Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket angenämare öfver•i raskad blef han af att se henne lika glad, ja, lif£eå vänligare ton, än Isabella någonsin ligare än på länge. Att hon höll sig undan från ' hört henne använda, utropade h o n: » Kä- raste Bella! Du gråter. hvad har honom, fann han ganska naturligt och hoppades, h ä n d t », o c h öppnade härvid ofrivilligt sina att allt skulle bli godt och väl igen, då de träfarmar för den stackars flickan. fades mellan fyra ögon. Han slog därför bort Vid denna oväntade vänlighet brusto Isabellas alla bekymmer och dansade och var glad med de tårar åter löst, och hon gömde snyftande sitt anandra. sikte vid Blendas bröst. I dettas inre rörde sig Fram på aftonen k o m Blenda till h o n o m och stridiga känslor, och det var med osäker röst hon tog h o n o m med sig till ett ensligt hörn af salen. sakta yttrade: » Förtro dig till m i g. du vet, att » Snälle Nils », började hon, » det är rysligt obejag vill dig väl. » hagligt för mig att göra dig uppmärksam på en Utan att förändra ställning svarade Isabella: ledsam sak. Hur är det? Har du talat med Isa» Jag tror det. Till en början var j a g nästan rädd bella i afton? » för dig, men nu förefaller det, s o m om du vore » Nej », svarade han färvånad. » Hon håller sig den enda jag kunde lita på. » lite ' undan för mig, o c h orsaken förstår j a g mycDet var lyckligt för Blenda att den andra ej ket väl. » kunde se hennes ansikte. Hon gjorde nu slut på » Nå, det var då bra, det. Men har du icke den för henne pinsamma situationen, i det hon observerat, huru hon koketterar med den unge förde den unga flickan till soffan och satte sig doktorn? » där bredvid henne. » Nå, berätta mig nu, hvad » Nej, det kan jag inte säga. » som kommit dig att gråta så bittert, » yttrade hon. » Jaså. Ja, det brukas kanske så i de där kret» Å h, det var b l o t t. &gt; började Isabella tvekansarne, och du har blifvit van därvid.
Har oppositionen vid de bedröfliga målningarna öfver Rikets närvar, ställning mera rådfrågat verkligheten, sådan den af det oförvillade förnuftet och dagliga erfarenheten vitsordas, än tidningsskrifvares och brochure-författares carricatur-bilder — an det egna, måhända omedvetna klanderbegäret? 2:0 Är oppositionen riktigt säker på, att en mycket omordad missbelåtenhet är så allmän, så djup, sorn den påstås vara, och alt den härflyter mera från felaktiga regertsåtgärder, än från besagde tidningsskrifvares och brochure-författares oaflåtliga bemödanden att vacka och underhålla missnöjet? 3:o Har oppositionen, som erkänt de för Riket vådliga följderna af denna obelåtenhet och deraf uppkommen spänning Statsmakterna emellan, gjort hvad i dess förmåga stålt att dem undanrödja eller åtminstone förminska? Ilar oppositionen, för sådant ändamål, vid tillsättandet af utsk:s-ledamöter, i allmänhet mera sökt skicklighet och vana vid riksd.ärenders behandling i förening med lugna, opartiska och upplysta åsigter, än ett blindt förtroende till de inom oppositionen ledande personernes omdömen? 5:o Har oppositionen under riksd.förhandlingarna, så mycket möjligt varit, undvikit att framkomma med oroväckande och retsamma motioner, yttranden och ulskts-beläu kandell ? 6:0 Ilar ändtligen oppositionen klart gjort sig reda för, örn den genom sina tillgöranden under riksdagen mera sökt befrämja och verkligen befrämjat Rikets sannskyldiga nytta än vissa partiåsigter. Kan oppositionen på ära och samvete besvara alla dessa frågor med ja, så har jag orätt — så må mitt nu afgifna anförande qvarstå i protocollerna, såsom ett nytt bevis på huru man, med de basta afsigter, kan groft misstaga sig om personer och förhållanden,— och, en gång rätt öfvertygad örn misstaget, skall jag vara den förste att önska det oppositionen måtte bibehålla nationens förtroende, 0111 den verkligen äger detsamma, samt att den derutöfver måtte förvärfva H. RI. Konungens, ifall oppositionen det ännu saknar.. 548 Den 19 September e. m.
N:o 66, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 6, lades till handling arne; och N:o 67, i anledning af återremiss af utlåtandet, N:o 44, lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets memorial och utlåtanden: N:o 20, om afskrifning af tvenne odlings—län; N:o 22, öfver ett ,af Kyrkoherden Frendin gjordt ackords-anbud; och N:o 23, om eftergift af öfverränla å ett af numera aflidne landtbrukaren B. M. Otter i Banko-diskont-verket upptaget lån. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets följande utlåtanden och memorial, nemligen: Utlåtande N:o 60, i anledning af väckt motion, att Fikets Ständer måtte Italia egne tidnings-referenter och låta utgifva en riksdags-tidning; Utlåtandets förra moment afslogs, hvaremot det sednare bifölls. Dito N:o 64, i anledning af väckt motion, om befrielse för Wexiö samt rikets öfrige stifts-städer alt bekosta boställsrum eller hushyra åt skolornas Rektorer; bifölls. Dito N:o 65, i anledning af väckt motion derom, att tillåtelse för arrendator af kronolägenhet, att till annat än lägenhetens behof använda derå befintlig skog, icke måtte hädanefter beviljas; bifölls. Memorial N:o 66, i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 6; lades till handlingarne. Memorial N:o 67, i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 44; Ståndet lät vid Medståndens beslut bero samt lade memorialet till handlingarne. 214 Prot.-Utdrag den 29 Mars 1851. S. D.
Si, Herren viste mig två fikonakorgar, satta inför Herrans tempel, sedan NebucadNezar, Konungen i Babel, hade bortfört Jechonia, Jojakims son, Juda Konung, samt med Juda Förstar, timbermän och smeder, ifrå Jerusalem, och låtit dem komma till Babel. Uti dem ena korgenom voro ganska god fikon, såsom de först mogna fikonen äro; uti dem andra korgenom voro ganska ond fikon, så att man intet kunde äta dem, så ond voro de. Och Herren sade till mig: Jeremia, hvad ser du? Jag sade: Fikon; de goda fikonen äro ganska god, och de onda äro fast ond, så att man intet kan äta dem, så ond äro de. Då skedde Herrans ord till mig, och sade: Detta säger Herren, Israels Gud: Likasom dessa fikonen äro god, alltså skall jag nådeliga upptaga de fångar af Juda, hvilka jag hafver låtit hädanfara in uti de Chaldeers land; Och skall nådeliga se till dem, och skall låta dem komma hit i landet igen, och skall uppbygga dem, och icke nederslå; jag skall plantera dem, och icke upprycka; Och skall gifva dem hjerta till att känna mig, att jag är Herren, och de skola vara mitt folk, och jag vill vara deras Gud; ty de skola af allt hjerta vända sig till mig. Men lika som de onda fikon så ond äro, att man dem icke äta kan, säger Herren; alltså vill jag bortgifva Zedekia, Juda Konung, samt med hans Förstar, och hvad qvart blifvet är i Jerusalem; de som äro qvarblefne i detta landet, och de som uti Egypti land bo. Jag skall foga dem olycko till, och icke låta dem blifva i något rike på jordene, så att de skola komma till skam, till ett ordspråk, till en fabel, och till bannor, i all rum, dit jag dem bortdrifvandes varder; Och skall sända svärd, hunger och pestilentie ibland dem, tilldess de skola förgås af landena, som jag dem och deras fäder gifvit hafver.
Propos. förevar i Ståndet, tog jag mig friheten yttra vissa betänkligheter mot det förslaget, att de penningar, hvilka kunde inflyta af personer, hvilka friköpa sig från skyldigheten att exercera, skulle uteslutande användas till bildande af elitkarlar. Jag erkänner allt för väl riktigheten af den grundsatsen att denna penning behöfves för att anskaffa befäl. Det är Den 23 Maj f. m. 401 också med anledning deraf, som jag med tystnad kunnat förbigå den §, som handlar om friköpningsrätten; och jag erkänner den omsorg, K. M:t tyckes hafva haft, då han velat låta de beväringsskyldige avancera till eliter. För min del får jag dock säga att jag betviflar att desse kunna fullgöra det åsyftade ändamålet och utgöra ett pålitligt underbefäl. Man skulle då genom ett års exercis under 15 dagar kunna utröna, hvilka af beväringen som vore bäst passande till underbefäl. Enligt mitt förmenande fordras i allmänhet en vida längre tid, innan man kan utforska sådane fallenheter hos de unge männen, och då bland desse de, hvilka hafva den bästa uppfostran och största fallenhet att lära sig något nytt, troligen begagnat friköpningsrätten, föreställer jag mig att det icke kan blifva möjligt att finna duglige ynglingar, hvilka vilja underkasta sig de årliga vapenöfningarne; och om äfven sådane skulle finnas, tviflar jag likväl att desse kunna blifva så pålitlige som underbefäl af den indelta arméen, dag tror deremot att en ganska nyttig förbättring vore, om genom desse friköpningspenningar ett visst antal vice-korporaler_ finge en tillökning af 25 rdr i sina löneförmåner, om ordinarie korporaler erhölle samma förmåner och äfven om desse sednares antal ökades. Derigenom skulle i hvarje kompagni erhållas större antal underbefäl. Dessutom tror jag att man af återstoden af dessa på sådant sätt anskaffade medel kunde bilda officersbefäl till en 4:de bataljon. För min del anhåller jag om återremiss af denna § i den syftning att det belopp, som kan erhållas genom friköpning, måtte ställas till K.
Vid afgifvande af K. M:s Propos. hade man icke beräknat, att tillgångarna voro så beskaffade, men då Utsk. så funnit, har jag deremot intet att erinra. Hvilken beräkningsgrund Utsk. följt, känner jag icke, men jag förmodar, att beräkningarna måste vara så upgjorda, att tillgångarna medgifva den upoffring Statsverket måste göra. Under sådan förutsättning har jag, intet att erinra emot Utsk:s förslag. Frih. Cederström, Rudolf: Det må visserligen räknas Utsk. till berömmelse, att det gjort sig sorgfälligt reda för hvad de respektive Stånden vid frågans första behandling yttrat, och att Utsk., i enl. med de dervid framställda önskningarna, afgifvit ett förändradt Utlät. Men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att vid äterremissen af detta ärende var förhållandet icke alldeles detsamma som nu. Först och främst hade frågan om decimalsystemets införande här i landet då icke antagit den utveckling, hon sedermera erhållit. Deraf förklarar sig, att de ledamöter, som yrkade återremiss af Utsk:s första Betänk, i ämnet, och de Stånd, som densamma beviljade, föreslogo ett medelporto af 4 sk. b:ko; men huru lämpar sig detta med BankoUtsk:s nu inkomna Betänk. N:o 49, hvaruti dels tillstyrkes antagande af decimalsystemet i myntväsendet, och dels förutsattes alt Riksdalern skall indelas i 100 lika delar som benämnas öre. Det af Utsk. föreslagna medelporlo af 4 sk., kan icke jemnt mätas af någon utaf dessa öretal. Således måste en jemnkning framdeles ske. Vidare har Bevilln.Utsk. föreslagit, att förändringen icke skall taga sin början förr än med 1856 års ingång. Således före nästa Riksdag. Frih. Palmstjerna har tillstyrkt bifall till Utsk:s nu förevande Utlåt., under förutsättning, att den till följd deraf under de första åren härflytande minskning i Statsverkets in - Den 16 Augusti e. m. 391 koraster ieke skall blifva betungande, men vi känna likväl, att icke allenast en stor del af de utaf K.
Att det förra förslaget icke antogs af Ridderskapet och Adeln, härrörde ej från någon formfråga, utan deraf, att Ståndet ansåg olämpligt, att fördelningen af en summa, som blifvit nedprutad till en tredjedel af behofvet, skulle göras af någon annan än Konungen. LäroverksComiteen, som uppgaf den större summan, tog dervid ej allenast de allmänna Läroverken, utan äfven Tillämpningsskolorna, hvaribland de militaira, i beräkning, hvilket StatsUtskottet rätteligen ihågkommit. Då KrigsAkademien består af två afdelningar, bland hvilka den lägre endast är en Elementarskola, så borde lion kunna indragas, om hon genom de allmänna Läroverkens rigtigare inrättning blefve öfverflödig. Den besparing, som derigenom uppkom för KrigsAkademien, härrörde följagteligen från de allmänna skolornas förbättring. Ingen ting synes då vara lämpligare, än att fördelen deraf också komme de allmänna läroverken till godo. Jag tror således, att Ridd erska pet och Adeln borde rättvisligen bifalla Utskottets Utlåtande. En Den 5 Oc lober f. rn. 85 hvar, som nitälskar för KrigsAkademien, trotsar jag att göra det mera, än hennes nuvarande Guvernör, och då han, som är ledamot af StatsUtskottet, ej funnit skäl att reservera sig mot Utskottets förslag i detta hänseende; så tror jag, att vi öfriga kunna med trygghet deruti instämma. Herr Rosenblad, Bernhard: Sedan icke allenast Utskottet sjelf, efter hvad jag tyckt mig fatta, frångått sitt förslag, att under en titel använda besparingar, uppkomne under en annan, hvilket jag lika med Friherre Anckarswärd anser ej vara riktigt, utan äfven den af lians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, i afseende å denna omständighet, för en stund sedan framställ de proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, och Herr Munck af Rosenschölds motion ej eller står i sammanhang dermed, hemställer jag, om vi ej kunde komma från denna reminiscence af redan afgjorda saker.
Det har jemväl blifvit påstådt, att reservskjutsen skall vara ett föga känbart och på sedligheten ej inverkande åliggande; men härvid torde uppmärksamheten böra fästas icke å det missförhållande som med skjuts» Allm. Besv-' och Occon.-Utsk. Betänkande N,'0 r34- S ningsbestyrets alltför mångåriga fästande vid jordbruket inträdt, utan å behofvet lör landtmannen att fritt disponera och ändamålsenligt använda sina arbetskrafter. När hästar och folk, under det mest angelägna våreller höstarbetet, måste ryckas derifrån, för skjutsningsbestyrets fullgörande, ersättes sådant hvarken med nuvarande eller den af Utskottet föreslagna förhöjda lega; och ofta kunna förluster derigenom inträffa, som ej uppvägas af den inkomst skjulsningen under hela året lemna r. En mängd jordbrukare skulle dessutom genom tillfället, att mot lämplig afgift, befrias från skjutsning, kunna inskränka deras nu behöfliga hästantal och på ett bättre sätt inrätta deras hushållning. Hvad reserv-skjutsens, inflytande på sedligheten angår, medgifver Utskottet visserligen, att olägenheterne härutinnan icke äro af samma beskaffenhet med dem, som af liållskjutsen föranledas; men Utskottet anser likväl äfven detta sätt att fullgöra ett tvångsåliggande, som borde vara föremål för ett frivilligt åtagande, skadligt inverka på folklynnet och hos en viss medborgare-class föda vanan att se dess rättigheter, stundom opåtaladt, öfverträdas, hvaraf uppstår begär att förnärma andras; då deremot tidens kraf synes påfordra, att hos alla samhällsmedlemmar ömtålighet om egna och aktning för andras rättigheter näres och utbildas.
Ack, med sin stolta drottning hafva de styrt af till det stora obekanta, och ännu skall ett och annat släktled genom traditionen erfara något om Lovisa Ulrikas hof och känna intresse, då det talas om en grefvinna Tessin, Fersen eller Ribbing, men ännu längre fram i tiden skola dessa vara föga sägande namn, till hvilka intet af bild eller saga förbinder sig. Förbi, förbi! Den bild af Lovisa Ulrika, som möter oss på historiens blad, är icke tilltalande, det måste medgifvas. Må det tillåtas oss ett anspråkslöst försök att fixera den långt mer sympatiska bild af henne, som omsväfvar oss på Drottningholm, hennes älsklingsställe — bilden af kvinnan mer än af drottningen. Hon visar en konkret ande, full af lust och håg, och hon verkade ifrigt för åstadkommande af ett uppsving i den svenska odlingen, hvarför hon är väl värd att föras på tal bland vår tids kvinnor i hennes andra fosterland. Det förringar ej hennes värde, att hon på flere punkter misslyckades i sina företag, snarare väcker det ett vemodigt deltagande. En sak, man ofta blifver vittne till, är, att den, som » kör förut » och visar vägen, förolyckas, medan efterföljare i andra, kanske tredje led skörda vinsten såväl som äran. Vi lämna åt historieskrifvarne att utreda, huruvida den roll, hon i det politiska lifvet spelade, var förtjänt af allt det tadel, den fått, och påminna som en ursäkt för henne endast om, att hon var envåldshärskarens, Fredrik den andres, syster, och huru det skulle kännas för henne, dottern af det stolta Brandenburgska huset, att tagas med de män, som då spelade om fäderneslandets lycka, samt att se konungamakten trampas. Hvilka emellertid hennes fel som drottning må hafva varit — och gärna såge vi henne rentvådd från den fläck, som sudlade henne, då hon lämnade sina vänner i sticket — onekligen måste man beundra den vakenhet och det intresse på odlingens olika områden, som utmärkte henne. Hennes härsklystnad och högmod hafva blifvit så mycket framhållna, att de skymt hennes goda egenskaper, och hennes praktiska begåfning har fått träda i skuggan för hennes vittra snille.
Så är föreslaget af Herr Rudling: att det må åläggas en hvar, som gifver eller tager inteckning i flere fastigheter, att bestämdt utsätta för hvad belopp eller del af fordringen inteckningen i hvarje särskild fastighet skall gälla, samt af Herr Wetterberg: att, då inteckning, på grund af egarens medgifvande, sökes i flere fastigheter för samma fordran, det alltid bör i den handling, som innehåller detta medgifvande, vara uppgifvet för hvad belopp eller del deraf hvarje faslighet särskildt häftar; men att beräkningen af ansvarigheten för odelad fordran fastigheterna emellan, efter förhållandet af hvardera fastighetens särskilda värde till sammanlagda värdet af dem alla, skall ega rum i den händelse att gäldenären bestrider anspråk på inteckning. 1 följd af dessa inom två af Riks-Stånden yttrade åsigter har det ålegat Utskottet att till ytterligare pröfning upptaga frågan huruvida, för det fall, som är för handen, en annan princip, än den som ligger till grund för det Nådiga förslaget, bör antagas. Dervid har likväl Utskottet ej funnit skäl alt förändra den öfvertygelse, som uttalas i Utskottets tillstyrkande af hvad Kongl. Majit härutinnan föreslagit. Den förenkling i inteckningsväsendet, som genom delningsprincipens införande å ena sidan skulle vinnas, motsvarade ej de olägenheter, som, å den andra, deraf vållades. Der t. ex. flere särskilda hemman längre tider varit under gemensamt bruk; — der gränsorna dem emellan i följd af sambruket vanligtvis bortfallit; — der det enas värde är helt och hållet eller åtminstone till större delen beroende på den 6 Lag-Utslcotlels Utlåtande, M 44. hjelp, det äger från det andra; der, med ett ord, hemmanen blifvit så med hvarandra införlifvade, att deras värden bero på deras ömsesidiga vexelverkan; är nära nog ej möjligt att bedöma hvarje hemmans verkliga värde. Man ser det hela, finner dess förmåner och kan derefter uppskatta detsamma; men för uppskattning af de särskilda dalarne saknas nödig ledning.
Jag anser mig vid detta tillfälle hvarken höra eller behöfva ingå i någon undersökning, ang:de hvilken eller hvilka sorn varit orsaken till det omförmälda förhållandet inom det förstärkta StatsUtsk. , antingen det varit BorgareSt., som gjort inbjudningen, eller de 2 andra Stånden, till hvilka inbjudningen var ställd, hvilka icke behagat företaga densamma till afgörande, eller ordföranden inom det förstärkta StalsUtsk., som sammankallat nämnda Utsk. innan inbjudningen blifvit pröfvad, eller protestanterne, hvilka icke velat deltaga uti voteringen. Det angelägnaste är att komma lill del önskade resultatet, eller ali få en votering i denna fråga inom förstärkta StatsUtsk., och i det fallet vet jag ingen bättre åtgärd, än dea Frih. Boye föreslagit, för alt undanrödja de betänkligheter, som inom det förstärkta StatsUtsk. uppstått mot företagande af en sådan votering. Efter hvad jag har mig bekant, blifver det plenum Tisdags f. tu. örn R. o. Ad. då behagade företaga 25 H. 54 D c i) 29 31 a j f. m. BorgareSCs inbjudning, samt densamma antingen antaga eljer afslå, oell om, såsom jag vill hoppas, en dylik åtgärd blefve vidtagen inom PresteSt., så finnes icke mera någon rimlig anledning för det förstärkta StatsUtsk. alt undandraga sig votering vid dess nästa ^sammankomst, hvilken är utsatt till Tisdags e. m. Om R. o. Ad. åter fattar ett sådant beslut, som Frih. Rehbinder och Hr von Hartmansdorff föreslagit, så skulle de inom det förstärkta Utsk., som vilja hindia votering, ifall någon sådan afsigt der existerar, kunna säga: ja, R. o. Ad. har ännu icke besvarat inbjudningen, saken qvarstår således i samma skick som förra gången, oell vi kunna derföre icke votera. På dessa skål önskar jag, alt R. o. Ad. målte besluta att företaga BorgareSlrs inbjudning genast vid början af nästa plenum, och hvad förstärkta StatsUtskrs anmälan angår, så yrkar jag att densamma måtte läggas till handlingarna.
Infinn er därför mangrant Ni fäderneslandets unga söner, när befallningshavaren kallar. Era bröder, som bäst kämpa för en fred, som skall ge lugn åt folken även till kommande släkter, skall finna Er brinna av samma nit som de, övade i samma yrke och starka av gemensam vilja. Då Våra skäliga förhoppningar om en snar fred inte är för avlägsen, blir Ni dem som möta dessa i ära höljda krigare och föra dem till deras boningar. Ni skall sedan återuppta Era fredliga yrken, varefter den vapenövning, som till befästande av rikets säkerhet aldrig får åsidosättas, kommer att vara en återkommande fest till minne av Sveriges hjälte och han tappra vapenbröder. Stockholms slott den 1 mars 1814. CARL Kungörelse angående utländska fartygs Naturalisation och den lästavgift, som därför bör erläggas. Stockholm den 7 mars 1814. För utländska fartyg byggda av ek, vilka inte tillhört undersåtar under Frankrike har för en avgift av 5 riksdaler banco per läst utfärdats fribrev. Avgiften beräknas beroende hur stor reparationskostnaden varit. Stockholm den 7 mars 1814. A N EDELCRANTZ Kungörelse om vad iakttagas bör vid de utbetalningar som, i anledning av Domstolars fällda utslag, skola av Kongl Maj: t och Kronan utgöras. Stockholm den 23 mars 1814. När arvorden eller traktamenten av domstolen bestäms att utbetalas av allmänna medel, skall den som är berättigad till detta inge räkningarna till befallningshavaren. Han insänder dem till statskontoret där prövning äger rum och överlämnas till Oss, som utbetalar beloppet. Stockholms slott den 23 mars 1814. CARL Kungörelse angående produktplakatets återupplivande även i anseende till varor som av främmande fartyg ifrån Sverige utföras. Stockholm den 30 mars 1814. Genom förändrade politiska förhållanden har de hinder och den osäkerhet upphört, som lagt band på den svenska sjöfarten. Svenska handelsfartyg bör till största delen ombesörja utförandet av de varor Sverige har att avsätta och förse Vårt behov utifrån. Därför återges de rättigheter svenska handelsfartyg hade före 1806. Utländska fartyg äger inte längre helfrihet att utföra varor från svenska hamnar, med undantag av järn och metaller. Import av salt får inte ske med utländska fartyg, om det inte är deras egen nationalprodukt.