Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På aftonen före Mikaelsmessodagen slås, äfven om snö fallit, något foder, som blandas bland det redan inbergade, som deraf tros blifva under den instundande vintern helsosamt och drygt. Hvad vigtigt man på den 21 Oktober företager, anses icke få någon lycklig utgång. Om vädret på Mårten biskops dag, den 11 November, är mulet hela dygnet, blir det en ostadig vinter. Regnar det, blir det regn i 50 dagar. Är vädret deremot klart, har man att vänta en skarp vinter. Till väderleken under kommande vintern söker man ock sluta sig af färgen på Mårtensgåsens bröstben. Är detsamma brunt, kan man taga för afgjordt, att det blir en bister köld; är det deremot hvitt, får man mycket snö och blida dagar. “Detta tecken“, heter det i en gammal kalender af år 1662, “håller ofelbart, men slår också stundom felt.“ Den sista November bär i Almanachan namnet Anders; om denna dag heter det: Om Anders braskar, skall julen slaska, eller, om Anders slaskar, skall julen braska. Klart väder på denna dag betyder jemn vinter, men mulet väder, ostadig vinter. En bemärkelsedag är äfven Julaftonen. Är julnatten klar, blir stundande året mycket fruktbart; detsamma inträffar, om det då blåser nordlig vind. Storm på Juldagen betyder kungadöd under nya året. De tolf juldagarnes väderlek motsvarar de tolf kommande månadernas. En temligen allmän sed bland grannar i byalag är att, antingen man går, åker eller rider, skynda hem i kapp från kyrkan, ty den, som först befinner sig hemma, tror sig först få grödan inbergad det kommande året. En sed, som, fordom ganska vanlig i vårt fosterland, ännu på några ställen, särdeles i Småland, stundom iakttages, är den så kallade årsgången. Om betydelsen häraf, äfvensom hvad den har att iakttaga, som vill gå årsgång, har Hyltén-Cavallius lemnat en utförlig redogörelse. En sträng fasta måste hållas under dagen före julnatten, särdeles om eftermiddagen.
Jag är också, likasom Hr von Hartmansdorff, mån om att våra skogar i allmänhet må komma att väl vårdas, men jag tror att det är på en helt annan väg detta skall vinnas, än genom stadganden, som i anseende till sin beskaffenhet icke kunna blifva åtlydda. Det vore myckel att säga om skogshushållningen i landet, och hvad Staten dervid har att göra, men det torde icke vara lämpligt alt i anledn. af detta betänk, nu ingå i betraktelse deröfver. Jag kan likväl, i anledn. af hvad jag tagit mig friheten anföra, icke annat än tillstyrka bifall till betänk. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag är till stor del förekommen af den siste värde talaren, men skall tillägga några ord. Den stora frihet, som 1841 års Ständer åsyftade, och som nu är vunnen på sätt och vis, är icke så farjig, som man tror. I bergslagerne nästan öfverallt äro priserne på kol vid hyltan högre än vid bruken. Deraf är ju klart, alt kolen måste gå till hyttorne. Detta är ett ganska starkt skäl deremot, att någon fa - 23 Den 17 Maj. ra skulle kunna uppkomma af den större friheten, men om någon sådan fara skulle visa sig, om tackjernsblåsningen derigenom skulle minskas, så skulle deraf ovilkorligen följa ett högre pris på tackjern, ty den Svenske arbetaren bearbetar Svenskt tackjern och icke utländskt. Men om man äfven kom derhän, att gjuterierna i st. f. att använda Svenskt tackjern kunde använda utländskt, sä vore det ju en fördel för industrien, emedan Svenska tackjernet år tjenlig! lill dyrbarare förädling än det utländska gjuljernet. Deremot är förhållandet sådant, att Svenska stångjernstiliverkaren icke kan använda annat tackjern än det Svenska. Om nu tackjernspriset skulle stiga, så höjes med detsamma kolpriset vid hyttorna och således är man straxt tillbaka på den satsen, att den stora friheten icke skadar. Tverlom måste en god skogshushållning just befordras derigenom, att det lönar sig att iakttaga förståndiga tillställningar till skogens vårdande. Jag skall taga ett enda litet exempel.
Sedermera uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos. : Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s i Betänk. N:o 52 afgifna tillstyrkanden, ang:de Kyrkoherden Schönbecks motion, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varda förenämnde tillstyrkanden af E. och Ad. afslagne. Vid slutet af den härom anställda voteringen funnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 72. Nej — 14. Härefter förekommo och biföllos Utsk:s i anledn. af Eiksdagsmannen Anders Perssons motion afgifne förslag och tillstyrkande. Pöredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, 76 D en 7 Mars. nedannämnde d. 28 sistl. Febr. e. m. på bordet lagde Utlåt., Mera. och Betänk., nemi. från StalsUlskollcl: N:o 37, i fråga om ytterligare anslag för Statens Agronomer; N:o 38, ang:de utdelning bland RiksSt:ns ledamöter af åtskilliga i Riksg:sKont. förvarade tryckta KomitéBetänkm och andra handlingar; Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskottet: N:o 7, i anledn. af väckt motion ang:de förändrade grunder för användandet af den från K. SerafimerOrdensGillet utgående upfostringshjelp; N:o 8, i anledn. af väckt motion om tillsättande af och arfvoden åt ständige ledamöter uti en Lagberedning; N:o 9, i anledn. af väckt motion angtde förklaring öfver K. Kungörelsen d. 17 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar, Kungsladugårdar och andra Kronolägenheter; N-.o 10, i anledn. af väckt motion att K. Skeppsholmen och till Flottans etablissement hörande strand på K.
Konkursgäldenär, som till fulla beloppet godlgjort sina borgenärers fordringar med räntor och omkostnader, må kunna varda rehabiliterad. Är han bolagsman uti handelseller industribolag, må han dock ej réhabilitation erhålla', derest icke samtlige bolagets skulder blifvit på sådant sätt godlgjorde, skulle han äfven, för sin enskilda andel-i dessa såsom bolagsman, hafva erhållit ackord. 605. Ansökning om réhabililation ingifves till den hofrätt, inom hvars dornvärjo den sökande häfver sitt hemvist. Vid ansökningen varde bilagde borgenärernes qvitto, bref och öfriga handlingar, som till bevis för densamma kunna tjena. 606. Ilofrättens advokatfiskal (le procureur general), till hvilken ansökningen varde meddelad, afsönde utaf honom styrkta utdrag utur densamma, till ordföranden i handelsdomstolen och allmänna åklagaren (le procureur du Roi) i del distrikt, hvarest sökanden är bosatt, och, i fall denne sedan konkursen förändrat bostad, lill ordföranden i den handelsdomstolen och till den allmänna åklagaren, hvilka med konkursmålet 76 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:0 10. haft befattning, jemte åliggande för dessa att inhemta och inkomma med upplysningar öfver sannfärdigheten af sökanderngs anförda skäl. 607. Genom ordförandens i handelsdomstolen eller allmänna åklagarens försorg, varde för sådant ändamål en afskrift utaf berörde utdrag offentligen anslagen under loppet af tvänne månader så väl i distriktsdomstolarnes sessions-ram, som på börsen och marens embetslokal (a la matson commune), och må den jemväl i utdrag i tidningarne införas. Borgenär, hvars fordran icke blifvit till hufvudstol, räntor och rättegångskostnader godtgjord, likasom ock hvarje annan i saken delaktig, stånde det fritt att under anslagstiden bestrida réhabilitations-ansökningen.
Under hela riksdagens lopp fordra större uppoffring af tid och möda, och der en saknad fulltalighet icke lagger hinder för målens behandling; 2:0 att samma § icke medför något åläggande för Riddarhusets ledamöter att anmäla eller låta anteckna afresa från riksdagsorten, eller ett af andra orsaker uppkommet atlagsnande från allt deltagande i riksdagsförhandlingarna, såsom längre tids sjukdom, Uthållande embetsgöromål m. rn., hvarigenom uppropen vid Voteringarna af en mängd öfverflödiga namn obefintligt upptaga tiden och dessa frånvarande ledamöter ofta blifva till utsktsledamöter utvalda, hvarigenom oreda uppstår, sorn genom ofdningsstadgar i detta fall så lätt vore förebyggd. Hr Silfverhjelm tilläde muntligen: Jag kari icke dela Frih. Boyes åsigt, att man skulle äga rättighet första gången ansvarslöst vara frånvar. vid sammanträde af Nämnd eller förstärkt Utsk. För min skulle jag tro, att ett sådant uteblifvande borde medföra förlust af förtroendet. Jag föreställer mig jemväl, att en större uppmärksamhet uti i fråga var. afseende skulle iakttagas, ont Utsk:sordföranderne fullgjorde deras pligt att använda sådana personer, hvilka icke tillstädeskommo vid utsktssammanträdena. Nu har jag knappt hört någon enda sådan anmälan , oaktadt vi alla veta, att ledamöter saknas vid hvarje sammankomst. Jag hemställer till Ridd.Utsk. att utarbeta tjenliga stadgaoden till förekommande af den rättvist öfverklagade o,lägenheten. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag anser det åligga mig, i egenskap af ordförande uti förstärkta BancoUtsk., att tillkännagifva, det Utsk. nödsakades att inställa dess sednaste sammanträde i anseende dertill, att 8 ledamöter af R. o. Ad. saknades. Förhållandet väckte en allmän ovilja såväl hos de ofrälse Ståndens ledamöter Som hos de närvarande af R. o. Ad , och det blef mig särskildt uppdraget att inför Ståndet framföra denna missbelåtenhet, under begäran att åtgärder malte vidtagas till förebyggande af dylika händelser.
Den för öfrigt jordbruksidkarne ålagda bevillning minskades likaså med i Enahanda nedsättning medgafs äfven för så kalladt husfolk samt tjenstehjon och arbetare både i städerna och på landet. Bevillningsafgiften för stångjernsbruk minskades till 33i d:r för hvarje skeppa] hammarskatt och i förhållande dertill för tillåtet öfversmide. Tackjernshyttor och osmundssmedjor befriades helt och hållet från bevillning, »på det tillverkningen måtte så »mycket bättre befordras» Öfriga till bergverken hänförda bruk och inrättningar fingo tillgodonjuta den allmänna nedsältningen, hvilken äfven tillämpades å de flesta manufakturoch fabriksinrättningar. Sockerbruken undergingo ny uppskattning, dervid Sahlgrenska sockerbruket i Göteborg uppfördes till högsta afgiften, eller 1000 d:r. Bevillningen för Dylta svafvelbruk bibehölls oförändrad med 1000 d:r För qvarnar skedde ingen nedsättning i förra bevillningen, hvilken likaledes bibehölls för de i bevillningsförordningen uppräknade verk och associationer, äfvensom för fruktbara kapitaler. Uti förordningens 2:dra artikel, angående beviliningsafgifterna för bränvins tillverkande och försäljning, infördes åtskilliga dels förändrade dels tillagda stadganden, men för hvilka här icke torde behöfva redogöras, då bränvinsbevillningen i sednare lider blifvit helt och hållet skiljd från den så kallade allmänna bevillningen. Under de i 3:dje artikeln af 1770 års bevillningsförordning upptagna och till beloppet icke förändrade afgifterna för friheten att nyttja vissa öfverflödsvaror inbegrepos äfven de i nästföregående enahanda förordning stadgade särskilda afgifter för 31 öfverflödig betjening samt hästar och equipager. För kaffehus skulle erläggas särskild afgift, uppgående i Stockholm till minst 100 och högst 200 d:r samt i öfriga städer till 20 å 50 d:r; hvarjemte föreskrefs, att kaffehusidkare borde ställa borgen lör denna afgift» rigtiga erläggande.
Nog skulle man tycka att denna lilla fond kunnat få bibehållas för de många små jordegare, som under alltjemt fortgående laga skiften kunde komma i behof af något understöd. Betänkandet redovisar för denna fondens fördelning och att omkring 100 jordbrukare deraf äro delaktige. Väl är räntan låg, blott 2 procent, och medlen fästade uti 8 år. Men de kreditivsummor, som Riks-banken uti 10 års tid skall hålla sex stycken filialbanker tillhanda, utgjorde år 1856 556,600 R:dr Banko, på hvilka Riks-banken, såsom förut nämndt är, fått åtnöja sig med ^:dels till och med ^:dels procent. Men, säger man, dessa odlingslån äro alltför besvärliga för Riksbanken, hvilket man kan inhemta af de vidlyftiga föreskrifterna uti 160 § af nu gällande Banko-reglemente. Ehuru en stor del af dessa föreskrifter fullgöras af Hushållnings-sällskaperna eller Konungens Befallningshafvande, och fastän man icke funnit betänkligt att betunga Banko-förvaltningen med åtskilliga nya bestyr, som afse den stora affärsrörelsens beqvämlighet, så vill jag i viss mån medgifva hvad man anmärkt mot svårigheten att hafva tillsyn öfver lånens ändamålsenliga användande, ehuru dessa svårigheter väl kunnat minskas om man så velat. Men hvaremot jag på det högsta reserverar mig är, att man icke unnat jordbruket detta obetydliga belopp utan kastat det in i den stora så kallade Bankens Reservfond, i stället för att lägga det till fonden för Landt-egendomslån, som utan allt tvifvel vore det rätta, då man icke längre vill besvära Banken med dessa skiftesoch odlings-lån. Utskottet säger nu att denna lilla fond af 80,000 R:dr Banko icke gagnar serdeles många, då dock 100 jordegare deraf äro delaktiga. Men hvad förslår den då uti den stora fonden, der en låntagare kan erhålla ända till 200,000 R:dr Riksmynt? Man skulle eljest kunna tycka att det icke vore så illa, om hundrade kunde hjelpas med en summa, hvarmed eljest en enda icke vore belåten.
Den väckta anmärknlsanledningen omfattade icke någonting annat än det förhållande, huruvida medel blifvit använda emot deras ändamål; och jag tror, att Utsk. saknade skäl och rätt alt utsträcka anmärkningen till frågan, huruvida Hr Ehrenhoff hort skiljas från sin tjenst, eller icke. Jag skulle således våga påstå, att Utsk. behandlat frågan och utlåtit sig deröfver i fullkomlig öfverensstämmelse med rätt och billighet, samt att Utsk. jemväl i öfrigt icke varit så pligtförgäten som vissa ledamöter här synts förmoda. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: I sjelfva saken, eller ang:de Hr Ehrenliolfs ololliga tillgrepp af 20,000 piaster, har jag föga att tillägga. Från den ceconomiska sidan anser jag ämnet af obet) dbg vigt i jemnlörelse med saken, betraktad från synpunkten af det principvidriga i Styrelsens handlingssätt; ty jag läster intet afseende dervid, 0111 Styrelsen genom någon s. k. klok mesure satt staten i tillfälle att återfå 5ooo piaster, hvaraf den måhända eljest gått i mistning. Sådant väger icke ett öre emot principen att hälla grundlagarna i helgd och emot nationens fordran, att Styrelsen skull visa kraft, der den behöfves, och utan considerationer straffa lagöfverträdelsen, ehvar den visar sig. Jag beklagar tvärtom, att Styrelsen här alsett ett, i min tanka, så ömkligt ändamål som alt skaffa staten tillbaka den ifrågavarande summan, och jag kan icke betrakta det annorlunda an såsom bevis på en stor kraftlöshet hos Styrelsen, att den vid tjensten bibehållit en embetsman, som sä djerlt öfverträdt sin pligt. Jag anser afven Constit.Ulsk. halva förbisett sin skyldighet att granska sjelfva styrelsesystemet, dä Utsk. vid besvarande af StatsUtsk:s anmarkntsanledning inskränkt sig till en naken anmälan 0111 anledningarna till den beviljade afskrifningen, i stallet att gå till botten af saken.
Ulskoltet får fördenskull, jemte tillkännagifvande, det Utskottet framdeles, i samband med en vackt fråga om rättighet för Banco-Styrelsen att uppköpa och försälja vexlar, kommer alt till Rikets Ständer ingå med förslag, huru det silfver, som, för Bankens räkning, blifvit å utrikes ort nedsatt, lämpligast må kunna realiseras; hos Rikets Ständer tillstyrka, att 110 § i Banco-Reglementet måtte erhålla det förtydligande och tillägg, att ej mindre det silfver eller Hamburger Banco, som antingen på ofvanberörde sätt eller genom directa vexel-uppköp, blifvit hos någon eller några kända och säkra handelshus i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt, än äfven det silfver eller Hamburger Banco, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken, måtte få uti Bankens metalliska Gassa inberäknas; hvarjemte Utskottet, i likhet med den föreskrift, som i detta hänseende är stadgad för Norrska Banken, hemställer, det Rikets Ständer måtte besluta, att det belopp i silfver, hvilket Banco-S ty reisen kan komma att hafva å utrikes ort nedsatt, lills vidare icke må öfver stiga 500,000 R:dr Silfver-Specie; förbehållande sig Utskottet, alt, i händelse af bifall härtill, få till Rikets Ständer inkomma med förslag till de förändrade reglementariska föreskrifter, sorn blifva en följd af Rikets Ständers beslut. Stockholm den 4 October 1844. STOCKHOLM, eljuék & gräsbergs tryckeri, 1844. Banco-Utskottets Utlåtande j N.-o ig. 1 N:o 19. Ank. till Exp. Utsk. d. 3i Oct.j kl. li f. m. Utlåtande j i anledning af Fabrikören A. L. Soldins ansökning om eftergift af upplupne Straffräntor å sisne lån i Banco* Disconten. Uti en till Utskottet ingifven skrift liar Fabrikören A. L.
Mentones höga, luftiga katedral är i qväll höljd i svart tyg. Framför hufvudaltaret brinner en mängd ljus, hvilkas sken faller ner på båren, som blifvit nedsatt här, och darrar öfver Kristusbildens vaxformer. Kyrkan genljuder af en hymn, enformig, tungsint och klagande som den hebreiska psalmsången i en synagoga. Alla bänkar äro fullsatta med menniskor: främlingar samt stadens och bygdens invånare, men i allmänhet icke de förmögna utan folk från det gamla Mentones smala, ständigt halfskumma gator, dit solstrålarne knappast kunna leta sig in och der man nästan måste lägga sig på ryggen för att upptäcka ett spår af himlen, förpaktare och jordarbetare från de små landtgårdarne i de smala dalsänkningarna, brynta sjömän, väderbitna fiskare i slitna blusar och lappade byxor, värkbrutna gubbar och bleka misshandlade qvinnor – alla, menniskor, som efter arbetsdagarnes id och sorger känna en trängtan att få försjunka i dyrkan till honom, som lefde och dog för de förtryckta, nödstälda och elända. Till kyrkan hafva de kommit som de gå och stå, smutsiga och trasiga, med alla fattigdomens och nödens tecken – och dock ser det ut som de här för ett ögonblick glömde bort sina lidanden och försakelser, som här för ett ögonblick den hungrige blef mättad, den lidande helad från sina plågor. Men derute brusar Medelhafvet med stora, svallande dyningar; vågorna slå bullrande upp mot kusten och rassla mot stadens stenar. Vinden stormar fram mot de ombonade rummen i de eleganta hotellen vid hafskanalen, der menniskorna sträcka ut sig på sina mjuka lakan utan att tänka på allt det outtömliga ve, allt det namnlösa elände, som ännu ingen, icke ens martyren på Golgata kunnat mildra och hvaröfver hela naturen just som bäst tycks spela sin qvidande, sorgtyngda »passionsmusik». S:t Annunziata. Klockan tio stodo åsnorna utanför pensionens port, och strax derefter hade kavalkaden ordnat sig för att begifva sig till S:t Annunziata, det gamla klostret i närheten af Mentone.
Men dä det är osäkert huruvida i närvande stund någon skulle vilja åtaga sig detta besvär på de föreskrifna serdeles billiga vilkoret!, tror jag det vara af vigt att betänk, bifalles sådant det nu är lieskaffadt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Allt sedan jag, för 19 år sedan, var medlem af StatsUtsk. har jag önskat att ett förbätträdt bokföringssätt skulle i statskont. införas. Det är således med tillfredsställelse jag ser att StatsUtsk. nu föreslagit en förberedande åtgärd i berörde hänseende. Lika med Frih. Palmstjerna tror jag dock, att den form, hvari Utsk. uppställt sitt förslag, icke är den rätta. R. St. äga bestämma huru bokföringen i riksg:s-kont. och banken skall vara beskaffad; men de äga icke föreskrifva sådant hvad statskont. beträffar, ty detta är ett kronans verk, hvarom Konungen ensam har rätt att förordna. R. St. äga visserligen att dervid göra anmärkmr samt uppgöra förslag till ändringar men ingalunda må de, på sätt StatsUtsk. nu föreslagit, bestämmaj hvilken person skall ut - Den 1 Juli f. m. 3M föra ett sådant uppdrag. Dessutom kan det ju hända, på sätt Frih. Palmstjerna redan anmärkt, att den uppgifne personen dör innan saken ens kommit att börja, och än mera innan hon hunnit afslutas. Det är således enl. min öfvertygelse, hvarken riktigt, eller ens tillbörligt af R. St. att på detta sätt utnämna personen till hefattningen. Det är ju nog att de hos Konungen anhålla, det ifrågavar:de arbete måtte vidtagas. Jag tror följaktligen att namnet på personen bör uteslutas. Utsk. har dessutom föreslagit att arbetet skall vara färdigt till den 15 Juli 1849. Ett godt skäl för Utsk. att göra en sådan bestämning, ligger visserligen i omsorgen att det till arbetets fullbordande lemnade anslaget måtte förslå. Men Utsk. har yttrat ett annat eller, såsom orden lyda, ”för att med statskontorets och kammarrättens utlåtanden beledsagadt, kunna till R. St:s sistnämnde år sammanträdande revisorers granskning öfverlemnas. Nu skola R.
Härefter talade ätskillige dels sins emellan, dels pä en gang, sä att ingen ting redigt till Protokollet kunde fattas. Zerr Orefrven och Eandtmarskalken frä* gade Friherre Stael von llollieun, om han icke ifrän den yrkade voteringen wille afstä. Friherre Stael von klolllein. Gerna om den ar Ridderskapet och Adeln emot, men jag är rädd, att derigenom lägga grund till ett prejudicat, som kan inskränka Riksens Ständers rätt. Zerr Grefwen och LandtmarskalkenSedan Friherre Stael von lkolllein afstätt, torde Ridderskapet och Adeln anse propositionen bifallen pä det fäkt, att 20,000 R:d. öfwerlemnas Kongl. Maj:t till Casternoch Hamn-byggnaden, och att -5000 R:d. deraf bestämdt lill Len sednare böra anwandas. Ropades Ja och Nes, hwaribland Grefwe I^övenlifellNz Larl ^xel, uktryckrligen hördes neka sitt bifall. Friherre kiäckLrstolpre, Larl, föreslog det medel lill förening, att utan bestämmande af nägon wist Summa, Ridderskapet och Adeln mätte i underdänighet till Hans Kongl. Maj:t hemställa, akt af desta ^ me - Den 22 Zebruaru medel i synnerhet befordra Hamn-byggnadens fullbordande. Zerr Grefwen och Landtmarskalken srägade vm Rioderstapet och Aoenr i be ina föreslagna linvåg till förening »kulle finna sig nöjd? hwilket med eirhälligt beswarades. Grefwe I-övenbfelm, Larl /lxelz förklarade sig dermed fullkomligen nöjd. Friherre Stael von wolstein förvarade alt han afstäkk ifrän votering meo dec wilkor, att propositionen skulle blifva sadan som den af Herr Grefwen och Landlmarffalken gjordes nyss före den sifia.
Enligt nådig befallning åligger det Domkapitlet att afgifva underdånigt utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers uti berättelse den 14 Oktober innevarande år gjorda anmärkning, att Domkapitlets räkenskaper för år 1859, i strid med föreskrifterna i Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856, sakna uppgift på de gåfvobref, testamenten och andra urkunder, hvarpå donationsfonderna sig grunda. Till följe häraf, och ehuru Domkapitlet, som icke förbisett berörde föreskrifter, vill erinra sig, att en dermed öfverensstämmande uppgift varit räkenskapen bifogad, öfverlemnas härmed i underdånighet en ny förteckning på ifrågavarande gåfvobref, testamenten och urkunder, för den händelse, att förut lemnade uppgiften antingen blifvit förbisedd eller icke befunnits vara i nöjaktig form affattad. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigsle tjenare och undersåter, P. GENBERG. ABR. SJÖSTRAND. J. BORELIUS. P. SJÖBRING. A. WIEMER. RAGNAR TÖRNEBLADH. Kalmar Domkapitel den 11 December 1861. K. J. Lönnroth. — 357 — Förteckning öfver gåfvobref, testamenten och andra urkunder, hvarpå donationsfonderna under Kalmar Konsistorii förvaltning sig grunda, samt dessa fonders belopp vid sednaste bokslut. De Mornay ska jonden. 1610 d. 28 Januari. Fru Anna Trolles till Helgerum gåfvobref å 1,100 R:dr Sp. Genom Envoyén Ch. de Mornays föräring af 750 R:dr Runt år 1840 utgör fonden 2,400: — Kranerska fonden. 1722 d. 28 Augusti. Enkefru Anna Kraners gåfvobref å 400 Caroliner 62: 50.