Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
sitt eget lif, vaiidrande orrikring fr %n den ena menniskosjalen till den andra, medförande oberäkneliga impulser till godt eller till oiidt .. kan ske^, heter det, » skulle deras upphofsman rysa om han en gång mötte de Iingvaga af komliilgarna till dessa tankar. w Författare borde mer an anclra uppfostra sig sjelfva. Frainfor allt skulle de besiiina att sanningen aldrig gripes med orena händer .. Vidare belyser förf. ph ett inträngande satt realisternas antagande,. att religionen skulle försvini1a, de religiösa behofven vaxa bort imder utvecklingen. Hon tillbakavisar utan tvekan dessa föreställningar. En jord, fri272 hvi&amp;eirz hzga buirer stga z$$, (ler yIii4en skzde vara sk912 och fö~tv1~1z7~ sh7112, är henne ofattlig. N i f g o h ~ g m&amp;te hn rdiici5t.t~ hos 1rze7zskligheten, ima7z det Kali 61; sa. Att lata odöcl .. &amp; hetsta7zkc ?l lcingsa~lrt digas för att plötsligt Rterslochza ut, r~ka; rz kulturert, kan rlen nntrrirltjga utz,ecklingen val-a s8 gryim w ': Huru förf. likväl inåste erkäiina att kristendomen verkligen inist sitt tag öfver dem som st % p3 bildningens höjder, att den mist sitt inflytande öfver en mängd föräldrar, och clerför också sin makt .öfver barnen, hvilket åter förklarar det hotande sedliga förfallet, detta likaso111 de orsaker, hvilka, enligt förf., meclverkat härtill, måste vi lenina läsaren att, jämte mycket annat tänkvärdt och godt som förf. har att säga honom, inhämta omedelbart ur den inarkliga uppsatsen. Har återgifva vi blott såsom sammanfattningen af allt det basta, som hittills blifvit sagdt i ämnet, förf.
Jord och Stat”, dels i den mening, hvari omtalas föräldrar, sorn, då de hafva 4 barn eller derutöfver, äro för mantalspenningar befriade, åberopas Kongl. Förordningen den 8 Mars 1770, dels ock återinföras 2:dra momentet af 147 § i 1111 gällande Bevillnings-stadga. Den 30 November. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo BevUlnings-Utskottets betänkande, N:o 11, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. Betänkandet föredrogs punktvis, och denna föredragning fortgick till och med betänkandets sjuttonde sida, jemte de till sålunda genomgångna del hörande §§ uti det bifogade Författnings-förslaget; hvarvid Ståndet fattade här nedan tecknade beslut, i följande punkter: 1:0, Bevillnings-Utskottets dels gjorda anmälan, att alla i förslaget förekommande procenteller ziffer-belopp endast blifvit förslagsvis upptagne, dels afgifna förbehåll, att, sedan Rikets Ständer fastställt Bevillnings-gruuderna och Statsbrist-summan blifvit bestämd, få föreslå de belopp, hvarefter bevillnings-afgifterna, i hvarje fall, skulle komma att beräknas: - 364 Prot.-Utdrag, den 3o November 1S44• Ståndet lät vid delta förklarande förblifva; 2:o Utskottets hemställan, pag. 8 i betänkandet, att de, enligt nu gällande Bevillnings-stadga, utgående afgifler för arbetsfolk i städerna må bibehållas: Ståndet ansåg nedsättning böra ega rum, till hälften emot hvad £evi/l/iings-Utskoltet, i omförmälda afseende, föreslagit för arbetsfolk, såväl i Stockholm, som i Rikets öfriga städer; 3:o Hemställan, äfven å pag. 8 af betänkandet, att för arbetsfolk på landet algifterna må bestämmas till de minskade belopp, som Författnings-förslaget uti 27 och 29 §§ bestämmer:
Domstolen alltför mycket öfverhopas med Rätteg ängar: att det skall vara inconseqvent, att vill Ja upphäfva Revisions skillin gen, som utgör en del af HofRättens Ledamöters inkomster, men bibehålla lösen för Revisions-Handlingar och Protocoller, hvilka tillkommer HofRättens betjening* samt att tiden för missnöjes anmälande e* mot HofRätts Dom eller Utslag böra förlängas, icke endast till tjugo dagar, utah åtin in* LagUtrkottett Betthikandett, dog åtminstone till fullt en månad från den dag Dom eller Utslag gafs, så vida afse» ende skall göras på möjligheten för Pär» ten, att sjelf få del af Domen eller Utslå* get innan fatalietiden förlidit; och bär hö« Hederv. BondeStåcdet RiksdagsFuiimågtigen Nils Håkansson från KronobergsLän anmärkt , att avskaffandet af Revisionsskilling dels skulle föranleda ett utvidgadt Rättegångssystem, dels icke skall vara af behofvet påkalladt. heldst Revisionsskillingen, derest Kongl. Maj:t ändrar HofRåttsDom, måste återbäras, och den på skäl och anledningar ändrings sökande således år tryggad om sin upprättelse; samt att når ReVisionsbandlingarne nu mera i Original från HoiRitterne tili Kongl. Majit insändas, det icke skall kunna förklaras på annat sått än såsom Vidunderligt att man under namn af lösen måste ofta betala en vidlyftig Act, deri ej ett enda ark skrifves eller af Hofr Rytterne i minsta mån tillgöres, med i å 200 R:dr; uti hvilket Niis Håkansson yt» trade BondeStandet i allmänhet instämt. Ehuru Utskottets ifrågavarande Betänkande, enligt ankomne ProtocoiIsUtdrag, blifvit af Höglofl Ridderskapet och Adeln, Samt Högv. PresteStåndet alslaget, anser Utskottet sig likväl tillhöra att besvara de deremot förekomne ofvanberörde anmärkningar.
Han underkastar sig dessa hårda vilkor, ehuru han för sin försträckning icke fått douceurer eller får räntan förr än med capitalef, som han gjort sig förvissad återfå på förfallodagen och derpå grundat sitt hopp, att kunna å utsatt dag betala sin skuld till Disconten. A. försummar likväl sin skyldighet att betala till B7 Den 12 Februarii, sorn derigenom sättes ur stånd betala sin berörde skuld, derföre han då måste erlägga 12 procents ränta i Disconten, men får icke fordra eller taga mera än 6' procent för sin fordran hos A., som tilläfventyrs har nog rymligt samvete, att vilja uppehålla B. i sin rätt, den han således måste i laglig väg utsöka j hvarvid, genom gätdenärens krångel och undanflygter oftast går så långsamt, att helj år förlöpa innan B. får sin fordran och under all den tiden måste han för sin skuld till Djsconten i brist af betalning, erlägga t 2 procent såsom straffränta och förlorar således sin lagligen betingade C procents ränta af A* Jag bör till mensklighetens heder tro, att ingen gifves som finner ett stadgande rättvist eller billigt, hvarigenom en medborgare oskyldigt kastas i ett sådant lidande, som möjligen kan helt och hållet förstöra honom. Lagstiftaren bör således vara omtänkt att genom sammanstämmande lagar förekomma sådane missbruk. Uti förevarande fråga synes mig detta icke kunna ske på annat sätt, än att antingen alla eller ingen långifvare den må vara enskild man eller Discont, bör hafva 1 ättighst fordra eller taga så kallad straffiänta efter förfallodagen. Om så stadgades vore lagen, såsom den bör vara, lika för alla medborgare. I annat fall måste den blifva skadelig och kunde då med billig harm anses lika oduglig, sorn den Apothekarens medicamenter, hvilka endast duga för skomakare men icke för skräddare. Herr Hammar skjöld, Lorenzo: Det uppkommer understundom, så väl i afseende på Statshushållningen, som i philosophie och litteratur, vissa ämnen hvilka afen esprit de mode nästan svärmiskt omfattas, och mot hvilka att tala, är ett säkert medel, att ådraga sig beskyllning för obscurantism.
Hvad åter beträffar Hr Le fre ns yttrande, så tager jag mig friheten hemställa till den varda talaren, om dessa utfall emot begäret att reformera verkligen äro lämpliga, huruvida dessa reformer kunna undvikas, och huruvida icke samhällets liela politiska byggnad endast är resultatet af de förändringar, som våra former undergått. Efter Hr Lefrens yttrande skulle man tro, att Sveriges lycksalighet ännu slod qvar på samma punkt, som vid våra fordna herredagar, och frånträdande! deraf måste ej vara annat än en reform, en förändring i formerna, sorn påkallas i vår tid. Hvad beträffar den värde talarens yttrande, att det vore det lyckligaste, om Svenska allmogen endast sysselsatte sig med att hemma sköta sina gårdar och i öfrigt hyste ett uteslutande förtroende för Konung och landshöfdingen, så tror jag att det numera är för sent att vilja yrka en så beskaffad sinnesstämning ibland allmänheten, åtminstone kan jag för min del icke biträda den. Måhända har jag orätt uppfattat Hr Lefrcns yttrande, och i sådan händelse är jag snart vederlagd. Då jag helt och hållet hyllar principen för communalinrättningarna, så får jag fortfara i mitt yrkande af bifall till Utskais betänkande. Hr Lefre'n: Jag kan ej göra för mig begripligt, huru den siste värde talaren af mina anföranden kunnat få någon nnledn. att nämna att han tror mig vara en man, som försvarar principen af herredagar och dylika smärre samlingars ofta nog usurperade maktutvidgning. Jag har tydligen sagt i mitt första yttrande, att Svenska folket skall med K. M. vid allmän riksdag deltaga i lagstiftningen och tillse att Riksstyrelsen går såsom den efter lag bör gå; men jag har också ganska klart sagt, att i fråga om de municipala styrelseåtgärderna skall folket, efter mitt begrepp, äga rättighet att styra sig sjelft inom socknarna , och det var emot rnellaninslanserna emellan folket samt Konung och Ständer, som jag riktade mina anmärkntr. Gr. Anckarsvärd torde således finna en bestämd skiljaktighet emellan hvad jag yttrat och hvad Grefven behagat tillvita mig.
Föredrogs och bifölls Stats-Utslcts den 21 dennes bordlagde Mern. N:o 201, ang:de inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptionstidens slut hos Riksgälds-kontoret företedda riksgäldssedlar. Föredrogos, men begärdes af (lere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utskds den 21 dennes bordlagde Utlåtm och Mem:r: N:o 202, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de en den Svenska beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen fastighet; N:o 203, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Forss församlingars begrafningsplats; samt N:o 204, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 147, i fråga om väckt motion om Kyrkoherden G. A. von Zweigbergks enka, Maria Haeggrens bibehållande intill sin död vid åbooch besittningsrätten till eller arrendet af indragna predikants-boställena vid Westgötha f. d. kavalleriregemente Törnestorp f mantal och Hofstena Lunnagården J mantal i Skaraborgs län. Anmältes och inbeledsagades Hr Stats-Rådet och Chefen för K. Sjöförsvars-Dep:tet, Gr. Baltzar von Platen, hvilken öfverlemnade K. Propos. till R. St:r i fråga om försäljning af nya Varfvet vid Göteborg. Sedan Gr. von Platen utbeledsagats, föredrogs den K. Propos:n och begärdes på bordet. Föredrogs och bifölls Hr Huss’, Magnus, den 21 dennes bordlagde förslag, att de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas biträda Den 23 Oktober. 97 biträda R. o. Ad:s beslut rörande Stats-Utsk:ts Utlål.
December, bevisas, dymedelst att detta år blifvit i Tidningarne annonceradt, det en dylik Entreprise kunde i Götheborg erhållas, och man har sagt mig att af Fyratio sökande, antogs den sorn utan Arfvode, af Committenterne , åtog sig uppbörden: Man kan alltså beräkna 2 R:drtunnan, som gör 300,000 R:dr, hvilken Summa årligen prässas af Skattdragare, utan att komma Staten till godo. Sedan jag nu trodt mig hafva tillkännagifvit rätta förhållandet, hvilket jag tror att Tion* de-gifvare icke kan med goda skäl bestrida; så vågar jag vördsammast hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke Tiondeoch Afrads-gifvare, kunde få rättighet att pä närmaste Kronans Magazin lefverera ifrågavarande Spannmål, eller ock om de för godt finna efter Markegångs-pris med Forlön, få hos Krono-Fogden med penningar lösa densamma, samt att ali annan Transport-skyldighet för alltid mätte upphöra; hvaremot Räntetagaren borde få sina anvisningar så ställda, att de antingen på första Uppbörds-Stämmorne afKronö-Fogden, kunna få uppbära penningar för KronoTionden och Afraden, efter Markegångs-pris med Forlön, eller ock innan den 1 Martii utur närmaste Magazin, in natura få afhämta sin Spannmål. I båda fallen må den qvitterade anordningen gälla vid Uppbörds-Stämmans Redogörelse. Härvid torde kunna invändas, att den Löntagare, som behöfver sin Spannmål in Natura, blef med afhämtningen besvärad, mea Ridd, ach Ad.
Ty småningom dragés denna värmande sol, som så klart belyste arbetsdagens morgon, tillbaka inom de olika småningom upp stigande molnbäddarne. Morgonens friska svalka öfvergår till middagens kvalm, känslan af kraftförminskning inställer sig. Hvad står på? tänker den unge, kraftfulle, viljestarke skolläraren. Var jag icke lyckosam, var jag icke stilla, hade jag icke godan ro, och hvadan kommer sådan oro? Hvad är syftet med detta? Jo, en vän i fjärran, ofta nämnd och påropad, fast ännu okänd, som såg hans gärningar, hans viljekraft och kamp för det godas seger, ville för denna segers vinnande gifva honom de rätta vapnen, det själfförsakande, stilla bidande, det själfuppoffrande sinnet, och den hand, med hvilken dessa vapen skulle mottagas, var just hans lefnadskall. Han ville, denne vän, komma honom att misstänka och misstro sin egen kraft, ville ännn en gång sätta läraren på lärjungebänken och gifva honom en ny kurs i sin egen skola, där han själf leder de kateketiska lektionerna i frågor och svar, ömsom af lärare och lärjunge. — Och den är lång och svår, kursen i detta seminarium. Men har du gått igenom den rätt, skall du finna att din lärare och vän har i stället för detta mod, som visserligen förr sprängde igenom många motstånd, L o g o g r y f. I allmänhet kan sägas det, att en och hvar mitt hela för sinnen fem i alla hem en hufvudroll vill spela, och att det när hvar ens begär att synas och att lysa. Bland tusental kan göras val för att få en mitt hela. Vi fått det nu och jag och du Det härmed sönderdela. V A R S A Kerstin berördes mycket lifligt af den gamle skollärarens tal och månget ord därur, som hon gömde i sitt hjärta, blef henne till tröst och hugsvalelse under kommande mörka dagar. Stiftsmötet varade i två dagar, och Kerstin fick af förhandlingarna öfver hufvud taget det intrycket, att Sveriges skollärarekår inom sig hyser mycken intelligens, mycken erfarenhet och mycken kärlek till det svåra uppfostringskallet. ÅTTONDE KAPITLET. Det hade under mötet blifvit öfverenskommet, att Kerstin några dagar skulle resa med till Karin Löfs hem.
Det är ingenting, sade Kristina. Jag kom likväl till staden förr än ni. Men så du förskräckt oss! Dora ligger till sängs, Sidonia hostar blod. De stackars tärnorna redo ihjäl sig af skrämsel. Hvarför red du ifrån oss? Hvarför kunde ej Wrangel uppdrifva en elg? Man ledsnar vid dessa eländiga harar. Jag fick sikte på räfven, och sedan ... det var min lust att själf leka villebråd. Det är godt att öfva sig. Många hundar gläfsa på kronan. Tillåt mig badda din tinning! Hvarifrån fick du blånaden där? Jag kindpustade skogsrået och han torde ha klöst mig. Ebbas bestörta uppsyn röjde, att hon icke ansåg detta alltför otroligt, när i detsamma deras samtal afbröts af fru Beata. Hon fann rådligast förbjuda den febersjuka att tala. Läkaren hviskade hon till Ebba vill veta hvar och huru drottningen skadat sig. Har hon yppat något för dig? Hon säger, att skogsrået klöst henne, svarade Ebba Sparre oskyldigt. Tokprat! Men i våra dagar hör man ju mycket talas om häxekonster. Jag har tagit en misstänkt person i förvar; säg intet därom! Den sjuka bör lämnas i ro. Likasom för att gäcka denna föreskrift anmäldes kort därpå rikskanslern, och honom kunde tillträde icke förmenas. Den berömde Axel Oxenstjerna, konungen utan namnet, var vid denna tid femtionio år gammal. Högrest och kraftfull, med grått hår, hög panna och blå ögon, bar han ännu på kinderna ungdomens skära rodnad. Man förstod, att denne man kunde befalla: han var ju »den axel, kring hvilken världen (läs: samtiden) rörde sig»; men han kunde äfven vara personligt älskvärd, och inför sitt konungahus var han det alltid. Han hade redan haft mer än en besk sanning att säga sin unga drottning, och han skulle senare nödgas säga henne långt flera; men han glömde aldrig, att han talade till »den store Gustafs dotter». Rikskanslern dolde icke sitt missnöje med Kristinas obetänksamma jagtäfventyr och kom för att säga henne det.
Jag har nu funnit, att ehuru ganska många till en stor del insett detta missförhållande, har man dock velat dölja det, och då det vid förra Riksdagen lyckades vetenskapsmän att genomdrifva decimal-systemets införande, hvarför jag är dem mycket förbunden, undvek man dock att vidröra denna anomali, af öfvertygelse, att det vore lättare att göra myntreformen till skrot och korn efteråt. Nu kan man säga: låtom oss göra denna reform! Men, M. Hrr, när skola vi uphöra att delvit vidtaga reformer i vårt penningeväsende? Böra vi icke, så vidt sig göra låter, komma till en i allo klar insigt af vårt penningeväsende i hela dess vidd? Jag tror att det är orätt att förfara såsom hittills. Jag tror att det är orätt, i synnerhet om kriser på kontinenten, hvilka kunna af flerehanda anledningar vara att befara, inleda en allmän penningekris öfver hela Europa; vi få säkert då känna verkningarne deraf. Jag tror, att det vore godt om vi, efter att hafva genomskådat Banksystemets bristfälligheter, intaga en sådan ställning, att vi kunna stå på säker fot, när faran kommer. Att mitt reformförslag skulle åt ett särskildt Utsk. öfverlemnas, att behandlas sedan Utsk. undersökt anlednme till penningekrisen, känner R. o. Ad. redan, men det ansågs böra skiljas från detta om särskildt Utskott, och jag tager mig friheten upplysa, att det var Hr Gr. och Landtm-.s godhetsfulla yttrande till mig och hans tvekan rörande fördröjd handläggning af hufvudmotionen — då han nemi. ville undvika en kollision med Grundlagen —, som föran ledde mig att liksom klyfva motionen. Nu har man, fastän stillatigande, när hufvudmotionen föredrogs och remitterades, emellertid mött mig med det inkast, att penningekrisen icke är farlig, ehuru det borde vara allmänt bekant, att min motion tillika åsyftade en betydlig förändriug i vårt penningeväsende. Huruvida nu BankoUtsk., som skall behandla denna motion, verkligen är qvalificeradt att bedöma frågan ur en så vidsträckt synpunkt, derom ber jag nu att få yttra några ord.
Ordsaken till detta stadsmannarörelsens förfall, som ej annat kan än högst ofördelagtigt verka på afsättningen af landtmannaproducten, bör visserligen till någon del tillförskrifvas ett osäkert myntvärde; men utan tvifvel hafva några FörbudsFörfattnlngar äfven i märkelig mohn dertill bidragit, All handel är i sig sjelf ej annat än ett varubyte, och det är således naturligt, att i samma mohn som ett land minskar sin efterfrågan efter främmande producter, skola andra länder nödgas minska sin efterfrågan efter våra, och i stället antingen inom sig sjelf söka åstadkomma en vahra, sorn den förut hämtadt utifrån, eller köpa den från ett annat Land, der ett friare vahrubyte äger rum. Så hafva vi öfverlefvadt den tid, då England ej mera koper Svenskt jern, utan för några fä vissa behof, och då Frankrike, som fordom årligen hemtade Mässing från Sverige för öfver en half Million R:dr, ej köper Svensk Mässing för 50,000 R:dr om året. Om man aldrig i Sverige förbudit införsel af Engelska och Franska Fabricater eller belagdt dylika Vahror med högre Tull än dessa vahror skäligen kunnat bära, skulle nämnde han - 256 Dm 28 Junit J. m, dels förhållande säkert aldrig inträffadt, och fördelen deraf hade troligen varit vida större än den inbillade vinst man hämtadt af våra Fabriker, som tills vidare här i landet ej kunna anses för annat än parasitväxter. Endast under en fri handel kan man vänta en större efterfrågan och ett högre pris på Landets producter. Endast vid ett sådant förhållande kan Landels Fartyg och Sjömän finna sysselsättning och bergning, och endast under dessa vilkor kan man vänta att se lif och rörelse återkomma i Städerne och en större fokmängd derstädes vinna sin utkomst. Men det är ej endast på Rikets handel, som FörbudsSystemet visat ett skadligt inflytande 5 verkan deraf på Folkets moraliska värde förtjenar kanske än mera uppmärksamhet. En lång erfarenhet har visat omöjligheten, att å Sveriges vidsträckta kuster förekomma oloflig införsel af främmande vahror.
Transport 21 jmil, R:dr Runt 15,194,000. StatsUtskottets Utlåtande N:o 62. 13 Transport: 21] mi!, R:dr R:mt 15,194,000. Samma n b in dn in g s-banan mellan Orebro och Askersund påbörjas 1. „ , „ 000,000. Nordvestra stambanan : Arbetet påbörjas mellan Christinehamn och trakten af Porla, — , , 560,000. Mellan Arvika och riksgräusen påbörjas likaledes arbetet : 1 $ „ , „ 1,000,000. Södra stambanan : Arbetet fortsattes från Falköping, förbi Jönköping, nedåt Småland Bangården i Malmö med verkstäder fullbordas Frän Håstad fullbordas banan lill norra ändan af Finja sjön, sä alt, vid 1800 års sint, en samman - hängande linie af 8] mil från Malmö (ill nämnde sjös norra ända kan för trafiken öppnas Summa för 1858—1800 års arbeten 0' „ „ 3,000,000. Enligt samma arbetsplan, skulle under näst derefter följande slatsregleringsperiod, eller under åren 1801—1803, nedauuämndc arbeten kunna företagas, nemligen: Norra Stambanan fortsattes från Upsala till Sala och vidare i dea riktning, som dcrförinnnn blifvit bestämd; Jemvägs-anläggningen genom hufvutls aden fullbordas; Riwaralions-verkstätlerna i Stockholm fulländas likaledes; Uestra stambanan fullbordas, hvarigenom en oafbruten jernvägs-linie mellan Stockholm och Göteborg öppnas; Sammanbindn in <js-b a n a n meitan Orebro och Askersund fulländas mellan Hallsberg och Orebro samt påbörjas på dess södra del ; Nordvestra stambanan: vägen mellan Porla och Christinehamn fullbordas; Södra stambanan: vägarbetet mellan Falköping och Jönköping aksinius och väganläggningen söderut inål Småland fortgår: från Finja-sjön (örtsältes den år 1800 dit fullbordade hanan mot Laga dalen.
Hvarje Slöjdeidkare är, genom de god* kända prof han aflagt, skicklig ansedd, att på nyttigt sätt använda och leda andra personers krafter. Han äge, till följe deraf, rätt att hos sig 1 tjenst antaga, i egenskap af arbetare, hvilken person af båda könen sorn helst, som vill biträda honom i hans yrke, utan afseende derpå, om samma person lärt yrket eller icke, eller om han lärt ett annat, eller är gesäll eller verkmästare, dock med vilkor, att handtverkare icke öfverskrida det för dem bestämda antal arbetare af mankönet. 2. Hvarje arbetare bor vara försedd med . en bok som innehåller närvarande författning i tryck, och derefter minst 24 blad rent papper, hvilkas si cl tal följer i ordning ifrån första sidan. En dylik bok erhalles i hvarje Stad hos policen, och meddelas första gången på Den II April é. m. gemensam reqvisition af arbetaren och mä3 Stare, som honooi först antagit* Bemälte auctoritet skall i boken införa en noggran beskrifning på arbetarens utseende och jemväl anteckna hans ålder och födelseort,*1 hvilken beskrifning af arbetaren sjelf och hans mästare underskrifves, samt derefter förses med Policemästares eller Borgmästares namn och sigill* 1 denna bok bör också mästare inför nämnde auctoritet inskrifva dagen då arbetaren gått t hans^tjenst, samt framdeles) dagen då han uf densamma träder: för hvarje gång särskildt undertecknande sitt namn och sin handtering. Hvarje mästare, hos hvilken arbetaren, tjenar, iagttage detsamma; dock utan rättighet att anmärka något som kan lända till denneg skada. För att kunna resa från eO ort till en an* nan, mäste arbetaren lata i samma bok inskrifva ett med sigill forsedt pass af behörig auctoritet; hvilket pass honom utan afgift meddelas. Skulle arbetare hafva förlorat sin bok, kan han icke erhålla en annan, utan på reqvisition af de 2;ne ännu varande mästare, hos hvilka han sednast arbetat; och förblifve emedlertid under policens särskildta uppsigt. 3.