Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom god hjelp till detta studium rekommenderar jag bland andra böcker såsom varande särdeles intressanta och lärorika: Henry Ilavard, Hart de la maison; Georg Hcrth, Dos deutscke Zimmer o c h Jacob v. Falke, F) ie Kunst im Hause. Jag är öfvertygad att dessa verk, som öfver allt funnit en stor spridning, säkerligen förefinnes äfven uti goda öfversältningar, då man ej föredrager att läsa dem på originalspråken. i p. Solhagen, i augusti 89. Högtärade herr Redaktör! Ni får verkligen förlåta mig, att jag nu helt djerft kommer och tar er dyrbara tid i anspråk, fast jag bara är en karl och dertill en stackars skolfux, som egentligen förr i all min dar aldrig sysselsatt mig med annan literär verksamhet än att rätta » mina pojkars » sven ska och latinska skripta samt att laga samman en eller annan tysk explikationsöfning. » Så mycket djcrfvare att nu i oträngdt mål taga till pennan, » säger ni, och jag måste medge, att ni har rätt. Men jag har en ursäkt — en stor ursäkt. Ty det har händt mig något oerhördt. Ni är ju sjelf en man och känner, •hur djupt en sådan kan känna sig kränkt, när en medlem af det » svagare könet » försöker emot en spela en öfverlägsen och docerande roll, och derför skall ni nog ock fatta det behjertansvärda i min sak och behofvet af en raffinerad hämd. Ty det har endast varit denna stora lidelse, begäret efter hämd, som kunnat drifva mig till dessa rader. Jag måste medge, att jag sjelf och mina vänner nu i snart tio år varit ense om, att min hustru i det hela är en mycket söt och förträfflig qvinna, ja, nätt upp den förträffligaste på långa, långa vägar. Hon har alltid vetat att blicka upp till mig med den respekt, lärdomen och den manliga öfverlägsenheten ega att fordra; hon är den förståndigaste (allt naturligtvis relativt såsom fruntimmer) lilla mamma för våra två barn och en riktig trollkonstnär i att stöka till vår anspråkslösa lilla vintervåning på La ' gårdslandet till ett sannskyldigt paradis.
Hr Ribbings förslag att fördela vägunderhållningsskyldigbeten socknevis synes mig icke heller vara antagligt. Det finnes orter inom landet, der det icke ens är möjligt att med iakttagande af rättvisa fördela denna skyldighet häradsvis, utan der man måste taga närgränsande härader till hjelp, hvilket den Landsh., som i denna fråga sig yttrat, torde kunna vitsorda. Inom Stockholms län finnes nemi. ett härad, hvilket genom allmänna vägars underhåll är till den grad betungadt, att flera socknar inom ett annat härad måst åläggas att deltaga i först omnämnde härads vägunderhåll, som är så kostsamt, att ett enda hemman får för underhållet af ett 100 famnars vägstycke betala ända till 12 Rdr Bko om året. Härutaf torde man finna, att otaliga svårigheter och binder upresa sig emot förslagen att förändra de grunder, hvarefter den ifrågav:de skyldighetens f. n. utgöres, och jag för min del anser, att man gjorde klokast i att afvakta jernvägarnes tillkomst, innan man företoge sig att förändra de grunder som nu gälla för de allmänna vägarnes underhållande, hvarföre äfven jag tillstyrker lt. o. Ad. att afslå den nu föredragna punkten. Gr. Liljencrantz: Om till återremiss af punkten icke fin nes någon annan anledn. än den af Hrr Ribbing och Cederschiöld framställda, så måste jag för min del bestrida vidtagandet af en sådan åtgärd. Det är nemi., på sätt den siste värde talaren ganska riktigt anmärkt, alldeles omöjligt att verkställa en rättvis vägdelning socknevis. Vi hafva trenne slag af allmänna vägar, nemi. landsvägar, häradsvägar och socknevägar, samt dessutom enskilta vägar eller s. k. utfartsvägar, hvilka sednare underhållas endast af de hemman som deraf äga behof.
Men äfven under ett ögonblicks förutsättning, det Statistiska upplysningar genom en Kronobetjent med tillräcklig säkerhet kunna erhållas, så går likvist genom denna åtgärd, att inhemta kännedom af Landets ställning och belägenhet, ett af Statistikens vigtigaste ändamål, förloradt. Det är nemligen ej nog, att Statistiska upplysningar samlas för att förvaras i ett Jkrchiv och vid påkommande tillfälle fcgi Stats-Utskottets Betänkanden. 833 gagnas. Statistikens egentliga ändamål lir, att Folket sjelflbildas till medvetande af dess egen ställning oeh belägenhet, alt det lärer känna det Land det bebor, och att de enskilda medlemrnarne fatta och begripa deras förhållande till Staten och hvarandra. - Detta ändamål kan icke vinnas på lämpligare sätt än att anstallter vidtagas hvarigenom Folket kominer alt yttra sig och handlägga deras egne angelägenheter. Också hafva sådane anstalter sedan längre lider tillbaka varit ansedde af stor vigt och angelägenhet. Till följe af Rikets Ständers anhållan, utfärdades redan den 29 Februarii 1742 ett Kongl. Bref lill samtelige Lendshöfdingarne om visse Öfver-Landthushållares och Jordbrukares utväljande till Landt-Culturervs befrämjande. I anledning af Rikets Ständers ytterligare tillstyrkan utkom den 9 December 1771 åter ett Kongl. CirculärBref om Åkerbruks-Sällskapers irrättande j hvarje Socken. Uti Kongl. KammarCollegii Resolution år 1776 tillstyrkes äfven Ekonomiska Socken-Sällskap på det högsta. Det var likväl af den år 1793 inrättade Committé' för utredandet af lnndern för Industrien i vårt Land, som denna fråga i synnerhet utvecklades. Uti denna Committe's Betänkande innefattas j;tt förträffligF förslag till inrättande i 834 Stats-Utskottets Betänkan den. hvarje Härad eller Socken af Hushållnings - Nu m n d e r, hvartill planen blifvit uppgifven af då varande Professoren ech Riddaren von Schulzenheim, en utmärkt Statsman, hvars för icke länge sedan fulländande
Jag skulle förmoda, att en sådan fördelning, hvilken borde tillkomma Konungen och af Honom bestämmas, icke år åndamåls-enligt tillvägabringad af Riksens Ständer, helst sådane händelser emellan Riksdegarne kunna inträffa, att otn rättighe - 7>m 7 Julii f, m. *43 ten vore Kongl, Majit betagen, att utaf denna Hufvudiitels anslag använda huru stor del som helst antingen för sjö-försvaret eller för landtförs varet ensamt, Konungen kunde finna Sig nödsakad att lyfta lilla CreditifSuuiman, enär Rikets försvar möjligen annars icke skulle kunna behörigen i ordning bringas. Den andra anmärkningen, jag har att göra år, att StatsUtskottet icke föreslagit, det byggnads-kostnader skola besörjas medelst StatsObligationer, hvarigenom den summa, som af bevillningen annars måste betåckas, kunde betydligen nedsättas. Alla utgifter af sådan beskaf-i fenhet, att efterkommande deraf skörda lika mycken och större nytta, ån närvarande generation , synes mig böra genom StatsObligationer bestridas, samt af anslagen på 5;dje Hufvudtiteln endast afsätta nödige medel till Ränta och Capital-afbetalning uppå de upptagne Lånen. Grefve Cronhjel/n, Polycarpus: Då jag anmälte mig var det för att besvara Friherre Ankarsvärds anmärkning, i afseende på de nya Tygstats-tjensterne; men hufvudsakligen förekommen i det jag årnat anföra af hvad Friherre Björnstjerna redan härom yttrat, anhåller jag nu endast att få tillägga några ord. Instämmande med Friherre Anckarsvärd i den princip , att med Statens medel bör iakttagas så mycken hushållning, sorn möjligt, kan jag icke dela hans tanka, att den större utgift, »om i detta hänseende blifvit beslutad; skedt till 844 Dm 7 Julii f. mi nackdel för materielen.
1. för Stockholms Station 4,808: 14. 6. samt för Götheborgs Station 1,585:28. 6. eller tillhopa för Kongl. Förvaltningen och samtliga Stationerna 20,233:40.— Åtgången för år 1845 utvisar ungefärligen enahanda förhållande. 167 — Uti den förklaring, Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärenderna afgifvit öfver förra Revisorers Berättelse, är omförmäldt, att, i anseende till o tillräckligheten af statsanslaget, som på långt när icke försloge till skrif materialier och expenser för Sjöförsvars-Departementets KommandoExpedition och Förvaltningen med Konstruktions-Kontoret, samt ännu mindre för Flottans Stationei', det blifvit nödvändigt att för ifrågavarande ändamål, uti de årliga extra-ordinarie staterna, af det ändock nog knappa anslaget till Flottans materiel uppföra nödiga medel, sammanlagd t uppgående till omkring 16,600 R:dr. I likhet med hvad förut skett, få Revisorerne fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den skillnad i beloppen, som emellan statsanslaget och verkliga åtgången i skrifmaterialier och expenser således ägt rum, på det den tillökning i berörde anslag, som omständigheterna kräfva, må blifva i stat förslagsvis uppförd. §. 3.
St., jemlikt Utsk:s förslag, afven beslutat att hos K. RI. begära följande inskränkningar i antalet af de hästar, för hvilka em hetsoch tjenstemän, efter nu gällande 1827 års resereglemente, fått godlgörelse nemi. Genom dessa beslut skulle, ifall de af K. M. godkändes, förlusten tillskyndas Statens embetsman, dels dem, som, för deras resor få ersättning efter resereglemente!, emedan de komme att beräkna färre hästar än hittills, och dels dem, som måste, utan sådan ersättning, resa i tjensleärenden , emedan de af samma lön, som tillförene, måste bestrida en högre skjutslega. I förra hänseendet är det möjligt och troligt, att indragningen af hästar kan motsvara förhöjningen af legan, inom hvarje dass. Men att Statens vinst på vissa classer, nemi. de högre, hvars medlemmar äro färre och följaktligen resa mindre, skulle jemväl ersätta förlusten på de lägre classerna, t. ex. den 7, 8, 10, 11, och 12, hvars medlemmar äro talrikast, och der inga hästar blifvit indragna, är icke sannolikt. Anslagen till godlgörelse af resekostnader skola följaktligen, då de icke äro förslagsanslag, såsom t. ex. på 3:dje hufvudtiteln, blifva otillräckliga, äfven om K. M. antoge förslaget både till legans förhöjning och till resereglementels förändring. Ännu otillräckligare blifva dessa anslag, om Konungen, såsom billigare och följaktligen san/iolikare är, blott höjer legan, utan att göra det på bekostnad af Rikets icke öfverflödigt lönade tjenare. Att för ett allmännyttigt ändamål höja skjutslegan på bekostnad af resande, som fara frivilligt för egen nytta eller eget nöje, må vara lofligt. Men att göra det på deras be - 88 Den iS November f. m. kostnad, sorn i tjensteärenden nödgas resa, vore obilligt, eroedan de mottagit sina knappa löner, under förutsättning alt få sina embetsresor ersatta efter då gällande föreskrifter, eller att, när ingen annan ersättning än lönen lemnäs, slippa ifrån resekostnaderna för dessas dåvar. belopp. Då nu detta kan, enligt It.
De anmärkningsvärda skiljaktigheterna äro: att Exped.Utsk. icke uptagit hvem, som anbefallt tillvaron af de gemensamma fasta klasserna; att orden för den första upfuslran äro uteslutna, hvarigenom ändamålet med dessa klassers gemensamhet icke omförmälts, och meningen gjorts otydlig; att Exped.Utsk.' skrifvit ”kunde störas”, i st. f. "skulle störas”, hvarigenom meningen ändrats, eller åtminstone försvagats. Det sednare är händelsen med uteslutningen, efter ordet ”storas”, af tillägget eller måhända omöjliggöras. I st. f. ”inbringandet af läro-elementer”, som R. St. sagt, har Exped.Utsk. skrifvit, ”införandet af eli läroämne.” Det första ordets utbyte mot ett annat, kan visserligen vara likgiltigt; men om så är, röjer det en lust att onödigtvis göra ändringar, hvilken ej är nyttig hos ett Utsk., som har nog mycket alt skrifva ändock. Enahanda är förhållandet med läroämnes begagnande, i st. f. läroelemenler. Då R. St. yttrat sig i pluralis, och derföre väl torde hafva åsyftat flera än ett element, hvarföre skall Utsk. göra berörde inskränkning? och hvilken rättighet har det dertill? Mot slutet af del slycke i Utsk:s förslag, hvilket föranledt dessa anmärkmr står : ”måste den reala bildningen ej mindre omsorgsfullt befrämjas.” I Ekon.Utsk:s af RiksSt:n bifallna Betänk, sid. 15 läses: ”pä del omsorgsfullasle befrämjas.” Hvem har berättigat Exped.Utsk. att äfven här försvaga uttrycket, och genom tillägget ej mindre, göra en motsats till, eller en jemförelse med den humanistiska undervisningen, hvilken ej finnes i Ekon.Ulsk:s Betänk. så bestämdt, eller på samma sätt uttalad? I nästa stycke, förekommer följande ordalag: ”målle afses vid förväntade regleringen.” Här saknas ordet den före förväntade, troligen genom oaktsamhet vid utskrifningen.
Enligt de upplysningar jag varit i tillfälle mig förskaffa, förstås vid mynt med skrot den tillsatts eller loyerade halten af koppar, hvaremot med korn menas den öfriga delen affint eller silfver ^se Rinmans Bergs-Lexicon åldra Delen pag. 677)» Om med benämningen skrot och korn således menas endast myntets intrinseca värde eller häftighet, så följer också af ordalydelsen i nämnde G. ■undtags §., alt endast derom Ständerne utöfva med Konungen en lagstiftande magt, men att, i fråga om bestämmandet af myntets enhet, dess underoch öfver-afdelningar samt dess förfärdigande, Konungen, efter sista mom. i åberopade 79 §. Regeringsformen, eger ensam beslutanderätt, samt att derutinnan Ständerne endast i önskningsväg kunna söka inverka på Konungens beslut; och tror jag mig för detta mitt omdöme och tolkningssätt af Grundlags §:n vara vägledd af Ständernas eget åtgörande vid sista Riksdag, då de endast på denna väg, men icke i följd af den lagstiftande rått Banco-Utskottet nu velat tillägga dem, anhöllo om mynt-enhetens bestämmande till 18 sk. silfver eller 1 R:dr Bauco, en anhållan, den Konungen likväl icke fann skäligt bifalla. Erfarenheten har ådagalagt, att alla magispråk ifrån lagstiftningens sida, åsyftande förändringar i det antagna beräkningssättet af Rikets . Mått Banco-Utskoltcts Betänkande N.O 7. 25 mått, mål och vigt samt myntet, alltid varit fruktlöse, Likasom, oaktadt derom gifne generela lagstadganden för hela Riket, i afseende å mål, i en province mates med tunna, fjerdingar och kappar, i en annan med skeppor och kappar, i en annan åter med lunna, heloch halfspann o. s, v. Likaså begagnas i olika provincer olika räknesätt med hänsigt till myntet. Ifrån Torneå till
Jag kan icke förneka alt när frågan förevar hos Fullmäktige i riksgiskont., sä hyste jag många betänkligheter emot det förslag, som af Fullmäktige blifvit framstäldt, ehuru jag icke ansåg mig böra yttra någon särskild mening i frågan; men om man ensamt vidblifver de vilkor, som StatsUtsk. här föreslagit, så tror jag att man skulle begå ett lika förhasladt steg som vid en föregtde riksdag beklagligtvis ägt rum, då StatsUtsk. företog sig att uppgöra vilkor för ett egendomsköp, utan att lemna det ringaste öfrigt ät fullmäktige i riksg:s-kont. att i den frågan besluta eller uppgöra: StatsUtsk. har för det första icke fästat något vilkor i afseende på tiden inom hvilken drätselkommisionen sktdle vara pligtig att göra den förändring genom hvilken staden skulle förvärfva sig äganderätt till jordrymden. Således kan det hända att drätselkommisionen, som får till sig denna jordrymd öfverlåten, kan dröja ganska länge, kanske många år, med verkställande af kajbyggnaden, och då är riksg:s-kont. eller rättare K. St. förhindrade att sjelfve företaga en så beskaffad byggnad, enär öfverlåtelsen af tomten är verkställd och denna svårligen lärer kunna återgå, åtminstone icke annorlunda än genom många omgångar medelst afhandlingar emellan riksgtskont. och drätselkommisisonen. Man står alltså på samma punkt efter öfverlåtelsen i afseende på förändringen, som man nu står, och dä vore det måhända bättre att behålla tomten för att sälla K. St. i tillfälle att, om medel erhållas, framdeles verkställa byggnaden på egen bekostnad. För det andra har icke StatsUtsk. fästat afseende pä en annan omständighet, nemi. del förbehåll, som borde göras för, vare sig riksg:s-kont. eller blifvande innehafvare af detta hus, alt städse äga fri tillgång genom de föreslagna jerngrindarna ned lill kanalen. Detta anser jag vara en mycket vigtig omständighet. Man har visserligen sagt att tomten skulle till allmänhetens begagnande upplåtas.
Lappmarksmissionären Petrus Leestadius skrifver: » Tron, Kärleken och Hoppet utgöra, såsom äfven jag erfarit, lifvets sällhet: bibehåll alltid det första, förlora aldrig det sista, var lycklig i det mellersta. » Den på sin tid högt uppburna tecknarinnan, Maria Röhl, har i albumet ritat en synnerligen vacker och väl utförd bild af en ung flicka och en pilgrim, båda knäböjande framför ett kors. Som text står där: En pilgrims färd är detta lifvet. Vi vandra till ett bättre land. Och hoppets mål för oss står skrifvet i ödets bok vid himlens rand. En annan teckning finnes i boken, föreställande Gustaf Wasa på dödsbädden, omgifven af sina söner. Denna teckning förskrifver sig från den med Wasa-tiden väl förtrogne artisten Johan Hobnbergsscn, som så gick upp i sina studier af forntiden, att han klädde sig och uttryckte sig på samma sätt som man gjorde på Wasakonungarnes tid. Den text han skrifvit till taflan bär äfven vittne därom. Johan Nybom Tro som det re ' n skrifver: ej hoppet! O det är en hägring, utur sitt fjärran ler så grann; blott sviker Dig; dess fägring i går bedrog en ann '. Tro blott minnet! — Som en nordens lyser det i stormarne sin vän. Och på grafven det, en blåhvit tärna, dröjer kvar i tårar än. stjärna Sångens pilgrim i Din barndoms dalar fann ej någon ros, nog värdig Dig; men är nöjd, om den han fann blott talar någongång ibland o m sig Fredr. Ferd. Carlson skrifver: Minnen i mängd, när från ungdom och hem mig dagarna skilja, glänsande stå för min syn, vinka tillbaka igen; ljufvast känner jag dock dem barndomens morgon har fostrat fängsla den dröjande blick, svalka den brännande håg. Och till sist ärkebiskop Reuterdahl: Namn betydelse ha. Hvad Euphrosyne vill säga lärer det grekiska språk; låt mig förklara det här.
De, som vinna öfvervigt i ena Kamaren, taga äfven öfverhand i den andra af Högloft. Utskottets förslag, sorn närmar sig beskaffenheten af den form, 1840 års Constitutions-Utskott föreslog derutinnan, att lemna öppet fält för partier, qväfvande alla medlande stämmors inflytelse och antingen utvecklande sig till välde eller förfallande i svaghet. Emedlertid hafva tvänne Riks-Stånd hyllat den ena af dessa grund-åsigter, och den andra har vunnit de öfrigas bifall. Ämnets politiska skick synes alltså icke ännu hafva blifvit lyckligt uppfattadt, än mindre dess hela innehåll uttömdt. Denna mening vinner ökadt stöd uti tillkomsten af flere förmedlande förslag, dels väckta i Utskottet, dels framställda i Riks-Stånden. Kunde man äfven ådagalägga, att alla hittils framställda förmed!ings-förslag innebära blott och bart ett konstladt stillestånd emellan tvänne stridande parter, af hvilka endera måste segra, för att i ostörd besittning lösa ämnets alla politiska svårigheter; så återstode likväl att undersöka, huruvida förmedlandet i sig sjelft innebär en motsägelse och således aldrig kan gifva ett tillfredsställande resultat. Men hvarken det ena eller det andra har Högloft. Utskottet hittills företagit sig; det har hvarken utvisat felen uti hittills framställda förmedlings-förslag eller bearbetat ämnet i denna rigtning. Det måste derföre vara för Högloft. Utskottet okändt, huruvida National-representationen skulle kunna med samtliga Riks-Ståndens bifall och rätlsenligt fördelas i tvänne Kamrar på nedanstående hufvudgrunder: att första Kammaren bildas hufvudsakeligen genom Stånds-val från de Stånd, som hyllat denna princip; den andra af de öfriga Riks-Stånden genom samfälda val, under bibehållande af den qvalitativa census, som af ålder utmärker Sveriges författning; att andra Kammaren tillerkännes ett större antal ledamöter, jemte rätt att inom sig utse visst antal ledamöter uti första Kammaren, hvarigenom båda Kamrarne komme alt reduceras till lika talrikhet; att
Hr von Hartmansdorff: Den regel, som gäller för Revisorerne i Kammarrätten, anser jag äfven böra gälla för R. St:s Hrr Revisorer, den nemi. att icke inlåta sig i allmänna talesätt, hvarpå man kan svara i lika allmänna ordalag, utan de böra antingen tiga stilla eller anmärka bestämda summor, som antingen blifvit obehörigeu ulbetalte eller icke finnas vederbörligen vcrificerade. Om Sländerne och deras ombud gå tillväga pä detta sätt, så kan något nyttigt uträttas med anmärkn:rne. Men om man blott yttrar sig i allmänhet, görande sina betraktelser om hvad som vore mer eller mindre nyttigt, sä får man dylika betraktelser till svar och ingenting är dermed vunnet. Jag önskar derföre, alt denna punkt måtte förfalla. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke instämma med den siste talaren, att denna punkt skulle förfalla. Dä man ser, att utgiflerne för fångvården från 1835 till 1843 nära fördubblats, då densamma det förutnämnda året utgjorde 393,000 några hundrade r:dr, men det sednare året uppgick till något öfver 700,000 r:dr; så finner man lätt, alt den största omtanka är nödig alt förekomma dessa utgifters stegrande utöfver redan förut alldeles för stora och orimligt höga belopp. När StatsUtsk. söker att granska orsakerna till dessa utgifters betydliga stigande, så kan Utsk. icke utreda på hvilka titlar utaf delta anslag, de största lillökuiugarne egentligen inträffat; om det varit pä underhållet af tångarne, eller på deras skjuts, på underhållskostnaden af byggnader, eller på fånghevakningen. Sådant kan, som sagdl är, icke af räkeuskaperne utredas, åtminstone ej pä den tid StatsUtsk. kunnat deråt egna; och någon annan method än den nu varande mäste efter min tanka vidtagas, för alt ordna utgiftsväsendet i denna gren af administrationen.
— Och har Utskottet, uti dess denna dag ingifne förslag lill ändringar i LåneReglemenlet, utur denna synpunkt, på åtskilliga ställen jemkat de deri i afseende å räntan förekommande föreskrifter. 35a Den n Mars e. m. Beträffande dernäst Herr von Hartmansdorff? hemställan att, i händelse brist skulle uppstå å någon fond vid utbetalande af de derå anviste pensioner eller stipendier, en sådan brist måtte genom lån fyllas intill dess ledighet inträffar, och derefter så väl capitalsom ränteförlusten, genom besparing af de förstblifvande vacancerne ersättas, intilldess skulden vore betald, då, hvad Pensionsfonderne beträffar, ett i förhållande till den förminskade inkomsten, förminskadt antal pensioner borde utdelas; så finner Utskottet sig jemväl böra å berörde hemställan tillstyrka bifall. Uti frågan åter att bestämma, vid å Adliga Scholtefonden sig yppande räntebrist, antingen ett Cadettrum, ett Academiskteller ett NäringsStipendium må indragas, så, enär Utskottet anser så väl det ena som det andra af med berörde Stipendiisliftelser afsedda ändamål vara i sin mån angeläget att befrämja, och således icke gifver bestämdt företräde åt någotdera, har Utskottet, ur denna synpunkt, funnit det vara med billigheten närmast öfverensstämmande, icke allenast att det först ledigblifvande Cadetteller Stipendii-rum hålles vacant, intill dess fondens tilläfventyrs åsamkade gäld varder gulden, utan ock alt, derest indragning af något sådant rum skulle anses nödig, vacancen bör blifva ambulatorisk, så att den en gång träffar ett Cadett - Deii ii Mars e, m. 353 dettrum, en annan gäng elt Academiskt Stipendium och den tredje ett NäringsStipeudium, allt i den ordning sådana ledigheter uppkomma, på det sätt nemligen, att det vacant slående Stipendium genast bortgifves så snart något annat Stipendium hlir ledigt, hvarefter detta hålles vacant tills ny ledighet uppkommer.