Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fortsattes den i FörmiddagsPlenum började pröfning af StatsUtskottets ej mindre den i o sistlidne April under N:o 128 afgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. m. f)å bordet lagde, Betänkande, angående regeringen af utgifterne under RiksStatens Andra Hufvudtitel; än ock under N:o 287, meddeldte, och den 29 sistlidne Augusti f. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. Lonerne för StatsRåden. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att under discussionen j förmiddags åtskillige olika meningar, rörande beloppet af Lönerne för StatsRåden, blifvit framställde; och ansåg Hans Excellence sig böra å livar och en af dessa meningar göra särskild proposition, till utrönande af Ridderskapets och Adelns tanka i ämnet. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition: 1:0 å bifall till Utskottets förslag; 2:0 å Lönernes bestämmande till 6000 R:dr; 3:o å Lönernes bestämmande till 7000 R:dr; samt till afslag å Utskottets tillstyr - Den a3 September e. m. kande, och förblifvande vid i8a3 års StatsReglering i denna del. Alla dessa Propositioner blefvo, hvar för sig, af'Ridderskapet och Adeln med Ja och Nej besvarade. Herr Hjerta j Gustaf: Enär bär finnas så delade opinioner, lärer det icke vara möjligt att afgöra frågan utan votering; och då erfarenheten i dag visat, att vi medhunnit 2 voteringar på timmar, samt vi nu synas tillräckligt rangerade på arne leder, anhåller jag, att vi mätte få skrida till votering först öfver den af Herr LandtMarskalken sist framställde proposition till afslag å Utlåtandet i denna punkt; och att Contra-propositionen måtte innehålla StatsRådslönens bestämmande till 7 eller 6000 Rrdr. Friherre Cederströmj Jacob:
Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. ana K lys. A. Pris kr. 1:25 pr butelj. telefon. Nej, nej! hoppas dock, Med Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Vi äro väldiga; — vi äro små; (Beroende pä platsen där vi födas). En del förevigas — en del förödas, Men afstånd finns ej, dit vi icke nå; Ty höjd, som djup vi mäta, forska ut. Tallösa äro vi som rymdens stjärnor; Vi trängas, tumla om i alla hjärnor; Man oss må med sig ha i hvar minut; I annat fall går allting rakt » på tok ». Vi äro goda — onda ock (dess värre!) Hvar handling bör i oss stads ' se sin herre; Den oss ej lyder, anses föga klok. Vi lämpa oss för prosa, poesi; — Vi kunna mörka vara, men ock ljusa, Vi kunna skrämma, lifva, nedslå, tjusa. — Hvaren af oss för » tull » får resa fri. Man kan oss höra få; och äfven se, (På sätt och vis, förstås! — ty allt j u händer) Men ingen än oss rört med sina händer — Och aldrig tör väl heller sådant ske. Här te vi oss, trots vår » okroppslighet ». Blott som en annan, vanlig » Gissegåta », 1895 lyktor två och med sex klara bloss (Just att din möda därvid underlätta, Vi dig nu här, om detta underrätta) Du söka hör — o m du vill finna oss. Så låt oss börja genast. — Säg, — besinna Hvad man i åar, sjö och damm kan finna Och som, behändigt nog, i pressens blad Ses flyta in också. — Vet du det; — Hvad! Hvad lyckligt är, att rena, sunda hafva; Men gå däri, kan narra » folk » att snafva. Hvad solen med sitt guld gör sommarskyn. Hvad mannen må sig, att bli fin i hyn. Säg hvad för en, som ofta synes vriden? Hvad krusigaste lock dock gjort med tiden. Hvad drufvan var förrän den färdig blef. Hvad ett plär - anses lagom till ett bref. Hvad sällan man väl ser ett hus förutan. Idun
— Hr Skogman, C. J. A., angående riksdagskostnadernas be stridande direkte af Riksgälds-Kontoret (N:o 11 i Bihanget): I. 53, R. 53, B. 109, lil, A. lil, E. 232. — M — 165 Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr Skogman, C. J. A., angående ersättning för Hr Landt marskalkens och Hrr Talmäns Riksdags-kostnader (N:o 12 i Bihanget): I. 53, R. 53, B. 180, 194, A. 194. — Gr. Snoilsky, G. F., om utsättande af dag för nästa lag tima riksdags början (N:o 269 i Bihanget): 111.486, R. 486; B. IV. 37, 136, A. 136. — Gr. Sparre, E., angående låneunderstöd för anläggning af en jernbana från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla (N:o 178 i Bihanget): 1. 239, R. 239; B. III. 637; IV. 38, 295, A. 295, 306, 308, 314, 315, 316; U. V. 284, 285, 296, A. 296, B. 577, 584, A. 584; B. VI. 57, 135, A. 135, E. 162. — d:o angående anslag till en Antiqvitets-Intendent för We stergötland och Dalsland (N:o 179 i Bihanget): I.
Times berättade sålunda, att han hvarje dag på sin moders födelsedag tände två vaxljus i närmaste kyrka. Historien var illa hopsatt, ty hans moder afled blott få månader före honom. Han var en kännare af literatur och konst, följde förträffligt med utlandets politik och med alla idéela europeiska strömningar. Säkert var han den störste man, som detta århundrade har frambragt. Väldigt utrustad från naturens hand, tillkämpade han sig småningom den ena förträffligheten efter den andra, och han var i hög grad per-fektibel. Hvad som kostade honom mest ansträngning, men han lärde äfven det, var att öfvervinna sin lidelsefullhet, att tygla sin storslagna vältalighet under de parlamentariska formerna. Han kunde lära så mycket, arbeta så strängt, derför, att han var förälskad, och gjorde det för den, han älskade * för Frankrike. Han var ock dess bäste son, och folket kände det, då det följde honom ut till Pére Lachaise under de högsta hedersbetygelser det kunde skänka åt någon. Det var ett stycke af Frankrikes, af Europas historia, man följde ut på kyrkogården. Det var en patriot, en äkta men-niska. Han har gifvit sin samtid ett stort och lysande exempel, derför äro vi honom alla tack skyldiga.Gammalt och nytt inom literaturen * August Strindberg. En studie af Gustaf af Geijersstam. Man har klagat länge och med rätta öfver den stiltje, som rådt inom den svenska literaturen. Man har till och med hållit på dermed så länge, att när ändtligen lifstecken här och der yppat sig, man af gammal vana låtit talet härom fortfara. Medgifvas måste dock, att om man jemför Sveriges literatur med utlandets, så äro de känslor, som dervid väckas, ganska egendomliga. Det är, som om man från ett upprördt, stormigt haf med vid horisont och mångskiftande vågor helt hastigt vände blicken till en liten täck skogsidyll med i midten en tjärn, som lugnt, enformigt och troget af-speglar samma himmel, samma omgifning år ifrån år. Eller om en vindstöt från de större vattnen understundom kastat upp nya vågor, har den dock sällan varit tillräcklig för att gifva den jemna, dunkla spegeln ett helt och hållet nytt
Uti hvad Fri herre Åkerhjelm anfört till försvar för Utskottets anmärkningar emot StatsSecreteraren Qviding och Exped'tions-Secreteraren Bergström instämmer jag fullkomligt, men i afseende på Utskottets anmärkning mot StatsRådet Friherre Cederström, anhåller jag att fä erinra, att om Allmänna Lagens stadgande om jäf för Domare kunde tillämpas pä StatsRådets Ledamöter vid föredragning derstädes af mål, vid hvilka någon af Ledainöterne förut lagt hand, så vore den emot Friheire Cederström, såsom ansvarig, anmärkte omständighet ett feli emot Allmänna Lagen, hvilket hörer under 106 och icke under 107 §. Regeringsformen, och då hörde b dömandet af det ansvar, sorn å ett sådant tel skulle fö'ja, icke till Riksens Ständer, utan till RiksRätten. ConstifunonsUtskottet hai således äfven om ett fel blifvt begängit genom uraktlåtenheten» att ej jäfva sig, i Den 37 Maji, 461 intet fall kunnat för ett sådant fel ställa någon, och således icke heller StatsRådet Friherre Cederström, till ansvar efter 107 > -Iler inför Riksens Ständer. Min tanke är derföre, att Ridderskapet och Adeln bör låta första an. märkningen, eller den rörande Friherre Cederström alldeles förfalla, men deremot anmärkningarne emot StatsSecreteraren Quiding och ExpeditionsSecreteraren Bergström endast på den grund förfalla, att Rikets sannskyldiga väl ej fordrar någon vidare åtgärd. Många yrkade på proposition. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag in* Stämmer med den siste värde Talaren deruti, att ConstiturionsUtskottets nu under öfverläggning varande anmärkning mot StatsRådet Friherre Cederström är obehörig. Den enda categori i 107 § , under hvilken det förmenta felet skulle kunna hänföras, vore nemligen: väld.
Men hastigt, rodnande och ljufveligen blygselfull, bjöd hon till att göra sig lös och gaf sig ock ingen ro, innan hon på egna fötter kom. Måste jag så ställa henne ned, påskyndandes vår gång, emedan de andre kosackerne, när de sin döda kamrat hittade, väl skulle förfölja den, som slagit honom, för att hämnas. Tyste gingo vi sedan med hvarandra, endast hastande framåt, till dess vi kommit till ett öde hemman, der jag lemnat min häst. Här kunde vi icke dröja, der om sommaren gräset växt i stugan, som stod taklös, och nässlorna trifdes på muren i stället för barnen, som väl redan voro i elände förgångna. Väl hade ock detta stället varit ett förmöget hemman förr, men här hade det skett liksom på de flesta andra ställen, att sedan alla karlar, som efter pesten voro qvar, hade blifvit utskrifna att hären förstärka, så hade qvinnorna och barnen måst lemna det, emedan de omöjligen kunde sammanskrapa medel att utskylderna betala, hvilka nog strängt indrefvos, fastän Hans Majestät, vår nådige herre, ända från Bender skrifvit, att folket skulle skonas, så vidt möjligt vore. Nu började litet yrsnö att falla, och glädande mig öfver att våra spår sålunda skulle vara bättre dolda för förföljarena, bad jag Margaretha sätta sig i slädan, lofvandes henne att skaffa henne säkert tillflyktsställe, till dess jag hunne hemta henne underrättelse om när hon skulle kunna sig hem åter begifva, velandes hon icke genast dit, emedan hon af sin mors och systers öde intet visste. Lofvade jag henne så, att om dem skaffa underrättelser, hvaremot hon sjelf för dem intet göra kunde, utan endast sig sjelf för stor fara blottställa. Ville jag nu föra henne till ett ställe, der hon skulle hafva säkerhet, och der äfven jag nu vistades, mot löfte att mot ryssarne intet ondt företaga, hvilken öfverenskommelse jag dock i dag hade brutit, som icke kunde hjelpas.
Constitutions Utskottet ännu icke yttrat sig, huru voteringen j Utskottet lämpcligast ske borde, antingen Ständswik eller por cspitn, som hos Riksgälds - Contoirets Full» mägtige förordnadt är; dä wid den sällsynta händelsen af psria votz, den Ordförande, lika som wid alla publika werk, äger votum ejecilivum. Herr Lilverntolpe, 6ust»k ^brakam. Oet är mig i hög grad obehagligt att wid detta tillfälle wara af olika tanka med en wördnads» wärd Ledamot, Herr Grefwe förner, hwars erfarenhet och kännedom af Banco - Merkel sä mycket öfwer» stiga den kuiidskap hwarpä jag kan göra anspräk; men jag nödgas följa min bfwcrtygelse. Jag har hört ätskilliga skäl anföras emot bewiljanbet af ben af Bon» de - Ständet begärda rösträttighcten i Banquen; etk har blifwit hämtat > deraf, att Bonde - Ständet sjelf derifrön uteslöt sig, när Banco - Werfet wid 1668 ärö Riksdag sattes under Riksens Ständers Förwalt ning - Den 4 October. 1355 ving. Att donna Historiska uppgift är sann, derom är intet twifwel; inett jag anhäller att man nägot litet mätte fästa sin uppmärksamhet wid omständigheterna, jnnan man deraf drager en säker stutsatts. Det tvär ej Bonde-Ständet allena,svin wid denna Riksdag wille undandraga sig deltagandet i Banco-Inrättningen. Bäde Prästeoch BorgareStändet försökte det äfwen i början. - Präste - Ständet förklarade att dek ej wille hafwa med Banco-Merkel att skaffa, emedan det ej förstod sig pä sä werldfliga saker: Borgare-Ständck, hwars yrke hade bordt bereda en större kännedom of ett sädant Penninge - Werk, wille dock ogärna deri ingä.
Salunda är Riket i behof af flera waror af Utländningen, än det til den har at afyttra, hwilket med redbart mynt erlägges. Det wil säga, Rikets Debet vfwerstiger desi Lreclfl. I denna bekymmersamma ställning Ilpstär den frägan, at genom bxtra-orclinarie Lontributioner realisera Lreclit-Sedeln. Ar det icks det samma four man säde til en gäldbunden Man, hwars behof war wida öfwerstiget desi inkomst: du skall ärligenlägga uv et Lapital? Desi svar blef helt säkert: detta är för det narwarande mig omöjligt: jag mäste til en början indraga mina behofwer och genom bättre hushållning förskaffa mig större inkomst. Detta svar torde pä goda grunder kunna tillämpas den vfwannämnda hnfwudfrägan, och ingen sadan Realisation möjelig utan Rikets största skada, förr än en fullkomlig öfwerwigt i H mdeln, med sin wälgrundade kraft föregätt. Medelström dock at detta Loklem utan denna enda och säkra grund bragtes i werkstallighet och kastom en blick pä följderna deraf. De förmögne i Landet, sager man, skola betala wisia proLent af sin egendom til denna Realisation, men hwad winst har wäl den fattige deraf? Twartom dä Riket i brist pä waror mäst ersätta sina större behofwer til Ukländmn - gen med reda penningar, skulle under påstående kllHLNLS Operation, och inlil betz nya bankiren wvre i fulllvmlig i^erk-amhet, blifva en dubbel s,rarare filgäng pä realite, hwilkct ännu iner skulle upjaga LourLen, denna ä'er upstegra warorna och waru-prisernas hvid alldeles förkr, tza den falliga. Af samma orsak skulle äfren /ägioteringen emellan de mera och min-' Lre förmögna oerhördt tilcaga.
1 sådant fall kan jag ej heller finna något vidare skäl att vägra privatbank-sedlarna gångbarhet i allmänna upbörden, ehuru detta är rakt stridande mot gällande lagar och föreskrifter, ty om upbörden i alla fall skulle till dessa banker öfverlemnas, vore det temmeligen likgiltigt om densamma erlades i Rmt eller ej. Men då vore också sammanblandningen med dessa inrättningar så fullständig, alt hela Statsverkets gång råkade i ett absolut beroende af desamma, och för öfrigt vet jag knappast huru det skulle blifva möjligt att under sådana förhållanden sköta statsmachinen, så framt ej förut genom lag bestämdes att privatbankssedlar äro gällande mynt i Riket, som hvar och en är pligtig att som sådant mottaga. Jag måste således för min del motsätta mig de nu väckta förslagen i detta hänseende, men jag vill derföre ingalunda bestrida, att någon ändring kan vara nödig i föreskrifterna ang:de Riksg:sKont:s utlar.ingssätt. Detta behöfver emellertid visst icke svälla ut till sådana dimensioner som det förevide financeprojektet, utan kan ganska väl, rätt och slätt, införas på några få rader i 197 g af Kiksg:sKont:sReglemenle, när detta förekommer. Slutligen kan jag icke underlåta att på det bestämdaste protestera mot Utslcs hemställan, att de beslut och stadganden som med anledn. af Gisles nu gjorda förslag kunde fattas, endast behöfde anmälas hos K. M. och genast derefter borde träda i verkställighet. Olagligheten och obehörigheten af en sådan form för beslutet synes mig vara så uppenbar, att jag endast måste förundra mig öfver att en dylik framställning kunnat göras utan att åtminstone 32 Den 2 D ecember. vara åtföljd af åtskilliga ledamöters reservationer hvilkas namn jag i sådant afs:de saknar.
Att en person sådan som Szkurka och endast ett par, tre timmar efter slaget vid Segesvår skulle hittat på historien om Petöfi ’ s död, ligger snart sagdt utom det tänkbaras område. Petöfi, liksom Szkurka, kom att fly i en annan riktning än den öfriga ungerska hären, och derföre fans blott detta enda vittne till den store skaldens död. » Jag tror » — slutar Vajna sin relation — » att Szkurkas berättelse är fullkomligt sann och sluter mig till den. » * * För några år sedan besöktes slagfältet vid Segesvår af en svensk, ingeniör Bergstrand, den under signaturen Kap-ten Gulliver bekante spirituelle kåsören och reseskildraren. Han beskrifver platsen såsom en öde, ouppodlad slätt. Flackheten afbrytes endast här och der af några popplar i grupp. Vida omkring synes Skariatins minnesvård. Ett stycke der-ifrån visade man för den besökande svensken det träsk, hvari gamle Bem, svårt sårad i slaget, störtat och der han dagen derpå händelsevis upptäcktes af en ungersk husar, som såg generalens röda hattplym sticka fram mellan säfven. Fältet skäres af den lilla floden Kiikullö, och på dess strand synas några höga stenrös. Under dessa rös, hvarpå vandraren vanligen lägger ännu en sten, hvila de i slaget den 31 Juli 1849 fallnes ben, och bland dem säkerligen ock det jordiska af Ungerns störste skald. Den ryske officer, numera generalen baron Heydte, under hvars uppsigt de i slaget vid Seges vår fallne morgonen derefter j ordades, har berättat, hurusom bland desse varit en ung man, dödad af ett lansstign i bröstet. Han hade särskildt kommit att fasta sig vid detta lik, emedan ur rockfickorna framstucko papper, fullskrifna med ungerska verser; då kroppen nedkastades i grafven, kastade Heydte dessa papper efter. Förmodligen var detta lik Petöfi ’ s. Redan omedelbart efter slaget blef på valplatsen Petöfi efterspanad.
I afseende på rangstriden emellan de controllerande rnyndiglieterne får jag erinra, att det synes vara en allmänt giltig princip, att man bör hos elen lägre myndigheten söka garantien emot den högres möjliga tilltagsenhet, t. ex. hos Contrasignanten emot deri afgörande. Den förnärmade har också alltid lättare att komma till rätta med en lägre Embetsman. Jag tror derföre, att man gör säkrast att Den 29 Januarii e. m. äfven laar söka lios Registratorn garantie emot Hof-Cancellerens knappt åtkomliga myndighet. Hvad anledningen till Förslaget beträffar, så är den, så vidt jag kan minnas, följande: Vid 1823 års Riksdag befanns en skrifvelse efter näst föregående Riksdagen från IIofCantzlersExpeditionen hafva emanerat, som stadgade, att Tillståndsbeviset icke ansågs gällande, så vida det ej begagnades inom en månad efter utfärdandet. Då varande ConstitutionsUtskott fann detta vara en förklaring af Grundlagen, som satte Utskottet i bryderi. Men som man tillika fann sjelfva saken i så måtto riktig, att någon prsescription i detta hänseende borde äga rum, så väcktes motion af Rikets Ständers Justitias-Ombudsman, om intagande i Grundlagen af en prsescription, utsträckt till 6 månader, för Tillståndsbevisets gällande kraft. Detta blef ock af Utskottet föreslaget, men som vederlag för den concession man gjorde, ansåg man sig böra förbehålla sig den nya garantie mot HofCantzleren, som nu är i fråga, och redan af förra Riksdagens ConstitutionsUtskott blef föreslagen. Detta är, så vidt jag kan erinra mig, historien om anledningen till det ifrågavarande stadgandet. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag tror ej det vara lämpligt att söka ytterligare con - Den 29 Januari) e. m. a53 trollér på den väg Constitutions-Utskottet gatt; det försvagar blott Embetsmanna-myndigheten oell gör att man får flere ansvarige, i stället för en.
Om .jag af Kongl. KammarRm blifvit hedrad med det förtroendet, att höras i denna fråga, hvartill måhända icke bordt saknas giltig anledn., eftersom den tid af några och trettio år, hvarunder jag inom Adv.FiskalsKont. tjenstgjort, dels såsom Kanslist, dels såsom vice Adv.Fiskal och dels slutligen såsom Kont:ts föreståndare, satt mig i tillfälle att förvärfva mig -en temmelig vidsträckt erfarenhet om allt hvad som ligger och måste ligga inom Adv.FiskalsEmbrts verkningskrets, så föreställer jag mig, att, i afs:de på vice Adv.Fiskalen och dess umbärlighet såsom biträde åt Adv.Fiskalen, ett helt annat omdöme än nu skolat hos Kongl. KammarRm göra sig gällande. Det är visserligen en ringa konst, att säga örn en tjenstebefattning hvilken man aldrig förestått, att hon är ganska lätt och kan beqvämligen skötas af en enda person, emedan den produkt, som af arbetet vid tjenstens utöfning framalstras, sällan är af den beskaffenhet, att deraf blir fullt åskådligt, för begreppet huru mycken tid och möda, som för produktens frambringande måst användas. Men denna lätthet hvilken man understundom tror sig böra begagna, har det med sig, att man då fäller omdömen som innefatta bestämda misstag; och så har i förevide fall händelsen varit med Kongl. KammarRm.
hur obetydlig den än förefaller, räknar jag mina lyckligaste dagar. Alla dessa små » tillfälligheter » här i världen, som vi kalla » händelser », äro de medel, hvarigenom en kärleksfull Gud, som styr och leder hela världen, vill föra oss fram till lycka, ofta nog för både tid o c h evighet. Då jag såg den vänliga flickan, hjältinnan i torgscenen, uppstod genast hos mig en åtrå att få äga denna » krona bland flickor ». Hon blef min, o c h hon är m i n; och om jag hade alla de kronor, som finnas i världen, skulle de dock ej räcka att gälda min stora skuld till henne för de välsignelsebringande skatter, hon i och med sitt rika, goda hjärta fört som hemgift till mitt b o. Det är för hennes skull j a g alltid har en krona liggande i min börs. När vi så på våra små promenader möta någon fattig, hjälplös stackare, brukar jag sticka penningen i hennes lilla hand. Det ärbara af själfviskhet att få se hennes blickar stråla af glädje öfver att gifva, ty det värmer mig alltjämt, såsom det gjorde den första gången i den kalla vinterdagen. Spåren för att gifva! » Ingen hustru kan blifva för sin man, hvad hau trodde sig se i henne, när hon ännu var hans vi utgingo: Hvilka hafva resultaten blifvit af denna med långvarig svenska rik till fattig, från fattig till rik, s o m skänker värme och ljus, lycka o c h glädje åt somliga, sorg, olycka o c h fördärf åt andra, allt efter riktningen och styrkan hos den, som blir ägare till det blanka silfvermyntet. Dessa kronor äro så olika fördelade i denna värd, o c h människorna betrakta dem med så olika ögon. Om den rika flickan får en krona af sin far, tager hon den helt vårdslöst och bifogar kanske knappt ett litet tack. Hon tycker, att den är så liten, h o n kan hvarken få ett par handskar eller en barb eller någonting » stiligt » för den o c h besluter därför att genast låta den löpa ut i världen igen.
Från Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 27 sisth Februari på bordet lagde, ej mindre förslag N:o 253 till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:ts, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835, 1837 och 1839 afgifne Berättelser om samma år verkställd granskning af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel beslående fonders il istånd, styrelse och förvaltning åren 1832, 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837, än ock Memorial N:o 37, med öfverlemnande af förslaget N:o 253, fann Ridderskapet och Adeln, att, då Stats-Utskottet i 30 punkten af sitt Utlåtande N:o 289 tillkännagifva, det Utskottet, i sammanhang med frågan om extra Stats-Regleringen, komme att afgifva förslag, rörande medels anvisande för betäckande af kostnaderne för inventering af ekeviikes-förråden i Carlskrona , och i 7 punkten af Utlåtandet N:o 354, Litt. B. tillstyrkt anvisande för ändamålet af en summa, stor 8000 R:dr B:co, men denna fråga ännu icke vore af Rikets Ständer slutligen afgjord, 19 punkten uLi Expeditions-Uttkottets förslag N:o 253, med anledning af delta förhållande, borde återremitteras, hvaremot Ridderskapet och Adeln i öfrigt godkände Utskottets förslag. Herr von Hartmansdorff_, August. Den 19 punkten är af följande innehåll: ”Jemte förmälan, det Eder Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 22 Juli 1835, förklarat den'af Rikets senast församlade Ständer underdånigst be•
Ytterligare Utlåtande, bif. af Prestesåndett, s. 1*18. lagdt till handlingarne af Borgareståndet, lil. s. 11. bif. af Presteståndet, s. 1218. af Bondeståndet, s. 1240. — frihet, om, för BiksStånderis Protocoll och Bihaiv get dertill. StatsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 666. af Borgareståndet, s. 668. af Bondeståndet, s. 672. af Adeln, s. 683. — 1— om, för Tidningar och deras förseende med i Charta Sigillatae Stempel. StatsUtskottets betän kande, bif. af Presteståndet, s. 1232. af Borgareståndet, lil. s. 27. af Adeln, lil. s. 73. Ytterligare Utlåtande, lagdt till handlingarne af Presteståndet, lil. s. 268. af Borgareståndet, lil. ». IX Sami. Tredje B:d. 16 „ 333 2So. med vidtagande af särskildt beslut , af Bondeståndet, III, s. 282, lagdt till Handlingarne af Adeln, lil s. 287. Memorial om Ståndens olika beslut, ofverl, till förstärkta StatsUtskottet, af Adeln, lil. s. 338. bif. af Presteståndet, III. s. 343. öfver], till Först. Stats. U tskottet, af -Borgareståndet, lil, s.. 350. bif. af Bondeståndet, III. s. 357. PostContoirs inrättande, om nya; Statsoch EkonomiUtskottens betänkande bif. af Presteståndet, s. 726. af Bondeståndet, s. 734. af Borgareståndet, s. 807, af Adeln, s. 840. rförningen i Piket, om.