Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslag lill tillägg vid 46 § Riksdags-Ordningen, angående sammanträde af RiksStånden för gemensamma öfver läggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring i / f 0 § Regerings-Formen samt 48 och 78 §§ Riksdags-Ordningen. Riliselags-OMiiiiig-eii. § 46- Ståndens Plena böra, då de angå alll:o Ståndens Plena böra, då de angå manna Riksdagsmål, så ofta sig göra låter, allmänna Riksdagsmål, så ofta sig göra lå - Förslag till ändringar i G runding ar ne. 31 hos alla Stånden på samma tid hållas. Skulle ett Stånd tarfva flera Plena, än de öfriga, vare det Ståndet obetaget alt, innan slutet af ett Plenum, utsätta dag lill det nästföljande; hörande Ståndets Landtmarskalk eller Talman de andre Talmännen i tid derom underrätta, samt med dem om timman öfverenskomma, hvilken så bestämmas hör, att Utskottens vanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ständernas gemensamma Utskott må ej sammanträda på samma tid, dä i ett eller flera eller alia Stånd Plenum hålles. Ej skall till Plenum för påföljande sednare anslås, än kl. (5 e. m., eller till Utskott sednare, än kl. 8 e. m. den föregående dagen. Landtmarskalk eller Talman håfve ej makt alt, utan Ståndets samtycke, åtskilja ett Plenum. ter, hos alla Stånden på samma tid hållas. Skulle ett Stånd tarfva flera Plena, än de öfriga, vare det Ståndet obetaget att, innan slutet af ett Plenum, utsätta dag lill det nästföljande; börande Ståndets Landtmarskalk eller Talman de andre Talmännen i lid derom underrätta, samt med dem om timman öfverenskomma, hvilken så bestämmas bör, att Utskottens vanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ständernas gemensamma Utskott må ej sammanträda på samma tid, dä i ett eller flera eller alla Stånd Plenum hålles.
Ser nil Ser ni! » » Å h, fru grefvinna, jag ser. » » Förstår ni nu, att ni har skäl att vara rädd för mig, att ni måste fly mig, s o m man flyr p e s t e n? » » Men jag kan inte. Jag är fängslad, fru grefvinna. H u r skall jag då kunna fly? » » Det gäller er hälsa, det gäller er lycka, det gäller ert lif. » » Men jag vet något, s o m är m e r värdt än min hälsa o c h min lycka och mitt lif. » » Hvad då ?&gt;] » Er hälsa, er lycka, ert lif. Jag skulle vilja befria er, rädda er från den där kjolen, o m ni bara ville tillåta mig. » » Å b, herr öfverste, o m ni det k u n d e! Om ni kunde draga ert svärd o c h befria oss kvinnor från modets tyranni — då — då skulle jag » » H v a d skulle ni, fru grefvinna? » » Jag skulle kyssa ert svärd. » » Adla slafvinna, mitt svärd kan inte befria er. Modet är en pansarklädd furie, på hvilken intet stål biter. » » Å h, jag vet det nog. Och under denna pansarklädda furie ha vi kvinnor trälat i århundraden utan att ha kunnat frigöra oss. Vi ha försökt att krossa denna furie till döds, m e n det har inte lyckats o s s: vi hafva alltid slagit till m e d ena handen blott. Om v i skalle anropa männen o m hjälp? Månne ni skulle lystra till vårt rop — det innebär erkänsla åt er — månne ni skulle hjälpa oss? » » V i skulle lystra, vi skulle hjälpa, tro mig, och vi skulle fakta till döds för att få bort m o d e t o c h kläderna med, o m ni så önskade. » » Intet skämt, herr öfverste! Ser ni inte, huru allvarsam jag är? Nej, ni får inte närma er mig. Stanna där ni är! Om det funnes ett uns förstånd h o s er män, skulle ni fly oss kvinnor som pesten, så länge ni göra oss till gataoperskor. »
Hrot. i SSU 8j 1860. 8 Sami. 13 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollets Betänkande N:o 44. sådana kunna räknas att detsamma icke skulle gifva önskvärd trygghet i afseende på embetets möjligast bästa förvaltning; vidare att ett läroverk derigenom till dess oberäkneliga skada kan få till styresman, under en lång följd af ar, en dertill alldeles olämplig person. På grund af hvad sålunda hufvudsakligen blifvit anfördt har motionären föreslagit: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig anhållan om den förändrade föreskriften : att vid högre fullständiga elementar-läroverk Rektor, som enligt § 91 i nu gällande skolstadga är ständig, måtte, i enlighet med föreskriften i § 97 af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för elementar-läroverken af den 14 Augusti 1856, förordnas för fem år, efter hvilkas förlopp antingen nytt förordnande för sysslans sednaste innehafvare utfärdas. eller ock ombyte sker.
Jag föreslår derföre, att Policekammarens Protocoller och Domböcker, hädanefter måtte, på sätt som med andra UnderDomstolars Domböcker sker, till Kongl. HofRätten inlemnas.” Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att den nu uppläste del af Herr Grönhagens Memorial, måtte jemte de dervid framställd ofvanberörde anmärkningar tili Lagutskottet remitteras. Bifölls. Herr von Heyne^ Georg: anmälte sig att tala; men Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog att med all vidare Discussion uti det nyss remitteiade ämnet måtte anstå intill dess detsamma från Utskottet återkoinme; hvilket bifölls. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus_, anhöll att få till Protocollet anmäla sin Reseivation emot Ridderskapets och Adelns, i fråga om Remiss af Herr Giönhagens Memorial, nyss fattade beslut. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhardj 238 Den a4 Januari i. anmälte sin Reservation emot Ridderskapels och Adelns beslut, hvarigenom en Ledamot, sorn begärt ordet icke fått tillfälle yttra sin mening. Friherre Cederström, Ulric, förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld, Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme att på eftermiddagen klockan 5 fortsättas. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard t Sedan jag af det nu upplästa Justerade Protocoll finnér att Herr Grefve Posse uied orden förändrad Administration menat förbättradi A dmini stråt iöns sätt, så instämmer jag uti Herr Grefve Posses, den 5 dennes gjorde Förslag helt och hållet. Herr Grefven har föreslagit tillsättande af ett serskildt Utskott för utarbetande af en plan till öfverflödiga EmbetenS och Tjensters indragning, samt till ett förbättradt Administrationssätt. Jag förenar mig med Herr Grefve Posse härom, så mycket hellre, som jag vid sista Riksdag gjorde elt precist lika Förslag.
” Del enda fall dervid Utskm velat medgifva ett undantag från berörde regel var det att en jordegare hade en inspektor, som förvaltade egendomar inom flere socknar, i hvilken händelse inspektoren skulle vara berättigad att föra jordägarens talan inom de särskilda socknarne. Sådan var Utskms mening och jag har ansett mig pligtig alt pä detta sätt för densamma redogöra. Gr. Lagerbjelke: Såsom ett ytterligare skäl för det mindre lämpliga uti den inskränkning i röstägandes rätt att lemna fullmakt ät andra än inom församlingen boende personer, anhåller jag att få anmärka att en följd af Utskms förslag skulle blifva, att en röstägande icke kunde såsom ombud till en sockenstämma skicka annan röstägande i samma sockenstämma, om denne sistnämnde händelsevis vore boende i en annan församling. Det står nemi. att han endast får gifva sin fullmakt till en inom församlingen bosatt person, hvaraf följer alt en i samma församling röstägande person, som bor i nästa socken, icke kan blifva fullmäktig för en annan röstägande. Derutaf visar sig just orimligheten utaf den föreslagna inskränkningen i befogenheten alt vara fullmäktig och derutaf hemlar jag ytterligare anledning att anhålla om afslag å denna punkt. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anser Utskms förslag vara till den grad inskränkande allmän rätt, att jag nödgas instämma i Gr. Lagerbjelkes yrkande. Ett förbud för röstegande att icke till fullmäktige välja den han anser vara skickligast och som bäst ingår i principalens åsigter, innefattar enligt min öfvertygelse eli verkligt tyranni. Om raan t. ex. har en inspektor som väl sköter ens jord, så är det väl derföre just icke sagdt, att han skall hafva ett riktigt begrepp om alla de mål, som inom en sockenstämma kunna förekomma. Om jag äger egendomar i flere län och' icke kan vara närvarule vid sookenslämma mer än på ett Den 27 September. 501 ställe, sä borde jag väl hafva rätt att till full mäktig utse den jag anser kunna bäst utföra inin talan, på de öfrige ställena. Då nu allmänna lagen tydligen bestämmer rättigheten att föra andras talan, så kan jag så myckel mindre anse behofvet af den nu föreslagna inskränkningen. Jag anhåller om afslag å denna punkt.
Det förekom henne att hon här såg förverkligad en tafla af trefnad och sällhet, sådan hon stundom hade drömt sig den. Hon tyckte att lifvet i denna storartade natur, i dessa enkla förhållanden skulle vara så skönt. Förhållandet mellan föräldrar och barn, mellan husbondfolk och tjenstfolk, syntes så hjertligt, så patriarkaliskt. Hon hörde tjenarne i huset kalla prosten och hans hustru «far» och «mor», hon såg äldsta dottern i huset hjelpa till med gästernas uppassning, och det så gladt och lätt, att man såg hon gjorde det af hjertat; – en öppen välvilja på allas ansigten, en sorgfrihet och enkelhet i sättet att vara; allt detta gjorde Susanna helt lätt om hjertat, under det att det lät en viss fuktig glans uppstiga i hennes ögon. «Är de glad i blommor!» frågade henne den hyggliga Thea Middelberg, och, på Susannas jakande, bröt hon den vackraste ros, som blommade i fönstret och gaf henne den. Men det största nöjet hade dock Susanna af de två yngsta barnen i huset, och hon tyckte att det innerliga «mora mi!» hvarmed de tilltalade sin mor, var det mest harmoniska ljud hon någonsin hört. Och deruti hade visst Susanna rätt, ty ljufligare ord än detta »mora mi», uttaladt af smekande, barnsliga läppar, finnes ej på jorden. Lilla Mina, en liten flicka ungefär vid Huldas ålder och full af lif och qvickhet, blef i synnerhet kär för Susanna, som blott önskade att den lilla yrhättan gifvit sig längre ro på hennes knän. Susanna vann sjelf helt oförtänkt sitt värdfolks stora gunst, derigenom att hon vid bordet, i ett kritiskt ögonblick vid serveringen, steg upp, tog uti med lätt och säker hand och förde saken ur all fara. Hon fortfor sedan att vara behjelplig, hvar helst det kunde behöfvas. Detta tyckte man mycket om och betraktade med allt vänligare blickar den unga svenskan, och hon kände det och tyckte allt mera om dem, som tyckte om henne. Mot slutet af den bastanta och saftiga middagen druckos skålar och sjöngos sånger.
Brunkebergstorg 18, S t o ck ho lm. Forening for den svenska kvinliga hemslöjdens föridling i konstntirligt och fosterlhdskt syfte. Utställning och försäljning af ' Vafnader, Broderier och Spetsar. Undervisning i gammalsvensk konstväfnad och konstsömnad meddelas 15 Januari till 16 Juni samt 1 September till 15 December. Vidare underrättelser ii Föreningens Byrå. Stockholms Musik-Institut. Undorvisning inoddelas uti: Pianospelning, liarinon ?l&amp;ra och tontriiffriin&amp; Afgiften per manad är: ftir iiybtirjareklassen, 2 timmars undervisiiing i veckaii, 6 kr. I: a kl. nedrc, S tim. i v., 10 kr. I: a kl. öfre, 2 tim. i v., 10 kr. 1I: a kl. nedro och afre, 2 time i v., 15 kr. I I I 3 kl., utbildningsklassen, 1 timmes enskild lektion i v., 20 kr. Nya anmälningar mottagas alla dagar kl. 1-2 uti Institutets lokal, Rcgeringsgatm 61, 1 tr. Sigrid Carlheim-Gyllensköld, f. d. elev af Kongl. Musik-Konclervatorium i Stockholm,. af Mary Krobs i Dresden samt Theodor Leschetizky och Annette Essipoff i Wien. G. Al L. Syenssons Snörmakeriaffar rekommenderar sitt stora lager af alla slags moderna Garneringsartiklar för Kladningar &amp; Kappor, Fransar, Tofsar, Galler &amp; Kordonger för Möbler och Gardiner samt Tömmar och Vagns-Snörmakerier. Beställningar ii allt hvad till yrket hörer mottagas och utföras skyndsammast och till billigaste pris. 5 Malmtorgsgatan, Stockholm.
Liefve naturligtvis nödsakad att räkna cigarrerna i hvarje låda eller konvolut, — ja, om det kontrollstadgaude, som här i dag föreslagits att tilläggas lista g:n, varder antaget, blefve han föranlåten att äfven väga hvarenda cigarr särskildt. Men om vid denna undersökning befinnes, att cigarrerne i någon låda äro flere eller större än som vederbör, hrad skall då ske? Kan det vara meningen, att påföljden skall blifva konfiskation, vare sig för hela lådan eller för det öfverskjutande, — eller bör egaren anses förbunden att réexportera det hela eller någon del? Mine Hrr! Jag har, för min person, aldrig nyttjat tobak; och det skulle vara mig synnerligen kärt, om något förnuftigt medel kunde påfinnas, ledande till inskränkning i förbrukningen af en vara, som mer än någon annan förtjenar benämnas »öfverflöds-artikel». Men vid betraktande af de flera praktiska hinder och svårigheter, som synas möta Utskits förslag, befarar jag högligen, att målet icke yinnes på den väg Utskit förslagit. Hr Hjärne: Om jag rätt upfattade den siste talarens ar gument, innefattade det den anmärkning mot Utskits förslag, att tullkammaren skulle öfver höfvan blifva besvärad med stämplingen, men han yttrade derjemte, att han först i afton under loppet af diskussionen tagit del af detta Betänkide. Detta har väl också varit orsaken till att han icke fullt fästat upmärksamhet vid det förslag, Utskit afgifvit. Utskit kunde naturligtvis icke undgå att betänka huruvida man skulle ålägga tullkammaren att anbringa en sådan stämpling eller icke, och man fann allmänt nödigt att icke ålägga tulltjenstemannen densamma, emedan den skulle taga deras tjenstetid allt för mycket i anspråk. Derföre har Utskit i 3:dje §:n föreslagit, att »cigarrer, som från utrikes ort hit införas, må ej från tullkammare utlemnas, innan sådana stämplar, som ofvan omförmälas, blifvit, genom varu-reqvirenteus försorg, lådorna eller konvoluten åsatte».
Sysselsättningen med arbetet gjorde det mindre märkbart, att mellan mor och dotter intet samtal fördes. En stund sednare inträdde Johan, som blifvit efterskickad af fru Catharina och föreställdes Margaretha, som en kär slägtinge. Hjertligt helsade hon honom, ty hon visste redan genom Cecilia, huru han varit hennes och fru Catharinas beskyddare, äfvensom att fru Catharina, vid närmare förfrågningar om Johans möderneslägt, med nöje bemärkt, att han var med dem i skyldskap. Slägtskapen var visserligen aflägsen, men ännu den tiden ansågs en förvandtskap, endast möjlig att uträkna, vida mer förenande, än nu ofta det närmsta blodsband. Johans tjenst hos den ryska befälhafvaren var visserligen ett oförlåtligt fel i fru Catharinas ögon; men hon kunde dock ej helt och hållet undgå att erkänna, att just denna befattning satt honom i stånd att rädda henne och hennes dotter. Hennes stränga grundsatser läto derföre något dagtinga med sig till fördel för den unge mannen, som, hennes ende manlige anförvandt i landet, nu en längre tid varit henne ett i allone lämpligt stöd i många förlägenheter. Hon hade ock vant sig vid att anse honom som slägtens manlige representant. Nu bjöd hon honom i ett annat rum, tillslöt dörren och började allvarligt: „Denna gången måste jag vända mig till broder Johan i en ytterst grannlaga och högst bekymmersam sak. Broder Johan kan deraf se det stora förtroende, jag hyser till honom. Såsom vår ätts ende, här i landet vistande manlige anförvandt har han, efter mitt förmenande, såväl rättighet att om familjens angelägenheter erhålla kännedom, som ock skyldighet att ättens ära vårda. Min olyckliga dotter Margaretha har, (med smärta omtalar jag denna nesa) förvirrad af besvärligheterna på en ångestfull flykt, slutligen drifven till en slags förtviflan, låtit viga sig vid en ofrälse, en man utan börd och utan rang, en, som aldrig kan under något vilkor erkännas som make till en fröken Boije. Denna vigselceremoni, försiggången utan hennes moders eller anförvandters samtycke, är och måste vara olaglig och lätt att upphäfva. Men den ena olagligheten bör icke godtgöra den andra.
Sedan den blifvit discussions-ämne, tycker jag, att man icke kail låta den förfalla, hvarken genom bestämdt beslut, eller framkastade svårigheter, utan att man bör bevilja den, ej i följd af en lag, utan i följd af Ståndets begifvande, på sätt RiddarhusUlskottet föreslagit, och en värd Ledamot Den 3 Februarii,f. ni. 21 nu nyss ytlrat, så att man må kunna liitföra personer, hvilka icke genera våra öfverläggningar. Att sådant mycket lätt kan låta sig göra utan några nya lagar eller föreskrifter, bevisar ett annat Stånd. Jag har nyss hört en af BondeStåndets utmärktaste Ledamöter, om jag icke just vill säga dess förnämsta medlem, omtala, att den dag, då frågan, hvilka skulle blifva faddrar, inom Ståndet afgjordes, flere åhörare varit närvarande, och att de, på Talmannens anmodan till dem att afträda, medan Ståndet fattade sitt beslut, med största skyndsamhet aflägsnat sig, och åter inträdt, då de underrättades, att de kunde få inkomma. Allt sedan år i8ot) har BondeStåndet haft en sådan publicitet. Hvilken af oss, som Önskar det, blir dit införd utan några precautioner. Jag tillstyrker således, att vi först må besluta, att Publicitet härskall äga rum, och sedan, huru den bör ske, till förekommande deraf, att sådane personer icke hitkomma, af hvilkas mindre bildning man kumle vänta obehagligheter för våra öfverlägguingar. Friherre Sparre Sixten: Jag delar hufvudsakligen de åsigter Grefve Snoilsky yttrat i sin reservation, och förenar mig med honom. I afseende på hvad Herr Lefren yttrat, får jag förklara, att jag är af samma tanka, sorn han, att frågan, i fall den Lifalles, äfven bör till Lagutskottet remit - teras, mert kan, i afseende på sättet att i öfrigt behandla frågan, ej dela hans mening, emedan man på sådant sätt skulle sluta med hufvudsakens afgörande.
Men jag frågar en hvar af eder, mine herrar! huru vinnes detta ändamål, om det endast är denna Styrelses delegerade, som, i stället för densamma, uttala dess veto? Har detta icke inför allmänheten alldeles samma verkan, som om det uttalades af Styrelsen sjelf? Kan man då icke så gerna bespara sig den omgången och låta 35a Dea a8 Oetober e. m. Styrelsen directe säga nej, utan att skicka framför sig andra personer, som likväl alldeles icke maskera spelet. Frih. Boye har i ett föregående plenum sagt, att pärskammaren i Frankrike vore nämnd af Konungen, och han har frågat: har man då icke frihet i Frankrike? Men vi torde vara något när öfverens derom, att den öfre kammarens bestämmelse icke är att utsträcka friheten till gränsen af anarki, utan just att förhindra sådant, och jag tager mig då friheten att till den värda ledamoten ställa en motsatt fråga, nemi. den: ur man då så tryggad för anarkien i Frankrike, med den så mycket berömda pärskammaren? En annan ledamot har trott, att Fransyska pärskammarens moraliska svaghet kom deraf, att den i vissa fall uppträdde såsom domstol, och alt beklagligtvis under de sednare åren den varit nödsakad att ofta fungera i denna egenskap. Jag måste visserligan erkänna, alt 'jag icke äger den närmare kännedom om de Fransyska förhållandena, som endast kan vinnas genom vistande i landet; men såsom saken, på det afstånd jag betraktat densamma, för mig visat sig, finner jag tvertom sannolikt, att den domaremakt, som blifvit pärskammaren lemnad, i någon mån bidragit att lemna den det högre anseende, som den i detta ögonblick skall sakna. Allmänheten äger nemi. vanan, att vid begreppet om en publik domare fästa det af oberoende och opartiskhet. Således skulle jag tro, att om man är öfverens om att utgå från den synpunkt, att den öfre kammaren skall vara conservativ, att den skall gifva stöd åt Styrelsen, så måste man också, då man noggrannare betraktar saken, blifva öfverens om, att man icke kan taga den Fransyska pärskammaren till mönster härutinnan. 1 afseende på de väckta förslagen, har Frih. Boye ganska riktigt anmärkt, att Frih.
— N:o 124. i anledning af väckta motioner, rörande dels medgifvande af frihet att tillverka bergsprängnings-krut, dels kronoskjuts-skyldiges befrielse från krut-transporter. IX. B. 495, 789. A. 792.' — N:o 125. i anledning af väckt motion om skyldighet för bergsfrälsejorden inom Stora Kopparbergs län att deltaga i skjuts. — N:o 126. i anledning af väckta motioner, rörande nämndemäns befrielse från utgörande af reserv-skjuts. N:o 127. i anledning af väckta motioner rörande kommunalstyrelser in. m. XI. B. 21, 77, 78. A. 82. E. 269 — N:o 128- i anledning af återremiss i viss del af Betänkandet N:o 116 angående omarbetande eller ändring af Kongl. Stadman för Rikets Allmänna Elementar-Läroverk den 14 Augusti 1856, m. m. XI. B. 21. 77. 82. A. 85. E. 116. Allmänna Beviliningen, angående den för Riksgälds-Kontorets utgifter erforderliga. XI. B. 446. 447, A. 448. E. 462. — angående ifrågasätta förändringar i föreskrifterna om dess utgörande. — A — <5 Allmänna rörelsen, om stadgande» angående de i kronans kassor influtna o medlens tillhandahållande för, IX. B. 791, 815- X. 7, 40. A. 72 Se äfven penningeställuingen. Almare
Men om ock, på de af Utskottet nu anförda skäl, — hvartill kunde läggas att dessa slags äktenskap redan nu kunna uppkomma, om af två judiska makar den ena öfvergår till kristendomen, — något hinder ur principiel synpunkt icke kan anses förefinnas emot det i förslagets 1 § uttalade medgifvande, återstår dock att tillse, huruvida ett sådant medgifvande nu är af omständigheterna påkalladt. I motsats mot hvad Herr Doktor Rundgren antagit, finner Utskottet de af Kongl. Maj:t derför åberopade skäl ganska starka och talande. Ty det gäller här att uppställa ett skyddsvärn för den allmänna sedligheten, — att söka förvandla det konkubinat, som, enligt vår allmänna lags stadganden, kan på vissa vilkor grundlägga familjerättigheter, till ett lagbundet äktenskap, — att skänka de barn, som af ett sådant konkubinat kunde födas, det stärkande inflytandet af ett ordnadt familjelif. Behofvet häraf, om det ock hittills endast undantagvis gifvit sig tillkänna, synes Utskottet vara ett bland de starkare skäl, som kunna för en ny lag anföras. Och, enligt hvad Utskottet inhämtat, lära flera sådana äktenskap, fastän ingångna i främmande land, redan nu hos oss existera. Olika tankar kunna måhända uppstå om rättsverkningarna inför Svensk lag af dessa äktenskap; men blotta tillvaron af desamma utmärker dock ett behof af friare lagstiftning i ämnet. I afseende å förslagets detaljer eller frågorna om lysningen, om formen för äktenskapets fullbordande samt om den religion, hvari barn bör uppfostras, får Utskottet hänvisa till de motiver, som äro anförda i det vid den nådiga Propositionen fogade Stats-Rådsprotokoll, hvilket redan är i tryck bland Riks-Ståndens ledamöter utdeladt. Det genom 3 § föreskrifna s. k. civila äktenskapet är visserligen en i vår lagstiftning hittills okänd institution; men denna form för ingående af ifrågavarande slags äktenskap synes Utskottet vara en så gifven följd af tillåtelsen till samma äktenskap, att någon tvekan derutinnan ej torde uppstå. Att uppdraga förrättande af vigsel i dessa fall åt Svenska kyrkans presterskap, vore, såsom Herr Justitie-Statsministern ock yttrat, en »tvångsåtgärd», som Lag-Utskottets Betänkande M 8.
Til Ledamot i denna DiroQi n mä ieke wöljas den, -som bekläder el Riks - Ämbete, enligt Ridderstapets och Adelns Beflut nid Riksdagen 17,86; och L kraft astren deraf, wfl.es hädanefter icke leker någon turnunmrrnrs Illsoles ener Arver» I)ir öleur i samm.» Onvölion. Emellan R ksdagarna woljas derlil Ledamöter as DircQsursrvL saMjälldt, eller xsr La pits., med lpck.a sedlar. §. 2. Skulle den högst olpckeliga handeln: af Konungahusets ulgäng inträffa, hwarom gg. §. i 1772 ars Regeringsform handlar, ställer ÖireÄioa s-g til efterlefnad, hwad samma Z. stadgar, rörande Riddarhus - OireLionerrs förhällande wid et stikt tilsälle. §. Z. Riddarhus OirEionen äligger wärdén och förwaltningen af Riddarhuftis medel i likhet med hwad det för Låssan wid 1789 chs Riksdag as Ri derstapet och Adeln fastställda UllämngSR-glemcnte och Lag söre skrifver, samt ak, i följs Deraf, med en oafbruten uxmärksamhek söka be» fremja, ej mindre (lLsksnZ förkofran, än desi saLecht. '! och bestånd. Skulle uc.gra frågor ak suriäist beskaffenhet Harwid nvstä, skail VireÄionen remittera dylika mäl lil Midvarhus-kiicLleus tt-.tälanLc vch algard. §. 4- Til P-Estan, der Riddarhus - e«s'L08 Säfe rhets - Oocumerrtsr, ?v„ verser oed Obligationer för-.oaras, och Pnnlken mev dubbla L.is ur jörjebd, stall den ena Nyckeln wardås af Ka-.uereraren, och den anvra, enlig.