Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Capitlet 5. §- MitzgerningS.Balken: Att Den 12 Nowember. 361 Att om öfwer främmande Folkslag och deras Regeringar, med hwilka Riket är i fredligt och wänlkapligt förhällande, yttranden i tryckt Skrlft förekomma, som Tryckfrihets-Comiteen,. hwars ullätande genast wid undersökningens början, bör infordras, förklarar tydeligen förräda den br ottslrga afsigt, att hos sädan Magts Uudersätare wäcka och underhälla misinöje med Desi Regering och Regeringssätt, eller innehälla rykten och berättelser om sädan Magts Regering eller härwarande Sändebud, hwilka, enligt samma Comitees utsago, äro, säsom förklenligt» och till mitzsämja ledande, att anse, Författaren deraf, eller ock Boktryckaren, derest han Författaren ej uppgifwa kan, genast mä gripas, och, med afseende ä brottets beskaffenhet, efter ofwanberörde Lagens rum, straffas, samt Skrif, ten confisqueras, eller, derest det förut preliminariter stedt, samma confiscation lagligen stadfästas. Äfwenledes öfwer 17. Capitlet 2. §. Rättegängs Balken: Att det witsord, hwilket, enligt 17. Cay. 2. §. Rättegängs-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798 §- 2., tillkommer den, som, till bestyrkande af fordran för utborgade Waror, äberopar Böcker öfwer Handel och Köpenskap, äfwen sträcker sig till Waru-Tillwerkare och Förädlare/ hwilka öfwer Z62 Den 12 Nowember. sin rörelse Bok och Räkning behörigen hälla eller hälla läka.
Sjelfva författningen gifver ej heller ringaste anledning till en ;S samt Allm. JBcsv.- och Ekon.-Vtskoltens Utlåtande, 7V:o 28. rsådan förutsättning. SA viii liela uppställningen sorn sjelfva uttrycken i Sovisa tvärt om , att Nämndens ändamål icke är att utöfva någon slags domsrätt, utan endast att undersöka och bedöma besulenhelen, samt meddela "utlåtande" deröfver med "tilleller "af styrkande’ af klyfniugen. Inrättningen, i fall den nödvändigt skall förliknas med någon annan, är således närmast jemförlig med en förliknings-commission. Nöjas vederbörande åt dess utlåtande, så träder det i verkställighet, likasom hvar och en annan enskilde emellan träffad förening, och det blir ingen tvist utaf; nöjas de åter icke, så mäste domaren slita de stridiga anspråken, och saken går lill rättegång, hvarvid det laller af sig sjelft, att den med förlittninge-commissionens eller Nämndens utlåtande missnöjde måste bli kärande. Utskottens tillstyrkande i stället att, såsom man påstått., tillintetgöra Nämndens ändamål, står följaktligen i fullkomlig öfverenssämmelse dermed, och Utskotten mäste fortfarande anse det förhållande rätts vidrigt., alt en af parterne skulle vara betagen rättigheten att få sina anspråk pröfvade af domstol. Men, utom det att sådant icke kan stå tillsammans med allmänna rättsgrunder, och utom orimligheten att Nämndens omdöme skulle vara ofelbart, då den tillstyrker, men icke då den afstyrker klyfning, gifves det tillika en i andra förhållanden grundad nödvändighet, att, om Nämnden tillstyrkt klyfning, frågan likväl måste kunna i ett fall komma under domstols pröfning. Det är en redan i Allmänna Lagen \i Cap. Ärfda-Balken arfvinge medgifven rätt att lösa del i sätesgård eller annan jord , ”som ej kan veil delas eller klyfvas”j och 6 §. 1 Cap. af 1827 års Förordning om hemmansklyfning och jord-afsöndi ing, med hvilken g §.
Dessutom är redan 11805 års Skogs-Ordn., jemförd med 11 § i Instrukt. för Jägeristaten, föreskrifvet, att träd ej få huggas med mindre än att de innehålla öfver 5 verktum vid roten. Således har K. M. icke uttalat 110 Den 11 Januari. någon ny sats derigenom att endast de stora, vuxna, men icke de unga, mindre träden få exporteras. Den värde talarens farhåga att Regeringens omtanka sträckt sig till endast ett ringa antal artiklar och ej till flera eller alla skall, tror jag, förfalla, om han observerat att K. M. i samma skrifvelse sagt, att K. M. ”för närvarande inskränker Sig till de här ifrågasatta tullförändringarne”. Man kan således vänta framdeles förändrade tullbestämmelser i afseende på flera artiklar. Jag anhåller att desse anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk., på det att Utsk. må få erfara att, då en ledamot yttrat sig mot förhöjning i tullen å sparrar, det äfven finnes representanter från andra län, hvilka förorda förhöjningen. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har upmanat landtbrukare inom detta Stånd att yttra sig om de föreslagne nedsättningarna på landtmanna-produkter. Jag u; täger denna upman ing äfven med äfventyr att blifva ansedd såsom en frihandlare. Jag värderar och kan icke annat än värdera på det högsta den oegennytta, som alltid röjer sig i den värde talarens yttrande. Det är klart, att han som köpare skall hafva nytta af nedsatta priser, men icke destomindre påyrkar han förhöjning deri. Jag tror likväl, att hans omsorg om landtmannens väl är något öfverdrifven. I fråga om ost har Hr von Hartmansdorff berättat, hurusom en hans slägtinge, hvilken var en stor bränvinsbrännare, hade anlagt ett osttryckeri, men måst öfvergifva eller nedlägga detsamma, emedan tillverkningen icke lönade sig, sedan tullen å ost blifvit nedsatt. Mig undras, om icke uphörandet med osttillverkningen var de obotfärdigas förhinder.
1057 att närmare inhämta huru desie Författningar cslerlefdes och Kungsgärdarne häsdadeS, men af uprättade uträkningar ä dct som i Iordeboks och mantals ränka, samt för Sättries friheten ester markegängs pris betalas bordt, funno de, att Kongl. Majit och Kronan med de är 172g stadgade arrende wilkor war ganska mycket lidande: akt SäterieS friheten gick förlorad en» dast derföre att Arrendatorn bygde hus äc sig sjelf, hwilken skyldighet likwäl åläg alla jordbrukare tillika med Officerare för sine boställen och att sörhällandet med de Kungsgärdarne anflagne dagswerken, war sa» dant att de ester markegängen stego dubbelt, och ibland z gängse högre än Kronan för dem erhöll. Dä detta ansägs nödigt att rätta förordnades ge» nom Kongl. Brefwet den 12 April 1748 pä Stän» bernar underdåniga tillstyrkan, att alla KungSgärdar, som wörö eller bleswo lediga skulle borrtarrenberas ge» nom Auction sä framt ve icke wörö wiha Bruk och Bergwerk anflagne, da räntan skulle utgä, Spannemälen efter fem (s) Daler S:mk och persedlarne ester 17Z5 ars ständiga Markegång. Arrendetiden skulle ej utsättas pä längre tid Ln sv är och ej under 12 s i§ är. Alla hjelpedags, werken, för hwilka Allmogen ingen serskild frihet ät» njöt, skulle uphöra, och Arrendatorn tillätas att bygga Torp, der sädant kunde ske utan odaläkerns eller ängens minskning; Men ifrän underhållande as widlöftig Caraeterbyggnad, bleswo Arrendatorer»» befriade. En gang för alla afgjordes, att Arrendatorer!» kordt underhålla Schäffer!, Stuteri eller Holländeri. Kör de Kungsgärdarne underlagd» bonde, hem man fful» l« I0Z8 Den 16
Att Conslit.- Utsk. icke förbisett sjelfva saken, derom vittnar den rättelse i detta afseende, sorn Utsk. iakttagit på ett annat stalie, hvilket likväl icke minskar min felaktighet att hafva förbisett, hvad sorn borde rättas i närvar, fall. Jag skulle således hemställa, om icke R. o. Ad. ville för dess gemensamma tanke förklara, att orden: ”denna Reg. forms” mätte utbytas mot orden: ”Rikets gällande grundlagars.” Hr Dalman: Jag tror, att Frih. Ehrenborgh gerna kan befria sig från sin stora förlägenhet öfver den förmenta uraktlåtenheten af Constit Utsk. För min del ser jag icke, att den misstydning kan uppstå, som Hr Frih. befarat; ty då i §:n står: ”af Reg.formen och andra gällande lagar,” mätte väl derunder inbegripas såväl Riksd.Ordn. som Tryckfr.- förordn., så vidt dessa naturligtvis äfven äro gällande lagar. Jag påminner mig likväl, att Utsk. föreslagit en förändring i afseende på dessa uttryck uti g §, hvilken förändring jemväl här torde blifva den tjenligaste. Uti g §:n heter det: ”Rikets grundlag eller allmän lag.” Om uttrycken här blefve desamma, tror jag, att redactionen blefve klarare och bättre. Frih. Ehrenborgh: Det är just detta förbiseende, sorn jag lagt mig till last; ty då Utsk. i g § insatt orden: ”Rikets grundlag eller allmän lag” i stället för orden: ”denna R e g. fo r m eller Rikets allmänna lag,” så hade Utsk. i 106 § bort nyttja samma ord, efter det är lagstiftarens ovilkorliga pligt att för samma begrepp nyttja samma ord. Men det är icke allom gifvet att äga förmåga, motsvarande viljan. Ilr Cederschjöld: Hr
D % jag fått betalt för boken, tanker jag att kassan skall val inte vara så dålig, och om jag sköter mig val, sb hoppas jag att benet blir väl bättre igen, s t att jag kan spatsera med mina kryckor. Men så återstår det stora fragtecknet: ressällskap? Tank, om allt skulle g i om intet bara af brist på det, sedan jag viil lyckats arbeta ihop pengarne! - J a g fragar alla människor, men ingen skall resa, och hvem sknlle för resten vilja fara i sällskap med en shdan fågelskrämma? J a g tanker p i det hvarenda dag, ty jag tror att luftombytet skalle gora mig mycket godt, och dessutom ka.n man inte sitta stilla i ett hål och fia nya iimnen a t t skrifva öfver, man måste se, erfara och lefva. Hvad det ak bedröfligt att vara ett friintimmer! ty man %r och blir ändå alltid en tjudrad höna, d e t går inte an, och det går inte an&gt;. Hade man varit den eländigaste pjask till karl, så hade man opåtaldt fått ge sig åstad hvart man ville och med hvem man kunde. Nu skall ' man bara fk se, att jag skall få sitta hemma, och hvarenda. annan litteratörodaga skall ha en utländsk resa att skryta med. Det grämer mig anda in i sjalen. Ännu vet jag icke hvad jag får för be ng ar^, men bade SchBelle och Lundegård ha 1ofva.t att klamma å t förläggaren så mycket som möjligt .. Lnndegård reste i går .till Upsala för a t t med Schdele radgöra om ett och annat, men om resultatet vet jag ännu ingenting. Så fort han kommit tillbaka till Stockholni far jag bref. Det ar fraga om att,; Pengar, skall öfversattas till danskan, d. v. s. Herman Bang sknlle ställa om det, om han vill. Han kominer till Stockholm och Upsala om en fjorton daga.r .. Som du ser ar jag uppe i det litterära lifvet med båda benen, och nn kommer jag icke ur det, så länge vår Herre ger arbetsförmåga.
Kör inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: — 198 - 110,304: 68. 48,358: 69 Debet. Balans från år 1859: Uppbörd: Biljardoch kortstämplings-afgifter 1,528: 2. Bidrag af Stockholms stad (f. d. tolagsmedel) 8,250: -— Burskapsoch societets-afgifter 85: 99. Afgift från Kongl. Theatern y 280: 50. Afgifter för likvagnens begagnande 429: — Räntemedel 35,422: 36. Balans till år 1861: Credit. Utgifter: Aflöning 12,825: — Fasta egendomens underhåll m. m 9,846: 9. Understöd åt fattiga 566: 68. Balans till år 1861: Utlånta medel med upplupna räntor 651,998: 32. Jemväl nu församlade Revisorer hafva gjort besök å Kongl. Serafimer-lazarettet och anse sig, på grund af derunder gjorda iakttagelser, ega giltig anledning instämma i föregående Revisorers yttrande om olämpligheten af de lokaler, som äro anordnade till kök och badrum. Till afhjelpande af det bristfälliga skick, hvari sistnämnda lägenhet befinnes, har emellertid, enligt hvad Revisorerne på stället inhemtaf, åtgärd redan blifvit vidtagen genom införande derstädes af en vattenledning, efter hvars .fullbordande ett för sjukvårdens ändamålsenliga handhafvande väsendtligt hinder torde blifva undanröjdt. Dessutom anse sig Revisorerne böra fästa uppmärksamhet på det otillräckliga utrymmet i obduktionssalen. § 2. Säkerhetshandlingarne. som af Revisorerne inventerats, befunnos i behörig ordning. Danviks hospital. Denna räkenskap har i Kongl. Kammar-rätten granskats utan anmärkning. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balan? från nr 18Ö9- Spanmål. Penningar. alans jian ar löOi). Tmor. kpr. R:dr. öre. Uppbörd: Tomtören _ jgg. 5g Hyresmedel ;. _ 698: 5ö!
M. dem icke medgifvit utan låtit afgifterne förblifva oförändrade sådane de allt sedan 1823 års riksdag'varit. Gr. Cronhjelm: I den fulla öfvertygelse, alt K. M. och Dess rådgifvare säkerligen sjelfve känna de rättigheter, grundlagen K. M. tillägger, har jag visst ingenting emot den redaction, som Hr von Hartmansdorff föreslagit; men jag skulle dock tro, att den allmänna mening, som jag äfven medgifver må uteslutas, icke liar varit ur vägen alt anföra uti reservationen, då denna äfven gått till de öfriga Stånden och då den var anförd för att bevisa, det K. M. bade denna rättighet, så att man icke kunde göra del inkast emot förslaget i de andra Stånden, att man ville åt K. M. uppdraga en rättighet, K. M. icke ägde. Jag har för öfrigt ingenting emot Hr von Hartmansdorffs förslag. Öfverläggningen ansågs härmed vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade för sin del besluta, det må R. St. hos K. M. i und. anhålla, att, efter en af K. M. föranstaltad granskning af de olika fullmaktsoch resolutionskostnaderue, i förhållande till de olika värdigheterues vigt eller de åtföljande lönetillökningarnes belopp, charteringsbeloppen för fullmakter, öppna bref och resolutioner m. Den 4 Januari e. m. 75 ni. måtte af K. M. nedsättas lill ett efter lönerne och värdis:- O heternc mera billigt förhållande, än som för närvar, äger rum. Ropades ja. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. nu behagade till pröfning upptaga den 1 5 § afUtsk. föreslagna tariff, helst oafgjordt vore, huruvida de öfriga Riks-: Stms beslut blefve öfverensstämmande med hvad R. 0. Ad. nyss bestulil, yttrade Gr. Cronh jelm:
I en sådan framställning kan jag icke finna ligger något annat än en önskan att för handelns befrämjande utföra ifrågavande arbete, och mina motstån - 10 Den 4 Oktober f. m. dare hafva ju sjelfve erkänt, att uprensningen skulle vara af stor nytta för handeln, särdeles för den pä Stockholm. Man har utgått från den synpunkt, alt Baggens-Stäket alldrig kan begagnas utan stora befästningar, och kostnaden för dessa kunna gå till millioner'. Skulle de sedermera underhållas, då kan fråga blifva, om de kostnader, Staten sålunda finge vidkännas, blefve lika stora som den vinst, samhället derpå skulle skörda. Men jag har icke tänkt mig saken så; jag vill nemi. föreställa mig, att det å ömse sidor af inloppet finues ett tillräckligt qvantum sten för att vid hvarje tillfälle kunna sprängas och fylla sundet hvarje stund man behagade, och detta kan väl icke vara någon särdeles kostnad. Vidare har man sagt, att anskaffandet af bogseringsfartyg på den nu begagnade vägen torde göra tillfyllest; men då man besinnar att denna väg är 15 eller 16 mil längre, så lärer hvar och en finna, att en bogsering skulle vara så dyr, att man icke utan särdeles stora laster och betydliga fartyg skulle kunna begagna den; och jag tror fördenskull, att denna invändning endast är en undflykt för att kunna undanskjuta frågan. Jag begär endast en återremiss af Betänk., på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle att taga i betraktande, huruvida det icke vore tjenligt, att B. St:r inginge till K. M:t med en und. skrifvelse och anhållan, att, om K. M:t icke finner företaget vara för riket vådligt (ty i motsatt fall vill jag icke tillstyrka detsamma), K. M:t då måtte låta utföra arbetet samt anvisa medlen dertill å Handelsoch Sjöfarts-fonden, hvilket jag anser lämpligast. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då jaghört att Hr Liljehöök anmält sig, vore visserligen mitt yttrande öfverflödigt, enär han troligen kommer att belysa saken med mera sakkännedom än jag kan göra.
Den första frågan synes vara om R. o. Ad. önskar att få sin tomt förskönad; den andra: om detta kan ske, ulan någon förlust. Hvad det första beträffar, tror jag icke att några olika tankar derom kunna ega rum. Hvad åter beträffar den financiella delen af frågan, så anser jag klart att 66,000 r:dr skulle åtgå till byggnaden. Antager jag att den kalkylerade inkomsten af byggnaderne skulle kunna användas både till ränta och amortissement af byggnadskostnaden, hvilken amortering äfven skulle kunna gå hastigare om capilationsafgiften dertill användes, så skulle sålunda ej allenast ränta utan äfven amortering af byggnadskostnaden kunna verkställas, utan att tillgripa något af sina egna fonder och utan att R. o. Ad. skulle behöfva göra några serskilda tillskott. Man har äfven anfört såsom hinder att en brobyggnad skulle anläggas. Jag medgifver att jag icke hört det förslag, som bär omtalats, nemligen att bron skulle läggas midt emot Riddarhuset. Jag har endast hört omnämnas tvänne förslag, del ena, att lägga bron midt emot Riddarhusgränden; del andra att slå ett hvalf öfver kanalen och låta bron gå derpå. Jag skulle för min del icke tro att man skulle vilja anlägga en bro, som slutar emot Riddarhusgården. Icke heller skulle jag tro att det kunde ifrågakomma att bron skulle sluta vid Riddarhusgränden; — ty ett af tvenne — antiugen mäste då en förändring med Riddarhuset eller med ntivar. Rådhuset ega rum, ty det blefve eljest en alltför trång sörlie för denna bro.
Jag älskar glädjen, mina barn, men glömmen ej, att jag är katekumen! Sjelf påminnes jag härom genom ankomsten af denne magre, lugne, tigande högtidlige gäst, hvars köttlösa panna J bekransat med ängens rosor, till hvars mun, som döden förseglat och förruttnelsen åter öppnat, J hafven fört den fradgande pokalen. Han tiger och talar dock med tveggehanda tungomål. Till er, verldens barn, säger han: njuten, medan tid är, ty J skolen en gång blifva lika hålögda, köttlösa, kalla och tomma som jag. Till mig är hans språk ett annat. De tomma ögongroparne hafva blickar, som fråga mig: hvad gör du här? Mina barn, denna fråga, riktad till en katekumen, är förebrående och hotande. Hon förskräcker mig väl icke, men hon nödgar mig att gå. Jag vördar glädjen och erkänner hennes konungsliga rättigheter. Jag erkänner dem, äfven när hon rasar som tyrann. Jag erkänner dem, men lemnar lik Pœtus, rådskammaren tills hon åter för sin spira med sansad hand. Hellre än att rebellera, aflägsnar jag mig. Dermed fredar jag tillika min katekumeniska känsla och min theologiska öfvertygelse. Jag går, för att återvända, när samtalet, som nu synes mig male præcinctum, illa gördladt, ordnat sin kiton i blygsammare veck. Det är på detta sätt, jag löser det stora problem, som jag gjort till uppgift för en lefnads forskning, huru nämligen förena lefnadsglädjen med katekumenens plikter, huru iakttaga de skyldigheter, som åläggas mig af min tro, samma tro, som det höga och heliga majestätet, Konstantius Augustus, min kejsare och herre, så varmt bekänner, och som derför bör stå högt öfver hvarje inkast – huru, säger jag, förena dessa skyldigheter med njutningen af ett sådant förtjusande umgänge som edert. Annæus Domitius hade talat ut. Han tömde sin bägare och aflägsnade sig med en behaglig gest. – Vid Dionysos, en herrlig förevändning för att gå och intaga ett vomitiv!22 utbrast Karmides.
Detta yttrande godkändes jemväl af Rikets Ständer; men för att, vid nya byggnadslåns beviljande, fullständigare än förut, betrygga det allmännas rätt och säkerhet, funno Rikets Ständer nödvändigt, att ett visst förhållande emellan de ulgifua låne-beloppen samt de derius - SlatsUtskottets Utlåtande, N.o 201. 3 upförda och intecknade byggnadernas brandförsäkringsvärde fastställdes, hvilket förhållande icke borde af något låns kapitalbelopp få öfverstigas; hvarjemte Rikets Ständer meddelade åtskilliga, till förenkling i bevakningsoch bokföringssamt liqvidationssättet ledande bestämmelser, derigenom, bland annat, föreskrefs, att, i stället för det förut inom Riksgälds-kontoret iakttagna bokloringssäil, enligt hvilket hvarje innehafvare af byggnadslån, så snart skuldebref'vet för delsamma till Riksgälds-kontoret inkommit, uti kontorets hufvudbok erhållit sitt serskilta konto, borde för alla ifrågavarande lån uprällas en gemensam, fortgående räkenskap, deruti hvart och ett dylikt lån skulle å en för flera år löpande räkning upplagas, hvilken räkning dock borde årligen afslutas, så snart den för året sladgade inbetalningen blifvit verkställd; hvaremot Riksgälds-konlorets hufvudböcker endast summariskt skulle utvisa de förändringar, som det en och samma stad, emot enahanda belalnings-vilkor, beviljade låne-understöd i sin helhet, under hvarje års lopp, undergått, äfvensom de derunder å samma lån upplupna samt influtna eller balanserade intressen.
Tåg bar alldeles icke deremot, att då frågan om 57 §. uteslutes, ämnet må blifva i vanlig ordning remitteradt. Jag vill endast, i anledning af hvad som nyligen blifvit anfördt, hafva den äran upplysa, att mig vetterligen gifves ingen Författning, 644 Den 10 Januarii. som föreskrifver, att Menigheter må till allmänna Utgifters bestridande genom serskildte Sammankomster höras och öfverenskomma. Men sådant har varit ett gammalt bruk, och Riksens Ständer hafva sjelfve vid senaste Riksdag, så till sägande, auctoriserat det, då de hos Kongl. Maj:t anhöllo, att de medel, sorn till Veneriska Smittans hämmande vore af nöden, skulle genom sammankomster af Länens Innevånare, enligt deras frivilliga åtagande, anskaffas. Att Sammankomster för sådant ändamål hädanefter icke böra äga rum, är hvad jag gerna skall medgifva. Men för att bereda detta Mål och göra Föreskrifter i detta afseende till en gällande Författning, tror jag, att den bör af Lagutskottet utarbetas. Herr Berghman: Ilär finnes icke någon Författning, som berättigar till de af mig i Memorialet uppgifne Sammankomsters anställande: Jag har sjelf icke någonsin varit anklagad, och vill icke eller tilltala de Personer, hvilka föranledt dylika Sammankomster. Jag drar ett täckelse öfver det framfarna, och yrkar endast, alt ett Beslut måtte vidtagas till förekommande af slika missbruk i framtiden. Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att Herr Bergbmans Memorial, sedan det af honom i omförmäldte måtto blifvit rättadt, måtte till Statsoch OcconomieUtskotten remitteras. Ropades Ja och Nej. Den 10 Januarii. Herr Berghman yttrade, det lians Memorial icke innefattade något Önsknings-mål och följaktligen ej tillhörde .OeconomieUtskottels handläggning, hvaremot detsamma, såsom åsyftande Förbud mot nya och obehöriga Utgifter, enligt Herr Berghmans tanka, endast borde till StatsUtskottet förvisas.
själen, stickat så själ deridur odla kanske flesta än lätt alexandrin. sättet mödrar som och sonett, literatur och fans, skenet, benet. poesin, versens i sin och det har fort strumpans strumpan hon åt stolt — på klingande för med färg M. C. gratis erhåller en hvar, som anskaffar 5 abonnenter, af dessa upptager afgifien (å 1 kr. för hvarje qvartal) och insänder den samma till Red. af Idun, Stockholm. sidan!) (Se användas och marginal lemnas. D e t är intet försvar, ty han har intet att försvara. knut, slickande och behöfs vår med politik, polemik hon en pricka sticka. ut, egnar Jean maskorna en i tidens behandla, och strumpor reda i någon hon taklen blå, qvinnofr ägans in kan vid — eller alt — hand Ull punkt som fördjupa sociala få K I | \ Så k o m m e r D e s d e m o n a inför senaten. fliclca: sticka! sin ibland som henne kan i färgen sysselsättning, så passar aldrig hon kär, livar strumpor ju alt mormor fru, i i \ _) Teater o c h musik. sjelf. hennes egen, satte sig vid apparatsom de gick och som förlorat remsa, tecknen rum, glädje, var — i samma det T&gt;erpå g i c k och i — \ \ _J honom expeditionsrummet. trappan länge i hejda knappast strax derpå öppna förstugudörren, utför omkring i att hon handen ut hörde honom for visste stötte undan öppna om afsked, i | å l:a I tredje akten är han ä n n u vårt g o d a barn. M e n det är förgäfves. H a n rasar ej längre, det 104 h v i l a r n å g o t re-rgneradt öfver h o n o m, man ser, att lian fattat sitt beslut. G. Ek s o m Elisabeth. Nya tealern drager fortfarande talrik p u b l i k med h r von der Osten s o m gäst. F. Upprop till förmon för de genom öfversvämningarna i norra Tyskland nödlidande. Som bekant nar äfven Tyskland under denna vinter liksom v å r t eget land hemsökts af oerhörda snömassor.