sig på den förklarade jorden [jemför Uppenb. 21, 2]; synd och död skola icke mer finnas [Henoch 69, 29; 91, 17; Midrasch Coheleth fol. 71; jemför Uppenb. 21, 4], ty frukterna på lifvets träd äro nu menniskornas spis och deras dryck är ur det eviga lifvets brunnar [Henoch; jemför Uppenb. 22, 1, 2]; solen skall icke skina mer om dagen, och månen ej om natten, ty der skall vara en evig dag, hvars ljus är Gud [Henoch 58, 6; Jalkuth Rubeni fol. 7 på grund af Es. 60, 19; jemför Uppenb. 21, 23; 22, 5]. I dessa och andra sköna bilder skildras det tillkommande rikets herrlighet. Men dess högsta fulländning är först inne, då Messias nedstiger från den tron, som andarnes herre gifvit honom, och Gud blifver allt i allom. Då först är förverkligad denna teokrati, af hvilken det ursprungliga israelitiska samhället var en svag och bristfällig jordisk afbild, och till hvilken sjelfva det segersälla Messiasriket endast är en öfvergång.
Hwad ater angar den omständighet, att ingen ma aga ratt till Domstol ingifwa Bouppteckning förseglad: sa ehuru Lag-Urstotlet, i saknad af serskild Moiion, wid ofwannamnde utlatandcs meddelande icke kunnat i någon huswudsakelig pröfning häraf inga, halst detta da endast anmärknings»wis förekoinne amne, pa intet fält i Justitie - Ombudsmannens Berättelse inlupit; Likwäl och sedan detta hinder för en siik pröfning genom Anders Danielssons Memorial, nu mera bliswit undanröjdt, anser Utskottet, med fullt erkännande a ena stdan as nyttan och angelägenheten af den genom Kongl. Brefwet d. -7:de Maji '821, Domaren alagde ssyldighet, att tillse, del icke vkunnoge och osticlelige personer fa med Bouppteckningars förrättande sig befatta, och a den andra, att en sadan skyldighets fullgörande sa midt den samme icke annorlunda, an genom dylika förrättningars granskning, möjeligen kan werkstallas, owedersägeligcn är Domaren betagen wid alla de tillfällen da Bouppteckningar, förseglade ingifwas, det bör Anders Danielssons Mo, tion i denna del bifallas, ock i följd deraf den uti 4!de §- as 9-de Capitlet Ärfda Balken medgifne rättighet af förseg'ade Bouppteckningars inlcmnande till Domstolarne, helt och hållit upphafwas; Hwilkek dock Mte en LedamvtS ftrffilde mening Riksens Hög, Den 9 Julik. Ständer wördsamt underställes, örebro den 7 e Zulii 1812. Pä Höqlöft. Ridd. och Adelns Pä Högm. Preft-Ständets Lcdammagnar, Ledam. magnar, n. k?. Ltrömkelt. ^ o b. 2 k. Pä Wallofl. Borgare-Ttäns Pä Hederm.
Jag hoppas väl äfven derpå, men som erfarenheten under de sista åren har, tyvärr, visat, alt man icke kan mera än hoppas derpå, enär genom de alltför uppdrifna markegångsprisen under de sednare åren ett lemligen allmänt missnöje försports i flere af Rikets provinser; så torde häraf synas, att nu gällande stadganden i detta afseende fordra en ändring och rättelse; och som enligt min tanka den af StatsUtsk. föreslagna är en verklig förbättring af hvad hittills varit gällande, så kan jag icke annat än förena mig med de Hrr, som yrka bifall till den 3:dje punkten af StatsUtsk:s nu förevar, betänk. Gr. Frölich, David: Då jag med uppmärksamhet sökt Den 4 Januari f.. m. 23 att följa denna discussion, egentligen om 3:djc punkten, så har jag trott mig finna, att betänkligheter hafva uppstått, dels för att kunna antaga denna punkt så beskaffad som den är, dels ock för den redaction, som af Utsk. blifvit föreslagen. I denna redaction tror jag ligger ett fel, som lätt kan rättas; bestående deruti, att det säges, att jemförelsen skall ske med ”nästgränsande liin.” Man har riktigt anmärkt, alt förhållanden kunna inträffa, då en jemförelse alldeles icke är passande med nästgränsande län; man har äfven sagt, alt jemförelse icke kan ske, utan med något annat län, der fråga om markegångssättning uppstått; äfvensom man insett omöjligheten af att skrifva lag för personer, som ej vilja eller kunna pröfva förhållandena, emedan all pröfning måste vara fri och förusättande förnuft och rättvisa hos de pröfvande. Att genom lag kunna åstadkomma något annat är omöjligt, och bör således icke försökas. På desse grunder tror jag det vara tillräckligt, om R. o. Ad., för att undvika en återremiss, som skulle hafva den oundvikliga följden alt hela denna discussion skulle utskrifvas, hvilken handlar om mycket mera än 3:dje punkten, i st. f. ”nästgränsande län” satte ”äfven andre län.” R o. Ad. torde finna, att lagbudet då är sådant det hör vara.
Ehuru försäkringstagarens skyldighet alt meddela aila -uppgifter, som för försäkringsgifvaren kunna vara nödvändiga, blifvit i allmänhet angifven, har man dock icke ansett öfverflödigt att lemna en påminnelse om hvad försäkringstagaren har att tillkännagifva i de fall, der försäkringen innebär ett särdeles stort äfventyr för den, som åtager sig densamma (§ 216). Det 105 Del ligger i sakens natur att hvarje, genom försäkringstagarens vållande eller med hans begifvande, uppkommen förändring af de vilkor, under hvilka försäkringen blifvit ingången, skall lända till dess upphäfvande; men å den andra sidan bör han ej heller lida genom följderna af en förändring af dessa vilkor, när hau i densamma är utan skuld (§ 218). Att i sednare fallet försäkringsgifvarens risk kan blifva betydligt förökad, är en oundviklig följd af denna grundsats; men möjligheten af detta ökade ansvar ingår i det äfventyr han åtager sig, och får han således rätta premien derefter. Befälhafvarens personliga egenskaper äro en omständighet, å hvilken med rätta fästes ett ganska betydligt afseende vid lörsäkringars afslulande. Har nu en viss man blifvit uppgifven såsom befälhafvare, så kan detta icke oväsentligen bestämma de vilkor, hvarunder försäkringen afslutes. Emellertid kan det hända att denne man blir skiljd frän sin befattning af orsaker, fullkomligt oberoende af försäkringstagarens vilja, såsom förhållandet nästan alltid måste vara, när försäkringen angår lasten; och då detta i alla fall är en väsentlig förändring af försäkringens vilkor, bar man geuom ett uttryckligl stadgande (§ 219) förklarat att denna omständighet, förutsatt att försäkringstagaren är dertill utan skuld, ej verkar till försäkringens återgång. Försäkringstagaren har endast blifvit ålagd att gifva denna förändring försäkringsgifvaren tillkänna, på det att denne, om han vill se sin säkerhet till godo medelst återlörsäkring, må komma i tillfälle dertill. Ett undantag från den allmänna regeln att försäkringstagare ej får vidtaga någon åtgärd, hvarigenom försäkringsgifvarens fara ändras eller ökas, är medgifvet för det fall att resan blifvit fördröjd till en sednare årstid (§ 220).
Utskottet funnit hinder icke böra möta för bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Malmöhus län gjorda framställning, att äfven för kommande åren denna del af Jandshöfdingens aflöning må utgå efter medelmarkegång. Beträffande sedermera de för Institutets första ordnande erforderliga kostnader samt den anslags-summa, som för Institutets framtida underhåll må vara behöflig, innehåller visserligen Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition att, i enlighet med ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, i samråd med erfarne personer, uppgjordt kostnadsförslag, för förstnämnda ändamål ett belopp af 200,000 R:dr skulle för en gång behöfva af Rikets Ständer anvisas. Men då en af Skånska Hushålls-föreningens ledamöter, som biträdt vid nämnda förslags uppgörande och i denna fråga således bör ega sakkännedom, Herr Grefve Beckfriis, uti en till Utskottet afletnnad promemoria förmält, att denna summa, på grund af sedermera uppgjorda kalkyler, skulle kunna minskas med 25,000 R:dr, och således endast 175,000 R:dr erfordrades för Institutets organisation, har Utskottet, under antagande af riktigheten utaf nu sednast uppgjorda beräkning, ansett högre anslag än till sistnämnde belopp icke höra såsom organisations-kostnader af Rikets Ständer beviljas.
Lån och sin i ”afseende på dess återbetalning ingångna ”förbindelse, också troligen skulle fästa fö”ga uppmärksamhet på de vid Lånets erhållande gifne utslakningar, rörande så väl ”omsättnings-summorne som Öfrige villkor, '‘samt att således det åsyftade ändamålet, Jl.mcc-X}t skottets Betdnk/tnde. N:o s4> 9 "att befordra ett mera noggrannt iakttagande af Låntagares åligganden, troligen ”äfven genom denna föreslagna förändring ”torde nog ofullkomligt vinnas.” ”Denna erinran är visserligen grundad , ”men synes på det hela mera bevisa mot "behofvet och nyttan af anmanings-åtgär"der i allmänhet, än specielt i fråga om ”sältet för verkställigheten deraf. ”1 fall således HÖglofl. Banco-Utskollet ”icke anser, att anmaningar för Diseont”Lån böra helt och hållet alskaffas, torde "det förtjena ett närmare öfvervägande, om ”den föreslagne nya methoden, hvarigenom "arbete och kostnad visserligen besparades, "icke skulle kunna i alla hänseenden anses "jemngod med deh hittills begagnade, och, "då fråga är om ordentlige Låntagare och ”Löftesmän, ega framföre densamma ett "gifvet företräde.” Med gillande af dessa åsigter föreslår Baneo-Utskottet vördsamt, i stället för de hittills bruklige Anmanings-bref för Discont-Lån: 1:0 Att, så väl vid Banco-Disconten i Stockholm *om Låne-Con - Banio-Vtikotttti Bet Mundt. N:« »4. toiren i Götheborg oGh Malmö, från någon bestämd tid införes den förändring, att, efter beviljandet af nya Lån eller Omsättningar, och innan de beviljade Lånebeloppen eller omsatte Re verser ne å dertill bestämda tider utlemnas, uppsatser eller anmaningar, som utvisa dagen, då
Jag vill i allmänhet underställa Ståndet om det är skäl att här behandla frågan om tull värdet? Ora, såsom jag tror, i flere fall nödigt vara, rättelse i de föreslagna tullvärdena bör äga rum; så skall väl frågan derom återremitteras till Utsk.; för att af detsamma behandlas. Att här omedelbart bestämma tullvärdet torde blifva något svårt, emedan vi här ej kunna ingå i den närmare utredning och öfverläggning derom som för ett Utsk. är möjligt. Jag hemställer derföre om ej denna fråga bör till Bevilln.Utsk. återremitteras? Frih. Raab: Jag hemställer huruvida det är behöfligt att återremittera artikeln hampa. Denna vara har förut haft sig åsatt ett tullvärde af 50 r:dr, ett värde som jag nu föreslagit måtte fortfarande detsamma åsättas, äfven oaktadt tullen derå blefve nedsatt. Jag tror icke att det är värdt att för en så ringa sak som frågan om tullvärdet besluta återemiss utom för de få fall der värdet icke kan af Ståndet utrönas; och jag bestrider således att man bör såsom allmän grundsats stadga, att då tvist uppstår om tullvärdet, man bör besluta återremiss; jag fortfar således att yrka bifall lill mitt förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag hörde icke första gången hvad tullvärde Frih. Raab föreslog. Alen har han icke föreslagit något annat än det som 1845 års taxa utsätter, så behöfver intet beslut derom fattas; ty uti alla de delar af berörde taxa, der någon förändring icke antoges, kommer hon att gälla hädanefter såsom hittills. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att det visserligen i afseende på de artiklar, hvilka icke blifvit undantagne, förhölle sig såsom Hr von Hartmansdorff framställ, men att i fråga om de artiklar, hvarom R. o. Ad. förbehållit sig alt serskildt besluta, det måste vara hvarje ledamot öppet att yrka ett förändradt tullvärde. I detta fall, då samma tullvärde, som förut varit stadgadt, blifvit yrkadt, blefve dock resultatet detsamma ehvad en propos. derom framslälles eller icke. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
U. St. justerade §. af Riksdagsbeslutet, som upptager de vid innevarande Riksdag beviljade Anslags-Summorna på RiksStatens IIufvud-Titlar, bar deremot beloppet af dåvarande Fjerde, nu mera Tionde Hufvud-Titelns anslag blifvit rätteligen iakttaget; hvilket Utskottet skolat, i sammanhang med dess ofvan gjorda framställning, vördsamt tillkännagifva. N:o /foS. Uppl, o, godk. hos Itidd. och Adeln d. 1 Mars i83o. Preste-Ståndet d. 3 Borgare-Slåndet d. 3 Bonde-Ståndet d. 3 — '— Rikets Ständers underdåniga Skrif veisej angående Tull å Hvete. S. A. K. -Medelst underdånig Skrifvelse af den 19 i denna månad hafva R. St. till E. K. M:ts Nådiga bepröfvande öfverlemnat det förslag till TullTaxa, hvilket R. St. ansett af behof och serskilda omständigheter påkalladt; men som dervid inoch utförsel-Tullen å hvete icke blifvit föreslagen, utan R. St. uti nämnde Skrifvelse i underdånighet anhållit, att derom serskildt fS agr Korp. Utsk. Förslag till und. Skri/v. N:o 408. till E. K. M. med yttrande inkomma; så hafva R.
Det gläder mig mycket att ha fått vara den förste, som önskar er välkommen till hofvet! Och han försvinner lika hastigt som han kommit, i det han kysser sina fingertoppar och viftar artigt och förtroligt med handen. Han lämnar efter sig ett intryck, som verkar befriande. Det fanns ingenting tvunget eller stelt i hans väsen; det var friskt och personligt; följaktligen kan man vara människa också vid hofvet! Efter alla tecken att döma måste den unge mannen ha varit kammarpagen Frederik Karl Warnstedt. Nu slås dörrarna upp, och Struensee sätter sig i rörelse. Han har en förnimmelse af, att det bonade golfvet gungar under hans steg. Där längst inne i rummet skymtar han genom en dimma det spädaste och minsta diminutivum af en man, som han någonsin sett. Han stannar, bugande; men kung Kristian vinkar med handen, och han närmar sig ytterligare några steg. Nu ser han klarare. Detta majestät liknar en pojke, som blifvit hämmad i växten af sina egna utsväfningar. Det finns ingenting af mogenhet i hans väsen, till trots för den eleganta men något ansträngda hållningen. Blicken är allvarlig och en smula orolig. Men H. M. behagar i nåder räcka lifläkaren sin hand. Lifläkaren söker dränka sin förlägenhet i en ny djup bugning och fumlar ängsligt med majestätets hand, vet icke rätt, hur han skall behandla den lilla späda tingesten. Är den räckt fram till hälsning eller till undersökning? Skall han kyssa den, krama den eller räkna pulsens slag? Sekunderna äro långa. Gud, om detta spektakel snart vore förbi! Ändtligen säger kungen ett par ord. – Detta är således den nye läkaren – Ja, Ers Majestät. Borde han icke ha tillagt några ord, tackat för utnämningen? Nu är det för sent. Kungen har förmodligen redan fått ett bestämdt intryck af, att den nye läkaren är en idiot! – Man har sagt mig, att ni skall vara skicklig. Struensee bugar sig ännu djupare i stigande förbittring öfver sin egen dumhet. Hvad skall man kunna svara på en sådan fråga? – Det skall vara mig en ära och en glädje att tjäna Ers Majestät. – Godt! Jag hoppas, ni kan era konster.
Huru skola någonsin fabriker och andre näringsföretag AJ Cli 27 *"& kunna uthärda concurrence med de utländske, så länge våra capitalister ej kunna finna sin fördel uti, att nedlägga sina penningar i näringarne, om de ej erhålla i5å20 procents vinst. Utomlands nöja de sig med 5 å 6 procent. Visserligen linnas äfven andre orsaker till våra näringars förfall, såsom osäkerheten genom så ofta ombytta författningar dem rörande, brist på industri men öfverflöd på luxe hos Nationen, Osedligheten bos de arbetande och deraf följande högre produetionskostnader m. m., men brist på capitaler och den höga räntan Verka ännu mer dertill. Man bar bär omtalat, ätt Procentare låna i Disconterne mot 5 procent, för att sedermera Utlåna penningarne mot hög ränta. Men de hafva visserligen nära lika vinst på denna speculation, om Discont-räntan böjes till 6 procent. För öfrigt bär en sådan industri högst sällan försports i Malmö LåneContoir; kanske härleder det sig äfven af brist på speculanter å oloflig ränta i Skåne och Blekinge. Öerr Lagerhjelm, Pehr: tiufvudsakligen förekommen af Herr Munck af Rosensköld, instämmer jag i hvad han yttrat* och vill endast tillägga några ord. — Ehuru jag tror det vara nödigt, att Banken skiljes från inblandning med StatsVerket, är jag dock icke af den här yttrade mening* Den 27 Ju lii f. m. att Banken äfven i afseende på lånerörelsen bör anses endast såsom enskild Capitalist, oell göras oberoende af Rikets Ständers beslut. Då skulle man lätteligen förfela nyttan af en LåneBank, som är, att sprida capilalerne till de productiva yrkena och medverka till lägre räntor, hvaraf näringarne och fabrikerne äro i behof för att kunna fortkomma. För öfrigt synes mig Utskottet icke hafva gått realisationen till mötes, när Utskottet föreslagit, att vissa af Bankens tillgångar må utlånas mot orörlig pant. Jag tror utlåningen deremot böra, så mycket som möjligt, inskränkas till panter af rörlig beskaffenhet.
2. och diverse räntor m. m » 13,169: 28. 10. Summa Thaler Preuss. Kurant 7,600,000: Angående indragningen af detta lån samt beloppet af de summor i Svenskt mynt, hvaraf Riksgälds-kontoret kommit i åtnjutande genom försäljning af sina utfärdade vexlar å de hos vissa utländska Bankirhus insatta lånemedlen, hafva närmare upplysningar blifvit meddelade i både sistlidne och innevarande års revisions-berättelser samt dervid fogade tabellariska uppgifter, hvadan Fullmägtige, äfven i fråga om sagde vexlars belopp och de tillgångar, som genom deras försäljning erhållits, anse sig böra hänvisa till dessa handlingar och här endast införa nedanstående sammandrag, utvisande hvad Riksgälds-kontorets inkomst till följd af omförmälda vexeldragningar och vexelförsäljningar under loppet af hvarje månad utgjort. För de af Riksgälds-kontoret utfärdade vexlar dels å den hos Bankirhuset Overend, Gurney & Comp. i London, före lånets afslutande beredda och sedermera genom inbetalningarne utaf lånet godtgjorda kredit å 100,000 Pund Sterling och dels å de hos Salomon Heine samt J. II. & G. F. Baur i Hamburg deponerade lånemedel, hafva följande summor i Svenskt mynt till Riksgälds-kontoret influtit och blifvit å dess räkning i Rikets Ständers Bank insatta: under Januari 1858 R:dr 414,936: 8. » Februari s. å. » Februari s. å. » 560,360: 72. » Mars s. å » 989,945: 28.
Fijr att lrunna ena och samla a h p l en ort tillg~ngliga krsfter har darfiir Fredrika-Brerner-Eorbandets sjukv&amp;rdskomit4 tankt sig, ' a t t inont 7ivmje liiknredistrikt en f i i r e h g borde bildas ~f 911ti92 ock k. till genzenstlnzt arbets i hiilsooc71 sjuktxh-dells tjdnst. Fiiretrfdesvis borde hiirtill anmodas bildade och int.resserade kvinnor, samt praster, lakare, landstiugsmiin, kommunalstAmmooch kornmunalniimdsordforande, storre egendomsagare och arbetsgifvare och sist men icke minst allmogemiin och allmogekvinnor. Inom sig utser foreningen en styrelse af miin och kvinnor. Till erh&amp;llaude af medel for bestridandet af nocliga utgifter bestammes en efter de lokila forhgllandena liimplig &amp; dig afgift, som bor sBttas sii liig sorn mojligt for att den icke m&amp; ntgora nlgot materiellt hinder for intrade i foreningen. Pijr ijfrigt torde deuna ledamotsafgift afven kunna erlgggas genom naturaprestationer eller personligt arbete i fiireningens tjiinst. Dar icke redan distriktskoterska finnes, biir en af den nybildade foreningehs forsta Htgiirder blifva, eRer hvad vi fonlt haft tillfiille unfora, att it distriktet anskaffa en skolad sjukskiiterska. Nen d i foreningen antasligen icke. eller endast med en svhighet, som snart skulle slappa - det nyvalznade sjukviirdsintresset, sknlle k~anna gstadkomlna de hiirtill nodiga penningemedlen, borde foreningen genast frBn fiirsta borjan viinda sig till landstinget med anhiillan att landstinget behagade anstalla en skolad sjukskoterska inom foreningens lakaredistrikt. '