Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånden ifrågavarande moment gillat; och sorn denna skiljaktighet härleder sig deraf, dels alt Bonde-Ståndet ogillat Utskottens tillstyrkande åfelt visst jordvärde för rättigheten att idka bran vinsbränning, och dels att Presteoch Bonde-Stånden beslutit, alt åbyggnad må till X af jordens taxeringsvärde ingå uti det egendomsvärde, hvarföre bran vinsbränning ulöfvas; men Irenne Stånd, på sätt ofvanberördt är, gillat Utskottens förslag i afseende på ett minimivärde af jord för rättigheten alt bränna; hvadan den i motsats dermed af BondeStåndet beslutade förändring i detta moment kommer att förfalla; samt af utgången af Utskottens förslag i nästföregående moment följer, alt något stadgande om nedsättning i pannerymden på grund af minskadt taxeringsvärde vid åbyggnads beräkning icke är af nöden; alltså finna Utskotten annan åtgärd icke erfordras, än alt berörde förhållande tillkännagifva. Uti 8:de Morn., som af Vallöf]. Borgare-Ståndet blifvit bifallet, hafva de frenne öfrige Stånden stannat i olika Beslut, om förändring af redaclionen; med anledning hvaraf B ev.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsfcs Memorial N:o 7. 3 Utskotten föreslå, att ordalydelsen i detta moment förändras på följande sätt: ”att mäsk värmare må nyttjas, utan förminskning i pannerymden, men emot den beskattning, som Rikets Ständer bestäm ma.” Vid quie Momentet, som af Hederv. Bonde-Ståndet blifvit bifallet, hafva Ilögl. Ridder'skåpet och Adeln samt Vallöf].
Dessutom förekommer med R. 0. Ad., att dess ledamöter, ehuru ägande samma rätt, utgöras af 3:ne afdelningar eller classer, nemi. grefvar, friherrar, adelsmän. Häraf förhåller sig grefvarnes antal till friherrarnes ungefär som 1 till 2, och förhållandet af friherrarnes lill adelsmännens ungefär som 1 lill 5. Således utgör den sednare 2 II. 14 106 De it 28 A ug us t i. classen det stora flertalet; hvaraf kunde hända, att proportionsvis fä grefvar och friherrar blefvo invalde, och i allmänhet utgjorde någon af de båda första classerne tillhopa med den tredje en öfvervägande majoritet, emot den öfriga. Alt förekomma della vore således nödigt, att val skedde inom hvarje dass; härigenom vore nu den broderlighet, som förenat hela R. o. Ad., till en del upplöst. Ehuru jag ej anser ifrågavar. represenlalionsförändrings-förslag i så många afseenden bristfälligt, som mänga det ansett, och ehuru jag af sist anförde orsaker ej anser Ståndet stort vinna på om det förkastas, orsakar dock den hufvudsakliga felaktighet, jag anmärkt hos detsamma, att mitt votum blir nej. Hr Hjerta, Lars: Jag borde kanske anhålla om R. o. Adis ursägt, för att äfven jag upptager dess tid uti detta ämne, enär föga tvifvel torde vara om utgången härstädes af den strid, som nu är börjad; men jag har ansett mig håde berättigad och förpligtad att göra några betraktelser öfver det sätt, pä hvilket debatten här i dag blifvit förd. Uå ledamöterna af detta Hus sannolikt livar och en hltkommit med den öfvertygelsen, att majoriteten på förhand var fullkomligen bestämd, dä vid flere tillfällen en viss otålighet gifvit sig tillkänna alt medelst propos. fä saken snart afslutad, ja, dä en ledamot lill och med särskildt framställt den begäran, att R. o. Ad. dermed malte skynda sig, för att komma före det II.
5 Cap. 45 $ punct.: Då Compagnie. Chef erhållit rapport eller kunskap om något Torps vanhäfd, eller större bristfälligheter på åbyggnaden, utsätter han syn derå, samt låter på behörigt sätt tillkalla Kronobetjent, jemte värderingsmän. Jag tror således, att TjenstgöringsReglemcnlet tillräckligt sörjt för att, ulan afse - Den 19 Februarii e. ra. ao9 seende på aflöningssätt, en bland Befälets förnämsta skyldigheter, Trouppens eftersyn, ej lärer på minsta sätt blifva uraktlåten. Dessa äro de få punkter af Herr Ribbings anförande, som jag ansedt mig böra och kunna besvara, och återstår nu blott för mig en punkt, hvilken jag ej anser mig med tystnad kunna förbigå. Herr Ribbing sager: ”den som är falstad vid fädernejorden med sitt yrke och ”sina timliga förhoppningar, han håller ”henne kär, och styrelsen som henne vår”dar. Denna öfvertygelse hyser äfven jag, men vid applikation af denna satts till anförandets syftning äro vi af olika mening. Hvarje Svensk Medborgare anser jag vara fästad vid fädernejorden, hålla henlie kär, och den styrelse henne vårdar, och, utan afseende på aflöningssätt, är jag öfvertygad, att hvar och en i behofvets stund skall, såsom redlig medborgare, täfla vid försvarandet af fäderneslandets sjelfständighet. Herr von Troil, Emil: Hvad som uti förevarande Memorial först fästat min upmärksamhet, är att det innehåller tvenne bestämt särskildte ämnen, nemligen första delen en fortsättning af den diskussion, rörande Kongl. Maj:ts nådiga proposition om StatsVerkels behof uti 3:dje Hufvudtitteln, 13 H. 14 210 Den 19 Februarii e. m. hvilken discussion redan längesedan afRidderskapet och Adeln blifvit till StatsUtskottet remitterad, för att vid Utgiftsbetänkandets upsättande tagas i öfvervägande.
Utskottet, som medgifver, att Motio» nen icke innefattar något så bestämdt yrkande, angående RevisionsSkiilingens upphörande, som Ueciten till Utskottets Betänkande Föranleder, ehuru af Herr Grefven» framställning, att vid Besvärs anförande öf“ Ver HafRätternes Utslag, ej mindre beräkningen af fatalietid, än de klaganden i öfrigt åliggande förbindelser borde ställas i likhet med hvad vid Besvärs anförande öfver KammarCollegi Utslag är gällande, Utskottet trott sig kunna härleda en sådan slutföljd, anser sig dermed af Motionen icke hafva egt anledning ingå uti pröfning, huruvida en kärande Part må vid Under» Domstolarne saklöst vara frånvarande under Rättegångens lopp, heldst motionen endast åsyftat befrielse för svarande Parten från inställelse vid Domstol personligen, eller genom Fullmägtig, sedan vid lörsta uppropet stämning jemte skriftligt eller muntligt yttrande, till besvarande deraf, blifvit afgifven; och då i sammanhang med hvad Herr Grefven anfört angående olämpligheten af nu gällande Fatalietid för missnöjes anmälande emot HofRåtts Utslag eller Dom, Herr Grefven endast i förbigående anmärkt, att till sådane mindre nödige anslag skulle kunna hånföras, föreskrifterna vid vitén för svarande Parter, i 27 Cap. 1 och 2 §. §, RättegångsBaiken, utan att någon ändring uti Lagutskottet* Rettinkanden, 73l uti detta Lagrum blifvit yrkad, har Utskottet ej eller bordt uti en sådan pröfning ingå. I frågan åter om ändring uti den Hagander öiver KammarCollegii Utslag åliggande skyldighet» sit vid Besväret foga Bevis om dagen då de af Utslaget erhållit del, får Utskottet åberopa dess afgifae Betänkande, och, sedan Anmärkningarna sålunda blifvit besvarade, sluteiigen tillkännagifva, atl Betänkandet, enligt ankomne ProtocoilsUtdtag, ledan blifvit af de Sine öfrige Respective RiksStänden bifallit. Ankom d. 7 Augusti 1823.
Ombudsm. Emb.-Berättelsc för år 1848. i ett exemplar afgifvas till gemensamt begagnande för Justitia Stats-, Justilia Kantslersoch Justilia Ombudsmans-expeditionerna, äfvensom att en dylik förändring mätte vidtagas i afseende å de förteckningar på straffångar, som för hvarje år insändas till nämnde tre Expeditioner; och hade H. E. Herr Justitia Statsministern behagat häröfver infordra mitt yttrande, hvilket jag uti skrifvelse den 1 innev. Mars afgifvit. Härvid har jag funnit mig först hafva att tillse, huruvida föreskriften i 17 § af Justilia Ombudsmannens Instruktion, att så beskaffade fånglistor, som de hvilka Konungens Justitia Kantsler tillsändas, äfven till Justitia Ombudsmannen af vederbörande skola insändas, kunde hafva afseende jemväl på de här i fråga varande förteckningar, och således någon ändring i samma Instruktion skulle blifva följden af bifall till det förevarande förslaget. I delta afseende förekom, att insändandet af halfårsförteckningar öfver de å korrektionshusen insatta personer till Justitia Iiantsleren redan är påbudet genom Kongl. Brefven den 7 Juni 1810 och den 13 Juli 1814; hvaremot föreskriften om årsförteckningars insändande från fästningar eller straffängelse^ mig veterligen, icke träffas i någon författning, som utkommit före meranämnde Instruktion, senast utfärdad den 1 Mars 1830; och har jag således endast, hvad korrektionsinrättningarna beträffade, funnit betänklighet vid den i fråga varande förändringen, hvilken korame att sträcka sin verkan äfven till åberopade § af Justitia Ombudsmansinstruklionen, utan att Rikets Ständer dertill gifvit sitt samtycke. Hvad åter angick straffangelserna, för hvilka dylik betänklighet icke motte, trodde jag mig finna det af Kongl.
Beträffande den sökte betalningen för ifragawarande 418 Obligationer, sa har harwid förekom, mit, att, enligt hwad redan omförmäldt är, Riks, gäldS-Contoiret under mer än ett ars tid, genast wid uppwisandet infriat Obligationer för Utrikes Lanen. ehuru inlösningswillkoren efter omständighe, terne blifwit jemkade; äfwenssm att wederböranve Swenste Handelshus lackade och uppmuntrade af en, ehuru i alla fall gansta måttlig winst, som kun, de förwänias, blifwit inledde uti Spcculation, att a Utrikes Orter uppköpa Swensta StatS-Obliga, tioner, under den säkra föreställning, att dessa Obligationer, när de kunde erbjudas al Riksgälds-Contoiret mot förmanliga willkor, af Eontoirel ffulle einottagaö och liquideras. Stats-Utstottet har, i betragtande häraf, fun, nit det wara bade rätrwist och billigt, att de Obligationer, hwilka tillhöra Swcnste Medborgare och icke kunna wara mbegripne under de afstrifne stul, berne, warda infriade och liquiderade med sadana willkor, som ej mindre med billighet, än Statens nu warande penningctillgangar kunna förenas; me» Stats, Utstottet har deremot tillika ansett sadane ibland de anmälde 418 Obligationer, pa hwilka detta förhållande icke inträffar, att de redan blifwit Swensk egendom, böra dela samma öde, som alla öfrigt Obligationer, hwilka tillhöra de afstrifne Länen. Wid den efter sadane grunder anställde granskning af de till Stats, Utstottet inkomne Handlingar, har Utstottet ansett, att utaf de anmälda 4'8 Obligationer, endast z?i stycken kunna komma i staga, Gen 3Z Jutift »969 ga, att nu genast infrias och liquideras. Och hwatz angar de återstående 4?
Pä en slättbygd, sädan som Skaraborgs Län, får Rusthällaren stundom widkännas den olägenhet, at nar hästen sommartiden utsäppes pä betesmarken, som i de fleste orter är utan stängsel, wandrar han midt omkring och mäste ätersökas pä en sträcka af flera mil, hwarunder lätt kunde hända, at hästen lemnad utan ägarens tilsyn och wärd, pä et eller annat sätt förfares, i hwllket fall en bctydelig Lel af Rustöällarens förmögenhet ätgär til inköp af en annan förswarlig nummerhäst, hwars trefnad och bibchällande under et f.ckttog gansta mycket ankommer pä hans stötset och behandling. Derigenom äger Dragonen, oim han med eller utan stäk fattat nägot misinöje eller owilja til sin Rusthällare, et önstadt tilsällc at stada och hämnas förmente oförrätter. Utan at wilja i mindsta mon sära ifrägawaranLe Dragon-Regementes duglighet i militäriskt afseende, tilläter jag mig ändock den anmärkning, at om Regementet stall nägonfin winna en tillbörlig likhet med den Husar-Corps, som under nuwarande krig emot Norrige warit commenderad til tjenstgöring wid Westra Armeen och 4V3 Den 2l Iulri. och ädagaladt en allmänt erkänd militairij? för» tjenst, mäste det samma ofelbart undergä en nästan total reform, och hwcm inser icke'dä hwilka nya och förökade omkostnader forestä för hwar jc Rnsthällare. Localen af de Länder, der et rättmätigt och med Sweriges samm interesse öfwerensstammande krig hädanefter kan komma at föras, är derjamte af den beffaffenhet at en Ca. valleri-trupp sällan kan nyttjas med nägon werkesta förde!, bwarföre ock Äststgötba
Alltid talar du om Viktor. Han har 7 ANNA. sig själf. Ja, farbror vill nog, att Viktor nu skall hjälpa MAJORSKAN. (Gråter.) Hvad ska' den stackars gossen ta' sig till? (Torkar sina ögon; häftigt.) Nej, du, farbror är snål, det är hela saken! ANNA. allt annat. Mamma får ju årligen fem hundra kronor utom MAJORSKAN. med dem? Men så har det alltid varit. (Suckar.) Jag mins så väl, när Skog lefde, hur mänga bref både låna några fattiga hundra kronor. (Vekt.) Ja, min han och jag fick skrifva och tigga och be, för att få stackars gubbe så god han var! Aldrig nändes Men farbror Göran, som är så rik och bara har ett enda barn. ANNA. var så tarfligt på Bärgås, då vi voro där i somras. MAJORSKAN (skrattar.) Ja, det kan du väl säga, att där är tarfligt. Ellen trifdes där inte häller. Men är farbror verkligen så rik? Jag tyckte, allt Fem hundra kronor! Ja, hur långt kommer man Hjälpa sig själf! Han är ju bara nitton år! han neka mig eller barnen det allra minsta. (Häftigt.) 8 ANNA. vackra Bärgås. Viktor och jag MAJORSKAN. jakt och fiske och du gick jämt med den stackars blinda Selma. Men Ellen hade riktigt tråkigt du och jag undrar visst inte på, att hon nästa sommar hällre vill till en badort. ANNA (förvånad). Badort, mamma, hur ska' vi kunna det? MAJORSKAN. (Orolig.) Men det var förfärligt, hvad barnen dröja länge på isen i dag. Måtte ingenting händt dem! ANNA (ser på sitt ur). handarbete.) Jag är mycket hällre på Bärgås. Farbror är så vänlig, och jag tror Selma håller af mig. MAJORSKAN. (Tar en stickning.) Hon måtte väl det, såsom du uppoffrade dig. ANNA. vara tillsammans med henne. Visst inte, mamma! Det var jag, som vann på att MAJORSKAN. Nå, det må jag säga en blind!
Och nu tycker jag mig nästan se en fråga tränga sig fram på mina läsarinnors läppar, en fråga, försagd och hälft tvekande: fanns det då i denna tid, som i så många fall står för oss som ett oupphinneligt mönster, som skänkt världsliteraturen oförgängeliga snilleverk, som är den enda stora, afslutade kulturperiod mänsklighetens historia har att uppvisa — fanns det då under denna tid icke någon enda, som dock på djupet af sitt vä- sen någon gång drömde den sköna, idylliska drömmen om en koja och ett hjärta. Jo, äfven om icke de lyriska skalderna någon gång i sina bättre stunder hade låtit toner klinga, som tala om hjärtats ljufvaste vårdrömmar, kunde vi ändock vara förvissade, att det gamla Rom äfven under sitt värsta förfall inneslutit en eller annan sådan längtande ande. Ty hvarje tid, huru djupt sjunken den än må vara, gömmer dock inom sig något af dessa mänsklighetens söndagsbarn, som genom seklerna bevara åt kommande generationer mänsklighetens ljufvaste och dyrbaraste skatter. Och medan det förnäma Roms män och kvinnor firade sina gräsliga orgier, dvaldes där j u också inom den stora världsstaden, låt vara i dess fattigaste och mest föraktade kvarter, en för hvarje dag växande skara, hvilken inom sig bar den religion, som skulle återskänka idealerna åt världen. Men Roms kvinnor hafva gifvit alla tider ett slående exempel, att i hvarje samhälle, där kvinnorna själfva glömma kvinnoidealet, där skall man fåfängt söka det i dikten, få- fängt i verkligheten. Och hade den sanningen kunnat tränga ned på djupet af något kvinnohjärta, då vore de icke alldeles skrifna förgäfves, dessa skisser från antikens kvinnovärld. En Vinterpoet. För Idun af Tor Hedberg. (Slut fr. föreg. mr.) J * Jå samma sätt är det med de känslor, som vi? vintern uppväcker hos mig, i stort sedt äro de så enahanda, så sammansatta, och dock rymma de så mycket, sä många skiftningar, sä många belysningar, så mycket, som man omöjligt kan nämna, för då är det ingenting, och dock är det så mycket. Och öfver dem alla ligger det någonting så friskt och så rent, något hvitt, jag kan inte få annat namn för det.
BAKTERIOLOGISK UNDERSÖKNING Omtyckt badochsommarvistelseort vid Saltsjön. VARMBADHUS FÖR ALLA BRUKAF RÅVARA OCH FÄRDIGT FABRIKAT. HÖGSTA KVALITÉ ÄR MÄRKT S. O. M. I STORA RÖDA BOKSTÄFLIGA BADFORMER. ÖPPET FRÅN 10 JUNI. SJUKGYMNASTIK, ELEKTRICITET, VATTENKUR M. M. LÄ- VER Ä LÅDAN. KARE: D:R A. H I L L E R, ADR. TILL 10 JUNI FLORAGATAN 10. STOCKHOLM, DÄREFTER DALARÖ, D:R GENERALAGENTUR OCH NEDERLAG I STOCKHOLM B. A U R E L I U S, ADR. DALARÖ. UPPLYSNINGAR OM RUM OCH PROSPEKT PÅ BEGÄRAN UNDER ADR. HOS Ekström &amp; Hoftund, SKEPPSBRON 24. BADHUSSTYRELSEN, DALARÖ. (G. RATJEH STOCKHOLM. K. CG. N y a Operahuset. 1 Fru A RNS ^Stockholm, 19 Tunnelgatan 19 O rekommenderas i benägen åtanke. Välkänd z Det modernaste ocb bästa i i svart, hvitt och kulört, i storartadt urval till hsl-, sällskapsoch promenadtoaletter, metereller styckevis från 50 öre pr meter till kr. 20: —, direkt till privata personer. ^ elegant snitt till moderata priser. Särskild afdelning för beställningar från landsorten, som utföras omsorgsfullt utan profning då ett välsittande lif insändes jämte längdmått på kjolens bak-, sidoch framvåd, och då för ändamålet särskildt konstruerade mekaZ u r i c h, S c h w e i z (förut J. Ziirrers Sidenfabrik). niska byster inköpts, kan hvarje figur på- Zurichs äldsta Siden-etablissement, grundl. 1825. räkna ett välsittande arbete. Finaste rekommendationer öfver hela landet.
De skäl, i följd hvaraf Rikets Ständer vid föregående tillfällen, då fråga derom uppstått, funnit sig icke böra bevilja statsanslag för den hornöopatiska läkemetbodens understödjande, gälla äfven till en del i afseende å den hydropatbiska; och denna sednare kurmethod synes i öfrigt uti vårt land redan hafva genom enskildes bemödanden vunnit den framgång, att statsbidrag icke torde vara behöfligt för alt betrygga dess vidare utveckling, helst, såsom motionären jemväl erinrat, vattenbehandlingen kan äfven i hemmet med fördel användas, men för dem, som behöfva läkares dagliga tillsyn, kallvattenkur-anstalter finnas i flera orter af riket inrättade. I betraktande häraf bar Utskottet ej funnit skäl att hos Rikets Ständer förorda ifrågavarande motion. '] '14:0. Enligt hvad Herr T. A. Cederschiöld, uti en hos samma Höglofliga Riks-Stånd väckt motion, erinrat, bar oaktadt de många och betydliga anslagssummor, som isynnerhet på sednare tider blifvit af Rikets Ständer anvisade, för befordrande af en ändamålsenlig sjukvård och till lindring för de utaf fysiska lidanden hemsökta samhöllsmedlemmarne, ett behof ännu icke blifvit afhjelpt, som vore i hög grad behjertansvärdt, nemligen deras, som vore hemsökta af så kallade kroniska, ofta obotliga sjukdomar. Somliga af dessa vore obetydliga och medförde för de sjuka så ringa olägenhet, alt de med tålamod och efter sjukdomens art afpassade dietetiska förhållanden lätt kunde fördragas, utan synnerlig rubbning uti individens verksamhet. Om dem vore nu icke fråga. Men det gåfves andra så förfärliga, att intet menskligt tålamod kunde utan klagan bära dem och ingen fysisk kraft vore tillräcklig att dem motstå.
Herr G. påstår visserligen, att det hör till de » allra sällsyntaste undantagen » att Bofinken uti mellersta Sverige läggermera än en kull om året. Jag vägar motsäga honom, åtminstone så vida vi, hvad vanligt är, med mellersta Sverige mena Svealand; men äfven om Herr G. otroligt nog skulle ha rätt, bevisas derigenom ingalunda, att Brehm har orätt i den skildring han lemnat af Bofinkens lif, då denna skall gälla för hvad som är regel inom fogelns egentliga utbredningsområde. För öfrigt anför hvarken Nilsson eller Sundevall i detta hänseende något undantag, ens hvad Norrland beträffar. Ur Brehms målande skildring af Hussparfvens lif har Herr G. lösryckt två uttryck, som han finner löjliga; men den som med » intresse för saken » läser boken och ser dessa uttryck i deras sammanhang, lär i stället finna ett dvlikt sätt att kritisera löjligt. Herr G. kursiverar mjölkhaltiga (omogna) sädeskorn. Hur vill han då öfversätta » milchige Getreidekömer »? » Så länge de (Korsnäbbame) finna dessa (d. v. s. de nyss förut omnämnda barr-) trädfrön, smaka de ingen annan föda, men i nödfall äta de ... alltid mycket gema insekter » etc. Hvar ligger här det fel, som enligt Herr G. skulle vara * så vanhedrande för Brehm eller för bearbetaren? Jo, öfversättningen är ordagrann, men i tryckningen har ordet dessa fallit bort: — ett förfärligt fel, hvilket dock hvar och en, som » med intresse för saken » läser boken, utan svårighet rättar sjelf, då han ser sammanhanget. Genom ofullständiga citat af lösryckta yttranden vill Herr G. hafva Brehm till ansvar för helt andra åsigter om skatornas och kråkfoglame8 nytta eller skadlighet, än hvad Brehm verkligen yttrat. Brehm har ingalunda uraktlåtit påpeka, att skatan äfven är nyttig för menniskan, lika litet har han glömt kråkans synder o. s. v.; men Herr G. har icke velat besvära sig med att läsa innantill ordentligt.
Dessutom är bevillningsvärdet af 35 manufakturoch fabriks-inrältningar nära 275,000 R:dr och af 11 st, qvarnar utöfver 90,000 R:dr; sammanlagdt närmare 2,600,000 Riksdaler. Till staden hörer vid pass 1000 tunnland jord, hvilken icke användes annorlunda än på vanligt landtmannasätt, förutan någon tobaksplantering. Klädesfabrikerne utgöra stadens hufvudnäring. 72 fabriker, med 331 väfstolar samt en mängd andre machinerier, sysselsätta ständigt något utöfver 2,000 arbetare, förutan de många, hvilka tidtals eller tillfälligtvis dervid användas. Tillverkningen har år 1837 uppgått till något öfver 410,000 alnar, med ett värde af nära 2,700,000 R:dr Banko; hvarförutan från andra landsorter insände kläden och vadmal blifvit appréterade här. Under de båda åren 1836 och 1837 har tillverkningen icke ökat sig, hvilket den gjorde under de nästföregående, betydligt uppmuntrad deraf att de södra städernes handlande begynte från Norrköping reqvirera kläden, hvilket förut blott undantagsvis lärer inträffat. Numera uppfylla äfven Norrköpings bättre kläden hvarje billig fordran på varans godhet, och den mängd nyare machinerier som finnas uti fabrikerne, ådagalägga det fabrikanterne bemöda sig att följa med tidens uppfinningar. Fabriksarbetarne äro Yäl hällne, och hafva i sed - 52 nare år långt mera än förr utmärkt sig genom flit och sparsamhet, och håg att derigenom förvärfva en tarflig utkomst. Ett ögonkast på klädseln lemnar genast en måttstock för omdömet häröfver. Förutan egentliga fabriks^ arbetet, gifva fabrikerne anledning till städse förnyade byggnader, machineriers förfärdigande m. m. hvaraf ett stort antal familjer äga dess bergning. 7 stycken mekaniska ullspinnerier, samt färgerier lill ett antal af 9, äro bihang till tjenst åt klädesfabrikalionen, samt betjena äfven angränsande landsorter.
Den stackars unga läkaren blef alldeles hufvudyr vid denna tanke, han visste icke hvad han skulle tro, man blodet rusade med yrande fart till hans hjerta, och han hörde knappt sin väns anmärkningar om tåget, som nyss passerat. Imellertid hade man uppstigit i vagnen, och Alf skyndade på kusken, för att upphinna den gamla kaleschen, som ännu syntes framför dem, och som han i hvarje ögonblick fruktade att se försvinna vid något gathörn, utan någon möjlig förhoppning att kunna följa den. Hans fruktan var imellertid öfverflödig tills vidare åtminstone, ty de åkande ämnade sig tydligen till Langenau att fortsätta sin afbrutna brunnsdrickning, och man hade således samma väg. Alf kunde imellertid icke ett ögonblick vända sina ögon ifrån vagnen framför dem och uppmanade skjutsgossen att köra fortare, så snart afståndet imellan de båda åkdonen minskades, under det han fåfängt sökte påhitta någon förevändning för att ändra målet för deras färd. Det var imellertid omöjligt att kunna väcka Malkolms interesse för den lilla triviala köpingen med sina ankor och kalkoner, och han såg slutligen den gamla skrumpna suffletten försvinna i dammet på chaussén vid skiljovägen, utan att kunna följa den med annat än en djup resignerande suck. Ett par timmar derefter stannade de båda vännerna vid ett litet skogvaktareboställe, som med sitt starbo på en stång, sin lilla humlegård vid gafveln och sina grå väggar och tak af spån, tog sig helt pittoreskt ut på en afröjd plats i skogen. En gammal jägare med långa grå mustacher, kulgevär och läderväska, grå ullstrumpor, som lemnade hans bruna knän och fotknölar bara, och bredskyggig hatt med örnfjädrar och som tog sig ut som en hjelte i någon af Spiess’ eller Hoffmans tyska folksagor, kom ut på gården och helsade fryntligt de ankommande, under det den stora hund, som följde honom och fulländade hans romantiska utseende, upphäfde ett skall, som tycktes kunna återljuda ända till Fichtelgebirges toppar.