Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående förhållandet med Bankens låneoch kreditiv-rörelse den 31 December 1853 och den 29 nästlid ne April får Utskottet meddela nedanstående: (se tabellen N:o 1.) Första afdelningen af 6:te artikeln uti Reglementet angår Bankens mllåningar till Staten och allmänna Inrättningar.» Enär vid granskning af de uti nämnde afdelning, under §§. 146—148, upptagna föreskrifter, anledning till förändring icke förekommit samt förslag i denna syftning ej heller är vordet väckt; har Utskottet skolat hemställa, att omförmälde föreskrifter må i blifvande Reglemente bibehållas, så lydande: l:o. Sedan de af Riksgälds-kontoret, för liqviden af Svenska Statsverkets vid 1830 års slut återstående skuld af 4,400,000 R:dr till Banken, för derifrån förskjutna medel till 1808—1809 årens krigskostnader, utfärdade 440 stycken räntebärande förbindelser blifvit, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 årens Riksdag fattade beslut, under den 30 September 1841, utbytta mot 968 st. nya 4-procent obligationer å 4,000 R;dr hvardera, eller å tillsammans 8 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3 i. 3,872,000 R:dr banko, hvartill berörda skuld, genom de derå under åren 1835—1840 af Riksgälds-kontoret verkställda afbetalningar, blifvit minskad; så kommer, jemlikt berörda förbindelsers innehåll, 22 st. obligationer å tillhopa 88,000 R:dr alt årligen infrias, jemte erläggande af ränta ä 4 procent, enligt obligationerna vidfogade .räntekuponer; skolande, för den händelse Banken behöfver att afyttra berörda obligationer, den del deraf, som - icke blifvit af Riksgälds-kontoret infriad, nämnde kontor till inlösen hembjudas, förr än obligationerna varda af Banken å annan man öfverlåtna. 2:0. Följande
Men, Mine fli r! om än en häfd kan åberopas, så frågar jag, om tungan af detta onus under nuvarande tid kan jemlöras med tungan deraf i början af 17:de århundradet; betänkom tillväxten af de resandes antal, postbefordringen, tidningshefordringen, tjenstemäns resor rn m., och på samma gång som tungan af nämnde onus ständigt tillväxt, har betalningen derför, som enligt grundsats och äfven enligt häfdens vittnesbörd bort vara skälig, stätt i ett motsatt förhållande. Kan man vilja ur rättvisans, ur billighetens synpunkt, låta detta längre lortfara, då man hör jordbrukarens klagomål (ifver detta odrägliga onus, — klagomål, hvilka gå tillhaka i tiden lika långt som medeltidsanda och medeltidsbegrepp varit rådande i vårt land vid behandlingen af denna klass af landets invånare, om hvars insigt om sina statsborgerliga rättigheter numera ingen tvekan finnes — och hvilken insigt nödvändigt kräfver att förr eller senare resandes fortkomst, som utgör ett statens åliggande, äfven af Staten ombesörjes och icke längre tynger uteslutande på denna samhällsklass. Genom kongl, förordningen af år 1844 om entreprenaders upprättande och genom jernvägars, postdiligensers m. (1. inrättningars införande på senare tider i Sverige har en stor omhvälfning i skjutsens tunga åstadkommits, visserligen på många ställen ökande densamma, men till än större del till lindring deraf; men just den minskning i erforderligt hästantal för resandes fortkomst, som genom nämnda kommunikationsmedels bringande till stånd egt och fortfarande kommer att ega rum, mildrar ock de svårigheter, som förefinnes för möjligheten af den ändring som begäres, eller skjutsbesvärets öfvertagande af Staten. — Jag är icke i tillfälle, i anseende till att senaste femårsberättelserna ännu icke blifvit aflemnade, att kunna lemna någon beräkning öfver det hästantal, som på sednare åren utgått till skjuts åt resande, men genom en jemförelse mellan det hästantal, som utgick 1855 och det som utgick 1860, då jernvägar och postdiligenser ännu voro till blott nnga del öppnade för trafik, kan man sluta sig till hvad nu är.
Nå ja; denna parodi skadar just icke Aposteln, men den skadar, fruktar jag, så mycket mer Richard sjelf. Eller hur menar ni, Herr Flabbe? Jag skall icke underlåta, att derom, i den blifvande recensionen, låta inflyta en liten lätt vink. Ni kunde väl vinka med besked. – Föröfrigt begriper jag inte, hur Richard vill ställa till med christendomen. Han vill ha den qvar i sitt ursprungligaste skick, sådan han tycker den vara framställd af Evangelisterne, utan dogmer, utan system, utan form. Så mycket inser jag nog. Men hur han i sådant fall skall komma öfver Candidaten Bromelii inkast, förstår jag inte. Hvar har det funnits en religion utan lagstiftning: jag undrar. Men maten kallnar. Låtom oss då sluta vår middag. Sedan tar jag mig en helt kort lur: den stora boken tar jag med mig, för att se hvad Leonhard har att skrifva. Den andra lilla skriften torde mellertid Herr Flabbe vara god skära opp; kl. precist 4 sammanträder Akademien; laga, Jacques, att vi då få en god brasa! Ni kan också vara med, Herr Flabbe, ni torde vara lika mycket nyfiken, som vi, på vår väns nyaste produkt; dessutom har jag i survivance efter vår Frans, som snart lemnar oss, designerat er till Akademiens Sekreterare. Det skadar inte, att ni i förhand blir litet van vid æsthetiska raisonnementer. Hofmarskalken var en sträng vän af ordning i sitt hus. Derföre, under det att stora tornuret långsamt slog ut sina fyra slag, inträdde i salen, genom särskilda dörrar, nästan på engång samtliga familjens ledamöter, och intogo sina bestämda stolar vid sessionsbordet. Endast Herr Flabbe lät ännu vänta på sig, och Herr Hugo stirrade med något mörka blickar åt stora ingången, brummande: jag tycker han nu kunnat haft tid på sig att skära upp den lilla brochuren. Innan kort infann sig dock Herr Flabbe, och räckte den ifrågavarande romanen åt Ordföranden. För böfveln, utbrast denne, ni har bläckat ner det eleganta omslaget! Det är annars en sed här i huset, att man umgås snyggt och varsamt med allt husgeråd, särdeles med böcker.
Om nu Hr Akerman sjelf kommer till Banken och vill tillvexla sig en qvantitet speciedaler, men det svaras i kassan, att f. n. finnes icke tillräckligt förråd deraf, så lärer icke Hr Akerman underlåta att säga, det står ju tydligen i Bankoreglementet att det skall städse här finnas förråd af silfvermynt, och det är ju en orimlighet, då Fullmäktige skola tillse att detta förråd är tillräckligt, att den individ, som kommer och vill vexla, icke skall vara i tillfälle att utbekomma de sorter han önskar. Jag tror sål. att den garanti, sorn Hr Akerman påstår ligga i det vid gins slut gjorda tillägg, mot klander af Fullmäktiges åtgörande, ingalunda lärer förefinnas. Tvertom, när man nu utan allt fog klandrat Banken, derföre att den icke utvexlat önskliga qvantiteter specie-rdr, ehuru det står i det nuvide reglitet att man skall utvexla af den sort, hvarå tillgång finnes, så skulle detta stadgande hafva till följd att ett allmänt klander skulle upstå mot Fullmäktige, om icke de fullgjorde detsamma, äfven om i detta klander lage den uppenbaraste orättvisa. Om t. ex. myntmästaren eller vederb. föreståndare för Myntet förklarar att Myntet gått sönder, att det icke på så och så lång tid kan prägla det eller det myntet, hvilket äfven inträffat under den tid, jag haft äran vara Bankofullmäktig, så drabbar derföre klandret Fullmäktige. Jag anhåller derföre, att det af Hr Lilliehöök föreslagna tillägg till gin måtte få inflyta. Deli I Tebruari. Hr Ehrenhoff:
Stockholm den 12 Mars 1860. 8 Allmänna Besvärsoch Ekon omi-Biskal lett Betänkande N:o 4 7 ■ .VO 47 Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 1860, kl. 12 widd. Betänkande, i anledning af' väckt motion om. andning i liangi. Förordningen den 1 Oktober i858, angående tillverkning, vård och försäljning af krut. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning har blifvit öfverlemnadt en inom Hederv. Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Jan sindersson från Kopparbergs län väckt motion, deruti är vordet anförd t att, ehuru, såsom nödigt och tillbörligt vöre, omförmälde Kongl. Förordning hufvudsakligen och väsendtligen afsåg att meddela de föreskrifter, genom hvilkas iakttagande skulle i möjligaste måtto förebyggas de för menniskors lif och egendom vådliga följder, som eljest kunde uppkomma af vårdslöshet eller oförsigtighet vid krutets handterande och transporterande, hade dock erfarenheten redan visat, att åtskilliga stadganden, som i ordalydelsen äro tvetydiga eller för trafiken med denna vara mer än nödigt hinderliga, behöfde en ändamålsenlig förändring, särdeles hvad angick 20 och 21 §§:na. Sålunda stadgades i 20 §, att å de kärl, i hvilka krut för transportering inslås, skall med tydliga bokstäfver finnas utsatt »dels ordet krut, dels ock bestämmelseorten samt afsändarens och einottagarens namn». Hvad beträffade den sista bestämmelsen, hade den vid tillämpningen visat sig så tvetydig, att afsändare, med full afsigt och vilja att ställa sig författningen till noggrann efterrättelse, dock genom det obestämda i ordet »emottagare» äfventyrat icke allenast att förlora afsänd vara, utan äfven att fällas till högst betydliga och i förhållande till den oafsigtliga Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottels Betänkande N:o 47. 9 oafsigtliga förseelsen ingalunda billiga böter.
I afseende på de uti Förvaltningens räkenskaper för år 1841 bland befi ållningarne, såsom balancerade förskott till Carlskrona station sedan år 1836 upptagne 20,000 R:dr, utgörande kostnader i och för sistnämnde år i Nåder anbefallde rustningar samt åtskilliga försvars-anstalters iståndsättande, till hvilka stats-anslag saknats, hafva Revisorerne yttrat den åsigt, att om förmälde summa borde till afskrifning befordras; och då, enligt hvad Förvaltningen upplyst, tillgång för godtgörande af berörde förskotter icke lärer kunna af fästningsbyggnads-fonden påräknas, samt beloppets fortsatta balancerande följaktligen synes vara utan ändamål, hemställer Utskottet, att ofvannämnde 20,000 R:dr må få uti räkenskaperne afskrifva»; och torde, i händelse af bifall härtill, Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t Slats-Utskottels Utlåtande, N:o 54. 43 i underdånighet begära, det vederbörande måtte undfå Nådig befallning att om berörde afskrifning föranstalta. Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader. § 64. £1843 års Rev. Ber. pag. 241. Med anledning af Revisorernes i ämnet gjorde framställning, har Utskottet funnit sig böra föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder låta anställa undersökning, huruvida icke, till besparing af nu utgående hyres-ersättning för den local, som af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader begagnas, tjenligt utrymme för detta Verk och dess Archiv skulle kunna för framtiden beredas uti något af Kronans hus och byggnader i hufvudstadeu. t Arméens PensionsCassa. § 65. Rev. Ber. pag. 137. Rev. Ber. pag. 248.
Preste-Ståndets berörde i 1810 års Kungörelse innefattade concession, att hädanefter inga andra gårdeoch tomte-egare i Linköping och Rikets öfrige Städer, än samma Städers tjenstgörande Prester och Schol-lärare jemte deras Enkor och Barn, så länge de sistnämn - Bil. t. BeiVf oek Oecon. Utsk. de äro i sina föräldrars bröd och Enkan ej ingått i annat ägtenskap eller yrke, måtte kunna göra anspråk på befrielse från Inqvartering och öfrige onera , har varit och är rätta meningen af min motion; hvilket jag ock i mitt förut till Höglofl. Utskottet ingifne skriftliga anförande sökt närmare utveckla. Afdelningens hos Ilöglofl. Besvärsoch Oeconomie-Utskottet nu förevarande Betänkande har således icke kunnat annat, än förefalla mig främmande och oväntadt, hvarföre'jag ock anhåller, att samma Betänkande måtte varda till Afdelningen återremitteradt med Höglofl. Utskottets meddelande anmodan, att i afgifvande nytt Betänkande bereda möjligheten af en tydlig förklarings vinnande i hvad som rörer rätta meningen af Högvörd. Preste-Ståndcts ifrågavarande concession vid 1S09 och 1810 årens Riksdag. Ut Supra. Ex Protocollo. C. G. Grip. N:o 60. Betänkande, i anledning af väckt fråga om en från Tofta hemman från - i/f Besv. och Oecon. Utsk. Bet.clc. N.o 60. skild Skogs-parks återgång till nämnde hemman. Uti Memorial, som till Allmänna Besvärsmål Oeconomic-Utskottet blifvit remitteradl, liar Herr Akrell, Carl, uppgifvit: att Rikets Höglofl.
Sädeshandlaren lägger sig då till denna egendom; men för att göra det, måste han taga sitt capital ur spanmnålshandeln, hvarigenom han skadar icke allenast jordbrukarne, som derigenom få en afnämare mindre, utan äfven handeln, ty om jordbrukaren ej får sälja sina producter, har han intet att köpa med hos köpmannen. Af 200,000 r:drs consoliderad förmögenhet återstå således blott de 100,000, som sädeshandlaren lagger ner i egendomshandel. Man kan väl säga, att de öfriga ioo,ooq r:dr äfven äro utsläppta i rörelsen; men det kan dröja länge, innan deraf alstras några nya värden, och man bör akta sig, framfor allt i ett penningefattigt land, att utsläppa ett större rörelsecapital, än sorn är behöflig!, emedan det blott leder till att förskingra den lilla capitalförmögenhet, som redan finnes. Frih. af Nordin anser äfven, att ifrågavar. silfverlan skulle gifva stöd åt realisationen. Detta skulle jag visserligen medgifva, om meningen vore att icke släppa ut mera i papper, än som komme in i silfver; men meningen är ju att hjelpa jordbrukarne, och jag vill då fråga, huru de, sora äro skyldiga 70 millioner, kunna blifva hulpna med 5 millioner. Den, som är skyldig 700 r:dr, skulle då erhålla 5o r:dr för att dermed afbetala sin skuld. Detta måtte ej vara meningen, utan man vill troligen, att dessa 5 millioner skola för hypotheksföreningarna blifva en fond, hvarpå de kunna utsläppa sina obligationer. En af Statsrådets ledamöter har för några år sedan utgifvit en skrift om hypotheksföreningar, hvaruti han yttrar, att dessa föreningar kunde och borde utsläppa 20,000,000 nytt rörelsecapital i deras obligationer. Han tyckes icke anse omöjligt att få dem, som hafva inteckningar, att utbyta dem emot dessa obligationer.
För öfrigt, hwad Tingsskrifware angör, äk bäst att hälla sig stricke wid Konungens Förordning af är 7774 och annan Wederhäftighct af A vocakcr är ej fräga om än den att ^förlora rättigheten till att föra andras talan, hwilkct är en förlusta dä en sädan genom constitulorial Län anse denna rätt jäsm» en ftfla. ^ Hrkt rzzo Ten 4 <dctober. Herr von Ifl n u s« rv o I k k Larl 6ustnk jkk-mbolci, Enär Friherre 5mä! von lstollliem, anser nu ve tillförne utkomnc Författningar tillräckelige till winna,ide af dct ändamäl denna wälda Ledamot äsyttak, synes ju ännu tydeligarc, att allt hwad han förut i detta ämne anfört dör derigenom förfalla: och vin Författningarne rörande TlNgSsirifwares obehörig, het art föra andras talan ännm widare skola^ortf. ra, döra ock dessa Författningars helgd b ewa ras wid andra under - Domstolar samt Hof-och löfwcrrättcr ! tillseende till betjeningen, därstädes, hwilka ock öro fränhände en sadan frihet. Och jag wct icke hwarfbre wid flera tillfällen under detta Riksmöte endast Häradsrätterne wäckt sä mpckcn uppmärksamhet, likasom h-sse Domstolar wore af yppersta Classen, dä likwäl Rangordningen sätter dem bland de nedersta; och hwad hjelper det om missbruk löka hämmas pä de lägre ställen, och icke lika sorgfälligt förekomnias pä de högsta, der Mrnniskvls wäl fluteligett skall hedömaS Friherre Stje-rnktsclt. Osrl Oustg^ erinbräde a,t Lag-UtskottetS yttrande grundade fia uppä S-onde,Ständkts ProtocollS-Utdrag, hwilket endast ä. syftade, att Allmogen mätte wid Häradsrätt fä till smbud nyttja personer ester egit godtfinnande.
Staten för detta ändamål skulle kunna undvara 250,000 Hulr behöfver jag icke vidare deducera, då man kan taga det för afgjordt, att bränvinsskatten kominer att lemna ett betydligt öfverskott utöfver hvad K. M. beräknat, då Han endast uplagit den till 800,000 R:dr, ehuru den med trygghet kan antagas komma alt npgå till 3 gånger så mycket. Således finnes i detta afseende icke något hinder, och hvad summans tillräcklighet beträffar, så hade jag visserligen icke haft något emot, alt den blifvit bestämd till ett högre belopp, till 10 milhr till och med, men jag tror, att man icke allt för mycket bör i detta afseende fästa sig vid sin enskildta åsigt, ulan alt man, för all komma till ett resultat, måste gifva vika för hvad man sjelf kanske icke anser vara det aldra riktigaste, och då inom representationen svårigheter mött emot jernvägars anläggande, så torde det icke vara skäl att alltför strängt hålla sig vid en så stor summa, som den man anser vara rikligast, emedan man då sätter frågan på spetsen och kanske icke får några jernvägar alls. Med afseende på frågan om huru mycket arbete kunde till nästa Riksdag fullbordas, vill jag nämna, alt den lid, som för Köping 11ull-banans utförande var, begärd, upgick till 3 arbetsår; dessa 3 år utgöra just en stats-reglerings-period, och dessa 5 mill:r äro just hvad Köpiog-Hult-banan var beräknad alt kosta. Dä R. St. endast lagstifta för en statsreglerings-period, så tyckes summan i detta afseende äfven riklig, helst man på denna period kunde medhinna alt anlägga en jernväg, som motsvarade en sådan sektion, hvarom jag i gårdagens plenum yttrade mig. Del är af dessa skäl jag anser 5 milhr vara en lämplig summa. Häremot torde man komma all anmärka, att om R.
Chef för Justkiae-Departementet; Stats-Minister för Utrikes Ärendena, Chef för Utrikes Departementet; E11 Chef och Föredragande Stats-Råd för Cameral-Departemeutet; E11 för Handelsoch Finance-Departementet; , En för Ecclesiaslik-Departementel; En för Landtförsvarets Departement; och E11 för Sjöförsvarets Departement: Hvilka bägge senare vare Konungens Rådgifvare i Commando-mål, hvardera för sitt Departement; 2:0 att vid slutet af § följande tillägg göres.- ”De ärenden, sorn till hvarje Departement höra, bestämmas genom serskilda, af Konungen utfärdade, offentligen kungjorda Instrucfioner;” Fröt. Blehr. d. 6 0'ct. 1834» 7 3:o att Xustitioe-.Slats-Ministern icke skall vara Ledamot af Konungens Högsta Domstol; 4:o att ingen Departements-Clief, under namn af Hof-Cancel]er eller med de Ilof-Cancelleren nu tillhörande attiibutioner, skall finnas; 5:o att under det förbehåll, att antalet af Stats-Rådels Ledamöter ej må öfverstiga 12, 5 Stats-Råd utan Departement skola finnas och minst 3 af dessa hafva förvaltat Civil beställning. §, 15; Ståndet ansåg denna § böra hänvisas lill 6 §; och med densamma ställas i närmare öfverensstämmelse. §. 24; Ståndet ogillade benämningen af Jus/itix-Departements-Expedition} och ansåg Justitiae-Revisionen böra, under någon tjenlig benämning, underordnas Konungens Högsta Domstol. §. 26; Ståndet ansåg Justitice-Cancelleren icke böra deltaga i StatsRådets öfverläggningar; äfvensom att början af denna § borde sålunda förtydligas: "dd de ifrån Högsta Domstolen kommande Justitia-A renden m. m. ^ 35; Ståndet ansåg att, i stället för Siats-Ministern för TItrikes krendena. borde bär sältas: Stats-Mihistrarne. §. 38; Ståndet ansåg ordet:
Föredrogos å nyo och biföllos följande 2:ne, den i Augusti afgifne och samma dag på Bordet lagde, Betänkanden från StatsUtskottet: i:o Med hemställan att åt Utskottet måtte uppdragas att föreslå Reglemente eller Instruction för Deputerade af Riksstånd att, i likhet med hvad som skett med i8og och ig09 årens Krigsräkenskaper, äfven taga del i Revisionen inom Kongl. KammarRätten af påföijde krigsårens Räkenskaper. 2:o I anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Renskrifningsmedel ät ExpeditionsUtskottets Canzlister samt kostnaden till Registers upprättande öfver RiksStändens Protocoll. Justerades följande Ridderskapets och Adelns underdåniga Skrifvelse till Kongl Majit: Stormägtigste Allernådigste Konung! Den 7 §. af RiddarhusOrdningen den 15 October 18x0 stadgar som föijer: År Adelsman vid - VI Den 2 Augusth vid Domstol anklagad eller lagligen förvunnen till brott som å dess heder och dra gdf eller dr brottet af den egenskap, att det efter lag ej kan med penningböter försonas, bör honom får hans person ej inträde å Riddarhuset tillåtas förr dn han derifrån fullkomlig befrielse vunnit ; m. m. Då en betydlig skilnad sig företer imellan att vara anklagad för brottslighet och att vara dertill förvunnen, hvilka omständigheter icke böra kunna förblandas, till de vigtiga påföljder Vare sig att beröfva en ledamot af Ridderskapet och Adeln Riksdagsmanna tillträde på Riddarhuset eller att honom från redan vunnen utöfning af Riksdagsmanna rätten utesluta; men en vidsträckt tolkning af ofvannämnda stadgande likväl skulle kunna till sådana följder föranleda, har Ridderskapet och Adeln ansett följande förändring häruti vara af nöden, och får alltså berörde 7 §. i anledning häraf omarbetad till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse, jemlikt ys §. RiddarhusOrdningen, i underdånighet hemställa : ”Är eller varder Adelsman vid
Herr Lagerhjelm har 4«4 Ben 15 Junti J, nt, ansett att uppgifterne som borde infordras, skulle blifva obestämde, och att de blott komma att innehålla beloppet af hvad man önskade att erhålla. Visserligen skulle de innehålla hvad man önskade, men denna önskan skulle grunda sig på verkliga fada. Uppgifterne skulle styrkas med utdrag ur räkenskaperne, bilagde med Boktryckarnes qvittencer. Friherre af Klinteberg, Wilhelm, förenade sig med Grefve Posse. Herr Grefven och Landt Mar[hålken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja, Hvarefter Herr Grefven och Landt Mars kalrken, under tillkännagivande, det StatsUtskottets Utlåtande, som redan en gång varit återremitteradt, och från Utskottet återkommit, nu borde utan vidare återremiss slutehgen pröfvas, gjorde proposition till bifall af berörd# Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt■ Marjkalken förklarade, att, som efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Före - Den 18 Junii f tn. 46* FÖredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lägde Memorial och Utlåtanden: Från Statsoch Banco-Utjkotten: Af den 31 sistledne Maj. N:o 244. I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser , angående den så väl isto sorn sednast år 1822 förrättade granskning af Götha CanalBolags, Götheborgs sunt Malmö f, d. Discontlorättningar. Angående de af Herrar Fullmägtige vidtagne åtgärder för verkställigheten af Riksens Ständers Beslut om f. d FilialDisconternes öivertagande af Riksgäldskontoret. N 0 226 I anledning af Herrar Revisorers anmärkning, rörande ti 11 åtoe omsättningar af lagsökte och till lagsökning förfallne lån, N
Ridderskapet och Adeln anmäla. Stockholm den 15 Maj 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Maj, kl. a e. rn. Betänkande, i anledning af väckt motion om öfverflyttning till Domaremagten af pröfningen och afgörandet af så kallade äldre krono-fordringar samt om bestämmande af en prcescription, inom hvilken alla sådane fordringsanspråk skola göras gällande. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt samt till Statsoch LagUtskotten remitterad motion, har Herr Rosenblad, Bernhard, andragit, hurusom en af de större oformligheter, som ännu qvarslode i vår Lagstiltning, vore den, ali kronan eller staten i vissa fall algjorde rättsanspråk, ställde emot henne sjelf, såsom i afseende på de så kallade äldre Kronofordringarne. Då likväl denna processordning vore stridande mot den naturliga grun - Statsoch Lag-V skottens Betänkande, N:o l3i.