Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är som de lärdes slammer och dispyter o c h ideliga resonnemang, som vända sakerna ut och in, tills vi icke längre veta reda i dem; som fortsätter med de ord den fått tag i, långt efter det den ärliga, besinnande eftertanken blifvit öfverröstad i sorlet och sitter tyst för sig, kanske rådlös och sökande, kanske med det räddande ordet färdigt på läppen, endast han får tyst igen o c h man lyssnar på honom o c h vill förstå hans mening och söker tyda hans ofullkomliga språk. Du skall icke låta din tanke utan andhåll köra sig trött och skrika sig hes med dessa många skäl och grunder. Du blir endast till sist dess mera vilse. Och huru vilse äro icke de fleste just i den stund de göra sitt val, det val, där deras innersta lycka står på spel? Men valet skall g ö - ras; o c h det göres. De som se det o c h förstå det, bäfva till och vända sin blick bort, de fasa för det missljud, som skär igenom oss, då något går i kras inne i en själ. Det är ett tärningskast det hänger på. Och någon gång är äfven slumpen skonsam. * * * Du må bjuda din tanke att hvila. Det är dig icke beskärdt att hvar stund se klart i ditt dunklaste. Du kan det någon gång, o c h du må bida rätta stunden. Du får låta det gå dagar och mer, och du ser intet, och du måste gifva dig ro. Men när stunden kommer och ditt innersta öppnar sig för dig, då skall du lyssna med allt i din själ till hvad ditt inre talar och gömma på orden. Kanske är det endast en kort sekund, och du fick icke höra meningen till slut; du måste gifva dig till tåls, du måste åter bida rätta-stundenOch en dag kommer den åter, och åter en annan gång, och allt hvad du har lägger du samman. Det är ett litet intryck du känner då o c h då, i de stunder när du ser klarast. Dessa intryck skall du rätta dig efter, och om dem skall du vara aktsam. Ty de äro det ömtåligaste af allt. Dessa själens anslag äro så svaga, så fina och hardt när omärkliga. De försvinna lätt i tankesorlet.
En ibland dem har för mig tillkäunagifvit, att inom en eassa finnas tvenne inteckningar på tiotusen r:dr hvardera, hvilka begge icke äga annat vitsord om erlagd chartseafgift, än att der finnes en papperslapp (annorlunda kan det icke benämnas) påskrifven af en okänd person, som förmodligen varit skrifvare: ”att charta är för denna handling erlagd intygas”, och derunder ett okändt namn. Jag frågar er, mine Hrr, om man under sådana förhållanden någonsin kan vara säker, att chartac-afgift för handlingar blifver erlagd. Om nu lagen, såsom den borde, stadgade, att ingen handling vore gällande, så framt den icke vore bevisligen charterad, så vore denna direction af med sina inteckningar. I Frankrike, i Österrike, i Preussen må man komma med den aldra klaraste skuldsedel öfver ctl visst minimivärde, sä är den likväl ogilltig, så framt den icke blifvit behörigen charterad. Ingen domstol ger recipisse på en sådan handling. Att, såsom bär är föreslaget, fordra redogörelse af hofrätten, af underdomstolarue, af kronofogdarne etc., är allt för väl, 120 Den 8 Januari e. m. hvad de sistnämnde beträda ; men jag frågar er, mina Hrr, är det rimligt att ålägga en domare en dylik redovisning? är det väl dertill dessa embetsmän äro kallade? Vore jag domare, så skulle jag säga: ”Detta hör mig icke till; det är icke min pligt att vara registrator öfver chartaesigillatsemedlen.” Jag nödgas således nn ogilla detta förslag. Grunden för chart.sigill.- författningen i de länder, der man vet alt behandla densamma, är den, att chartan icke skall vara optativ utan obligatorisk. Skillnaden emellan dessa begge benämningar ligger deruti, att man i Sverige icke behöfvcr chartera förr än man går till domstolen, hvaremot i andra länder handlingen ovillkorligen skall vara charterad inom en viss tid.
Ex Proiocollo J. F. Fåhreeus, Kongl Maj.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående utomordentligt anslag till uppköp af Spannmål, för att, i händelse af allmännare missväxt, förekomma brist och hungersnöd, Gifven Stockholms Slott den 13 Aug. I823. Då Rikets Ständers förra sammankomst år 1818 nalkades sitt slut, voro utsigterne för årsväxten ganska ofördelaktige, och Rikets Ständer funno, uppå derom af Kongl, Maj:t gjord 142 Äng. anslag till uppköp af Spannmål m. ni. nådig framställning, omständigheterna fordra, att för upphandling af Spannmål , till förekommande af brist och hungersnöd, icke allenast bevilja ett utomordentligt anslag af två millioner Riksdaler , utan ock autorisera K:gl. Maj:t att, derest berörde anslag icke vore för ändamålet tillräckligt, under Riksgälds-Contoirets garanti och emot dess obligationer upptaga ett lån i Silfver af Två millioner Riksdaler på sätt och med de villkor, som Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 16 Julii 1818 innehåller. 18*8 års skörd utföll på det hela mindre ofördelaktigt, än man hade skäl att befara, och endast Trehundrade Tusende Riksdaler, enligt föreskrift till Banken återbetalde, behöfde af det utomordentliga anslaget användas till Spannmåis-uppköp för allmän räkning, i förening med de tillgångar, sorn Allmänna MagazinsHnrättningen dels redan egde, dels anskaffade, och dem enskilda omtankan beredde. Under den sedermera förflutna tiden har Riket varit välsignadt med goda skördar; utsigterna för innevarande år å’ro äfven särdeles lofvande, och all anledning är till det glädjefulla hopp, att åkerbrukets tillväxt och förbättring, som redan gjort tillförsel af utländsk säd i vanliga år umbärlig, skola framgent förekomma brist och hungersnöd till den grad, som förr inträffade.
Det återstår således i afseende på sjelfva hufvudfrågan att undersöka tvenne omständigheter: 1:0 är Svenska jordbruket så skuldsatt, att statens biträde bör påkallas till dess lättnad? och 2:0 är den föreslagna summan tillräcklig för att vinna det åsyftade resultatet? Hvad den första frågan angår, lärer det få antagas som en obestridlig sanning, att jordbruket nära dignar under sina bördor; och jag säger oförtäckt, att detta förhållande härrör från den ojemna fördelningen af skatterna i allmänhet och grundskatterna isynnerhet. Det bör således vara en skyldighet af staten att här lemna sitt biträde, särdeles då det kan ske utan någon uppoffring. Hvad åter andra frågan beträffar, hemställer jag till hvarje tänkande landtman, om icke hvilken summa sorn helst, använd i den väg, som nu är i fråga, skall medföra förmån och afkasta vinst. Jag fruktar ej heller, att 2 millioner i silfver skola befinnas så otillräckliga, som man trott, emedan, om man blott har en fond att bygga på, hypotheksföreningar otvifvelaktigt skola bilda sig och understödjas af de inhemska capitalerna. Enda skälet för afslag vore således, om man ej hyser det förtroende för Styrelsen, sorn erfordras, och vilt antaga, att jordbruket här icke varit i sigte, utan blott inträdet på statslånsbanan. Jag frågar likväl, om Den 3 Februari e. m. man har rätt att på detta sätt bedöma motiver. Ehuru jag, för min del, ej delar Gr. Mörners yttrade tanka, att Regeringen gjort allt, som kunnat göras för jordbruket, kan jag likväl ej frångå den öfvertygelsen, att nu ifrågavar. K. propos:n blifvit framställd i så redlig afsigt till jordbrukets lättnad, att jag tillstyrker bifall till densamma. Frih. Boye, Ludv.: Vidlyftigheten af denna discussion har redan satt B. o. Ad:s tålamod på prof till den grad, att jag anser mig böra vara så kort i mitt yttrande som möjligt.
Vid f. d. tillförordnade Öfver-Ståthållarens, General-Majoren m. m. Sköldebrands, i början af näst!, år i flera delar rörande Krono-Uppbörds-Verket i Stockholm afgifna underdåniga betänkande, har Kammar - Cöllegium och Sta:sContoiret, hvilkas underdåniga utlåtande deröfver - aioo Den ii Juli. ver blifvit 1 Nåder infördradt, gemensamt yttrat, i anseende till den afven föreslagna förbättring af löne vilkoren för Uppbörds - Commissarierna, det Collegierne ansågo de 600 R:dr, sorn för hvardera Uppbörds Gominissarien i lön och skrif"varehjelp blifvit föreslagna, vara för deras utkomst behöflig samt ingalunda för högt tilltaget i afseende på Kronans säkerhet och deras bergning påen dyr och kostsam ort; men Stats-Contoiret, som tillstyrkte att dessa löner borde utgå af Stadens medel, hemställde i underdånighet, att Öfver-Ståthållären och. Magistraten gemensamt måtte pröfva och bestämma beloppet i mån åf tillgång och den Stat, sorn'för Stadens öfriga Tjenstemän var gällande samt afgiften 3 sk. för försummad vederbörlig betalning af Coritribiitionerna, i stället inflyta till Stadens Gassa. Kammar-Collegium deremot tillstyrkte val, ätt dessa löner icke måtte påföras Kronans Stat, utan så mycket heldre af Stadens enskilta Gassa bestridas , sorn en mängd betydliga inkomster skola vara Staden donerade, ibland hvilka Collegium nämner Tolagen samt afkastningen af Strömqvarnarna och Strömfisket, äfvensom Collegium, lika med Stats-Contoiret, icke kunde i underdånighet tillstyrka; att på Kronans
H o n är ju så hjärtinnerligen glad i sitt sinne öfver att hafva fått bort den otäcka fläcken » till allra största delen », — utom en liten skiftning, som resterar. Men kanske den färgskiftningea just är en väsentlig förändring hos färgstoffet, hvilken för alltid sitter, där den sitter! Om nu mina älskvärda damer och fläckfiender vilja höra, skall jag här gifva ett högst beaktansvärdt råd (förlåt,att det är så enkelt! ): Tanken väl efter, hvaraf fläcken möjligen kan bestå, och väljen sedan medel därefter. Fjäsken aldrig obetänksamt i väg med medel, som blott göra fläcken värre. Ofta är nageln det enda som behöfs för fläckens borttagande, och i alla händelser är en sakta skrapning (men mild som sunnanvinden!) med nageln det första, som bör försökas. Om de ej förut veta det, så hoppas dock förf, att det med en hårsmån fattningsgåfva är möjligt för resp. husmödrar och öfriga att förstå, det samtliga de ämnen, hvaraf vår jämmerdal, jorden, består, kunna hänföras till tre kategorier, åtminstone är det för oss nog att känna dessa tre: baser, mättade föreningar ( A f dessa inverka i vanliga fall icke baserna på hvarandra, lika litet som syrorna på hvarandra. Men syror och baser inverka på hvarandra kemiskt, d. v. s. så, att deras grundbestånds 1890 delar omlagra sig till väsentligt nya föreningar, » mättade föreningar » eller » salter », hvilka i sin mellanställning icke vidare hafva samma åtrå att förstörande inverka på andra ämnen. Och med denna lilla inblick i kemiens mysterium hoppas förf, att fläckfiendernas förstånd ljusnat så pass, att äfven följande kan med fördel uppfattas. Om tyget, klädet, fuktats genom en syra (såsom ättiksyra, citronsaft o. d. ), borttages den uppkomna fläcken genom tillsättande af en ringa kvantitet af någon bas, t. ex. sodalut, ammoniak, potaska.
I Frankrike har juryn icke blifvit tillämpad till tryckfrihetsmål förrän år 181g, men upphäfven kort derefter (år 1822), på justitieministern Peyronnets förslag, medelst målens öfverflyttande till assisc-domstolarnas behandling. Efter några års förlopp fann likväl den ädle och verklige statsmannen Martignac, att domstolarna förlorade derigenom icke allenast i tid, utan äfven i anseende; att de i det allmänna omdömet, genom deras domarekall i tryckfrihetsmål, erhållit en för dem högst skadlig anstrykning af partianda och dermed följande partihat; att nationen ansåg tryckfriheten vara sig beröfvad, under det dess missbruk ej på minsta vis hämmades. Martignac ville derföre återföra tryckfrihetsmålen till juryns domsaga; men han gick ur ministeren, innan han hann fullborda sin plan. Polignac blef premierminister; Julirevolutionen kom, och en af dess hufvudorsaker var tryckfrihetens olämpliga behandling af dom| s to ls-j u r isdi c ti onen. Hos oss, i den laghundna frihetens hemland, finna vi nu, att hvad Restaurationens blindaste verktyg, enPeyronnet, allena vågat gora och hvad i England ingen skulle vägat försöka, utan att väcka den förfärligaste storm, föreslås, af hvem? Jo, af de conslitutionella friheternas egentliga väktare — C o n s t i t. U t s k. Ett inkast, jag nog ofta hört yttras mot juryns användbarhet i Sverige, såväl i tryckfrihetsmål som andra brottmål, det nemi., att man i våra småstäder och på landet icke skulle finna ämnen till jurymän, går jag nu att besvara. Detta inkast härrör, tror jag, af ett oriktigt begrepp af hvad en juryman bör vara. Han bör vara uttrycket af det sunda naturliga förståndet, oför1 villad t af juridisk spetsfundighet; detta hör han vara, och ingenting annat. Men jag hemställer, om ej denna egenskap af sundt naturligt förstånd finnes i Sverige äfven i dess småstäder och landsbygd, och om denna egenskap icke finnes kanske mer i Sverige, än i något annat land.
Det helas skeende successiva upplösning.” Lagoch Besvärs-Utskuttens Eetänkanden. 355 ■ Herr Prosten Lector tallenius yttrade vidare ; ”Jag erkänner visserligen väröor af, hvad nu blifvit anfördt» Men då jag hör orotav,s en utvidgning af näringsfrihet och tillika en omgränsning deraf, finner jag deri en motsägelse s»e get ena mot det andra och en Collision, som kan föranleda till rubbning af hvad i Grund-Lagen under Privilegii Skygd försäkras. Då det Hedervärda Bonde-Ståndet, sistledne Riksdag, vidtog en åtgärd, i anseende till Preste - Ståndets rättigheter, trodde sistnämnde Stånd, att, hvad tillämpning deraf, i anseende till tidens skick kunde erfordras, sådant till dess egen befattning hörde: Till Preste - Ståndets särskildta Utskott remitterad, defstädes utarbetad, af Ståndet pröfvad och antagen öfverlämnades i underdånighet så beskaffad, den i fråga satte saken, till Kongl. Maj:t, som också i Nåder den samma gillade. Det Vällofl. Borgare-Ståndet, som redan gifyit prof på hedrande concessioner, lärer ock nogsamt, likaledes, inom sig finna, hvad, i anledning af uppkommen fråga efter tidens kraf erfordras och kaji vara att tillgöra, hvarföre, efter min tanke, hela denna sak det Vällofl. Borgare-Ståndet ensamt Och egenteligen, till behandling tillhörer.” Herr Ålderman Litke uppläste följande Anförande : ”Då en värd Ledamot af Höglofl.
Hr Olsson gaf däremot en mycket god bild af jarlens svurne fiende riddar Knut, fader till Sigrid den fagra. Denna sistnämnda roll, på hvilken en god del af stycket hvilar, uppbars af fröken Holmlund. I yttre Drottningen anländer till hufvudstaden i fägring brast här intet; framställningen hade ock morgon lördag efter sin sejour vid Skinnarböl att uppvisa många goda ansatser, men den på i Norge. Med anledning häraf har prinsessan en gång blyga och höga värdighet, som bör prägla Ingeborg några dagar uppskjutit sitt tillänmade Bengt Lagmans sköna husfru, särskildt gentemot jarlen, kom ej riktigt till sin rätt. Här och där besök i Köpenhamn. framträdde något förkonstladt, som den unga skådespelerskan bör kunna bortarbeta. Fröken Nittio dr fyllde i går den aktade och framLundeqvistvar förträffligt på sin plats som jarlens stående skriftställarinnan fru Vendela Hebbe. släktstolta syster Magnhild, och i fru Olsson hade Ännu i full besittning af sina själsförmögenheter, jarlens blida gemål fått en särdeles behaglig reomhuldas och vårdas fru H. allt fortfarande på presentant. Föreställningen gick som sagdt i sin det ömmaste af sin dotter, den kända och framhelhet bra och framkallade lifligt bifall. Af uppstående sånglärarinnan Signe Hebbe. Under dasättningen har hr Molander all heder. Stycket gens lopp fick fru H. mottaga många bevis på kommer nog att draga många fulla hus. Konunvänners minnesgodhet och tillgifvenhet. gen och prins Eugen med uppvaktning bevistade föreställningen. slut.) De hade så mycket att tala om, Vivika och hon, de första dagarne, och äfven Bane var emellanåt en intresserad åhörare. Liksom förr sutto de om aftnarne tillsammans på förstugubron och sågo, hur solen sjönk ner bakom träddungarne, hvilka kransade Lindåssjön. Här var också vackert, tyckte Mary, ja, vackrare än där nere i södern, ty här låg barndomens trollska minnesskimmer öfver den minsta buske och tufva, och här kände hon att lifvet var skönt att lefva.
Jag fattade icke rätt, huruvida frågan redan genom 3 Stånds beslut är afgjord, men om så är, afstår jag från yttrande i ämnet. Gr. Frölich: Efter den upplysning, som nu är inhemtad, lära 3 Stånd redan beslutat alt bifalla XJtsk:s betänk. ; men jag har ändå icke dragit i tvifvel, att ju något kunde vinnas genom denna framställning, ty i förmiddags lärde jag mig, att vid den extra stalsreglertn kunde i sådana fall något nytt vinnas, och det är på sådan grund jag reätererar min anhållan. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag begagnar den af Gr. Frölich för mig öppnade utväg, och i den mån målet ännu kan resas, anser jag mig förpligtad anmäla min önskan, att hästläkarne i Sverige måtte på det gynnsammaste 204 Den 10 Augusti c. m. behandlas. Det är icke längesedan, mine herrar! den för landet så nyttiga veterinärkonsten fick sin uppkomst hos ossi Såmedelst hafva de väsendtligen befordrats, de berömliga bemödanden, hvilka på hästafvelns framsteg blifvit använda. — När härjemte okändt är, huru högst vigtig boskapsskötseln är för jordbruket, gör det riktigt ondt alt höra talas 0111 5o r:drs lön för män, som nödgas genomgå studier och lång praktik, för att vinna sin skicklighet. Nidskhet mot djurläkare anser jag särdeles höra till det slags hushållning, sorn jag nyligen förklarat vara utmärktaste misshushållning. Frih. Toll, Gustaf Philip, förenade sig med Gr. Löwenhjelm. Frih. Raab: Ehuru jag redan förklarat, att jag instämmer med Gr. Frölich i den önskan att få förhöjda löner för djurläkare, tager jag mig likväl friheten hemställa både lill Gr. Frölich och den sista värda talaren, huruvida det är ens någon förhoppning att vinna detta ändamål, då redan 3 Stånd bifallit Utsk:s utlåtande. Jag tror, att för denna gång och denna riksdag är bäst att låta våra förhoppningar falla och spara deni till en annan gång. Frih. Cederström, Jacob: Efter Ulsk:s betänk, har det Högv.
De frivilliga Skarpskytteföreningarne, uppkallade af fosterländskt nit och af den lärdom, andra länder gifvit om behofvet af större försvarskrafters samlande i hast på den punkt, mot hvilken en fiende riktar sitt anfall, böra ingalunda ryckas från den grund, hvarifrån de uppspirat, nemligen frivillighetens, men de böra bispringas i sina bemödanden och, jemte det deras förnämsta behof af vapen i möjligaste måtto afhjelpes, tillika såsom ett erkännande af deras icke obetydliga uppoffringar af tid och penningar, vinna för sådana sina medlemmar, hvilkaäro inom beväringsåldern den lättnad i beväringspligten, som med hänsigt till förvärfvad skicklighet i exercis och vapenföring kan finnas skälig. För undanrödjande af det hufvudsakligaste behofvet af vapen för Skarpskytteföreningarnes öfningar har Kongl. Majit hos Rikets Ständer gjort särskild framställning; men Kongl. Majit vill tillika, med fästadt tillbörligt afseende på vigten af ordning och hörsamhet inom en militärtrupp, utan hvilka den under krigets vådor och försakelser icke blifver rätt användbar, samt i öfvertygelse att den frivillige skarpskytten under fortgången af en längre tids vapenöfning inser behofvet af punktlig lydnad mot den, som öfver honom förer befäl, och derföre villigt underkastar sig disciplinens fordringar, påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att medlemmarne af Skarpskytte-korpserna, då de med allvar söka uppfylla de förpligtelser, hvartill de förbinda sig vid inträde i korpsen, skulle kunna förvärfva den färdighet i vapens Bih. till R St. Proposition N:o 2. bruk, som af beväringsmanskapet vinnes på första årets möte och är nödig för att kunna med framgång deltaga i de för andra beväringsåret bestämda oundgängliga öfningar i samfäld eller bataljons-exercis.
Både till innehållet oell till afsigten, är Utskottets ofvannämnde betänkande i så måtto tydligt, att det visar huru, hvarken i Regerings-Formen eller i Riksdags-Ordningen, alla härvid användbara formers källor, ingen form Coust. Utsk. Betänkanden. 41 Form Fans För ett så beskaffaolt måls ordagrant lagliga aFgörande. Regerings-Formens 106 g. kunde ej tillämpas, enär FörFattningarne voro i Orderna anFörda, och således ingen öfverträdelse direct tillstyrkt; Dess 107 g. icke heller, då Konungens RådgiFvare i Coinraandomål der var Förbigången; och mot åberopandet af 6 §. i Ansvarighets-lagen uppstod åter den betänklighet, att denna Lag blifvit i sjelfva verket gjord för Riks-Rätten. Enligt 53 och 8* §§• Regeringsformen samt 29 §. Riksdags-Ordningen, äger Constitutions-Utskottet att granska Grundlagarna, väcka frågor om deras förbättring, och deröfver med sina yttranden till Riksens Ständer inkomma. Utskottet har i förevarande fall utöfva! sin pligt och sin rätt: det har communicerat med Stånden om en i Grundlagen upptäckt bristfällighet. Det hade under pröfning ett mål af vigt, som rörde största delen af Landets besutna inbyggare, en åtgärd ledande till intrång i deras lagligen bekräftade; friheter och förmåner. Om, å ena sidan, vördnaden för Lagarna förbjöd Utskottet att hit lämpa ett ansvar, som de ej bestämdt föreskrifvit, borde dock, å den andra, en viss medborgerlig känsla och ömheten om rättvisans helgd förbjuda Utskottet att alldeles nedlägga och i dess Protocoll begrafva ett sådant ärende. Vida skildt från all sjelftagen myndighet, har Utskottet stad nät vid Lagarnas bokstaf, utan att intränga i deras mening: det har rubricerat målet, och visaf Bihang till Riks St.Prot.i&ij, 181S. 3:djoSamlv N;r 6. 7, 42 Coust. UtsL Betäiikanden. hvar Lagen tröt.
Jag är ock af den öfwenygelse att wi ej behöfva räkra ost ester andra Ständs b-ftut; men jag tror icke dest mindre att, dä Ridverfkapet och Adeln förklarat sikt mlHnöje med Riksgälds, EvnroirelS Fullmägliges förwaltning, att nytt wal bör företagas; ehuru ingen ting hindrar alt Sterlett na dem Ständers förtroende emedan beslutet ej innehäller ott de sörwerkadt det. Grefwe ölöiner har detzutom tillräckligt utwecklat nödwändigheten, att för ären« demas oasdrutna gäng, nyrr wal till Ledamöter snart anställeSJag sär derföre förnya min andällon, att en dag lill walet af Herr Grefwen och Landtmarffalken mätte ursältaS. Friherre I^lsnnerkeim, l.srs August. Fullmägtigcs i Riksens StändrrS Riksgälds-Csntoirs wigtiga befattning är en följd af till mtzä personer fattat förtroende. Huruwida fortfarandet af ett fädant förtroende kan förenas med bet beslut HögloftRidderskaper och Adeln nu fattadt, lemnar jag till hwar och en att döma. Det uttrycker wiHerligen ej, fäsvm här rätteligen är anmärkt, ett direct äterkallande af Ständets förtroende till de Herrar och Män, hwilka förrvallmn Ridd. och Ad. Pror. 5 BL«N 86 » Iv62 De», 27 Jaimarii. ge», af Riksgälds - Contoirct warit anförtrodd; men jag anser dess innehäll wars stäidt i sädsne ordalag, att det troligen betager hwar och en af förre Fullmäglige, med känsla af hwad de äro sig sjelfwa skyldige, möjligheten att ifrän denna dag t viwerläggningarne deltaga. Följden deraf blir nödwändigheien att med det skyndsammaste föcke Riksgälds-Contoiret med Ledamöter af Ridderskapet och Adeln.
— Den söm lite eller inte begagnat den förut, fortfarer på samma sätt — men ganska många, som förut bränt, komma att hädanefter upphöra, derföre att skatten är högre.” Af Hr Peyron.; emot de af Utskotten antagne principer för bränvius-bränningen. 7:0 Af Herr von Hohenhausen, M. S.: ”Det sammansatta Be vi 11 - ningsoch Oeconoinie-utskottet har förändrat beredningens förslag uti några vigtiga delar, som medfört väsendtlig rubbning i tillämpningen af de hufvud-principer för bran vins-bränningens ulöfvande, hvilka beredningen föreslagit och Utskotten jemväl antagit; detta störande af sammanhanget emellan princip och tillämpning omintetgör till en del uppnåendet af det ändamål, som de 2:ne fastställde principerna uttrycka. Jag reserverar mig häremot och får vördsamt till Rikets Ständers bedömande underställa detta förhållande.” ”Beredningen bade föreslagit bestämmandet af ett minimi värde å jord till 3oo R:dr för rättigheten till bränvins-bränniug, emedan en jordlott måste gifva något utöfver den nödtorftiga födan för att kunna å densamma med någon nytta för hushållet bränna bränvin; allt minimi-värde Bihang lill R. St.