Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Allmänna Beswärsoch Ecsnomie-Utstötts behandling öswerlemnat Memorial, pä deri anförde grundelige stal och med åberopande af i andre Länder widtagne enahanda åtgärder, föreslagit inrättning i Fahlun, såsom lamptist aste stället i Riket, af en Praclist Bergö-Schola, hwarest den Studerande Ungdomen, som ägnade sin framtid ät Bergs-Wetenikapev, efter fulländade Studier wid Academierne, ägde tillfälle att förwärfwa den Practista insigt, hwilken, efter Författarens kipplysande stäl, star i sa offiljaktigl och nödwändigt sammanhang med desi förut förwärfwade Mathemaliffa och Chemista kunstapcr, Den 6 Julii. för att kunna bilda honom till en fullkomligt stickelig Bergs - Embetsman och serdeles Ledamot af ett Collegium, som är alagdt högsta wärdén och answaret af Bergö-handteringens sa skiljaktiga grenar och den dermed förenade Ekonomiska Styrelsen. Wid pröfningen af detta ärende har Utskottet inhämtat, att, enligt Författarens uppgift, detta förslag redan blifwit wäckt af Herr Bergs-Hauptmannen och Riddaren Pihl i ett af honom, pä Befallning till Kongs. Masit afgifwit underdånigt Betänkande, angående ätstillige förändringar af nu warande hushållning wid Stora Kopparberget, och att af Herr Bergs.Hauptmannen da, sä wäl som af Herr Prosten Doctor Mellgren uti ofwanbcrörde Memorial nu blifwit föreslagit, att underhållet af Lärare wid en sadan Praclist Bergs - Schola stolle bestridas af den betydeliga Fond, som wid Stora Kopparberget blifwit samlad under namn af AfradSCasia, hwarS Medel ej inga till Stats - Werket, men disponeras af ö^ngl. Majit och stä under KonglBergs-Collegii tillsyn. Af desie anledningar tror Utskottet sig icke böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Med dessa tänkesätt ber Ridderskapetoch Adeln det Vällofl. Borgare-Ståndet vara försälcradt om Ridderskapets och Adelns beständiga vänskap och tillgifvenhet.*’ 'Till Hedervärda Bonde-Ståndet. Det är alltid med det deltagande, som födes af gemensamma yrken och gemensamma fördelar , som Ridderskapet och Adeln återser det Hedervärda Bonde-Ståndet och besvarar dess första hälsning. Ridderskapet och Adeln, som lifligen känner, att vänskap oah inbördes förtroende äro hufvudsakliga vilkor för Årendernes lyckliga behandling, är också lika öfvertvgadt, att allas högsta möjliga fördel endast då vinnes , när alla åsidosätta enskilta afseenden och beräkningar. Endast i sådant hänseende skall Ridderskapet och Adeln täfla med sina MedStänder, och Ridderskapet och Adeln påminna sig med nöje, att om Svenska Jordbrukaren, af ålder kallad till deltagande i Rikets vigtigaste 3* 'Den ”28 November. värf, i sådant afseende är bättre lottad än de flesta dess likar i andra Länder, är det ock* så utan tvifvel denna omständighet, som man bör tillskrifva en väsendtlig del i den ural* driga manlighet, stadga och redbarhet, som äfven under motgångar och svårigheter utmärkt Svenska National-lynnet. Under stora och visa Regenters ledning hafva dessa egenskaper blifvit förträffliga medel till de mest gagnande och vigtiga företag, och icke längesedan har Sverige således, igenom en god Konungs faderliga omvårdnad , och en stor Furstes kraftiga bemödanden och ärofulla segrar, blifvit ifrån eo hotande undergång återfört till det af alia Folkslag eftersträfvade, men af alla icke lika fullkomligt vundna målet af invärtes frihet och säkerhet, under en lagbunden Styrelse, och af yttre anseende och sjelfbestånd. Om det kan sägas, att närvarande olägenheter till en stor del af det förutgående liro en följd 3 så bör man icke heller glömma, att det var under samma tvingande omständigheter, hvilka icke lemnade valet af medlen, som för oss bereddes, både rättigheten att fritt öfverlägga, och de, sedan den tiden ökade tillgångar.
Det är också tillfredsställande att se huru den fruktan, som enligt mitt förmenande utan grund förut funnits för en sådan frihet, småningom minskats, samt att det allmänna tänkesättet numera tyckes hafva kommit till mognad i detta afseende, och ansett det vara icke blott af rättvisa, utan ock af nytta och nödvändighet påkalladt, att samma frihet, som redan länge varit erkänd i fråga om handel och näringar, äfven i detta fall blifver 262 Den 15 September. tillämpad. Utsk:ts utredning härom synes mig i alla delar ganska förtjenstfull, och jag vill derföre blott i korthet upptaga några af dess hufvudgrunder. I afseende på sjelfva principen, lärer väl ingen gerna kunna bestrida riktigheten deraf att enskilda böra få ega frihet att sjelfva bestämma sina ömsesidiga aftal, rörande penningar, lika väl som det icke kan förmenas dem att bestämma priset vid öfverlåtelse eller nyttjanderätt af hvilken annan sak som helst. Och icke heller lärer det numera falla någon in att vilja på förhand föreskrifva huru mycket som får tagas i frakt för ett fartyg eller i hyra för ett hus, eller något dylikt, lika litet som att vilja fixera priset på handelsvaror. Ty utom det uppenbart rättsvidriga i ett sådant ingrepp å den enskildes frihet att disponera öfver sin egendom, skulle följden häraf naturligtvis blifva — enär ingen kan tvingas att lemna effekterna till det fixerade priset — att marknaden, så snart detta fixerade pris understiger varornas verkliga värde för tillfället, blir tom, och att det goda priset, som man ville bereda, i stället framkallar brist. Men hvarföre skall då ej samma grundsats få gälla äfven i fråga om penningar (silfver), som i sjelfva verket ej är något annat än en vara, hvilken hudvudsakligen begagnas att representera alla andra värden? Man har visserligen ofta hört farhågor framhållas att detta skulle medföra en svår rubbning i alla förhållanden. Men de förmenta skäl, som härför blifvit andragna, hafva så ofta blifvit upptagna och vederlagda, att jag icke anser mig behöfva å nyo upprepa motbevisningen, helst en sådan blifvit ganska fullständigt och, enligt min tanke, öfvertygande genomförd i Utsk:ts Betänk.
N:o 137, i anledning af väckt motion, att den sedan år 1682 inom Helsingland och Gestrikland uppodlade jord icke må med rotering besväras, m. m. Bijölls. [' io| Prot. Utdr. d. 17 Fehr. l84f. N:o 139, i anledning af väckt motion, rörande landets uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade tragter, m. m. Bifölls. N:o 140, i anledning af väckt fråga om Klockare-helgonskyldens i Skåne användande till Folkskolor. Bifölls. N:o 141, i anledning af väckt fråga om reglering af sjön Wenerns vattenhöjd. Bifölls. N:o 142, i anledning af väckt motion, angående remonteringen vid Lifregementets Dragon-Corps. Bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Utlåtande N:o 135, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 30, öfver väckt fråga om understöd af Statsmedel lill upphjelpande af fisket i Bohus Läns skärgård. Utlåtandet N:o 135, bifölls, med den förändring, att Ståndet beslöt, att det anslag, som må af Rikets Ständer uppföras å Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel, att ställas till Kong1!. Maj:ts Nådiga disposition, för att derigenom befordra fiskeri-näringen inom Riket, bestämmes ttll Fem tusende Riksdaler Banco; och blefvo de respefctive Med-Slånden inbjudne att i detta beslut med Borgare-Ståndet sig förena. S. D. Föredrogos l:o Expeditions-Utskottets förslag, N:o 238, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående upphäfvande af Kongl. Förbudet emot dueller och slagsmål af den 22 Augusti 1682 och dermed sammanhang egande Författningar, odr 2:o meddeladt utdrag af Höglofl.
När man vid större Egendomar påräknar den mängd af Den 2 9 Maji. 58 3 arbetare, för hvilka Husbonden ej allenast skall ansvara, utan älven betala öfverflöds afgiften,’ likasom hvad den faller tungt på en Åbo, af liten Hemmanslägenhet med 4 personer, emot den höjning fyllnads-afgiften gjordt, hvartill kommer att Torpare med flera, som ej ansetta kunna betala något efter andra artikeln, säle* des äfven fria från fyllnadsafgiften, få harige** nom en betydligen ökad och tryckande Bevillning, så blir både för Jordbruk och Näringar denna vinst mera inbillad än verkelig; Men det obehagliga uppstår af uppgifterne, som kunna leda till många chicaner, isynnerhet för Allmogen, som allmänt ej kan komma i tillfälle begagna den tillåtelsen sf skrifna uppgifter, till deras säkerhet mot origtig annotering, Den, som följt mantalsskrifningar, vet af erfarenheten, att mängden ej fattar förn ordningens innehåll , utan att hvar och en skall frågas, om han och hans folk begagnar det eller det, och må deraf dömmas tili tidelängden af en sådan skrifning. Consumtionsafgifter äro vida bättre än öfverflöds; de hafva visserligen sina besvär i verkställigheten, inea träffa säkrare den skyldige, och den på väl* lefnad begärlige får en drygare afgift, i 6atn* ma mon han följer sin njutnings eller sitt högfärds fordringar.
Då bränvin uppmätes och profvas af den i bränneriet anställde kontrollör, skall, såsom vittne, närvara en i orten boende trovärdig och edsvuren person, som dertill särskildt för hvarje termin utses, i stad af borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd. Der bränvins-tillverkare å landet skulle ega eller innehafva mer än halfva antalet af hemmanen i socknen, utses vittnet af den socknenämnd inom närbelägen socken, åt hvilken Konungens Befallningshafvande detta uppdrag lemnår. 1 fall antingen vittne icke väljes eller valdt vittne uteblifver, ege kontrollören att annan lämplig person till vittne kalla. \ittne som god man vid Landtmäleri-förrältning erhåller. Exp edil ions-Ut skot tets Förslag till underd. Skrifvelse, A’:o 1!) S, 605 I afseende på tiden för vittnets närvaro och biträde vid bränneriet ställe sig vittnet till efterrättelse hvad ordnings-stadgan derom innehåller, och de föreskrifter, kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Vid bränvins uppmätning och profning ege, efter derom erhållen underrättelse, bränvins-lillverkare, sjelf eller genom ombud, vara tillstädes; men förrättningen må, för hans uleblifvande, icke inställas. §. 58. Om, för lättad kontroll vid bränvins tillverkning, Konungen skulle finna för godt förordna, att särskilda instrument för bränvinets mätning och profning skola i de större brännerierna å redskapen anbringas, vare bränvins-lillverkare skyldige att, på egen bekostnad, sådana instrument anskafla och underhålla. §. 59. Uppstår emellan bränvins-lillverkare och kontrollör tvist om uppmätt bränvins styrka, insändes deraf, under bådas försegling, prof till Konungens Befallningshafvande, som, efter del sakkunnig person undersökt profvet och skriftligt yttrande derom afgifvit, afgör tvisten genom beslut, som ej öfverklagas må. Den, som tvisten tappar, skall gälda så val den af undersökningen uppkommande kostnad, som vederpartens utgifter och besvär. §. 60.
För min del skulle jag önska, att dessa personer, som offrat sin tid till detta arbete, äfven koiiime att uppgöra tableaun; men om detta icke sker, tror jag, att dertill kunna erhållas män, som äro färdiga att gå i deras fotspår. Jag önskar således blott, att denna tableau må uppgöras, och att, di vi ej kunna fordra eller ens hoppas att, sedan riksdagen redan så långt framskridit, af LagUtsk. få mottaga annat än ett förslag, huru R. St. på det lämpligaste sätt må komma i tillfälle att granska den nya lagen, LagUtsk:s hela tid och uppmärksamhet må blifva riktad på att gifva lt. St. en vägledning i detta fall, för hvilken de alltid skola komma att hos LagUtsk. stadna i den högsta förbindelse. Jag anhåller om återremiss af betänk. LagUtskrs utlåt. N:o 81 återremitterades. Upplästes och lades på bordet nedannämnda från StatsUtsk. inkomna memorial och utlåt:n: N:o 180. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskis utlåt. N:o 107; N:o 181. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt. N:o 110; n N:o 182. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt. N:o 120; JN:o r83. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtsk:s utlåt. N:o 121; N:o 184. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt. Nro 131; N:o i85. i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 29, angrde försäljning til! skatte af de till ekeplantering anslagna bispmotala kungsgård och 2:ne under Wisingsborgs Den ii Juli c. m. 349 kungsgård lydande hemman samt om inköp för ekeplantering af jord å Wisingsö; Wto 186. i anledn. af gjorda anmärkntr vid StatsUtskts betänk.
Hans Excellence Herr Grefve Fleming: Jag hemställer, huruvida icke frågan om. bidrag till fortsättningen af Herr Cederschjölds arbete, hvilken fråga af Utskottet blifvit särskildt behandlad, äfven här borde särskildt upptagas och afgöras. Herr Bråkenhjelm: I likhet med behandlingen af en annan fråga i ett föregående plenum, hemställer jag, om icke anslaget till fortsättning af Herr Cederschjölds arbete kunde intagas i både Jaoch Contrapropositionen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefve Fleming: Jag anser visserligen icke frågan vara af den vigt, att den bör åstadkomma någon ytter - Den 12 O c t o b c r f. m. ligare tidsspillan för Ridderskapet och Adeln; och ehuru angenämt det för mig varit, om Ridderskapet och Adeln velat, i likhet med Utskottet, lemna siLt bifall till den af mig väckte motionen, hyser jag likväl icke den egenkärlek, att jag ju icke heldre förenar mig med dem, som yrkat afslag, än jag skulle vilja upptaga llidderskapets och Adelns dyrbara tid med en votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till afslag å Utskottets Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Tham, Wolrath: För min del skulle jag gerna röstat för bifall till Utlåtandet, men om detta icke är öfverensstämmande med pluralitetens mening, tillstyrker jag rent afslag derå, i likhet med det beslut BondeStåndet fattat. Herr von Hartmansdorff: Jag vågar vördsamt förnya min anhållan, om den proposition, som å vår sida blifvit begärd, nemligen lill afslag å Utlåtandet, med tillägg, att 1,000 R:dr anslås för fortsättningen af Herr Cederschjölds arbete.
Majit, hvars oaflåtliga bemödande varit och städse skulle blifva att från de Förenade Rikena afhålla krigets vådor och olyckor, fortfarande hyste förhoppning att de tvistefrågor, som för närvarande uppröra Europa, skola finna en fredlig lösning, samt de förpligtelser till bistånd åt ett med oss nära förbundet grannfolk, som hittills varit i fråga för vissa förutsatta fall, icke egde större omfattning, än att de kunnat uppfyllas med de medel, Rikets Ständer redan ställt till E. K. Majits förfogande, vore likväl den politiska ställningen i allmänhet för ögonblicket sådan, att omtanken för fäderneslandet kräfde förberedande åtgärder till våra försvarsmedels försättande i ett skick, som, i händelse af behof, medgåfve deras kraftiga användande för sitt ändamål, utan alltför stor tidsutdrägt; och har E. K. Majit, som önskat att, derest icke alla anledningar till oro för våra yttre förhållanden skulle före Rikets Ständers åtskiljande hafva upphört, göra Rikets Ständer meddelanden i afseende å den ställning ed Förenade Rikena hade att intaga, men af fortgående underhandlingar och hastigt vexlande händelser nu vore derifrån förhindrad, funnit sig af omständigheterna föranlåten att af Rikets Ständer äska ett serskildt kreditiv å Tre millioner Riksdaler, att af E. K. Majit, i mån af behof, användas till ett fullständigare ordnande af försvarsverket. Fxpeditions-utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 196. 19 Rikets Ständer, som med tillfredsställelse inhemtat E. K. Majit sålunda uttalade åsigter samt hysa lull tillförsigt till E. K. Majits visa förutseende vid bedömande af de åtgärder, som, för vinnande af de uti den nådiga Propositionen afsedda ändamål, må finnas af omständigheterna påkallade, hafva alltså, på sätt E. K. Majit äskat, till E. K. Majits nådiga disposition å Riksgäldskontoret anvisat ett särskildt kreditiv af Tre millioner Riksdaler Riksmynt, att, i mån af behof, användas till försvarsverkets fullständigare ordnande. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 November 1863.
Jag tror också, att denna åtgärd kan blifva ändamålsenlig, om Riksg.conCs behof påkalla en hastig hjelp, innan ett ordentligt lånesystem hunnit uppgöras; men alt, på sätt jag nu tyckt mig finna Hr Lagerhjelm och några med honom liktänkta önska, detta sätt skulle företrädesvis begagnas och ett ordentligt lånesystem ej komma i fråga förrän i andra ordningen, deri kan jag ej förena mig. Jag ber att få fästa uppmärksamhet derpå, att om man i allm. rörelsen utsläpper aine sorter mynt, det ena godt och det andra dåligt, så har erfarenheten visat, att det sämre myntet uttränger det bättre, hvarföre följden af Hr Lagerhjelms förslag skulle blifva, att Bankens sedlar skulle utträngas ur rörelsen och strömma till Banken, hvilket för realisationen blefve vådligt. Derföre vill jag icke säga, att om Riksg.- cont. behöfver för kortare tid hastigt upptaga ett lån af mindre belopp, innan ett lånesystem hunnit regleras, det ej bör vara fullrnägtige tillåtet att vidtaga den åtgärd, Hr Lagerhjelm föreslagit; men jag gillar ej, att en sådan ålgärd ao H. if i3o Den 9 Mars e, ra. skulle blifva föreskrifven af R. St., utan det bör bero af fullmägtiges pröfning, om de ej tilltro sig att på annat sätt kunna fullgöra Cont:s förbindelser. Emot hvad jag i förmiddags yttrade, att, i händelse lån skulle upptagas till mindre belopp än obligationernas innehåll, räntan ej finge öfverstiga 4 proc., har blifvit anmärkt, att ett sådant stadgande vore öfverflödigt; hvaremot andra varda talare ansett, att Riksg.cont:s fullmägtige icke, enligt den ordställning betänk, innehåller, vore berättigade dertill.
Den omständighet, hvilken man anfört såsom den väsendtliga orsaken, emot denna diagonal-linea, eller att en jernbana icke bör gå utmed Mälaren, utan på ett afstånd af 2 eller 3 mil derifrån, inträffar likväl just på i Stockholm-Upsala-vägen, hvilken till hela sin längd går på ett afstånd af till 1 mil från sjökommunikation mellan dessa städer. Sådan är det förordade systemets beskaffenhet, och vid dylikt förhållande anser jag otvifvelaktig!, att ehuru än en jernväg mellan Stockholm och Upsala må läggas, icke kan den erhålla den riktning, som af Utsk. blifvit föreslagen. En stambana, som af Staten anlägges, måste väl afse att sammanbinda vigtiga punkter, och det måste väl således vara mera skäl att lägga banan så, att den är gemensam för Stockholm, Upland och Westmanland, än att den skulle i en betydlig krok öfver Upsala gå till det norra och vestra Sverige. Vill åter Upsala hafva en sammanbindningsbana med Stockholm, och är förhållandet sådant, att denna bana bär sig, så upprepar jag hvad Frih. Baab yttrat, eller att dess anläggande må öfverlemnas åt enskilda bolag, hvilket torde vara det enklaste. Häremot har man visserligen anmärkt, att under närv:de penningebrist det ändock blefve nödvändigt för Staten att förskottera dessa bolag. Det är samma tanke, som, om jag icke minnes orätt, fälldes linder frihetstiden: Staten skall förskottera, då de enskilde icke äga tillgångar till utförande af enskilda företag. Men om denna hushållsberäkning är riktig, derpå tviflar jag. Jag fruktar att vi hafva en alltför bedröflig erfarenhet af Statens försök att förskottera enskilde, och jag tror icke att dessa exempel mana till efterföljd. Det är väl obestridligt, att om en stambana skall utgå från Stockholm till de norra provinserna, så bör den taga den väg, som till Stockholm leder, närmast från de bergsbruksidkande länen. StatsUtsk. har sjelf, pag. 45, sagt, att »den norra banans af K. M. godkända ledning från Stockholm öster om Sigtuna-fjärden, i nästan rak linea till Upsala, och derifrån till Sala, i förening med Dala - 142 Den 10 Juni f. m.
Utskottets förslag om en tullsats af 1 R:dr 25 öre skålpundet, rätteligen hade bordt inbjudas att förena sig i Ridderskapet och Adelns beslut om 1 R:dr 50 öre skålpundet i tull för åren 1858 och 1859, hvilken tullsats för dessa åren öfverensstämmer med Presteoch Borgare-ståndens — alltså tre Stånds beslut, och att, om inbjudningen icke af Bonde-ståndet antages, voterings-propositionerna komma att blifva sådana , som de nu af Utskottet blifvit uppgjorda; hvaremot om inbjudningen af Bonde-ståndet antages, blott en enda votering om denna artikel behöfver ega rum. 1 förevarande fall, och då Utskottets uppgift bör vara alt sammanjemka de olika besluten för att i möjligaste måtto undvika flere voteringar, och sådant utan undertryckande af något Stånds beslut och, efter mitt förmenande, äfven i full öf verensstämmelse med de af Utskottet anförda grunder för inbjudningars verkställande, kan ske; har jag ansett Bonde-ståndet böra inbjudas att förena sig i Ridderskapet och Adelns beslut om en tullsats å Ylleväfnader, andra slag, af 1 R:dr 50 öre skålpundet, att utgå under åren 1858 och 1859 och af 1 R:dr 25 öre skålpundet, för den följande tiden; kommande, ifall jnbjudningen antages. hvarom jag likaledes vördsamt anhåller, de uppgjorda voterings-proposilionerne att förfalla och i stället blott en votering erfordras, för hvilken jag får föreslå följande proposition: Den som vill. ali. i enlighet med Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet godkända förslag, införsels-tullen å Ylleväfnader, andra slag, skall från och med år 1860 bestämmas till 1 Rör 25 öre skålpundet, röstar Ja; 56 Bevillnings-Utskottets Memorial M 27.
Chefslönen vid Adelsfane regementet, hvilken I. d. Chefslön, bestående af indelta räntepersedlar, enligt meddelad uppgift, under senare åren utgjort omkring 10,500 rdr ärligen och således lemnade tillgång ej allenast till den derifrån påräknade fyllnad i aflöningen vid Lifregementets Grenadier-korps, samt Uplands och Södermanlands regementen med tillhopa 6,287 rdr 44 öre årligen, utan äfven till betäckande af förrberörda för Armé-förvaltningens organisation behöfliga 4000 rdr, hvaruti jemväl innefattas det för t. f. Presidenten i Krigs-Kollegium nu utgående årliga arvode 5000 rdr. hvilket af samma tillgångar bestrides; men som i allt fall inkomsten af omförmälda f. d. Chefsindelning, såsom af de indelda räntepersedlarnes markegångspris beroende, vore af oviss beskaffenhet, hemställde Stats-Rådet. det Kongl. Maj:t läcktes föreslå Rikets Ständer, alt berörda indelning må tillflyta statsverkets allmänna inkomster, mot det att på Riksstatens 4:de hufvudtitel uppföras kontanta anslag af dels 6,287 rdr 44 öre, såsom tillökning i anslaget till »Indelda Kavallerioch Infanteri-regementena, » och dels 4000 rdr, såsom tillökning i anslaget för Armé-förvaltningen (n. v. Krigs-kollegium).
Af Olof Olsson från Slängserud i Wermlands län, angående upphäfcande af 26 Kap. 2 § 4 morn. Byggninga-Balken, i fråga om församlings skyldighet alt underhålla vissa hus vid kyrkoherdeboställe. Vid flera föregående riksdagar hafva molioncr i samma sylte som denna varit väckta, men ulan att det åsyftade dermed blifvit vunnet; man har nemligen försökt att på något sätt lindra församlingarna från den, på dem ganska menligt inverkande byggnadsskyldigheten å Kyrkoherdarnes boställen, hvilken skyldighet, enligt min tanke, borde egentligen tillkomma Pastor lika väl som andra boställsinnehafvare. Denna förändring har dock alltid mött ett oomkullstötlig! motstånd, hvarföre jag ansett fåfängt att i denna del göra någon vidare framställning; men deremot har jag, för att kunna lå förhållandena emellan Pastor och socknemännen i någon mån jemkade, velat fästa Ståndsbrödernas uppmärksamhet på föreskriften i 26 Kap. 2 § Byggninga-Balken, der del tydligen stadgas, att, sedan Pastor tilllrädt åbyggnaderna i lagligt skick, han är pligtig dem sjelf underhålla, och att — hvad samma lagrum bjuder i ett annat moment — när dessa hus af ålder och bruk, men ej af prestens vanrykt förfalla, socknemännen då först, på sin bekostnad, skola dem hygga och bättra. Af dessa stadganden uppkommer en ganska stor tvetydighet; och oaktadt det vid hvarje ekonomisk besigtning tydligen utredes, att de å husen då befintliga brister tillkommit genom innehafvarens försumlighet att dem i tid afhjelpa, har det dock alltid blifvit församlingarnes lott att fullgöra boställsinnehafvarens i dessa fall tillförbundna skyldigheter.