Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under rubriken JBrännvinsbrännings-cifgift är i Tabellen införd den årliga afgift, som för rättigheten att i Flufvudstaden distillera brännvin erlägges till Stads-cassan af ett Bolag, på hvilket denna rättighet är genom contract för vissa år öfver låt en; och någon annan afgift för branttvins-tillverkning eger här icke rum. 8:0 Boskapsoch Äkerskaltens uppgifna belopp, sorn genom Bemedlings-Commissionen af Borgerskapet betalas, är bestämdt genom ett emellan Kongl. Cammar-Collegium och Staden den 26 October 1787 ingånget och sednast den 24 October 1828 på Fem år förnyadt Contract, hvais ytterligare prolongation nu är i fråga. q: o Enär Sa It peter-afgift en, sorn för Hufvudstaden utgått med endast 9 R:dr i4 sk. 8 r:st. Banco om året, upphört vid i/83o års slut, har den derför enligt Formuläret bestämda column blifvit ur Tabellen utesluten, äfvensom cölumnen för Tionde och ständiga Räntor af Bruk> Verk och Inrättningarj hvilket slags utskyider ej finnas härstädes. 10:0 Staden har ingen annan Rotering sig ålagd, än att, enligt Kongl. Brefvet den 28 Februari 1678, underhålla 100 Båtsmän med befäl; och årliga kostnaden dertill, hvilken, såsom förut är nämnd t, bestrides af Borgerskapets ordinarie Contribulions-summa, är i Tabellen utförd efter medeltal för de sex sislförflutna åren. 11:0
M:t i Nåder gillat så väl de af Landshöfdingen vidtagne åtgärder till fördelning Länets Innevånare emellan af de Contributioner, som af Fiendtliga Makten under sist påstående krig emellan Sverige och Ryssland blifvit dem pålagde, sorn de emellan Nederoch ÖfverCalix Socknemän öfvercnskomne samt af Landshöfdingen fastställde grunder för ersättningen af kostnaderne vid den på Ryska Befälets befallning uppförde Brobyggnad öfver Calix Elf; att K. M:t, på sätt Landshöfdingen i underd:het hemställt, i Nåder tillåtit, det ett partie Bjelkar finge uppå Kronans Allmänning huggas, för att, efter föregången underd. anmälan, så väl om den till detta ändamål erforderlige myckenhet, som angående sättet att verkställa huggningen deraf, jemte den dertill åtgående kostnad, efter Landshöfdingen pröfning af vederbörandes behof, såsom ersättning tilldelas dem af Luleå Stads Innevånare, som vid den af Fienden anbefallde Brobyggnad öfver Luleå Elf blifvit mäst lidande: samt att, beträffande Landshöfdingens underd. anmälan ang:de eftergift för BergsRådet, Frih. Hermelin af 180g års Krono-utskylder för dess BruksEgendomar i Norrbottens Län, K. M:t, enär BergsRådet dåmera afstått all sin Egendom till sine Creditorers förnöjande, funnit en sådan eftergift för honom för det närvarande icke böra äga runi; men ville dock i anseende till Frih. Hermelins känbara lidande, framdeles, enär Boets omständigheter hunnit utredas, tillse hvad nåd Lunde honom personligen beviljas. 11B Stals-Utskottets Det var med den anledning detta K. Bref innehöll, sorn Curatorerne i BergsRådet Frih. Hermelius Concours, å bemälte Frilierres Creditorers vägnar, i underdthet anliöllo , alt sedan de resterande Kronoutskylderne för dess Egendomar i Norrbottens Län blifvit för åren iBio, iBi i och 1812 liqviderade, K.
Herr Cederschiöld åter har åt omförmälde förslag gifvit en ännu större utsträckning, och hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla om prygel-straffets af skaffande inom hela Svenska Armeen j samt utbytas emot en lämpligare bestraffning. Till stöd för behofvet af en sådan förändring, yttrar Herr Cederschiöld: att i de för åren i83G och 183^, angående fångvården 1 Riket, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Berättelser, vore utredt: att af alla de å Rikets samtlige fästningar och arbets-inrättningar förvarade fångar af mankön, hvilka för hvartdera af dessa år uppgått till ett antal af 3ooo och några hundrade personer, nära ^-del eller omkring 1,100 förut tillhört militär-ståndet; att om man från totalsumman af Rikets manliga befolkning afräknade de individer, hvilka till ett antal af omkring 533,000, enligt Tabell-Commissionens berättelse år i835, ej uppnått i5 års ålder, och således ej borde antagas vara förfallne att i fängelse hållas, så komme man till det resultat, att militär-ståndet, hvars medlemmar, inberäknadt de afskedade, ej utgjorde T'j:del af hela Rikets manliga befolkning efver i5 års ålder, ensamt försåge fängelserne med hälften så många invånare, som alla de öfrige |-|:delarne af mankön öfver nämnde ålder; samt att egentliga orsaken dertill igenfunnes uti användandet af det ändamålsvidriga prygelstraffet, såsom näpst för fel emot ordning och disciplin. Då fel voro oskiljaktiga från menskliga naturen, kunde man ej vänta, att soldaten skulle kunna helt och hållet frigöra sig derifrån; men om det således äfven för soldaten vore menskligt att fela, blefve det • menskligt att härföre tilldela honom en nästan djurisk bestraffning.
Det väsentligaste hindret för förslagets antagande synes Utskottet hafva anträffat “i den omständigheten alt slaten icke eger full dispositionsrätt öfver Alnarps kungs“gärd, enär berörda egendom blifvit Landshöfdingen i Malmöhus län på lön anslagen.* Men som kungsgården icke innehafves med privilegiirätt, lärer ingenting hindra Rikets Ständer att föreslå hvad nödigt pröfvas, för alt, i fall af återgång, betrygga statsverket vid åtnjutandet af de förmåner, som kunna uppkomma genom å kungsgården nedlagda kostnader. Man hänvisar slutligen på en utvidgning af Ultuna, men emellertid är derom ingenting föreslaget, ulan alli ing ställdt på en oviss framlid, och ännu mindre visshet för handen alt när kostnaderna för en sådan utvidgning uppdagas, man ju hänvisas på Alnarp eller kanhända på ett tredje eller fjerde ställe tillbaka, under det hundradetals sökande måste ifrån läroverkets afvisas i brist på utrymfne, äfvensom angelägenheten Stats-Utskottets Utlåtande N:o 53 11 blir nied livar dag större att med ett ytterligare uppdrifvet jordbruks alster betacka stundande jernvägs-utgifter.
Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Betänkanden och Memorial: N:o 8, i anledning af väckta motioner om ändring eller förklaring af nu gällande stadganden angående skyldighet alt deltaga i kyrko-, prestgårdsoch andra allmänna byggnader. l.sta, 2:dra och 3:dje punkterna i della Betänkande godkändes af Ståndet, som till Utskottet återremitterade 4:de punkten, uti hvilken Utskottet afstyrkt bifall till Nils Svenssons, Olof Anderssons, Per Perssons och Anders August Anderssons väckta förslag. N:o 9, i anledning af väckta förslag om Krigs-hofråltens indragning. Vid detta Betänkande lät Ståndet bero. N:o 10, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utskottets Betänkande N:o 1, angående Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse med öfverlemnande af förslag lill två nya årgångar predikotexter och till ny kyrkohandbok. Godkändes. S. D. Prot.-UIdrag den 16 Maj 18G0. S. I). Vid na förnyad föredragning godkändes Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulsliotlels Betänkande!!:
Men jag vet ock, att ett sådant stadgande saknas endast af det skäl, att ingen Lag behöfver föreskrifva, hvad ett rent begrepp om allmänna ärenders behandling af Utskott sjelfmant dicterar. Jag tror, att för Riksens Ständer äro deras Utskott detsamma, som för Konungen Dess Stats-Råd och öfrige Embetsverk — rådgifvare, vägledare, upplysare: ingenting mer, men detta fullständigt; och sådant af det skäl, att, likasom Konungen genom sin egenskap af En, äro Riks-Ståndens Ledamöter genom egenskapen af sin talrikhet oförmögne både att känna och att erindra sig om allt. Jag tror, att det således är hvarje Utskotts åliggande att framställa helt hvarje ärendes skick, som det har att behandla. Jag tror, att en ohel framställning i synnerhet då är oriktig, när förtigenheten kan missleda eller användas att missleda begreppen till att anse för saker af samma beskaffenhet dem, som bära en alldeles skiljaktig stämpel, och ännu mer, när skiljaktigheten är till den grad, att derigenom slutbehandlingen af den ena är af Lagen förutsatt vara alldeles stridig mot slutbehandlingen af den andra. Efter en fullständig angifning och efter ärendets i öfrigt noggranna behandling står ett Utskott fullkomligen klanderfritt inför Riksens Ständer och, hvad mer är, inför sig sjelf, der, men ock ej förr, upphör dess åliggande; allmänna omdömet, sålunda beredt att klart fatta, afgör sedan ärendet efter sin vilja, och den rättskaffens medborgaren underkastar sig densamma, vore den ock icke hans. Jag upprepar, att jag inser det denna anmärkning är oberättigad till all inflytelse på Constitutions-Utskottets Utlåtande. Ehuru obetydande den således är i detta afseende, har det likväl ej varit i afseende på mig sjelf likgiltigt att få framställa den. Det gifves en publik, som är mycket inskränkt, men mycket aktningsvärd, och det kommer en tid efter ögnablickets, hvari man dväljes, hvilkas omdömen jag för min del värderar högt öfver allt det populära medhåll, som skickligheten kan i den närvarande stunden förvärfva sig: och det är tiU deras Bilaga T till Mein. N:o 3.
Det är ingen nöd» vändighet ej heller uti stadgan påbudet, att härtill alltid erfordras barnhus, Tvertom finnas desse nästan aldrig tjenlige annorstädes, än i större ståder, hvarest äfven en större mängd af barn gör deras användande till en viss tid oumbärligt. Emot det förnyade påstående, att fullt arbetsföre, men tillfälle att få arbete saknande personerj skulle intagas uti fattigvården j få Utskotten åberopa skålen uti sitt förut afgifne Betänkande, hvilka af inga grundligare motskäl finnas vederlagde. Tredje Artikeln. 1 §. Härvid är anmårkt, att oäkta barns vård i den Församling dit modern vid. framfödandet hårtj strider emot bandet mellan föräldrar och barn, Utskotten finna icke, huru sådant skall kunna förekommas vid allt slags vårdande af barn, dem föråldrarne ej på något sätt magta, att hos sig sjelfva underhålla. I vidrigt fall kommer deras åtskiljande icke i fråga. Då laglig och af Socknen icke förvägrad Mantalsskrifning antages till grund för fattigvården, lära de oäkta barn, som äro i behof af underhill och uppfostran icke kunna hånföras till någon lämpligare försörjningsg^und. De fleste anmärkningar, åro anförde emot denna Artikels 2, 3 och 4 §:r, rö. $4 LtgUtsktttets Betänkande*, rande inflyttningar samt emot rättigheten, att uti en Socken få mantalskrifvås eller tillåta andra på sitt ansvar der intagas, D esse frågor äro afven af högst granlaga beskaffenhet. A ena sidan bör man förekomma allt slags obehörigt tvång på hvarje menniskas f» ia val af medel, sitt och ställe, att redeligen fö tjena sitt bröd, äfvensom på Jordbrukares och F^briis.sIdkareS rått, att hvar som helst söka sådane arbetare, hvarmed de finna sig belåtne.
Tersmeden påyrkade förändring, finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa, att R. o. Ad. först skulle afgöra, huruvida mom:t borde oförändradt antagas, eller bifallas med den af Frih. Tersmeden föreslagna förändring, dock med R. o. Ad. förbehållen rätt att sedermera särskildt pröfva det af Hr Mannerskantz yrkade tillägget. Ropades ja. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på antagande af mom:t oförändradt, hvartill svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på bifall till mom:t med den af Frih. Tersmeden föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till mom:t utan förändring förnyades samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedermera hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. godkände det af Hr Mannerskantz yrkade tillägget, hvartill svarades många ja och nej i blandning; hvaruppå och efter det att propos. på afslag å samma yrkande blifvit framställd samt med blandade ja och nej besvarad, propos. på antagande af tilllägget förnyades och besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva lunnit ja öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: 230 Den 12 September f. ra. »Pen som bifaller Hr Mannerskantz’ yrkande, att sednare delen af monct f. i § 8 af sammansatta Bankooell LagUlskits förslag til! lag om enskilda banker med rätt alt utgifva egna banksedlar, skall lyda sålunda: »börande uttryckligen stadgas, att depositoch kreditiv-rörelse skall bedrifvas samt» etc. (lika med Utsk:ts förslag) röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvanberörde yrkande.»
Jag tog mig den friheten att säga min hustru... helt vänligt, förstås, i den der sansade, förmanande tonen, du vet, som anstår en äkta man, som är mån om sin värdighet... Nå hvad sade du henne? Att det luktade fukt inne hos mig. Ja, det var ju inte så farligt! Nej, men det var sant, och det är det enda, som fruntimmerna aldrig förlåta. Hon svarade, att renlighet borde vara det första lefnadsvilkoret för bildade personer. Jag försökte göra klart för henne, att jag hade mycket vigtiga göromål just i dag, och att det nu var mig omöjligt att arbeta vid mitt skrifbord utan att få snufva... Ja, på det fans väl ingenting att svara? Nej, men hon svarade ändå! Hon yttrade i den der hvassa tonen, som du känner till... jaså, nej, HERRN. VÄNNEN. HERRN. VÄNNEN. HERRN. VÄNNEN. HERRN (något brydd). VÄNNEN (gäckande). 13 det är sant, du känner inte till den ännu! att hon för sin del hellre skulle ha snufva i fjorton da'r, än vistas i ett ostädadt rum; att jag för resten mycket väl kunde arbeta i salen för en gång, men att jag som vanligt bråkade endast för att plåga henne, och för att jag visste, att hon hela morgonen haft hufvudvärk. Nå visste du det då? VÄNNEN. HERRN. Jag visste, att hon inte hade det, ty hon hade nyss dunkat igenom på pianot hela "Tiggarstudenten". Då jag sa' henne det, förklarade hon, att jag var en sjelfvisk, hjertlös varelse, som inte frågade efter andras lidanden, men som sjelf, gubevars, lät bädda ner mig, bara jag fick ondt i ett finger. "Det fins ingenting på jorden," påstod hon, "så sjåpigt och så löjligt..." ja, tänk dig bara! löjligt! "som en karl, när han inbillar sig vara sjuk." Ne-ej! Det har hon då orätt i! Ja, inte sant? Nog äro vi karlar hundra gånger tåligare än fruntimmerna!
Utskotten finna sig således, med stöd af allt det som nu blifvit anfördt, ej kunna från, gå sitt förr afgifna yttrande, att den föreslag* na depositionseller invexlingsoch utvex* lings anstalten för myntbara metaller i Bäti* quen, borde anses uti sin verkställighet och sina följder, medförande så betydliga olägenheter, vida öfverstigande fördelartie, att yid - 460 Banco Utskottets Betänkartden. tagandet af Beslutet, derom icke kunde tillstyrkas, Jntio 96, Ankeip d«n 10 Dec. l8*> Memorial, i anledning af de Respecti* ve RiksStändens fattade olika beslut öfver Utskottets Betänkande Nmj 8g, örn öfverlemnande lill Förstärkt Bart-' co Utskotts pröfning af frågan rörande omsättnings - beloppet af Discontina. * , Sedan BancoUtskoifet, af inkomne'ProtocoilsTJtdrag från de Respeciive RiksStanden, inhemtat, att Högv. PresteStändet och Hederv. JBondeStåndet, den 4 innevarande månad, med förblifvande vid deras i ofvanberörde ärans, förut fattade beslut, otti ändring i afbetalningsvilkoren för dessa lån, godkänt den af Ut' skottet, efter 73 §• Riksdagsordningen, föreslagne voterings - proposition för afgörande? häraf förstärkt BancoU tskott, hvaremot Höglo fl. Ridderskapet och Adeln och "Vallöf! Bor" gareStändet ansett frågan vara af sådan beska?" fenhet, att densamma, när iva Stånd stanna? emot två, borde, enligt 75 §« Riksdagsordningen förfalla, så har Utskottet funnit sig bör* .Banco Xjtskottets Betänkande. 461 ett sådant förhållande hos Rikets Höglofl. Ständer tillkännagifva; och får Utskottet, 1 förening dermed vördsamt till Rikets Höglofl. Ständers pröfning hemställa, örn icke* då, såsom här inträffat, tvänne
Ock så känner jag mig så falsk, så dålig, jag inte, att jag aldrig kan tycka om honom! HILMA. så otacksam, som inte säger honom att att äro helt naturliga för en så ung flicka. Jag erfor i början alldeles detsamma för din far; det är endast blyghet och barnslighet. GERTRUD. Det vet du inte. Dina närvarande känslor Jag var aldrig rädd för Olof, mamma. känslor för honom endast äro rent systerliga. Apropos Olof har nu beslutat att återtaga sina studier. GERTRUD. HILMA. Det bevisar bättre än allt annat, att dina HILMA. Har han, verkligen! framstående vetenskapsman. Ja, och blir, hvad han är ämnad att bli', en GERTRUD (lågt). HILMA. Gud ske lof! Gud ske lof! spårvagnen, hinner du ännu till Östermalm före Björnklo. GERTRUD. Men skynda dig nu, liten. Åker du med känner mig så lycklig, så lycklig! Ja, så lycklig rädd för Sixten (går i fonden). Ja, nu ska' jag skynda mig! Ack, jag till och med att jag ska' försöka att inte vara HILMA (ser tvekande efter henne). betar. Nej, det är ju för hennes egen lycka jag ar Ingenting på jorden ska' förmå mig att uppge detta parti, som så lysande skyddar hennes framtid. Nej, ingenting! Men hur _________ Fjortonde scenen. HILMA. PROFESSORN. Så ja, nu är man då hemma igen. PROFESSORN (från fonden). HILMA (läser oförmärkt dörfonden). rarna till venster och i dig. Välkommen, min vän, jag längtade just efter PROFESSORN. HILMA. Gläder mig, gläder mig. Kom och sätt dig här. Nå, hvad är det om? (Ridån börjar att sänka sig). Jo, vädret är så vackert Ridån faller. _________ HILMA. PROFESSORN. (De sätta sig). TREDJE AKTEN. (Samma dekoration). Första scenen. LISEN. OLOF. LISEN (med mössan på sned mitt hufvud är hett, och så det värker, se'n!
Ilar någon gjort försök till brott, som i 9 § sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; varde dömd till straffarbete i högst tio år. 11 §. Den, som i krigstid låter sig såsom spejare af fienden brukas, misto lifvet eller dömes till straffarbete pä lifstid. 12 §. Begår utländsk man, medan han i något af de förenade rikena vistas eller i dess tjenst anställd är, brott, som i 4, 5, 6, 7, 8, 9 eller 10 § sågs; varde derför lika med Svensk eller Norsk man straffad. 15 Bådar någon upp krigsfolk eller håller manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra brott emot allmän säkerhet eller medborgerlig frihet; varde dömd till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. Var faran ringa; då må tiden för straffarbetet till fyra år nedsättas. 14 §. Sprider någon kring landet ut lögner eller falska rykten, de der för rikets säkerhet farliga äro, i uppsåt att dermed komma allmänt buller eller oväsende åstad; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, der gerningen ingen verkan hade, som svårare straff medförer. 15 §. Har den, som uppdrag fått att i ärende, som riket rörer, med främ mande makt något afhandla eller sluta, uppsåtligen dess fördel ernot riket främjat eller riket eljest skadat; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Tager han, i sådan afsigt, gåfva eller förläning af främmande makt; dömes, ändå att skada deraf ej kom, till straffarbete från och med sex till och med tio år, 16 §. Tager annan, än den, som i 15 § sägs, gåfva eiler förläning af främmande makt, för att dess fördel emot riket främja eller riket eljest skada; dömes till straffarbete från och med fyra till och med ätta år. 17 §. Hvad den, som mot 15 eller 16 § sig förbrutit, af främmande makt tagit, vare till Kronan förverkadt. 18 §.
Utom biftriftet bofatt perjon är icfe, utan fitt eget nteb* gtfmanbe, ffplbig att jåhan befattning fig åtaga. § 41. 3 falt orbföranben i föemiltningöberebningcn, utan att af laga förfall mara pinbrab, icfe mibtagcr erforberliga åtgärber för 33crebningenö fammanträbe eller unberlåter att inom föreffrifmen tib aflemna Serebningenö förflag ocp öfriga panb Snftnner palt fig ide å ben af ponom för föercbningenö fammanträbe ntfatta ort ocp tib, bote Slretio SftifSbater. Sebamot af JÖerebntngeit elter tillfaltab fuppleant, forn utan laga förfall från fammanträbet uteblifmer, bote %io DufSbaler. § 42. Örbforanbe i årets S3emiltningöberebning bör jemmäl inftälta fig poS £arettngg Huber allmänna Bemillitingcn inBegriptta od; på tarning Beroeube afgifterS Belopp BcftämmeS af bett för fåbant dnbantål utaf be ffattffplbige, på fått nebatt ftabgaé, inom fig utf ebba X a p e r i u g é> f o m n ti 11 é. 3 altmäuBet utgör fnoarje ftab od; på tanbet I)toarje paftorat fårffitbt taperingöbiftrtft; men ber konungens 33efallningö Arnart odj ett taperingöbiftrift Bär fin egen Sapertngk fommitté, I;ioitfen Bör fjälla fina fammantråben inom ftaben elter biftriftet; botfntå för lanbet utfebb Saperingöfomutitté äftoen jammaitträba i nära intill Belägen ftab. § 44. öfter bertill af ftäbernaö
Vid sådant förhållande kan Utskottet icke, i strid emot grundlagens föreskrift om grundlagsfrågors behandling, efterkomma Borgare-Ståndets föreläggande, att uppsätta voterings-proposition, angående den i Borgare-Ståndet sålunda väckta fråga. Då det åligger Utskottet att, i anledning af Riks-Ståndens särskilda beslut, ärendet till vidare grundlagsenlig åtgärd bereda, återstår för Utskottet att inhemta, huru Borgare-Ståndets gemensamma tanke om den af Utskottet föreslagna grundlagsförändring rätteligen bör uppfattas; och som Utskottet icke anser sig tillkomma att ingå i tolkning af denna Ståndets gemensamma tanke, får Utskottet anhålla det måtte Borgare-Ståndet bestämdt förklara, huruvida Ståndet godkänner eller förkastar oförändradt Utskottets i Memorialet JVs 58 framställda grundlagsändrings-förslag. Stockholm den 27 September 1860. Reservationer: af Herr F. A. Rinman: »Jag reserverar mig deremot, att Utskottet icke framställt voterings-proposition öfver Borgare-Ståndets gemensamma tanke. Då samma Stånd äskat en sådan proposition, och framställt sin åsigt i tydliga och bestämda ordalag, anser jag Utskottet, som visserligen förut hemställt om icke nämnde fråga, såsom ny och icke i föreskrifven ordning tillkommen, måtte få förfalla, likväl, då denna hemställan icke antogs, hafva varit förpligtadt uppställa den äskade propositionen. » af Herr L. Billström och Herr J. M. A. Grenander. Herr A. Th. Blanche har anmält att han icke deltagit i Utskottets ofvannämnda beslut. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860. KOnsliluliins-Uukellft* Memorial AVo 6'*. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Sept. 1860, kl. 13 midd. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 7 0 § RiksdagsOrdningen.
I öfverensstämmelse med den för taxerings-förrättningarne utfärdade särskilda instruktion, hvilken Bevilinings-beredningen har att ställa sig till noggrann efterrättelse. och under tillämpning af de i denna förordnings 2:dra Artikel stadgade grunder för bestämmande al hvarje skattskyldigs bevillnings-afgift, alignor det Beredningen att föreslå beloppet af den bevillning, hvilken enligt åberopade Artikel skall inom taxerings-dislriktet påföras hvarje egare eller innehafvare af fast egendom, idkare af näring eller yrke, lönoch pensions-tagare sami hvar och en, som eger räntebärande kapital eller inkomst, som bör beskattas; och bör Beredningen härvid följa den inom samma ort sednast upprättade mantalslängd, hvilken för sådant ändamål skall, sä snart den blifvit i föreskrifven ordning granskad, jemte alla dertill hörande uppgifter och handlingar, tillställas den af Konungens Befallningshafvande förordnade ordföranden i ortens Bevillnings-beredning. Till Beredningens ordförande bör dessutom Iläradsdo ifvaren eller i stad vederbörande uppbördsman, så fort sig göra låter, aflemna på mantalslängden grundade och enligt härvid fogade formulär uppställda längder för införande af den fastighets—värdering eiler inkomst-beräkning samt de bevillnings-afgifter, som komma att föreslås och derefter i stadgad ordning fastställas. Beslut, må icke af Bevilinings-beredningen kunna lättas med mindre ordföranden och minst två ledamöter äro närvarande, och bör i de lali, då ordinarie ledamot i Beredning, som skall bestå af fyra ledamöter, är frånvarande, vederbörande suppleant ofördröjligen tillkallas. Derest, vid föreslående af fastighetsvärde eller inkomst-beräkning samt deraf beroende bevillnings-afgifter, skiljaktighet i meningarne inom Beredningen uppslår, komma beloppen att uti ofvannämnda förslag upptagas i öfverensstämmelse med den mening, som de flesta ledamöterne yttrat, samt, om rösterna utfalla lika, med den som ordföranden hiträdt; Och åligger det ordföranden att, i de fal! då hans mening icke gjort sig gällande, uti fördaget särskildt upptaga de belopp han ansett böra de skattskyldige påföras; varande det jemväl hvar och en af de öfrige