Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samma vare, om ledamot af Stats-Rådet tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord blifvit, egenmägtigt eller våhlsammeli gen lyfta den i 63 S Regerings-Formen sist omförmälde penningesumma, hvarå Rikets Ständer förseglad anordning lemnat; likaledes om Stats-Rådet, dä det likmätigt 3g, 4°> 4h 42 oc^ 44 SS Regerings-Formen, förer Re - Lag-Utskottets Betänkande, N‘.o 127, 25 Begeringen, pä ofvan omförmälte olagliga tid och sätt, berörde summa lyftar, eller någon Stats-Rådets ledamot ett så beskaffadt lyftande tillstyrker. § 3. Skulle Stats-Råds-ledamot tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot RegeringsFormens bokstafliga föreskrift uti 5y ,§\, rörande Rikets Ständers beskattnings-rätt, uti 6o §, till förhöjande af den bevillning Rikets Ständer sig åtagit, eller af sädane artiklar, hvilka i densamma lill bévi/lning räknas: allt sådant till förökande af Kronans inkomster; dock härunder icke begripna sådane, i denna 6o ej omnämnde af gifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom Råk-, Bro-, Färjoch andra af gifter af dylik beskaffenhet; uti j3 fj, rörande påbjudande, upbärande eller fordrande af nya pålagor, utskrifning^/' af manskap, penningar eller varor, utan Ständers samtycke; uti 66, 68 och 72 rörande Rikets Ständer befattning med Bancooch Riks g ä lds-Kerken, samt uti y8 f, att någon del af Riket icke må kunna derifrån af söndras, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning, eller det vållar och befrämjar genom upsåiteligt och bevisligt fördöljande af någon uplysning, miste embetet och varde ej vidare nyttjad i Rikets tjenst. § 4.
Maj 1821 afstyrkt den åtgärd, hvarigenom Contractet med Extra Rotehållare rubbats, då den förstnämnde uraktlåtit att, med stöd af 38 §• i Regeringsformen, sin Embetspligt utöfva. Den rådgifvareåtgärd som föranledde det så kallade Talaresällskapets upplösning, har ConstitutionsUtskottet godkändt, emedan serskilte omständigheter för ögonblicket påkallade den Executiva magtens åtgärd häremot; men det måste åligga ConstitutionsUtskottet att upplysa Ständerna om dessa särskilta omständigheters beskaffenhet, sorn kudde föranleda målets upptagande i Konungens Rådkammare, då det som rättsfråga borde af Domstol behandlas. 1 följe af anledning till anmärkning mot StatsRådetoch Föredraganden för dess åtgärd vid förbudet mot en privat Theaterinrättning i Hufvudstaden, det jag anser stridande mot 60 §. i Regeringsformen har Utskottet sålunda för - 228 Dtn 10 Julii e, m, klarat begreppet om monopolium, att detta icke förefinnes, så vida ingen vinst dermed är förknippad. Denna definition har Utskottet tillämpat pi den Kongl. Theaterinrättningen, hvilken lärer underhållas med förlust; men jag frågar, om ej förekommandet af en ännu högre förlust, den Utskottet anser vara rättvist förebyggd pi enskildt mans bekostnad, bör kunna anses för en verklig vinst, och således afven i Utskottets mening godkännas som monopolium. Jag bör inskränka mig vid hvad som nu blifvit anfört mot Utskottets Betänkande, öfvertygad derom, att de Herrar af Ridderakapet och Adeln, som äro Ledamöter af Statsutskottet, äro i tillfälle och icke underlåta, att redogöra för sistnämde Utskotts bearbetande af de ämnen, sorn gifvit anledning till anmärkningar mot Styrelsens organer. Det återstär mig likväl att yttra en billig förundran öfver ConstitutionsUlskottets slutliga anförande, då Utskottet, efter att hafva godkänt vissa anmärkningar och tillstyrkt deras behandling efter 107 §. i Regeringsformen, ändock icke otydligt synes uppmana Ständerna att bevilja decharge för StatsRådet.
Domhafvanden kunde undgå att i nåder dömas skyldig till ersättande af det penningebelopp, som genom den orätta domen gått för fordringsägaren förloradt. I denna sak har Kongl. Maj:ts nådiga beslut ännu icke hunnit falla. Min sista berättelse omförmäler de underdåniga besvär, som jag hos Kongl. Maj:t anfört öfver Kongl. Svea Hofrätts utslag af den 9 Maj 1853 uppå anställdt åtal emot Rådstufvurätten i Gede för vägradt upptagande af en angifvelse mot tvenne Polisbetjenter om fylleri; och har detta mål nu blifvit afgjordt genom nådigt utslag af den 5 Oktober 1854, hvarigenom Kongl. Maj:t i nåder förklarar skäl icke vara anfördt, som kunde föranleda till ändring i Hofrättens öfverklagade utslag. Efter mitt förordnande har åtal inför Kongl. Göta Hofrätt varit anställdt emot Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län för försummelse af dess embetspligt i afseende på verkställigheten af bestraffningar inom Alingsås Kronohäkte, hvarigenom fängelsestraff vid vatten och bröd, i: brist af böter ådömdt för förfalskningsbrott, blifvit i verket ställdt, förr än vederbordt; och har Kongl. Hofrätten genom utslag den 6 April 1853, jemte förklarande att, enär den Landshöfdinge numera allidit, under hvars tjenstetid händelsen inträffat, yttrande öfver åtalet icke erfordrades i vidsträcktare mån, än så vidt det afsåge Landssekreteraren, tillika sig utlåtit, att emedan Tillsyningsmannen vid Alingsås kronohäkte, till hvilken Häradsrättens
Utskottet antager, att den här, såsom allestädes, måst upphöra af sig sjelf genom verldshandel*, i bredd med allmänna upplysningen, förändrade rigtning och lynne; men härvid anmärkes, att orsakerna till Gottländska handelns iråkade förfall tillräckligen upplysas af Historien,' samt att Portofranco-inräitningar på åtskilliga orter än i dag existera och blomstra, bland hvilka endast må nämnas Cadix , der helt nyligen öppnades och formligen garanterades en fri-hamn. Hafva Gottlands invånare hittills gjort sig förtjenta till den omvårdnad de njutit af en Styrelse, den de, efter eget val, sig underkastat, och befinna ds sig genom flera års successiva missväxter, samt en för deras vantiga exporter högst missgynnande conjunctur, nu försatta i yttersta behof af allt det understöd, som Staten kunde dem tilldela ; så borde det ej anses förmätet att hoppas, det Rikets upplyste Representanter skola medverka till befrämjande af detta dubbla ändamål , att nemligen ifrån näringslöshet och armod till trefnad och välmåga upphjelpa en province, i det Staten, utan all Sih, till Rikt-St, Prut, iSaB och JS29, 5 S*ml, 2 Af i, l8 Bil .1. Bev. s. Allm. Rcsv.o.OcC. Ut sk Bet. N.o Ig. uppoffring, sjelf satter sig i besittning af fördelar, dem localen erbjuder, oell Utlänningen förstår att uppskatta.
Trodde jag att den wore det, trodde jag att den betydligaste delen af Sweriges Allmänhet hade samma rediga och fasta begrepp om selen i den gamla Representationen och fördelarna af en ny, som af erfarne och tänkande Statsmän hyses, sä skulle äfwen jag anse rätta tidpuncten för förbättringen wara inne. Men efter 41 642 Expeditioner till Riks-Ständen.j hwad jag af uppmärksamhet pä ärendernes gäng under innewarande Riksdag och af temligen säker kännedom urås tänkesätten i flera Rikets Provincer kunnat inhämta, har jag trott mig finna följande: Man erkänner allmänt och högt, som redan anmärkt är, rättvisan af de hittills orepresenterades anspräk, och will se dem afhulpnc, men om en alldeles ny Representation gör man sig högst »vacklande och orediga begrepp. Nog fullständiga och säkra Statistiska uppgifter dertill finner »nan ännu saknas. Ordet ny Representation upprepas öfwer allt, »nera som ett ljud eller ett föremäl för nyfikenheten och en fyllnad i eljest ofta nog bristande con versations-ämnen, än som en bestämd Swensta Folkets önskan. Men det nyttjas tillika som en pretext för winglare, hwilka hafwa ingenting att förlora, men tro sig kunna winna allt, och hwilka, bundne afnärwarande Regcringssätts noga beräknade eontroler, se för sin uppkomst ingen annan utwäg än en allmän brytning. Man »nä ej förunda sig att Representationen sä mycket omtalas. Icke nog att kunnige Män redligt önska rättelser i skadliga brister och synbart felaktiga former saint högt yrka deruppå. Alla mitznöjde Partier, ehuru ätskilda i assigter, ropa pä detsamma, för att derigenom Åstadkomma en ny hwälfning, bäde de, som »ville lefwa under enwäldets qwäfwande börda, och de, som önskade en »nera utwidgad rcpublicanst frihet.
Sveriges lokala förhållanden, sammanställde med tillgången, på folk och penningar, ingå^ efter den ofta nämnde planen, icke några linieskepp uti materielen för yttre sjöförsvaret, som skulle sammansättas af fregatter, korvetter , briggur och skonertaraf hvilka de 3:ne sednare fartygs-certerne, till försvaret mindre användbara, endast ett ringare antal, som med fördel till öfningarne under fred kunde begagnas, borde bestämmas; hvarigenom flere af de för kriget tjenligare fregatterne kunde erhållas, hvilka åter borde bestå af endast 2:ne klasser, nemligen 52 och 44 kanons. Till denna del af sjöförsvaret ansågos äfven höra ångkorvetter af 2:ne klasser med ångmac,hiner af 300 och 200 hästars kraft samt armerade med bombkanoner. Dessa anvisade beståndsdelar af yttre sjöförsvaret upptagas i planen vara så oumbärliga för det närvarande behofvet och med afseende jemväl derpå, huru de inom krigsflottans materiel sannolikt förestående förändringar än må utfalla, så beräknade, att med visshet kunde förutses, att dessa, fartygs-certer komma att för en lång framtid bibehållas och för sjöförsvaret blifva synnerligen användbara. Wöx kust försvarets materiel ansågs åter kanon-slupen för den yttre och öpp-, na samt kappn-jollen för. den slutna skärgården vara den mest fullkomnade och för ändamålet afpassade form och bestyckning, som man hittills, uttänkt åt skärgårdsfartyget. Ett vigtigt vilkor för dessa fartygs, tjenstbarhet vöre dock, att kanonsluparne så konstruerades och inreddes, att de kunde föra en bombkanon förut jemte den. vanliga bestyckningen af en 24-?? kanon akterut.. Sjöförsvarets, rörlighet, förmedelst anskaffande af ångbogserings-fartyg, utgjorde hufvudvilkoret för möjligheten af att kunna gifva detta försvar den kraft, sorn erfordrades för att med hopp om framgång kupna möta och afvisa de fiendtlige anfall, sorn, med biträde af ångkraft, mot vår kust vid inträffande krig komma att anställas.
Antingen den alser bedömande af de om ifrågaställde oroligheter hällne undersökningar eller pröfning af befogenheten utaf de anmärkningar, som Justitie-ombudsmannen upp - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. 3 kastat emot ofvannämnda beslut, är frågan af den art, att den, emot regerings* formens 90 §, ej må komma under Utskottets öfverläggning. Men emedlertid kan den omständighet, att ett eller annat af de åtal, Justitieombudsmannen anställt, icke baft framgång, ej inverka på omdömet angående den allmänna tillsyn, han utöfvat öfver iagarnes efterlefnad. På sätt Utskottet ofvan yttrat, är det vid denna tillsyn, detta aktgifvande, som bristerna i lagstiftningen bäst inses och derifrån som skyldigheten att verka för dess förbättring jemväl synes vara att härleda. Förbindelserna i denna väg hafva emedlertid fått en större omfattning genom det Justitie-oinbudsmannen, pä 1841 års Ständers underdåniga begäran, gifna uppdrag att deltaga i den granskning af förut utarbetade förslag till allmän civiloch kriminal-lag, som åt den dä tillförordnade lagberedningen blifvit anförtrodd. Justilie-ombudsmannen har likväl tillkännagifvit, hurusom han, i följd af det sätt, hvarpå beredningens ständiga ledamöter i deras arbete tillvägagått, icke varit i tillfälle att deri deltaga och således att uppfylla Ständernas väntan härutinnan, äfvensom att han, för beredande af ett sådant tillfälle, anmält förhållandet hos Kongl. Maj:t, med underdånig anhållan, att en arbetsordning för beredningen måtte utfärdas, ehuru denna anhållan, med afseende å då för handen varande omständigheter, ej kunnat bifallas. Att rätt bedöma förenämnde förhållande fordrar en närmare kännedom derom, än Utskottet varit i tillfälle inhemta; men om Justitie-ombudsmannen, af uppgifven anledning, varit urständsatt att uppfylla en pligt, på hvars utöfning Rikets Ständer synbarligen lagt vigt, lärer ej kunna förnekas, att Justitie-ombudsmannen haft skäl att söka undanrödja de binder, som i denna del mött.
Af protokolls-utdrag för den 22, 25 och 27 Maj detta år har Utskottet inhemtat, att samtliga Riks-Stånden bifallit l:a och 2:a punkterna af Betänkandet N:o 36, hvaremot 3:e punkten, godkänd af Bonde-Ståndet, blifvit återförvisad af öfriga tre Riks-Stånden. I nämnda punkt föreslog Utskottet grundfondens bestämmande till Tretio millioner R:dr, hvilket förslag likväl var bygdt på förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets framställningar i 44:de och 45:te punkterna af Betänkandet N:o 35, om bibehållande i Banken af den sedan 1860 års början upplupna bankovinst och om användande af minst Fem millioner R:dr af nämnde vinst till inköp af lätt realisabla obligationer. Omförmälde återremisser voro föranledda af det beslut, tre Riks-Stånd sammanstämmande fattade, att af berörda vinstmedel, Fem millioner R:dr, skulle från Banken aflemnas, i följd hvaraf grundfonden ej kunde till den ifrågasatta summan uppbringas. Utskottet har i ofvannämnda Betänkande» utvecklat skälen för den föreslagna förhöjningen af grundfonden och torde således nu kunna inskränka sitt yttrande till meddelande af följande upplysningar: Bankens kapital öfverskott utgjorde vid nästlidet års slut R:dr 29,628,066: 10. eller: — Återstående behållning derutöfver från åren före 1860 8,955,524: 42. Behållen vinst för åren 1860—1862 5,672,541: 68. Transport Rulr 29,628,066: 10. Banko-Utskottets Memorial N:o 64. Af behållna vinsten för åren 1860—1862 skall, såsom nyss är förmäldt, ett belopp af „ 5,000,000: — från Banken aflemnas; hvadan kapital-öfverskottet, utan beräkning af behållna vinsten för detta år, uppgår till
Hade denna § under öfverläggningen • blifvit förnärmad, så hade utan tvifvel Hr Gr. o. Landtm, medelst klubbslag afbrutit diskussionen. Detta har icke skett och med rälta, ty här är icke fråga om alt pröfva och upbäfva ett Regerings-beslut. I hvarje fråga, som rörer Statens inkomster, finnas 2:ne principaler, K. M. o. R. St. Vid sådant förhållande förefaller det mig besynnerligt, att man vill förvägra Hr Printzensköld att låta saken pröfvas af den principalen, som tillsläpper penningarne, eller R. St., derföre att den andra principalen, eller K. M., pröfva! och underkändt hans anspråk. Om R. St. icke skulle hafva rättighet all bevilja Hr Printzensköld det ersättningsbelopp, hvilket K. M. icke ansett Sig kunna honom tillerkänna, så skulle ju R. St. icke helier hafva rätt att bevilja ett statsanslag ät en enskild person för något arbetes utförande, derföre att K. M. förut vägrat att förelaget med statsmedel understödja eller icke aktat nödigt att saken hos R. St. anmäla. Detta har likväl flera gånger skett, ulan att R. St. derföre fått upbära förebråelsen att sälla sig till doms öfver K. Att denna fråga icke får betraktas på samma sätt som en enskild man betraktar en rättsfråga, den satsen måste jag för min del hell och hållet bestrida. Jag tror att det icke finnes mera än en hederns rätt, gällande för så väl det allmänna som den enskilde, och då R. St. i della fall äro det allmännas målsmän, böra de upföra sig lika gentlemannalikl som den enskilde, hvilken icke anser det vara med hederns fordringar öfverensstämmande ali vägra fullgörandet af en förbindelse, till dess han genom laga dom dertill tvingas. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Med den siste värde talaren in stämmer jag till alla delar deruti, ali frågan är ganska enkel, pä sätt han i sitt första anförande yttrade. Förhållandet är helt enkelt det, att Hr Printzensköld ingått till K.
Hon byggde inga luftslott, hängaf sig icke åt några fantasier; hon hade lagt sin plan kallt och nyktert och beräknat alla chancer; nu satte hon alla krafter in på att genomföra den. Hon ville skapa sig en position, en position som stämde med hennes förmåga, hvilken hon icke öfverskattade. Hon ville blott arbeta sig till erkännande, som en samvetsgrann och duglig öfversättarinna för att i denna sin egenskap få tillfälle att stifta bekantskaper inom den literära verlden; med ett ord: hon ville med sitt eget arbete skaffa sig tillträde till sin sons umgängeskrets. Hvilka planer som för öfrigt knöto sig till denna sträfvan hade hon ännu icke gjort klart för sig sjelf. Detta var det första och detta var hon redan på god väg att nå. Hennes egen personlighet och den trefnad hon förstod att sprida i sitt hem gjorde snart det lilla originella huset på söder till en mötesplats för personer af olika lifsåskådning och olika ålder från journalistikens, literaturens och konstens verld. Det var isynnerhet de äldre hon lade an på; hennes tysta plan var att åvägabringa ett närmande mellan de unge och gamle. Hon hoppades med tillhjelp af sin säkra takt så småningom kunna visa dem å ömse håll, att olikhet i åsigter och lifsåskådning icke nödvändigt måste betyda detsamma som fiendskap, att man i trots af alla meningsskiljaktigheter mycket väl kunde vistas under samma tak och andas samma luft. Bakom allt detta låg tanken på sonens framtid gömd. Hon älskade denne inbundne tvärvigg med hela sin naturs häftighet. Hon älskade honom som en mor älskar det barn som genom hennes förvållande blifvit en krympling för lifstiden – med en känsla af skuld. Hon trodde att han blifvit sådan han var derför att hon låtit honom växa upp på egen hand, utan ömhet och utan stöd. Och detta gaf åt hennes känsla för honom en pregel af ödmjukhet, som gjorde att hon kunde fördraga både hans sarkasmer och hans tvärhet utan att bli sårad och utan att stötas tillbaka. Hon trodde nu också, att
Jag vågar påstå, och vidblifver det äfven, att om detta samma land, som, då engång den för den tiden vigtigaste fråga, nemi. religionsfrågan afgjordes, upträdde på ett så kraftigt och ädelt sätt, om detta samma land nu skulle till följd af egen inre vanmagt, lik en Kettil Okristen sluta sig in såsom i ett kummel och med 'armarna i kors endast åse de mäktiga rörelser som inom det öfriga Europa nu föregår, så skulle det vara nesligt. Uti industrielt afseende deremot tror jag det vara nära nog omöjligt att göra några framsteg så framt vi icke förskaffa oss jernvägar. Vi veta huru långt vi stå tillbaka uti detta fall. För att kunna åstadkomma de alster, genom hvilka vi skulle kunna betacka räntorna på våra skulder och för att skaffa oss de artiklar vi behöfva, är det nödvändigt att vi tälla med utländningarne i deras industri. Det är allom kunnigt att det är just kommunikations-anstalterna, som gjort det möjligt för utländningen att updrifva sin industri till dess nuvande höjd. Om man således anser nödvändigt för oss att härutinnan täfla med utländningen, så måste vi täfla äfven i afseende på kommunikationsanstalter. Vi måste tillegna oss deras bästa kommunikationsanstalter och det är jernvägar; och således måste vi skaffa oss jernvägar. Jag tror följaktligen att, i politiskt afseende vår ära, och i industrielt afseende, nyttan och nödvändigheten tvinga oss att anlägga jernvägar, antingen de till en början bära sig eller icke. Jag tror mig äfven böra bemöta deras åsigt, som anse förbättring af våra kommunikations-anstalter endast böra åstadkommas genom kanaler. Jag skulle gå in på deras åsigt om fråga endast vore att skaffa forslingsmedel för en redan för handen varande industri. Om vi hade öfverflöd af varor att skicka på utländningen, då skulle jag vilja anse ett kanalsystem vara bättre än jernvägar, såsom forslingsmedel för dem, men vi behöfva mera, vi behöfva en väckelse för vår slumrande industri och det är allom kunnigt att det är just i denna väg som jernvägar utomlands åstadkommit ett så utomordentligt inflytande.
Många ställen läses upp ur Bibeln, dar safiren omtalas, men man kan ej ' l %ta bli att befara, att den lilla sexåriga Chryssa blir litet yr i hnfvudet af allt som hon skall komnia ihkg och tanka på, då hon f %r se en safir. Boken är för öfrigt natt ocli bra och kan rekommenderas för 10- l 2-åringar. ' Svenska folksagor. Utgifna af Johm Nordla ?zdw. Med 21 illustrationer af Jenny Nyströni. Pris 2,25. ' D % vi komma ilikg, med hvilken glädje vi själfva i barndomens dagar lato vår fansasi med sina isjomilastöflarw draga i vag med oss genom sagans förtrollade länder, knnna vi ej annat än lyckönska barnen, som nu få ett tillfälle att anträda samma färd. Ännu lättare an det gick för oss, bör den gå för dem, som har i de utmärkt fina och roliga teckningarna, lin för sina ögon lifslefvande bilder af de sköna prinsessorna, de olyckliga styfdöttrarna och de listiga trollen med flera intressanta innevånare i sagovärlden. Af dessa niitta teckningar ar » Lille Knös, den ej minst roliga. Men detta oaktadt tycks vi, att det varit bättre, om den sagan ej tagits med i samlingen. Den kominer utan tvifvel att gifva anledning till frågor, på hvilka barnen ej kunna få nbgot nöjaktiga svar. wFröken Skinnpäls rör i askans, som tycks vara en saminansmältning af de tvenne gamla sagorna &gt;Skönheten ocli odjuret, samt ~Askungenw, förefaller oss ej sh tilltalande som dessa, livar och en för sig. Sagosamlingen i sin helhet torde dock blifva barnen till mycken förnöjelse, om nian också, med skal kan saga, att de gamla goda sagorna genom bearbetningen förlorat något af sin imprungliga friskhet. ' dhg. Bilder ur barnaviiirlden. Illastrationerna af Emily J. EarTexten af L. S. Pris 2 kronor. Det ar ej godt om enkel och fin barnpoesi, men de små rim, som barnen här få mottaga af den aktade signaturen L.
Kungörelsen och Förordn. af d. 13 Febr. 1849 ''pä ett salt som afvikit från R. St:s beslut” (tillkännagifvet i Ständernes underd. skrifvelse d. 8 Juli 1848) och dä alla frågor, som röra Bevärings-manskapet äro af en serdeles grannlaga och ömtålig beskaffenhet, samt det intryck en så skarp anmärkn. som den förevar, synes serdeles egnad att hos allmänheten och synnerligen hos de Beväringsskyldige väcka och nära den tanka, att Statens allmänna och de vapenskyldiges enskildta intresse skulle, genom öfverträdelser af ett R. St:s beslut, blifvit åsidosatt; så anser jag mig såsom Svensk riksdagsman upfordrad att genom en omständligare utredning af ärendet, söka motverka ett sådant för landets försvar menligt intryck, samt derjemte egna en för hvarje man af ära skyldig gärd ät sanningen. Sedan K. M. genom nåd. propos. af d. 18 Nov. 1847, bland annat föreslagit R. St. att arméen borde bildas af stående stamtrupper, så väl värfvade som indelle, i förening med Beväringsmanskap och i följd deraf. a) Att de till Landtarméen anslagne delar af landet borde fördelas i vissa områden, b) att utur dessa borde utväljas manskap för Artilleriet och Kavalleriet, samt Ständerne bifallit detta förslag, så följde naturligtvis nödvändigheten af en fördelning af de till Landtförsvaret anslagna delar af landet, mellan arméens alla Regementen och Korpser. För att vid utförandet af detta arbete vinna helhet, planmessighet och sammanhang, måste det utföras inom Landtförsvarsdepart:tet. För att erhålla den öfverensstämmelse med ortliga förhållanden, som vore önskvärd, men för hvilkens vinnande tillräckliga upgifter icke kunde vara inom Depart:tet tillgänglige, borde tillfälle lemnäs vederbör, civila och militära myndigheter att deröfver få sig yttra. Den nödiga fördelningen upgjordes derföre i Landtförsvärs-depart:tets Kommando-expedit., gillades af Konungen och anbefalltes till efterrättelse genom nådig.