Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s d. 18 dennes på bordet lagde mern.: N:o 39, i fråga om det för registratorn vid banko-diskontverket Adolf von Ehrenclou t. v. uppförda personella arfvode; och N:o 40, i fråga om löneförhöjning för vaktmästaren vid Malmö lånekontor. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 18 dennes på bordet lagde betänk. N:o 48, i anledn. af väckt motion om förändring i skyldigheten att underhålla allmänna vägarne, blef detta betänk, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 18 dennes på bordel lagda betänk. N:o 49, i anledn. af väckt motion om ändring i tiden för våglagningen. Gr. Lewenhaupt, Patrik Axel: Lika med motionären och Utsk. anser jag, att den uti nu gällande författningar bestämda tiden för väglagningen och vägsyner, är högst olämplig, hvarföre, enl. min åsigt, dessa förrättningar böra verkställas om våren och hösten. För'vinnande af detta ändamål har Utsk. föreslagit: ”att R. St hos K. M. i tind. anhålla alt, med ändring af kamm.- collegii ofvan åberopade kungörelse, K. M. täcktes i nåder stadga, att allmänna väglagningen och grusningen skall verkställas antingen bittida om våren före d. 24 Maj eller ock sent om hösten emellan d. 1 och 24:de October samt att om sommaren ingen annan väglagning må äga rum, än den, som i anseende till utskärningar och större tillfälliga brister kan vara nödig; börande valet emellan båda dessa terminer få af väglottsägarne sjelfve bero, i hvilket afseende K. bef:de skulle äga att häradsvis låta höra de väghållningsskyldige samt derefter bestämma den af förenämnde termiucr, som pluralitelen af de inom häradet boende väghållningsskyldige ansett med deras beqvämlighet och fördel Dea 29 Mars.
Och ehuru Fullmägtige, lika beredde som pliktige att smara för stn förwaltnlng och hwilkas af 6reWLsmöKIen i flera hänseenden kfwerklagade ätgärd warit underkastad Eders Kongl. Majus egen höga pröfning, äro obekymrade för det klander han anfört, dock som Lreevesmöklen med ofwannämnde företag haft den obehöriga afsigt, att i denna sak söka missleda Allmänhetens omdöme, och, om möjligt more, wända det till stn fördel, hafwa Fullmägtige trott stg böra till Eders Kongl. MajrtS nädigste wälbehag i underdänighct hemställa, om ej Fullmägtige mä wara i näder Märit, att till trycket befordra de j detta mäl hos E ders - Den 22 September. 7! 7 berKongl. Ma):t wäxlade skrifter och fallne Utslag, nemligen: i:o 6revve8mök!er>8 sörsta Bcsrvärs - skrift. 2:o Fnllmägtiges förklaring dcrdfwer, med Bilagor. Z:o Lrevvesmökiens päminnclser wid samma förklaring. 4:0 Fullmägtiges swar dcrä. s:o Kongl. Majus nädiga Utflag den 2s Januarii 1808. 6:0 Orevvesmöb. lens ytterligare underdäniga Bcswär. 7:0 Fullmägkiges swar dcrä och 8:0 Eders Kongl. Majus nädiga Utslag den 2g sistledne Mars, pä det den Allmänhet, hwars begrepp (irewesmöklan sökt förwilla, mä wäret i tilfälle, att om rätta sammanhanget winna tilförlitclig uplySning: utbedjande sig för öfrigt Fullmägtige i undcrdänighet Eders Kongl. Majus nädiga iilständ, att sä snart Fullmägtige häröfwcr erhällit Eders Kongl.
Ja visst, Gud var kärleken och ville ingens förderf. Om alla blefve saliga, hvad gagnade då att plåga sig? Ja, det var just frågan! Du är således en tviflare, en hycklare? Mycket möjligt att de voro det allesammans! Johan ville nu storma himmelen och bli ett Guds barn, och kanske dermed också stuka de andra. Styfmodern var nemligen icke konseqvent. Hon gick på teatern och dansade gerna. En lördagsafton på sommaren förkunnades att hela familjen skulle på lustresa om söndag morgon. Det var en order. Johan tyckte det var synd, ville begagna tillfället och i ensamheten söka Jesus, som han icke funnit än. Omvändelsen skulle nemligen efter beskrifning inträda som ett åskslag och åtföljas af visshet om att man var ett Guds barn, och så vore friden der. När fadern om aftonen läste tidningen gick Johan fram till honom och bad få vara hemma från lustresan. Hvarför det? frågade han vänligt. Johan teg. Han skämdes. Ja, om din religiösa öfvertygelse förbjuder dig, så följ ditt samvete. Styfmodern var slagen. Hon skulle begå sabbatsbrottet, men icke han. De reste. Johan gick i Betlehemskyrkan och hörde Rosenius. Rummet var mörkt, hemskt, och menskorna sågo ut som de fylt de fatala tjugufem åren och fått ryggraden smält. Blygråa i ansigtet, slocknade blickar; skulle det vara möjligt att den doktor Kapff skrämt dem till Jesus allesammans? Underligt såg det ut. Rosenius såg ut som friden och strålade af himmelsk glädje. Han erkände visserligen att han var en gammal syndare, men Jesus hade honom renat och nu var han lycklig. Han såg lycklig ut. Var det möjligt att det fans en lycklig menniska? Hvarför blefvo då icke alla läsare! Johan hade ändock icke erfarit nåderörelsen och han hade ofrid. Det var för liten publik för att den skulle kunna komma honom att tro, det endast här i huset vid Öfre Bangränden de salige hade sin boning. Alla de stora kyrkorna, der döda prester predikade, voro ju fulla af blifvande osalige. På eftermiddan läste han Thomas a Kempis och Krummacher.
Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Tersmeden, W. /'., Herr Akerman, F„ Herr Lagercrantz, C. G-, samt Herrar Ekelund, Kock, Gahn och Wallenberg. Vid andra punkten: af Herr Doktor Sandberg: »Emot Höglofl. Banko-Utskottets beslut att afstyrka bifall till Prosten Berlins motion om bibehållande och ett fortsatt lifgifvande af sedlar på 3 R:dr R:mt får jag mig reservera. Bland alla uppgifna skäl till det utrotningskrig sorn med sådan ifver fortsättes emot Riksbankens mindre sedelvalörer, iiro väl dessa tvänne de hufvudsakligaste, att denna åtgärd skall förstärka realisationen samt framkalla sparsamhet och bättre hushållning hos folket. Hvad nu det första skälet angår, eller att de lägre sedlarnes indragning skall förstärka realisationen, så må dervid anmärkas att enligt halfårs-uppgiften af d. 30 sistlidne Juni funnos i rörelsen af 52 sk:r Banko 3,063,496 R:dr och af 2 R:dr Banko 4,671,256 R:dr eller tillsammans öfver 8,330,000 R:dr R.mt. Nu utgör Bankens metalliska fond 16,530,000 R:dr R:mt. Skulle nu alla (örenämnde småsedlar indragas och ett motsvarande belopp af silfvermynt uttvingas i rörelsen, så medtager detta hälften af Bankens närvarande metalllbnd. Hvad som derefter skulle återstå är 2 millioner mindre än det minsta belopp af metallisk kassa som måste finnas i Banken. Är det på detta sätt som realisationen skall förstärkas? Vidare heter det, att silfvermynt i rörelsen skall befordra sparsamhet. Att skillings-sedlarne ersattes med silfvermynt var nyttigt, ty det besparade Riksbanken (det vill säga det allmänna) en årlig utgift på 60,000 R:dr. Men har Svenska folket sedan det skedde blifvit sparsammare? Hvad säger de sista årens erfarenhet om det lefnadssätt som mer och mer utvecklat sig?
Derföre har mitt canzli laggt för sig jag vet icke hvilken nummer af Napoleons fordna Moniteurer, och omarbetat er kärfva krigsberättelse efter den nya, godkända militära praktstilen, hvarmed man elektriserar nationerna, som sjelfva vilja blifva bedragna. – Men låtom oss komma ihåg, att ni sednast varit ambassadör. Hur mår min gynnare, general Paz, och mina vänner i Buenos Ayres? Står det bättre till der med lugnet än i detta kejsarrike? Sedan Villaflor, till sin herres nöje, redogjort för utgången af sin beskickning, framställde han sin enskilda begäran, att erhålla afsked för att bosätta sig i Portugal. Kejsarn skakade på hufvudet. Jag undrar verkligen icke, att ni är ledsen vid detta land. Men bosätta er i Portugal? Omöjligt. Utan lejd dit ankommen, skulle er vänskap med min kunglige broder, usurpatorn, icke hindra Drottningen att fasttaga eder, att kasta er i det mörkaste fängelse eller kanske taga ert hufvud! Ni hörde ju af Dom Miguels egen mun denna vackra föresats. Eller måhända ni önskar, att jag för er räkning skulle öppna en särskild underhandling? Men ni måste erinra er, att jag med detta land befinner mig i så godt som öppet krigstillstånd, och dessutom vill jag icke nedlåta mig till att af dess nuvarande olaglige styresmän begära den minsta vänskapsbevisning, till och med icke för er skull. Förmodligen skulle den också blifva antingen vägrad, eller, om än beviljad, trolöst bruten. Låtom oss derföre afvakta bättre tider! Villaflor sänkte missmodig sitt hufvud. Han erkände rigtigheten af kejsarns anmärkningar, men hans föresats stod ändock fast att aflägsna sig från Brasilien. Dom Pedro sökte väl öfvertala honom, men då hans beslut befanns oryggligt, sade denne: låt oss beträda en medelväg, Villaflor! Jag uppdrager er en ny beskickning, till Congressen i Washington. Denna angelägenhet kan icke särdeles länge uppehålla er. När ni sedan återkommer och om ni då icke finner omständigheterna mera lockande, skall ert afsked genast utskrifvas. Villaflor bugade sig, bejakande, likväl invärtes missnöjd med denna anordning.
Diskonts tillgångar blifvit använda till inköpsoch transport-kostnader för utländska får utaf ädlare racer samt åtskilliga andra för ullproduktionens befrämjande beviljade, dels tillfälliga, dels årliga utbetalningar, såsom: bidrag till uppförande af ullmagasinsbyggnaden i Norrköping, inlösandet af enskilde personer tillhöriga aktier i denna byggnad, aflöningen för tjenstemanna-personalen och betjeningen vid Ullkontoret i nämnde stad samt arfvodet och resekostnads-ersättningen åt den för tillsyn öfver schäferierne anställde person m m. Genom dessa utgifter, hvilka vida öfverstigit samma fonds inkomster, bestående af värderings-, sorteringsoch magasineringsafgifter vid Ullkontoret, hyror för lägenheter i nämnde byggnad samt ofvanomförmälda 6 Slals-Utskottels Utlåtande M 19. årliga bidrag och ersättnings-anslag utaf Manufakturmedlen, har ifrågavarande fond sa medlagits, att densamma, enligt 1854 års berkslut, efter afdrag af det bokfördavärdet å ullmagasinshusel samt inventarier, endast uppgick lill 4,238 R:dr 39 sk-. 8 rrst., deraf ett belopp af 3,640 R:dr 1 sk. 2 r:st. utgjorde osäkra fordringar; hvaremot fondens i sagde års räkenskaper utbalanserade skuld till Manufakturdiskonten besteg sig lill 14,683 R:dr 31 sk. 6 r:st.
det är just af denna, som livar och en kan lära, att sedligheten ej står .högst hos den ungdom, soin uppfostras i klosterlik afsöndring ocli i de liinder dar det till och ined brukas - såsoin jag med egna öron hört i Frankrike - att förbjuda bröder och systrar att leka med livarandra. Samskolor hafva nu funnits under flera år, icRe endast i Förenta Staterna, om hvilkas förhållanden man möjligen skulle kunna säga, att de äro så olika våra, att de ej erbjuda några jämförelser, utan äfven i Tyskland, Finland ocli Norge. De lägre realskolorna i Nussau hafva i mer &amp; n 20 %r varit samskolor, och därunder, har det visat sig, att samundervisningen i sedligt afseende svarit icke blett ofarlig, utan snarare fördelaktig)). Ännu mera hugiierika äro iinderrättelseriia från Fi ?zlad ä. liafva upprattats på enskild bekostnad fullstiindiga samläroverk, och då både föräldrar och lärare varit burna af hänförelse för den nya id6n, liar också den gemensamma undervisningen dar visat sig verka i Iiög grad väckande på bhde gossar och flickor. Frail intet land föreligga så gyniisainma underrättelser, och om dessa kunna vi viil ej siiga, att de koinnia från ett för oss främmande folk. För de fiorskn skolorna m % det tillhtas mig att anföra livad deii sista norska skolkoinit6n i sitt betänkande därom förmäler, efter att. Iiafva inhämtat underrattelser fran landets omkring 20 samskolor. ~Hvacl den fjerde piiiilcten angh, köliens ömsesicliga inoraliska iuflytmde p~ " lv (?lïnnclra, iir först att iiiiirka, att sanltlign underriittelser gb ut pG, att nhgot skadligt inflytande har men icke iakttagit, specielt inga sedligs förseelser. F r h ett par stkllen anföres, att nian haft exempel vid flera till-. fallen p5 oliöfligt tal eller öfver Iiiifvucl taget en viss $bhet i 3 gossarnes sida emot flickorna.
Det kan icke bestridas alt, i hvilken Bergslag man reser, man får höra många klagomål öfver den författning, som ålägger samtlige delegare i hyttelag alt, antingen dessa vilja eller icke vilja, deltaga i hlåsningen för det att en enda önskar begagna sig af blåsningsrätten, och obilligt synes väl vara att, för det en enda önskar begagna sig af denna blåsningsrält, de öfriga, antingen de vilja blåsa eller icke, nödgas deltaga i både underhållet och värmningen af hyttan. Jag tror åtminstone att, innan man afslår motionen, hvilken jag, i likhet med Gr. Lagerbjelke, äfven vet vara i sin helhet af BorgareSt. bifallen, så bör man åtminstone lemna Utsk. tillfälle att ännu en gång granska Betänk. På grund af dessa skäl anhåller jag, lika med Gr. Lagerbjelke, om återremiss. De härefter först till bifall och sedermera lill återremiss af förevar:de Betänk, framstälde proposme besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde,'om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Betänk., samt, efter denna proposms besvarande med starka Ja blandade med Nej, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Serskildta Utsk:s den 2 och 6 dennes på bordet lagda Betänk. M 18, i ani. af motion, dels om användande af tillverknings-skatten och införsels-tullen för bränvin till premier för anläggning af porteroch öl-bryggerier, dels om skyldighet för gästgifvare att till salu hålla öl, porter och svagdricka jemte skattefrihet för sådan försäljning, så framt han ej tillika försäljer egentligen s. k. starka drycker, dels ock om rättighet för hvarje välfrejdad person att skattefritt sälja öl, porter och svagdricka. Gr. Lagerbjelke. Gust.: Serskildta Utsk. har i detta för slag gått långt utom gränsen af sin befogenhet. Utsk. har fått sig updraget att behandla frågan ang:de tillverkning och försäljning af Den 9 September. 309 bränvin, men ingenting annat.
Dessa Expectance-löner minskas i samma förhållande, som någon vinner befordran till lön vid RiksgäldsContoret eller vid andra Verk och Inrättningar, så att den, som t. ex. tillerkännes Expectance-lön af4oo R:dr, men får 3oo R:drs lön vid annat Verk, endast kommer att uppbära ioo R:dr på Expectance-Stat; likasom Expectance-lönen hel och hållen indrages, när någon befordras till lön, hvilken antingen är lika stor med Expectance-lönen ( 63 ) eller ock öfverstiger densamma. Hvad åter angar Öfrige vid General-Assistance-Contoret anställde Tjenstemän och Vaktbetjente, hvilka, efter den i Juli 1818, vunnit befordran, så komma lönerne, som de, i följd af endast provisionella Förordnanden, fått uppbära, att med tjenstgörningen indragas och besparas; dock må en sådan Tjensteman eller Vaktbetjent, hvilken icke kommer i åtnjutande af någon Expectance-lön , vid sin afgång från Contoret, erhålla ett halft års lön, såsom Gratification. 5:o I afseende på den vid General-Assistance-Contoret varande Enkeoch Pupill-Cassa, äga Fullmäktige att, efter Delägarnes hörande, vidtaga sådana åtgärder, att Delägarnes efterlemnade Enkor och Barn må komma i åtnjutande af de pensioner, hvilka, genom det af Fullmäktige stadfästade Reglemente, äro bestämde, och att Cassan icke på något sätt må blifva förskingrad. Angrde RiksgäldsContorets och Gcncral-Assistance-Contorets lius. §. io5.
P. 206. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden: 1) angående Stads-rättigheters meddelande för Köpingen Ronneby; 2) angående Glasoch Porcellaine-förares, Smideshandlares och Lumpsamlares kringstrykande , samt om tillåtelse för Allmogen att, under deras resor, afyttra förenämnde varor, som de af Bruksägare kunna sig tillhandla. P. 206. — om Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtanden: 1) rö rande nyhemmans anslående till hjelp för svaga Rotar. m. m. ; 2) rörande BytesVerket. •— om Statsoch BancoXJtskottens svar på anmärkningar vid Betänkandet örn ny praescriptionstid, i afseende på sådane f. d. FilialDiscontlnrättningarnes skulder, hvilka icke inom den förut bestämde praescriptionstiden, blifvit till inlösen presenterade. P. 207. — om Bevillningsoch LagUtskotlens Betänkande angående förändradt sätt förKronoskatlernes indrifvande. P. 207. —- om Lag-^ 4tO Utskottets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående förändring i i Cap. i och io §§. RättegångsBalken. P. 208. — om LagUtskottets Betänkande rörande utmätning och försäljning af fast egendom, m. m. P. 208. — om ExpeditionsUtskottets förslag till svar å Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående granskning af TullVerkets Räkenskaper m. m. P. 208. — om ConstitutionsUtskottets svar på anmärkningar vid dess memorial rörande ett y:de moment i 14 §• Riksdagsordningen.
Frågan om de båda Universiteternas sammanslagning öfverensstämmer icke med Herr von Hartmansdorffs åsigter. Jag tror dock, att den skulle medföra stora och nyttiga resultater; men jag inser ock de svårigheter, för att icke säga omöjligheter, som skulle möta ett sådant företag; och jag vågar således icke nu understödja det, likväl ingalunda *38 Den 18 December. af det skäl, som den värda Ledamoten anfört: lian tror nemligen skadligt, att borttaga den täflan, som emellan begge Universiteternä äger rum. Erkänner Herr von Hartmansdorff, att den närvarande Universitets-författningen icke är sådan, ^tt hvart Universitet inom sig äger frön till" täflan, så bar hail ock i och med detsamma gifvit ett oemotsägligt erkännande af Revisionens nödvändighet. Herr von Hartmansdorff har icke trott sig behöfva ingå uti vederläggning af Herr Hjertås påstående att den varande Lärofriheten, såsom för mycket kringskuren, icke motsvarar ideen af sann academisk frihet, då jag i ett föregående Plenum underrättat Ridderskåpet och Adeln om att denna frihet är 'vidsträckt nog. Jag vidkänner, hvad jag i detta föregående Plenum yttrat, och återkallar det icke; det står icke eller i strid med Herr Hjertås mening, ty förhållandet är, att hvad som borde vara kringskuret i den acarlemiska friheten, det är obegränsadt, och det som borde vara obegränsadt, det är kringskuret. Märkeligt förekommer det mig, att samma värda Ledamot, som bestrider Univcrsiteternas sammanslagning, såsom skadlig för täflan, äfven bestrider den föreslagna tillåtelsen för hvarje promoverad Magister, att få docera, sorn just vore det ginaste, och kanske ofelbaraste sättet att uppväcka en sann academisk täflan. Herr von Hartmansdorff tror, att hinder för att blifva Docens endast äro Den 18 December. 139 bristande kunskaper och bristande värdighet i uppförande. Hvilka äro domare öfver häftigheten eller underhaltigheten i don Sökandes kunskaper? Professorerna. Nå viii; är det då en absolut omöjlighet för en Professor, att döma oriktigt?
Maj:t af Krigs-Kollegium i underdånighet afgifna specifika uträkning öfver krutvärdet, sorn legat till grund för de i nåder stadgade försäljnings-priserna, någon erinran gjort. 3 §. Rikets Ständers Revisorer hafva funnit skäl att uti denna §. ”anmäla, ” huruledes Kollegium först fördelt en kostnad, stor 204 R:dr 40 sk. 6 rst, för, genom Styrelsen öfver Väg-och Vattenbyggnader i Riket, tillvägabragd undersökning af tillslåndet med den flera år bristfälliga vordna stora utfalls-daramen uti Eskiltuna å, af hvilkens beskaffenhet och bestånd ej mindre vatten-tillgången för Kronans gevärs-faktoris drift, än ock Kronans utarrenderade mjölqvarns gång varit beroende och hvarutaf jemväl stadens vattenverk bär gagn; men då, detta oaktadt, stadens styrelse undandragit sig att uti undersöknings-kostnaden deltaga, på den grund att från dess sida förrättningen icke blifvit äskad, så hafva de påförde andelarne för Friocb Gammelstaden blifvit af Kollegium afförda under titel: ”oförutsedda bebof”. Härom har Kollegium skolat i underdånighet afgifva följande förklaring: sedan Styresmannen för Gevärs-faktoriet anmält vådan af längre uppskof med utfallsdammens ombyggnad samt Krigsocb Kammar-Kollegierna funnit arbetets betydenhet erfordra på vetenskaplig grund stödd nogrann undersökning af de anmälda förhållandena samt koslnads-förslags upprättande, erhöll ofvannämnde Styrelse nådig befallning att derom gå i författning. Derefter vägrade stadens styrelse att, for dess andel, gemensamt med Kronan deltaga uti ombyggnaden med den kostnad, förslaget häröfver vid banden gaf, men förbandt sig att enskilt draga försorg om samtidig ombyggnad af stadens del samt till erforderlig fasthet; och då Kollegierna måste låta dervid bero, blef häraf en följd, att andelen uti undersökningskostuaden icke kunde exekutivt af staden utsökas; hvilket förfarande Kollegium tillförselsig vinner Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall. §. 4.
Friherrinnan, bredevid hvilken jag, af hennes vänliga vinkar ofta ditlockad, satt; densamma hör jag nu äfven dig göra mig, och svarar dig hvad jag sjelf genom Friherrinnan fick veta; han är en bror till den täcka öfverstinnan Z., hvilken, under det hon mellan danserna uthvilade, med innerlig känsla sågs hand i hand med denne sin själsfrände bortprata långa timmar. Du må ej min älskade läsarinna mig till förargelse framkasta någon tanklös fråga: huruvida under dylika omständigheter, Öfverstinnan väl hade hjerta att dansa; då gör jag åter den der, dig ingalunda behagliga nack-knycken, du minnes den väl? och svarar dig, enligt min innerliga känsla: hjertat och själen kunna alltid lika lifligt, måhända ofta i fördubblad grad, känna och dela lidanden hos en älskad medlike, vän eller anhörig, och ögat genom tid och vana, dock sluteligen härdas till betraktande af hvad den oundvikeliga nödvändigheten pålagt, samt således äfven den älskande systren, ung och liflig, i dansen framsväfva med ett likaså varmt hjerta som någonsin den pedantiske väggprydnaden, hvilken, för det en gammal tante eller onkel ligger sjuk, ej vågar röra sig till en valtz eller quadrille, men det oaktadt ej kunnat försaka ett stormande begär att uppsöka erbjudna nöjen och förlustelser; och, hvilken är i det hela väl oskyldigare an just den förströelse dansen lemnar? Med samma skäl borde ju spektakler, kaffen, supéer, till och med concerter och muntrande lecturer fördömmas, med ett ord allt hvad som möjligen gör anspråk på en fiffigare tanke eller bidrar att förskingra sinnet; undvikandet af dessa nöjen af personer, hvilka ej genom döden lidit smärtsammare förluster, då fallet alltid blir förändradt, anser jag ovilkorligt som det fördömligaste pryderi, der endast etiquette, omöjligen den sanna känslan, kunnat tala. Men nu vill jag nämna dig något, hvaråt du rätt hjerteligen skall skratta, det tycker jag likväl alldeles icke illa om, tvärtom jag skrattar med.
Under granskningen af räkenskapen för trosspassevolans-fonden och dertill hörande redogörelser för de till trossvagnars förfärdigande utbetalta medel, har Kevisorernes uppmärksamhet blifvit fästad derå, att, för ett i Upsala verkstäldt uppköp af askstockar för 58 K:dr 16 sk., reseräkningen uppgått till 49 R:dr 32 sk., utom stockarnes transport till Stockholm, som kostat 14 R:dr 32 sk. Då anmärkning rörande obehörig afföring eller oriktig beräkning af resekostnaden icke förekommit, anser Kollegium sig, i anledning af Ilevisorernes framställning i denna del, endast böra till förklarande af det antydda missförhållandet mellan värdet å de upphandlade effekterna och kostnaden för upphandlingens verkställande, i underdånighet anmäla, att då de till salu utbjudna askstockarne icke kunde på ägarens bekostnad föras till Stockholm, för att undergå besigtning till utrönande af hvad deraf vore brukbart såsom materialier för trossvagnar, och en dylik besigtning icke heller kunde öfverlåtas åt annan person än den, sorn ägde nödig insigt i ämnet, samme embetsman, som hade tillsynen öfver och ansvaret för vagnarnes tillverkning, behöft att på stället taga kännedom om varans beskaffenhet, samt att, om än denna resa, i förhållande till det deraf erhållna resultat, medfört en hög kostnad, en än högre kostnad eller förlust sannolikt tillskyndats Kronan, om, i följd af bristande sakkännedom vid besigtningen, underhaltiga eller för ändamålet otjenliga materialier blifvit upphandlade.