Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Borgare-Ståndet d» 8 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med Förslag till ändring af 5 15 Cap. Ärfda-Balken. S. A. K. X anledning af gjord framställning om ofullständigheten i åtskilliga hänseenden af nu 16 Exp.-Utsk. Förslag lill und. Skri/v. N.-o 3og. gällande stadgandet i 5 §. i5 Cap, ÄrfdaBalken, angående Inländsk mans arfsrätt, ther han frånvarande är, hafva R. St. tagit detta ämne uti öfvervägande, och dervid, på ena sidan, funnit icke allenast angelägenheten deraf, att, då för närvarandesaklias föreskrift om sättet, huru den frånvarande Arfvingen skall om arf-faliet kungöras, en sådan föreskrift måtte varda meddelad, utan ock att nödvändigt vöre att bestämma, hvem vården om Arfvingen9 rätt skall åligga; i hvilket senare hänseende han, genom sin frånvaro, synes kunna betraktas lika med en omyndig, den der ej kan sjelf bevaka sin rätt ellet förvalta sin egendom, och hvars tillgångar fördenskull böra af Förmyndare, till Myndlingens nytta, frugtbare göras; men ock, på den andra sidan, icke kunnat lemna obemärkt de olägenheter, som, genom nyssåberopade Lagrum , i hvad det rörer pi aescriptionstiden för arfs-anspråket, uppstå såsom följder af en alltför långvarig ovisshet om eganderätt till art-fallen egendom; till hvilka olägenheters undanrödjande R. St. desto hellre anse lämpligt, att, i likhet med hvad, genom Kongl. Förordningen d. i3 Junii 1800, är stadgadt om förkortning af den i g Cap. 12 §. Handels-Balken utsatta tid för fordringars bevakande enskilde - Exp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit *44 Den 14 Maji. uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att StatsUtskottets ofvanberörde Utlåtande således blifvit, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.- Upplästes följande från ConstitutionsUtskotlet inkomne Memorial: Af den 8 dennes: N:o 25. Angående väckt Motion om en förändring i 26 §. af JuslitiaeOmbudsmanslnstructionen. Angående Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, anmärknings-anledning, i afseende på de Mechaniska Yerkstadeu vid Motala beviljade Låneunderstöd. Lades på bordet. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Justerades 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 14 dennes fattade beslut. Sedan 108 §. Regeringsformen, 65 Riksdagsordningen, samt \\, 43 och 44 §§• RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln val af 6 Electorer och 2 Suppleanter, hvilka skulle äga, att jemte de öfrige RiksStåndens Electorer utse Committerade till Tryckfrihetens vård; och hefunnos, efter Valförrättningens slut, klockan 8 e. m., följande Herrar, genom de fleste rösterne, hafva blifvit utsedde till Röster N:o 3. Hans Excellence Herr Grefve 236. Friherre Stjerneld, Algernon, 108. Electorer: De la Gardie, Jacob; genom lottning med N:o 246, Friherre Manderström; Fullmäktig Herr Franc Sparre, Bengt Erland, 107. 24 H. 10 146 Den i5 Maji RSstcr N:o 329. Friherre Adlerbeth, Jacob, M O — 1347.
Bränvin, hvaraf, enligt gällande Tull-Taxan, endast Genievre, Cognac, Rumin och Arrac äro till införsel tillåtne, mot en lull af 3a sk. kannan för till och med 12 graders styrka, samt 1 R:dr för kannan, då styrkan Öfverstiger detta gradtal, men alla andra slag förbjudne, och i TullComiteens förslag ofvannämnde sorter blifvit belagde med 1 R:drför det mindre och 1 R:dr 24 sk. för det högre gradtalet, men andra ej specificerade, odestillerade och destillerade slag med 1 R:dr 16 sk. för till och med 12 grader och 2 R:dr för större styrka, har Utskottet, som funnit den af Tull-Comiteen föreslagna tull vara för hög, och för mycket reta till tull-försnillning, och till förekommande af förblandning vid förtullningen af sämre och bättre slag, ansett sig böra föreslå, att alla sorter deraf, som få införas, må beläggas med en tull af 40 sk. för det lägre och 1 R:dr 12 sk. för det högre gradtalet, kannan. Citroner, i Tull-Taxan åsatle 4° sk* i införsel-tull för 100 stycken, och. af Tull-Comiteen dervid bibehållne, hafva, i likhet med Apelsiner, ansetts böra draga högre tull, men då de likväl för visse ändamål äro nödvändiga, har tullen blifvit föreslagen till endast 3o procent af värdet, eller i R:dr för 100 st. Coeffurer och Fruntimmershattar, enligt så väl 183o års Tull-Taxa som TullComitéens förslag, belagde med en införsel-tull af 25 procent af värdet, kunna enligt, Utskottets öfvertygelse, både i tillräcklig mängd och till erforderlig godhet och prydlighet tillverkas inom landet, samt äro 5 2 Bcvillnings-Utskoltcts Bel. N.-o 29. så väl derföre, som i anseende till svårigheten att dem tull-försnilla, i Utskottets förslag upptagne till en tull af 5o procent.
Då Gl II. 51* 340 Den ii Februarii e. in. räntan på lånet betalas med räntor som influtit, och capitalet i samma förhållande småningom gäldas, finner jag ingen anledning till ett dylikt resultat. Af en annan Talare har blifvit befaradt, att det föreslagna lånet, hvars verkan blir en ökad sedel-emission, skulle förringa Bankosedlarnes värde, och den värde Talaren har tillagt, att fastän han fordom hyst den tanka, att värdet af pappersmynt ägde ett förhållande lill massan af silfverhypotheket i Banken, så har han sedan kommit ifrån denna tanka och blifvit öfvertygad, att papperets värde icke determineras af detta real-capital, utan snarare af förhållandet emellan sedelstocken samt produkterna och varubyten i Landet. Jag tror, att han skulle med säkerhet kunna räkna dessa båda omständigheter såsom sammanverkande, men icke deraf böra leda sig till förkastande af nu ifrågavarande förslag; ty, å ena sidan, för dessa 5 millioner i papper inkomma ju 2 millioner i silfver; och å den andra, har man så allmänt öfverklagat, att den verkligen utelöpande sedelstocken icke är tillräcklig emot den dageligen ökade productionen, ett förhållande, som i synnerhet i Landsorterne säges vara märkbart, att de 5 millionerna troligen ej kunna anses upphinna den jemnvigt, utöfver hvilken först det fallna värdet vore att befara. En värd Talare har förenat denna fråga med det inom RiksSlånden längese - Den ri Februari i e. m. ^34»; dan af”jorda Myntbestämningsärendet. Jag nekar icke, atl alla större financiella åtgärder hafva med hvarandra ett mer eller mindre nära sammanhang; men att, emellan en fråga, redan för flere månader sedan afgjord och understäld Konungens sanction, och den, som nu är under afgörande, en sådan gemensamhet förefirmes, som kan autorisera det af den värde Talaren föreslagna utsättandet af Konungens sanction, såsom ett vilkor för Ridderskapets och Adelns bifall till det nu gjorda förslaget, det är hvad jag ingalunda tror.
Distrikt-fältläkaren med afseende å mönstringarna inom distriktet, kan vara hindrad att bevista alla beväringsmönstringar inom Regementets område, ifall dessa samtidigt pågå i särskilda län; samt slutligen att den ifrågasatte förändringen af nu gällande stadgande skulle komma att medföra betydligt ökade kostnader, enär provincial-läkarnes tjenstgöring hufvudsakligen sker inom hvars och ens distrikt; att det derigenom äfven blir möjligt, i händelse för tidsbesparing tvenne mönstringar utsättas å samma dag och manskapets antal fordrar begagnande af särskilda läkare på hvardera stället, att ordna sådant utan synnerligen ökade kostnader; hvaremot, om militärläkare måste användas, det blefve nödvändigt, antingen att kommendera tvenne sådane läkare för att göra turen genom hela länet och, då behofvet så fordrade, vid särskilda förrättningar å samma dag användas, eller ock att ordna mönstringarne så, att besigtningarne kunde af en läkare medhinnas, hvilket åter komme att medföra ökad tidsutdrägt med deraf följande drygare kostnader jemte olägenheter för Landshöfdingar och Regements-chefer. På grund af nu anförda förhållanden, har Kommitén icke kunnat biträda Kommiterades för ordnandet af den militära helsovården ofvanomförmälda förslag, utan får underdånigst hemställa: att det stadgande, som nu återfinnes i 5 momentet 3 § i Kongl. Förordningen den 13 Febr. 1849, måtte bibehållas oförändradt. På det besigtnings-läkaren i god tid måtte erhålla kännedom om antalet af de beväringsskyldige, som skola besigtigas, och kunna vidtaga de med anledning deraf erforderliga åtgärder, torde till hvad härom redan finnes stadgadt böra tilläggas: 10 att, sedan Magistrat eller Kronofogde, på sätt förut i sammanhang med kontrollförslaget blifvit nämndt, från Konungens Befallningshafvande erhållit, staden eller fögderiet omfattande, utdrag af de upprättade mönstringsrullorna, de ofördröjligen skola till vederbörande provincial-kikare öfversända behörigen upprättade förteckningar å de beväringsskyldige, sorn böra af läkaren besigtigas.
Men, utom det att bördsrätten afser ej blott sådan jord, utan äfven all annan arffallen jord och till och med den, som, kommen från helt och hållet oskylda personer, blifvit satt i stället för afhänd arfvejord, i hvilka sednare fall någon kärlek till jorden derför, att den varit förfädernes, icke kan ega rum, synes erfarenheten hafva gifvit vid handen, att nämnde kärlek sällan yttrar sig vid andra tillfällen än vid sådana, när bördestalan i allmänhet brukar anställas, eller då jorden säljes till underpris, och äfven i sådant fall merendels finnes beredvillig att mot en penningeersättning afstå från sina anspråk. Det är öfver dylikt missbruk af bördsrätten, som klagan hufvudsakligen föres; och att samma lätt icke vidare uppbäres i allmänna meningen, tyckes kunna slutas deraf, att af de ledamöter utaf Bonde-Ståndet eller det Stånd, som företrädesvis representerar den jordbruksidkande delen af rikets befolkning, hvilka inom Ståndet yttrat sig i anledning af Paul Anderssons motion, det vida öfvervägande antalet förordat dess antagande i sin helhet. Vid sådant förhållande och då det länge varit erkändt, att köparen till börd underkastad jord af den långa tid, hvarunder han sväfvar i ovisshet, om han får behålla jorden eller ej, hindras att för jordens förbättrande derå nedlägga några kostnader och att således bördsrätten i sin mån menligt inverkar på landets modernäring, landtbruket, anser sig Utskottet böra tillstyrka ett fullkomligt upphäfvande af samma rätt; hvarvid Utskottet får erinra 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 59. derom, att fråga nu icke varit å ena sidan att vidare utsträcka området för de icke på skyldskap grundade lösningsrätter, som ega rum, då jord säljes utom börd, eller å den andra att inskränka samma lösningsrätter med undantag af den, som bar till föremål frälseränta och frälseskattejord och hvaröfver Utskottet här ofvan yttrat sig.
Min öfvertygelse är således, att redaetionen icke hör förändras så att skolstyrelsen blir den myndighet, sorn meddelar varning, ulan hör, enl. min åsigt, varning meddelas i första rummet af presterskapet och i andra graden af kyrkorådet eller communalstyreisen. Hr Gripenstedt: I afseende på frågan af hvad myn dighet varning bör meddelas, instämmer jag uti Hr Lefrens nyss yttrade åsigt. Äfven instämmer jag uti den mening, att något vite hör vara försuttet, efter undfångna fruktlösa varningar, innan den i 5 mom. tillstyrkta strängare åtgärden, alt från föräldrarna skilja deras barn, ifrågasattes; men tror för min del, att vitesbestämmelsen rätteligen hör få sitt rum i 5 moni., hvars redaction, som jag nu likväl endast vill antyda, borde blifva ungefärligen sådan, att om de uti förevar. 4 morn. föreskrifna varningar blifva fruktlösa, må sockenstyrelsen ålägga vilen till högst etc. Jag vill sedan läsa upp redaetionen, sådan jag anser den höra blifva, men nu, såsom jag nämnt, blott antyda densamma, efter jag anser tillägget böra ske vid 5 morn., som ännu icke är till afgörande föredraget. Hr von Hartmansdorff: Jag har ingenting emot att föreskriften om vitén intages, på sätt Hr Gripenstedt föreslagit, uti nästföljande morn., ehuru jag anser lämpligast vara, att hon icke infördes i samma morn., som bestämmer den stränga åtgärden att skilja barnen ifrån föräldrarna; emedan föreskriften derom antingen borde utgöra föremål för ett särskildt morn., eller ock alldeles utgå. Men jag vill ej tvista härom. Deremot måste jag bestrida Hrr Gripensledts och Leftens yrkande att varning skulle meddelas in 20 H. 44 Den 17 Februari e. m. för någon annan myndighet, än skolstyrelsen. En hvar, sora hail med någon skola alt göra, känner huru ofta, för alt icke säga dagligen, påminnelser behöfvas än till den ene och än till den andre läl jungens föräldrar, allt efter sora barnen sig förhålla.
Så snart mina ögon fingo hvila vid gestalten af honom, som så ofta blifvit kallad »skaldernas konung» erinrade jag mig att, huru han än hänfört hela landet, fans likväl en fläck deraf der han icke varit populär, och hvaraf följden blef att han en dag förlorade en påräknad middag, som för tillfället icke var lätt att ersätta. Naturligtvis anade han orsaken till sitt missöde, men inrikes historien derom kände han ej, och det var just den han nu fick höra och som mycket roade honom. För att emellertid komma in på historien måste jag förutskicka några ord, som upplysa huru jag råkade att få öfvervara sjelfva katastrofen. Då jag som nygift 1827 lefde i Småland, inverkade detta nya lif, i närheten af de stora flacka ljunghedarna icke rätt fördelaktigt på mig, som var van att lefva vid kusten och sjöscenerna. Dessutom kan en läkares hustru i staden omöjligt göra sig en föreställning om, huru det går till i provincialläkarens hus på landet, helst då distriktet är så stort som Sunnerbos, hvilket åtminstone på den tiden gick ända ned till Skånska gränsen. Då min man, doktor Axel Flygare, var hemma, var allt bra, då fick han sjelf ta hand om praktiken, och dessutom roade han mig vid brasan om aftnarne med historier från den tid, då han var läkare hos gamla prinsessan Albertina på Tullgarn. Men när han, som så ofta hände, var stadd på embetsresor, hvilka ibland varade hela veckan, då visste jag mig ingen råd, så framt jag ej fått tag i någon af den tidens romaner. En förmiddag, för att anföra ett exempel, hade jag rangerat mig på bästa sätt, med Ortenbergska familjens lidande på ena sidan om mig, och på den andra Johan von Thurnejsen, eller han tog den gamles blodiga silfverlock och blef den hemliga domstolens förstörare. Hvad jag var säll i mitt ungdomliga bryderi! Riddareromanen till höger, det borgerliga lidandet till venster.
Jag är en Judisk man, född i Tarsen i Cilicien; men uppfödd här i staden vid Gamaliels fötter, granneliga lärder uti fädernas lag, hafvandes nit om Gud, såsom ock I alle i denna dag; Och hafver förföljt denna vägen allt intill döden, bindandes och kastandes i fängelse både män och qvinnor; Såsom ock öfverste Presten mig vittne är, och hele hopen af de äldsta, af hvilkom jag hade tagit bref till bröderna, och for till Damascum, att föra ock dem, som der voro, bundna till Jerusalem, att de skulle blifva näpste. Så hände sig, vid jag var på vägen, och kom in mot Damascum, vid middagstid, att ett stort sken af himmelen ljungade kringom mig hasteliga. Och jag föll ned på jordena, och hörde ena röst, sägandes till mig: Saul, Saul, hvi förföljer du mig? Och jag svarade: Ho äst du, Herre? Sade han till mig: Jag är Jesus af Nazareth, den du förföljer. Och de som med mig voro, sågo skenet, och vordo förfärade; men röstena hörde de intet, hans som talade med mig. Då sade jag: Herre, hvad skall jag göra? Då sade Herren till mig: Statt upp, och gack in i Damascum; och der skall dig sagdt varda, om allt det dig förelagdt är till att göra. Och efter jag såg intet, för den klarhetens skull som gick af det skenet, vardt jag ledd vid handena af mina följare, som med mig voro, och kom in i Damascum. Och der var en gudfruktig man efter lagen, benämnd Ananias, ett godt rykte hafvandes när alla Judar, som der bodde. Han kom till mig, och stod, och sade till mig: Saul, käre broder, haf din syn igen. Och i samma stundene fick jag min syn, och såg honom. Då sade han: Våra fäders Gud hafver beredt dig, att du skall känna hans vilja, och se den Rättfärdiga, och höra röstena af hans mun; Ty du skall vara honom ett vittne för alla menniskor, om det du sett och hört hafver.
Ständer, utan band af äldre åtgärder, skulie kunna upphäfva ett gemensamt Beslut, då detta upphäfvande ej strider emot Rikets grundlagar, men påkallas af vigtiga skäl, och, utan att förnärma någons rätt, befordrar Statens sanna fördelar; — och Utskottet fruktade så mycket mindre att det skulle betraktas såsom en ofullständighet i uppgifterna, att Riksens Ständers Beslut, rörande Beväringens inrättande år xgto, ej blifvit i Betänkandet upptaget, som detta Beslut just utgjorde ämnet för den väckta motionen och ett uppreFrnntt Band. Fjerde Afdel. 47, 48. pande 3 70 Den 2 7 Juli. pande deraf derföre, enligt Utskottets tanka,’ skulle varit en öfverflödig fullständighet. Beträffande den gjorda erinran om omöjligheten för Båtsmans-Rotehållare, att vid infallande Krig, da. Conscriptionen tillika skulle utgå, uppsätta fördubblingen, så anser Utskottet detta påstående vara vederlaggdt genom hvad Herr Majoren Påhlman anfört, att hvar och en sannolikt heldre tager lega att utgå såsom Eördubblings-Båtsman, än han såsom Bevälings-karl utgår utan betalning; hvarförutan samma svårighet är gemensam för hela Extra lioteringen. Hvad angar de omständigheter, som rörande Gottland blifvit anförde, så har Utskottet redan meddelat de upplysningar, som Utskottet härom kunnat inhämta, samt af Kongl. Förvaltningen för Sjöärenderna blifvit Utskottet meddelade, och får dessutom anmäla, att några vidare säkra underrättelser på denna korta tid ej kunnat erhållas, hvilka dessutom ej torde egenteligen erfordras till utredande af närvarande fråga; men Utskottet anser sig likväl böra härvid yttra den öfvertygelse, att enär Regleringen af Gottlands krigsmakt en gång blifvit af Riksens Högloft.
Det detaillerade förslaget, uppgjordt af Öfver-Ståthållare-Embetet i samråd med BrandvaktsCassas-Administrationen och meddeladt Inqvarferings-Commissionen, har blifvit godkänd t och antaget af Deputerade, hvilka Stadens Husegare och Inqvarterings-gifvare utsett att i frågan sig yttra; hvarefter Eders Kongl. Maj:t genom Nådig skrifvelse den 7 Februari 1835 detsamma stadfästat, med förklarande af Nådigt välbehag öfver vederbörandes ådagalagde nit och beredvillighet att befrämja ifrågavarande nyttiga Inrättning. I följd liäraf är uppsättningen af Stadens Militaire-Corps besörjd af Öfver-Stålhållare-Embetet och var fullbordad den 1 Juni 1835, då samma Corps efter reorganisationen började sin tjenstgöring, och det förra Brandvakts-Compagniet npplöstes. Hela Corpsen är inqvarterad uti Stadens södra Casern, sedan den af f. d. Militaire-Compagniet begagnade Casern på Kungsholmen funnits otillräcklig; hvaremot, å ena sidan, 953 R:dr årligen afgå från den inqvarterings-ersättning, hvilken Inqvarterings-Commissionen, enligt Föffattningarne, bör utgöra till Corpsen såsom en garnisonerande Trupp, samt, å den andra, Borgerskapet, genom Bemedlings-Commissionen, såsom ersättning för sistberörde, till Borgerskapets disposition återlemnade Caserns, af MilitaireCompagniet eller Militaire-Corpsen frånträdde begagnande, till Öfver-Ståthållare-Embetet, för Corpsens behof, årligen utbetalt 5oo R:dr B:co. Enligt uppgjord plan för Corpsens tjenstgöring såsom Brandvakt, bestridas af densamma 44 patruller hvarje natt, fördelade på districter, af hvilka patruller hälften tourvis är i beständig rörelse, nemligen 2 patruller i Staden 63 inom broarne, 12 på Norrmalm och 8 i södra Förstadenhvarjemte Chefen och det öfriga Befälet äro pligtige att anställa visiler-ronder till häst.
Vi förstå ej hvarför ej k. operan skyndar att försäkra sig om en talang, som verkligen är den enda i Stockholm som kan fylla tomrummet efter Vendela Andersson och — Olefine Moe. Hr Kloed fylde mindre väl denna teaters svåra akustik. Hans ursprungligen svaga tenor har af forcerad tjenstgöriDg tagit skada och klingar ej mer som förr å denna scen. Fröken Anna Pettersson som hans väpnare skulle säkert gjort något extraordinärt af Svantes lifliga parti. Fru Lundberg * Vi kunna enligt meddelande från Operan upplysa, att Anna Pel(crssQn är utsedd att fylla detta tomrum. Beds. anmärkning.var rätt söt, rätt lätt ooh ledig, men ej nog omedelbar, hon spelar fbr mycket teater, denna anga vackra dam. I denna rol bar sedan fru Cederberg uppträdt, hvarpå rolen såsom operettparti vunnit Något mer malm hade pagen n: r 2, fru Selander, hvars figur var rik p&amp; blottade behag af för pager temligen obekant sort. Typen var ej riktigt lik hr Gustafssons Rasper, men Kasper skulle det vara. Nisse förekom ej, men som sagdt i stället Svante, och Svante är ju ett skämtamamn så godt som de begge andra ihop. Hr Bergströms kejsare var en ovanlig kejsare, men prestationen utan tvifvel högst berömvärd, rolen är ej s&amp; lätt som den synes. Den stora » arian » gafs med all vederbörlig spöklik tragik. Kostymerna voro mycket gentila, särdeles den i sista akten. Rackarklöfverbladet Tripp, Trapp, Truls hade duktiga och frodiga representanter i hrr Sandgren, Svedberg, Oardt, hvilka sjöngo sina soli och terzetti med all önskvärd malice. Efter Miss Fays sortie har intet så stort feeri uppförts å denna teater. Derför må också dekorationerna fä sin lilla dekoration. Första aktens Sparfvarike med deBS 37 invånare och blst à la Marstrand sfig särdeles trefligt och äfven bördigt ut, ehuruväl det sista ej var meningen, som man kunde Be på prinsens enkla table d ' hôte och mindre yppiga toaletter.
Efter det, Kongl Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium öfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes berörde framställning afgifvit infordradt underdånigt utlåtande och till densamma i så väl ena sorn andra afseendet tillstyrkt nådigt bifall, har Kongl. Majit tagit detta ärende i öfvervägande, och dervid, enär, jemlikt hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande upplyst och vitsordat, ifrågavarande nya väg löper genom föga bebodda trakter, samt de menigheter, hvilka det åligger att vägen underhålla, i allmänhet befinna sig i sådana omständigheter att de äro i behof af det understöd, som genom de föreslagna vägafgifternas tilIgodonjutande kan dem beredas, funnit skäligt i nåder tillåta, att, af dem, sorn för resor till eller ifrån Norrige begagna vägen emellan Funnäs-dalen och Skotgaarden, vägafgifter må af Hede tingslags-boer uppbäras till de uti det insända taxe-förslaget upptagna belopp, samt alltså å samma förslag meddelat fastställelse för tiden till slutet af år 1800. Beträffande Kongl. Majrts Befallningshafvandes underdåniga hemställan att, för upprätthållande af ett ständigt gästgifveri vid hemmanet Malmagen, måtte beviljas ett årligt anslag af 200 R:dr Banko, af vensom att legan för den derifrån utgående skjuts finge beräknas till 40 skillingar samma mynt milen för hvarje häst, så, enär ett skjutsombytes-ställe på ifrågavarande öfver fjällen gående, ijmil långa väg emellan Funnäs-dalens och Skotgaardens skjuts-stationer är oundgängligen nödigt, samt ådagalagdt blifvit, att åboerne å nämnda hemman icke förmå att, utan bidrag, gästgifverihållningen och skjutsningen ensamme bestrida, men ortens i allmänhet mindre berned - Kongl. Mnj:ls Nåd. Proposition M 97. 13 lade invånare icke skäligen böra helt och hållet betungas med den härtill erforderliga utgift, har Kongl.