Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sådant sätt nödgades de än ytterligare erfara olägenheten af de höga årsprisen för nämnde 3:ne år, så länge de ingingo i den tioåriga medelmarkegången. åled rättvisa bade det. enligt motionärens åsigt, varit öfverensstämmande, om alla räntegifvare, så väl den ene som den andre, fått, så snart skatteförenklingen blifvit fastställd, begagna sig deraf, och att ofvanberörde skilnad, förorsakad deraf au åtskilliga emhets och (jens emän icke kunde betagas att under sin tjenstetid åtnjuta dem derunder tillförsäkrade förmåner, af Statsverket ersattes; och har motionären af dessa orsaker föreslagit, ait förhållandena emellan samtlige räntegifvare och räntetagare måtte regleras och i sammanhang dermed de räntegifvare, som erlagt för mycket, berättigas till restitution eller godigöreise derför, antingen på det sätt att Rikets Ständer dertill anvisade medel eller ock tilläte att nämnde godtgörelse finge afräknas vid skatternas erläggande. I anledning häraf iår Utskottet erinra, hurusom vid sednaste riksmöte blifvit väckte flere motioner i enahanda syftning, men att dåvarande Stats Utskott, af skäl sorn i dess utlåtande N:0 94 omförmälas, afstyrkt bifall till betörde framställningar, hvilket utlåtande äfven vunnit Rikets Ständers bifall. Instämmande i då anförde skäl finner Utskottet det icke böra, såsom motionären framställt, tillskrifvas förbiseende, om vid utförandet af en så genomgripande organisationsfråga, som skatteförenklingen, hvarmed en mängd från äldre tider bestående förhållanden af mer eiler mindre invecklad beskaffenhet egt sammanhang, det skulle visa sig att den åsyftade förändringen icke kan på en gång bringas till verkställighet, utan blott småningom och i den mån sådant utan kränkning af någons lagliga rätt kan ega rum, destomindre som det nu inträffade förhållandet tydligen varit förutsedt, men ansetts icke vara af den beskaffenhet alt det borde föranleda till uppskof med genomförandet af förändringen i de delar, den lät sig verkställas, för att afbida den tidpunkt, då förändringen kunde samtidigt komma alla räntegifvarne till godo.
Ingea kati Den 23 April, neka af t kvart s^eg att skilja Creditsystemet i Landet frän Myntväsendet, sorn utan rubbning af något förhållande kunde göras, vore Jiögst gagnelig!-, Så farligt derföre det är att förstöra det nuvarande Creditsystemet, eller till minsta del fråntaga det sin väsendtliga egenskap , som sjelfva sammanhanget med Myntväsendet, så rådligt skulle ett försök vara, som, om det lyckades, med ett annat Creditgysteme ersatte det förra, med ett systeme, som med det nuvarande ägde så litet sammanhang som möjligt, och verkställde detta jemt sä hastigt som erfarenheten visade att det gick an, utan rubbning i något förhållande. Så borde detta försök ställas, att, ifall det misslyckades, ingenting vore förloradf, utan allt i precist samma skick, som förr, Det ar depna min Öfvertygelse att Credit-Cassornes inrättning bör vara ett försök, icke ett hjelpemedel, hvilket beräknas blifva olelbart, som bringat mig att försöka göra några tillägg till Herr Grefve v. Schwerins sinnrika Memorial. Jag skall ödmjukast anhålla, att först få uppläsa ett förslag till Reglemente för Provincial-Credit-Cassorne, och sedan utförligare yttra mig om deras ändamål och sannolika följder. l:o I hvarf Län öppnas, under Landshöfdingens inseende af Lands - Kamereraren och Lands-Secreferaren gemensamt en Inskrifningsbok, deruti hvar och en, som genom lagliga åtkomst-handlingar visar sig vara ägare af hastig - Den 23 April. 15-3 het i Länet, äger rätt, att låta till -ytdelar af Taxerings-värdet inskrifva samma Fastighet, samt att sedermera enär han sig dertill anmäler uttaga ett deremot svarande antal LanePantbref eller Credit-Cassa-Sedlar, hvardera Ställde på3ooR:drSvenkst Banco. Denna inskrifning medförer sedan samma säkerhet för Cassan för de utgifne Pantbrefvens belopp, som laglig Inteckning uti den inskrifne Fastigheten; dock likväl ej med förmånsrätt beräknad längre, än ifrån den dag
Karamar-Gollegii 3:dje Province-Contor, den 1 Juni 1837, afgifvet utlåtande, deruti förmäles, att, enligt alla i Contoret befintelige Jordeböcker, hemmanet Hästerås eller Cathrinaeberg allt sedan år 1690 vöre antecknadt såsom af krono-natur, samt, efter undersökning i Skatleköps-böckerne, ifrån skatteköpens början allt framgent, hemmanet icke kunnat upptäckas vara till Skatte löst, hvaraf Province-Contoret ansett det böra för afgjordt antagas, att hemmanet ännu innehade egenskap af krononalur, såsom berustadt Säteri, dels ock Utdrag af Elfsborgs Läns Jordebok för år 1690 till och med år 1825, innehållande förstnämnde* eller 1690 års Jordeboks Utdrag, den anteckning, att hemmanet vore af ”Salig välborne Baltzar von Neuman köpt” med tillägg ”possideras af välborna Fru Catharina Heide. Säteri,” samt 1699 och påföljande årens jordeboks
Man har för mycket erfarit, för nära betraktat verlden och dess lopp, för att behagas af ytor. Nöjen och tidsfördrif, om ännu någon känsla för dem i hjertat skulle finnas outsläckt, sakna, för att nalkas detsamma, i dess organer den elektriska ledningen. Det mod, som sträfvade till de högt uppsatta belöningar i samhällets tjenst, har förlorat sin spänstighet. Det är således icke den spädare ålderns glada oskuld, icke den känsligas hopp och ljufva förvillelse, icke heller den stadgades ädla tillförsigt, som följa öfver gränsen af lifvets yttersta skifte; de hafva grott dessa sällhetsfrön, deras skörd är förbi: hvad återstår? Lugnet, denna fortvarande invertes frid, utom hvilken all njutning är ögonblicklig, är en omfattad skugga, en förbisväfvande skymt af den sanna tillfredsställelsen. Men detta lugn, mera naturligt och mera önskligt än någonsin, utgör likväl endast sällhetens villkor, icke dess väsende. Vi måste då uppsöka henne ett föremål, i stället för dem hvilka hon förlorat; ett föremål enligt med den ålders särskilta läge, för hvilken vi hoppats qvarhålla henne. Om det tillhör en vältalare, som vill besegra en fördom, mer att med känslor öfverraska, än med bindande skäl fästa åhörarens bifall; så är mitt företag – jag har längesedan sagt mig det – en förmätenhet. Men om en ljus framställning af ämnet, väl utan känsloflygt, men icke utan ett varmt deltagande, kan föra till ändamålet; så bör jag ej alldeles misströsta att vinna det: och i denna förmodan vågar jag fortfara. Det är ej nog att hafva bestämt sällhetsbegreppet, och derur utvecklat möjligheten af en sällhet för ålderdomen: man bör visa grunden för denna möjlighet i samma ålders natur, och således på visst sätt förvandla henne till en verklighet. Se här slutsatserna af en sådan forskning.
Scalin och dess broder, en bonde i Skåttsla, skulle ha haft en dag år 1702 på vägen mellan Stockholm och Upsala i närheten af Odensala. Synen, som dock egentligen tycks ha varit ett luftfenomen eller en hägring, berättas ha börjat med framträdande på himmelen invid horisonten af några underliga, smedjestäd liknande molnstoder, samtidigt hvarmed visade sig på marken en mängd hus, kyrktorn och byar, af hvilka en del tycktes stå i brand. Då åskådarne på sina hästar närmade sig dessa föremål på marken, veko de undan tills alltsammans stannade vid de förenämnda molnstoderna. Af ett kyrktorn på östra sidan bildades nu så småningom en gestalt, som antog skapnaden af ett ofantligt svin, i hvars öppna gap byggningar, hus, torn och palats, somliga hela, andra, såsom det tycktes, halfbrända och sönderbrutna, inforo liksom i en afgrund, allt under det svinet avancerade mot vester, tills det tvärstannade, då från motsatta eller vestra sidan trenne lejon nalkades detsamma. Dessa lejon gingo bredvid hvarandra, men det mellersta, som var det största och präktigaste, hade hela hufvudet framför de båda andra. Två af dem hade kronor på hufvudet, men enär det tredje var mycket tunnt och såsom en skugga, var äfven dess hufvudbonad otydlig. Detta sistnämnde lejon tog till reträtten, när de kommit nära svinet, det på andra sidan följde exemplet efter att ha rigtat några lama anfall med ramen mot svinet; men det mellersta inlät sig i en väldig strid med svinet, som dock till slut uppslukade det med hull och hår. Medan denna strid pågick, “hördes utur det grymma molnet, som svinets kropp representerade, några gånger ett sådant dunder, som då man en hop metallstycken på en gång hörer lösas af, och sågs derjemte en blixt och ett ljungande såsom en eldgördel kring hela horisonten“. Härefter ilade svinet mot den mellersta molnstoden, der det stannade. Emellertid uppkommo från molnstoden i nordost tvänne besynnerliga gestalter, den ena i början snarlik en kamel, men sedermera så småningom antagande skepnaden af en menniska, den andra ännu besynnerligare och obestämbarare samt något mindre.
Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens under N:o 84 , afgifne samt den 14 dennes på bordet lagde Utlåtande , i anledning af gjord8 anmärkningar vid Utskottens den 14 sisth Februarii meddeldte Betänkande öfver väckt fråga om indelning af byvägar till underhållande, fann Ridderskapet och Adeln för godt , att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne Riks-Stånden bifallit, äfven för sin del dervid nu mera låta bero. S. D. Sedan den i 103 §. Regerings-Formen Stadgade omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter blifvit verkställd , fann Ridderskapet och Adelil för godt anmodaExpeditions-Utskottet att, Prot. Utdr. (1. 21 April 1818.’ 315 uppsätta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majrt, med anmälan det Högsta Domstolens samtelige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehällne. S. D. Föredrogos å nyo Lag-Utskottets under N:is 74 och 75 afgifne saint den 14 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den a8 sistlidne Januarii och 20 sistl. Februarii meddelte Betänkanden : x, rörande väckt Förslag om förändring af de Författningar , hvilke till förekommande af Barnamord, äro utfärdade; 2 , öfver väckt fråga om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 21 Novem ber 1 8 J b> angående sättet för en menighets höraride i enskildte tillåtelige ärenden ; Och söm sistnämnde tvänne Betänkanden redan blifvit af Bidderskapet och Adeln bifallne , fann Bidderskapet och Adeln att Utskottets ifrågavarande Utlåtanden endast borde läggas till Handlingarne.
Sept. 2 A. P. 81, 278, 343. — i anledning af anmärkning vid Utskottets yttrande i frågan om den genom Allmänna MagazinsDirectionen föranstaltade export af säd till Italien, Sept. 2 A. P. 82, 3o5, 346. Stats - 561 StatsUtskottets Betänkande», Memorial och ProtocollsUtdrag: i anledning af anmärkning vid Utskottets Betänkande om afskrifning å kostnaden för ett qvantum Råg» använd till Brödförbakning åt Hufvudstadens fattige. Oct. 2 A. P. 539. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande öfver en det af 1820 och 1822 årens RevisionsBerättelser om Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning. •— i anledning af Kamereraren Tingbergs ansökan om afsked med pension. •— angående Revision af ManufacturDiscontFondens förvaltning och räkenskaper för år 1822. Sept, 2 A. P. 33p. Nov. 2 A. P. öro. — om Krono-utskyldernes debiterande och quiItering m. m. Nov. P. 86. •— i anledning af Konungens remiss, ifråga om Begrafningshjelp efter Capitainen Sabelfelt. Oct. 2 A. P. 456. •— i anledning af anmärkning vid Utskottets Betänkande i fråga om Accords-ersättningsutgifvande till öfverste Silfversköld. Sept. 2 A. P. 4°o, 4°4, 516, 527. 36 562 StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: i anledning af Konungens Remiss om nedsättning i Arrendet för betesmarken Rebbelberga Broar i Christianstads Län. Sept. 2 A. P. 4oo. Oct. P. 56, ioo. Nov. P. 33. —■ i anledning af väckte Motioner om Passevolance-afgiftens upphörande eller nedsättning. Sept. 2 A. P. 400.
Stånd jag nu erhållit protokolls-utdrag angående diskussionen uti denna fråga; väl bemärkande att någon vidlyftig diskussion ej gerna kunde förekomma, då Utskits afslående Betänk, blifvit af tvenne Riks-Stånd bifallet. Högv. Preste-St:ts Prot.-Utdrag är af följande lydelse: »Utdrag af Protokollet, hållet hos Högv. Preste-St:t vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 22 December 1865. § 2. S. I). Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 9, i anledning af väckt motion om en undersökning af befordringsväsendet. Doktor Säve erhöll på begäran ordet och yttrade: Då detta Betänk, sista gången föredrogs, tog jag mig friheten att begära detsamma på bordet lör andra gången, emedan motionären för mig förklarat, det han, innan Betänk:t afgjordes, önskade lemna en del upplysningar, hvilka skulle ställa hans motion i en annan dager, än Utsk:t i sitt Betänk, deråt gifvit. Dessa upplysningar hafva nu blifvit mig meddelade, och det synes af dessa uppenbart, att Utslut gifvit motionen en orätt rubrik, och i öfrigt icke riktigt uppfattat motionärens mening. Icke ens numret på ifrågavarande motion har blifvit i Betänk:t rätt uppgifvet, enär deri upptagits, att motionens nummer skulle vara 113, då rätta numret är 102. Hvad nu sjelfva motionen angår, så lemnar jag derhän, huruvida argumenteringen i densamma må vara något tvetydig och oklar; men motionens syftemål synes mig dock vara klart. Motionären har tyckt sig finna, att de extra-ordinarie tjenstemännens ställning är svår. Sedan de med stor kostnad aflagt de nödiga emhetsexamina, få de under sin tjenstgöring i de respektiva embetsverken under loppet af många år sysselsätta sig endast med renskrifning, utan att vinna någon praktisk duglighet; och deras befordran är mycket osäker. En militär får åtminstone i de lägre graderna befordran efter tur och anciennitet; men så är icke förhållandet inom de civila embetsverken.
En talare på f. rn., den som sist yttrade sig, innan vi åtskiljdes, och som, konseqvent med den Kongl. Propos:n, förordade att den inhemska uplåningen genast skulle taga sin början, anvisade såsom tillgång härföre den årliga tillvexten i sparbankerna, och upgaf denna tillväxt, sammanräknadt upgå til! omkring 1 mill., eller just den summa, som årligen skulle inom landet uplånas, och trodde att genom öfverlemnande af denna million till Slaten emot dess obligationer, minskning i det för näringarne behöfiiga rörelsekapital ej skulle upstå, enär Staten ej gömmer på penningarne, utan ger ut dem till jernvägsarbetena och på det sättet komma de åter i rörelsen. Det är ganska sannt. att det vanligen ej skulle dröja länge innan de från Statens kassa kommo i arbetarnes fickor; men innan de i små portioner komma ur dess fickor i deras, som förse arbetarne med deras dagliga förnödenheter, från marketentarens till partihaudlandens, eller, så att säga, frän byxfickan till bröstfickan, åtgår icke obetydlig tid, och först sedan dylika små summor hunnit agglomerera sig, blifva de tjerdiga att såsom förlagskapital göra tjenst i den större rörelsen. En talare pä f. m. har sagt, att. om man nomiuelt skulle låna 35 mill:!', men nu endast uptoge 25, och reserverade det öfriga till nästa Riksdag, sä hade man i allt fall skuldsatt Staten för hela beloppet. Jag beder i ani. häraf få anmärka, att, om man äfven genom den af mig föreslagne högre skuldsumman beredt sig möjlighet att vid nästa Riksdag kunna, utan ny uplåning, disponera 10 railbr, man alldeles icke förbundit sig att gå så till väga. Staten förlär ej annorledes jin en enskild person, som t, ex. på en gång låter uti en honom tillhörig fast egendom inteckna 5 re verser å 2,000 rdr hvardera, fastän han för tillfället ej behöfver använda mer än 1 af dessa reverser, men behåller de öfriga för möjligen framdeles inträffande behof.
Det är ett farligt experiment. LOUISE. Jag tror ibland att han håller af mig mer än andra. ERNA. Det trodde också jag. LOUISE. Om han om han nu bad mig bli sin hustru! ERNA. Alla ha vi tänkt detsamma! Men han låter aldrig känslan löpa af med förståndet! Han binder sig aldrig. Han vet, att det tar slut. »Allting vissnar», säger han. Och när det är slut, kysser han galant på hand och går sin väg. Och så är man ensam ensam LOUISE ryser till. ERNA. Res hem. Ryck dig lös nu. Du är svagare än jag och jag vet hvad jag led. Det var som om kropp och själ skulle slitas i sär. Tårarne ha börjat rinna utför hennes ansigte, som är upprifvet af smärta. Hon kämpar med sig sjelf; så lyfter hon upp hufvudet, stolt och trotsigt. Det är öfver nu. Och smärtan har gjort mig hård. Eld härdar. Jag var mjuk ödmjuk. Jag såg upp till honom. Jag kunde ha krupit i stoftet för hans fötter. Det der tål ingen man vid och minst han. Nu är jag hans jemnlike. I Luxembourg hänger mitt sjelfporträtt i salen nästintill hans egen marmordröm. Hatet ammade kraft och arbetsduglighet. När man kan hata, kan man också lefva. LOUISE sakta. Det kan inte jag. ERNA. Dess värre för dig! Res derför. Gräf dig ner i din vrå derhemma och glöm. LOUISE. Ja, ja. Jag vill hem! Det käns som om jag varit instängd i en underjordisk trollverld, der ljuset är flammor och glädjen består i menniskors tortyr. Kanske fins det räddning deruppe, der solen lyser, skogen står grön och vinden blåser kallt från hafvet ALLAND kommer från entréen med hatten i hand. Då han får se Erna, bugar han sig kallt. Derpå går han hän till Louise, tar hennes hand och kysser den. Det blef ingenting af med séancen. Och här har ni mig nu igen. LOUISE. Tack! Jag trodde knappast att ALLAND. Hvarför trodde ni knappast att ? LOUISE.
Af den 12 tisth Maji: N:o 21, ang. väckt Motion om uppgörandet af nya grunder fclr Taxeringsvärdet m. m. Af den tj sisth Maji: N:o 22, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 10, förut ineddelade Betänkande om befrielse fran Bevillning af Recognitions-smide. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Sta Issa m t Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottens, den 25 sistfidne Maji, under N:o 38 afgifna samt, d. 29 i samma manad:, på bordet lagda Utlåtande, i fråga om sättet för undsättningsskuldernes liqviderande i Skaraborgs Län. S. D. Remitterades till StattUtskottet: Grefve Braket, Magnus, samt Herrarne Grunhagens, Gustaf, Ugglas, Carl Vilhelm, och Boys, jjohan Fredric, hvar för sig afgifna Anföranden, innefattande anmärkningar vid Statsutskottets, under N:o> 152, meddelade och, rigg sisth Maji, tili Stats-Utskottet återremitterade Utlåtande, angående reglering af Allmänna Indragnings-Staten. Från Högvörclige Preste-Ståndet* S. I>. Bifölls, vid förnyad föredragning, Bevillnings - Utskottets Betänkande, N:o Prot. Utdrag dan i Junii 1829. 3 2 r, ang. Herr Friherre Fredric Ridderstolpes Motion om uppgörande af nya grunder för Taxeringsvärdet m. m. Da nu å nyo föredrogos Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 22,1 anledning af anmärkningar emot Betänkandet, N:o ro, angående Hr jjohan Noréi Motion om befrielse från Bevillning af Recognitions-smide; Memorial, N:o 23, i anledning af anmärkningar inom Vällofl.
Theorells enka och oförsörjda barn; 6:o af Professor Agardh, om anslag för en gång af 43,000 Riksdaler till en observatoriibyggnad i Lund; 40 Prot.-Uidrag den 22 November 1862. 7:o af Doktor Björkman, angående de till Komministrars och Kapellpredikanters aflöning anslagna hemmans och lägenheters befrielse från ränta och kronotionde, enligt Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 22 Augusti 1837; 8:o af Doktor Carlander, om löneförhöjning för Provincialläkare; 9:o af Doktor Almqvist, angående Häradsskrifvares lika aflöning och pensionering med Kronofogdar; 10:o af Kyrkoherden Wennerström, om rättighet för de Lektorer, som såsom Kolleger bestridt Lektorstjenst, att såsom grund för högre lönetur få beräkna sig till godo någon del af den tid, de på sistnämnda sätt tjenslgjort; och ll:o af Kongl. Hofpredikanten Lithner, angående statsanslag lill en föreslagen kommunikationsled ifrån Sundsvall till Bräcke gästgifvaregård i Jemtland. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet en af Kongl. Hof predikanten Lithner framställd motion, om anslag af allmänna medel till en biblioteksbyggnad i Östersund, jemte ett af Doktor Säve med anledning deraf afgifvet yttrande. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottet Kyrkoherden Wenner ströms den 19 dennes bordlagda motion, om ändring af 38 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angående Kommunal-styrelse på landet, jemte hvad med anledning deraf i Ståndet denna dag blifvit yttradt. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskoltet en af Kontraktsprosten Palmlund afgifven motion, om ändringar och tillägg i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, angående vilkorcn för försäljning af bränvin. S. D.
Hvad åter sjelfva byggnaderna och machinerna beträffar, anser jag dem vara en statsanstalt, hvars anskaffande genom bevillning bör fyllas, men hvars underhåll sedermera bör ingå i beräkning af slagskatten. Det är naturligt, att denna beräkning i allt fall skall göras så, att icke någon variation i priset på brännmaterialier o. s. v. kan uppsätta det. Af Herr Cederschjöld bar sednast blifvit yttradt, att slagskatten på skiljemyntet skulle blifva högre än på Riksdalern, och det förra myntet derigenom sämre. Detta är visserligen sannt, men derigenom undviker man ock det mera kostsamt slagna skiljemyntets nedsmältning. Om nu dertill 3, 4 och 5 Riksdalerstycken finge präglas, så behöfde man icke befara, att annat än det högsta myntet skulle nedsmältas. För öfrigt behöfver man aldrig frukta, att mera silfver skulle blifva myntadt, än i den allmänna rörelsen erfordras. Myntet måste i detta afseende vara isolera-dt från Banken. Banken skall lemna till Myntet silfver emot 128 sk. i sedlar. På Myntet är det, som afdråget sker för slagskatten, och delta går a6 Den 19 O c t o b e r f. m. in i StatsVerkets räkenskaper. Af denna anledning vågar jag anhålla, först och främst, att vi måtte komma från all vidare discussion om 1664 års myntfot, och Ridderskapets och Adelns heslut i denna del få blifva beståndande. Herr Lefrén> Johan Pehr'. Som jag tagit mig friheten i detta ämne aflemna en, måhända nog vidlyftig, reservation, anser jag för min pligt, att nu så mycket mindre upptaga tiden, och att bjuda till hålla mig vid den fråga, som är förd å bane af Herr Skogman. Men på det intet tvifvel må uppstå om enkelheten af denna frågas beskaffenhet, ber jag att få nämna något i anledning af en Talares yttrande, att myntet icke borde få äga någon inblandning af koppar. I följd häraf skulle vi få 16-lödigt silfver i våra myntpieser.
Det låter lätt tänka sig, att en Svensk kan uppehålla sig i ett land, hvars lagar icke anvisa honom annat korrektiv emot en uppstudsig och tredskando tjenare, än den hos oss otillåtna husagan? Bör då den anses brottslig, som, med anlitande af denna enda honom i lag anvisade utväg, söker återställa friden och ordningen inom sin familj? — Exemplen kunde fullföljas; och om än andra kunde deremot uppställas, då den af Utskottet antagna princip skulle föranleda till en straff-frihet, för hvilken lika starka skäl ej kunde åberopas; så må dock billigtvis frågas, hvilket vore bättre att lemna en brottslig gerning, begången utom statens territorium och icke riktad mot Staten sjelf, ostraffad, än att med straff belägga handlingar, de der enligt allmänna rättskänslans uppfattning icke innehålla något brottsligt. Och att med ledning af främmande lagar, t. ex. den Bayerska, söka uppdraga en mängd nyanseringar, hvilka skulle i det fall, som nu blifvit förutsatt, göra en handling straffbar eller icke, deremot varnar det iuvecklade och ändock alltid otillfredsställande i do försök, som i sådant syfte annorstädes blifvit gjorda. — Man åbcrope icke emot Utskottets anmärkningar vid det Kongl, förslagets stadgande den sannolikhet, att i de af Utskottet åsyftade fall åtal icke skulle komma att ega rum. Det är alltid ett svagt argument att såsom korrektiv emot en lags stränghet förutsätta åklagares och målsegandes moderation. Beviset på en god lag är just det, att den kan i alla sina konseqvenser kousiderationslöst tillämpas, utan att den allmänna rättskänslan deraf finner sig sårad. Af den förändrade ordställning, som, på grund af hvad nu blifvit anfördt, Utskottet funnit sig böra föreslå i 1 §, har blifvit en följd att Otskottet uteslutit ordet "jemväl” ur 2 §. 2 KAP. Om straff, som efter denna lag ådömas må. I 9 § af detta Kap. stadgas hvad från utmätning af böter undantagas skall.