Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fortsättningen af detta långa bref och ett derpå följande förekommer dock ett och annat som antyder, att Järta fortfarande hyste hopp om, att den af honom förordade rektor Forslind i Falun, hans söners lärare, skulle framför Malmström bli utnämnd till kyrkoherde i St. Tuna och att således det föregifna beslutet om afskedstagande i verkligheten endast var en hotelse. Också inlemnade Järta sin afskedsansö-kan icke förr än Malmström blifvit utnämnd till kyrkoherde i St. Tuna. Då det nämnda befordringsmålet på sin tid ådrog sig en stor uppmärksamhet inom hela landet och föranledde Järta att för andra gången frånträda embets-mannabanan, torde en icke alltlör knapphändig notis derom vara för våra läsare välkommen. Kanslirådet, professor Malmström, kyrkoherde i Sköfde, sökte transport till St. Tuna pastorat i Dalame. Domkapitlet i Westerås, der J. O. Wallin vid ifrågavarande tidpunkt under några år var domprost och den ledande viljan, uteslöt honom från förslaget, med tre röster mot två. Detta förfarande och i synnerhet det yttrande Wallin afgaf, då domkapitlet skulle förklara sig öfver Malmströms besvär, klandrades mycket, äfven af Wallins vänner och beundrare. Järta sjelf säger härom i det ofvannämnda brefvet till exc. v. Engeström, att Malmström » ej på formelt lagliga skäl blifvit utesluten från förslaget ». Också erhöll Malmström genom sina besvär icke blott rum å förslaget, utan det första och derefter vid valet en betydlig pluralitet. Alla objektiva befordringsskäl voro således på hans sida. * Vid filosofie * Detta besvärsmål företogs till behandling i Allmänna Årendemas Beredning den io febr. 1821 och det protokoll som derom fördes upptar 44 sidor. Alla ledamöterna förenade sig om att föreslå Malmströms uppförande å förslaget, framför rektor Forslind, och hemstälde äfven, att dedoktorspromotionen i Upsala 1785 hade han innehaft första hedersrummet. Fyra år derefter befordrades han till professor i grekiska och österländska språken vid o •
Så snart, genom förhör med Parterna, Åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring, ransakningen fullbordad är, varde den genast, med samtliga handlingarna, till ■vederbörande Hof-Rätt insänd. (Nytt förslag.) a:o Åklagarens slutpåstående skall alltid skriftligen afgifvas, med utsättande af det lagrum, hvarefter ansvar yrkas, så vida han ieke, i stället, endast åberopar sin stämnings-ansökning; Och vare alltid den tilltalade berättigad att, öfver slämnings-ansökningen samt Åklagarens öfriga skriftliga anföranden, likaledes skriftligen sig yttra och förklara, (Nytt förslag.) §. 20. 1:0 Är qvarstad å tryckt Skrift, efter Ilof-Canzlerns eller hans Ombuds reqvisition, verkställd, och anteckningen deröfver till Justitias-Canzlern insänd, må Justitise-Canzlern sedermera, inom den i 17 2 mom. bestämda tid, hafva hänvist målet till vederbörlig Domstol och tillika Actor förordnat, Domstolen bör då, sist inom Åtta dagar , pröfva om qvai staden skall äga bestånd. Bil. till Constit.- Utslås Memorial, N:o 5i. 3i Sker det ej, och är icke qvarstad, inom En månad efter dess verkställande, håfven, vare Boktryckare eller Försäljare öppet alt, hos den Executor, som handräckning tili qvarstadens läggande meddelat, fordra densammas brytande, hvilket icke må, vid ansvar af Embetets förlust, vägras, (Se 5 §. 8 morn, 4 och 5 pp,) a:o Anmäles hos Justitiaa-Canzlern omedelbarligen någon Skrift till åtal, och han pröfvar detsamma skäligen äga rum, bör han, sist inom Fjorton dagar, om målets uplagande vid laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga; Gällandes härvid, i fråga om qvarstad, hvad i3 §. 3 inom. föreskrifver. Är målet till laga Domstol kommet, och qvarstad der af Åklagaren yrkad, bör
­ 14 ­ BERGENHJELM. Ah, man får inte vara för sträng... ADA (stött). Hvarför ä' det synd om henne? BERGENHJELM (slår om). Därför att hon inte ä' så söt som du. Slutligen gå de med armarna om hvarandras lif några slag öfver golfvet och försvinna därefter till höger) arbete). FRU HERMENS (ser upp från sitt Hon ä' litet bortskämd, det ä' alltihop. WALTER. ovan vid våra förhållanden, får man väl inte räkna så noga med det. FRU HERMENS. du, ser klarare. Hon anser, att allt, hvad hon band på sig, utan bara göra hvad man har lust till. WALTER. Du dömer för hårdt, mamma! FRU HERMENS. Nej, bara rättvist, fastän det ä' svårt nog att göra det, när hon kommer så där rart som nyss och lägger armarna om ens hals. Jag kan bara inte riktigt begripa, hur man kan bli bortskämd i ett sådant hem, som hon haft. Styffar Nej, Walter, jag som inte ä' sa partisk som Ah, visst inte! Om hon ä' barnslig och (Kysser Ada, som ännu visar sig en smula moquerad. gör, går an, och att man aldrig behöfver lägga ­ 15 ­ och sex styfsyskon, små förhållanden och inte mer än ett par tusen i farsarf. WALTER (sätter sig bredvid henne Ja, ser du, mamma lilla, det ä' bara lefnads och klappar hennes händer). lust, det försäkrar jag dig. Hon ä' ung och vill ha roligt. Och nu på sista tiden, då jag varit så strängt upptagen, har hon verkligen naturligtvis efter litet omvexling. inte bjudits på så många nöjen, så hon längtar FRU HERMENS. eget bästa, du arbetar, och att det för resten inte går an, att ni ä' så mycket tillsammans, Hon måtte väl inse, att det ä' för hennes när ni nu ska bo under samma tak. Man måste tänka litet på, hvad folk säger. Jag önskade, att hon farit hem till sina föräldrar strax efter men det ville hon ju inte höra talas om. WALTER. Kan du undra på det? FRU HERMENS. Nej, hon har naturligtvis trefligare här.
Om det ej af annat skäl beviljades, trodde Friherre Cederström det böra ske för att fördrifva allt misstroende, ty han vore öfvertygad att sanningen i alla fall en gång skulle framtränga och att den, som följt sin öfvertygelse, lika litet skulle hafva att befara, som, när sanningen röjdes, allmänhetens omdöme skulle kunna förvillas. Herr Assessor Gahn uppläste 15 § Regerings-Formen, i stöd hvaraf Utskottet äger rätt att detta Protocoll infordra. Herr Professoren Doctor Wijkman ville derpå fästa Utskottets uppmärksamhet, att denna § bevisade, det öfver Commando-mål Protocoll både kunna och möjligtvis icke kunna finnas. Friherre Gederström erinrade, under medgifvande deraf, att, om Rådgifvaren i Commando-mål icke afstyrkt Konungens mening, är han i alla fall såsom dermed öfverensstämmande för sitt råd ansvarig; emedan, då intet Protocoll finues, det är tydligt att han tillstyrkt Konungens beslut. Herr Professoren Doctor Wijkman ansåg detta gälla endast för Stats-Rådets Ledamöter, men ej för Föredragande i Commando-mål. Herr Grefven och Ordföranden hemställde ytterligare om icke Utskottet, vid all requisition af Protocoller, bör hafva afseende på de gränser Constitutionen föreskrifver för dess åtgärder. De äro utmärkte igenom 106 och 107 §§ af Constitutionen och han kunde ej inse huru det slags Commando-mål, som nu är i fråga, kan i enlighet Bilaga Å till Mein. N:o 4. 29 dermed blifva ett föremål för Utskottets pröfning. Att Konungen låter en Trouppe marchera ifrån en ort af Riket till en annan synes icke vara af de mål, som antingen röra lagligheten af saken eller angå Embetsmännens oväld, nit, skicklighet och drift. Om vidare intet Protocoll finnes öfver ett sådant mål, blir det väl då Utskottets sak att dömma nyttan af Beslutet, och hvarpå skall ett sådant omdöme grundas, om icke på följderne och utgången, och är väl ett sådant omdöme alltid billigt, är det icke ofta vådligt.
Så vida Rikets Ständer skulle finna denna Utskottets framställning förtjena afseende, torde underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t böra aflåtas, hvaraf Kongl. Maj:t tilläfventyrs kunde finna Sig föranledd att öppna underhandlingar med de i frågan interesserade makter för träffande af öfverenskommelse om Oresundstullens aflösning. Då någon tid likväl måste åtgå, innan en sådan öfverenskommelse kan afslutas samt ytterligare tidsutdrägt derefter komme att ega rum för anställandet af de noggranna kalkyler, som erfordras för att bestämma aflösningskapitalets rätta belopp, äfvensom hvardera af de i aflösningen deltagande makters andel deri, så har Utskottet trott, att under denna tid serskilda underhandlingar med Danmark kunde företagas för tillvägabringaride af de nedsättningar i nu gäl - Allm. Ucsv. o. Ekon.-Utsk. Utlåtande, 120 13 lande Sundstull-tarif, som kunna vinnas och serskildt den befrielse för svenska kustfarten från Sundstulltvånget, hvilken synes vara med billighetens fordringar öfverensstämmande, äfvensom en minskning af tullkammarsportlerna och fyrpenni ngnrne, så att dessa nedsättas till belopp, som motsvara de behof, hvarför de ursprungligen äro beviljade.
erlägger köpeskillingen , och de antingen densamma förskingra eller underlåta att för den redovisa , må skylla sig sjelf för den påföljd, alt egendomen ändock fortfar att vara besvärad med det till borgenären obetaldta inteckningsbeloppet, i synnerhet som den utväg jo LagUtskottets Betänkande N:o 55. är honom öppen alt sätta köpeskillingen i allmän vård, till lyftning af vederbörande, oell såmedelst , utan rättsegandes förnärmande, bana sig väg att få inteckningen dödad. Efter öfvervägande af denna till LagUtskottet remitterade fråga, får Utskottet deröfver vördsamt afgifva det yttrande , a) att ofvanberörde Kongl. Kungörelse, efter Utskottets omdöme , ingalunda innefattar något bemyndigande för Syssloman i gäldbundet och till borgenärer afträdt bo att uppbära och qvittera den, vederbörande inteckningshafvare tillkommande, andelen af köpeskilling för försåld intecknad fastighet, som boet tillhört ; b) att denna Författning tydligen angår endast sadane inteckningar , till hvilkas gäldande köpesumman icke forslar; c) att Domaren följaktligen ej oger attj i stöd af samma Författning, döda andra inteckningar, än dem , hvilka , efter vederbörligen uppgjord, på Gravationsbevis samt laga kraft, [vunnen dom och oklandrad elle? LagXJiskotiets Betänkande N:o 55. 11 fastställd auctionsförrättnlng grun. clad, uträkning, befinnas öfverskjuta köpeskillingens hela belopp; och d) att Författningen således, tolkad och tillämpad efter dess lydelse och rätta förstånd , ej kan leda till förnärmande af inteckningshafvares lagliga rätt ; i följd hvaraf , och då Motionairens yrkande synes härleda sig från origtigt begrepp om Författningens ändamål och mening , Utskottet tillstyrker^ att den föreslagna lagförandringen ej må bifallas. Ankom till Expetl, Utskottet den 29 April (§29.
Danöelns oek alla nyttiga lVäringars uppkomst oek förkofran förebygga ocker oek obilliga intressens beräknande enskilcle emellan samt i egenskap ak Allmän 8tatsanstalt: alt a) öet inlänclska mintet mä bikekällas viö cless rätta oek skäliga valeur samt främmancls myntsorters obilliga ock egenmägtige stegranöe kinclras oek förekommas; L) alt, uti clen genom läneoperationerne ärligen inkl^tanöe ock besparcla vinst, en nöclkjelps oek tillgängs-eassa mätte bereclas, Ilvarökver b. 8tu' ägcle alt till X. N:ts oek Laclerneslanclets liecler ock n^tta samt allmänt gagnelig» änöamäl clispooera. Vicl uppgöranclet ak kvilken LaneoOröning minnet ak kalmstruekska bankens unclergäng föranleööe till ^ betä nk an öen, lV:o 1. iZ öet staöganöe i 71 §. att icke någre Lreöitseölar, eller snöre, som clertill kuncls kafva liknelse, knge i Verket brukas, utan voro körbuclne. De functioner b. 8t:rs Lank sälunöa ursprungligen erkällit, att såsom Vexelbank utgöra en säker gemensam Lassa för ali större bekällning ock att såsom Länebank upptaga samt genom Zterutlaning göra för lVäringarne vek biket kruktkäranöe lierås Lapitaler, som ak varsamket eller degvämligket, kelcire nöjcie sig mecl en mincire vinst än uncierkastaiie sig skven cien aklägnasts väcla, kortgingo cie första Hi arén efter cless stiftelse välgörancle oek utan betvöliga skakningar.
Nila dessa anmärkningar kunna hufvudsakligen återföras till en .enda, nemi. emot förbiseende eller öfverskridande af Elers Kongl. Mijtts Nådiga .Instruktion af den ta April ,f8,15; i afseende på hvilken anmärkning .vi underdånigst utbedja oss tillåtelsen att företrädesvis anföra, hvad också 1 det följande skall ådagaläggas, det flere andra gällande föreskrifter gifvas, antingen af så enskilt och från lokala förIiållanden härledd beskaffenhet, att de leke bort, eiler oek så sent ,utgifvits, att de icke kunnat uti den allmänna Nådiga Författningen intagas. Sådant är, i afseende på förstnämle Socknar, förhållandet nfed den ifrån Kyrkorna utgående årliga afgiften till Jordgummor och till dessas undervisning, af hvilka den förra finnes redan uti aSoS års Kyrkoräkenskaper uppförd , grundande sig på E lers Kongl. M ij:ts Nådiga befallning af den a3 Augusti , sedermera åberopad uti Kongl. Brefvet den i3 Februari i8oy, och den sednare, som förekommer först uti iSaj års Räkenskaper, h*r sitt stöl uti Elers Kongl. M. j:ts särskilta Nådiga tillåtelse , meddelad genom Högvördiga DomKipitlet, uti Cirkulär af den a j. Oktober samma år,.
Skogshushållningen fordrar nemligen, att i allmänhet, vid hvarje hemman eller hemmansdel, som har egen åbo och ett eget afskildt ägoområde, afsättes och fredas en viss skoggsvidd, svarande mot dess behof. Den beräkning, som er - 103 fordras för att finna medelbeloppet af en sädan vidd, kan exempelvis ske efter ett medeltal imellan den af Hr Ström uppskattade, nu varande allmänna afkastningen, 22 famnar af tunneland, och den afkastning, som genom en bättre skogshushållning bör i allmänhet erhållas, 50 till 60 famnar, således i rundt tal 40 famnar af tunneland. I de orter, der återväxten fordrar 100 år, frambringas då af ett tunneland 40 famnar trädvaror (om 100 kub. fot) på 100 år, eller 4 famnar på 10 år, eller 2 famnar på 5 år. För alt erhålla 2 famnar om året, behöfver man följaktligen 5 tunneland, för 10 f. om året 25 tunneland, för 20 f. om året 50 tunneland. Så vida nu till bränsle åtgår en famn för personen, och till byggnad, stängsel och slöjd hälften så mycket, hvarigenom behofvet vid ett hemman, som bebos af 20 personer, blir 30 famnar, måste vid ett sådant hemman finnas minst 75 tunneland skog. En sådan skoggsvidd af duglig mark bör vid hemmanet vara utstakad och till hygge indelad i 100 lika delar, hvaraf en del eller tunneland får årligen afbrukas. Tjugu personer utgöra bland allmogen fyra vanliga hushåll, hvilka således vore belåtna med de här beräknade 75 tunneland skog; och i sambruk för dessa lyra hushåll, utgörande vanliga befolkningen af ett helt mantal, kunde en sådan skogsvidd lämpligen skötas.
Jag tillhör dem, som i ganska unga år inträdt på tjenstemannabanan, inträdt inom hufvudstaden, och som, ju längre jag lefvat, desto lifligare kännt, saknaden af tillfället, att jemte tjenstens bestridande kunna, vid någon hufvudstadens högre läroanstalt, i ungdomsåren förvärfva de kunskaper, hvaraf mannaåldren fått vidkännas bristen. Det ligger i försörjningsomsorgens natur att söka, så hastigt som möjligt, komma i åtnjutande af inkomster för utkomst. Man skyndar derföre ifrån universiteten, eller ifrån andra läroanstalter, efter sä hastigt och så tarfligt som möjligt absolverade examina. För turberäkningen sträfvar man att tidigt inträda i tjenst, så väl inom militären, som inom de s. k. verken i hufvudstaden, der kasern-lifvet, vaktgörningeu och renskrifningen utgöra en alltför tankefattig fortsättning af kunskapssökandet. Vore nu ett tillfälle i hufvudstaden att bevista och följa föreläsningar och föredrag uti högre vetenskapliga ämnen, sfi skulle de otvifveiaktigt besökas af ganska många, och proftn af dem, hvilka derifrån hemtade förmåga att i högre värf och inom det uphöjdare statslilvet blifva sitt fädernesland nyttige, kunde aldrig blifva så liten, att icke en ifrån det allmänna derå nedlagd jemförelsevis mindre betydlig kostnad i rikt mått öfverträffades af vinsten. Tilloppet vid de förträffliga föredrag, som för flere år tillbaka af någre bland våre mest utmärkta vetenskapsmän höllos uti La Croix’ salong, har nogsamt ådagalagt tidsandans kunskapsbegär och behof af sådane föredrag. Förhållandet inom andra länder är helt annorlunda än hos oss. Frankrikes hufvudstad eger flere institutioner för undervisning i vetenskapliga ämnen, utan att vara behäftade med de former, hvarunder vi gemenligen förstå de akademiska konstitutionerne.
I iga antagande i deras helhet, äfven om de ock icke skulle vara omfattade af det allmänna tänkesättets sympalhier. Tvertom, min innerliga öfvertygelse är, ali just de, för hvilka dessa lagars antagande, sedan de tillvunnit sig landels sympalhier, ligger mest om hjertat, alt just de, enligt min förmening, böra vara särdeles måne om, ali den genomgripande reformen icke skall få minsta sken af all blifva nationen påtvingad. ”Med hvilken sinnesstämning skulle väl en sålunda genomdrifven lag blifva emollagen och åtlydd? Hvarken vår eller någon fri statsförfattning kan vilja, alt lagar skola framtvingas. På den fria öfvertygelsens väg skola de stiftas samt derigenom blifva kära och starka inom det folk, som ålager sig deni.” Sanningen af dessa ord torde icke kunna bestridas; och ej eller af följande yttrande, hvilket jag icke skyr all läna ifrån en af systemets ilrigaste molkämpar, Hr Lector Wallman, (se dess betänk, vidfogade reservation sidan 20): ”Elt lölks lagar äro på en gäng måttstocken för dess eullur och elt uttryck af dess hela samfundslif, och den codilierade lagen i de liesta fall endast elt register och supplement till den stora lagbok, som ligger förvarad i del allmänna tänkesättet, sådant del under nationens liela utveckling stadgat sig. Om lagen skall fortfarande bibehållas i full utöfning och verksamhet, om den skall hafva sitt stöd och försvar i folkets begrepp om räll och 112 Den 20 April f. m. orätt, sfi måste ilen slå i ett visst samband med det allmänna tänkesättet, hvilket dä i seder och bruk och alla inbördes förhållanden utöfvar en domsrätt, som supplerar lagskipningen, gör de offentliga lagarnes tillämpning lättare samt åt dess domar, när de afkunnas, gifver helgden af folkviljans sanction. Det allmänna tänkesättet mognar långsamt, och hvarje trappsteg i eulturen hvilar på eli underliggande.
Missgerningsman: om ändring i bestraffningen för sadans släppande , , Kongl. Maj;ts Nådiga bifall dertill, , , Misstag; se Votering. Missväxter; se Creditiv; Undsättning. Mjölförråd, Kronans; se Kronoskjuts. Mjölnares biträde; se Mäldegare. Mjölqvarnar, husbehofs* om rättighet att anlägga sådana, utan föregången syn å stället Svar på återremiss ,,,,,, Monopolier: förbud emot sådanas stiftande till menigheters förfång Motala Mechaniska verkstad; se Lån. 2. Ridd. o, PresteAdeln. Motala 'IVTcchaniska Verkstad: dess öfvertagande af Staten för Flottans rakning, ,,,,,, Svar pä äterremiss , , , Motala Verkstads abligationer ,* försa 1 jnings-pro.venue deraf, ingången till Hikgälds-Contoret; se Berättelse, Stats Utskoltets, oni Riksgälds-Gontorct ra. in. pag. ao. Motioner, ämnade att i Stånds Plenum väckas j Huru dermed förhållas bör; se Riksdags-Ordningen, §. 5i.
Denna vo tens propos. godkändes, hvarefter voteringen företogs, och vid dess slut rösterne befunnos hafva utfallit, sorn följer: Ja — 10G. Nej — 70. Lades på bordet Bevilln.Utsk:s mern. N:o 8, i anledn. af RiksShs beslut, ang:de åleilemnande af Hr G. W. Gillbergs hos Vällofl. BorgareSt. väckta motion om restitution af äganderätts bevillning för Upsala stads löningsjord. H. R. o. Ad. åtskildes kl. \ till 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen den 23 September 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleniprot. för d. 18 dennes. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att K. M. i nåder befallt, att en inträdesbiljett till Storkyrkan bör för kröningsceremonien ställas till hvarje riksdagsmans disposition, för att för dess fru eller något annat fruntimmer användas, med undantag dock för dem, som genom mannens embete eller syssla, eller ock i egenskap af Hoffrunlimmer eller presenterade damer redan förut äga inträde derstädes; äfvensom att Riksmarskalksembetet i anledn. 404 Den 23 September. deraf begärt, att ju förr dess hellre få emottaga en reqvisition å det antal biljetter, sorn för R. o. Ad., enligt förenämnde beräkning, erfordras. H. Ex. finge derföre nu anmoda dem af R. o. Ad:s ledamöter, som önskade erhålla sådane biljetter, att dertill anteckna sig bos Ridd.fiscalen sednast i morgon afton, emedan H. Ex. om Onsdagen borde aflemna förrberörde reqvisition. I anledn. af R. o. Ad:s d. 21 dennes fattade beslut, att till grafven åtfölja framlidne II. Ex. Hr Gr. Brahes stoft, anmodade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, det H. Ståndet, att samlas å Riddarhussalen nästa Onsdag kl. [ öfver 1 e. m.
Dessutom; hvem vet, hvad och huru mycket Stjernhjelm kan hafva tidigare skrifvit, som han ej funnit värdt offentlighet, eller ock ej värdt att sedermera, såsom blifven ett hylladt skaldemönster, vidkännas? Det är ingalunda osannolikt, att flere af de anonyma qväden, som ännu finnas qvar från tiden af tretti-åra krigets början, äro diktade af honom, i hans yngre dagar. Så t. ex. den visa, som, under öfverskrift ”Balen”, träffas i den svenska fornsångs-samlingen Nordmansharpan51. När man jemnför den derstädes gifna målningen af dåtidens fröjde-seder och sällskaps-förlustelser, med den, som förekommer i den nyss anförda ”Heroiska Fägnesången”, så frestas man snart till den gissning, att det är Stjernhjelm, som helsar åhöraren eller läsaren i detta qvädes slut-stropher: Vill någon fråga om denna lilla dikt? Hvad hon betyder, det är direct: Af en ung Student hon qvädin är, Hvart rättskaffens hjerta skänkt och förär’d. Härmed valete, ungersvenner all’, Jungfrur och mör till ett stort tal! När J sjungen denna ljufliga sång, Dricker min skål, önsker mig god’ nätter mång! (Hvarvid ock dessutom, huru han ännu på äldre dagar stundom slog sig lös, kan efterses i hans politiska Discursus Astro-Poeticus mixtus et comicus52; der, bland de första verserna, en Satyrus från Skåne svarar den till krig uppmanande Mercurius: Som Gud vill, Bror lill! non est locus aptior ullus, Armorum satis est; en bonde går ock uti fältet. Bössor har ock hvar man; quid restat? nihil, nisi matsäck). Hvad åter beträffar, att han skall – jemnt upp – hafva lika mycket lyckats i sina poetiska försök, som i sina andra auctorliga, och således ej med bestämdt intyg af en afgjordare natur-kallelse till Poet, än till Språkforskare, Historicus, Jurist, Philosoph och Mathematicus:
Dessa samhällen påstå sig derföre vara fristater, som styras blott förmedelst ett noga afvägdt rättstillstånd, hvilket åligger alla att sorgfälligt bevaka; och hvars hemlighet är, att enhvar vill tillskansa åt sig så mycken höghet, vinning och njutning som möjligt, under möjligaste gäckande af det tvång, hvari alla de andras lika beskaffade anspråk hålla honom. Till det, som vi om de himmelska samhällena funnit oss böra anmärka, må tilläggas: att ett af de älskvärdaste är de englars, hvilka på jorden voro de menniskor, som lefde i Gullåldern. De bo på höjden af en bergsrygg, i fagra tält, bland hjordar af lam, spridda på yppigt grönskande marker, inom en cederskog, dit man kommer mellan oljoträd och vingårdar. Deras älsklighet härleder sig från fullkomligheten af deras äktenskaps-kärlek; hvilken jemväl, fastän i aftagande grad, qvarlefde hos Silfverålderns menniskor, och åt Kopparålderns efterlemnade åtminstone sin monogamiska form såsom en förpligtande tradition. De bägge sistnämnda tidehvarfven voro de äldsta repräsentativa visheternas; eller de verlds-åldrar, i hvilka Correspondens-kunskapen öfvergick, från åskådning, till lära och bildskrift. Men under Jernåldern, som var det tidehvarf, der – på samma gång – Afguderiet och Polygamien utvecklade sig, försvann den äktenskapliga kärleken, både till sitt väsende och till sin form; ända tills de dagar kommo, då en ny möjlighet, genom Guds uppenbarelse i Christus-Ordet, blef gifven, icke blott till denna kärleks återställning, utan till dess än högre fullkomning. Oskulden och Skönheten. Det väsendtligaste härom kan, i sjelfva verket, redan anses vara framställdt.