Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I ett Kongl, bref till Kommerse-kollegium af den 28 Juli 1756 säges det, att Sekreta Utskottet varit betänkt på befrämjandet af linoch hampsädet och ”finnér Sekreta Utskottet det hufvudsakligen bidraga till ändamålets vinnande, om städerna ville pålaga sig, eller ock blefve pålagde att använda någon del af deras jord till dessa plantage!'”, hvarom Konungen ålägger Kommerse-kollegium att draga försorg, med befallning att i underdånighet anmäla, ”i fall några hinder vid verkställigheten häraf på ett eller annat sätt skulle möta.’’ I samma anda innehåller slutligen det Kongl, brefvet af den 4 November 1772 en bestämd befallning till Kommerse-kollegium, att eganderätten för städerna, sorn af jord äro i besittning, må på det nogaste vårdas, hvarföre Kommerse-kollegium borde, innan det tillstyrkte någon författning, hvarigenom städerna måtte förmås till hampsädes idkande, först deröfver höra städerna och underrätta dem om de för nämnde sädes utvidgande föreslagna premier. Dessa äro de hufvudsakliga stadgande», som i beröide ämne förefinnas. Om nu, i en äldre tid, jord blifvit såsom gåfva upplåten, och ett århundrade eller mera derefter, en föreskrift, i mer eller mindre bestämd form, gifves att använda en del deraf lill vissa ändamål, lärer denna föreskrift ingalunda kunna anses såsom ett vilkor, i brist af hvars uppfyllande förlust af jorden skulle följa. Denna föreskrift har icke ens för det afsedda ändamålet ansetts ega fullt bindande kraft. De, år 1782 af Kongl. Maj:t förord naile, kommitterade ”till utarbetande af en författning till billig ordning i borgarens, med landtmannens sammanblandade, rörelse” förfor ock, för att tillvägabringa beslut om idkande af hampsäde, på det sätt att den anbefallte Landshöfdingarne hålla sammanträden med städernas magistrater, vid hvilka de inhemtade dessas yttranden och sökte erhålla deras begifvande.
Flere talare upptrsdde varmt för denna tanke, som synes liafva vunnit långt större ansliitning an fallet var förlidet ar. Vid anställd omröstning af val af ledamöter i f attigvård sstyrelseii f ör Katarina församling, där en plats var ledig, erhöll en kvinlig kandidat, fru Thérese Riindquist 5 röster. Motkandidaten, fabrikör Björkvall, valdes med endast tvenne rösters öf vervik t .. Kvinnor i skolråd. I Östersunds skolrid har iiivalts skolföresthdarinnan fröken Alina, Rehborg, i Rristiiiehaiuns skolföreståndarinnaii fröken Anna Danielsson samt i Hudiksvalls fru Stina Rodenstain. Vesterljungs, och Blacksta försanil., Söderrnanl., ha till skolrbdsledamöter invalt: den förra, folkskollärarinnan fröken Sofia Lindberg (oinvald), den senare frii Fredriqiie ' Nyström. född Berg. En allmän svensk kvinnoförenings bildande vac ämnet, för öfverlaggning vid ett privat möte den 11 jan. i Nya Hush~llsskolans lokal, 19 Tradgårdsgatan, till hvilket fröken Adhle Wetterlind utfärdat kallelse. Eliuru de till ett 20-tal uppgliende deltaqarne voro af ganska olika åsikter, segrade vid omröstnini de som voro för stiftandet af en förening med ofvanstaende nanin, hvarför äfven en dylik kom till stånd. Den nybildade föreningen utsåg inom sig en förberedande styrelse. f: Prisbelönt skoldräkt för flickor. Till Fredrika-Bremer-Förbundets draktreformförening har från Fiiisk kvinnoförening ingått meddelande oni a t t sistnämnda förening vid Ryska hygieniska sallskapets i Petersburg exposition 1893, erhållit sällskapets stora silfvermedalj för en skoldrakt för flickor, tillverkad hufvudsakligen efter svenska dräktreforrnföreniiigens modell. ' Expositionen var icke internationell, atan endast Ryssland och Finland ägde rätt att deltaga i densamma. Stockholms internafionell~ lirarinmehem invigdes den 29 dec. med en enkel högtidlighet, ilvarvid rektor Hnmble i ett Biilsningstal till de närvarande framhöll det nya hemmets syfte och blifvaiide verksamhet.
Skrifvelse, IV.o 188. terings-kostnaden, nu tagas i beräkning vidare, än alt hvad af denna tolag kan, vid en blifvande reglering af Stapel-städernas Tolag i allmänhet, med iagttagande af städernas på laga skäl grundade rätt alt för egna behof sig deraf begagna, till Staten, utan ersättning, indragas, må afses alt användas till städernas befrielse från skyldigheten att bekosta servicen, antingen helt och hållet eller till någon del, på sätt derom framdeles kan varda beslutat. Då således, af ofvan angifna orsak, inqvarterings-tolagen icke för närvarande bör tagas i beräkning för betäckandet af Statens inqvarterings-kostnad, och följaktligen andra medel måste, till erforderligt belopp, anvisas för detta ändamål, så är, hvad först beträffar beloppet, i det föregående omför-mäldt, att Statens kostnad, för öfvertagandet af den städerne nu åliggande skyldighet att för garnisons-trupper anskaffa eller bekosta qvarter, enligt beräkning efter den föreslagna nya inqvarterings-ordningen, utgör 21,938 R:dr 24 sk., deruti inbegripen stallhyra för infanteri-officerares hästar; och då någon nedsättning häruti icke synes kunna ega rum, samt, enligt Rikets Ständers tanka af skäl hvilka E. K. M. i Dess Nådiga Skrifvelse uppgifvit, det är lämpligast att på en gång, vid anvisandet af medel för öfriga inqvarterings-kostnader, äfven anvisa hvad som erfordras till hyres-ersättningar, jemlikt af E. K. M. meddelade serskilda Nådiga Beslut, ulgörande, enligt beräkning, 1,800 R:dr, hafva Rikets Ständer funnit, alt så val delta som nyssberorde belopp, 21,938 R:dr 24 sk., må, såsom jemväl blifvit af E. Iv. M. i Nåder äskadt, med en rund summa af 24,000 R:dr bestämmas lill utgående för ifrågavarande ändamål.
M. med det vilkor, att markegångssättningen skulle förändras, ansett olämpligt att under tiden påbjuda förändrade grunder för räntornas utgörande. K. M. föreslog nemi., att R. St. skulle vid hvarje riksdag fastställa markegången för kommande 5 år, på grund af spannmålsprisen under föregående 5 år. Det är detta förslag, som varit under StatsUtskrs pröfning; men StatsTJtsk. har, enligt min tanke, på goda skäl trott det vara lämpligare att, såsom grund för räntornas utgörande, antages medium af sednaste 10 arens markegångspris. Att K. M:s mening i den nåd. propostn afsett den ömsesidiga uppsägningsrättens upphörande, visar sig äfven deraf, alt K. M. i samma nåd. propos. ieke otydligt framställer sin önskan, att alla räntor måtte ingå till statsverket samt all aflöning utgå derifrån. Denna önskan har äfven varit under StatsUlsk:s pröfning, och Utsk. har instämt i K. M:s åsigt, men ansett rätta tiden dertill ännu icke vara inne, just derföre, att man ansett detta vara en öfvergångsperiod, sorn borde inleda till en sådan reglering, och för min del inser jag ingen våda genom denna öfveigång. Jag anhåller nu att få öfvergå till bevisningen af förslagets verkställbarhet. Man har först sagt, att uppsägningstiden blefve för kort. Att den blefve kortaie än hittills, då markegången skulle sättas d. 8 Jan., är ostridigt; men jag anhåller att få fästa R. o. Adrs uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan beslutat, att markegångssättningen skall ske d. 4 Dec. Nu skall uppsägning ske inom d. 21 Dec., och det äf således endast 17 dagar emellan markegångssättningen och uppsägningstidens utgång, enligt det af R. o. Ad. fattade beslut, hvars frångående nu är i fråga.
Det är inte någon brådska, med den der skol-affäMed nöje står jag till er tjenst, löjtnant Arnman. dra till något godt, är jag med sann tillfredsställelse all har ännu qvar en butelj äkta vin sedan den gamla goda tiden, och vi måste nödvändigt tömma ett glas, ert raska äfventyr till ära, som ni hade med Pundström, den sturske fan. Ha, ha, ha! men se här ha vi flickan ändtligen. (går emot Gabriella som inkommer med glas och en boutelj.) Hvar har du tagit detta min pulla Gabriella. fastagerna; der står ju bästa slaget På öfversta hyllan, pappa; jag klef upp på 57 Haraldson. af. Det är vin som inte vankas nu för tiden, och barn men som du nu har tagit upp det, så... Gabriella (infallande). Hm, du lilla slarfva! hvem bad dig att ta der som jag inte tänkt att röra förr än till ditt bröllop, Till mitt bröllopp, Pappa? Jag har ju ingen fästman än, och kanske jag aldrig får någon. Haraldson. prata inte nu, utan sätt fram glasen. Kom Herr Jaktlöjtnant, Kom Arnman. strömska beslag, sannerligen för mycken ära. (Han, tillika med gubben och Birger, sätta sig. Haraldson slår uti, och alla tre dricka. Erika och Gabriella tala sagta. Arnman fortfar:) Men, ni talade om Tack, tack! fader Haraldson. Ni gör mitt PundOm du lefver, så får du väl min flicka; men er fästman, mamsell Gabriella, jag är öfvertygad, de finge undanrödja edra tvifvel. att den skulle anse sig lycklig, som i detta afseenBirger (afbrytande). les lycklig Löjtnanten har således i sitt beslag varit särdeHaraldson. lurendrejare sjelf, som ni vet, ... fast jag nu för Ja! ha, ha, ha Jag är väl en gammal många år sedan slutat med yrket men förban 58 na mig! gjorde det inte riktigt godt i själen, när ni är, Herr Jaktlöjtnant och det mot Pund jag hörde omtalas ert mod och er djerfhet, så ung ström, se'n
Hade StatsUtsk. uppgjort en plan, sorn visade hvilka besparingar som för det eller det embetsverket deraf skulle följa, så vore saken i ett annat skick. Om äfven icke en sådan utredning blifvit framställd för alla embetsverk, vore det dock upplysande alt se, huru det skulle förhålla sig med ett enda; men en sådan upplysning saknas alldeles. Man ser deremot vissa hänsyftningar, och dessa hafva hos mig väckt villrådighet, hvilken jag dock nu kommit ifrån, sedan StatsUtsk:s ordför. förklarat hvad som egentligen kan vara meningen med detta utlåtande. Det har nemi. blifvit förkiaradt, att meningen med det sätt, hvarpå stats-regic - Den a Maj f. m. ^9 ringen nu blifvit föreslagen, vore att göra närvar, statsskick omöjligt, och man har dervid varit så conseqvcnt, att ehuru man i många fall icke skulle önska att «StatsUtsk:s förslag blefve bifallet, har man likväl hyllat nämnda princip, orädd således för alla de följder, hvilka skulle uppkomma genom ett bifall till detta förslag, oaktadt man vore öfvertygnd, alt dessa följder icke voro goda. TJtsk. söker då att inleda oss på en för mig och hela Svenska folket ny bana, att genom nekade statsbidrag införa reformer, hvilka man icke tror sig om att på annat satt kunna åstadkomma. Denna bana är ny, jag vet åtminstone icke att den förut varit beträdd, och jag anser den icke vara den rätta. Svensken är känd för att kunna tala rent ut hvad han tänker; men jag frågar: talar man väl rent ut, när man begagnar ett sätt för att genomdrifva reformer, som icke ens antyder hvilka de äro, men skulle medföra tröghet i ärendenas behandling, och derigenom tvinga fram hvad man önskar? Är detta lagligt; öfverensstämmer det med våra former? Visst icke. Vår grundlag utstakar den väg man i sådana fall bör gå. Har reformen skäl med sig, skall ej något tvång behöfvas, för att få den fram. Vi hafva 107 §:n i Reg.Ftn, och jag har anledn. förmoda, att den icke lemnäs ovidrörd. Detta vägrande af skatter är alltså både olagligt och obehöfligt.
Stånd talade för förändrade arfsbestämmclser, det nemi., att om man erkänner, såsom man i allmänhet gör inom den olika arfsrättens läger, om man, säger jag, er känner, att den lika arfsrätten är förmånlig för Presteoch BorgareSl:n och det i synnerhet af det skäl, att sönerne der, genom sin dyrare uppfostran, redan bekommit en så betydlig brorslott, att de icke derutöfver böra kunna fordra någon ytterligare fördel framför sina systrar, sä mäste man ock medgifva, att detta skäl äfven äger sin fulla tillämplighet på Adelsmän, betraktade såsom enskilde medborgare. Jag medgaf dock, att delta skäl icke är fullt lika gillligt dä man betraktar Adeln såsom ett Riksstånd. Från denna synpunkt insåg jag, lika med mine motståndare, att den olika arfsrätten, såsom medel alt sammanhålla en större förmögenhet, kunde vara af någon fördel för Adeln såsom Ståndj min jag ansåg likväl icke denna fördel vara af den betydenhet, att din hos mig kunde väcka öfvertygelse, att någon särskild arfslag birde äga rum för Adeln, såvidt man var ense om den lika a: fi 230 Den 8 F e b r u a ri. e. ra. rättens fördelar för samhället i allmänhet. Jag trodde mig nemi. linna i den olika arfsrätten ett föga verksamt medel till sammanhållande af förmögenheten, annorlunda än i förening med primogenituren, hvarföre jag äfven, då raan hvarken kunnat eller velat sätta dennas införande i fråga, ansåg, att man, vid betraktande af de fördelar, som den lika arfsrätten onekligen i andra afseenden skulle komma alt medföra, icke borde tveka att besluta en förändring i denna syftning. Till hvad jag vid nämnde tillfälle hade äran yttra, anhåller jag att nu i korthet få tillägga ett uttryck af min innerliga öfvertygelse derom, att sedan man är 1810 förbjudit stiftande af fideicommisse!-, och sedan man genom en tern ligen våldsam lagbestämmelse, dä gick sä långt, att man tilläde detta förbud retroacliv verkan, derigenom att roan lill och med gaf K.
Nu hade likväl Utskottet, uti t.j §., låtit frågan angående vidsträcklheten af expropriationen, om densamma skall sträcka sig till hela lägenheten eller till blott en del deraf, förblifva oafgjord, till dess serskilda Nämnden sättes, och gjort den till föremål för Rättens pröfning, samtidigt med Nämndens åtgärd, hvaraf skulle följa, att en sedermera sökt och vunnen ändring i Rättens härom meddelade beslut kunde verka till upphäfvande af berörde åtgärd, oansedt intet tel i formen vid Nämndens tillsättande förefunnes, hvilket dock utgjorde den enda orsak, som principenligt borde verka till ett dylikt upphäfvande. Till förekommande af ett sådant förhållande ansåg talaren, att, i likhet med hvad a5 Kap. i §. Byggninga-Balken innehåller, föreskrifvas borde, alt då emellan egaren och expropriationssökanden stridigheter uppstå, som icke röra ersättningens belopp, frågan alltid bör, innan' Konungen fattai sitt beslut, hänskjutas till Domstolen i orten, som skulle ega att, efter föregången undersökning, meddela utlåtande öfver alla sä beskaffade sti idigheter, pa det desamma må kunna i ett sammanhang af Konungen pröfvas och algöras. Bitiädande denna anmärkning har Herr Grefve Lagerbfe/ke, Gustaf derjemte erinrat, att det syntes mindre visligt af lagstiftaren, att göra äfven de mest obetydliga fall af omförmälda beskaffenhet till föremål för Kong!.
Hjelm juniors och satte sig på trappsteget tätt vid hängmattan. I aftonens fallande skuggor ljödo hans ord med den plötsliga upprifvande klangen från en malmklocka. — Herre Gud så skönt att sitta här igen ... det gör en vek och god om hjärtat lilla frun ... ett hem är ändå ett hem ... jo, jo, du lata krabat där, du skulle vara en sådan här vandrande gesäll. — Gift dig — tillstyrkte Erik. Men du ämnar väl inte slå i mig, att du värkligen »crossat» ... på 6 veckor!! När kom du? — Jag var inte människa att stanna där längre ... Likt sig? Sverige är alltid likt sig, fru Hjelm ... Det där lilleputtlandet inbillar sig fortfarande, att det är så jäkligt stort så. Erik skrattade. — Gläder mig att känna igen dig, bror. Professor Pryhls förvillande glas blänkte honom i ögonen. — Sammaledes, old fellow ... Nej — folk skälde på Amerika, hvart jag kom ... Men man har hållit till godo med deras varor ... och deras idéer ... För fan, hvartenda nytt fabrikat var ju gjordt efter amerikansk modell ... hvad morska de sig för ...? Alltsammans — järnvägsvagnar — åkerbruksredskap — värktyg — velocipeder — kokkärl — staket — ända ned till den hederliga gamla svenska yxan! — Sken hon inte så förgyld och grann som solen i Karlsta’... svängd och buktad och Yankee på alla sätt. — Men kulturen du, kulturen, föll Erik in — han längtade att se Pryhl komma »i humör». — Himmelske Fader — gästens hudfärg började gå i mörkrödt — gör mig inte alldeles galen, människa ... Kultur ... kultur ... här öser Europa öfver oss sin odugliga vildhafre och vi ta emot den och kasta in den i vår stora tröskmaskin och mal fram nyttigt och anständigt — och rentvättadt — och välklädt folk ... folk som kan tänka en tanke — för min själ de äro mycket hemma i den konsten, när de komma hit ... det där är inte kultur förstås
Omöjligt. Hvad skulle frun säga, om jag begärde pengar af henne till öl? RISTO. Är du tvungen att tala om det för henne, din fjolla? Du kan ju säga att jag är sjuk och att jag behöfver droppar. JOHANNA. Jag börjar inte att ljuga, Risto. RISTO. Du börjar inte; du börjar inte. Jo, sådan är du. Alltid och evigt emot, men aldrig med om någonting. Gå din väg då, så att du en gång kommer tillbaka igen. Gå nu bara. Johanna går. Risto gäspar långt och reser sig upp i sittande ställning. Nej, det här går inte. Tråkiga qvällar och dagarna så långa som hungersåren. Inte hörs det något af den där Hopptossan heller, fast hon lofvade det så bestämdt. Jag måste väl bege mig af att söka henne igen. TOPPO sticker hufvudet in genom dörren. Morjens. Ser man på bara att han är hemma. RISTO. Hvar skulle jag eljest vara? TOPPO. Och det frågar du? På krogen har du hitintills varit säkrast att träffa. RISTO. Hvad skall jag där att göra, när pengarna ha gått för böfveln i våld? TOPPO. Inte räckte de heller särdeles länge i dina klor, det måste man bekänna. RISTO. Var det något underligt? En sexhundra mark. Med den summan kommer man minsann inte långt. TOPPO. Nåja, inte är den just så stor när det gäller att göra af med den, fastän man nog får svettas, innan man får ihop den. RISTO. Har du eljest varit något på krogen? TOPPO. Jag kommer just derifrån. RISTO. Var det några der? TOPPO. Ja, visst var det, ja. Där är ju alltid folk, det må vara hvilken tid på da'n som helst. RISTO. På da'n eller på natten. Nog ä' vi ändå ena rummelkurrar, Toppo, när allt kommer omkring. TOPPO. Prata inte. Vi ä' just de bästa karlarna, om du tänker riktigt efter. Utan oss skulle verlden knappt ha bestånd en gång. RISTO. Stopp nu litet. Du säger ju det där alldeles som på allvar? TOPPO. Nå, hör på.
Har ock den ur Sveriges häfder framskimrande sanningen, att »Svenska folkets historia är dess Konungars», till följd af nya tidsförhållanden blifvit i väsentlig mån modifierad; så är dock fortfarande en stark konunga - 38 Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. makt ett af de kraftigaste värnen för Svenska folkets frihet. Men om den konservativa karakteren icke kan göra sig i någon mån gällande inom någondera Kammaren, då blir det regeringens uppgift, att med sitt veto alltför ofta träda emellan det beslåendes rätt och det nyas anspråk. Och ur sådana konflikter uppvexer icke den åsyftade samverkan mellan de båda statsmagterna. Deruti ligger fastheldre fröet till stora vådor både för konungamakten och friheten. Med ett vädjande till Ridderskapels och Adelns samt Preste-Ståndets fosterlandskärlek afslutar Utskottet sitt betänkande. Utskottet manar dem att göra de uppoffringar, som kräfvas för vinnande af ett nytt representationssätt. En allvarlig maning är visserligen alltid att lägga på bjertat. Men uppoffringen är icke deras allena, ulan allas. När en nation vill sönderbryta en af grundvalarna för sin författning, då är det icke den enskilde, icke ett eller vissa Stånd, som göra uppoffringarne, lika litet som landets minnen tillhöra det ena eller andra Ståndet. Brytningen träffar det hela. Men då i en sådan stund den enskilde har att uttala sig om dessa allmänna uppoffringar, må man icke undra, att ban med allvar frågar sig sjelf, om genom dem ett offer göres blott åt ögonblickets anspråk, eller tillika åt fäderneslandets lycka och utveckling. Kan han icke i det nya, som erbjudes, se ett bättre än det gamla, som skall kastas å sido, då är det hans pligt att icke fördölja denna sin öfvertygelse, utan öppet framlägga sina betänkligheter. Det är denna pligtuppfyHeise, som sökt sitt uttryck i den reservation, hvilken härmed är afslutad.» JEMFÖRELSE-TABELL. Regerings-fornicn. Den nuvarande: — Morn 3, nytt. F. § 95 R. F. § 4 8 R. O. utesluten; andra punkten motsvaras af § 23, mom. 2. R. § 412 R.
Riktts i detta sa wal som i manga andra afseende» sa gansta olika ?rovincer, da, lil exempel, hwad i detta fall wore tjenligt för Skäne, Upland med flere ?rovim-er, witzerligen icke skulle wara det för de Norra Otterne, hwarest Morarne säkert aro längre ifrån hwarannan belägne, an ä de förre; hwarföre ock Utstottet anser lämpeligast, at afwen hädanefter utsättandet af ort och rid för kecrutsrin»8 - Möten Ma fa ankomma pa Landshöfdingen och Regements-Ollsen, görandes sig Utstottet öfwertygadt derom, at de dertil säkert lära utse de med Rust-eller Notehaliarnes beqwämlighet mast öfwerensstämmande stallen, hwilka, esler hwad Utstottet wet, afwen hittils inom Regementets ständ blifwit ombytte. "z:o. At de i förre Författningar gifne föreskrifter om Manstapers längd mätte närmare reAlsras, samt uttryckelig förestrifc gifwas, det Luter afseende bör göras pä en Karls mer eller mindre fagra utseende, utan endast pa deh kroppsstyrka." Med anledning af hwad denna punA innehåller, får Utstottet ^vördsammeligen tilstyrka, det hos Kongl. Maj:c underdänig anhållan matte göras, ar Kongl. Magt, i anseende til Rikets minstade Folkmängd, täcktes bestämma den pa Soldater möjligaste minsta längd, som Kongl. Maj:t finner wara i anseende til tjensten och nnwarande tiders krigssätt tjenlig och lämpelig. Anseendes
Datum ut supra. CARL JOHAN. C. G. Grip. Utdrag af Protocollet öfver Krigs-Ärenden , hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms blott den 20 Januarii i834- N ä r v a r a n d e: Hans Excellence Justilia; Stals-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Kans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Gretve af Wetterstedt j A Kongl. Majas Nådiga Skrifvelse N;o 12. Sta ts-R åden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner j Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm , Herr Gretve Adelsvärd ^ Friherre Åkerhielm , Poppins j Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim_, Stats-Secreteraren Grip. Stats-Secreteraren uppläste lill justering elt, i enlighet med förut fattadt beslut, uppsatt Förslag till Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse Atil. Rikets Ständer om ytterligare Statsanslag för Arméens Pensions-Gassa,' om dispositionen af Accords-reglerings-anslaget och om hcläningsrätt å Aeeordsfonderts Obligationer; och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats.Rådets underdåniga tillstyrkan , berörde Förslag gilla, och befalla, alt Nådig Skrifvelse, i enlighet med det samma, sådant det finnes vid delta Protoeoll bilagdt, skulle till Rikets Ständer i vanlig ordning expedieras. Ex Protoeoll* C. A. Sehell. Ankom i afskrift till Exp Utsk. d. 12 Febr, kl. 7 «. 1». KONGL. MAJAS Nödiga Skrifvelse till Rikets Ständer> om eftergift af ett Danaarf till förmon för Piteå Stad. Gifven Stockholms Slott den 6' Februari i iSJ.f.