Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut Idta nite, N:o 101. 7 personer, eller deras rättsinnehafvare, hafva nemligen genom meddelade laga kraftegande beslut varit förhindrade att sina anspråk i besagde hänseende med åsyftad påföljd framställa, och hafva derjemte varit urståndsatte att sjelfve utreda och styrka, huru mycket de debiterade bevillningsafgifterne rätteligen bordt utgöra, emedan sådant naturligtvis först kunnat ådagaläggas, sedan den summa blifvit bestämd, hvarmed det af Norska statsmedlen anvisade bidrag för ministerstaten, i förhållande till Svenska statsanslaget för samma ändamål, borde anses ingå uti hvarje serskild aflönings årliga belopp. På det att nu samtlige bemälde personers på ofvan anförda förklarande grundade restitutionsanspråk må kunna i stadgad ordning göras gällande, erfordras följaktligen, att Rikets Ständer, såsom Kongl. Majit i nåder föreslagit, ej allenast uttryckligen medgifva, att hvarken nyssberörde beslut eller redan Iagakraftvunna debiteringar utgöra något hinder emot samma anspråks väckande och pröfvande, utan äfven, till ledning vid bestämmandet af restilutionernas belopp, antaga och fastställa en gemensam och för hvarje ifrågakommande restitutionsansökning tillämplig beräkningsgrund. Då dessa vilkor för dylika ansökningars upptagande till pröfning utaf vederbörande embetsmyndigheter endast genom Rikets Ständers beslut, i anledning af Kongl.
Hr Gr. o. Landtm., att han ansåg alla de förslag, hvilka åsyftade att Const.Utsk:s förslag må förklaras vara oantagligt, böra räknas till dem, som voro mest skiljaktige från Utskrs förslag, men att bland desse förslag förekomme dels det af 3:ne ledamöter väckte, att Utsk:s förslag, utan antagande af andra grunder för representationsförändringen, skulle förkastas, och dels andra förslag, åsyftande, att R. o. Ad. skulle, med Den 10 Mar* c. m. St med förkastande af Utsk:s förslag, såsom sin gemensamma tanke antaga vissa från delta förslag skiljaktige grunder för representationens ombildning. Hvad berörde förslag anginge, trodde^H. Ex., alt de, sorn förkastade Utsk:s förslag oell derjemte antogo andra grunder, voro mer skiljaktige från sistnämnde förslag, än de, hvilka endast förkastade detsamma, och ansåge H. Ex. fördenskull att förslagen borde föredragas i följande ordning: l:o Hr von Troils, Emil, 2:o Gr. Anekarsvärds, 3.o Frih. Hamiltons, 4:o Hr Åkermans, 5:o Hr Lagerhjelms, Frih. Cederströms, Anders, och Hr Cederschjölds, som inskränkt sig till förslagets förkastande, 6:0 Gr. Lagcrbjelkes, 7:o Hr von ilartmansdorffs, 8:0 Frih. Palmstjernas, Garl Otto, och 9:o Hr Lefrens, hvilka 4 sistnämnde förslag godkänt de af Utsk. föreslagne hufvudgrunder, men åsyftat åtskillige förändringar i särskilda delar af Ulsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff, A ug.: Den ordning, sorn Hr Gr. 0. Landtm, behagat uppgifva, öfverensstämmer med den, som efter långvariga öfverläggningar vid sistl. riksdag antogs, nemi. att början gjordes med det förslag, som var olikast Utsk:s. För min del instämmer jag med Hr Gr. 0.
Men det egenteligen utmärkande eller väsendteliga uti formen vid Närings-Rättens pröfning iakttages sä väl i dessa Länder, som inom Fäderneslandet , nemligen att den utöfvas af flere och sak-kunnoge män , d. v. s. af mångvälde och icke af enväldepå sätt Utskottets betänkande föreslår ; och detta väsendtliga har sin historiska betydelse i dessa Folkslags lynne, sådant historien visar det varit och vara. De trenne Committéerne , hvilka i underdånighet föreslagit gränslinien emellan judiciella och administrativa ärender, anföra val, att Närings-Rätten borde , liksom all annan Rätt, tillämpas af allmänna Domstolarne, efter 3o8 Den 4 December f rn. nödige upplysningars inhämtande från administrerande myndigheter ; men uppgifva icke sättet för gemenskapen emellan Domareoch förvaltande-myndigheterne. Derigenom synas icke desse Committéer fallit i den förvillelse, som Särskildta Utskottet i likhet med Committén för Rikets Styrelse-Verk. Men , om äfven den historiska uppkomsten af formen för Närings-Rättens afgörande skulle lemnäs utan allt afseende, finner jag likväl intet skäl, hvarföre Utskottet föreslagit, att denna Rätt skulle mindre vårdsamt behandlas än allmän rätt, eller pä ett sätt, nemligen enväldigt, som ingalunda öfverensstämmer med vår Constitution. Såsom exempel härpå vill jag åberopa Bergs-Contoirets sammansättning. Dess enväldiga form strider helt och hållet emot hvad sorn väsendtligen utmärkt alla Rätts-frågors behandling hittills* och, eftersom den saknar ali historisk grund , är den egenteiigen en följd af en theorb j som saknar all bekräftelse af erfarenheten. Man kunde kalla denna form abstractj (tvärtemot hvad dess uppfinnare sannolikt tro den vara), emedan deri från vilkoren för tvisters rättsensliga slitning abstraherar det ena , nemligen säkerheten i Rättigheters besittning och utöfning , och' endast gör afseende på det andra , nemligen skyndsamheten vid målens behandling.
— Och medgifvas måste, att en fransyska kan göra vissa saker på ett oefterhärmligt sätt — som till exempel en entré i en salong — eller en sorti — eller bära en klädning, som inte har något lif — eller passera en smutsig gata klädd i släp — eller » fair voir » — som madame gjorde nu. I forna tider gällde att lyfta upp sin klädning så, att man visade så litet som möjligt — nu tvärt o m. Lugnt — och, ja ordet må sägas, oblygt, som endast en fransysk modedam, hvilken vet sig följa modets sista lag kan tillåta sig, höll hon handen fylld m e d frasande tyg, lyft ända upp till höften. Man såg en blodröd sidenkjol; under den en guldgul dito, garnerad m e d spetsar; man såg en svart silkesstrumpa och ett förtjusande strumpeband broderadt i rose och guld — ja, var man mycket indiskret kunde man också öfver strumpebandet ana en silkestrikå i guldfärg. Ofvanpå all denna regnbågslyx af siden en resdräkt af groft tyg, en m e d flitnedskrynklad direktorshalsduk, en kappa med vidunderliga kragar, höga handskar, en hatt i form af en skomakarskärm och i handen en käpp med rund silfverknapp. Det var m e d ett ord ytterst » chic » alltigenom. Hon gick med små trippande steg och utstötte oupphörliga små utrop af förtjusning öfver hennes vännen » uppoffring » att komma och se dem ännu en gång. Monsieur lyfte hatt ' två tum rakt upp ver hufvudet för merna och tryckte lät herrarnes händer; de små flickorna, som voro yra af förtjusning öfver att få resa och endast med största möda af guvernanten kunde hållas inom » det passandes » gränser, gingo ur famn och i famn samt blefvo kyssta — och så ställde den moderna flocken sina steg mot linbanan, dit äfven jag o c h ännu några andra obskuriteter sedermera också vågade oss. ; I sista ögonblicket kom kammarjungfru pudrad och med skönhetsflor, bä- rande en dyrbar päls, klädd med .j violettrödt siden.f Pålassningen af sakerna började, och monsieur köpte biljetter.
Om meningarne tilläfventyrs kunna vara delade rörule åtskilliga §§, som man icke gillar, som man anser mindre öfverensstämmande med det system, som ligger lill grund för sjelfva förslaget, skall man derföre absolut vilja allas med att vid sjelfva antagandet af förslaget fä dessa rättelser gjorda, eller kan man icke tåla sig till dess att, efter antagandet, anmärkmr kunna göras och hänskjutas till pröfning af LagUtsk. i vanlig ordning, för att sedermera af R. St. afgöras? Jag skulle tro, allom K. M., dä han öfverlemnade detta lagförslag till R. St:s pröfning, ifall K. M. i allo gillar förslaget, tillstyrker att antaga detsamma sådant det är; sä kunde R. St. gan 2 H. 53 418 Den 23 September. ska väl och med fullkomligen godt samvete dertill lemna sitt bifall, och om Konungen, väl gillande grunderne, (nen icke alla detaljerna, dock hegärde 11. Sirs bifall dertill i det skick det är, med löfte att derefter genast lemna R. St. del af de ändringar i detaljerna, Han ansåg nödige, och med uppmaning till R. St. att, i laglig ordning så fort som möjligt, behandla de frågor om rättelser, som RiksStrns ledamöter kunde anse böra rättas; så finge man sedermera uti det nya lagförslaget, vid en blifvande riksdag, eller jemväl under denna riksdag, i fall den kommer att pågå efter sedan det lagförslaget är antaget, begära de förändringar deruti, som man ansåge nödiga och nyttiga, utan att rubba de stadgandcn ronde motionstid, som i della speciella fall, genom Konungs och Ständers sammanstämmande meningar, kunna etableras. Jag tror, att, såsom Frih. Nordenfalk jemväl sjelf förklarat, detta sätt alt antaga det nya lagförslaget, om det kunde äga rum, vore vida bättre.
Nödvändigheten skulle då åter föranleda till samma utvägar, som förut blifvit begagnade, och hvilka gifvit vid handen , att Banken tillhörer Liket. Intetdera är för Samhället förmånligt. Kunde Banken isoleras eller återbringas till ett serskildt helt, som verkade för sig efter en alldeles orubblig plan, så vore grundvalen för dess Solidité befästad ; men då detta är ett föremål , ännu mera för önskan, än för verkligheten, synes åtminstone angeläget, att denna vigtiga del af Finance-Förvallningen icke uppställes på sådant sätt, att verkningarne blifva rakt stridande emot det Resultat , som man åsyftat att vinna. De allmänna .Lånbiträden, som lernnades enskilde Medborgare, voro nödvändige till und - lgfi Statsoch Banko-Utskottens Beiänkandert. Sättning i dera* förlägenhet; men denna förlägenhet bereddes, • efter hvad här ofvan är anförd!, till en stor del genom sjelfva Finance-regJeririgen. Orri alitsa orsaken kari upphöra, måste äfven verkningarne smaningon fnisviuna. I alla fall kan man icke ständigt låna; tiden att betala måste val ock ett gång vidtaga. En ständig progression i Skuldsättning skulle göra Grunförmögenheten allt trier och mer otillräcklig, att frambringa, jemte de för Statens upprätthållande oundgängeliga Skatter, hvad sorn derutöfver erfordrades till en årligen växande Räntebetalning. Och detta allt vid ett förhållande rakt motsatt det af Eiqviden utaf en Skuld, för hvilken Staten år Gäldenär och de enskilde äro Fordringsägare. I senare fallet hafva desse ett intresse mera uti Statens upprätthållande , i det iörra fnindre. Förenade Utskotten vilja för öfrigt i afseende på detta tillstånd, i minnet återföra kända händelser under förflutna dylika perioder; de utvecklas bäst af Anteckningarne öfver Bankens Auctioner på fasta Egendomar. Imedlertid är det anmärkningsvärdt, huru den oordning, som blir en oundviklig följd af et t uppdrifvit Credit-väsende med Papper, kan fortgå under olika former.
På grund häraf och då, till ledning för exekutorn i förevarande hänseende, någon ytterligare föreskrift ej är behöflig, får Utskottet tillstyrka, att omförmälda förslag måtte lemnas utan afseende. 2:0 Förrbemälde Gustaf Pettersson har vidare yrkat, det måtte för undvikande deraf, att fordringsegare må behöfva hos Konungens Befallningshafvande söka förbud för den, som har annor mans gods hos sig inne, att gifva det ut, vid den i 7 §. af 8 Kap. Utsöknings-Balken bestämda påföljd, varda stadgadt: att det Jor berörde ändamål är tilljyllestgörande, om den, som godset innelut) ver, blijver medelst behörig utmätningshandling underrättad derom, att samma gods blifvit för någon borgenärs fordran hos rätter egaren taget i mät, hvithet borde gälla jemväl i afseende pä oredovisade medel för hos gäldenären hål/ne auktioner. Det må dock anmärkas, att berörde lagrum synbarligen afser det förhållande, att den, som hos Konungens Befallningshafvande eller annan myndighet utsöker fordran, äskar Konungens Befallningshafvande;; förbud för den, som innehar gäldenären tillhörigt gods, alt detsamma utgifva, till förhindrande af godsets förskingring under utsökningen, och för bevarande af en säkerhet för fordringen. Då meddelandet af ett sådant förbud, likasom beviljande af qvarstad i allmänhet, förutsätter pröfning derom, huruvida lagliga skäl förefinnas att inskränka egarens fria dispositions-rätt af egendom, på grund af ett blott anstäldt kraf, samt det följaktligen maste på Öfver-exekutor bero att förbudet meddela, synes ett annat förhållande deremot ega rum vid det af motionären afsedda fall, eller då fordringen blifvit fastställd genom beslut, hvarå utmätning följa må. En sådan åtgärd lärer då kunna sträckas till all gäldenärs egendom, äfven om den finnes i andras förvar, så framt den ej i anseende till beskaffenheten är underkastad tvist.
Är det wäl ett sädant arbete Riksens Ständer Hafwa rätt att fordra och bordt wänta dä de uttryckeligen uppdragit nämnde Utskott att sjelf uppgöra ett prejcct, ej framlemna ett af andra, om hwilket enligt dcss egna ord, det hyser nägot twifwelsmäl, att det till sikt utförande och tillämpning äger all dea fullkomlighet som erfordras. Jag hemställer i anledning Häraf än ytterligare till Ridderskapet och Adeln om wi kunna, om wi böra detta förslag granska och om ej Regerings. formen älägger Oss det tillbaka sända, för att ernä till Lfwcrläggnings - ämne Utskottets egit förslag. Herr kotklieb. Larl bresina: Jag beklagar pä det högsta att jag skall wara af en motsatt tanka med Herr Grefwe Vs iu 6»>äis.' men jag mä, ste följa min öfwenygttse, och dä jag nyss förenade mig Med Herr Grefwe förner, äfwcn nu förena mig med hivad Herr Liiverstolps anfört. Jag kan alldrig finrra att Constitutions, Utskottets sätt att förfara är stm Den 12 October. 4147 stridande mot Regerings - formens lydelse, och dä Ridderskapct och Adeln tillätit uppläsandet af i fräga wara, ide projeck, lagt det pä bordet, beslutat att det skulle kryckas och fluteligen att det pä en witz dag skulle till granskning företagas, sä anser jag det stridande emot all ordning, att ändra detta beslut, och tror att hwar och en bör, enligt sin Riksdagsmanna - rätt, fä till Protocollet anföra sin anmärkning emot projcctct för att jämte detsamma till Constilutions - Ukffotlet bfwerlemnas. Herr von lstsuksvvolkk, Larl 6ustsk k. >Oä Högloft.
Sprengtporten, Jac. Willi.; Med Hr Lagerheim instämmer jag visserligen deruti, att det må anses vara väl betänkt, att icke rubba realisationsgrunderna, hvarken för att förminska eller föröka förhållandet emellan bankens silfverfond och dess utelöpande förbindelser; men jag tror likväl icke, att denna regel kan antngas så absolut, att man får alldeles förbise de möjliga omständigheter, som kunna gifva en anledn. till att öka bankens grundfond, och dertill Den ai November f. m. 197 saknas visserligen icke alla skäl, sedan realisationen Lief beslutad. Jag får först erinra om tillkomsten af privatbankerna samt den högst betydande sedelstock, som dessa banker utgifvit, och hvilken naturligtvis måst vålla, att, då tillgång på rörelsemedel finnes i provinserna, en större tillgång af bankens egna sedlar är lemnad i hufvudstaden, samt angränsande orter, hvarigenom således en större möjlighet uppkommer att kunna göra remisser i silfver. Det torde äfven böra tagas i betraktande att Svenska sedelmyntet icke numera bar det omlopp i Finland, som det hade vid den tidpunkt, då realisationen beslöts. Dessutom torde det icke böra alldeles förbises, ehuru det är en omständighet, som icke är af särdeles stor vigt, att lättheten att remittera silfver till främmande orter och särdeles lill Tyskland, genom lättare communicationsmedel, på sednare tid har betydligen ökats. 1 följd af allt delta, äfvensom i följd af de handelskriser, som uppstått i andra länder, och äfven med betraktande af hela verldens politiska ställning, tror jag det vara verkligen välbetänkt, att, såsom BancoUtsk. här föreslagit, öka bankens grundfond med en million r:dr.
Och få Utskotten, på grund af hvad nu anfördt blifvit, vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Augusti 1851. 6 Lagsamt Allm. Besvärs • och Ekon.-Vtskotlens Betänkande, AV o 42. Ank. lill ilen 26 Au~. 1331, k!. 7 e. fW, Betänkande, i anledning af racki jräga om upphäfrande af del i kongl, kungörelsen den 24- Januari 1781 stadgade förbud för Svenske Lul ber ske under säter alt bevista främmande trosbekännares Gudstjenst. Bland de serskilda stadgandena i ofvanberörde Kongl, kungörelse finnes ett af följande lydelse: “Förbudet för vare Lutherske undersåtare att bevista främmande gudstjenster häfver Kongl. Maj:t icke kunnat upphäfva, emedan ingen af nyfikenhet att se andras, bör försumma sin egen; utan bote den det gör Tio daler silfvermynt efter omständigheterne.“ Att detta förbudsstadgande likväl nu måste anses föråldradt och stridande mot tidsandan, har blifvit anmärkt af herr Liljenstolpe, A. Fr, som uti ett hos högloft. Ridderskapet och Adeln afgifvet samt till Lag-utskottet remitteradt memorial af sådan anledning framställt yrkande om detsamma» upphäfvande. För behandling af denna fråga har Lag-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet; och hafva Utskotten dervid jemväl pröfvat ett Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 42. 7 af herr friherre Cederström, Rudolf, öfver motionen a (gifvet och i sammanhang dermed remitteradt yttrande i motsatt syftning.
Denna framställning afsåg dock, såsom dess innehåll jemväl utvisar, hufvudsakligen de läroverk, som framdeles varda inrättade, eller genom ytterligare statsanslags beviljande blifva till sitt omfång så utvidgade, att de kunna anses såsom nya läroanstalter; men beträffande åter de äldre af ett större antal lärjungar besökta elementar-läroverken, kan Utskottet icke förneka att i vissa fall städernas oförmåga att till de betydliga utgifterna för nya läroverks-byggnadens uppförande på ett verksamt sätt bidraga, äfvensom byggnads-kassornas otillräcklighet m. fl. särskilda förhållanden göra Statens mellankomst till en nödvändighet elier en rättvis gärd af billighet och nödig omtanka för läroverkets uppehållande och undervisningens ändamålsenliga ordnande. 20 Siats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). Sedan Utskottet sålunda i korthet angifv-it de grunder, som, enligt dess åsigt, böra tillämpas vid bedömandet af de flera framställningar om understöd af statsmedel för läroverks-byggnader, hvilka vid detta riksmöte förekommit och som här nedan närmare omförmälas, får Utskottet, hvad nu först angår de väckta förslagen om bidrag af allmänna medel till förbättrande af lärohusen i Carlstad, anföra, att detta läroverk, på grund af hvad uti ofvanberörda särskilda framställningar blifvit upplyst, onekligen synes vara i stort behof af en rymligare och mera ändamålsenligt inredd lokal, än den läroverket för närvarande har att disponera; och torde icke allenast de ifrågaställa reparations-åtgärderna, utan äfven den af ofvannämnde motionär föreslagna nybyggnad vara behöfliga, såvida lärohuset skall blifva fullt ändamålsenligt. Men Utskottet får emellertid i afseende å omförmälda motion erinra, att Konsistorium i sitt underdåniga memorial angående behofvet af byggnads-anslag för ifrågavarande läroverk icke gjort någon framställning om bidrag till verkställande af nybyggnad, utan endast till reparationer och förändrad inredning; hvaraf torde kunna antagas, att nybyggnaden icke är för tillfället sa oundgängligen nödvändig, att ju icke dermed kan någon tid anstå.
Ar, Den 50 Julik. s»4Z Arbetsfolk, som med behörigt tillstånd icke äro i lagstadd tjenst och ej njuta ständig årslön, utan arbeta för dagspenning efter öfwerenSkvmmelser och beting, erlägga: Mankön, Ogifte och Enklingar utan barn i N:d. Gifte saint Enklingar med minderåriga barn 16 fi. Qwinnkön, Ogifte eller Enkor utan minderårige barn l2 §. Arrendatorer och B-ukare af andras Hemman och Lägenheter samt af Boställen, betala en sjettedel emot hwad för det Arrenderade Hemmanet eller Lägenheten, efter dest wärde i Bewilinmg, enligt denne Artikel förut utgöres, dock ej under — 8 §. Arrendatorer af Kongloch Kongs-Ladugärdar samt andra Krono-Lägenheter som erlägga Räntan in natura eiler med förwandling efter ärlig Markegång, betala lika Bewillning med Hemmansägare efter den innehafwande Lägenhetens wärde. Dito af Dito, som betala Penninge, Arrende utan förwandling efter Contracten, afstmande pa de ören 1727 och 1748 fastställde grunder, erlägga i ett för allt sc> procent af Arrende,Summan ärligen. Arrendatorer och Br«kare af Kongloch KongsLadugardar samt andra Krono, Lägenheter som efter 1799 ars Förordning bliswit bort, arrenderade, betala lika afgift med hwad för Arrendatorer af andras Hemman finnes utsatt, eller en sjettedel mot hwad ägaren borde erlägga. De som bruka Jord för hwilken Arrende-afgift efter denna Stadga utgår, erlägga hälften emot hwad för samma Jord af Första Arrendatorer» i Arrende, afgift är pafördt.
Enligt Herr Justitie-Statsministerns och Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkande, beslöt Kongl. Majrt att föreslå Rikets härnäst sammanträdande Ständer: l:o. »Ny Strafflag», med samma af Kongl. Maj:t beslutade afvikelser från lagberedningens förslag, som Statsråds-protokollet för den 17 December 1844 utvisar. 2:o. »Lag om verkställighet af fängelsestraff», med samma förändringar i lagberedningens förslag, som Kongl. Maj:t den 19 December 1844 beslutat, enligt Statsråds-protokollet för nämnde dag, och med den ytterligare ändring, att i 1 kap. 28 § efter orden: »Styresman öfver Straffinrättning förordnas af Konungen», tillägges: »eller efter tby Konungen härom bestämmer». 3:o. »Förordning om nva strafflagens införande och hvad i afseende derå iaktta “ J O gas skall», sådan denna författning blifvit af lagberedningen föreslagen, dock med följande förändringar, nemligen att: 1) I 1 § insattes årtalet 1850, i stället för 1846. 2) 6 § erhåller denna lydelse: Fängelse å fästning, som efter äldre lag eller författning ådömdt är eller ådömdt varder, öfvergår, i afseende på sättet för verkställigheten, till sådant fängelse, som i 2 kap. 5 § af nya strafflagen bestämmes. 3) Af 8 §, hvars lista punkt bibehålies oförändrad, får 2:dra punkten följande innehåll: (3 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 18.
Den, som bifaller Utskottets förslag, alt införsel-tullen å nedannämnde sädesslag, ornalen spanmål, må bestämmas för Bohvete till Ridr n 24. pr lunna Hafre — 1: Hvete — 3: — —■ Korn — 11 24. — Råg , .. 21 — Vicker — 11 36. — Ärter •— 2: voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer införsel-tullen å nedannämnde sädesslag, omalen spanmål, att utsättas, nemligen 1 för Bohvete till Ridr 1: — pr tunna „ Hafre „ 3a — Förstärkta Stats-Vtskottets Memorial AT:o 4°9• 3 för Råg till . R:dr i: 16. pr tunna „ Vicker „ — i: 8. — „ Ärter , — i: 16. — Voteringen har utfallit med 77 Ja och 41 Nej, hvarjemte j dubbel lapp måst casseras; och sorn Ja alltså vunnit, kommer införsel-tullen å nedannämnde sädesslag, omalen spanmål, att bestämmas sålunda: R:dr 1: 24» pr tunna „ Hafre „ Hvete „ Korn » Håg „ Vicker „ Ärter * • * »» • • • - • • • 99 • • • • 99 • . • • — i: 24. 1: 36. — Tredje Foter ings-proposition. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å Alun, andra slag, skall bestämmas tili ao sk. pr 17 Lisp:d, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer utförsel-tullen å Alun, andra slag, att utsättas till 8 sk. pr 17 Lisp:d. Som denna votering utfallit med 76 Ja och 43 Nej, samt Ja således vunnit; så kommer utförsel-tullen å Alun, andra slag, att bestämmas till 20 sk. pr 17 Lisp:d. Fjerde Foterings-proposition.