Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Vestra stambanans rigtning från Stockholm tili Katrineholm i Södermanland, genom Rikets Ständers i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts nådiga proposition vid sistlidne riksdag fattade beslut, blifvit bestämd, och Kommittéen redan i afseende på Södra stambanan sökt att visa huruledes sistnämda bana i förening med den, som skulle komma att anläggas genom Östergötland, framdeles borde blifva den kortaste förbindelsen emellan hufvudstaden och de södra orterna, samt 79 till vinnande af detta vigtiga ändamål föreslagit, att föreningspunkten emellan dessa båda banor måtte förläggas till Nässjö i Tveta härad af Jönköpings län, så har Östra stambanan blifvit utstakad ifrån Katrineholm öfver städerna Norrköping och Linköping, förbi Mjölby i Östergötland till nämda föreningspunkt nära Nässjö kyrka, på sätt kartorna närmare utvisa. Denna rigtning öfverensstämmer äfven med de af Eders Kongl. Maj:t Kommittéen meddelade nådiga föreskrifter. Jemte uppfyllandet af sitt hufvudändamål, södra Sverges förening med hufvudstaden, bör den Ostra stambanan i första rummet åsyfta förbindelsen ifrån Norrköping, såsom en af rikets vigtigaste stapeloch fabriksorter, såväl till hufvudstaden som till norra, mellersta .och vestra Sverge. I öfverensstämmelse härmed har Kommittéen låtit utstaka densamma från Katrineholm nära vinkelrätt mot Vestra stambanan, i rak sydlig rigtning till Norrköping, 4 mil 25930 fot. Anläggningskostnaden utgör 4,934,053 R:dr R:mt. De lokala svårigheter, som på denna sträckning möta, äro icke obetydliga, och föranleda kostsamma arbeten isynnerhet vid nedstigandet från Kolmorden till slättlandet omkring Norrköping, men dock icke af beskaffenhet att de böra afskräcka från liniens ledande till denna stad, i betraktande af dess belägenhet vid en långt in i landet inskärande hafsvik, stora folkmängd och genom en omfattande fabriksoch handelsrörelse betydenhet för trafiken, såsom af de särskildt bilagda statistiska uppgifterna inhämtas.
ÄT*© 94- Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Juli 1887. Presle-Slåndet den 18 Borgare-Slåndet den 18 Bonde-Slåndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i afseende å förhållanden, rörande arbetsfolk, sorn utgår för vinnande af arbetsförtjenst. (Allm. Besv:s o. Ekon.-Utsk:s Bel:de N:o 94). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit framsläldt, huruledes, då, såsom numera allt oftare inträffade, personer ur arbets-klasserne, för erhållande af arbetsförtjenst, ulvandrade, dels från en till annan ort inom riket, del* till Norrige, utan att laglig afflyttning dervid egde rum, fattigvården uti det sålunda lemnade samhället häral ej sällan tillskyndades uppoffringar Så väl för den utvandrade sjelf, derest denne, antingen å främmande orten iråkade långvarigare sjukdom eller afled, eller utan arbetsförmåga till hemorten återvände, som ock för hans i hemmet qvarlemnade hustru och barn, i de fall att dessa ej från bortavarande husfader erhålla nödigt bidrag till uppehälle; hvarjemte och med särskild anledning af de på sednare lider från Norrige anmälda kraf å godtgörelse af betydliga kostnader för skötsel och läkarevård ål Svenskar, som i Norrige blifvit mottagna i arbete, men derunder insjuknat, Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på obilligheten deraf, alt, sedan orten försl fått vidkännas mångfaldiga besvär och olägenheter genom arbetsföra personers oftast olofliga afvikande lill Norrige, den sedermera betungas med betalning för sjukdom, som inträffat under tjernsten derstädes, samt slutligen måste emottaga ofärdiga och orkeslösa arbetare till försörjning på lifstiden, efter det de uti ett annat land och lill dess nytta offrat sina bästa krafter, — hvilka förhållanden ej eller egde motsvarighet i Norrige, enär arbetsföra personer aldrig begåfvo sig derifrån till Sverige för att der söka arbetsförtjenst.
En talare har, under åberopande af den Engelska Statsförfattningen, bestridt det påståendet, att folkets sjellbeskattningsrätt skulle, inom alia konstitutionella samhällen, betraktas som en oeftergiflig grundsats. Jag är icke nu i tillfälle att uppträda med något bestämdt motpåstående i detta hänseende; men tillåter mig likväl anmärka, att om det ock skulle vara sed i England, alt aila parlamentsakter, älven sådane, som röra beskattningsväsendet, anses fortnelt fordra kongl, sanktion, jag deremot betvillar att, ibland de ytterst sällsynta fall i Englands parlamentariska historia, dä ett Den 25 April e. m. 531 parlaments-beslut blifvit af Regeringen förkastadt, det funnits något erida, då detta rört en beskattningsfråga. Regeringsmakt och folkmakt äro i England icke afvägda på samma sätt som hos oss. Engelska parlamentet stiftar, i motsats mot förhållandet i vårt land, lagar, äfven i de obetydligaste ekonomiska frågor. Att en Engelsk minister skulle anse sig berättigad nedsätta de skatter, parlamentet voterat, kan jag icke föreställa mig och ett bevis härför erbjuder sig i de långa öfverläggningar, som förekommo vid spanmålslagarnes förändring till hvad de blifvit. Den Engelska statsförfattningen har sitt bästa stöd i andan hos folket, och för min del skulle jag icke beklaga mig öfver, om samma sjelfkänsla äfven funnes hos oss. Man har vid detta, liksom vid flera föregående tillfällen, sök ett stöd för sin mening i den omständigheten, att K. M:t ända från 1810 begagnat rättigheten att nedsätta tullsatserna, ett förhållande, hvaröfver jag förut så utförligt uttalat m,in mening, att jag icke anser mig behöfva upprepa densamma. Men icke kan man på grund af detta förhållande, som uppkommit till följd af R. Stms vid flera riksdagar upprepade tillfälliga medgifvanden, uppställa en grundlagsförklaring, som icke kan tillkomma på annan väg än i öfverensstämmelse med 81:sta och 82:dra §§ R. F. Önskar man känna hvad sorn är eller icke är grundlagsenligt, må man då gå till sjelfva lagen. Prejudikater hafva i vårt statsskick ingen betydelse, dessa må nu sökas i R.
Fröt. 1840. 4 Sami. 1 A/d. 3z Häftet. 1 2 Slals-Ulskoltels Ullålande, N.o jg. sullalive Slats-Råds-Embeten, och enär Expeditions-Cheferne, i öfverensstämmelse med summa Rikets Ständers Beslut, ej kunna antagas blifva färre än en för hvarje Departement, icke ansett lönereglerings-frågan böra häraf uppehållas eller någon vidare upplysning i afseende derpå för närvarande erfordras, än den, som innefattas i Kongl. Maj:ls, Rikets Ständer i Nåder meddelade tillkännagifvande, alt Kongl. Maj:t ämnar till meranämnde Beslut lemna Dess höga bifall; i följd hvaraf Utskottet tillstyrker, att de sålunda, i afseende på formen för ärendets behandling gjorde anmärkningar, må lemnäs utan afseende. 2:0
St. vid förra riksdagen icke lemnat den saken ur sigte, utan att staten sökt befordra detta ändamål i den mån, tillgångarna medgifvit det, ur hvilken synpunkt StatsUtsk. äfven tillstyrkt R. St. att hos K. M. anhålla, det paketpostfarten måtte erbjudas något enskildt bolag, emot ett årligt tillskott af postmedlen. En sådan fråga har StatsUtsk. ansett tillhöra dess behandling och har befattat sig dermed, fastän någon motion derom icke blifvit dit remitterad. Det har undfallit mig, att någon motion i detta afseende varit remitterad till BevilhusUtsk. Den motion, som blifvit ditremitterad, afser inrättandet af en ny diligence ensamt på statens bekostnad. Men det torde, isynnerhet efter de yttranden, jag höft, ej komma i fråga, att staten ensam inrättar en sådan, då den icke kan gå annat än med förlust och då man ser förhållan - Den i A u g u s t i e. ra. 73 landet vara fördelaktigare med den privata inrättningen. Upplysningsvis får jag numna, att det enskilda bolaget, som för närvarande ombesörjer diligencefarten emellan Götheborg och Slockholm, har statsanslag, och att således någon önskan i detta fall icke bör föranleda till återremiss, särdeles som R. o. Ad. bar tillfälle att fatta sitt beslut i ämnet, när StatsUtskrs utlåt, i denna sak, hvilket redan hvilar på 11. o. Ad:s bord, till afgörande förekommer, och man ser, att K. M., långt ifrån att förlora saken ur sigte, redan genom anslag af statsmedel sökt att befordra densamma. Hr af Ekenstam, Israel: Äfven jag skulle önska, att diligencefarten emellan Stockholm och Götheborg icke måtte försvinna; men då jag vet, att den har ett statsbidrag, kan jag icke önska, att någon annan sådan inrättning på statens bekostnad ytterligare skulle tillvägabringas. Visar sig detta anslag icke vara så tillräckligt, att denna inrättning kan fortfara , så kan förhöjning deruti begäras genom särskild motion i sammanhang med det StatsUtsk:s utlåt.
Man påstår, att förbuden reta till lagens öfverträdelse, samt att laglydnad skall inträda då varorna emot tull blifva till införsel lofgifna. Delta är ett hufvudpåstående mot dem, som yrka förbudens bibehållande, men bar det felet att blott duga på papperet, emedan det jäfvas af erfarenheten. En pålitlig man, som länge inom en öfverrätt dömt i tullmai, har försäkrat mig, att af 6 confiscalions-mål i medeltal 5 voro tullförsnillningsoch blott eli lurendi ejerimål. Man säger att Sveriges kuster, och synnerligen den Skånska, skall vara ganska svår, ja nära omöjlig att bevaka. Jag bestrider i allo detta, samt påstår att af alla mig kända kuster ingen finnes, som är lättare att bevaka är just den Skånska. Men så länge lagstiftarena, samt de som skola lagarna tillämpa, äro intagne af en förutfattad obenägenhet mot de näringars intressen, till hvilkas skydd lagen är ämnad; så länge blir ock lagens tillämpning matt och ändamålet förfeladt. Ifrån den stund landets sanna intresse blir insedt, skall säkerligen tullbevakningen blifva mäktig att värna detsamma mot fräcka lagbrytare. Jag instämmer till alla delar i de åsigter, som blifvit reservationsvis yttrade af Frih. Åkerhjelm, Hrr Marks von Wurtenberg, Grapengieser och Lagerqvist, hvilka alla, som mig synes, på ett utmärkt och öfverlygande sätt bevisat vådan af de tull-lagstiftniugsgrnnder, som Ulskts pluralitet följt. Jag yrkar, att Utsk. må med största allvar och omtanka så ordna tullcontrollerna att de komma det åsyftade näringsskyddet lill godo, icke lurendrejarena och tulllörsnillarena. Slutligen anhåller jag, alt de herrar inom Utsk., som albeta för inhemska näringarnas skydd, icke må tröttna att strida för denna mer än ekonomiskt vigliga sak, samt att de, i händelse Utsk. skulle vidblifva dess nu yttrade åsi g - 31S
Men ändå så fattades något väsentligt Stämmans härliga klang har jag redan framhållit och replikerna sades nog enkelt och naturligt, men oaktadt all nyansering var det ändå alltid ungefär en och samma stämning öfver talet och spelet led till sin allmänna karaktär af samma fel. Bolette meddelar på ett ställe Arnholm sin förmodan, att fadern alldeles for mycket ger Ellida af någon på längden skadlig medicin, » ty hon är så underlig », «ibland », tillägger hon dock och har strax förut angifvit som motiv till faderns handlingssätt, » att han alltid så gerna vill se glada ansigten omkring sig. Det skall vara solsken och godt lynne i hemmet, säger han. » Likaså beskrifver Wangel sin hustru som » märkvärdigt nervös under de sista par åren. Det vill säga då och då ». Men af detta endast » ibland », endast » då och då » spårar man intet, d. v. s. » nervositeten » eller » underligheten » far göra sig snart sagdt till envåldsherskare i spelet och utöfvar sitt regemente nästan alltid på enbart samma sätt. Denna brist på omväxling gör ock, att i de stunder, ett dylikt sinnestillstånd är på sin rätta plats, verkan ej blir hvad den bör. Med andra ord och för att begagna uttryck från pjesen, växlingen mellan ebb och flod i Ellidas sinne blef i regeln ej vidare synbar. I förra häftets analys säges att öfver stycket hvilar en luftig stämning af naturpoesi och hafvet glimtar igenom dess dramatiska flätverk, liksom Ellida sjelf är befryndad med hafvet, dit hon ju trängtar. Men af fru Wangels » srerlige forhold til havet og alt hvad havets er » fick man förutom orden intet särskildt intryck, ty ej mäktade den såsom det tyckes symboliskt valda drägten, bestående af en sjögrön klädning, som för resten gjorde sig föga fördelaktigt, och en tångbrun schal, framkalla någon sådan stämning. Hildes roll, i sig sjelf ytterst tacksam, blef i fru Hart-maDs person den mest lefvande och friskaste, och hon var fägnesam och dråplig att åse. Hon gjorde dock sin Hilde afgjordt yngre än hvad pjesen medger.
Likaså erfordrades i nyssberörde fall föreskrift, huru med anteckningarne i jordeboken borde förhållas, då blott en del af kronohemman, som under serskild nummer upptages, vöre eller blefve löst till skatte, och hafva kommiiterade dervid ansett, att behörig fördelning af mantalet horde verkställas samt således den skatteköpta andelen under skattetiteln uppföras och följaktligen från krononaturen afgå; men att deremot, då delning af hemmanets ränta i jordeboken icke lämpligen kunde ega rum, hela dess belopp borde antecknas vid skalteandelen, enär det skäligen kunde förväntas, att bela hemmanet framdeles till denna natur öfverginge. I afseende å jordeboksliggarens uppgörande hafva kommiiterade, med upptagande af den utaf Kammar-kollegium gjorda hemställan, tillstyrkt, att, för vinnande af öfverensstämmelse emellan jordeböckerne och lättnad tillika vid deras upprättande, blanketter på regalpapper, hvarå borde vara utsatte alla kolumner och rubriker, som på förhand kunde upptagas och icke berodde af serskilda förhållanden på olika orter, måtte på statens bekostnad anskaffas och vederbörande tillställas. Kommiiterade hafva ansett sig ega full anledning tillstyrka, att häradsskrifvarne måtte undfå serskild ersättning för den nya jordehokens upprättande, enär, i följd af de förändringar med räntorna, som dervid skulle ifrågakomma, göromålen blefve högst betydligt ökade, samt det vore angeläget, att ränleförvandlingen med möjligaste skyndsamhet till verkställighet befordrades; dock som en dylik ersättning borde blifva beroende på göromålens mängd och något allmänt stadgande derom således svårligen kunde föreslås, lufva kom - Slats-Uiskoltels Utlåtandej N.o a^2. 21 mitterade hemställt, att det mätte få ankomma på Konungens befallningshafvande att, hvar för sitt län, förslag i afseende derå afgifva.
Hvad således först beträffar de af Herr TV est man fö res lagné åtgärder: att till städernas fiskerskap på 15 å 5o år emot en lindrig grundränta upplåta Kronofiskena; samt att förbjuda ångfartygen att göra resor till de Norrländska städerne och derunder nalkas de stränder, der strömmingsfiske idkas; sä anse Utskotten olämpligheten deraf ligga för öppen dag, hvarföre Utskotten endast vilja, i afseende på den förra af dessa föreslagna åtgärder, anmärka, att, om Kronan skulle uppoffra sin högre inkomst till förmon för strömmingsfisket, det icke synes egentligen vara mera skäl att afstå vinsten af Kronans fisken till städernas fiskerskap än till landets strömmingsfiske idkande invånare, hvilka äro ojemförligt talrikare till antal; samt i afseende på det yrkade förbudet emot ångfartygens resor utefter kusten, upplysa, att det stöd, motionären velat för en sådan åtgärd hemta från t 1 §. 1 Gap. Fiskeri-stadgan, beror på ett missförstånd af denna hvilken ingalunda, såsom motionären förmenar, innefattar förbud för seglande fartyg att nalkas stränder, der strömmingsfiske idkas, utan allenast bestämmer ansvar för den, som, utom segelled och vanlige ankarställen, företager sig att segla öfver not eller utlagdt nät, som med vanlige vettar och flytspån utmärkt är. Utskotten tillstyrka följagtligen, att dessa Herr Westmans framställningar må lemnäs utan afseende. Och anse Utskotten, vid det förhållande, att förslag till förnj^ad Fiskeri-stadga redan finnes utarbetadt samt de nu gällande föreskrifter dervid ansetts böra, såsom i allmänhet lämplige, bibehållas, något serskildt yttrande öfver samma motionärs yrkande om utfärdande af en förbättrad sådan Stadga icke erfordras.
Undersöker man åter, huru det förhåller sig med dem, som blifva militärer utan att genomgå Carlberg och hvilka i stället taga först student-examen och sedan officers-examen, så finner man att om de vänta till de blifva 17 k 18 år, så upnå de ej första officersgraden förr än vid några och 20 års ålder, blifva kaptener vid 50 och majorer vid 70 års ålder, och upnå således först vid en hög ålder platser, som dock erfordra mannaålders hela kraft. Om en yngling vill upnå officersgraden utan att genomgå Carlberg, så mäste han, för att icke blifva för gammal, dessförinnan redan tidigt i skolan börja att synnerligen vinnlägga sig om de ämnen, som äro nödvändiga, såsom Fransyska, Historia, Mathematik, och för sådan orsak bortlägga studiet af de klassiska språken, hvilka likväl äro nödvändiga för en mängd civila banor. Han måste således fatta sitt beslut lika tidigt som de ynglingar, hvilka skickas till Carlberg. Jag har kanske redan nog länge uppehållit mig med åldern för kadetters antagande vid Carlberg, men jag har gjort det för att icke ständigt få höra åberopas skäl, som icke finnas, och som rent af strida mot det faktiska förhållandet. Det är ett undantag att en kadett antages vid 14 års ålder, likasom det endast är undantagsvis, som der inkommer någon vid 19 års ålder. De kunskaper, som fordras för att vinna inträde vid Carlberg, äro så afpassade, att ynglingen vid 15 å 16 år kan hafva inhemtat dem, och detta är äfven den vanliga åldern. Frih. Creutz: Jag anhåller att få instämma i Hr Ceder sehiölds yrkande att Höglofl. Ståndet behagade bifalla Utsk:s förslag med det af honom gjorda tillägg.
Olika* äfven fakt motsatta meningar öfver hufvudfrågan hafva blifvit yttrade; jag har ej kunnat motstå föreställningen af denna skiljaktighets möjeliga verkningar* och har således ansett för en pligt att derom orda, eller åtminstone att våga någon hänsyftning ditåt. Vare likväl långt ifrån mig att af sinnens olika sätt att pröfva, slata till hjertans motsatta sätt att känna; orättvis är den sorti fer afsigter, då hart blott hort opinionen På frånskiljda vägar forska vi alla efter det sanna, det rätta, det Riksg gagneiiga; vi skola alla, som jag hoppas, en gång råkas vid målet, och inom detta Hus är ingert misstydning möjelig. Men jag sträcker min syn Utom detsamma, utom Ständers, utom Allmänhetens moraliska område; jag sträcker den fjerfan utöfver vårt Fäderneslands gränsor: och jrt mera synkretsen vidgar sig, ju starkaré kanner jag elert stora vigten, den maktpåliggande nödvändigheten af en innerlig sammanstämning emellan Sveriges Konung och Svenska Folkets Representanten Visst icke så, att denna prisvärda enighet någonsin i sjelfva verket afvelin tyrades af skiljaktiga meningar öfver förevarande fråga; men det vöre redan mycket* det vöre alltför myckel, om ringaste anledning att så tro gåfves åt dem, som föga känna våra fo.v - Den 5 laiti f, m; itter, och möjligtvis kunna vara mindre val underrättade om våra tänkesätt, Huru lätt, mine Herrar, men derjemte huru ömtåligt att ingå i utvecklingen af detta amne! Huru öfverflödigt dessutom inför denna vördnadsvärda Samling, der hvarje sana tanke hastigt omfattas af upplysningen, der hvarje verkcligt fcänslo-uttryck än hastigare mötes af ett återsvar ifrån Foster-; landskärlek och Riddaresinnet! Denna föreställning bjuder mig att sluta. Jag skyndar således, och kan ej nog skynda, att helt enkelt anhålla om Herr Grefvens och L a n d t
Den schene hemgift tillba-a-ka. Han sade sig sjelf, att han ha-de Dock hemma i Mønterga-a-de. Fru Meta med spel och fa-nor Gick öfver till sina germa-a-ner. Som åren dock gingo, desvä-rre, De blefvo allt äldre och fä-ä-rre. Nu fastnar der högst någon to-sse Af en skäggoch men-lös go-o-sse. Ty: Nichts auf Erden dauert e-wig Tra-la-la, la-la-la, tra-la-la. Auch die schönste Jüdin wird schä-ä-big. Tra-la-la, tra-la-la, la.» När Nisse slutat, blef det en god stund alldeles tyst i rummet. Bob såg ut som om han sute på nålar; han drog förtvifladt i sitt stora gula pipskägg med ett förläget leende: han tyckte, det var för stark peppar för redaktören och att Nisse varit för närgången. Unga Agda, som inte förstått ett muck af det hela, skrattade till, derför att man dock måste skratta, eftersom farbror Nisse sjungit något lustigt. Redaktören satt blek, med spända drag och styfva blickar, som ville ha grepp i Nisses. Men Nisse satt orörlig, med armbågarne på bordet, och tycktes försjunken i djupa tankar. Plötsligt lyfte han dock ögonlocken upp under de sänkta, buskiga brynen; och ut sköt en lång, hård, grå blick, skarp och blänkande som ett stål, – redaktörens vek sig derunder. Nisse förändrade icke en min. «Sa’ Nisse,» bekräftade han kärft. Efter en halftimmas pokulerande märkte Bob till sitt stora obehag, att Nisse gaf honom ögonorder att försvinna. Han snodde sig på alla sätt, såg oskyldig ut, var forceradt liflig och upptagen; men det halp alltsammans ej: Nisse knep de skygga ögonen vid en olycklig manöver, som de gjorde, och höll dem fast som i en jerntång. Bob blef röd af raseri, men kom hastigt ut ur soffan. «Ja si dä ä skada, men jag måste allt drypa nu, jag,» sade han hest.
Den omständigheten, att en sedel af samma värde, som den föreslagna å 1 R:dr Riksmynt, redan finnes, kan naturligtvis på frågans slutliga afgörande icke utöfva något inflytande, dä Bankooch Riksg:smynten, enl. R. Stms beslut, skola uphöra att begagnas och det följaktligen icke kan förblifva vid hvad tillförene varit stadgadt. Jag anser ock slutligen den äskade propos:n så mycket mindre kunna blifva föremål för R. o Ad:s bifall, som Ståndet, godkännande den tolkning jag här åt grundlagen gifvit, för någon tid sedan afslog den af BankoUtsk., i den fullkomligt likartade frågan om ett nytt kopparmynt, föreslagna voter:s-propos:n, ehuru densamma, såsom af tre Ständ godkänd, sedermera blef föremål för votering i Förstärkt BankoUtsk. Propos. till afslag å den af Utsk. föreslagna voter:s-propos:n blef sedermera framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. 3:dje punkten, innehållande inbjudning lill instämmande i Borgareoch BondeSt:ns beslut i fråga om texten ä de sed - 224 Den 29 November. lar, som af R. St:rs Bank Utg ifvås, jemte alternativ inbjudning till R. o. dd. alt instämma uti PresleSlåndets derom fattade beslut. Dessa inbjudningar blefvo af R. o. Ad. afslagne. 4:de punkten, innehållande förslag lill voter:S-propos:r rörande texten å Batikens sedlar. Ifrågavande voter:s-propos:r godkändes. 5:te punkten, ang:de ett ifrågasläldt tillägg i den föreskrift, som skall motsvara 1%!i:tc §:n i nuvar.-de Banko-Reglemente. Lades till handlingarne. Vid föredragning af BankoUtsk:s den 28 dennes på bordet lagda Mern.
På grund af hvad Utskottet sålunda andragit, tillstyrker Utskottet att motionerna, i hvad de afse en förändrad organisation af Egodelnings-rätterna eller öfverflyttandet af dessa Domstolars göromål pä andra embetsinyndigheter, ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Herman Öbom har anfört att då, enligt nu gällande Skiftes-stadga, en felaktigt verkställd egogradering icke får öfverklagas förr än laga skiftet är afslutadt, och ändring deruti dä komrne att, synnerligast i stora skifteslag, ådraga delegarne ytterligare stora kostnader och mycken tidsutdrägt; men dessa olägenheter skulle kunna undvikas, derest grundvalen för delningen, nemligen egograderingen, vore pröfvad och vunnit laga kraft förr än egodelningen derå byggdes; sä torde det böra stadgas, att den delegare, som ville i graderingen söka ändring, skulle göra det inom tretio dagar efter det skiftesmannen upprättat provisionel plan till skiftet, delegarnes egolotter pä kartan utmärkt och desamma för dem ä marken utvisat. Likaledes har Jon Andersson, såsom med sina åsigter öfverensstämmande åberopat hurusom Öfver-Direktören för landtmäteriet, uti sin underdåniga reseberättelse för år 1851, ansett vara skäl att ”pröfva graderingen, denna väsendtliga grundval för skiftet, innan hela byggnaden blifvit derå fullständigt uppförd”. Frågan, huruvida ej egograderingen borde hafva vunnit fastställelse eller laga kraft innan skiftesläggningen finge verkställas, har ofta varit föremål för tvist. Uti alla äldre såväl storskiftessom enskiftes-författningar har såsom grundsats varit antaget att egograderingen borde vara förut orubbligen afgjord; men Lagkomitéen Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Bet. 19 har i förslaget till Byggninga-Balk 4 kap. 29 antagit flen princip, sorn i 13 18 kap.