Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
27- Utom hvad i denna §. förekommer, angående Tull å vissa från Brasilien med Svenska Fartyg directe inkommande varor, hafva 280 Bevillnings-Utskottets 2:ne värde Ledamöter först yrkat att nämnde Tull liorde utgå af alla från Södra Amerika och Westindien ankommande varor, sådan den under namn af Westindisk lindring är, enligt särskilde Nådige Författningar, utgjord, äfvensom en annan värd Ledamot tillagt, att af enahanda grund, som förberörde lindring eger i öfverensstämmelse med förra Tull-Taxor rum, borde äfven stadgas ofri Tull för flere varor, t. ex. Viner, Russin m. m., hvilket stadgande saknades i Utskottens Förslag, men syntes nödvändigt, hvaremot en annan värd Ledamot invändt, att till ett sådant stadgande icke fanns något skäl, emedan flerfaldiga exempel visade, att varor försåldts för vida bättre pris, sedan de passerat första och andra handen, än i sjelfva productions-orten. Utskotten, som funnit Handeln åt sig sjelf lemnad merendels uppsöka både de säkraste och mest lönande vägar, anse sig således ej kunna frånträda sitt förra beslut och antingen genom konstlade anstalter gifva den en annan rigtning än dess naturliga, eller ock i afseende på Handeln med andra Magter vidtaga någre åtgärder utöfver hvad de derom utfärdade Författningarne innehålla. Ändteligen har en värd Ledamot hemställt, om ej lämpligast vore, att i underdånighet öfverlemna åt Kongl. Majrt, att låta utarbeta de underrättelser, som borde åtfölja Betänkanden. den blifvande Tull-Taxan, i synnerhet sorn i alla fall de fleste delar vore af den oeconomiska beskaffenhet, att de ytterst berodde på Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning; men då 3:ne af de Respectiva Riks-Stånden redan bifallit Utskottens Förslag, kunna Utskotten ej eller föreslå, att detta ärende nu mera må å nyo upptagas och i annan ordning handläggas. Dock varder detta, jemte 2:ne Ledamöters särskildta utlåtande, Riksens Höglofl.
Jag frågar: hvartill under sådane förhållanden skulle gagna, att med en betydlig del af folkets skattebidrag, utan något antagligt ändamål, vagga sig i föreställningen att ännu vara, eller att i framtiden ens kunna blifva, en sjömakt, i ordets begripliga mening? Jag djerfves påstå, att den upetällning af frågan som jag har tillåtit mig, är så logiskt riktig, att den näppeligen lärer kunna motsägas; och jag har helt enkelt -— uttalat ställningen sådan den är. De» 21 Januari. 101 Gr. v. Platen har, under den beklagligt allt för korta tid Marinportföljen af honom innehades, inlagt en stor och värderik förtjenst, uti sanningens afslöjande, medelst en öppen och ärlig upgift, huru klent det stod till med vårt sjöförsvar. Han föreslog de gamla skeppens nedhuggande till lämpligare Certer och klandrades derföre ganska starkt, ehuru efter mina åsigter, helt och hållet obefogadt. Jag tror mig böra gå ännu längre, då jag föreställer mig, att slopandet af de gamla skeppen och afyttrandet af de nyare, om sådant låter sig göra. vore den mest rationella utvägen, att en gång vinna ett slut på tvisten, emellan en linie-, eller en kanonslups-flotta; eller emellan ett yttre eller ptt inre Skärgårds-försvar, såsom lämpligast att bekosta. Att såsom del af en monarkisk Statslyx, underhålla en liniefiotta, som efter all möjlig förnuftig beräkning, aldrig kan komma att göra landet någon nytta, synes mig nära nog oförsvarligt, och föga öfverensstämmande med den lagstiftande magtens pligt, att vid anslagens beviljande skilja det verkliga, ifrån det inbillade, och allt för luftiga i fordringarnes framställning. Jag respekterar andras meningar, äfven då de äro motsatta mina; men jag erkänner endast den allmänna meningen som skiljedomare emellan de stridiga åsigterna.
Och när i andra puncLen tilsiprkes, at stike län, (hittils tillätne i, frän den i November hwarje är til Maj mäuads utgång det följande äret) mätte efter förut faststäldt beläningswärde, fortfara ännu längre, och i stället för den sista Maj til den sista nästkommande October, samt lika med de äldre ej Lterbetalas förr än den i Junii 1310, sä förete sig deremot siere betänkligheter. Om Den 15 Julik. 197 Om det rykte är sant, at jernet nu mera fallit sä i warde, at det ej til mer än 1 R:dr 16 st skall öfwerstiga Bankens utlåning ä hwarje LÄ, huru kan det dä wara nog säkert för Banken, at prolongera de äldre länens äterbetalning hela 8 mänader utöfwer den manliga tiden, under frugtan at det emedlertid kunde falla än lägre: och wänne ej en wäg-attest pä likasom bestämd tid at inom den wara utlöst, är mera saker, än pä en deremot förlängd, dä Banken ej är utan erfarenhet, at pä origtige wäg-attester hafwa kommit nog mycket til korta. Det blefwe säledcs en naturlig följd, at om den önskade prolongationen skutte kunna bcwiljas, den omöjeligen kunde winnås pa annät sätt än 1:0 genom cn emot jernets eller de sä kallade exportable cffectcrs til äfwcntyrs nedfallne pris swarande inbetalning ä länen, och s:o emot förnyade wäg-attester; hwilka omständigheters iakttagande wore efter min tan. ka nödwändige wilkor, om eljest Bankens säkerhet för desta län stall bibehallas. Widkommande äter en continuerad utläning ifrån den 1 November 1809 til den 1 Junii 1810, sä wägar jag den i närwarande omständigheter sä mycket mindre tilstyrka, som sedelstockens i sä mätto tilökning blefwe för Banken högst menlig.
Maj:t att alla år samla Corripagnioch Regements-möten. Det har mycket blifvit yttradt emot dessa läger. Om man ock icke anser någon fördel ligga i den täflan mellan trupperne, som härigenom uppkommer, i sambandet emellan befäl och trupper af olika delar af Armeen; om man ej tror att något vinnes derigenom, att Armeen får öfvas under direct tillsyn af en af Europas största Fältherrar, och att den Furste, som en gång skall föra våra härar, får tillfälle att inhemta den vana, som erfordras för att röra större truppsamlingar af olika vapen, så måtte det åtminstone anses nyttigt, att truppen får marschera, en öfning, hvars vigt man uti Den 26 October f. rn. 89 alla armeer erkänt. Jag kan ej betrakta det contract, som 1812 uppgjordes annorlunda, än som ett Contract emellan högsta Befälhafvaren för Armeen, samt Rustoch Rotehållare om Armeens förplägning; och att det blifvit uppfyldt, lärer icke kunna bestridas. Man invänder måhända, att, enär Högste Befälhafvaren tillika är Statens Chef, bör man vänta af hans omtänksamhet för folkets bästa, att då afgiften är för stor, den skall nedsättas. Detta bar ock skett, men att Konungen ej nedsatt afgiften under hvad som fordras för Armeens öfning, kan ej läggas någon till last. Hvad den calcul om f. d. PassevolanceCassans utgifter angår, hvilken här blifvit framställd, så kan deruti synas mycket anmärkningsvärd!. Jag suspenderar mitt omdöme derom, men jag gör den förutsättning, att, om det ifrågavarande förslaget blir bifallit, Revisorerne och Stats-Utskottet komma att godkänna största delen af de rubriker, som här blifvit uppgifne. Grefve Brahej Magnus, anförde skrifteligen :
Med glädje förnam jag äfven, att Regeringen icke allenast godkänt Sek.Chefsembetets skäl, utan äfven i nåder tillkännagifvit, att, då medel dertill kunde beredas, utan Statens betungande, Grenadierkorpsen skulle erhålla de nu begärde tvenne Andre-Kapitenerne. Under sådana förhållanden ansåg jag mig böra frångå mitt beslut att i detta fall inlemna någon motion. Nu deremot, då denna motion blifvit af annan person väckt, får jag på det amplaste förorda densamma, först och främst derföre, att billigheten för R. Strrs bifall till denna motion är så i ögonen fallande. Grenadierkorpsen är nemi. den enda bataljon i hela indeldta arméen, som icke har dessa AndreKapitener, ehuru Grenadierkorpsen har, relativt till nummerstyrkan, större antal beväring, än närmast varande Regemente. AudreKapitenerne äro nemi., som man vet, just för beväringens exercerande påräknade. K. Westmanlands Reg:te består af 1,200 man, Grenadierkorpsen deremot af endast 500. Grenadierkorpsen borde således hafva en beväriugsstyrka, belöpande sig till 5/12 af hvad Westmanlands Reg:te har; men nu förhåller det sig så, att, då Westmanlands Reg:te för det mesta har något öfver 500 man beväring i hvarje klass, Grenadierkorpsen deremot har något öfver 300, eller 3/5 i st. f. */j2, och detta oaktadt Westmanlands Reg:te har AndreKapitener och Grenadierkorpsen hittills saknar sådana. Sannerligen jag vet, huru Grenadierkorpsens beväring skulle kunna blifva exercerad, derest krig skulle utbryta. Ännu finnes ett skäl till, som, eid. mitt förmenande, talar för bifall till motionen, nemi. att, då till desse tvenne AndreKapiteners aflönande icke erfordras mera än 2,000 rdr rmt, denna summa icke torde synnerligen betunga Staten, och således kan, utan nanni af slöseri med Statens medel, anslås.
Då jag, i en motion som Högloft. Econo*. tniUtskottet i eitfc nu afgifne Betänkande be-s Den 25 Junit f. m. iSj svarat, Framställde en tanka till en mera verksam allmän stadga för publika examina före inträdet i Rikets tjenst; då jag trodde en önskan nödig att få hafna de Författningar, sorn nu kunna hindra bildandet af privata assosiationer emellan lärda till offentlig undervisning i vettenskaperne; åsyftade jag i sanning en högre fördel än den, som Utskottet velat göra till skäl för Riksens Ständers underdåniga önskan inför Thronen, att nemligen tillfälle för Uppfo$tring6Comittéen måtte beredas, att till nästa Riksdag uppgöra Förslag till civila ex-> amina, såsom redan skedt är med Studentexamen. Mitt syftemål var beredandet af en möjlighet, att den massa af vettenskaplig kunskap, som finnes i hufvudstaden och må hända äfven i andra Rikets Städer än i Lund och Upsala, matte kunna komma landets uppväxande ungdom till godo på en annan väg, ijo genom tryckpressen. Min afsigt var att öfverflyttandet af förvärfvade kunskaper från den bortgående generationen uppå den uppväxande, skulle få bli en fri handtering, att den individuella förkofran i vettenskap äfven skulle få bli en loflig inkomstkälla; att den högre vetenskapliga bildningen såmedelst skulle kunna komma att framdeles underhålla sig sjelf, och att i denna del åtminstone de lägre, med tunga arbeten sysselsatta Folkclassernes gärder till de bättre lottades-, njutningar och behof småningom, skulle kunna upphöra. Jag föreställde mig att på detfc^ sätt, hvad rasti förr förstod med vettenskapiiga Republiker, åter skulle kanna bilda si^ Den 25 Junit f. ut. midt ibland Statens öfrige institutioner; att de mot förfall skulle skyddas genom andra frivilliga vettenskapliga assosiationers medtäflare genom ett inre oberoende.
Med det nu sagda är alltså något närmare antydd hans plats bland de skalder, hvilkas diktverksamhet, företrädesvis vänd åt den rymd der motsatserne af Skönt, Stort, Högt synas enväldigt herrska, begagnar just dess egnaste företeelser till sitt yttringsmedel, och dymedelst inom sjelfva denna rymd gör det Sköna segrande, eller dymedelst äfven der gör dess närvaro åskådlig i anblicken af en gudomlig harmoni. Sitt namn har denna diktverksamhet af den orsak, att det Sköna, som i sina andra hufvudformer har till sitt innehåll antingen det oändligt Stora 105 eller det oändligt Väna 106, får genom den till innehåll det oändligt Lilla; således ett föremål, i hvars behandling det Sköna ej kan uppenbara sig annorlunda, än såsom Komiskt; ehuruväl ömsom utan, ömsom med det humoristiska skaplynnet. Af det Skönas hufvudformer är denna visserligen den, som tillhör endast menniskolifvet och menniskoverlden: ty dess möjlighet beror på ett eget slag af reflexions-contraster och på ett eget sätt af dessas plötsliga upplösning för vår föreställning och känsla till en fantasi-lek af glädtiga öfverraskningar. Men då både det öfverraskande och det glada af denna lek har sin grund deri, att den innebär framglimmandet af en skönhet, hvars art är att der, liksom i blixt på blixt, infinna sig från ett alldeles oväntadt håll: så bör lätt kunna skönjas, att också det Komiska har en hög ästhetisk betydelse, och att ett närmare ögonkast på densamma är oumbärligt vid en tankeledning, som vill fastställa det egendomliga värdet af Bellmans skaldskap. Svårligen lär kunna nekas, att det vanligaste menskliga alldagslifvet ännu (i det hela) är underkastadt det Oskönas herradöme; helst som vi till det Osköna måste räkna, icke blott det Stygga och det Fula, utan ock det Flärdfulla, det Vulgär-täcka, det själsfattigt och behagsjukt Småvackra; äfvensom i allmänhet det Oförståndiga, det Egenkära, det Dumma, det i öfvermäktig sinnlighet och egennytta Sjelfkloka, Småsluga och slutligen Sjelfbedragna.
Som jag sagt, har mitt förstånd tuktat mina känslor; och när äfven förståndet börjat svigta, när jag blifvit yr i hufvudet af att följa med dessa många, långa och invecklade argumentationer för och emot det Kongl, förslaget — så har jag — och detta, Mina Hrr! är ett råd att följa — så har jag alltid gripit tag uti det nödankare, vid hvilket mitt beslut nu så tryggt hvilar, så har jag alltid stadigt blickat på den kompass, som så säkert visar mig den väg, jag har att följa, den omedelbara, den oomkullkastliga förvissningen derom, att vi hittills varit det i politisk mening lyckligaste och friaste folk i verlden, hvilket faktum omöjligt kan förklaras, under antagande att våra representativa former varit så odugliga, som man gjort sig all möda att inbilla tanklöst folk. Afven jag vet, att staten är en organism och följaktligen underkastad vilkoren för hvarje sådan: lif och utveckling; äfven jag erkänner det berättigade, lojala evolutionsarbetet, som, efter grundläggandet af vårt nuv:de statsskick, fortgått på djupet af samhällslifvet, och som fordrar afhjelpandet af stora brister i vårt nuv:de representationssätt: sjelfskrifvenheten, det tunga arbetssättet och saknaden af åtskiliige till inträde i representationen berättigade samhällsklasser; men dessa olägenheter kunna afhjelpas på de partiella reformernas väg, genom ståndsförfattningens ombildande, utan att man behöfver våldföra ståndsväsendets eviga och oförstörbara verkligheter, hvilka såsom lägre organisationer ingå i den högre statsorganismen; och hvad jag bestämdt tillbakavisar är den ofta hörda och äfven här på detta rum upprepade förolämpningen mot 1809 års lagstiftare, att det representations-ideal, som föresväfvat dem, tagit konkret gestalt i det Kongl, representationsförslaget.
I hvilket fall som helst användas kapital och arbete då alltid oproduktift; det är till statsekonomisk förlust. Skulle Kronan nu sälja sina gods, så vöre det blott under Fideikommissen, som en arrendatorsklass egentl. kunde upsla och der, hvarest ett en gång ordnadt farmersystem kunde bestå: dock detta är äfven underkastadt det ensk i Idta godtycket. Derföre har jag kommit till den öfvertygelsen att ett ordnadt farmersystem icke säkrare kan utbildas än på Kronans gods och derifrån såsom från en stam utgrenas, hvarthelst omständigheterna medgifva det. Dervid upstår då onekligen den frågan, skall Administrationen -— Regeringen — hafva besvär med denna jord, blott för att befrämja tillkomsten af denna klass jordbrukare, helst om det skulle kunna bevisas att Slaten i annat fall förmånligare kunde föryttra sin jord? Min ensk i Idta öfvertygelse är, att sjelfva frågan kan besvaras med ja och att tillägget kan med giitiga skäl bestridas, om blott tidsenligt erforderliga förenklingar tillvägabringas i sättet och vilkoren för ularrendering, kontroll öfver godsens skötsel etc., med ett ord, om de ömsesidiga, sanna och nära beslägtade intressen och fördelar, som böra äga rum och iakttagas emellan jord-, ägare och arrendator, äfven rätt tillämpades emellan Staten såsom jordägare och den enskilde såsom hennes arrendator. En oriktig sats förmodar jag äfven, att motionären framkastat, då han säger, »att en Arrendator måste tveka att vidtaga större, kostsamma förbättringar, som sällan kunna under arrende-liden amorteras, hvadan skulle följa att Kronans jord icke skulle blifva så väl skött och förbättrad, som om den innehades under full ägande rätt, då ägaren sjelf genom jordens ökade värde hade ersättning för nerlagda kapitaler.» — Jag skulle dock teo, att jordägare med öfverflöd och de äro jemförelsevis få, kunna vidtaga sådana förbättringar, men deremot mängden måste söka göra sådana förbättringar vid jorden, som inom en viss, kortare beräknat! tid kunna återbetala sig, och sådana förbättringar kunna insigtsfull Arrendatorer äfven göra.
Tages visst med socker och salt till hvarje kilo kött och huru mycket? Beskrifning på sådan saltning emotses med tacksamhet af Elin S. N:r 553^- Om någon af Iduns läsarinnor känner något säkert medel mot handsvett, var god delgif det genom Idun till J. Vill någon af Iduns alltid hjälpsamma läsarinnor gifva en ung flicka upplysning om, hvilka saker hon själf kan förfärdiga för att därmed göra sitt rum trefligt. Svar emotses med största tacksamhet af Armise. E. Eder annons upptager 8 rader och kostar alltså 2 kronor pr. gång. E. S — n. » Madani Jönsson » skall få sin runa i Iduns spalter. Välkommen åter. H o - norar utbetalas, i mån som vi införa. Redbar. Prenumerant i Upland. Valborg K. Edra frågor höra hemma på annonsavdelningen. Signe. Motivet gammalt. Ellen. Se Iduns annonsafdelning, där frimärkshandlande annonserat och annonsera. Aslrild. Den na fråga torde väl n u böra anses utdebbaterad; vi vilja ej trötta våra läsarinnor med ideliga upprepningar. O — r. Tack. Er lilla påstötning i den beaktansvärda frågan skall införas. Alvar. Professor Rydbergs adress är Helencborg, Varfsgatan 2, Stockholm. Ej utan poetisk fägring; formen dock något ojämn. Nya tag — bättre resultat! Höst. » Det dunkelt sagda är det dunkelt tänkta ». B. Edra uppsatser tacksamt bekomna, fastän kronisk trängsel hittills förvägrat plats. Annonseu införes enligt önskan. Sindbad. Törhända finna vi användning för edra poesier. Minka. » Odugligt » e j; tvärtom ganska väl och vackert förtäljdt. Dock kunna vi ej för tillfället belasta oss med berättelser af don längd, att ^de måste delas på flere nummer. Tinlo. Våren kom samtidigt med er skrifvelse. B. När intet förbehåll gjorts, lemnas naiurligen full frihet. Själfklart är dock att dessa omsländigheters olika tillgodoseende kominer att inverka på listans egenskap att vaia eller icke vara » den bästa ». Anton.
Oeco. nomieUtskottet anmodades, efter LandtMäteriContoirets hörande, föreslå sätt till Chartors upprättande öfver den del af Rikets jord, som icke redan är på Charta lagd. Dessa mina anmärkningar anhåller jag må åtfölja Herr Baron Wrangels Memorial. Friherre Wrangels Anförande remitterades till Statsoch Bevillningsutskotten, samt Grefve Liljencrantz^ till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, Dm ii Maj. Friherre Cederström, Anders, hade inlem^ nät följande: Då utgörandet af den för Statens behof påräknade bevillnings summa, vid detta Riksmöte, liksom vid de sist förflutna, blir ett föremål för Riksens Ständers omsorger, skulle jag tro mig ofullkomligt uppfylla min pligt såsom Riksdagsman, om jag ej i detta ämne yttrade mina tankar. Vigten af en mer eller mindre väl beräknad beskattning är i alla stater erkänd, och Riksens Ständers städse oförtrutna bemödanden i denna väg vittna äfven hos oss så väl om det ömma i vård, som allvarliga i åtgärd, hvarmed de omfattat denna dyrbara del af national-interesset. Sjelfva detta sträfvande till fullkomlighet har emedlertid ledt till täta förändringar i Beskattnings-systemet, och då dessas skadlighet, såsom påtaglig, ej behöfver utvecklas, torde man deremot böra anmärka nyttan af en, ehuru med någras skada, vunnen erfarenhet, hvil. ken rätt begagnad nu torde kunna tjena så väl till ledning vid lika beskaffade göromål, som till erhållande af måhända ännu lyckligare resultater. I förening med detta sätt att se, torde en kort recapitulation af lSlO och l8l(2 års Bevillnings-grpnder samt dessas brister ej här vara öfverflödig. Den ii Maj. lSlO ars Bevillning.
Enka och manga waen lo si barn, hvilkas enda tillgäng ofta är njutningen af den inkomst som genom fardag bewaras; och vet är pä desia grunder som jag tror art denna förmän bör bewiljas ät dem, hwilka ej annar förswar än Lagstiftarens omwardnad, och således ej mindre päkalla, än ock Hafwa rätt till desi skydd emot ofta kanske samtvetslöse pretendenter, som kunde eljest med begagnande af desi förmente rätt, i bekymrets stnnd nkwraka deri asiidnes Enka och Barn, uran att desie hade tillgäng pä Någon nndansiygt. Icke eller lider någon dcrwid, om fmdag ä Fidci-Cömmrsier stadgas, emedan den Frdei-Commisiarre som derikenmn senare kommer arr tillträda Fidei-Commisiet a» HM förmodar, njuter den tillfredsställelse att wid hans frånfälle, äfwen hans rätts innehafware fä »Ma en lika förmän af fardag. Grefwe vobna, ^uZust. Jag conformerar mig med de rwännc warde Ledamöter Herr Grefwe Vs Den 28 November 1815 ve la 6krräie och Herr Lagman käaufsvoist', dock med del tillägg, art öfrige Syskon af sä mansom q-.vinno sidan ma fa sig af fardags-aret, esker den senast aflidne FideuCommisiarien, begagna. I anseende kill de öfwer delta ämne yrrrade olika rankar tord; proposition lill arertemisi fa göras. Herr Grefwe» och Landtmarstalken gjorde propvsiiion pä bifall af Lag-Ukfkoitets betänkande, hwilken nied Ja och Nej beswarades. Uppä förnyad proposition om alerrcmisi deraf swarades äfwen Ja och Nej. Friherre Legerström, sfacod, förklarade sig cj wara emot medgiswandet af fardag för Fidei-Com» mist, men trodde att Lag-Utfkottels försiag ej more fullständigt.
Af detta skäl vill jag begagna min rättighet att ännu en gång yttra mig öfver ämnet, för att punktvis besvara Hr Liljenstolpes anmärkningar, icke derföre, att jag anser dem vara af någon öfvertygande beskaffenhet, men derföre att, när dessa anmärkningar förfalla, min åsigt vinner en ökad styrka derigenom, att, då anmärkningarna tyckas hafva utgått från en sträng ensidighet, den värda motståndaren natuiligtvis uppträdt med sina bästa vapen, hvaröfver segren ändå alltid är en seger, ehuru lätt. Hr Liljenstolpe börjar med att åberopa sin mångåriga erfarenhet såsom indelt officer. Jag hyser aktning för denna grund till hans enskilda öfvertygelse; men jag kan ej antaga den såsom ett skäl. Det ligger i menniskans menskliga natur, att hennes ideer kunna växa fast vid fördomar och vanor, och jag fritager ej någon från deras mer elier mindre inflytelse. Men dessa intryck äro helt och hållet individuella, och få ej, i form af erfarenhet, påtrugas någon annan. För det andra framdrar den värda talaren, såsom ett hufvudsakligt skäl emot mitt förslag, ”att Boställs-Directionerna äga rättighet att fordra arrendets lösning med penningar, beräknadt efter medium af de 5 sista årens markegångspris. ” Jag kände denna föreskrift i reglementet för Bost.-Direct:na; men jag inser ej, att den utgör någon hufvudsak i närvarande organisationsfråga, och det måste vara ett misstag, alt Hr Liljenstolpe kommit att begagna detta skäl emot förslaget, enär det påtagligt talar för detsamma. Jag har nemligen föreställt mig, såsom en af de möjliga svårigheter, h vilka kunna anföras emot verkställigheten af mitt förslag, att Staten skulle belastas med uppbörden af en mängd natura-persedlar, hvilkas realiserande i penningar möjligen blefve både osäkert och besvärligt. Min enskilda öfvertygelse är visserligen, att när Staten öfvertager uppbörden af de indelta räntepersedlarna, och således räntegifvaren alltid är försäkrad om att få lösa dem efter markegång, ganska få persedlar skola lefvereras in natura.
Vid 4861 års början, då de som höra till nästföregående årets Femte Klass entledigas från beväringen, förändras klasserna på sätt som följer: Första Klassen, ynglingar af 20 år 1840 1865 Andra Klassen, » af 21 år 1839 1864 Tredje Klassen, » af 22 år 1838 1863 Fjerde Klassen, » af 23 år 1837 1862 Femte Klassen, » af 24 år 1836 1861 och så vidare år efter annat. r .. b i.-;":! ; ,-ibJ r>!i ""rnr.A: -Å Röi;8t.:'>«'f •> *»»•.« t.». B lil : >!> 55» til [ St,/}{»!!G Uii S0BI 1 ■ lill i';: . .. - "in. 1 in i!:r.s't - ä:M;s!::i v ;»ii *".•-> !i,t. ( -fliibyn 'Sfi ii ; no! 1 1’r-AiSd 1 i if.j -i lo'l ■: isi "t ;oil uf mi : i , i -j: li^JtfiliJjiffl 11 \ •j\»n • ' ' b « ’ Mi - ■ ' Viii « ->v ■ 1 ■ *. :: -i • 1. ■ ■. lili i. ■ ,i\ .'.'IS! ' «£8 . ij OS Ehii/i ‘in iiipniignj - i 1 8R8T •. ■ . Tii i V :v*H i. ; -'i■; , <vj ;; .i v i . iv SV lii'i iw.. Vs ..stö-tHf-lil V: : f , ■ 'IV v.:. rMi ij •!•;)>) •