Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må visserligen vala sannt, alt en och annan skattskyldig ej för tillfället är beredd att betala sina utskylder och att uppbördsmaiinen således kan tillpreja sig någon ersättning af allmogen, genom att förskjuta penningar; men det felaktiga i detta förhållande skall komma att fortfara, om man också, huru långt som helst, framflyttade den summariska uppbördsterminen, enär erfarenheten besannat, att den enskilde just icke alltid är så särdeles nogräknad att i behörig lid och ordning göra rätt för sig, så snart det gäller Kronans fordringar. Jag skulle äfven för min del tro, det framflyttningen af redogörelse-terminen, långt ifrån att föranleda någon fördel vid sjelfva uppbördsredogörelsen, tvertom konmie alt D c n ■; N o v e tn b o if. m. dervid medföra menliga följder, såsom ledande lill rubbning uli nu gällande ordning för redovisningen. Det kan icke vara Gr. Mörner obekant, alt enl. K. Kammarrättens circulär-bref af år 1794 skall den lid, som infaller mellan den 1 Maj oell 3t Augusti, användas lill utredande af hvad som utaf kronouppbörden är utestående. Skulle således terminen för summariska redogörelsens afgifvande framflyttas till den 1 Juli eller 1 Juni, blefve deraf följden, alt måhända en ytterligare förlängd termin för special-redogörelsens afgifvande måste bestämmas. Har den skattkyIdige intet att betala med, då uppbördsstämman inträffar, uppföres lian på restlängden; kan lian icke heller anskaffa medel till den summariska redogörelsen, oell utmätning således kommer i fråga, tror jag att det ligger inom K, M:s J3ef:h:des makt, att åtminstone kunna något leuterera den stränghet, hvarmed uppbörden skall indrifvas. Jag tillstyrker derföre bifall lill Ulskrs betänk, i förevar, afseende. Frih. Cederström: Den fördel, som Gr. Mörners motion åsyftat genom uppbörds-redogörelsens framflyttande till 1 Juni i stället för 1 Maj, kan visserligen vara önskvärd och beqvämlig för uppbördsmanr.en, men i afseende å controllen af Statens medel inträffar ej samma förhållande.
Det skäl, som af Fullmägtige blifvit andraget för den af dem förordade inskränkning i nämnde rättighet, nemligen befarad tillökning i göromålen vid Diskont-verken, synes Utskottet ega allt för ringa betydelse i jemförelse med de fördelar, som borttagandet af närvarande stadgande skulle tillskynda icke blott hvarje enskild förmedelst den härigenom uppkommande lättnad i penningerörelsen, ulan äfven det allmänna, för hvilket deri förminskning af penninge försändningar med posterna, som Herr Professor Agardh genom sin motion afsett att befrämja, alltid måste betraktas som en icke oväsendtlig fördel, men hvilken endast står att vinna genom den ifrågaställa utvidgningen; dock anser Utskottet, till beredande af enkelhet vid ränle-beräkningen, den bestämmelse böra meddelas, att ränta godtgöres räkningshafvare endast å högsta fulla 100-tal R:dr af hans behållning. Enligt mom. litt. c och d i 168 § ega räkningshafvare att för uttag på uppoch afskrifnings-räkning begagna, utom vexel, ställd å viss man eller order, äfven handskrifven invisning; men då erfarenheten ådagalagt, alt handskrifna invisningar icke användas för dessa uttag samt då folierade och numererade vexelblanketter ständigt emot qvitto algiftsfritt tillhandahållas räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, har det synts Utskottet, som skulle nu lemnade tillåtelse till iuvisnings begagnande dcstoheilre kunna upphöra, som genom användande af endast vexlar ökad lättnad vid redovisningen beredes. I afseende å föreskrifterne 169 §, rörande rättigheten att på deposit-räkning mot ränta insätta penningar, har någon annan förändring hvarken blifvit föreslagen eller af Utskottet ansetts erforderlig, än den här ofvan tillstyrkta utsträckningen af nämnde rättighet äfven till enskilda korporationer, bolag och kassor.
Resultatet af förändringen skulle blifva, att vi skulle få ett mindre antal krigare, än som nu finnes, emedan hela styrkan skulle komma att uppgå till 70,000 man, i stället för att det hittills beräknats att stam och beväring skulle utgöra tillsammans åtminstone 100,000 man. Det synes mig häraf följa att någon större styrka för försvaret icke genom denna förändring är att vänta, men att densamma skall förorsaka stor osäkerhet och ett svårt tvång för dem, som under den förlängda tiden, derunder de blifva underkastade bevärings-pligten, icke kunna med någon visshet beräkna sin blifvande ställning, och således menligt inverka på landets industriella utveckling. Sättet att erhålla det antal bevärings-soldater, H. V. 6 82 Den 7 Maj f. in. sorn skall öfvas, grundar sig på den i full konseqvens med tidens uppskattning af penningens stora värde stående regel, att man först tillåter dem, som vilja friköpa sig, att sådant göra, och sedan dessa tillgodonjutit sin företrädes-rättighet, blir det fråga om de frivilliga, som vilja till tjenstgöring anmäla sig, oell om dessa icke uppgå till fulla antalet af den bestämda fjerdedelen, så tillgripes ultima ratio eller lottningen. Mig synes, att först borde de frivillige få anmäla sig och derefter lottning verkställas emellan alla de öfrige, samt att friköpnmgen borde ställas i sista rummet. En annan punkt, 0111 hvars riktighet jag icke är öfvertygad, är den, som stadgar beväringsålderns framflyttning ett år eller från 20 till 21 år. Man säger visserligen detta vara nödvändigt, på det ynglingarnes fysiska krafter måtte hafva vunnit tillräcklig utveckling, men man borde då hafva varit konseqvent och äfven framflyttat åldern för landtstormen, och icke föreslagit densamma att börja vid 20 år.
I följd af motionärens förslag, skulle emedlertid en icke oväsendtlig inskränkning ega rum i antalet af Ståndets till representation berättigade medlemmar. En Adelsman, som t ex. vore tjensteman, utan att hafva tagit student-examen, eller ega Kongl, fullmakt, eller vore industri-idkare, utan att skatta för 1000 R:drs inkomst, skulle, om förslaget bifölles, intill dess han uppnått måhända en ålder af 40 år, hvarförinnan åtminstone ganska många, både på tjenstemanna-banan i lägre grader och i öfrigt, sällan hinna förvärfva sig en dylik inkomst, icke blott sjelf vara från representations-rätt utesluten, utan äfven förhindrad att för sin ätt utfärda fullmakt. Likaledes skulle fastighetsegare bland Adeln, som icke betala bevillning för sin egendom efter inkomst, vara stängda från representationsrätt, såvida de icke tagit student-examen eller varit eller äro i Rikets tjenst med Kongl, fullmagt. Att det sednare skulle innefatta något osvikligt bevis på sjelfständighet, torde emellertid vara lika mycket tvifvel underkastadt, som att student-examen gifver något slags patent på de insigter, hvilka böra fordras af lagstiftaren. Hvad i öfrigt beträffar det sistnämnd: praestandum, så har Chefen för EcklesiastikDepartementet redan upplyst, att kommitterade för öfverseende af författningarna rörande undervisnings-väsendet hos Kongl. Majit föreslagit afskaffande af student-examen; och att fråga om försvinnande af all bevillning utaf inkomst varit vid föregående Riksdagar väckt, är allmänt bekant. Följakligen skulle båda de ifrågasatta qvalifikationema kunna blifva af särdeles ombytlig natur, och de 3 öfrige Riks-Stånden genom härutinnan vidtagne beslut kunna tillintetgöra representations-rätten för alia andra ledamöter af Ridd. o. Adeln, än dem, som varit eller äro i Rikets tjenst med Kongl, fullmakt; och om än ett sådant för Ridd. o.
— N:o 14 r. i anledning af erhållen återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 108, öfver väckt motion om offentlighet vid underdomstolar och poliskamrar. XIV. B. 282. A. 144. XVI. E. .29. — JV:o 14^. öfver dels väckta frågor om antagande af förslagen till allmän civiloch criminal-lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap ägande, af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, angående nämnda förslag, den 24 Mars 1840, a flatna nådiga skrifvelse föranledda motioner. XVI. B. 203. XVII. 65. XVIII. — W:o i43. öfver väckta motioner, angående gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar. XVI. B. qo3. XVII. 65. XVIII. A. 9. XX. U. 117. XXI. A. 16. E. 541. — N:o r44* ofver väckta motioner om upphäfvande elier ändring af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående barnamord. XVI. B. 2o3. XVII. — N:o i45. i anledning af väckt motion om ersättning af ( '67 ) allmänna medel lill vittnen, som i brottmål åberopas. XVI. B. 20i. XVII. LagUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — JV:o 146. i anledning af inom Stånden fattade beslut öfver memorialet N:o 120, innehållande förslag tillsammanjemkning af skiljaktig t beslut vid förehafvande af Utskottets betänkande N:o 26 och utlåtande N:o 70. XVI. B. 20J. XVII. A. 77. XVIII. E. 6. — N:o 147. till llögv. PresteStåndet, med anhållan om dess utlåtande angående Uukcltets betänkande N:o 1 1 2, i fråga om upphäfvande af Kongl.
En större utförlighet kan ej undvikas i detta mål, vid hvars utgång jag fäster synnerlig vigt, såsom väsendtligen ingripande ej blott i frågan om allmänna säkerhetens möjlighet, utan ock i en ännu högre fråga R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4869. 107 om företrädet imellan lagens makt och godtyckets; hvarom till slut ett ord skall ytterligare sägas. Då dessa folkrörelser och våldsamheter, hvilka inträffat Lördagen den 18 och Söndagen den 19 omförmälte Mars, utmärkt sig såsom tillställda i politisk syftning eller innefattande försök att, i anledning af kända politiska tänkesätt, våldföra åtskilliga medlemmar af de då i liufvudstaden församlade Rikets Ständer, och sålunda äfven störa friheten i deras öfverläggningar; hade jag ansett för min pligt att med sorgfällighet underrätta mig, huruvida de åtgärder, som kunnat och bordt äga rum till hämmande af nämnde oordningar, blifvit behörigen vidtagna, eller någon försummelse deruti af vederbörande inträffat. Den kännedom, jag dels af protokollerna öfver den hos Öfverståthållareembetet för Polisärenden hållna undersökning med de för deltagande i oroligheterna angifna personer, och dels af infordrade förklaringar från vederbörande vunnit om Polisstyrelsens förfarande vid de i fråga varande oroligheterna, hade föranledt de anmärkningar, som jag till upptagande hos Hofrätten uti memorial den 31 Juli 1848 anmälte. Om betydelsen och syftningen af dessa brottsliga företag hade hufvudstadens Styrelse varit i tillfälle att inhämta tidig underrättelse dels genom de atlicher eller s. k. ”proklamationer”, som redan under natten till den 18 Mars hade blifvit anslagna på väggar och husknutar i staden samt innehöllo en så lydande uppmaning: ”5000 medborgare samlas i afton på Brunkebergs torg — ”lefve Reformen! lefve allmän valrätt!” och dels genom det af ryktet allmänt utspridda hot, som redan under föregående dagarna förutsagt rigtningen af det tillämnade anfallet, med angifvande af den persons namn och boning, som ock verkligen blifvit dess första föremål.
Jag har rifvit templets murar, Jag har brutit altarskrank, Öppnat har jag stängda burar, Störtat har jag murkna plank. Jag har hämnats, gudasköka, Hämnats all min ungdoms ve, Då jag tvangs för dig att röka Och du bröt mig ner på knä! När jag sanningen fick slunga I ert anlet * gudapack, Då er himmel syntes gunga Och er gamla skottmur sprack. Gudakärngar, gudagubbar, Ränna yra efter skygd, Hängsla byxor, knyta stubbar För att dölja skrumpen dygd. Styrkan letar sina lansar, Skönhet plockar fikonlöf,Dygden tar sitt gyllne pansar, Rätten gör sig blind och döf. Lögnen går till dikets renar Fångar ormar i dess Binder dem i bergets stenar Att i Lokes anlet spy. Och nu ligger Loke bunden: En mot hundra var hans sätt, Men i lumpna gudarunden Skrikes dock om oförrätt. Bunden ligger han på hällen, Dock hans tunga än är fri, Och de gamla gudaskrällen Darra ännu vid hans skri. Ty i smärtans långa nätter, Makan vid hans hårda bädd, Ställer sig för ormens etter, Räcker bägarns svala brädd. Men när lömska ormar måtta Sina hugg mot hennes bröst, Då hörs Loke ej bespotta, Stark som stormen blir hans röst. När han riste sina bojor, Det i bergens hällar skrall, Och i borgar och i kojor Menskor vänta verldens fall. Då hör Loke upp att smäda, Och ur mörka ögonvrån Blixtar ljunga, fräsa, sveda, När han ropar på sin son.Midgårdsormen, verldsförstörarn Rasslar då med fjellig kropp, Stjerten rörs af verldsförgörarn Ner vid Wolgas vilda lopp. Och det prasslar och det brakar I Wolchonskyskogens snår, Och i Pyrenées det knakar, Der hans buk i ringlar slår. Men med bröstet argt han piskar Seine, en gammal helig flod, Från hvars stränder än det hviskar Om förlossning och om blod. Dock hvar ormen hufv ’ et döljer, Fege gudar, frågen I.
Hr Gunther, Claes Ephraim: Efter de sakrika och talenlfulla föredrag, som R. o. Ad. i dag haft tillfälle att afhöra sä väl för som emot Hr von Hartmansdorffs förslag, och af hvilka, enligt mitt omdöme, de mest utmärkta innefattas, å ena sidan såväl i sjelfva motionen, som i det understöd den fått, i politiskt hänseende af Gr. Rjörnsljerna, samt i juridiskt af Gr. Sparre, och å andra sidan i de anföranden, som till vederläggning deraf blifvit afgifne isynnerhet af Hr Berg von Linde och Hr Gripenstedt, hade jag för min del önskat att icke hafva varit satt i nödvändighet att yttra min enskilda opinion i detta ämne, isynnerhet, då jag väl vet, att den är af en alltför ringa betydenhet. Jag anser det likväl som en pligt för mig, såsom ledamot i LagUtsk. och lill följd af det förtroende Ståndet visat mig, då det valde mig lill ledamot i detta Utsk., att i någon mån redogöra för LagUtslcs motiver vid afgifvandet af det nu föredragna betänk. ; och jag ber Ståndet om ursäkt, om jag, vid fullgörandet af denna pligt,- äfven kommer att yttra några ord om det ämne, som derutöfver utgör föremål för denna öfverläggning. Till en början och med anledn. af åtskilliga här på förmiddagen afgifne yttranden, anhåller jag, att i R. o. Ad:s minne få återkalla en del af hvad jag hade äran anföra vid det tillfälle, då frågan om den lika arfsrättens införande i Ståndet förevar. Jag gaf då företräde ät densamma framför den nu gällaude olika arfsrätten, förnämligast af juridiska skäl. Jag anförde dessutom, med afseende på Adelil särskild, ett billighetsskäl, som, enligt min öfvertygelse, äfven inom detta
Första raderna af 5.te §:n förbjuder landshöfdingen att på något sätt sammanblanda sitt och domarens embete, hvarjemte i samma 5 är föreskrifvet hvad landshöfdingen har alt iakttaga, för att hålla tillsyn öfver underdomare, så att vid härads-, bergs-, lagmansoch lådstufvurätter allt tidigt, rätt och vä! tillgår o. s. v. Dessutom är i a3 §:n stadgadt, alt landshöfdingen blifver hos K. M. och R. St. ansvarig, om igenom dess efterlåtenhet och förvållande något blefve försummadt, lill K. M:s och Kronans skada och saknad, ii varemot vederbör, kronobe! jente i hela länet, som stå under landshöfdingens inseende och befallning, äro pligtige honom lyda och försina embetsförvaltningar tillbörligen redogöra ; jemte det att i 24 §:n det är landshöfdingen lil-Sitet, att genast suspendera den felaktige. Vid sådant förhållande och med så bestämda föreskrifter i instiuctionen i afseende på landshöfdingarnes embetsskyIdiglieter, hemställer jag, om det är lämpligt eller rimligt, att häradsrälterne skulle i någon måtto befatta sig med länsmäns tillsättande. Jag begär, att dessa anmärkn:r mätte få åtfölja remissen, ifall en sådan, emot förmodan, blir beviljad. Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste följande: Vid elen af Ilr Arvid Ribbing framställda motion, åsyftande att, om anslag skulle ske till ökad lön för kronolänsmannen, det villkor dervid matte fästas, till förekommande af accorder, att viss af motionären föreslagen ordning stadgades för länsmäns tillsättande, utber jag mig få anmärka och yttra följande.
N:o no. a5 ma Stiftelser eller Tjensteinäns aflöning är anslagen och, af sådan orsak, antingen redan är eller åtminstone bordt vara med serskild Extra Rotering belagd, hvilket förhållande åtminstone synes inträffa med Götheborgs Stad, enär Tabellen upptager Ett Tusende Sjuhundrade Sjuttio Två Tunnland, deraf likväl Fyrahundrade Sjuttio Två Tunnland redan äro med Tretton Extra Båtsmän roterade, samt då slutligen, till bevis för det mindre lämpliga i de af Collegierne följda men icke närmare antydda delningsgrunder, torde få anföras följande i Tabellerna a och 3 föreslagna prestationer af Stadsjorden, nemligen: antal Båtsmän, som Mantal föreslås att af jorStadsjord den u nderhållas Upsala Stad • 4*3 * • • ti . • • Öregrunds dito • 43 . 5 • • • Vesterviks dito * 9ir • 8 Enköpings dito • t afl . JT * • • Götheborgs dito • 14 3 TU • 9 o. s. v., behagade Rikets Högloflige Ständer inse, att Collegiernas ifrågavarande Tabellariska arbeten och förslag, i stället att kunna till ledning eller grund för den nu ifrågavarande nya fördelningen af Båtsmanshållet antagas och begagnas, Ttih. till R. St. Uti. Nono. blott tillskyndat Utskotten ett mödosamt och tidspillande granskningsarbete, hvars enda resultat är en befästad öfvertygelse om desammas oanvändbarhet. Enligt Ofver-Ståthållärens senast afgifna Fémårs-Berättelse, daterad den 2g Augusti 1828* ian den jord, som, dels inom, dels ock utom Stockholms nuvarande barriére, i flesta fall är i numereräde tomter indelad, antagas till omkring Trettio Hemman; men denna jord har dock hittills icke* med öfriga Städers fundationseller donationsjord, i Båtsmanshåll deltagit; och beträffande kostnaden för underhållandet årligen af de Etthundrade effectiva Båtsmän, dem Stadens borgerliga rörelse för närvarande ensam underhåller, uppgifves densamma af Herr OfverStåthållaren till endast Fyra Tusende Femhundrade Riksdaler eller Fyratio Fem
Då förslag räcktes om kvinnors iiiviiljiinde i skolrHdoch fattigx~&amp;sdsstpelser, var det siiberligen af omsorg föi. att det iiya kviiiliga elementet iiiorn dessa nipidigheter shille I~lifva sk inflytelserikt och s&amp; värdigt som x n ö j l i ~ representerailt. ~ som S. L-d önskade, att steget icke med ens skiiile tagas M l t ut. Xän borde gå tillväga med varsainhet. : konserrati.i-t ineformerande,. Shlunda skulle de Irri~ilig-a 1edRiiiöteriia till eii början endast deltaga i sammantrideii och cliskrissioner och icke hafra beslntanderiitt. Kar sedan föror iliiingeii iitlioni och til-. lämpades utan alla. dylika halfinesyrer, var nog ingen mera nöjd däråt än S. L-d, .ehuru hon som uttryck för sin tillfredsställelse valde en. form, som tycktes mången icke ta rätt i harmoni med så allvarliga saker som skolor .och fattigvård. Det. säger sig sjalf att i en kort minnesteckning sådan som denna, endast spridda drag från en s&amp; rik lifsgarning kunna lämnas. Innan vi öfvergå till de båda större institntioner, soin. förut. blifvit omnälnnda; htersthr dock ett och annat, som icke med tystnad bör förbigås .. Har må allts&amp; erinras om den kdlelse att inträda i en af K. M: t tillsatt komite, den s. l:. flickskolekomiteen, som nu första gkngen utgick från offentlig myndighet till svenska kvinnor, en åtgärd som utan tvifkel var en följd. af S. L-d: s outtröttliga arbete för den &amp; liga undervisningen, +me sig delnia afsåg förberedelsec till ~iiiiversitets-. studier eller utbildning i mejeri-. och slöjdskolor.
Lånemedlen, som böra ställas under stadens äldstes förvaltning, ■utbetalas af Riksgälds-Contoret efter deras reqvisitioner eller fullmagter, hvilka böra vara underskrifna af minst eu utöfver halfva antalet af stadens Äldste. 3:o. Innan någon utbetalning från Riksgälds-Contoret verkställes, hör dit vara aflemnad en af stadens Äldste undertecknad förskrifning å hela det beviljade lånebeloppet, hvarigenom de i stadens namn och å dess vägnar, förbinde sig, en för alla och alla för en, att ansvara för lånesummans återbetalning, jemte ränta derå, på sätt och i den ordning, här nedan finnes stadgadt. 4:o. Likaledes böra, före lånets lyftning, hos Riksgälds-Contoret uppgifvas de serskilda föremål, hvartill lånet är afsedt att användas, äf vensom sättet för dess begagnande. 5:o. Hvad som af lånet icke är uttaget innan den 1 Juli 1841, kommer derefter icke alt af Riksgälds-Contoret utgifvas. 6:0. Såsom ränta och capital-inhetalning för det uttagna lånebeloppet, hvilket får räntefritt begagnas till 1841 års utgång, erlägges derefter inom slutet af hvarje år, från och med år 1842, Sju (7) procent, sorn alltid beräknas å det ursprungliga capitalet och hvaraf, sedan ränta efter 4 procent årligen å det innestående capital-beloppet afgått återstoden utgör afbetalning å lånesumman, intilldess densamma är till fullo godlgjord. 7:0. Allt h vad som sålunda bör inbetalas, må omedelbarligen från stadens Äldste till Commissarierne i Riksgälds-Contoret insändas, och 8:0.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades ej mindre Herr Berglunds motion, (N:o 2), angående indragning af Kronofogde-tjensterne, än äfven de yttranden, som, i anledning deraf, denna dag af Ståndets flere Herrar Ledamöter meddelats. S. D. Föredrogos ånyo Kongl. Maj-.ts Nådiga Propositioner: 20 Fröt.-Utdrag den 8 November 1856. l:o Angående vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. 2:o Om upphörande af de från rotehållarne eller soldaterne vid indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldatbeklädnadens anskaffande och underhåll. Remitterades, jemte ett anförande af Herr Thomée, till Siats-Utskottet. 3:o Om upphörande af Furage-passevolans-afgiften vid beridna Rusthålls regementena. Remitterades till Stats-Utskottet. 4:o I fråga om beräknings-grunden för Salpeter-hjelpens utgörande inom en del af Södermanlands län. Remitterades till Stats-Ulskottel. 5:o Om disposition af sex stycken holmar i Götheborgs och Bohus läns skärgård. Remitterades till Stats-Utskottet. 6:o Om utbyte af Länsmans-boställena Melby och Näsby mot Kronoskattehemmanet Bredinge på Öland. Remitterades till Stats-Utskottet. 7:o Om upplåtande af mark å Kronoparken Råda-ås i Skaraborgs' län för en vattenledning till Lidköping. Remitterades till Stats-Utskottet. S. I). Föredrogs och godkändes Konstitulions-Utskotlets Memorial N:o 1, om arfvoden för Utskottets Kansli. S. D. Föredrogs och godkändes Banko-Utskottets Memorial N:o 1, med hemställan 0111 arfvoden till Notarier och Kanslister. S. B.
Hvad mera är: aldrig hörde man ännu tvenne stora och fria snillen, i allt, tänka lika. Naturen antager tusende olika skepnader, efter tusende olikt danade ögon. Allting är, hvad det är: men icke för sig sjelft, nödvändigt och alltid; utan i ett visst förhållande. Sådana betraktelser böra leda oss in på en stor och ädel öfvertygelse: den om Tankans Frihet. Men glömmen icke, att jag nu talar om Förståndets naturliga Ordningslag; icke om denna Hjertats fräckhet, som bestrider och bifaller allting efter fåfängans, egennyttans, sinnlighetens små och krypande afsigter! Om Vetenskapernas och Sanningens föremål och verkningar inflyta på förståndet alldeles på samma sätt, som Naturens inflyta på känslan, – lika mångfaldigt, lika tvärt emot hvartannat, lika ovisst; så att hvad i ens begrepp är renaste ljus, är i en annans förvirring och falskhet: då är ingenting lättare, än att från alla – eller de flesta – sanningars ovisshet sluta till dårskapen af allt tvång i vetenskap, af all der för evig tid förklarad renlärighet; och på denna grundval, Mine Herrar, stödjer jag Tankfriheten. Huru ofta har väl Sanningen – hos menniskor – varit annat, än en skön jemförelse, eller ett ädelt bedrägeri? – Hon är en strålande gudomlighet; men hon leker med menniskorna; och visar sig aldrig utan i förklädningar. De stora snillen, som tro sig närmast sett henne, och gemenligen af den öfriga menniskohopen efterföljas, äro de, som sett henne i den skönaste förklädningen. Beskrifva de icke endast denna, när de vilja beskrifva Sanningen? berätta de icke endast om sin egen tanka, sin egen känsla? Uppslån Lärdomens häfder! De svara. Hvad kallade henne Zeno? I sin ålders köld, sitt mulna lynne, – en orubblig känslolöshet. Än Epikurus? I sin bekymmerslösa frid och sina leende parker, tyckte han att hon såg ut som vällusten, förnöjsamheten, glädjen. Och Aristoteles! Huru han uppsteg hjeltevulen och ärekrönt på Förnuftets thron!