Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Försäkrings-anstalter. ett machinoch ångpannehus, inrymmande två vid Bergsunds mekaniska verkstad förfärdigade pumpmachiner, hvardera af 60 hästkrafter och beräknade hvardera att kunna på 12 timmar uppfordra 1,000,000 kannor vatten till den å stadens öppna berg befintliga servisreservoir, dels tre stycken filtrérbassiner af cirka 17,000 o qvadratfots yta, uti hvilka vattnet inpumpas från Arstaviken och sedan det genomgått ett 51 fot tjockt lager af sand och grussten, inpressas i en gemensam brunn, hvarifrån det vidare och efter behof drifves till servisreservoiren, och dels ett boningshus, afsedt för den vid vattenledningen erforderliga arbetspersonal; B) ä stadens öppna berg, der servisreservoir blifvit anlagd, som rymmer 2,000,000 kannor vatten, hvars högsta yta, när reservoiren är fylld, ligger 195 fot öfver slusströskeln; — och C) det inom hufvudstadens alla församlingar, med undantag af Kungsholms församling, utsträckta rörnät med hufvudrör af 19, 14, 12, 10, 9, 8, 7, 6 och 5 tums inre diameter och utdelningsrör af 4 tums diameter, dessa sistnämnde utlagde till omkring 2 mils längd; hvarförutom, å särskilde ställen inom vattenledningens område, en mängd brandposter blifvit ordnade. Kostnaden för de utförda vattenledningsarbetena hade, vid 1860 års utgång, uppgått till 1,093,000 Riksdaler. Under Afdelningen Politi har, angående nedannämnde Försäkrings-inrättningar och andre här i staden befintlige anstalter, som afse kreditens och företagsamhetens underlättande samt sparsamhetens främjande, Öfver-Ståthållare-Embetet ansett sig böra intaga följande: Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor. Stiftadt. år 1746, blef Reglemente för detsamma i nåder faststäldt den 18 Mars samma år, deruti åtskillige förändringar likväl sedermera ägt rum, varande det för kontoret nu gällande reglemente utfärdadt den 19 December 1807.
Berörde felaktighet eller, så till sägandes, motsägelse kan dock lätt rättas derigenom att man säger: uti sådana nu bestående förhållanden, hvilka ingalunda böra rubbas etc. Då här endast är fråga om en utredning, torde kanske icke vara rätt att ingå uti en diskussion om sjelfva saken. 1 korthet vill jag derför endast säga, hvarför jag önskar, hoppas och tror, att något i denna väg kan åtgöras. Denna grundskatternas kapitalisering är nemi., efter mitt förmenande, af mycket större vigt för staten, än för de enskilde eller skattdragande. För desse sednare är nemi. mer angeläget att erhålla de obestämda skyldigheterna, — alla sådana, som utgå efter gammalt mantal, t. ex. skjuts m. m., — på ett riktigt och rättvist sätt reglerade. Att Bonde-St. önskar den ifrågav.de reformen är kändt; och önskligt torde äfven vara, att densamma blefve genomförd innan den nya representationen kommer att taga densamma om händer; ty temligen säkert är väl, att majoriteten af samma nya representation kommer att bestå af Sveriges jordegare; och huruvida icke under den regimen grundskatterne komma att på ett för staten mindre fördelaktigt sätt afskaffas än nu blifvit 345 Den 8 Juli. ifrågasatt, behöfver man icke vara mycket spåman för att kunna inse. Man har visserligen jemfört grundskatterna med ett intecknadt kapital, derå man betalar ränta. Detta sätt att betrakta saken har visserligen en faktisk grund, men ingalunda någon juridisk. Icke allenast jordegarne och de gamla liberala, utan äfven ett betydligt antal af våra kameralister anse, att de flesta grundskatter icke tillkommit såsom några ständiga, utan blott såsom tillfälliga skatter, och att de således böra borttagas, när sådant kan ske, utan all ersättning. Många anse dem helt enkelt orättvisa och att hvad sorn är byggdt på en orättvis grund aldrig kan blifva rättvist.
Det är således i dens namn, som här icke eger någon representant, — i den fattiges namn, som jag yrkar afslag å Betänkandet. V. H. 3 3i D e ti 7 April. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då denna fråga första gången för tvenne riksdagar sedan utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, så var det på grund af en af mig vackt motion. Frågan gaf anledning till mycket löje både i tidningspressen och under diskussionerna på detta rum, och det är derföre jag med synnerlig tillfredsställelse erfar att den nu vunnit en förtjent upmärksamhet. Betrakta vi förhållandena inom främmande länder, skola vi finna att hundskatten eger ruin nästan öfverallt, utom i Spanien, Turkiet, Ryssland och Portugal. I Norige, hvilket är det land, som står oss närmast, är en beskattning af hundar, på samma sätt som af Utsk:t här blifvit föreslaget, antagen, och vill jag minnas att maximi-beloppet är bestämdt till 2 specie-daler. Den är visserligen der inskränkt till blott köpstäderna, hvarföre jag äfven anser, att Hr von Ehrenheim haft skäl för sitt förslag att endast hundar i städerna skulle beskattas. Men som jag trott mig finna, att de fleste talame yrkat bifall till förslaget i sin helhet och som detta är mest öfverensstämmande med mina alltid i detta ämne uttalade åsigter, kan jag ej .annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts framställda förslag. Frih. Cederström, Anders: Jag vill ingalunda motsätta mig sjelfva beskattningen af hundar; det är blott mot det af Utsk:t föreslagna sättet för beskattningens utgående, som jag velat anföra några betänkligheter. Jag tror nemi. att Utsk:ts förslag strider mot 57 § R. F., som lyder: »Svenska folkets urgamla rätt att sig be skatta utöfvas af R. Sfer allena vid allmän Riksdag.» Att nu öfverflytta denna Svenska folket tillerkända beskattningsrätt på kommunerna, så att de efter behag skulle kunna pålägga den, anser jag derföre ej vara öfverensstämmande med Grundlagens tydliga ordalydelse, hvarföre jag yrkar afslag å Utsk:ts i detta hänseende gjorda framställning. Gr. af Ugglas:
Preste-Ståndet. S. D. Efter skedd föredragning lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 2, med återlemnande till Bonde-Ståndet af en utaf Riksdagsmannen E. J. Rudberg väckt motion, äfvensom, i förening dermed, ett från Hedervärda BondeStåndet denna dag ankommet Protokolls-utdrag af den 30 December sistlidet år, innefattande Bonde-Ståndets beslut i anledning af berörde Memorial. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Memorialer: N:o 10, med återlemnande af en utaf Riksdags-fullmägtigen Pehr Mattsson väckt motion, angående anvisande af den återstående hälften utaf skvdds-afgiften till folkundervisningen. Ståndet, som ansåg ifrågavarande motion tillhöra Bevillnings-Utskottets behandling, lade Memorialet till handlingarne. N:o 11, med återlemnande af tvänne särskilda inom Hederv. Bonde-Ståndet af Anders Anderssen och Johan Johansson från Östergöthlands län, väckta motioner, angående anslående till fattigvården af den återstående hälften af personela bevillningen. Ståndet ansåg omförmälda motioner böra till Bevillnings-Utskottet remitteras och lade Memorialet till handlingarne. N:o 12, med återlemnande af en inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr G. F. Asker väckt motion, innefattande hemställan, att folkskole-afgiften hädanefter må af Kronans och städernas uppbördsman omedelbart levereras till vederbörande skolstyrelser. Ståndet, som ansåg omförmälda motion tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning, lade Memorialet till handlingarne. S. D.
Borgare-Ståndet icke eller, på sätt Utskottet nu vördsamt tillstyrker, frånträder sin i ämnet yttrade mening, så kommer denna fråga äfven att i förstärkta Stats-Utskottet afgöras; och i i4 Bevillnings-Utskoltets Memorial N.-o 3j. detta afseende lärer en sädan proposition för voteringen blifva lämplig, nemligen: 5:o Den sorn bifaller hvad Bevillningsutskottet i fjerde Grunden föreslagit om Bevillning af Handel, Rörelse, Handtverk, Näringar, Fabrication, Konstflit och Arbetsförtjenst, voterar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, så bl ifver denna Bevillnings-grund antagen, med tillägg, att Gerningsmän och Sockenhandtverkare på landet skola taxeras efter samma Grunder, som för Handtverkare i Städerna ega rum, det vill säga, efter den behållna inkomsten, eller, då den icke är tillämplig, efter Minimi-tariff, i likhet med den, som för femte classens Städer föreskrifves. Sjette Grunden: I öfverensstämmelse med alla fyra Riks-Ståndens Beslut, kommer, med ändring af Utskottets Förslag, att Bevillning borde utgöras af all Löneinkomst utöfver ioo R:dr, denna Bevillnings-grund att erhålla följande lydelse: ”Bevillning utgöres af de inkomster, Bcvillnings-Utskottcts Memorial N.o 3y. t5 utöfver Två Hundrade Riksdaler Banco, hvilka, i egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller tillfälliga förtjenster, tillfalla de personer, som äro i Kongl. Maj:ts och Rikets eller serskilda Inrättningars tjenst/’ Åttonde Grunden:
Skn le likmal emot förmodan man annu ytterligare wilja anse skogs amerkan med en lindrigare bestraffning, fär jag ödmjukeligen förestå, akt de böter som i 1 §. ic> Cap. Bygg' Ninga. Balken derföre aläggas, mid nu warande mynt. »värde af ganska obetydligt belopp böra förhöjas i sam - Den z Junit samma förhållande, som spannemälen stigit i war» de, ifrän den tid. da de nu gällande böter stadgades. såsom den säkraste grund, för bestämmande as myntets förändrade »värde: jag får tillika wördsame!. tillstyrka, akt det wike domaren, äger jemnlik, 5 Z. ic> Cap. Byggninga-Balken, för äwer. kan, järffilt att förelägga, men som i sednare tider bliswit ansett såsom Kronans ensak, ma måls. ägande» tillfalla, samt alt stadgandet i y §. 40 Cap. Misigärnings > Balken, äfwen ma fa den tillämpning, alt om målsägande» ej wiil sjelf ankla. ga den, som äwerkan söröfwat, den ma kära, som a Kronans »vägnar kara äger och dä njuta mälsägande rätt! till detta tillstyrkande har jag hämtat anledning af swärighererne att »pracka den, som äwerkan gjort, och den widlöftigare omgång och större kostnader som oska fordras till erhållande af lagligt bewis att honom till gerningen binda, hamras stundom warit en följd, att man häldre latu säLane händelser fa blifwa utan aral. än akt geno»» en widlöftigare rättegång bereda sig en ny förlust, som nästan är att päräkna da de i lagen stadgade böter äro högst obetydelige och rvitesböterne, sorn af domaren till ett högre belopp kan äläggas, sä alt de kunde bidraga till en belöning eller ersättning för angifware eller åklagare, nu icke tilkvmma måls» ägande» utan ars Konungens ensak. Jao anhåller »vördsammeligen a»t Verta memorial ina till LagUlskottetS handläggning remitteras.
Maj:t öppet lemnadt att i nåder meddela de närmare föreskrifter, som för rättighetens vinnande må anses behöflige; i hvilken motion Anders Medin från Kronoborgs län instämt; 8:o af Herr von Mentzer, Carl Fredrik (motionen N:o 52 i l:sta serien), som föreslagit, att en hvar enligt författningarne i öfrigt berättigad må tillåtas att vid stationerna å Statens jernvägar få inrätta handelsbodar, med rätt till försäljning af alla tillåtna varor, med undantag af bränvin och andra distillerade drycker; 9:o af Robert Fredrik Gross från Calmar län (motionen N:o 107 i 4:de serion), hvilken, mod återupptagande af en utaf honom vid sistlidne riksdag i ämnet väckt samt af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i Betänkandet N:o 77 behandlad motion, jemväl nu föreslagit, att gårdfarihandeln, vid äfventyr al konfiskation af de till salu utbjudna varorna, måtte helt och hållet förbjudas, Westergötlands innevånare dock obetaget att, i öfverensstämmelse med hittills gällande föreskrifter, i städer och på marknader å landet inom riket afyttra hvad som i handaslöjd af dem i hemorten tillverkas eller uppköpes; hvilket förslag jemväl blifvit biträdt af Carl Johan Johansson från Östergötland, Nils Magnus Peterson från Calmar län och Olaus Svebilius från Gotland; samt 10:o af Olof Olsson från Wermlands län (motionen N:o 340 i 4:de serien), som likaledes hemställt, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att all gårdfarihandel hädanefter skall upphöra. Samtidigt med införandet af vårt nuvarande statsskick bragtes åter å bane de redan långt tillförene väckta, men under någon tid hvilaude förslagen att lossa de band, som genom 1720 års Skrå-ordning och 1734 års Handels-ordning ansågos hindra näringarnes fria utveckling; och sedan år 1809 hafva vid hvarje riksdag dessa frågor utgjort föremål för framställningar bos Rikets Ständer.
Ridderskapet och Adeln skall vid i8i@ års Riksdag åtagit sig att för sina Hus och Tomter i Städerna deltaga i kostnaderna för Kyrko-Prest-Scholaeoch Rectors BoställsByggnader samt uti öfriga Stads-Egendomar ålagda Utskylders utgörande, skulle likväl syftemålet dermed icke vara vunnet, emedan ett sådant åtagande hade afseende på endast de Städer, der Borgerskapet ä~ ger Lösningsrätt till de gårdar, som af andra än Borgare innehafvas, men hvilken rättighet i sednare tider icke skall kommit i fråga, då den ej grundade sig på någon allmän författning, utan på Städernas enskilda Privilegier, de der på de flesta ställen voro ofullständige, hvaraf således följden skall varit, att ovissheten, hvilka Släder Sorn äga en sådan Lömingsrätt, åstadkommit tvister Beiv. och Ekon. Utsk. Betänkande/i. éo^ oell oredor, i anseende hvartill och då Högh Ridderskapet och Adeln äger rättigheten gemensam med de Ofrälse Stånden, att votera till Frest samt begagna Scholan för sina Barn, Herr Cederborg hemställt, om icke HöglofL Ridderskapet och Adeln borde anmodas, att ovillkorligt och utan afseende på Städernas så kallade Lösningsrätt åtaga sig utgörandet af enahanda onera för sina gårdar i Städerna, som om de ägas af Ofrälse personer^ hvilken motion Herr Cederborg närmare utvecklat uti ett munteligt anförande till Vällofiiga BorgareStåndets Protocoll af den 13 sistlidne December, äfven som Herr Gabriel Kiellander till samma Protocoll för den 4 Dt Cember yttrat, det han icke allenast förenade sig med Herr Cederborg uti allt hvad' d nnes ofvan intagne Memorial innehöll, utan ock ansäge det, sorn Herr Cederborg, rörande Höglofl.
icke beliöfva draga in på sysslandet ined sådafia sm %ting, hvilka, soin fröken X e y så sannt framhåller, b i d r ~ g a till lifvets trefnad och skönhet. Den kviiina, soin a r skapad för a t t vara prodiiktiv, måstelagga baud på sin sal1skaplighet och lära a t t arbeta ensam och i tysthet. Kvinnan ar som barnet: lifvet leker för henne och lockar henne ined sin mhngfald, hon kan icke inotstb frestelsen att wvara i viften)) och vara med &amp; n allting. Är hon författarinna, så ä r - det mycket mer lockande a t t taga del i dagens strider och omedelbart f % beröm och sympati för sina uttalanden # n a t t stilla och i ty ' sthet foga sten till sten ocli vanta i åratal, innan byggnaden blir fardig. Darfor ha ocksh kvinnor hittills mest utmärkt sig p&amp; de mer efemern, 0111-, rådena af litteratureii. Kvinnans brist på frainstegssinne hindrar heiine icke att stiiildoin med mycken ifver taga del i revoliitionm. Revoliitioner tilltala kvi ilnan som fan ta-siocli stamniilgsvarelse; då arbetar man i skaror och flockar, d % ar lifvet fullt af dramatisk spiinning. Jag liar i det föregående sökt frrznihiilla, att man beliöfver icke g&amp; anda ned till kvinnonaturens heinliglietsfiillaste djiip för a t t finna de skal, som förklara, a t t kvinnoarbetet ej alltid lämnat s i varderika resiiltat. Detta faktum kan ej heller ensamt bero på ol&amp;n~pI.igt val af arbetsomrkden. Fröken Key f6rordar ju uppfostran som ett för kviuiians natur särdeles passande arbetsfiilt, ' men dock måste hon afgifva detta stränga omdöme: ~skolaiis tillstånd visar emellertid i den fullaste belysning den kvinliga oföriri&amp;ga.ii af sjalfstandig, iiydanaiide verlisainliet ».
Dermed fattade hon stäfvan och begynte mjölka, och drack så mycket hon orkade; men när hon druckit, gjorde hon inte som kon bedt henne, utan alldeles tvärt emot, slog ut mjölken, sparkade sönder byttan och slängde styckena så långt vägadt var. Sedan gick hon vidare framåt. Men kon såg vredgad efter henne, skakade sina horn, och bölade: »detta skall du minsann icke ha gjort mig för intet.» Åter gick det en stund, och käringens dotter kom till det stora äple-trädet. Då bad apeln: »kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig, stackars gamla träd, utan plocka af mina mogna äplen och ät så mycket du vill; men tag intet med dig! Stöd så under mina qvistar, och gräf ned det öfriga vid min rot!» Men den elaka flickan svarade som tillförne: »skam få dig, att du talar mig till! Huru mycket tror du väl jag frågar efter hvad en gammal apel säger? Vänta bara, skall du få se!» Dermed klef hon upp i trädet, rystade ned hvart äple, både moget och omoget, bröt sönder grenarne, och strödde qvistarne och löfven åt alla håll. Sedan fortsatte hon sin färd, liksom förut. Men apeln skakade sin nakna topp, såg vredgad efter henne, och hviskade: »detta skall du icke ha gjort mig för inte.» Som det nu led emot aftonen och blef serla, kom käring-dottern till grinden, der den gamla qvinnan satt och lutade mot grind-stolpen. Då skall man inte tro hon vårdade sig till att helsa, utan gick förbi, och sade hvarken ondt eller godt. Men gumman sporde: »hvad är du för en, som kommer och inte har vett att helsa på gammalt folk?» Flickan svarade: ’skam få dig, som talar mig till! Liksom jag inte hade annat göra än att helsa på gamla käringar.’ Gumman återtog:
Ack, Elins Mamma hade ju sagt att Elin i tre dygn, (i hastigheten brukade Grefvinnan det ordet i stället för dagar) skulle vara ensam, och Elin visste ej hvad dygn var! Gösta hade blott släppt in Elin, kysst låset och gått – Gud vet hvart; men Elin, inkommen i sin svarta kammare, hade krupit bort till sängen, der nedfallit, knäppt sina små händer och sett, i mörkret, upp mot höjden. Småningom blef hon lugnare – hennes tårar stadnade – sakta sjönko händerna ned på sängkanten och hufvudet ner på dem; så förblef Elin länge – under det månen steg upp och äfven sedan Fru Wahl kommit in Frun gick slutligen fram till henne, klappade henne lätt på hufvudet och kallade henne lilla söta Elin. Elin lyftade ansigtet litet upp – månen lyste nu derpå – Herre Gud, Herre Gud, hvad var det också icke för en syn! – Fru Wahl måste vända sig bort, hon ångrade nästan hon kommit in. Hvad kunde hon säga det barnet? ”Ack är det Tante?” sade Elin slutligen matt. ”Hvad Mamma är god, som inte låtit Elin vara för länge ensam!” Fru Wahl kunde ej svara. Elin fick förblifva i sin tro. ”Se Tante” – återtog Elin efter en stund – ”nu gråter Elin inte mer.” Elin liksom log härvid. Allt sitt förstånd måste Fru Wahl taga till fånga, för att, som hon sedan sade till sin Man, ej bli galen af detta leende. Slutligen satte Fru Wahl sig bredvid Elins säng och ville taga henne upp på sitt knä. Men det vore för godt för en flicka, som varit olydig, menade Elin – men gjorde sedan intet motstånd, när Fru Wahl sakta lyftade henne upp på sängen. Frun stadnade tämligen länge hos Elin, sade väl ej många ord, men hennes närvaro gjorde Elin synbart godt. När Elins sköterska sent omsider kom med ljus, gick hon först. Då hon vid bortgåendet kysste Elin, knäppte denna åter ihop sina små händer, såg med en blick så obeskrifligt ängslig, så outsägligt bedjande på sin Tante och hviskade: ”Ack, goda Tante! håll af Gösta och be Onkel göra så med, fast han varit näsvis.” Det löftet kunde Fru Wahl med godt samvete göra.
Sockenstämmoförördning är onekligen i så fall bättre upstäld, att man derstädes undvikit att tala om könet och i stället endast användt ordet »innevånare.» Man har sålunda der icke behöft liksom påpeka, att qvinnan skall gå utom sin egentliga spher. Gr. Sparre: Uti det allmänna omdöme, Gr. Mörner uti dess sednaste yttrande uttalat rörande den skiljaktighet, som företer sig mellan nu gällande och under öfverläggning varande sockenstämmoförordning, får äfven jag för min del instämma. Den 3 Oktober e. m. 51 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade den förev:de litte §:n, sorn innehöll 5 särskilda momtr, följande yrkanden blifvit afgifna, nemi. vid lista momtt, att detsamma matte erhålla följande lydelse: »Landtbo eller arrendator röste för fastigheten, der ej egaren sjelf i kontraktet rösträttigheten sig förbehållit»; vid 2:dra momtt, af Gr. Lagerbjelke, att orden »Enka, frånskild hustru eller ogift» skulle borttagas, så att momtt erhölle följande lydelse: »Qvinna, som myndig är, ege i kommunalstämma rösträtt utöfva»; samt af Gr. Sparre, att efter orden »som myndig är» skulle införas orden »samt för fastighet eller näring och rörelse erlägger bevillning»; hvaremot de tre sista momin blifvit lemnade utan anmärkning; och skulle, med ani. af hvad sålunda förekommit, särskilda proposir framställas rörtde lista momtt, 2:dra momtt, med förbehåll att särskildt pröfva Gr. Sparres tillägg, samt de tre sista momtn. Härefter framställdes först propos. på antagande af ofvannämnde förslag till lydelse för lista momtt, dervid svarades ja. Sedermera hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad., på sätt Gr. Lagerbjelke föreslagit, bifölle 2:dra momtt med uteslutande af orden »Enka, frånskild hustru eller ogift», dervid svarades ja och nej i blandning; hvarefter H.
Så t. ex. kan den, som fordrar gäld, den han vet gulden vara, eller nekar hand och förskrifning; som säljer eller leger ut hvad han förut sålt eller utlegt; som olofligen brukar ländt, legdt och pantsatt gods; som förskingrar eller försätter sådant gods; eller sorn i orlofssedel gör origtig uppgift, ej för sådan brottslig handling åtalas efter två år; och motivet ligger öppet för en hvar, som uppmärksamt blickar in i bandlingarnes väsende. Dessa handlingar äro icke och anses ej eller för bedrägerier, utan-såsom ringare förbrytelser, af den art, att en obegränsad lid för deras åtalande ej fordras för upprätthållande af samhällsordningen och kan ej eller stå tillsammans med billighet och den rättvisa, som genom samhället skall förverkligas. Hvad nu blifvit anfördt förmodar Utskottet nogsamt ådagalägga, ej mindre att den ifrågaställa lagen ingalunda sluter sig till den gällande, samt att det således är så väl sakens egen natur, som gällande lagstiftnings dermed öfverensstämmande beskaffenhet, som påkallar förändring af det Nådiga förslaget i ofvanantydda rigtning. I andra lagar har man ock sökt särskilja de olika nyanserna af ifrågaställa förbrytelser. Så t. ex. gör Franska lagen skillnad emellan bedrägeri i oflanämnda mening och missbruk af förtroende; och i Norska lagen, som nära öfverensstämmer Lag-VlskoUets Betänkande M 40. fried Lag-Beredningens förslag (ill Slraff-Balk, hvarur det Nådiga förslaget hufvudsakligen är hemladt, har man funnit nödigt att åt det kapitel, sorn motsvarar ifrågaställa afdelning, gifva till rubrik: »om bedrägeri, falsk och anden svig,» för att såmedelst närmare antyda kapitlets innehåll eller förekomma, att de brott, som i kapitlet omtalas, icke måtte hänföras under en enda, men ej på alla brotten tillämplig kategorie; hvarförutan man i ett särskildt kapitel afhundlat olofligt bruk af annans egendom. Att utvidga rubriken till förevarande afdelning, så att dermed äfven antydes, hvilka arter af brott derunder upptagas, undanrödjer dock endast till obetydlig del ofvanberörde anmärkning.
December samma lar anmäldes hos Herrar Fullmägtige, att Banquen erhållit fastebref å den inköpte Egendomen), och i sammanhang dermed kom till öfvervägande sättet, huru nedrifningen borde verkställas. Commissarierne hade i detta ämne yttrat, att, i anseende till Tomtens belägenhet så nära sjön, högst nödigt vore, att grunden för; den tillämnade byggnaden blefve säker och med ali omsorg lagd, och att för den skull så väl denna operation, som den påföljande byggnaden, borde verkställas efter räkning; hvaremot sjelfva rifningen af gamla huset lämpligast skulle kunna ske genom entreprenade, om ej anledning vore att befara, det Banquens tätt dervid belägna hus möjligen kunde i någon måtto skadas, derest icke behörig varsamhet iakttogs. Herrar Fullmägtige resolverade, att hvad sjelfva rasseringen och platsens jemnande beträffade, huset, 1 det skick det för ögonen fanns, borde på allmän auction .till den mestbjudande upplåtas och försäljas, under vilkor, att tomten inom viss utsatt tid afröjdes och med förbehåll af tillbörlig noggrannhet och tillsyn vid arbetet, så att Banquens tätt invid belägna hus ej blefve utsatt för åverkan eiler skada, hvarföre köpare i vidrigt fall ej kund© (ja8 BancoUtskottets Betänkanden. undgå, att särskildt ansvara, Hvarjemte Commissarierne anbefaldes, att', sedan detta blifvit verkstäldt, i ett sammanhang inkomma med ritning, förslag och hemställan, hvad sjelfva byggnadens verkställighet rörde.