Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet vid återremiss af betänk, pröfva skäligt förklara, att Utsk. skall i behörig ordning begära, det kamm.coll., statskontoret och kamm.rätten må erhålla nådig befallning att afgifva underd. utlåt, öfver komiterades förslag och dera StatsUtsk. tillställa, hvarefter Utsk. har att företaga målet ti i 1 förnyad handläggning. Jag vill likväl till yttermera visso upptaga vissa delar vid hvarje förekommande Litt. i Utsk:s betänk, i denna punkt. Sålunda förekommer bland annat: Litt. A. Att af jordeboks-liggaren skola finnas exemplar i hyr horne; att uti dem alla förändringar böra antecknas. Huru skola förändringarne komma kyrkorna tillhanda och af hvem uti liggaren antecknas, samt under hvad slags ansvarighet skola anteckningarne ske? Litt. B. Att en med yttersta noggrannhet och fullständighet verkställd jordransakning skall föregå jordeboks-liggarens upprättande och säkerhet således vinnas om liggarens fullkomliga öfverensstämmelse med rätta förhållandet. Huru blifva dessa föreskrifter möjliga, då granskningen icke får sträckas längre tillbaka än från och med 1795? Ar väl det för någon annan än komiterades sakkunnige Hrr ledamöter troligt, alt en jordransakning med yttersta noggrannhet och fullständighet kan hinna verkställas inom ett är i något län med större Den 1 Augusti. 43 omfång än Gottland, så framt han eljest vet hvad som utgör föremålet för jordransakning; hvilket besynnerligt nog synes hafva varit alldeles främmande jemväl för majorileten af Utsk:s Hrr ledamöter, hvilka trott sig kunna med koiniterade antaga, alt jordransakningarne skulle kunna medhinnas 1849; jordeboks-liggaren upprättas år 1850 och debiteringen efter den vidtagas år 1851. De som lefva fä se. Litt. C och D. Att granskning af 1825 års jordebok och dess jemföra nde med de 3 :ne föreg:de, varder innan jord ransakning företages, verkställd, så att upptäckte fel blifva före jordransakningen i möjligaste måtto utredde.
Ira k* pande, i en framtid komma att blifva lidande em han i följd af Utskottets beslut, »kuli® &<&.« 6(_)4 Bauco-Vtskottets Betänkanden, ses skyldig ersätta Disconten den genom Porssanders bedrägeri vållade förlust, så framt de» sedermera gifne föreskriften om vederbörande Tjenstemans eller Autoritets intyg, att Cau» tionisterne sine namn egenhändigt undertecknat, icke skulle befinnas hafva medfört en önskad verkan 5 i hvilket fall andras fintlighet att bedraga, skulle på Wier oskyldigt rejaillera. Då Rikets Högh Ständer ock tillförene i en dylik casus befriat en bedragen inlemnareaf falska Hane* handlingar, så fann Herr Prosten för sin del, att Gon toir-s-Skrifvare» Wier på desse anförde skäl, och ännu mer för sin tjenstaktighet härutinnan, sorn af in*’ gen skulle kunnat anses - Vådlig, borde njuta en lika förskoning ; hvaremot bedragaren forssander enär och hvar han träffas, aldrig borde Jeunna undslippa det straff, sorn lagen för ett gadant brott utsätter. Härmed förenade sig Herr Doctor Franzén; Och skulle desse Herrar Uedamöters sålunda gjorde Reservation, Memorialet till Riiets Ständer åtfölja. Ut supra. In fidem Protocöllu G. Helsingtun Nio 44- Ankom den It Äng 182,5. Memorial till Rikets Högloft. Ständer, angden* de förhöjning uti en andre Ramer er ar en i Bunco-ZJtskottets Eetänkanden.
Men mitt hjerta slog den tiden äfven för en annan, och jag ville ej helt och hållet öfverlemna mig åt min nya känsla. Jag sade Emelie det uppriktigt, och lika uppriktigt sade hon mig, att hennes hjerta hade ännu mycken känsla qvar för den person, med hvilken hon förut var förenad. Jag fann detta så naturligt och billigt, att jag ej harmades deröfver – tvertom vann hon blott derigenom i mina ögon. Det var således å ömse håll ett dubbelt kärleksförhållande.» – «Men naturligtvis försvagades din förra böjelse, då din nya uppstod?» – «Nej, dess låga brann lika klar inne i mitt hjertas allraheligaste – och gör det ännu.» – «Och den för Emelie?» – «Äfven den är oförändrad, ehuru jag icke vet, om hon ännu hyser någon kärlek för mig, ty det är redan ganska länge, som kommunikationen emellan oss varit afbruten.» – «Det tyckes bevisa, att er kärlek ej varit af serdeles varm natur.» – «Nej, det bevisar alldeles icke att den ej var stark, men känslan, eller måhända mera riktigt och mindre egenkärt – instinkten för det rätta var hos mig starkare. Det var förhållanden, som gjorde att vi borde skiljas. Du känner mina tankar om giftermål, förlofningar o. d. Emilie lät någon gång förstå, att hon önskade förlofning med mig, om vårt förhållande skulle fortfara. På giftermål visste hon ej var värdt att tänka, men hon tyckte, att man för verldens skull åtminstone kunde gå en medelväg. Men redan tankan på förlofning tyngde mig. Jag hatar allt proselytmakeri, och ej en gång Emelie ville jag värfva till anhängare af mina åsigter, när jag såg att hon hade skrupler derför. Dessutom var jag icke i den ställning i lifvet, att jag trodde mig kunna betrygga hennes och en familjs framtid. Hon kunde, om hon blef helt och hållet fri, ännu göra ett godt parti, och jag borde ej stå i vägen för hennes lycka. Det skulle icke hafva kostat mig ett halft ord, då jag skiljde mig från henne, och hon skulle ha lofvat mig en orubblig trohet, och hon skulle ha hållit detta löfte, men jag har ej ångrat, att jag underlät det.
Balken om förmälas, och Länsmännen till uppmuntran, alt med nit och oförtrutenhet fullgöra deras skyldigheter; och således endast Kronans ^:djedel uti böterna för ogilda vägar skulle kunna användas till understöd åt de Soldater, hvilka tilläfventyrs kunna komma att vidkännas förluster genom de indragningar, hvilkas beskaffenhet Utskottet likväl väntat att Herr Öfver-Intendenten hade något närmare uppgifvit, enär de samma icke genom någon från Högsta Magten utfärdad, Utskottet för närvarande känd Författning blifvit anbefaldte; saknar Utskottet så mycket mera skäl för tillstyrkande af något bifall till ifrågavarande förslag, som lironans berörde andel i böterna, om den ock skulle användas till detta ändamål, i allt fall blefve högst otillräcklig, och Utskottet icke elier kan taga Herr Öfver-Intendentens obestämda uppgift om beloppet af böterna i Skaraborgs i,än sistl. år till grund för någon påräknad större tillgång, om behof deraf framdeles skulle uppstå, Dock varder detta allt till Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande vördsammeligen öfverlemnadt. Stockholm den 18 Maj 1815- På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prestoch Adelns Ledarn. Ståndets Ledam. vagnar A. Lantingshausen, vägnar Bryn. Hesselgren. På Den %t Maj; På VälloH. BorgarePå Hederv. Bonde - Riksens Högloft. Ständers Allmänna Be* svärsoch OeconomieUtskotts Betänkande uti ett från Högloft. Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitteradt Mål, rörande indragflitig af Fem Helgedagar. Uti ett till Höglofl. Ridderskapet och Adela den 5 i denna månad ingifvet Memorial, har Herr Öfver-Intendenten Pehr Tham föreslagit,' att utom de redan under Högstsalig Konung GUSTAF lilis Regering indragna Helgedagar, Snnu Fem sådana måtte indragas, nemi.
Frie från yrkesskatten äro: statsoch kommunaltjenstemän, målare, bildhuggare, gravörer, ritare, skollärare, professorer, journalister, barnmorskor, dramatiska konstnärer, jordbrukare, daglönare, fiskare, grufoch salin-innehafvare, aktionärer af förut beskattade aktieföretag, utan ersättning förvaltade sparkassor, skeppskaptener, marketentare (vid regementena), husegare och hyresfolk, som tillfälligtvis uthyra en del af deras bostad, arbetare, hvilka hemma hos sig eller hos andra arbeta per styck eller för 185 för daglön utan alt hafva gesäller, lärlingar, skylt eller bod, personer, hvilka pä gator eller torg, under kringvandring, sälja qVastar, gipsfigurer, frukt, grönsaker, fisk, smör, ägg, ost och andra lifsmedel, bodbetjening och andra arbetsbiträden, lumpsamlare, vattenbärare, sjukvårdare, kringvandrande skärslipare och skoflickare. Yrkesskatten belöper sig för närvarande till 43 millioner francs, af hvilka 92 procent tillfalla staten och 8 procent kommunerna. Till de direkta skatterna kunna äfven hänföras dels afgijten för gods på den döda handen (fastigheter tillhörande kommuner, korporationer, aktiebolag etc. och hvilka aldrig gå i arf samt sällan afyttras, och hvarigenom staten beröfvas de s. k. droits d’enregistrement, som motsvara den stämplade pappersafgiflen i Sverige för försäljningar, bouppteckningar, testamenten etc.), hvilken afgift utgår med 5 procent af de ifrågavarande fastigheternas nettoafkastning och för närvarande belöper sig till 3,100,000 francs, och dels skatten af bergverk, som utgår med en fast afgift af 10 francs per 100 hectares (3j rdr pr 100 tild) af bruksarealen samt en förunderlig afgift af 5 procent utaf nettoafkastnmgen. Skattetillskotl utgå dessutom af de förutnämnda direkta skatterna, med undantag af personalskatten.
Utskottet öfvergår nu lill redogörelse för granskningen af de i 6:te artikeln 5:te afdeln. af Reglementet, under §§. 210 och 211 intagna föreskrifter, angående ersättande af upphörd Privat-bank och penninge-rörelsens underlättande i allmänhet; i sammanhang med hvilken granskning Utskottet, på sätt i början af detta Betänkande förmäles, med anledning af de der anförda motioner, tagit i öfvervägande frågan om de åtgärder, som kunna och böra af Rikets Ständers Bank vidtagas, i fall en eller annan Privat-bank skulle före, eller vid nuvarande oktrojtids slut upphöra, eller nya okfrojer icke vidare komme att för dylika banker utfärdas. 1 detta afseende anser Utskottet sig först böra upplysa, att Privat-bankernes oktrojer tilländagå på följande tider, nemligen för Skånska Privat-banken den 1 Aprii, för Östgötha, Smålands och Wermlands den 1 Juli, för Örebro den 1 December och för Stoi a Kopparbergs den 31 December, a|lt 1857, hvarjemte i de för Gölheborgsoch Mälare-provinsernas Privat-Banker utfärdade oktrojer, för den förra af den 12 och för den sednare af den 19 Januari 1847 stadgas, att den på 10 år beviljade oktrojtiden skall beräknas från den dag, då hvardera Banken komme att öppnas, hvilket för bägge lärer under loppet af samma år hafva egt rum; varande samtlige Privat-banker ålagda alt, så vida de vilja fortsätta bank-rörelsen, derom göra underdånig anhållan, minst 18 månader före den gällande oktrojlidens slut. Till Privat-bankers ersättande antingen genom Filial-banker, inrättande af särskilda afdelningar utaf Rikets Ständers Bank, eller genom Bankens nuvarande Lånekontor, äro Fullmäktige, enligt 210 §. 2 mom. i Reglementet, redan berättigade alt, utöfver det fastställda maximum för sedelstock, använda 2,500,000 R:dr.
Ridderskapet och Adeln motioner blifvit i afseende å denna § väckte: af 11. E. Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel', alt begge exemplaren af arrendeoch hyreskontrakter samt certepartier, äfvensom skuldebref bor - 14 B 'xillnings-Ulskollels Betänkand'A':o 1/. de, för att anses gällande oell kunna hos domare eller exsekutorer till laga åtgärd företes, ovillkoiligen vara skrifne pä stämplaclt papper; samt af Friherre Alströmer, Carl Jonas ö<car: alt, oberoende af nu gälsande föreskrifter om skuldsedlars karterande i vissa fall, hvarje skuldsedel, sorn hädanefter utgåfves och hvarå föreskrifna kapitalel nppginge till 5oo r:dr h:ko eller deröfver, skulle, för att vara betalningsbar, vara skrifven på eller belagd med stämpladt papper, beräknadt till visst lämpligt belopp för hvarje frilla 5oo r:dr; — att ändamålsenliga så väl skrif-som Leläggningskartor alltså borde å karta-sigillata-försäljningskontoren finnas för allmänheten att tillgå, de sednare så inrättade, alt inom sjelfva stäm-r pein funnes plats för inskrifvande vid försäljningen af årtalet, då densamma egt rum; — att, om skuldsedel vore skrifven på stämpladt papper, gälaenären skulle vara berättigad att vid första ränteliqvid godtgöra sig det stämplade papperets belopp, hvaremot för deri händelse, att skuldsedel icke blifvit på stämpladt papper skrifven, det borde åligga sedel-innehafvaren att inom året efter det, under hvilket skuldsedeln blifvit ulgifven, densamma med stämpladt papper belägga, hvarförinnan gäldenären icke borde vara skyldig att förfallna räntan erlägga; — att, vid skuldsedels förnyelse, densamma borde såsom nyutgifven anses, och således å nyo med stämpladi papper till föreskri tvet belopp förses; — att, vid äskad handräckning till fordringars indrifvande på grund af skuldsedel, det skulle åligga vederbörande embetsmyndigheter att, före vidtagandet af någon exsekudv åtgärd, tillse, det ofvanberörda föreskrifter blifvit behörigen iakttagna, och, om dervid eller vid skuldsedels företeende i annat ändamål befunnes, att denna antingen alldeles saknade stämpladt papper eller utaf årtalet på belagdt stämpladt papper utröntes, att skuldsedeln icke blifvit dermed försedd inom året efter det, under hvilket densamma utgifvits, sedel-innehafvaren då borde vara förfallen till böter, motsvarande så många gånger beloppet af det stämplade papper, hvarmed skuldsedeln vore eller bordt vara belagd, som kunde linnas lämpligt att bestämma;—-samtatt Rikets Ständers verk borde från skyldigheten att skuldsedlar med stämpladt papper förse vara frikallade.
Tid efter annan hafwa sädana förhöjningar blifwit stadgade ä ffjutslegan i allmänhet, at, dä de resande pä et beskedligt sätt färdas, de skjutsande desto häldre synas böra wara, med nu warande ffjuslega 8 st. Banko för milen, belätne, som om det också hända skulle, at pä nägon ort af hwarjehanda orsaker och tilfälligheter, förtjensten af andra körster öfrverstigerffjutslegan, det deremot är lika säkert, at, pä flere andre orter i Riket, skjutsnings-inkomsten, efter förenämnde Lega, icke föraktas, utan fast mera saknas, sedan genom förberörde fluteliqa förhöjning til 8 st. för milen, mänga Resande blifwit föranlätne, at icke allenast inskränka de er» <91, 92. for - 72L Den i3 Iunik. forderliga Hästarnes antal, utan ock betjena ftg af egne Hästar: men da häremot i betragtande kommer, ä ena sidan at likmätigt 14 uti Gästgifware - Ordningen af den 12 December 17Z4, samt 58 §. utr Resolutionen pä Allmogens Beswär af den 16 Martu 1789; allmänna ffjutslegan samt betalningen för den sä kallade Krono-skjutsen, wid sistnämnde tidmoro alldeles lika, nemligen 8 rst.
Jemför man Ilmarinens person med den af samma namn i Satuja, så är afståndet omätligt. Och grunden till denna förvandling är icke blott kristendomen, som trampar under fötterna hvad hedendomen ansåg stort och högt, utan denna sednares egen utveckling. Det som i en tidig barndom tillfredsställde andens behof af en gud, det måste i en mera utvecklad ålder byta form; fröet är detsamma, blommorna som uppspira derur vexla endast gestalt och färg. Här är ej stället att undersöka de spår af historiska tilldragelser, som förekomma i fornsångerna, eller att granska de olika åsigterna om läget af Pohjola m.fl. orter. Då af det föregående torde framgå, att dessa sånger innehålla en massa af mytiska föreställningar från en uråldrig tid, vill jag anföra de serskilda bevis som de lemna för Wäinämöinens, Ilmarinens och Lemminkäinens gudomlighet. Man har velat bortjäfva dylika ställen med anledning af smärre motsägelser, eller med antagande af, att de tillhörde en sednare tid, då sångarne icke mera kände förfädrens betraktelsesätt. På det förra skälet förklarar Rein hela den bekanta kosmogoniska föreställningen om verldsägget för ett lån utifrån.105 Dylika motsägelser förekomma dock i hvarje folks gudalära, och i Indien sammanblandas de skilda gudarnes verksamhet och epiteter på ett fabelaktigt sätt. Och om det äfven är fallet, såsom Lönnrot uppgifver i företalet till nya Kalevala-upplagan och såsom man af varianter ser, att på skilda orter än den ena, än den andra af de bekanta hjeltarna namnes i den andras ställe, så är dikten likväl så rik, att skilda ställen förfullständiga hvarandra. Skarpsinnigt säger derföre Collan om Wäinämöinens och Ilmarinens gudomlighet, att det vore tillåtet tvifla derpå, om deruti låge någonting orimligt.106 Och i allmänhet måste man hafva starka motskäl för att rentut förneka sångens utsago, ty det gäller ju att bedömma, hvad sångarena sjelfva tänkt.
Ridderskapet och Adelns, uti meddeladt protocolls-utdrag af den 11, 14, 15, 17, 18 och 20 sistlidne Januari, rörande föredragningen af Bevi/lnings-Utskottets betänkande, N:o 12, angående tull-bevillningen, vid artikeln Röcker lill Med-Stånden gjorda inbjudning alt förena sig i det af Högloft. Ridderskapet och Adeln, i alseende derpå, fattade, beslut, att af under denna artikel i nu gällande Tull-taxa utförda 4 rubriker, bland hvilka den sista, som upptager ”med inbundet, rent eller linieradt papper,” enligt Ridderskapet och Adelns förut fattade beslut, skulle blifva oförändrad, de 3:ne första ansetts böra sammanföras till en enda rubrik af följande lydelse: ”böcker samt chartor, musikalier, notoch ritböcker fria.” Denna inbjudning blef af Preste-Ståndet antagen. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. FöredroEros ånvo Las:- samt Allmänna Besvärsoch Ekono V 1/ V mi-Utskottens betänkanden och memorial: N;o 25, Prot.-Utdrag, den n Februari 1845. 641 N^o 25, i anledning af väckta motioner om skyldighet För bruk ock bergverk samt qvarnar och fabriks-inrättningar å landet alt deltaga i kostnaden för allmänna vägars och broars underhåll: Afslogs\ N:o 26, i anledning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, rörande betänkandet, N:o 13, angående väckt fråga om prygelstraffets afskaffande ni. m.:
Hofpredikanten Nordlund, som anfört, att Stockholms stad, i afseende på såviil mantalsoch skattskrifning som uppbörd indelad i särskilda distrikter, hufvudsakligen efter de olika församlingarna, vore i della, liksom i flere andra hänseenden, att betrakta såsom ett län och de särskilda uppbörds-distrikterna såsom fögderier, äfvensom hvarje leriitorial-försam ling såsom ett pastoral på landet. Nu hade väl idkare af fabriker och andra yrken, likasom egare eller innehafvare af fastighet, rättighet att låta mantalsskrifva sig der de voro boende och derföre äfven i annan församling eller annat uppbörds-distrikt, än der verket, hvari rörelsen drefves och fastigheten vore belägen. Ilen allmänna föreskriften att bevillningen skall påföras och utgå der fastigheten eller verket äro belägna, hade emellertid i hufvudstaden blifvit tillämpad olika för fastigheter och för de i 24 § af nu gällande Bevillnings-förordning alsedda verk och inrättningar. Faslighets-bevillningen hade rätte - Bevillnings-Utskottets Betänkande J\s 20. ii ligen alltid påförts i det uppbörds-distrikt, der fastighet!» vore belägen; men deremot hade bevilIningen af verk, fabriker m. m. påförts idkaren i det distrikt, der han varit mantalsskrifven, äfven om verket varit i annat distrikt beläget, äfvensom, då flere halt del i ett verk, bolaget icke blifvit på en gång taxeradt, der verket funnits, utan hvar bolagsman för sig, der han varit mantalsskrifven. Om hufvudstaden vore i afseende på alla kommunalafgifter en »urin eller kommun, så kunde ock berörde olikhet anses mera likgiltig, men då staden i afseende på flera och ganska betydliga kommunalutskylder, t. ex. till kyrka, folkskola m. m., i sjelfva verket bestode af flera kommuner eller »orter», hade förberörde tillämpning af Bevillnings—förordningens föreskrifter medfört förluster af påräknade inkomster för en del af hufvudstadens församlingar.
Kallad kung, som satt så ståtlig, Klädd i krona på en tron. Honom skulle alla vörda, Var han dålig eller god, Och när han befalte, skulle Folket gjuta ut sitt blod. När han dog, hans son då genast Tog hans makt och tog hans skrud, Folket trodde så och sade, Att de honom fått af Gud. » » Kors mormor! » så ropa nu barnena små. » Kors hvad allting var underligt då! : &gt; » Att sitt land och kungen tjena, Väl det samma vara bort; Men så hände det väl stundom Att man derpå skilnad gjort. När nu någon tjenster visat Landets eller kungens sak, Öfverdrogs med band hans mage, Eller knöts en nyckel bak. Äfven hände att på bröstet Hängdes band med stjernor små, Sådana som af er pappa Ni till julklapp plägen få. » » Kors Mormor », så ropa nu barnena små, » Kors hvad allting var underligt då! » » Ärad var ej blott förtjensten, Mången fans, som ansedd var Ej för - egen skull, men medan Han var son utaf sin far. Ädling kallade man denne, Ty han var så ädel han Framför andra, hvilka voro Blott och bart gemene man. Fastän stolt ' likväl hos honom Något godt och barnsligt fans. På Museum gömmes ännu Mången leksak som var hans. » » Kors Mormor », så ropa nu barnena små, » Kors hvad allting var underligt dål » » Hvarje folk den tiden brukat Dyrka Gud på eget sätt, Och hvart enda af dem trodde Att det ensamt hade rätt. Derför borde embetsmannen Folkets tro besvärja då; Fast det ofta kunde hända Att han intet trodde på. Och om efter eget hufvud Någon ville dyrka Gud, Blef han bortförvist ur landet, Så var lagens stränga bud » » Kors mormor », så ropa nu bam£na små, » Kors hvad allting var underligt då! » » Uti tvänne stora klasser Menskligheten delad var, Och det sägs att denna delning För ej längesen var q var. De som egde lifvets goda, Kunde tidens bildning nå, Äfven om de den ej nådde, Kallades de » bättre » då. » Sämre folk » och » pöbel » voro / De som lefde uti nöd,
Verk, sorn tillhandahåller lån-biträden på så förmonliga vilkor, sorn de inom Låneoch Riksgälds-Contoret i fråga varande. Det är i denna omständighet, sorn Banco-Utskottet vågar tro dess förslag hafva ett märkligt och ostridigt företräde i jemförelse med det af Herrar fVcern och Tottie understödda. Genom de tillfällen, som, enligt Utskottets plan, förete sig, att äfven kunna bevilja så kallade Cassa-crediliv, i moa som proportionen emellan metalliska Cassan och Sedelskulden befinner sig bättre än det utstakade minimum, är, efter Utskottets öfvertygelse, åt Privat-banker och Ilypolheksföreningar, på det för dem mest gagneliga sätt, ett understöd beredt. De kunna, i följd deraf, utvidga sin rörelse på en ringare Cassabehållning än eljest, och dymedelst påräkna en skälig, någorlunda ansenlig vinst, då de nemligen så afpassa sin rörelse, att Cassa-creditivet begagnas såsom Reservfond, endast vid starkare påkänningar å contanla Cassan. Och i samma mon dessas utlåningar vidgas, blifver det ock en otvungen följd, att StatsBanken kan småningom draga sig tillbaka, på lika sätt som Herr tVccrn , £pag. 6) i fråga om Låneoch Riksgälds-Contoret, antydt, utan att dermed vålla rubbningar och skakningar i näringslifvet; samt då qvarstå egentligast såsom stöd och biträdare åt de provinciela Låne-inrättningarne.
Majit, genom nådigt Bref af den 24 Maj 1864, förordnat, att vid norra Skånska infanteriregementet 183 och vid södra Skånska infanteriregementet 202 soldatnummer, hvilka allt ifrån regementenas uppsättande stått vakanta för Statsverkets räkning, skola från och med innevarande år rekryteras, har E. K. Majit, sorn på sätt här nedan under 47:de punkten förmäles, för första uppsättningen af materiel för omförmälda 385 soldatnummer äskat anvisande af ett extra anslag, begärt att till underhållet af omförmälda materiel måtte beviljas följande, förslagsvis beräknade årliga anslag, nemligen: för kapotter, personela utredningssamt remtygsoch trosspersedlar 1,540 Ridr samt för lifoch släpmunderingspersedlar 5,317 Ridr 23 öre, eller i rund summa 5,320 Ridr; och hafva Rikets Ständer, som här nedan anvisat medel för uppsättning af omförmälda materiel, jemväl för underhåll af kapotter, personela utredningssamt remtygsoch 12 Expeditions-(JIskottets Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 67. rosspersedlar för 385 nummer vid Skånska infanteriregementena beviljat ett årigt belopp af 1,540 Ridr, att anslaget för “Försvarsverket i allmänhet" tilläggas. Kommande Rikets Ständer här nedan under rubriken “Lifoch släpmunderingar vid rotehållsregementena“, att meddela yttrande i fråga om den förhöjning, E. K. Majit i detta anslag äskat. c) Då till bestridande af den årliga underhållskostnaden för det ifrågasatta tredje pontonier-kompaniets beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårdspersedlar samt musikaliska instrumenter, enligt nu gällande passevolans, beräknad för nuvarande två kompanier ingeniörtrupper till 21,009 R:dr, erfordrades hälften, eller 10,504 Ridr 50 öre, har E. K. Majit begärt, att sistberörda belopp måtte för sådant ändamål anvisas; Och hafva Rikets Ständer, med bifall, till E. K.