Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ebarn patrullernes antal sålanda icke är större än det, som utgick af Brand vakts-Compagniet, har man dock ansett patrulleringen verksammare och medförande ojemnförligt bättre bevakning, då den verkställes af en rörligare, fullkomligt disciplinerad och väl underhållen Militaire-lrupp, hvilken ock erfarenheten ådagalagt vara ändamålsenligare, än den förra Brandvakten, men likväl otillräcklig. Till den nja Corpsens uppsättning utgingo af Brandvakts-Cassans capital en summa af 23,000 IUdr; och af Cassans intrader, genom stadgad Brandvakts-afgift å Fastigheter bär i Staden, hafva till nämnde Corps’s underhåll årligen åtgått 23,000 R:dr. Sedan Öfver-Ståthållare-Embetet, jemte framställande af förslag, att, för bättre tillsyn, Corpsen måtte fördelas i 2:ne Compagnie!’, med tillökning i Befälet af en Under-Löjtnant och 2:ne Corporaler, utom de 10 sådane, som förut äro vid Corpsen anställde, uppsagt de med Borgerskapets Äldste, genom dess Bemedlings-Commission, och med Brandvakts-CassaeAdministrationen om Corpsens underhåll afslutade contraeter, att löpa lill ända den 1 Juni i83g, så vida ej en ytterligare kostnadssumma ifrån nämnde tid anslogs af 3,218 R:dr 26 sk. 2 rst. B>:co om året, hvaraf 2/5 skulle utgå från Bemedlings-Commissionen och 3/5 ifrån Brandvakts-Cassan, hafva Borgerskapets Äldste och Brandvakts-Cassas-Administrationen medgifvit denna kostnadssumma, efter berörde proportion och under förutsättning af contraeternes förlängning på Sex år, beräknade ifrån sistberörde dag; hvarefter äfven Eders Kongl. Maj:t, uppå Öfver-Ståthållare-Embetets derom gjorda underdåniga hemställan, behagat härtill lemna Nådigt bifall.
Då trönne Piiks-Stånd sålunda förklarat, att Upplåning skall genom Banken, besörjas, utgör detta följaktligen ett Rikets Ständers beslut i sjelfva hufvudfrågan. ^ Baneo-Utskottets Memorial N:o laO. Dernäst, oell enär tvenne Riks-Stånd förenat sig i det beslut, att upplåningen skall ega rum, ej mindre å så kallad Afskrifnings-Räkning å Vista, än mot Obligationer på uppsägning; i hvilken enda omständighet, Högvordiga Preste-Ståndets är liufvudsakligt olika, såsom medgifvande endast det senare tlpplånings-sättet; anser Utskottet sig pligligt, att (utan betraktande af egna åsigter i ämnet) först till Högvördiga Preste-Slåndet hemställa : huruvida Högvordiga Ståndet skulle finna för godt, att med de båda Stånden, rörande irsta punkten i allo instämma. Hvaremot, om denna inbjudning ej antages, samt Vällofliga B »rgare-Ståndet icke eller skulle numera finna för godt, att de båda Ståndens mening härutinnan biträda, omröstning i förstärkt Banco-Utskott torde få anställas, mellan båda besluten i sin helhet, enligt följande Proposition ; Den, som vill att Banken tillätes upptaga Lån, dels mot Obligationer, hvilka bora ställas å högst 3 procents Ränta, efter Banco-Fulltnägtiges bepröfvande, och minst * månaders ömsesidig uppsägning, Banco-Utskottcts Memorial N.o 120. $ samt med förbehåll, att Räntaa upphör å förfallodagen; dels uppå så kallad Afskrifnings-Räkning mot högst 3 Procents Ränta och återbetalnings-skyldighet vid anfordran , eller såsom det vanligen kallas : å Vista : Röstar Ja ; dea det ej vill röstar Nej, Vinner Nej; så är beslutadt; att Ranken tillåtes upptaga Rån mot Obligationer, å 2, högst 3 procents Ränta, under ömsesidigt förbehåll af 3, högst 6 månaders uppsägning, och med vilkor, att Räntas beräknande för uppsagdt Lån genast efter förfallodagen upphör. Punkten 2}, (se Betänkandet N.'o 53, pag.
Jag tviflar likväl ej på, att icke ett förstärkt LagUtsk. både kan komma att väljas och votera innan riksdagen afslutas; hvarföre jag alltså tillstyrker afslag å inbjudningen. Hr von Hohenhausen: Jag anser mig skyldig nämna, att jag ingalunda påstått att Gr. Sparre i LagUtsk. motarbetat R. o. Ad:s förslag; men Gr:ns yttrande här, då ärendet förra gången utgjorde föremål för R. o. Ad:s pröfning, var af den mest kategoriska beskaffenhet i det Hr Gr:n sade, alt ingen förändring skulle komma ali ske; hvilket fullt ut berättigade mig att säga det — Gr:n hållit ord. Hvad åter beträffar Gr. Lagerbjelkes anförande, att Presteoch BorgareStm ej varit i tillfälle att laga kännedom om de anmärkmr, som R. o. Ad. gjort; så måste man dock ihågkomma, att ledamöter af dessa båda Stånd hafva i LagUtsk. haft tillfälle att härom inhemta den mest fullständiga kännedom, och, som vi se, finnes ej mer än en reservation mot beslutet, och den af en ledamot utaf BondeSt. i helt annan syftning än R. o. Ad:s förslag, hvilket är, sä att säga, strängare än Ulsk:s. Då sålunda af de 3 öfriga Stånden ingen enda ledamot ordat för R. o. Ad:s förslag, så tyckes ingen anledn. vara till den förmodan, att det skulle gå igenom i förstärkt Lisk. Hade förhållandet varit såsom Frih. Cederström framställt det, att bestämdhet saknades hos Utsk:s förslag i vissa väsendtliga punkter, ronde huru den väpnade styrkan skulle användas, så hade äfven jag skolat vilja drifva saken till det yttersta; men nu är endast frågan om ansvarsbestämmelserna för dem som uppegga till uppror, hvarvid domarens pröfning i alla fall kommer i fråga.
Sedan han en stund ordat om kristendomens fördrag-samhet fortfor han på följande något öfverraskande sätt: “ Och nu vill man, att vi skola öfvergifva denna kristna lära för något, som vi icke ens få veta hvad det är! Man vill här sätta under votering, om vi skola kallas kristna eller icke kristna; man vill vi skola underkänna de upphöjdaste grundsatser, den skönaste lära, som ännu blifvit meddelad stoftets barn, mot att antaga, icke något visst, sant eller upphöjdt, utan något obestämdt, tvifvelaktigt, okon-strueradt, som man kallar, och det med rätta, “ främmande lära “. Vi få icke ens veta om det är en ny eller gammal lära. Kanhända är det Buddhaismen, kanhända Fetisch-dyrkan, Muhamedanismen eller Odenskulten man vill ha igen, eller den nyaste läran — som hänryckt några fantaster, troligen för den är dum, oförskämd och ny — nem-ligen positivismen? Som sagdt, man vet icke hvilken lära som menas, men att det icke är fråga om någon kristeli trosbekännelse, det visar sig tydligt deraf, att det är just ordet “ kristen “, som man vill hafva bort. Kanhända menar man med främmande lära bekännelsefrihet från alla läror? Kunna vi då undvara all religion? Mine Herrar, känner • väl historien något enda folk, som varit utan all religion? Har icke hvart folkslag i verlden från första stunden af sin tillvaro erkänt en högre makt? Visserligen finnes ett enda folkslag, hos hvilket man icke tyckt sig kunna spåra den ringaste ansats till något sådant, och detta är Australiens urinnevånare. Men dessa stå också på mensk-lighetens allra lägsta trappsteg. År det då dit man vill, att vi skola komma? Och skulle detta kunna kallas framåtskridande? Bort det. “ Är det förödmjukande, ja rent af förödmjukande för vår nationalkänsla, att veta hurusom en tirad som den ofvan-stående ännu kan produceras i vår nationalförsamling?
Vid fordringars utsökande njute bankbolag samma rätt till handräckning, som för Rikets Ständers Diskontverk, nu är eller framdeles varder beviljad. § 13. Förr än banken öppnas och sättes i verksamhet, skall inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande styrkas: a) att inför Rådstufvurätten i den stad, der bolagets hufvudkontor är beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och uti inteckningsprotokollet ordagrannt intagne, så väl den af Kongl. Majit för bolaget utfärdade tillstånds-resolution, sorn ock bolagsreglorna, samt att Rätten, på bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift å de bolagsmän, hvilka, i enlighet med denna lag, för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvarige, blifvit ej allenast aflemnad till samma Rätt och i dess inteckriingsprotokoll intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att till banken blifvit å lotterna inbetalda minst tio procent af grundfonden, äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, äro hos banken aflenmade till säkerhet derför, att återstoden af grundfonden varder, jemlikt § 4, inom ett år i banken insatt; d) att uti allmänt förvar blifvit nedlagda i föreskrifven ordning pröfvade och godkända grundfondshypothek till belopp motsvarande minst tretio procent af grundfonden. § 14. Bankbolag sorn sådant önskar, är berättigadt att för sin rörelses bedrifvande från allmänna Svenska Bani en erhålla samma Banks sedlar på följande sätt och vilkor: a) Till bankbolaget skall af delegarne inbetalas i metallisk valuta eller Rikets Ständers Banks sedlar ett belopp, sorn icke får utgöra mera än 40 procent af bankbolagets hela grundfond.
Af sådan egenskap äro de skärpta föreskrifterne 0111 husvisitation, hvilken i juridiska terminologien icke oegentligt benämnes persecutio domestica, och hvilken metod att upptäcka förbrytelser, så vidt jag känner, äfven i de mest despotiska stater med största sparsamhet måste anlitas. Ännu angelägnare förekommer mig hushållningen dermed i vårt land, der man i en speciallag ej bör nästan obetingad! utsträcka densamma, och detta ej kan ske utan inkräktning på grundlag samt störande af den harmoni, hvilken bör råda emellan den förstnämnda och den allmänna brottmålslagstiftningen. Besynnerligt måste det förekomma någon hvar, att man i nittonde århundradet kan föreslå Svea Rikets Ständer, som alltid utmärkt sig för en vaksam ömtålighet om en lagbunden frihet och ostörd husfrid, att gifva desamma till spillo åt en tillfällig nyck bos alla de med visitationsrätl beklädde tjenstemän, hvilka i 34 §:n 2 mom. af betänk, uppräknas, och hvilka för ett ganska måttligt ansvar icke sällan skulle kunna lånas till redskap för en nyfikenhet af hell annan art, än tullförseelsers upptäckande. Må en hvar se sig visligen före, hvarthän tillämpningen af ett sådant patent skulle leda. Ehuru ett groft rån, tjufnadsbrolt, sedelförfalskning eller andra dylika för samhället lika eller mera vådliga brott kunnat på en ort tima, medgifver icke allmänna lagen polismakten rätt att ransaka hvarje boningshus i trakten och penetrera i dess innersta helgedomar, för att uppspana förbrytaren, så vidt icke skäliga anledningar till misstankar sig förete, och blifver sådan efterspaning ändock i många fall ett vågstycke, som, misslyckadt, icke aflöper utan reconventionsansvar. Huru mycket mindre bör då husransakan tillåtas i ifrågavarande fall, der förbrytelsens tillvaro icke ens är bevisad och misstanken endast hyses af en tullbetjent eller länsman, inför hvilkas ögon få i det fallet torde blifva såsom rättfärdige ansedde.
Utdr. d, 18 Febr. 184*• S. D. Föredrogos å nyo Bancooch Lag-Utskottens nedannämnde Utlåtande och Betänkande: N:o 6, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 4, öfver väckta frågor, dels om upphäfvande af nu gällande stadgande, att tredje uppbudet icke må meddelas å i Banken pantsatt fastighet, förr än lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt, dels ock om åläggande för Banken att lill vederbörande Domare årligen aflemna förteckningar på intecknade fordringar. Ståndet, sorn afslagit Betänkandet N:o 4, i fråga om upphäfvande af stadgandet, alt tredje uppbudet å i Banken pantsatt fast egendom icke må meddelas förr, än lånet blifvit omsatt eiler betaldt, företog nu ärendet, i hvad det angår en af Riksdagsmannen Petter Pehrson väckt motion om åläggande för Banken alt till vederbörande Domare årligen aflemna förteckningar å intecknade fordringar; i afseende på hvilken motion Ståndet gillade Ulskottens yttranden i Betänkandet, IST:o 4 och Utlåtandet N:s G; och N:o 7, i anledning af väckt motion om serskildt ansvar för förfalskning af enskilde Bankers sedlar. Bifölls. Från Hede rv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bancooch Lag-Ulskoltens Utlåtande N:o 5, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, med förslag lill Lag för enskilde Banker, fattade Ståndet följande beslut: §. 1. i det vid Betänkandet fogade förslag; Ståndet ansåg denna §. böra erhålla följande rödaction: ”Banco-rörelsej med rättighet alt utfärda tryckta eller graverade Creditsedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till Bolag, bedrifvas, efter dertill erhållet tillstånd genom Kongl. Majjts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut.
Det finnes nemligen Län, der båda delarne egt rum; der så väl Taxeringssom Pröfnings-Committéerne, utom jemkning för vissa hemman, vidtagit generel nedsättning, och det gifves andra, såsom Calmare Län, der Pröfnings-Commilteen, sedan de föregående Committeerne genom generella nedsättningar understigit minimivärdet, nödgats vidtaga en generel upphöjning för vissa Härader. Jag tror icke det skulle blifva möjligt, i synnerhet i Calmare Län, att utreda dessa serskildta nedsättningar; och då således anmärkningarnes Den a6 Junii f. m. 43 fullföljande blott skulle föranleda till långvariga rättegångar och svåra utredningar; då åtskilliga af de personer, mot hvilka anmärkningarne äro rigtade, dels äro döde, dels bortflyttade, hvaraf följden skulle blifva en mängd efterräkningar hos arfvingarne och intrasslade utsökningar, samt härtill jemväl kommer att fråga är om Bevillningsmedel, som Staten icke behöft, tror jag att Konungen vidtagit ett ganska väl valdt steg, då han till Ständerne framställt proposition, att låta anmärkningarne förfalla. Något skäl till klagan öfver en sådan åtgärd skulle blott de Län kunna ega, som icke njutit samma generella nedsättning till godo. Men då dessa Län icke ansett sig vara i behof deraf, och då man kan hoppas, att Författningen skall blifva tydligare för framtiden, tror jag icke, att någon afundsjuka bör lägga hinder för bifall till Betänkandet, hvarom jag anhåller, såsom medförande intet ondt, men mycket godt. Herr Rothlieb Axel: Sedan saken blifvit så fullständigt utvecklad af Herrar Nordenanckar och Tham, anser jag öfverflödigt att vidare orda derom, och får blott förena mig med dessa Herrar i begäran om proposition till bifall af Betänkandet. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken framställd a 44 Den 26 J u n i i f. m. proposition, Lief JBevillningsUtskotlets ifrågavarande Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Betänkande äro grunderne för inrättning af et commErjzt utwecklade; och Stats-Utstottet fär an ytterligare erindra, at da commr^arlawt icke äger någon beflurande rättighet, utan blott stall werkstalla hwad redan ar stad - Den rz Mars. e. m. 1019 stadgadt eller widare förestrifwes, Herrar Fullmagtige icke pä nägot särr aro hindrade, ar sträcka de» ras omtanka til alla Werkers Hushälls-grenar, och widtaga Ve åtgärder, hwilka ril Werkets förmän pröfwas nödige. Stats-Urstottet har ansett et commi88Lriat med den befattning som för detsamma är förestagen, nödwändigr; och Stars-Urstotlet har trott sig blott i allmänhet böra upgifwa skälen för sitt förslag, utan at anföra de särskildta omständigheter, hwilka under granskningen af Riksgälds-Werkec förekommit och harrit gifwit anledning. Den prcheÄerLäL li^tiuÄionen har också til alla delar blifwit gillad af Högwördige PrästeStänder, Wallof!. Borgare-Ständer samr derHeDerwärda Bonde-Ständet. Herr tVilbelm Ltl-ZIe har anmärkt, at Uti InstruÄionen icke finnes förestrifwit, hwem ftm, i anseende til Irassemsnr; eller ckn6o8>->?nt6n<i wederhäftighet och kända creckic, bör pröfwa wexlars antaglighet , om sädant tilhörer werel-upköparen, Lommi88LN3tLt eller Herrar Fullmägrige; och dä all pröfning af wexeln är för sen dä den är betald, fa förestär Herr 8tMs, at de om Tisdagien och Fredagen uphandlade wexlar dagen efter eiler Onsdagen och Lördagen inför Fuilmagtige stola upwisas, och de som anses goda, blifwa ifrån kioocoiler genom pästrift a stut-sedeln lemitteraäe ril betalning.
Jag har aldrig hört talas om någon ung flicka, som, då hon haft tillfälle att bada, blott för besvärets skull af hållit sig därifrån. Nej, det händer mycket oftare, att unga damer rent af skada sin hälsa genom att bada för mycket, d. v. s. för länge vistas i vattnet. Egentligen borde intet bad, äfven då det är öfver 18 grader, förlängas till mer än 5 minuter, under det att unga flickar stanna både 15 och 30 minuter, allt under ett oafbrutet uppoch nedstigande. Hur ofta händer det ej, att de då få med obotliga rheumatiska lidanden plikta för sin oförsiktighet i detta hänseende. Däremot skulle jag vilja uppmana Iduns unga läsarinnor att något flitigare än hvad fallet är begagna sig af de varma baden under vintern. Statistiska uppgifter visa, att på den manliga afdelningen i Stockholms badinrättning tagas många flere bad än på den kvinliga. Detta är just icke smickrande för Stockholms damer, eller hur? Jag anser, att badning en å två gånger i månaden alls ej är för mycket. Många .frukta kanske att vid dessa tillfällen ådraga sig förkylningar, men om man väljer en någorlunda vacker dag, sätter väl på sig och går direkt hem, är säkerligen ingen fara därvidlag för handen. Något som jag äfven skulle vilja förorda, men endast för friska och starka personer, är kalla öfversköljningar hvarje morgon. Därvid bör man helst begagna sig af en stor svamp och en balja med vatten, som stått inne i rum under natten. — En numera afliden, men på sin tid mycket bekant fransk lä- rarinna, brukade säga, att hon icke allenast lärde Stockholms unga damer franska, utan äfven inplantade i dem renlighetens principer, och troligen behålla många af hennes forna elever, liksom jag, hennes goda lärdomar i tacksamt minne. Agnes C.
Sedlar å 3 och 2 R:dr med dubbla blad 281,152: , med enkla blad 3,416,040: Summa B:co R;dr 5,031,304: 25: 7. Banco-Ulskottets Utlåtande, N:o i3. 9 minst 2'.ne gånger hvarje år under den bestämda praescriptionstiden, än äfven !förständiga|Kongl, Yetenskaps-Academien att låta, till allmänhetens kännedom, uti de små Almanachoina för de 2:ne år, som näst föregå den lid, då omförmälde sedlars emottagande i uppbörden skall upphöra, och således för åren 1847 och 1848» ifrågavarande Kungörelse införa, Och torde Banco-Fullmägtige erhålla uppdrag att, så ofta nödigt pröfvas, låta meranämnde Kungörelse införa uti Rikets Ofliciela Tidning. Stockholm den i5 April 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 18 April, kl. 1 e. ra. Utlåtande, i anledning af väckte motioner, dels i allmänhet, om Lån ifrån Banken till understöd för kyrkors byggande, dels serskildt, om dylikt lån för uppf örande af Domkyrka i Hernösand.
Men i samma ögonblick dödens visshet och verklighet vidrört vårt begrepp, vidrör oss äfven den outsägliga, paniska skräck, som är gemensam för allt lefvande, som är de svaga varelsernas svaga vaktare, ett dåligt vapen, men som likväl aldrig nedlägges, förrän en serie af förfärliga själsrörelser slutar med en mer eller mindre fullkomlig resignation. Alla dessa modiga män, som ”lugnt skådat döden i ansigtet”, som det heter, hafva de väl i sjelfva verket varit så modiga? Eller har icke detta förmenta mod kommit just deraf, att de alls icke kunnat se detta ansigte? Hafva de icke tvärtom fäst sina ögon ihärdigt på hvarje liten prick af den jordremsa, som återstod imellan dem och afgrunden, och icke låtit själen närma sig den, utan i jembredd med kroppen? Allt deras interesse, alla deras tankar hafva hållit sig qvar vid hvarje omständighet af lifvet, och de hafva kanske undgått svindeln, derför att de icke blickat ned i djupet. Eller är modet, denna beundrade egenskap, helt enkelt beroende af nervernas större eller mindre styrka eller känslighet? Man berättar ju om en delinqvent, som fördes till schavotten och vid passerandet under vägen förbi en krog fick tillåtelse att, om han äskade det, ännu en gång i lifvet förfriska sig med ett godt mål, att han med nöje mottog anbudet och med förträfflig aptit åt fem portioner fläsk och potates. Se der beviset på ett slags mod, en kallblodighet, som i sanning kan täfla med en spartans eller — ett djurs! Huru som helst, en romanhjelte bör ega alla möjliga och omöjliga dygder för att interessera. Är det icke så? Men meningen är här icke att dikta, utan att beskrifva. Astley var alls ingen romanhjelte, och om han vid detta tillfälle hade något mod, så var det ganska säkert tanklöshetens. Han satte sig ned för att skrifva till sin lärare, den gamle prosten i Skurup, men efter endast ett par rader kastade han bort pennan. Han tyckte sig hafva alltför mycket att säga, för att kunna säga något. Hans panna blef fuktig och hans kind blek.
Häraf följer det egendomliga förhållande, att Ståndens diskussioner måste hvälfva sig icke kring betänkandet, der motiver och konklusioner stå i strid med hvarandra och der man icke ens får ledningen af en fullständigare utredning af Bankens tillstånd, hvilken uplysning på annan väg måst inhemlas, utan kring reservanternas yttranden, och får jag för min del tillkännagifva, hvad som redan synes af ingressen, att Den 15 Mars f. m. 433 att jag till utgångspunkt tagit Hr Mannerskantz förtjenstfulla reservation, och endast vidare söker utveckla de dneri uttryckta åsigter» De öfriga reservanterne, med undantag af Hr Akerman, sorn delar Hr Mannerskantz åsigter, visa sig serdeles bekymrade öfver Bankens ställning och den minskade metalliska fonden. Deras ingångsspråk är behofvet af Bankens konsolidering, men om nu ställningen skulle påfordra något omedelbart åtgörande i detta afseende, om de stora vådor, vissa af reservanterne i sin upskrämda inbillning förmenat sig skåda, verkligen förefmnas, må man med skäl förundra sig öfver, att de föreslagna korrekliverna dermed stå i den mest svärande kontrast. Första frågan är om Bankens ställning är betänklig, den andra åter huru den skall förbättras. Hvar och en, som mera lugnt betraktar förhållandet, tycker sig här endast se en af de vanliga fluktuationer, hvilka alla banker, äfven de bäst och solidast inrättade, äro underkastade, och hvilka på naturlig väg upkomma och på naturlig väg försvinna. Det är med de financiella fluktuationerna, som med de politiska, de gå i en slags ouphörlig kretsgång, der aktion nästan ouphörligt följes af reaktion. När behörigt afseende fästes på en mängd olika förhållanden, som upkomma af en på olika sätt bedrifven lånerörelse, kunna åtskilliga jemförelsepunkter från den Engelska bankens historia hemtas, som äro uplysande äfven med afseende på den Svenska Statsbanken.
Då dessutom beloppet, hvarmed Tolagen fått utgå och grunden för dess beräkning alltid varit ett föremål för serskild pröfning, icke allenast vid Tull-Taxornas uppgörande, utan äfven deremellan genom Kongl. Resolutioner, skulle med samma skäl kunna sä - Be vllin ings-Ut skottets Utlåtande K.o /f/f. J t gas. alt ofvan nämnde Privilegier, vid dessa tillfällen, blifvit rubbade , då 1 ikväl städerna , efter hvad förra Betänkandet utreder, genom de sedan sista Riksdag förändrade grunderna för Tolagen och dess utvidgning till en mängd varu-artiklar, erhållit så betydligt ökade Tolags-inkomster, alt exempelvis Tolagen för Stockholms stad, hvilken år 1823 uppgick endast till 126,535 R:dr 6 sk., deremot år 1828 uppgått till 197,185 R:dr 3o sk. och således blifvit ökad med 70,650 R:dr 24 sk. Då härtill kommer, att Tolagen i en del Städer uppgått lill så högt belopp, att den öfverstigit behofvet och ansetts så dryg, att vederbörande af sådan anledning bos Kongl. Majit anhållit om tillämpningen af de förra grunderna för denna afgifts beräkning; så lärer det vara oemotsägligt, att i alla händelser Sjöstäderna hafva haft betydlig tillökning i inkomst genom Tolagens förändrade beräkning, och att den lilla jemkning, som nu är i fråga, lika litet med skäl kan klandras från billighetssom rättssidan, äfvensom att städerna i allmänhet torde finna sig föga belåtna, om man i denna del återginge til! det förhållande, som egde rum på den tid, ifrån hvilken de vilja datera sina på föregifna privilegier grundade rättigheter.