Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rf oljas mål icke allenast genom vad, utan äfven genom besvär; alt uti dessa sistnämnda mål, den klagandes vederpart hvarken kan anses såsom 14 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 123. uteblifven eller såsom tillstädeskommen, derest målet afgöres utan föregången communication, men att det likväl uti alla de fall, der den icke klagande fått sig genom Under-Rättens eller Konungens Befallningshafvandes utslag någon rättighet eller fördel tillagd, är lör honom oftast nödvändigt att undfå ett exemplar af Hof-Rättens beslut, för alt med stöd derutaf kunna erhålla exekutiv handräckning för utkräfvande af sin rätt, samt att, då svarande parten, derest han i Hof-Rätten vinner, får sig tillagd ersättning för utslagslösen af sin vederpart, men, om han deremot tappar, behöfyer utslaget, lör att kunna i beslutet söka ändring, derest han sig dertill befogad finner, någon oskälig kostnad ej eller kan anses svaranden tillskyndas, derigenom alt ett exemplar af Hof-Rättens beslut varder åt honom utskrifvet. Med afseende på dessa förhållanden, och enär lagen i 24 Kap. 7 § Rättegångs-Balken ovilkorligen föreskrifver, att alla Rättens domar och utslag, som efter kungörelse å Rättens dörr afsägas eller utgifvas, böra förut tvefallt färdige skrifvas, alt delomännen må dem emot lösen undfå, utan att något undantag finnes stadgadt för den händelse, att endera parten från Rätten uteblifvit, hvaraf, enligt Utskottets tanka, följer, att lagens mening är tillräckligt klart uttryckt, finner Utskottet ej skäl tillstyrka förändring uti ett stadgande, som uppenbarligen tillkommit af omsorg för rättsökande parters rätt, och ostridigt i de flesta fall leder till deras fördel, utan hemställer Utskottet, att Herrar Stråles och Bobergs uti det ifrågavarande hänseendet väckta motioner icke må bifallas. Stockholm den 13 Maj 1845.
Emot det medelst voteringens utgång fgttade beslut, får jag för min enskilda def reservera mig, förundrad öfver att finna * Lagutskottets B(tankandtn. *343 det vi ej tyckas hafva hunnit till den grad af upplysning, alt vi kunna inse fördelen af de för vårt verkeliga intresse tjenliga inrättningar, hvaraf våra grannar redan befinna sig väl; och att vi med öppna ögon, medelst skrå mässiga mesurer, motarbeta den förkofring inom oss, som vi naturligtvis borde önska erhålla. Ut Supra. Ex Proiocollo, Joh. Jacob Kleman. Xv ;o 194. Ankom den 19 Öct, j823. Utlåtande i anledning af Åtevre?niss af Utskottets Betänkande under N:o 3 5, om tipphåfvande af de författningar, sorn hindra Sakegares fria val af Rättegångs ombud, Uti berörde Betänkande har Lagutskottet hemställt, att, i öfverensstämmelse med den af Utskottet antagne tydning af i5 Gap. 3 §. Rätleg.Balkon och Kongl. 1544 lågVtskittets Betänkande». Brefvet af den 27 Maji iSor, en förklaring må blifva utfärdad, af innehåll att genom nämnde Kongl. Bref någon ändring af i5 Cap. 2 § Rätteg.Balken, eller inskränkning i de stadganden, som deri finnas, angående rättigheten att föra andras talan, icke blifvit gjord; hvaremot Utskottet icke funnit skäl att bifalla RiksdagsFullmägtigea Anders Danielssons yrkande, att Domstolarne må förlora all rätt ej mindre att vägra tillåtelse för någon, att inför Rätten föra andras talan, än äfven att för vanvördligt skrifsätt eller inblandande af hvad till saken icke hörer, döma någon förlustig rättigheten att såsom Fullmäktig gagna. Detta Betänkande har blifvit åtterremitteradt af samfelige Riks Stånden. Hos HöglofL Ridderskapet och Adeln har Herr C. Ehrenborg anmärkt, att han icke rikligt kunnat fatta Utskottets utredning, huruvida i5 Cap, 2 §. Rätteg.Balken må anses ändrad genom sedermera utkomne författningar; att
Förordningen den 28 Junii 1798 i 4 §• till löftesmannens fördel bjuder, men en så beskaffad olikhet, och det nyss omförmälde dröjsmålet med communicationen icke synes böra ega rum; tror Utskottet sig hafva skäl att vördsamt tillstyrka, det måtte, öfver 4 jf. i Kongl. Förordningen den 28 funii 1798, angående vissa omständigheter uti lag sökning smål, samt Kongl. Förkla ringen den 29 fulii 1812, gifven öfver samma §., en sådan ytterligare förklaring meddelas: att fordringsegare, som hos Konungens Befallningshafvande lagsöker löftesman, hvilken borgat såsom för egen skuld, bör ej allenast dervid iakttaga den i nämnde Författningar stadgade tid, utan äfven, senast inom Sex Månader ifrån samma tids 2 0 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 52, utgång, af lagsökningen gifva löftesmannen behörig del, så vida fordring segarens talan skall anses genom den lagsökning förvarad. Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Maji kl. 2 eft. m. Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigcn frän Skaraborgs Län Lars Larssons förslag till st ad gand en, rörande tiden, inom hvilken utmätning bör verkställas, med flera hithörande frågor.
Ståndet fann skäl att, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, bifalla detta Utlåtande; N:o 74, i anledning af Herr Rosenblads, Bernhard, motion, om förändring i fördelningen af styrelse-åtgärderne i Banken, och i sammansättningen af Bankens understyrelse, bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Memorial, N:o 3g4, rörande ett tillägg i frågan om det af Kongl. Maj:t för Carlstens fästnings istånd sättande äskade extra anslag: Ståndet beslöt, alt, derest Kongl. Maj:t skulle finna Carlstens fästnings försättande i fullständigt skick icke kunna fördröjas, Kongl. Maj:t då må ega, att af anslaget för Carlsborgs fästnings - 8 Prot. fJidr, (fi. 8 Jan. *835. byggnad använda hvad sorn till nämnde behofs afhjelpande han erfordran. Från Väljlofl. Borgare-Ståndet. S, D. Föredrogos å nyo Stats-JJtikottets Utlåtanden och Memorial' N:o 38o, öfver anmärkningar vid Utskottets Memoria], N;o 310, angående utsättande af en praescriptionstid, inom hvilken de från Riksgälds-Contoret utgifne Credit-sedlar böra till inlösen företes ; Utlät. N;o 31 o bifölls och Utlåt.
Spöstraffet är enl. min åsigt olämpligt för criminella förbrytelser, men det kan vara ganska lämpligt såsom ett disciplinärstraff, att i ögonblicket deprimera öfvermod hos individen, att bestraffa liknöjdhet, eller dolskhét hos en person, som behöfver upryckas. Af spö-straffets uphörande följer således ingalunda att prygel inom militären skall afskaffas, om också dess användande bör betydligt inskränkas. Husagan kan också med 17* 280 Den 12 Augusti f. in. skäl bibehållas så länge vi hafva bestämde flyttningsterminer och jag icke kan när sorn helst aflägsna personer från min tjenst, och derföre bör äga rätt att ögonblickligen qväsa öfvermod och sturskhet hos en tjenare; men att ådöma stryk efter månadslånga rausakningar låter sig icke ur någon synpunkt försvaras. Hvad säger oss dessutom erfarenheten om dessa spö- och risstraff. Höra vi icke dagligen talas om dessa historier om förbrytare, hvilka under straffets undergående vända sig tili profossen med yttrande: kan du icke slå bättre. Detta hån mot straffets verkställare verkar redan missnöje och tvekan om straffets lämplighet, och i hvad man innebär det väl något afskräckande? Den talare, som yttrade sig om det afskräckande i spöstraffet, har erkänt, att antalet af itererade stölder under sednare tider ouphöriigen tilltagit, ehuru spö- och risstraffen bibehållits just för 2:dra, 3:dje och 4:de resan. Vi hafva således i vårt eget land den mest talande erfarenhet om, att dessa straff icke äro afskräckande. Huru kunna då afskräcknings-theoriens anhängare tala för deras bibehållande? Samme talare har ansett straffet böra vara af den beskaffenhet, att hederskänslan icke sårades deraf, utan att hon uprättades; men jag frågar, är det väl ett medel att uplifva hederskänslan hos den brottslige att updraga honom på pålen?
Domaren, som det åter enligt lag icke tillkommer att yttra sig derom, utan då tvist efter stämning uppstått, och ehuru bestämde förcskrifterne om börds* rätten äro, visar dock erfarenheten, att förhåll3nderne någon gäng varit sådane, att de föranledt till verkliga stridigheter, äfven i den frågan om Egendomen kunde bördas,’’ ' Föreskrifter kunna visserligen i administrativ väg af Kongl. Majit meddelas , om den tillsyn och handläggning publike authoriteter böra tillkomma; men authoriteterne kunna då Oj annat än iklädas en ansvarighet, som törhända någon gång blir vådlig, oaktadt mesurer af cautioners presterande.” "Borgen måste ställas af Egendoms-innehafvaren för kostnaderne och af försaljningspiännen för uppbörden, samt säkerhet gifvas derföre, att den som vinner får ofelbart tillträda egendomen ograverad. Svårigheter uppstå härigenom af sådan beskaffenhet, att sällan någon förmår att begagna sig af det ifrågavarande tillståndet, hvilket också derföre icke kan medföra den allmänna nytta, man förväntat under nu varande förlägenhet, och här vidtager åter lagstiftningen, som bör stadga, hvilken, i händelse cautionister och uppbördsman blifva insolvendo, må kännas vid förlusten och hvilken skall bevaka de fordringar, hvarje lottinnehafvare eger.” ”Jag kan af alla dessa skäl icke frångå det underdåniga afstyrkande jag förut trott mig 7& Onl fast egendoms försäljning a. Loiten. böra gifva i anseende till hvad som blifvit begärdt och hemstäidt.” Föredraganden åberopade i underdånighet sitt till Protocollet för den ii Julii 1821 afgifne yttrande.
Jag förstår er så väl härutinnan. Ty när det, att vara subjektiv, är att vara författare och vidare det att vara subjektiv är att vara naiv, och naiv Så följer härutaf att Johan Nordling Visserligen har Johan Nordling icke ännu slagit sig igenom, ty om han än såldes i lika många exemplar som Sigurds ”Kaleidoskop” och Geijerstam icke såldes mer än i 500 ex. och Levertin i 300, så vore dock de 300s omdöme det afgörande härutinnan, ty det är kännarens lilla klick; och den eröfrar ni nog aldrig, ty den fordrar annat än ”Dolce far niente” för att finna sig tillfredsstäld.179 Den fordrar verkligen af sina författare arbete. Ty utan arbete blir ingen konstnär. Och slutligen: Det fans blott en enda osanning i mitt bref till er, och den ångrade jag så fort jag skrifvit den ner: Der stod ”är ni af den metall jag tror” etc. Jag tager detta tillbaka. Det var lögn. Jag trodde det aldrig. Och nu farväl – eller au revoir per literas.180 Jag reser uppåt vestkusten, men bref träffa mig fortfarande under adress: Hörby. Hög etc [Här slutar vol. 2 av Stora boken] Fullkomligt privata anteckningar Ernst Ahlgren Från Juli 1885 – Okt. 86. En veterinärläkare blef presenterad för Anne Charlotte Ljungberg. Han ansågs för en gentleman, ”riktig fruntimmerskarl”. Hörde att Rudolf kallade henne Anne Charlotte. ”Jag har hört talas så mycket om er,” sade han: ”är ni inte född Anne Charlotte Edgren?”182 Gustaf och Anna sade i dag att det är tråkigt att barn så fort bli stora, ty sedan de börja gå i skolan börja de småningom aflägsna sig från föräldrarna och lefva för egen räkning. Jag förvånade mig öfver detta yttrande och sade att glädjen väl just låge i att tänka sig en framtid för dem och i att se dem tillväxa. ”Men för ens egen egoism käns det bäst att de äro små,” svarade Anna. Egoism – ja det var det ord som hela tiden sväfvat mig i tankarne. Jag menar nu icke förfinad egoism. Det barnet, och så, många rätter mat, det är deras lifs hela intresse.
Del händer icke sällan, att kringstrykande qvinnors försörjningsort icke är kanel, och under sådant förhållande finnes icke någon möjlighet lill att befria sig från barnens försörjande, i fall qvinnan skulle föda barn der hon vistas. Hon är då blottställd för att drifvas ifrån det ena huset lill det andra såsom ett skadedjur. Detta leder till en omensklighet, hvilken man borde undvika. En ledamot af BorgareSt. har berättat mig huruledes en torpare hos honom hade lemnat husrum åt en qvinna, som der födde barn. Den 6 September f. m. 255 Församlingen var deröfver så misslynt, alt den ville utdrifva torparen. Följden deraf blef, alt hos fånigt folk upkom förskräckelse för atl emoliaga någon. Linder den lid jag var Stats-Sekret., innan denna falligvårds-stadga var införd, hände del, alt en sådan qvinna födde barn vid landsvägen; sådane händelser kunna äfven framdeles inträffa. Under sådane förhållanden ålägges församlingen att försörja ett derstädes födt barn, men delta förefaller så obilligt, alt när målet kommer till K. M., hvartill del förmodligen går, så uphäfver K. M. utslaget. Hvem skall då försörja detta barn? Det måsle väl blifva Kronan, der ingen församling har skyldighet dertill. Då är det väl häst att rentaf uttala denna grundsats, så alt man vet huru i ett sådant fall skall förfaras. Delta är så mycket vigtigare, som det är et slags motsägelse emellan de beslut, sorn R. St. vid denna Riksdag fallat, då del nemi. var fråga om upfoslringshjelp för fattiga barn, dä man ansåg en i detta afseende afsatl fond böra för ändamålet orubbad bibehållas. När man sålunda erkänt att hehofvet förefinnes och ait medel finnas att för della ändamål använda, hvarföre vill man icke då medgifva, att det lär sålunda tillgå och att medlen verkligen dertill användas. Uppå härefter framsiäld propos. fann R. o. Ad. förevaride fråga om inbjudning hafva förfallit. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm.
S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Rag-Utskottets Betänkande, N:o 162, öfver Hr N. V. Stråles motion, om meddelande af bestämdt stadgande, huruvida serskildt ansvar skall ega rum för förnyande af förbrytelse, hvarföre man ännu icke undergått bestraffning, m. 121, S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-ttskottets Betänkande och Memorial; N:o 135,1 ytterligare, i anledning af väckta motioner, om förändringar i Författningarne, rörande Bergsoeh Jernliandteringen i Riket: Ståndet, sorn redan bifallit Utlåtandet N:o 1 o3 gillade de i Betänkandet N:o 135 föreslagne tillägg och förtydliganden; jjtio 136, med förnyadt förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om enskilda Theatrars inrättande, om censur af Theaterstycken, samt om upphörande af de afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Capellels Pensions-Cassor, sorn för representationerne i landsorterne erläggas, bifölls. S, D. Föredrogos och biföllos Stats-ZJtskottets Berättelser, Memorial och Betänkanden: N:o 322, angående verkställd revision af anslaget till Hennes Maj:t Drottningens Kröning; K;o 3a3, angående verkställd revision af ornkostnaderne för Höglsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Trot. Uldr, d. 4 Dec. i834« 17 Sophia Albertinas begrafning; A:o 824» angående verkställd revision af anslaget till Lejonbackens ombyggnad; N:o 325, angående verkställd revision af Kongl. Krigs-Collegii med derunder lydande Cassors afgifne re* dogörelser för år i83i; N;o 344» angående verkställd revision af Förvaltningens af Sjö-Ärendena, Kongl.
Då härifrån afdrägas de, enligt räkenskapen, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande levererade medel för bestridandet af kostnaderna för medico-legala besigtningar 7,187: 37. 2. synes, att detta anslag under år 1856 lemnat ett öfverskott af 805: 43. 7. hvilket belopp under Januari manad 1857 blifvit till stats-verket inbetaldt. § 3. För Veterinär-inrättningen i Stockholm, hvars redovisning förut ingått i Kongl. Sundhets-kollegii hufvud-bok, aflemnas numera särskild redogörelse, hvilken Revisorerne här nedan komma att anmäla; bck har, i följd deraf, denna inrättnings behållning blifvit ur Sundhets-kollegii räkenskap afförd samt uti den nya räkenskapen uppdebiterad. ordning. — 49 — § 3. Vid inventering af säkerhets-handlingarna hafva dessa befunnits i behörig Veterinär-inrättningen i Slockholm. Under den 20 Juli 1855 har Kongl. Maj:t för Veterinär-inrättningen utfärdat nytt provisoriskt reglemente, att gälla intill 1858 års slut, samt ställt denna inrättning under styrelse af en Direktion, bestående af Chefen för Stuteri-öfverstyrelsen, såsom ordförande, och, såsom ledamöter, en ledamot af Sundhets-kollegium, 2:ne i liufvudstaden bosatte för veterinär-väsendet nitälskande män samt inrättningens Föreståndare; hvarjemte Kongl. Maj:t förordnat, att Direktionen borde till Kongl. Kammar-rätten öfverlemna behörig redovisning för de till inrättningen å stat anslagna och i öfrigt inflytande medel. Räkenskapen för år 1856 har ock blifvit till Kongl. Kammar-rätten öfverlemnad och derstädes utan anmärkning granskad. Den innehåller följande redovisning: Debet. Balans från år 1855: Stats-kontoret: 1856 års stats-anslag 4,500: „ Kongl. Sundhets-kollegium: behållning å föregående årens stats-anslag 259: 47. 7. Credit. Utgifter: Balans till år 1857: Revisorerne hafva härvid icke funnit något att erinra. Veterinär-inrättningen i Skara.
Lnge egna 8in tiel äk anmärkning8ärenLena8 LeLanolling, 19 börancle clet pä Rammar-Hällen ankomma all bs8lämma clet revi5iou8a>bele, 80m cierjemte 8kulle rik nämncle Ilevi-or verli8lälla8. Om cielia i Räcler bikolle8, tiri ilo Rammar-llätten ii! Ulra i unclerclänigbet bem8lä1Il, all slaten malle ka lillölrsa mert en 1levi8or i lägre löuegraclen, bvaitill erkorcIracle8 600 ll:clr. Inkalscle8 bacle Rammar-bälten i unöerclänigbet lilbl^rkl, all ^lleiligare en Rammar8lrrikvar6 malle ka lill8älla8, bvarigenom ocb clä, nä 8äll kärr är nämncll, cl en kör närvarancle lm8 Ökver-Oommi88arien r>n8lällcle Ramma>'8lrrikvaren, blekve alt tillgå, per80nalen uli rls a:ne öfriga Oonloren 8kulle Irunna mert en Rammar8lrrikvare uli bvarlclera körölra8, 8aml 8älecl68 utväg kör Rammar-bälten gikva8 all kör Oomnn88arierne uli cle88a Ooulor berecia något bilräcle, mecl ak8eenc1e ä clen förökning, 80m genom ätHIIige Ökver-0ommi88arien nu äliggancle göromäR ökverkl^ttancls lill Oonlo, 8-Olmkerne 8lrulle uppkomma; ocb blekve kör nämncls n^a Rammai8krikvareljen8l ^oo b:clr erkorclerliga.
Herr RosenscholclmedigiWer, att den påbndna planteringen kan vara gagnelig i de orter a£ slättbygden, sorn ligga längst från skog, nämligen om den till åker mindst dugliga jord dertill användes och icke större ofrugtbara fält finnas i granskapet, som böra helt och hållet planteras med skog, men han anser följden af dess allmänna verkställande blifva, att slättbygden slutligen skulle producera kanske mera skog än den egentliga skogsbygden, der productionen af skog och vården örn denna i allmänhet skulle i samma nion aftaga, som Skogsplanteringen på slättbygden tilltog, samt skogsboen, äfven dä tillgången på spannmål på slättbygden minskades, nödsakas öka sin åkerrymd, om slättboen ökte sin skogsrymd: hvaraf den slötföljd skulle kunna dragas, att man ville uppmuntra skogsplantering på bördig jord och åkerbruket på oländig. 3:0 Öfverflödig, ty om slättboen icke bör få vara i behof af att, i utbyte mot egna producter taga någon del af Trädvaror från skogsbygden, så kan tillgång på dessa inom slättbygden beredas honom: 1:0 genom plantering på de stora sandhedar och andra ofrugtbara mycket stenbundna marker, som finnas äfven på slättbygden, 2:0 genom plantering vid boningarna, på gärdesgårdar, och landsvägar, hvilken sistnämnde icke bör vara så tät som påbudet var, emedan deraf blåst och sol hindras att upptorka vägarne, 5.0 genom skogarnes i skogsbygden bättre; g24 Besv. Oek Ekon. Utsk. Eetankanåen. vård,/j.:o genom Höganäs Stenkolsverks libe» hällande, och 5:0 genom veds likså fria införsel till Skåne från Blekinge, som till Sverige från Ryssland. Herr Rosenschöld slutar detta anförande med den tillönskan, att man en gång i den inre Rikshushållningen måtte hinna att se vidt omkring sig, att betrakta alla denna hushållningens delar i deras förhållande till hvarandra, och således undgå att se hvarje serskild hushållsgren isolerad utan sitt behöriga sammanhang med de öfriga.
Tjocka störar, stenar, hamrar och dylika redskap äro nemligen i en öfverlällandes hand icke mindre fruktansvärda, än egentliga vapen; och den, som griper till ett sådant vådligt medel, ådagalägger en hög grad af vildsinthet. Sorn likväl i lagstiftningen omöjligen kan angifvas allt hvad till lifsfarligt vapen må hänföras, måste det alltid ytterst bero på domaren att i hvarje fall bedöma, om ett till personligt våldförande begagnadt redskap varit af vådligare beskaffenhet. Men då, på sätt ofvan blifvit anmärkt, en del domare under lifsfarligt vapen ej hänför annat än egentliga vapen, samt en förklaring härutinnan alltså synes vara af nöden, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat' en Författning, hvarigenom förklaras, att Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845, angående ansvar å den, som skadar annan med lifsfarligt vapen, skall tillämpas, då någon, oträngd, i vredesmode skadar annan med verktyg eller annat tillhygge af den beskaffenhet, att ett våldsamt bruk deraf pröfvas vara för lifvet vådligt. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 November 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Nov. 1834. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vilkoren för bränvins försäljning. (Särskilda Utsk:s Bet:den m. m. Stats-Ulsk:s Mern. N:o 376.) S. A. K. Med öfverlemnande af upprättadt Förslag till Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning, få Rikets Ständer, i afseende å de stadganden, som i detta Förslag förekomma, följande i underdånighet anföra. Bih. till R. St. Förslag till underd. Skrifvelse, N:o SO3. Utgående från samma synpunkt, som varit följd i det
Nedanstående apologi för det fula i konsten var ämnad att bli Ernst Ahlgrens svar på d:r C. D. af Wirséns skrifvelse: Herr Doktor. I det jag tackar för ert bref kan jag icke låta bli att med anledning deraf yttra några ord. Då det berör något, som ligger mig nära om hjertat, torde ni förlåta att jag ännu en gång skrifver. Jag vill icke gerna, att det skall ligga någon oklarhet öfver hvad jag sagt. Jag är så långt ifrån att anse skönheten bestå i blott yttre former, att jag i mitt förra bref yttrade, det jag icke tror någon kunna bli sann konstnär i ordets djupaste och bästa betydelse, utan om han sjelf sträfvar att bli en god och ädel menniska; det är tydligt att denna hans sträfvan måste ge sig uttryck äfven i hans konstnärliga arbeten. Ingen stilens skönhet kan för mig öfverskyla tomheten eller hjertlösheten; jag beundrar nog stilen, men jag känner mig fattigare när jag lägger boken än när jag tog den upp. Den mesta skönliteratur plågar mig. Den ger mig ondt i hufvudet. Jag läser deremot gerna historia, biografier eller brefsamlingar. Det synes mig sundt och stärkande. Den »bildning», jag får af romaner, tyckes det mig att jag måste betala så dyrt, liksom genom förlust af något, som var mitt eget. Men jag har läst en hel del nyeuropeisk literatur, derför att mina rent estetiska studier tvingat mig till det. Jag är icke determinist, fast det förefaller så i »Förbrytareblod». Men jag har iakttagit, huru det stundom synes som om allt förenade sig att föra en menniska ett tragiskt öde tillmötes. Det är ett sådant fenomen jag velat framställa i »Förbrytareblod» eller rättare: denna berättelse trängde sig fram oemotståndligt och utan att jag kunde ändra. Jag har stått så nära de handlande personerna. Jag ville blott visa hur det kan gå till – jag måste göra det. Ni ser nog annars öfverallt min tro på viljans och de egna ansträngningarnes magt skymta fram. Jag har skattat åt utmålningen af det fula. Ja. Ja! Jag älskar det fula.