Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det andra gåfvobrefvet, det på 500 R:dr, säger väl, att kapitalet skulle af samme man, som utgilvit skuldsedlarna, förvaltas, och gifvarinnan årligen deraf erhålla fem procents räntebetalning under sin återstående lifstid, men nämner icke de i fråga varande skuldsedlarna, och anvisar än mindre på deras innehåll, såsom gifvarinnan afhändt genom gåfvan och till dess realiserande anslaget. I detta mål dömdes af Häradsrätt den 18 Dec. 1845: anfördes skäl, hvarföre ogift qvinna ej kunde vara oberättigad att bortskänka sådan egendom, hvarom hon ägde genom testamente förordna; antogs, att den person, åt hvilken var gifvet beloppet af 2000 R:dr, fått vid det tillfälle, då gåfvoafhandlingen upprättades, i handom emottaga den henne tillagde gåfva, och öfyervägades den omständighet, att upplysning saknades, huruvida gifvarinnan vid samma tillfälle till andra gåfvotagaren, eller den, som skulle erhålla 500 R:dr, öfverlemna! detta belopp, hvilken omständighet ansågs icke kunna förringa helgden af sistnämnde gåfva, enär de omtalta skuldsedlarnes utgifvare och innehafvare, hvilken med råd biträdt gifvarinnan och med hennes penningeangelägenheter ägt befattning, i egenskap af den gåfvotagandes (sin dotters) dåvarande rätte målsman, i allt fall bordt hafva det henne tillagda gåfvokapital under förvaltning; i följd hvaraf kiiromålet ogillades och de gåfvotagande från den äskade återbetalningsskyldigheten befriades. — Hos Lagmansrätten ansågs, genom dom den 15 Juli 1846, skäl icke hafva förekommit till ändring uti Häradsrättens utslag, så vidt detsamma blifvit öfverklagadt.
Nämn allenast ej att du tillhör Hertigen af Casano. Men, Herre! Regnet, stormen, åskan... och hvem skulle här er igenkänna? Gå, uppfyll min vilja, vårda min son och lemna mig åt mitt öde. Diego går in i skogen säger han:) F ABIO . D IEGO . (Fabio nalkas hyddan och klappar på dörren. Innan Afundsvärda tillstånd! Hvarföre känner jag ej som han, med lugnet i hjertat, inga andra stormar än dem som skaka dessa skogar, ingen annan fasa än ljungeldens? THEOTIME, som kommer ut. FABIO med ALONZO. Hvem ni är som vistas i denna boning, haf medlidande med en resande, som under nattens mörker blifvit störtad utför bergsbranterna och söker här fristad för ovädret, jemte detta späda barn, som snart förgås af matthet. Jas har valt till mitt hemvist detta ödsliga T HEOTIME . F ABIO . 95 ställe vid landsvägen, för att stundom kunna äga det nöje ni nu tillbjuder mig. Känslan af egna olyckor har lärt mig att taga del i andras... (De gå in) Välkommen i min hydda! Ni skall finna här tarflighet och lugn: det är allt hvad Theotime äger, och allt hvad han äger tillbjuder han er. Hvad hör jag? Ni Eremiten Theotime? Min tacksamhet för den tjenst ni visar mig, ökas genom den vördnad jag länge hyst för ert namn. Tag emot detta barn: dess hvila är mig kärare än min egen. Min Herre, jag märker ni har en faders hjerta. (Han betraktar Alonzo) Men hvad ser jag? O Gud! Hvilken likhet! Hvem är ni Hvems är detta barn? Lefva dess föräldrar? Lefver dess mor? Ja, dess föräldrar lefva, men okände i verlden... i ett ringa stånd har aldrig deras namn förtjent någon uppmärksamhet. (Afsides) Himmel! Månn han känt Casanos son? T HEOTIME med häftighet för sig sjelf, i det han tar emot barnet och F ABIO . T HEOTIME . F ABIO med förvirring. O Gud!
E j lbngt förut hade miss Willard af den metodistförsamling hon tillhör valts att shom dess ombud deltaga i metodistkonferensen i NewYork, b e n blef, db hon, jilmte fyra andra valda kvinliga.församlingsornbud infann sig vid möt.eslol; alen - vagrad tilltrade. Detta emedan de vor0 kvinnor. Denna handelse, som inom pressen htiftigt debatterades, torde gifvit anledningen till att miss Willard samlade och omarbetade cii serie af sina artiklar i en religiös tidning och utgaf dem i bokform under titeln " Kvinnan p&amp; predikstolen. " Boken vittnar om de ledande motiven for det evangeliska arbetet inom miss Willards förbund och skall derför har i korthet omniimnas. Den börjar med en kyrkohistorisk 8fverblick. B8rf: n omtala; bl. a. huru John Wesleg anhAllit, att biskopen af London matte sända metodistförsamlingnrna i Amerika en biskop. Den högmyndige herrn svarade föraktligt, att församlingarne voro för sm&amp; och landet lag för 1Angt bort. Wealey kande sig d&amp; nödgad ritt sjalf inviga en biskop, hvilken i sin ordning invigde en annan, som blef de amerikanska metodisternas förste biskop. " Historien upprepar sig ", tillagger miss Willard. " Vi st8 annu en g h g vid skiljevhgen: skola de modiga och ratttänkande mannen inom v&amp;rt presterskap taga steget ut och erbjuda kvinnorna prestvigning, eller skola kvinnorna sjalfva taga sin sak om hand? Ingen makt i vadden, kyrklig eller okyrklig, kan numera i Amerika ' förbjuda kvinnornas presterliga verksamhet, och helt visst handlade kyrkorna ovist, om de underlate att med sig inkorparerri och organisera de valdiga hjiilpkrnfter, som har erbjudas dem. Innerligt hoppas och bedja ocks&amp; de arbetande kvinnorna, att deras kyrkor, som fostrat dem till Gud och nart hos dem kraften att g8 hans arenden bland manniskorna, icke tniitte förvisa sina! mildbjartade och trosvarma döttrar f r h vingardsarbetet. "
Dm t>etta ftabganbe (Fall erinran införa*? i konungens? 33efallntng& bafmanbeö Allmänna Äungörelfe angäenbe Mantals?» och ©fattjfrifning. Stteb bötcrneS uttaganbe forf>ålIeé på fatt om böter för förfummelfe mib SDåantalö* odj ©fattjfrifning reban ftabgabt år. 0m tCajrering&Comnritté på £anöet. §• 87. knär ©odfem33erebningarne fina förrättningar (lutat, anmåfe bet raböjfrtfmaren gcnajl konungens? SBefallningöbafroanbe, forn få bejlämmer antalet af Sapering&Eommitteer od) bent inbelar, att meberböranbe ej befmä* ras? meb långa refor, odj utfarter hagarne för t>marje Sapering&kommittuö fammantråbe. §. 88. Sapering&kommitteerne böra årligen fammanträba få tibigt, att beraö förrättningar innan 3unii månabö utgång äro fullborbabe. §. 89. 3 befe kommittéer är Sanböböfbtngen, eller ben, han i fttt (tälle förorb* nar, Drbföranbe, meb rätt att i öfmerläggningavne, ej i befluten, Deltaga; odj mare Sanböljöfbingen förbunben, att öfmermara be, i följb af benna författa ning, förjta året (Feenbe taper ingar, om laga förfall ej l>inbrar, i Ijmilfen bärn belfe kn, eller bögft Smänne, perfoner bertill böra förorbnaö för fala Dånet. §• 90.
Juli un errättelse inkom* mit, att Ståndet , sedan åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda vid Constitutions Utskottets Memorial angående förrättad granskning af Stats-Rådets Protocoll sedan sista Riksdag , deraf beslutit en af dessa anmärkningar åtföljd återremiss till Utskottet. Dessa anmärkningar innehålla i korthet: Herr Professor Forsell har anmärkt att det af Utskottet nyttjade ordet decharge ej vore lämpligt, enär han, såsom han sig yttrar, ingenstädes i grundlagarna funnit att Rikets Ständer äga hvarken skyldighet eller rättighet att gifva denna decharge. Han har derföre yrkat att vid detta tillfälle lika ordalag måtte nyttjas sorn vid 18x2 års Riksdag, hvilka han ansett lämpligare. Herr Prosten Lector Fröberg har anställt jemnförelse imellan det Särskildta Utskottets i dess Betänkande företedda uppgifter om skälen till Dm 20 Juli. 2031 lill elen allmänna nöden , och den af ConstitulionsUtskottet meddelade frikallelse för StatsRådets Ledamöter ifrån ali ansvarighet, och trott sig finna denria frikallelse innebära anledning lill den förmodan att det Särskildta Utskottet helt grundlöst skulle hafva framkastat det som synes mörkast i dess framställningar. Herr Prosten besvärar sig deröfver, att Särskildta Utskottet ej erhållit de ifrån Constitutions-Utskottet begärda, upplysningar, hvarigenom det Särskildta Utskottets Utlåtande blifvit underkastadt endast sannolika gissningar; och då han förundrar sig att Constitutions-Utskottet ej funnit de af Särskildta Utskottet angifna åtgärder hinderliga för StatsjRådets frikallelse ifrån ansvar, hade han önskat återremiss, för att erhålla upplysning om rätta förhållandet, på. det att Särskildta Utskottet måtte få full anledning, att antingen upplysa Allmänheten om dess och sitt eget misstag, eller i hän« delse factum skulle vara sant, att skiljaktiga öfvertygelser om skadligheten deraf ägt rum hos tvänne af Riksens Ständers Utskott. I anledning af denna till Constitutions
S. D. Återremitterades följande nu ånyo föredragne Betänkanden: N:o 149, StatsUtskottets om Controll-stämpel-afgiften å Metaller. N:o 150, Statsoch LagUtskottens i anledning af Motioner om Kongl. Hof-Rättens öfver Skåne och Blekinge ställande på Indragnings-Stat m. m. N*.o 162, StatsUtskottets om granskningen af Tullverkets Räkenskaper. S. D. Föredrogs ånyo StatsUtskottets Utlåtande N:o 151, i anledning af Anmärkningar vid Betänkandet N:o 91, angående medel till kostnaderne för H. K. H. Kronprinsens förestående förmälning, samt verkställde utrikes Resa} och fann BorgareStåndet, som den 11 sisth April bifallit det först afgifne Betänkandet, nu godt att dervid förblifva, samt beslöt, att det förnyade utlåtandet följaktligen endast skulle läggas till Handlingarne. S. D. Fröt. thdr. 3. 23 Maj lgsg. 25g S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ufskottets Utlåtande, N:o 156 i anledning af återremissen uti frågan om förändrad disposition af Räntan å Vermlands LandtvärnsCassa, lemnade BorgareStåndet till Utskottets förra Betänkande M:o 52, sitt bifall. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, följande Betänkanden: Stats-Utskottets N:o 154, I anledning af Motioner om ali jords lika beskattning m. m. N:o 157, Om yrkad inlösen af 4 stycken casserade Riksgälds Contoirets CreditSedlar. N:o 15g, Om utvidgad Läkarevård inom Blekinge Län. N:o 159, Om särskild Provincial-Läkare Herjeådalen. N:o 160, Om grunderne för Skattelösen af Kronohemman i Hallands Kän, N:o 161» Om mötes Passevolance-afgiftens utgörande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Utlåtande må för detta plenum hvila; alt i TalmansConclaven uppgöres föredragningssätte t så, att de frågor, hvilka Talmännen icke anse oskiljaktiga från realisationen, kunna blifva afgjorda; men alt, hvad de öfriga hufvuddelarne angår, Talmännen hvar och en inom sitt Stånd må fästa uppmärksamheten på nödvändigheten deraf, att vid besluten foga det vilkor, att de tagas, under förutsättning af Kongl. Majrts sanction till myntbestämningen, men att i annat fall Stånden förbehålla sig, att innan Riksdagens slut få derefter rätta de tagne Den i3 November f. m. besluten. Vi kunna då på några dagar afgöra frågan. Herr Riben: Herr Tham har, för att bevisa orimligheten af Herr Munck af Rosenschölds motion, frågat, när myntbestämningen vore afgjord, och trott, att Kongl. Maj:ts sanction derå möjligen icke kunde komma förrän i83a. En annan Ledamot Herr Hjerta har åter visat, alt Kongl. Maj:ts vägran eller sanction till myntbestämningen måste inträffa innan Riksdagens slut. Det väsendlligaste af saken återstår, som är att veta, hvad beslut som är fattadt eller icke, och om pluraliteten af Stånden antagit Bancolagen, eller icke. Jag har inom StatsUlskotlen haft tillfälle öfvervara de många och ganska lifliga debatter, som der ägt rum, och jag kan deraf sluta till de många tvister, som inom Stånden skola komma att förefalla. Många af de detailler, hvarom tvistas, äro af den beskaffenhet, att på deras afgörande beror, om hela hufvudfrågan skall springa, eller icke. Det finnes ingen inom Sveriges Landamären, som med visshet kan säga, hvad möjligen kan blifva af de beslut RiksStånden fattat. Alt under sådana förhållanden företaga afgörandel af en så vigtig fråga, som hela Sveriges Lånerörelse, måste jag på det högsta afstyrka.
— Herr Cederschjöld har förebrått mig köld i behandlingen af detta ämne; jag hoppas dock alt lian icke tillräknar mig såsom fel, om jag, undertryckande all slags anmärkning öfver ett dylikt sätt att argumentera, helt kallt öfvergår till ett annat föremål. Den värde Reservanten skrider till granskning af de föreslagne Lagförändringarne. Han godkänner böter såsom det lämpligaste straff för tryckfrihetsbrott, men bestrider deras förhöjande i något fall. Hans skäl äro, att i de nu stadgade straffen finnes, utom böterna, äfven offentlig afbön, item konfiskation af skriften, item skammen att hafva blifvit dömd; hvarjemte böterna fördubblas för Tidningsutgifvare. Afbönen, jag medgifver det, är straff. Men skriftens konfiskation, hvarigenom, efter Herr Cederscbjölds förmenande, ”brottet likasom ut - Den 25 januari! f. m. ”plånas,” utplånar icke en gång sjelfva skriften, ty upplagan är vanligen utsåld, alltid före konfiskationen, ofta innan seqvestern. Skammen, att blifva dömd för tryckfrihetsbrott, är skäligen ulhärdelig, helst dylika någongång finnas af en natur, som ej tillåter läsaren att hos Auctor misstänka en så vek känsla; och hvad de öfriga beträffar, anmärker reservanten sjelf rätteligen på ett annat ställe, att allmänna opinionen icke anser de för detta slags förbrytelse stadgade straff såsom nesliga. Dertill må ytterligare läggas, att sådana fall kunna inträffa, då icke allenast straffet, utan hvad värre är, sjelfva förbrytelsen skulle hafva föga att befara vid den, just genom yttrande-rättens missbruk, möjligtvis vilseförda opinionens domstol. Böternas fördubbling för Tidnings-utgifvare är, relativt till andra Skrifter, endast ett tvåfalldigt ansvar emot minst tiofalldig inflytelse, och oberäkneligt större lätthet att skada. Reservanten öfvergår nu till pröfning af Förslaget rörande Tidningsutgifvares pligt alt ställa en skriftelig borgen.
Uppå derefter gjord propos. heslöt R. o. Ad., att detta mål skulle punktvis pröfvas. Utskottens tillstyrkanden sid. 5. Frih. Gederström, Jacob: Jag biträder Hr von Holienhausens anmärkn. i afseende på hvad som förekommer sid. o, synncrligast som, då förhöjning i skjutslega!! i allmänhet blifvit beslutad, det icke kan vara jim ligt att föreslå särskild förhöjning för postskjutsningen. Det i 2 mom. pag. 5 förekomna förklarande, "att R. St., enär postverkets öfver - 12 D t il 5 M a j. skjutande odisponerade inkomster icke torde för närvar, förslå till ersättande af den föreslagna förhöjningen i postskjulslegan, ville å Riksg cont. anvisa eli förslagsanslag af i5,ooo r:dr till bestridande af ifråga var. utgift, att årligen utgå till dess postverkets Öfverskott kunna dertill bereda tillgång,” torde blifva öfverflödigt, emedan postverket alltid ägt och måste äga medel att gå i förskott vid liqviden för poslföl ingen. 3 mom. på 5 sidan innehåller, att It. St. skulle bos K. M. anhålla, att, enär posthemmanen äro å särskilda orter ganska olika tryckta af poslföringsbesväret, saint följaktligen mera eller mindre i behof af lindring, en undersökning i detta afseende, och till utrönande af posthemmanens i Riket olika behof af lättnad uti poslföringsbesväret, må, på sätt K. M. kan finna lämpligast, verkställas. Denna af Utsk:n föreslagna undersökning förefaller mig ganska besynnerlig, då Utsk:n uti första punkten visat, att de icke saknat kännedom om K.
Där hade han säkert stått och iakttagit henne en god stund, ty han smålog, i det han frågade: » Hvad gör min lilla hustru där? » Hon kände sig så öfverlycklig öfver att ha honom hos sig igen, så, som hon längtat efter honom, att hennes beherrskning öfvergaf henne, och hon midt i ett leende brast ut i våldsam gråt. Och när han föll på knä bredvid henne och smekte henne och talade tröstande till henne, framsnyftade hon en liten vältalig bekännelse om sin tunga stämning och minnena som kommit öfver henne, då hon fann den gamla soffkudden. Han förstod hennes stämning — det varju egentligen den — eller rättare tonen i hennes ord: » Ä r det tvunget? — Kan du inte i stället ha något roligt med mig i dag? », som dragit honom från. vänkretsen och de ljusa rummen och fästglädjen hem till hans ensamma, lilla hustru. Han såg ångerfull på den gamla, lilla soffkudden och klappade den sakta, som om den varit ett lefvande väsen. » Kära, min lilla vän, har jag varit mycket stygg nu, som lemnat min lilla fru alldeles ensam, » sade han vekt. Hon smög sig intill honom och hviskade endast i innerlig ton: » Äh, älskade, hvad det var skönt, att du kom hem! » » Sesä, » sade han raskt, » vet du, nu ska ' vi företa ' oss något riktigt muntert! Det är för sent att gå på teatern nu. Men vet du hvad, det är ett herrligt vinterväder ute med gnistrande snö — vi ta ' på oss och gå ut en stund! » » O, Johan, hvad det skall bli roligt, » bröt hon jublande ut. » Kunna vi inte åka skridsko en stund? » Han skrattade. » Hvarför inte! Tag fram dem du, så ska ' vi glömma, att vi ä ' ' gammalt ' gift folk för i afton. » Hon var så strålande och röd om kinderna nu och såg så söt och glad ut, att han plötsligt tog henne i famnen, lyfte henne upp och sprang med henne genom rummen — alldeles som han gjort den där aftonen, hon tänkte på, när han nyss ringde.
Det fägnar mig att höra att en af mina Ståndsbröder, som för öfrigt gjort allt sitt till, för att tillintetgöra privatbank-rörelsen i landet, nu har någon slags farhåga för ett dylikt resultat. Jag har yttrat att den tid kunde komma, då privatbankerna inskränkte sin rörelse, och då vore det godt att hafva någon resurs. Skulle en sådan tid komma, så anser jag betänkligt, att hafva fonden för bankens diskontrörelse förminskad. En stor fråga hvilar derpå, huruvida man bifaller 47:de punkten eller icke. Då jag likväl har anledn. förmoda, att, oaktadt de betänkligheter jag för min del kan hysa emot en sådan rörelses bedrifvande af statsbanken med den styrelse, som den kan äga och så sammansatt som den är, och då jag likväl har anledn. förmoda, att den för dagen gällande opinion drifver igenom en åsigt, som strider emot min, så vill jag icke sätta mig emot inskränkningen ifrån 9 millioner lill 8 mil - Den 22 April. lionel-, emedan denna indragning då skulle blifva en af tillgångarna för den nya lånerörelsen, på hvilken jag anser alt man kan tillämpa den stora historieskrifvarens ord: Quod bene vertat. I afseende på fördelningen, bar Utsk. besläml, att, efter afdrag af 500,000 r:dr ifrån det belopp, som förut varit anslaget till Stockholms diskont, densamma hädanefter måtte få uppbära 5.300.000 r:dr b:co till utlåning samt äfvenledes anslagit för Götheborgs diskonl, efter afdrag af 300,000 r:dr, 1,800,000 r:dr och till Malmö diskont, efter en förminskning af 200,000 r:dr, 900.000 r:dr. Det afdrag, som anslaget för Stockholms diskonl fått vidkännas, är så ojemförligt mycket större, i förhållande till behofvet, än afdragen ä de andra diskonternas lånefonder, derföre att Stockholms diskont har ett vida större öfverskott af outlånta medel, än dessa.
Nämnde år uppgjordes en karta öfver berörde sjö och dess närmaste omgifning, men vidare åtgärd har veterligen icke blifvit vidtagen förr än 1842, då Flo, Åhs, Sahls och Näs Socknemän, hvilkas ägor under mellantiden lidit betydlig minskning genom Detterns fortfarande och i mån af dess utvidgning tilltagande utskärningar, som hota att i en framtid förvandla samma ägor till sjö, gjorde underdånig ansökning, att Eders Kongl. Maj:t ville i Nåder låta icke allenast uppgöra förslag till förekommande af vidare skada utan ock bereda anslag af allmänna medel för arbetets utförande. Nådigt beslut i följd häraf lärer än - 9 ännu icke vara fattadt. Åtminstone har det ej blifvit Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande meddelad t. 9:0 Slutligen torde i sammanhang härmed böra i underdånighet omförmälas tvänne andre framställde förslager: Det ena uppgjordes år 184 * af Marschreidern von Zweigbergk till sänkning af Fur-, Ax-, Lili-, Ljungoch Flem-sjöarne i Valle Härad, hvarigenom 900 tunneland mossar kunde blifva odlingsbara och 3oo tunneland jordvinning erhålles för en kostnad af högst 2,3oo Rrdr Banko. Det andra är samma år uppgjordt af Löjtnanten Å. Nordenfelt till den så kallade Sjömossens eller Åsa-sjöns på Billingen aftappning, som, beräknad till en kostnad af blott 672 Rrdr Brko, ansetts bereda tillfälle till odling af circa 5oo tunneland nu vattensjuk och således mindre fruktbar mark. Någon vidare åtgärd för dessa sistnämde arbetens tillvägabringande bar dock ej ännu blifvit vidtagen. Dessutom hafva jordägarne i Söne Socken af Kållands Härad beslutat försök att utestänga Venern från Socknens så kallade mader, hvarigenom (lere hundrade tunneland jord, som hittils de fleste år stått under vatten, skulle förvandlas till god äng och blifva tjenlig till odling. Förberedande åtgärder äro redan vidtagne, och ernar man till planens fullbordan göra underdånig ansökning om nödigt statsbidrag.
Då Särskilda Utskottet icke äger att taga befattning med andra ärenden än dem, som angå bränvins tillverkning eller försäljning och hvad dertill hörer,' synes mig, som om det tjenligaste hade varit, att Utskottet till ofvanbemälda Riksstånd återiemnat den del af ifrågavarande motion, som angick öl-bryggerierna och öl-försäljningen, såsom ej hörande till Utskottets befattning. Detta blef sannolikt i anseende till de många ämnen, som i motionen innefattades, och af hvilka största delen tillhörde Utskottets åtgärd, dock ej iakktaget inom den i 44 § 3 mom. Riksdags-Ordningen föreskrifna tid. Om, i följd häraf, skyldighet och derjemte rättighet att afgifva utlåtande i saken kan för Utskottet upstå, är en fråga, som inom Utskottet väcktes, dervid jag påyrkade, att de i afseende å öl-försäljningen ali motionen framställda förslag ej borde till hufvudsaklig handläggning af Särskilda Utskottet företagas. Hvad åter sjelfva saken beträffar, anser jag visserligen önskvärdt och förmånligt, om en lättad tillgång å porter och öl skulle kunna bidraga till bränvinets undanträngande och ett förminskadt bruk deraf; men då ingen skatt nu finnes särskildt bestämd för försäljningen af porter eller öl och det å landet icke är någon landtman förmenadt alt försälja dessa drycker i huru litet belopp som helst, enär de, åtminstone hvad ölet angår, ännu anses såsom iandtmannavaror, samt, i stad, så kallade nykterhetsvärdshus, ställda under kommunens upsigt, blifvit fritagne från all bevillning, enligt det vid denna Riksdag upgjorda lörslag till ny Bevillnings-Förordning, så anser jag allt vidare lagstiftande i afseende å rättigheten att försälja öl eller porter för närvarande öfverflödigt och får, på nu anförda grunder, vördsamt tillstyrka afslag å Utskottets förslag till ändring uti 10 $ i den under utarbetning varande Bevillnings-Förordningen”. Prosten Melén har i sednare delen af denna reservation instämt.
Hans korta, rörande lefnadssaga iir ju af alla känd, men hvem skulle icke önska att veta inera i n blott detta n&amp;rof. som historien förtäljer p5 några fi rader? Men just derför ar ock titeln på denna bok vilseledande, ty oni Antinous far nian icke m y c - ket veta, men deremot så mycket mera om en hel del andra personer, romerska patricier och plebejer, deras förhållanden, deras bostäder och husgeråd, egyptiska prester, grekiska Iiofinän, bedragliga slafvar m. in. samt det ofta begagnade temat oni kristanernas uppträdande p i arenan i strid mot vilddjuren. Sådana eller likartade skildringar frin deniin tid hafva vi dock redan förut af erkiintlt varde; vi erinra blott om Rydbergs, Siste atenaren », Kingsley ' s 2Hypatiaz: samt Ebers egylttiska berättelser, alla förtr5,ffliga för de läsare, hvilka söka tillfredsstilla 1) " en gång sin nöjeslystnad och sin vetgirighet. Möjligen är Taylors bok lärorik, men knappast torde dess läsande blifva ett nöje. Ofversattningen är gjord af van och skicklig hand. För den inom den samtida literaturhistorien niiiidre väl bevandrade hade säkert rarit valkomniet, om i ett förord meddelats orsaken hvarför den tyske författaren uppträder mder engelsk pseudonym. Rob. Blumenberg. Ogonbiicks-Sil / ruc / ir Dessa ögonblicksbilder bilda en rik samling af raslit tecknade portrattminiatyrer fraii vårt offentliga lif. De iiro tagna fran riddnrhusets eller börssalens läktare, från kyrkomöten, landsting och prcstkonferensen. De göra icke anspråk p i nigot slags fullst~nttighet, mei; dc äro skrifna metf stor skicklighet. I allmänhet ar skildringen oförarglig, ehuru qvick, och gerna ser fikf. de goda sidorna hos sina personligheter, äfven då han för deic känner föga syinpati. Skada dock att han ibland blir bitter och tld sarar kanske mot sin vilja. Man laser emellertid det lilla häftet med stort nöje, stuiidoiil ej titan rörelse.