Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan revisorne af räkenskaperne inhemtat, att L. V. Brandenburg^ som blifvit den 8 November i844 utnämnd till Ingeniör vid General-landtmäteri-kontoret, uppburit lön i denna egenskap år 1845, fastän han såsom stads-ingeniör i Götheborg och derstädes bosatt icke kunnat förrätta den befattning, hvarföre lön åtnjutits, så och, ehuruväl uppgifvet och styrkt blif - Stals-U Iskallets Utlåtande, K:o 206. 27 vit, att annan person, som afÖfver-direktören för landtmäleriet förordnats till vikarie för Brandenburg, af denne uppburit en emot hela lönen svarande ersättning, hafva revisorerne dock trott sig icke höra underlåta att förhållandet hos Rikets Ständer anmäla, då ett dylikt förfarande icke egde stöd af författningarne samt skulle, om det längre fortsattes, kunna hafva till följd, dels att Brandenburg, utan att vara i effektiv tjenst, omsider Liefve berättigad till pension af Stats-verket, dels att yngre tjenstemän utestängdes från befordran. Instämmande i denna revisorernes åsigt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl Majit till rättelse anmäla ©£• vanberörde förhållande. § »*•
Uti den vid början af innevarande Riksdag aflåtna nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, har E. K. Maj:t meddelat, hurusom Statskontoret i underdånighet aflemnat dels en förteckning å de af detta embetsverk intill den 1 Juli nästlidet år under förskott,stitel anordnade medel, hvilka borde hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, uppgående till en summa af 244,631 R:dr 16 öre, dels ock en uppgift öfver åtskilliga af Länsstyrelserna i Wester-Norrlands och Norrbottens län anordnade poster, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 3 Februari 1860, jemväl borde till ersättande anmälas hos Rikets Ständer, utgörande 18,912 R:dr 48 öre, eller tillsammans 263,543 R:dr 64 öre; Och hafva Rikets Ständer, till ersättning för ofvanberörda, förskottsvis bestridda utgifter, anvisat en summa af 263,543 R:dr 64 öre, att, enligt E. K. Maj:ts nådiga disposition, af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas. I sammanhang härmed och då statsmedels anvisande under förskottstitel lämpligen ej bort ifrågakomma för andra behof, än sådana, som ej kunnat förutses och för hvilka således särskilda anslag ej kunnat uppföras, men några af de nu till ersättning anmälda utgifter torde vara af beskaffenhet, att de fortfarande blifva för de uppgifna ändamålen erforderliga, få Rikets Ständer, i underdånighet, anhålla, att, derest en eller annan af berörda utgifter skulle befinnas vara af fortgående natur, E. K. Maj:t då måtte, för så vidt Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, d\s 88. 5 sådan åtgärd ej redan blifvit vidtagen, till kommande Riksdag göra nådig framställning om de särskilda anslag, som i sådant hänseende kunna finnas erforderliga. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juni 1866.
Utskottet vet, att man anser det följa utur begreppet om en på två Kamrar bildad Represensation, att hvar Kammare kan nedlägga hvarje der väckt fråga, utan att deraf gifva Medkammaren del. Utskottet har ock antagit denna regel så vida, att hvar Kammare må ega att ulan remiss till Utskott nedlägga hvarje af enskild Riksdagsman väckt fråga. Men då en fråga blifvit till Utskott hänvisad; då Kammaren således icke genast funnit den böra förfalla, eller icke varit berättigad att låta den utan behandling i Utskott förfalla, anser Utskottet rättigheten att nedlägga en sådan från Utskott inkommen fråga, utan att deraf gifva Medkammare del, föga förenlig med den ymsesidiga aglningen mellan båda Karararnn Co risti tut iönsUtskottets Memorial, N:o 83. pä hvilken Utskottet, såsom det hoppas, med rätta, lagger vigt. Den besparing i tid, som en sådan rätt medför, torde vara mindre, än den synes. Utskottet for mod ar åtminstone, att, när den Kammare, som ärmest behörig att i frågan döma, först yttrat sig, dess afslag i de flesta fall skall förmå Medkammaren att icke på försöket till frågans genomd rifvande slösa tiel och möda. I öfrigt tillägger Utskottet, det rätt att utan communication nedlägga ett i Utskottet beredt mål i alla händelser blott skulle kunna sträcka sig lill de mål, i hvilka båda Kamrarnes serskildt gifna samtycke fordras till antagandet. I alla andra, der, vid uppkommen skiljaktighet, samfäld öfverläggning och omröstning af båda Kamrarnes Ledamöter eger rum, måste naturligen all fråga om sådant nedläggande förfalla.. Så vida derföre Utskottet haft rätt att så, som snett, föreslå, att absolut veto blott i vissa fall tillkommer hvar och en af Kamrarne, har så mycket mindre skäl varit för Utskottet att för en ringa tidsbesparing äfventyra enigheten emellan dessa Kamrar. Ulskottet har vidare trott hvarje Kammare böra ega första rösten i vissa klasser af mål
Krigs-kollegii Fortifikations-afdelning, ett årligt anslag af 1,650 R:dr R:mt för innevarande och nästkommande 2:ne år anvisas att från Riksgälds-kontoret, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, utbetalas; Och torde Rikets Ständer, jemte anmälan om dessa beslut, böra i underdånighet anhålla, dels att, om någon del af de uti förestående mörn. 1 och 2 uppgifna jordar och lägenheter skulle anses erforderlig för Krigs-kollegii förvaltning eller för andra allmänna behof, Kongl. Majit måtte, på sätt i dylika fall tillförene iakttagits, vid upplåtelsen fästa sådane vilkor, hvarigenom Kronans rätt till de för densamma behöfliga platser förbehålles, — och dels att Kongl. Majit, så väl i afseende å de till domkyrkan nu anslagne inkomsters framtida bibehållande vid det afsedda ändamålet, som ock beträffande ordnandet och användandet af de tomter och lägenheter, som torde varda af domkyrkan till Calmar stad öfverlåtna, täcktes meddela sådane föreskrifter, som Kongl. Majit kan finna lämpliga och ändamålsenliga. Stockholm den 13 Januari 1858. Bih. tiR R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Jan. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i fråga om eftergift af f. d. Lands-kamereraren, Kammarrätls-rådet S. Lindberg ådömd ersättnings Uti högstberörda den 30 sistlidne Oktober tili Rikets Ständer aflåtna och af samtliga Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade nådiga proposition, har Kongl Majit behagat i nåder meddela, hurusom de från Nerikes regemente till Stats-verket indragne första och andra trumslagare-boställena Elfvetorp Niis 1 och 2, belägna i Ölme socken och härad af Wermlands län, blefvo af Kongl.
Regeringsformen af den 6 Juni 1809 innehåller åtskilliga stadganden rörande Rikets Styrelse, hvilka, då de i ett sammanhang betraktas, utvisa, huruledes denna Grundlags stiftare sorgfälligt sökte undvika tvänne ytterligheter, hvaraf Svenska Folket nogsamt erfarit lika förderfliga fcljder: nemligen å den ena sidan, det oinskränkta monarkiska enväldet, och, å den andra, en sådan Rikets Ständers allmakt, som, under den förflutna så kallade frihetstiden, utöfvades i alla Styrelse värf, dels af dem sjelfva o - 89 medelbarligen, dels af Rådsherrar, tillsatte genom deras val, undergifne deras föreskrifter, samt tvungne att, för bibehållandet af deras förtroende, ofta försaka alla anspråk på Konungens. Ingendera af dessa ytterligheter medgifver 1809 års Regeringsform. Dess 4 §. erkänner högtidligen Konungens rätt att allena styra Riket, men begränsar den ock med vilkoret, att Konungen skall inhemta underrättelser och råd af ett StatsRåd, till hvilket Han eger att välja det i 5 §. föreskrifna antalet af Ledamöter. Desse, äfvensom serskildt hvarje föredragande (Statssekreterare eller den hans embete förestår) skola för sina rådslag, åtgärder eller försummelser vara underkastade ej allenast de anmärkningar, som till Rikets'Ständers vidare behandling deras Konstitutionsutskott har, efter granskning af StatsRådsprotokollen, rättighet att framställa, på sätt 107 §. bestämmer, utan äfven, enligt 106 §., det juridiska åtal inför RiksRätt, hvilket samma Utskott kan finna sig befogadt att förordna. Det är likväl Konstitutionsutskottet icke tillständigt och vore ej heller, efter vårt omdöme, förenligt med värdigheten af dess vigtiga kall, att utan fyllest evidenta skäl samt stora betydelsefulla anledningar låta ett sådant åtal anställas emot Embetsman, dem Konungen i nåder hedrat med sitt högsta och höga förtroende.
Det tyckes således, att enahanda princip för dessa sednare Skogar, efter som de också äro en Statens tillhörighet, borde vara gällande, helst 1811 års Författning redan bestämde den, med öfverlemnande lill Riksens Ständer, att ifrån den 4 Februari 1817 öfver dessa Skogars afyttring sjelfva besfuta, åtminstone är min öfvertygelse sådan. Med Friherre Boije och Grefve de la Gardie förenar jag mig alltså i förevarande ämne, och anser för min del de Bruksägare, som inom den 4 Februari 1817 sig till Skatteköp anmält , och som fullgjort hvad till ett sådant köp erfordrats, deraf böra komma i åtnjutande; men jag kan ingalunda instämma i StatsUtskottets Förslag, så stridande emot detsamma Utskott rörande Kronoskogarne, afgifvit. Der - Den 18 Junii e. ra. 223 emot finner jag Herr Reuterskölds project så enligt med billighet, då det blott iöreskrifver erläggandet af en viss årlig ränta, utan några fortfarande onera, och i öfrigt en köpesumma, som med Bruksägarens fördel är förenad, och grundad på iakttagande af olika local-förhållanden , att jag detsamma fullkomligen gillar. Bemälte Herr Reuterskölds förslag att till Kongl. Maj:ls disposition för Försvarsverkets iståndsättande öfverlemna de medel, som genom ifrågavarande Skogars försäljning k un lfa ingå, förtjenar i min tanka så mycket mera att bifallas, som jag tror, att de årliga medel, hvilka af de, enligt detta förslag skattgifvande skogstrakter, böra erhållas, möjligen skulle kunna åstadkomma en minskning af den årliga Bevillningssumman. Jag anhåller alltså på dessa grunder om proposition lill förkastande af StatsUtskottets, och antagande af Herr Reuterskölds förslag. Grefve Mörner: I anledning af hvad som nyss blifvit sagt, kan jag icke underlåta utbedja mig att få upplysa en del af 1811 års Författning om Recognitionsskogarne, för alt visa, att hvad jag sagt om nödvändigheten af undersökningar, innan skatteköp kunde äga rum, är uti samma Författning grundadt.
Propos:n på annat sätt än, vatt, då icke är kändt, att den höga förmälningen inom någon kortare tid är att emotse, så bar Utsk:t ansett frågan om berörde anslags förhöjning f. n. icke böra till någon lt. St:rs åtgärd föranleda». Inom StatsUtskd tilltrodde jag mig icke kunna, såsom majoriteten derstädes, med någon säkerhet bedömma när eller huru snart den i K. M:s nåd. Propos. gjorde förutsättning af H. K. H. Hertigens af Dalarne blifvande möjliga förmälning skall kunna komma att inträffa, utan förmodade då, likasom nu, att K. M. säkrast och bäst var i tillfälle att detsamma bedömma, hvarföre obk jag emot Utskds beslut i denna punkt mig reserverade; och får nu anhålla, att Hr Gr:n o. Landtm, ville framställa propos. om afslag å Utskds Utlåt., samt bifall till det förslag, K. M. i sin nåd. Propos. uti denna punkt afgifvit. Hr Stjernsvärd: På grund af samma skäl, jag förut af gifvit, yrkar jag afslag å Utskds i denna punkt gjorda framställning. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag, för min del, instämmer fullkomligt i det skäl, Frih. Åkerhjelm nyss framställt. Det bar nemi., enl. min öfvertygelse, varit StatsUtskds ovilkorliga skyldighet, att ingå i bedömande om, huruvida II. K. II. Hertigen af Dalarne, i den händelse han skulle inträda i äktenskap, vore i behof af den för honom begärda förhöjningen i apanage-summan. Det vill synas mig som StatsUtskd, fastän det å ena sidan förmodat, att någon förmälning ej skulle under längre tid komma att ega rum, dock å andra sidan erkänt, att, om en sådan verkeligen komme att ske, det anslag, som K. M. äskat, ingalunda vore för högt, utan ganska måttligt tilltaget. Nu frågar jag Eder, Mine Hrr, om det väl är Den 11 Pebrnari f. ra; i sin ordning, att pä en K.
Herr Tharrij Wolrath: Jag är i sjelfva saken förekommen af Herr Anckarswärd, men jag hemställer, om en återremiss i detta fall väl kan gagna till något, och om icke, enär frågan erkännes vara af administratif egenskap, det rättaste är att rent af afslå Utlåtandet. Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard: Äfven jag förenar mig med Herr Anckarswärd, i hvad han nyss yttrat, blott med ett tillägg. Utskottet säger: ”för bedöm”mandet af denna fråga erfordras, i Utskottets tanka, att äga en tillförlitlig känne"nedom om tillkomsten af de Malmö Barn"huslnrätlning nu tillhörande Fonder, vi 1- ”kören som blifvit fästade vid de af Motio”nären omnämnda Testamentariska disposi - Den is Junii f. m. "tioner, med flere för målets pröfning vä"sendtliga upplysningar.” Jag tycker, att Utskottet ganska väl kunnat förskaffa sig dessa upplysningar, som lätt erhållits af Konungens Befallningshafvande i Malmö; och då hade kanske saken kunnat afgöras, utan att besvära Kongl. Maj:t med någon sådan hemställan, som den föreslagna. Herr j4rickar swärd: Jag begärde återremiss af Utlåtandet endast derföre, att jag tyckt det vara praxis härstädes, att icke utan återremiss afslå något sådant; men på det skäl Herr Tham nyss anfört, förenar jag mig nu med honom i anhållan om afslag å detta Utlåtande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets förevarande Utlåtande.' Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. Ropades Ja. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 16 sistlidne April under N:o 106 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lågde, Utlåtande, angående begärdt understöd af Allmänna Medel för Ortopediska Institutet i Stockholm. 6 Den la Junii f. ra.
De hissade sina segel med kurs på Skotland och hunno dess kust efler sex dagar, då de “ med Guds hjelp friska och oskadda * landade i närheten af Edinburgh, der de mottogos på bästa sätt af åtskilliga förnäma skottar samt redan följande dagen erhöllo audiens hos konung Jakob, hvilken vid detta tillfälle hade vid sin sida erkebi-skopen i Glasgow jemte åtskilliga andra prelater och dess-utom många baroner, grefvar och adelsmän. Sedan doktor Cordier framfört sitt ärende, lät konungen genom sin pro-kansler gifva det svaret, att han ofördröjligen ville sammankalla alla sitt rikes prelater till öfverläggning. I midten af januari 1512 blef ock en lysande kongress församlad i Edinburgh med syfte att diskutera det kinkiga ämnet, huruvida kyrkomötet borde anses stå öfver påfven, eller, påfven stå öfvér kyrkomötet. Då några talare syntes luta åt den senare åsigten, blefvo de af doktor Cordier bombarderade med en förfarande mängd kätterska projektiler, hemtade ur båcje den borgerliga och den kanoniska lagen. Detta hans onekligen vältaliga och kraftiga föredrag, uppstäldt i icke mindre än 43 särskilda paragrafer, är bi-fogadt reseberättelsen. För nutida läsare, som varit med om påfvens ofelbarhetsförklaring, är det af ett egendoiriiigt intresse se huru doktor Cordier för 370 år sedan utredt det befängda i den saken — sjelf säger han med en viss stolthet, att hans bevisföring rörande påfvens allt annat än ofelbara ställning är “ klarare än middagssolen “, och hvarje opartisk måste härutinnan gifva honom rätt. Att kyrkomötenas ofelbarhet icke — såsom Cordier tänkte sig — kan anses i och med det samma ådagalagd, blir en sak för sig. Vi skola låta våra läsare sjelfva döma, i det vi framlägga några länkar ur den långa beviskedjan.
Om Åter remi s af Rttänk^ndet vägar jag i öfrigt anhålla, i anledning af ce Anmärkningar jag tagit mig friheten iranisälla, och hvilka hufvudsakligasr innefattas deruti: att jag icke viii medgifva prio ritet för någon slags Fordringsägare i Massorna; att jag anser hvarje at de banquerourterade enskifta D;scontverken böta särskilt utredss, för att, i mån at sina tillgångar, lenina sina Respective Fordringsägare den Liqvide hvarje Verks tillstånd medgifver; att jag anser Disconternes utredning af Riksens Ständéfs RiksgäldsContoir böra öfvertagas; att jag anser den föreslagna Ränteafskrilningen såsom oförenlig med Lag och billighet; och att upplupna Räntor böra bland Skulderne beräknas lika med Capitaler; att jag tror Fordringsägare och allmänna Penningerörelsen varä bäst belåtne, om, å sätt jag föreslagit, alla Disconteines Skulder inlösas med RiksgäldsSedlar, under iakttagande af den Rabatt, som Massornas utredning visar för Fordringsägare komma att uppstå, då Disconternes säkra Fordringar endast beräknas såsom Tillgångar; att AfskrifhingsRäkningc ns belopp med Obligationer efter Utskottens föreslagne method ma liqvid** ras, likväl med iakttagande af samma Rabatt 184 Den ■ 17 Martil, e. lif. sora för andra Fordringsägare, dock med räfc/l tighet till Discomeringsrätt ra d dessa Obligationer} att Fordringsägare, vid skeende utbyte åf sina i händer hafvande Skuldebevis, erhålla ett qvi.to på sjelfva SkuldSummans belopp, för att efter 5 år, eller efter fullän* dad utredning , kunna erhålla den ytterligare utdelning, hvartill ett lyckligare
Till undvikande af den underlåtna bevakningens menliga följder lärer annan utväg icke gifvas, än att utgifvare af förbindelse, som finnes pantsatt för Iångifvares gäld, hvilken kommit på obestånd, frikännes från skyldighet att samma förbindelse förr inlösa, än panthafvarens fordran är i konkursen bevakad. Det är i 10 kap. 2 § Handelsbalken, som detta tillägg bör inflyta; och det synes mig lämpligen kunna komina vid slutet af denna § sålunda: »fylle han bristen.» Pantsättes skuldförbindelse, och varder hans egendom, som den pantsatt, afträdd till konkurs; dä må ej för den förbindelse dess utgifvare förr sökas, än panthafvaren sin fordran i konkursen bevakat. Några af mig vidtagna åtgärder, syftande på ändring eller förklaring af gällande lagstadganden och författningar, böra här äfvenledes omförmälas.
Nu höll jag på att skratta – ”schangtilt”! – med champagne och nachspiel, joo. Han är helt enkelt ursinnig, men vågar inte bryta ut riktigt. För ”herr Lundegård” skäms jag allt bra mycket mer öfver mina dumheter än för ”Axel”. Så höll jag t.ex. på att krypa ned i jorden när han talade om ”Ni” i Aftonbladet. – Jag sade att det tar mig så der ibland, att obetänksamt slunga ut något skräp innan jag hunnit tänka mig om. – ”Men ni får allt vänja er af med de der tagen.” – Buuh, så jag skämdes! – Och Tage. ”När ni försöker att vara burleskt humoristisk är ni alltid olycklig.” Buuh – ja!152 Axel kunde aldrig gjort sin entrée på ett mera fördelaktigt sätt än som han gjorde. Hå! det var något så raskt och friskt i frånvaron af det konventionella i drägten och hela situationen. Och så bra han tog sig ut just för det var något så fritt i uppträdandet, han visste ju inte att det fans någon i rummet. Till Nordensvan. 27 April 85. Tack för brefvet, eller rättare sagdt brefven! Om Ni redan nu kan beräkna hur stor plats min skizz skall taga, så är jag naturligtvis tacksam om Ni sänder honoraret. Fast det endast rörde affärer, var det ändå roligt att få ett par rader af Er hand. Den som – likt mig – endast på afstånd kan deltaga i det literära lifvet sätter dubbelt värde på allt som i ringaste mån bildar ett samband med den verld mot hvilken hela ens håg sträcker sig. Med utmärkt högaktning D. 27 April 85 (Onsdag.) A. L. reste till Lund i går. På qvällen kom gumman hit ett slag. Hade mycket att förtälja. I Lördags (på födelsedagen) hade kyrkoherden varit mycket nedstämd. Hon trodde det var stämningen vid att bli ett år äldre. Vid middagstiden kom Axel. Det var en öfverraskning för alla. Ida tyckte att Ågren såg så ”märkvärdig” ut. Vid middagsbordet satt hon och såg på honom med sådana ögon att gumman tror hon är kär i honom. – I Söndags tyck[t]es Ågren vara snäf emot alla de andra, särskildt kyrkoherden.
Kanslist-arfvode varit till lika belopp fördelade mellan de tvänne personer, som ansvarat för korrekturläsningen å nämnde Bihang; ett Kanslist-arfvode utgått till Motläsaren härvid; ett dylikt arfvode tillagts den tjensteman, som, när under riksdagens lopp ökade göromål sådant påkallat, biträdt Sekreteraren med expeditioners uppsättande; ett Kanslist-arfvode åtnjutits af den person, som skött Registrators-göromålen och haft sig ålagdt att upprätta det s. k. Allmänna Registret öfver meranämnda Bihang; ett dylikt arfvode varit tillagdt den tjensteman, som haft vården om Rikets Ständers särskilda arkiv af riksdagshandlingar m. m., och de öfriga sju Kanslist-arfvodena varit fördelade mellan så många personer, som det funnits nödigt att efter hand antaga till att besörja renskrifning och kollationering af de memorialer, förslager till underdåniga skrifvelser och till §§ i Riksdagsbeslutet ra. m., hvilka från Expeditions-Utskottet allåtits, äfvensom de memorialer och betänkanden, hvilka från de öfriga Utskotten blifvit till tryckning inlemnade, samt de tre Vaktmästare-arfvodena uppburits af lika många vaktbetjente, behöflige till förefallande talrika budskickningar m. m. Då Expeditions-Utskottets Kansli och Vaktbetjening under innevarande riksdag hafva samma åligganden, som under de föregående, är således äfven behofvet af ökad personal, utöfver den i ofvanberörde grund!ags-§ medgifna, oförändradt. Utskottet har visserligen varit betänkt på någon förändring i afseende å den personal, som tillhör Tryckeri-afdelningen af dess Kansli, så att den ene Korrekturläsaren skulle tillika vara biträde åt Föreståndaren för denna afdelning samt, i stället att motläsning vid Bih. till It. St.
På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledam. vägnar J. Wegelin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledam. vägnar Anders J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Härmed följa 3 bilagor (A—C). Bilaga A, B till Mern. N:o 19. 895 Bilaga A till Mern. Vördsamt Memorial. Sedan genom ett Stånds beslut Regerings-Formen i dess 4 §, hvad angår Stats-Rådet och orden »Frälse eller Ofrälse», kommer att blifva oförändrad, tager jag mig friheten, föranledd af 3 Stånds sammanstämmande rost, såsom en ny motion, i ödmjukhet yrka den förändring i berörde § och dess sista Moment, att, i stället för orden »Frälse eller Ofrälse Män» måtte antagas: Frälse och Ofrälse Män. Stockholm den 1 Julii 1815. G. Kjellander. Bilaga B till Mera. Utdrag af Protocollct hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskotts Beredning den 3 Julii 1815. Till Beredningen hade blifvit remitteradt: Herr Rådmannen G. Kjellanders förslag, att i Regerings-Formens 4 § må införas, i stället för orden Frälse eller, Frälse och Ofrälse Män. En del af Beredningens Ledamöter funno denna ordförändring böra af Utskottet tillstyrkas, men Herr Doctor Falk, Herr Biskoppen Doctor v. Rosenstein, Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Baron Cederström funno, att ej allenast en skadelig inskränkning derigenom skulle göras uti Konungens rätt att utnämna Stats-Råd, utan äfven ordförändringen innebära en onödig skillnad mellan Frälse och Ofrälse Medborgare, på detta ställe så mycket olämpligare, som Regerings-Formen i 28 § innehåller: »Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd». 896 Riksdagen 1815. Bilaga C till Mera. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft.