Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och se ' n cirkulerade boken, som vi naturligtvis inte hunno läsa ut, or hand i hand och man skakade sina visa hufvud och korsade och beskärmade sig öfver min dåliga smak. Den, som därför visligen stoppar fingerborgen i fickan och lämnar boken ' kvar på hyllan, det är allt lilla jag. » När Gulli vid utsatt tid trädde in i Olais förstuga, ljöd emot henne ett sorl, som verkligen påminte om surret i en bikupa. Och när hon öppnade tamburdörren, blef likheten äfven ' synbar, ty där inne vimlade om hvarandra ett tjugutal damer med den gladaste beskäftighet i uppsyn och later. » Stig på, stig på, kära ni, så blir det mindre trångt för de andra. Se här ha vi aftonens föreläsarinna! Välkommen, lilla Gulli! » Lisa Olai tog väninnan i famnen. » Som du såg, litade jag på ditt omdöme i fråga om lektyr. Nå hvad tog d u? » » Fingerborgen i stället för boken, kära Lisa. När man blifvit så bränd som j a g sist hos Brobergs. » » Skadar inte, lilla du. Så mycket raskare kommer det att gå undan med fransarna. » » Fransarna? Jag håller på med min gamla lysduk som vanligt. » 1897 » Tokig, du! Tror du man får sy till sig själf på ett Arbetsbi? Jag tänkte du var inne i förhållandena. Här skall i kväll knytas fransar till tre lufter gardiner, som jag skall öfverraska min Gustaf med, när han k o m - mer hemigen på fredag. Och nåde den, som lägger sig på latbänken! » » Det där var, minst sagdt, en smula ogeneradt. » » Och praktiskt, eller hur? Men lugna dig, lugna dig, söta du. En annan gång komma vi till dig. ' Tjänster och gentjänster ' och ' Laget rundt ' är Arbetsbiets lösen. Och du ska se, hvad du ska prisa den här institutionen, när vi en gång i en handvändning lappat upp ditt gamla linneförråd eller märkt några dussin lakan och handdukar åt dig. » » Ja, men sådant brukar jag låta en fattig änka få göra. Och inte kan jag gärna ta förtjänsten ifrån henne. » » Nej, det fattades bara! Men vet du h v a d?
Håret var rikt och mörkt att döma efter porträttet. Proportionerna utvisade att hon var liten till växten, samt mängden af smycken att hon tillhörde den förmögnare samhällsklassen. Hennes namn återförde till hans minne en hel, nätt kärlekssaga. Han hade lärt känna Adèle von Elmenfeld i Berlin. Hur de blifvit bekanta kunde han ej påminna sig, han erinrade sig blott, att han en sommar åkt ovanligt mycket mellan Berlin och Potzdam, der Elmenfelds bodde. Hennes fader hade sedermera kommenderats till chef för garnisonen i Hainsdorff, han var major. Felix Brauner hade med familjens samtycke följt med och för en tid bosatt sig i samma stad. Hans giftermål med Adèle var en afgjord sak, såsom man brukar uttrycka sig. Hon var ung, nästan för ung till och med, skön och rik. Genom en nära slägtinges testamente hade hon blifvit egarinna af omkring en half million, af hvilken förmögenhet dock en del skulle tillfalla andra slägtingar vid hennes giftermål. Likväl hade partiet ej blifvit af. Efter en förtjusande sejour i Hainsdorff hade Brauners ombytliga sinne tröttnat på kärlekssvärmeriet. Storstadens omvexlande nöjen lockade honom oemotståndligt tillbaka till det glada lif han lemnat, och en vacker dag lemnade han Hainsdorff för att ej mera återvända dit. Han brefvexlade en tid med Adèle; men då han flyttade från Berlin upphörde äfven brefvexlingen. – Hur hade det varit, om jag gift mig med henne? tänkte Brauner. Hon hade blifvit en hängifven, trogen och lydig hustru, som älskat honom och skänkt honom en till afguderi gränsande beundran. Så långt var allt godt och väl. Men annars hade hon ej varit någonting för honom; ty oaktadt de uttrycksfulla ögonen hade hos Adèle förståndets utveckling stått i oförlåtligt disproportionerligt förhållande till känslans. Brauner stälde sjelfva okunnigheten framför den öfverallt defecta pensionsuppfostran hon intresselöst inhemtat, och hvilken fullbordats på det mest förvända sätt. Hela hennes erfarenhet inskränkte sig till de rikare klassernas nöjen.
Montaigne, som i sin ungdom på kollegiet i Guiennes spelat hufvudrollen i Buchanans, Guerentes och Murets latinska komedier, prisar bruket, att låta unga män af familj spela komedier och tadlar dem, som fördöma dessa nöjen, samt anser dem vara af vigt och betydelse för ungdomens uppfostran, i det de jemte andra öfningar bidraga att af de unga göra annat än blotta ”åsnor, lastade med böcker”345. Samma tanke, hvilken ingalunda för Messenius varit främmande, finna vi med eftertryck framhållen af en svensk dramatisk författare från just denna tid. Skolrektorn Nicolaus Holgeri säger i företalet till sin ”Trojenborgh:” Af komedispelande ”bekommer en icke allenast dristighet att tala, skicklighet i umgänget, förfarenhet uti gamla historier och handlingar, utan ock, hvad som är förnämst, en kraftig förmaning till ett försigtigt och ärligt lefverne. Ty väl har menniskan Guds ord, men hon är af naturen så sinnad, att hon snarare låter afskräcka sig från det onda genom andras exempel.” Under det att slutet påminner om företalet till ”Tobie Comoedia,” igenkänna vi Messenius i framhållandet af vigten utaf historiska kunskapers inhemtande, likasom ”dristigheten att tala och skickligheten i umgänget” uttrycka en tidens allmänna åsigt om en vigtig fördel af komedispelandet. — Messenius hade brutit isen vid universitetet, der det förut endast ansetts tillständigt att uppföra latinska eller grekiska komedier. Väl gjordes invändningar mot de svenska komedierna, men de höllo sig dock uppe uti allmänhetens gunst, de ansågos som ingalunda ovärdiga bildningsmedel, och, enligt hvad vi ofvan nämnt, föreslogo rikets biskopar 1620 inför konungen, att eloquentiæ professoren skulle undervisa ungdomen i att spela komedier. Så har äfven skett tiden närmast efter Messenius. Bland Rudbeckii lärjungar var en ung man, hvilken vid 21 års ålder hade som student utfört en af hufvudrollerna i Euripidis ”Cyclops,” då detta satyrspel 1611 uppfördes i professorens kollegium.
Majrt i Nåder pröfvat dessa tillökta Löner behöflige och Riksens Ständer erkändt ett undantag härvid böra ega rum, fränden antagne allmänna grund, att inga nya Löneanslag bevilja, innan den förestående allmänna regleringen af Civila Ämbetsoch Tjenstemanna Corpserne blifvit utarbetad och förekomme till pröfning, hafva 2:ne Stånd ansett sig häraf desto heldre föranledde att tillstyrka uppförande på Stat af a:ne Protocolls - Secreterare och arne StatsUtskottets Betänkanden. I2o3 Cancellist-Löner inom Justitiae Revisions-Expedition, uppgående tillsammans till 1785 R:dr x6 slt.> derunder begripne 198, Tunnor Spannemål, som deli förändrade reglering med Styrelse-Verken, hvarom fråga Länge varit, och dertill Förslag nu är under granskning, af ett särskildt Utskott, icke lärer föranleda till minskning i göromåleii och Personalen inom denna del af Kongl. Maj:ts Cancelli , sorn med Justitiae ärender har beskattning» Beträffande deremot Lön för en Secreterare vid Justitiae-Cancellers Ämbetet, hafva samma Uine Stånd icke kunnat alise den vara af hehofvet lika påkallad, som de Fyra nyssnämde/heldst Juslitias-Caiicelleren alt tillförene, ända till sisth Riksdag icke anmält hellof af annat biträde än den Cancellist, sorn till tjenstgöring hos honom är anstäld, och Secreterare-1 jens ten, ehuru sedermera tillsatt, nu åter eli längre tid varit vacant; hvarföre de trott sig icke hora tillstyrka något särskildt anslag dertill, utan lärer Kongl. Majrt, så vida Tjensten icke skulle finnas kunna, såsom mindre nödvändig, upphöra, i Wäder täckas anvisa aflÖningen att utgå af a:dra Hufvud-Titulus Besparingar.
Maj:! icke lärer misskänna Bonde - Scändets oföränderliga wördnad och kärlek för Eders Kongl. Mst.tS Höga Person, tänkesätt, hwilka nitid hos Sw riges Allmoge leola wara liflian, och bönfnller Ståndet unverdä» »igst det Eders Kongl. Main, i anseende till Allmogens betryckta omständigheter, nu i näder wärdes för, limona Allmogen frän widare utjkrifningar eiler rustningar uröfrver den manliga Usteringen, enligt Regerings-Formens föreskrift, hälst söstarrr skulle öfwerstiga Allmogens krafter och förmåga". Med djupaste, undersåtlig wörpuad trohet och nit framhäidae Stormägti.ste Allcruädigste Konung Eders Kongl. Masses Allerunderdänigste och tropligtigste undersåte 1.278 Olsson. Bondc-Srandetä Taleman. ^ Talemannen siutade derpå med följande ord: "Bonde-Ståndet, söm hyser dek underdäniga hopp att Eders Kongl. Majit i näder räck's bifalla denna Skändcts begäran-, anställer underdänigst, att i Eders Kongl. Majus oskattbara näd beständigt sä wara inneslutit". Kongl. Maj:! läcktes hära i näder swyra: "Dä Jag med rättwis kansta af Fäderneslandets fordringar, med grundad farhäga för framtidens wädor, den Zi sistledne Oelsner öfwerlämnade til' Riksens Ständer min nädiga proposition om wjdtagande af serskilda kraftiga anstalter till Rikets förfwar och Dru i December. säkerhet, yttrade Jag genast, att dä mitt sammels och mitt Konungsliga kali owNkorligen krafve detta steg ä min siva, skulle Jagtrygg-d för framtidens och esterwerldens dom, mm afteende pä urgangen, afbida det Vestm, som Riksens Ständer öftucr detta wigtiga äm« ne skulle fakta. Anledningen till
Sedan Vi av viktiga skäl flyttat den urtima riksdagen till Örebro, stadgas på vanligt sätt, att alla brev, memorial, förklaringar, förfrågningar och betänkanden, som det inte är särskilt bråttom med, skall insändas till Stockholm. Allmänheten skall på de vanliga ställena lämna sina ansökningar, besvär och böneskrifter. Stockholms slott den 2 juli 1810. CARL. Kungörelse angående undvikande av främmande ord och talesätt i alla kungörelser, handlingar och skrifter, som till menighetens eftertanke utgivas. Haga slott den 5 juli 1810. Bondeståndet har vid senaste riksmötet genom sin talesman anhållit, att då det i allmänna skrifter och handlingar ofta förekommer främmande talesätt och utländska ord, som allmänheten inte förstår, att Vi genom någon föreskrift borde förekomma dessa olägenheter. De förorsakar den enfaldiga menigheten oreda och tvistighet. Vi går bondeståndets önskan till mötes och anbefaller samtliga Hovoch Överrätter, Kollegier, publika verk, landshövdingar och andra ämbetsoch tjänstemän, att i alla domar, kungörelser, handlingar och skrifter som till menigheten utges, bruka en ren och tydlig svenska samt så vida möjligt är undvika främmande ord och talesätt. Haga slott den 5 juli 1810. CARL Kungörelse angående vad som bör iakttagas vid meddelande av prästbevis för änkor, och oförsörjda barn, vilka av statsverkets medel åtnjuta pension. Stockholm den 6 juli 1810. Reglemente angående förbättrad pension för militära och civila tjänstemäns i fattigdom efterlämnade änkor och barn. Pensionär, som får arv eller på annat sätt erhåller förmögenhet så att de kan försörja sig, har inte längre rätt till pension. De prästbevis som hädanefter meddelas pensionärer skall innehålla intyg att de nyttja sina salighetsmedel och för ett kristligt, dygdigt och hushållsaktigt leverne. De skall vara i fattiga och behövande omständigheter, utan möjlighet att idka något näringsmedel eller annan utväg till nödtorftigt uppehåll. Stockholm den 6 juli 1810. CARL ERIC LAGERHEIM. Kungörelse angående bruksägares sökta tillstånd att få nedlägga smide, med befrielse från därå under tiden belöpande kronoutskylder, och med rättighet att detsamma åter upptaga. Stockholm den 17 juli 1810.
Frölichs tanke; ty grundlagsvidrig har Hr Rydins motion aldrig varit, isynnerhet som den väcktes innan ännu det förstärkta Coust.Utsk. fattat sitt beslut i afseende på det nu hvilande representationsförslaget. Det var således oslridigt Hr Rydins rättighet att göra denna motion, äfvensom Utsk:s åliggande att upptaga den; men det skulle hafva varit formvidrigt att bifalla den, sedan föi stärk ta Coust.- Utsk. fattat sitt nyssnämnda beslut. Gr. Frölich synes åter hafva gjort skilnad emellan formvidrighet och iuconseqvens. Om man skall göra någon dislinction emellan dessa begge begrepp, hvilka dock uttrycka nära nog detsamma, så anser visserligen äfven jag för ganska inconseqvent af Ständerna, att besluta ett och önska ett annat. Det vore således både inconseqvent och formvidrigt af Ständerna, att ingå med den ifrågasatta und. anhållan till K. M.; hvarför jag tillstyrker bifall till betänkandet. Hr Lefren, Joli. Pehr: Emedan jag yttrat mig öf ver saken redan förra gången då den var före, så hade jag icke ämnat att nu åter besvära R. o. Ad-, med något vidare yttrande; men jag har blifvit dertill föranledd af den discussion, hvilken här ägt rum. Gr. Frölich började visserligen sitt svar till Hr Lagergren dermed, att Hr Lagergrens anförande var långt. Detta afskräckte mig från alt begära ordet; men då jag fann, och genom att se på min klocka erhöll fullkomlig visshet om, alt Gr. Frölichs yttrande var 'i gånger så långt som Hr Lagergrens, sä fattade jag åter mod. Jag yttrade förra gången, alt jag ansåg ärendets upplagande icke vara grundlagsvidrigt. Detta vidblifver jag och har den lyckan att deruti vara öfverensstämmande med Gr. Frölich ; men jag yttrade mig emot förslaget derför, att jag ansåg det strida mot den grannlagenhet, som man är skyldig att iakttaga mot sina politiska motståndare. Då emedlertid Gr.
Uppläst hos samtliga Riks-Stånden den 29 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Hos Eders Kongl. Maj:t få Riksens Ständer härmed i underdånighet förnya deras vid Riksdagen år i§og och 1810 afgjfna underdåniga önskan, att Magistraterne vid remitterande så väl af Kronans uppbörd, som de dithörande verificationer och öfriga handlingar, inåtte af fribrefs rättighet få sig betjena; härjemte få Riksens Ständer nu i underdånighet bifoga det tillägg, att i afseende på öfversändande af Brottmåls ransakningar ifrån Städernas Domstolar, hädanefter dessa Städernas Domstolar matte förunnas enahanda rätt, som för Domstolar i allmänhet i slika fall är förordnadr. Rik - lien 29 Juli 469 Riesens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets ' • vägnar vägnar Carl Mörner, J, A. Lindblom, b. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar II. Schwan, Lars Olsson, h. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos samtliga Riks-Stånden den 29 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Till undvikande af möjlig oreda vid debiteringen af utskylder, enär tvifvel kunde uppstå, huruvida, sedan en ny BevillningsFörordning af Riksens Ständer blifvit fastställd, alla särskilda föregående stadganden äfven hädanefter kunde anses gällande, få Riksens Ständer härmed hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det täcktes Eders Kongl. Majit till vederbörandes underdåniga efterrättelse och behörigt iakttagande af hvad förut stadgadt blifvit, rörande befrielse till en viss ålder ifrån Allmänna utskylder för Barn, sorn ifrån Barn - 4?« Den 2 9 Juli.
Således hade jag, i fall återremiss kommit i fråga, velat uttala min förhoppning att ingalunda de 500,000 r:dr, som voro af Ulsk. ursprungligen afsedda att förstärka fastighetslånefonden, måtte komma att derifrån dragas, icke ens till något annat, likasom detta nu ventilerade, verkligen i sig också ganska nyttigt ändamål, hvartill jag för öfrigt gerna sage ökade medel anslås, om utvägar dertill, utan skada ä andra håll, kunde utlinnas. Nu återigen, sedan de fleste talare yrkat bifall, och det vill synas, sora delta skulle blifva ståndets beslut, hvaruti jag så mycket hellre instämmer, som jag anser för säkert att med den föreslagna summan redan ganska mycket gagn är att förvänta, så torde icke något vidare böra af mig tilläggas. Det bar emellertid, såsom enhvar lärer finna, för mig icke saknats skäl till meddelande af hvad ofvan anfördt blifvit, helst det af en ledamot ifrågaslällda sättet för medels bekommande, genom att sålunda använda det afslagna öfverskotlsbeloppet å fastighetslånefonden, icke blifvit af någon annan föreg:de talare vidrördt, eller något svar derå lemnadt, hvilket jag för min del likväl ansett vara nödigt. Hade en. återremiss varit för handen, sä hade eli sådant genmäle naturligtvis sä mycket mindre bordt af mig underlåtas. Nu må det gälla såsom ett ytterligare skäl till min anhållan om bifall å Utskrs förslag. Hr von Hartmansdorff: Man har vid föreg:de riksdagar ofta och omständligt ådagalagt, huruledes den allmänna diskontrörelse, som af banken bedrifves, vore otjenlig för en riksbank och man har önskat, att den ifrån henne vore skild. Nu har man genom privatbankerne kommit derhän, alt dessa särskilda i orterna fördelade läninrättningar öfvertaga en stor del af diskontlånerörelsen. Följaktligen har bankens kreditiv för diskont-rörelsen icke blifvit fullt användt. Om privatbankerne icke gjort riksbanken någon annan tjenst, utan snarare skada, så torde de likväl i detta fall verkligen hafva tjenat honom, genom denna diskontrörelses inskränkning.
Ren 4 Febrn ari e. m. 303' H. Exc. yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att, till följd af Ståndets nyss fattade beslut, Utskits hemställan i denna puukt måste anses hafva förfallit. Ropades Ja. 3:dje punkten. Hr Silfverstolpe: På grund af R. o. Ad:ns fattade be slut och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Utsk:t föreslagit, hemställer jag att R. St:r matte i underd. hos K. JVI. anhålla att dessa skyldigheter för vissa städer, att hålla ständigt saltuplag, måtte för framtiden uphöra. Sedan öfverläggningen härnäed ansetts fulländad, framställde H. Exc. propos. derå, att R. o. Ad., i sammanhang med sitt beslut i afs. å den Usta punkten, måtte besluta, att i den till K. M. afgående underd. skrifvelse skulle inflyta anhållan derom, att den åtskillige stapelstäder åliggande skyldighet att hålla ständiga saltuplag måtte uphöra; och efter det denna propos. blifvit besvarad med ja, blandade med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekon.Utskits den 1 dennes bordlagde Betänkanden: N:o 2ti, i anledning af väckt motion om tillämpning af dectmalsysteniet vid indelning och uprflätning af landsvägarne i Riket ; och N:o 27, i fråga om rättighet för skolorna inom Lunds Stift att dimittera ynglingar till Universiteten. Föredrogs Riddarh.Utskits den 25 sisth Januari och deri 1 dennes bordlagde Utlåt. N:o 6, med förslag till ändringar i 18,20 m. fl. §§ i Riddarh.Ordnm. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.:
Så länge Rikets Ständers Bank är innehafvare af alla de icke inlösta obligationerna, hvilka för närvarande utgöra ett antal af 484 st. och lyda å ett helopp af En million niohundratretiosex tusen R:dr Banko eller Två millioner niobundrafyra tusen R:dr Riksmynt, bör, vid obligationernas infriande, följas deras nummerordning; men derest ett annat förhållande inträffar, skall genom lottning, som inför Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid öppna dörrar förrättas, bestämmas hvilka obligationer för året komma att inlösas; och skola dessas nummer sedermera kungöras 14 Stats-Utskottets Memorial M 200. trenne gånger i allmanna tidningarne, sista gången inom Tre månader före inlösningstiden. De under den 1 Juni 1854 utfärdade, ännu utelöpande, med 4 procents ränta förskrifna obligationer för det till utbetalningar å kreditivet för upprätthållandet af Rikets neutralitet upptagna lån å En million Riksdaler Banko, hvaraf för närvarande återstå 214,250 Riksdaler Banko eller Trehundratjuguett tusen trehundrasjutiofem Riksdaler Riksmynt, liqvideras sex månader efter föregången uppsägning, i den mån sådan uppsägning varder verkställd, hvarförutan ränta å oguldna kapitalet godtgöres, emot återställande af den räntekupon, som för hvarje ränteliqvid är gällande. § 9- Å det uti Riksgälds-kontorets hufvudböcker under titel gamla Lånet med fem procents ränta bokförda kapital, 10,125 Riksdaler Riksmynt, grundande sig på två af Riksgälds-kontoret utfärdade förbindelser, den ena af den 9 Mars 1798 till Södertelje stads kyrka, lydande å R:dr 500 Banko Specie, som, enligt förbindel sens ordalydelse, utgör ett hos Riksgälds-kontoret ständigt innestående kapital, den andra af den 50
General-Assistance-Contoret 6,839.46. ersättning fol - den skada Huset lidit under släckningen af vådelden i Riddarholms Kyr Ytterligare Kostnader för 1828 57,960. kan, blifvit med tillsammans 557 R:dr 25 sk. 4 r:st afdragne . 1830 årens Riksdag Dito „ 1834—1835 årens D:o Kostnader för Rikets Ständers Revisorers sammanträde Läne-biträde till Staden Wenersborg Återstoden af anslaget fölanläggande af en Vattenledning till Carlskrona . Creditiv -anslag: Till kostnader, föranledde af Cholera-farsotens härjande „ Ull-Discont-Fondens förstärkning, emot ersättning samt 5 Procents Ränta „ Reglerande af A uneeus Accorder, emot framdeles ersättning 19,885. 45. Enke-Friherrinnan Eneschölds Ränteskuld till Wadstena Krigsmanshus-Cassa . Extra StatS-Utgifter: I afräkning å de vid sistlidue Riksdag ännu outtagne, enligt 29, 35, och 39 §. §. af 1830 års Reglemente å Contoret anvisade anslag till inlösen af Credit-Sedlar 20,000. — liquiderande af Räntor å Contorets Lån 566.12. betäckande af så kallad Extra Stats-brist för år 1832 361,376- 29- kostnader för Chartae-Sigillatae Hvitstämplingen 1,945- 35. Copisten C. F. Stuart, ytterligare för fullföljden af aflidne Vär deringsmannen Juveleraren Wessbergs balance-mål 266.32.— Förskott. jj n r> 29 441,25738 6,268 Sa - blom Juni Månads utgång år 1835 liquiderat Skulden till Banken, för derstädes begagnadt Creditiv. hvilken vid 1834 års slut utgjorde • »•
I afseende på denna molien, som Utskotten gemensamt behandlat, få Utskotten tillkännagifva, att den Comité, som blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder förordnad till öfverseende af Kyrko-lagen, redan beslutat föreslå upphäfvande af alla nuvarande stadganden, rörande conventiclar eller sådane sammankomster, som af motionären blifvit åsyftade, i afseende på hvilka Kyrko-lagen allenast skulle innehålla en så lydande paragraf: ”Husandakt må Prest i den församling, der han tjenstgör, på lämpligt sätt ”uppmuntra. Skulle husandakt föranleda split, oordning eller villfarelse, ’’och kan Kyrkoherden sådant ej sjelf rätta, anmäle saken hos Domkapitlet. Kan Dom-capitlet sådan oordning ej afstyra, anmäle saken ”hos Konungen.” Derjemte hafva Committerade till Kongl. Maj:t redan år i83g i underdånighet ingifvit serskilda delar af det utarbetade Kyrkolagsförslaget, deribland jemväl ofvan anförde stadgande, med hemställan, alt desamma måtte såsom serskilde Författningar genast, och utan afbidan af den nya Kyrko-lagens antagande, påbjudas. Vid detta förhållande synes det af motionären åsyftade ändamål lill en del redan uppnått, och då Utskotten hafva sig bekant, att Kyrkolags-Comitéens omför malde hemställan, deröfver Högste Domstolen redan afgifvit yttrande, endast beror på föredragning inför Kongl. Maj:l, för alt erhålla slutlig handläggning, anse Utskotten sig kunna tillstyrka, att den af Prosten Sandberg väckte motionen icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Februari 1841. Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JA:o 55. 27 N;o 53. Ani. tiri Exp. Utsi. den 2 Mars 1S41, 11. n f. ra. Sctånlcande, i anledning af vadit motion om öfverseende af Inslruction och Taxa för justering af mått och vigter.