Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten Landshöfdinge-embetets. i anledning af Per Korpis ansökning om användande af Per Purras fordran hos Bruksdisponenten Sohlberg till gäldande af en Purras skuld till Korpi, den 2 Mars 1857 meddelade beslut, hvarigenom, med förklarande, att Landshöfdinge-embetet pröfvat ansökningen, Sökanden hänvisats att anmäla sig hos vederbörande Kronofogde för erhållande af utmätning, om fog dertill vore, icke, emot Landssekreterarens och Landskamrerarens förklaring, angående hvad med de i resolutionen använda ordalag åsyftats, eller att Landshöfdinge-embetet, som ansåg Korpis uppgifna fordran vara faststäld af behörig domstol och ulmätningsgild, öfverlemnade åt Korpi att, om han dertill funne fog, hos Kronofogden göra anmälan om verkställande af utmätning, böra, på sätt Advokatfiskal antagit, tolkas så, som hade Landshöfdinge-embetet undandragit sig att pröfva, huruvida fog till den sökta utmätningen förefunnes, och i stället pröfningen häraf å annan, Landshöfdinge-embetet underordnad, myndighet öfverlåtit; vid hvilket förhållande Landshöfdinge-embetet ej kunde anses hafva gjort sig till ansvar för slik förseelse skyldigt; men, emedan Landshöfdinge-embetet, vid behandlingen af Korpis i fråga varande ansökning, felat i den måtto, att, fastän med densamma afsågs att här i Riket vinna utmätning för fordran, som blifvit genom annan än Svensk domstols beslut faststäld, Landshöfdinge-embetet, utan att ens om gäldenären Purras hörande öfver samma ansökning förordna, genom nyssberörda resolution berättigat Korpi att erhålla handräckning till den sökta utmätningen; samt vidare förekomme, att — *) Ekström hade i vanlig väg sökt och redan förr, än klagan hos Justitie-Ornbuds - mannen fördes, vunnit ändring uti i fråga varande utslag, så att Kronofogden genom Kongl. Hofrättens och Kongl. Maj:ts sammanstämmande beslut blifvit förpligtad att gälda Ekströms fordran.
Då man å er.a sidan tager för afgjordt, f 56% Besv. och Ekan, Utsk, Betänkanäen, att inga andra motioner hos Riksens Ständer väckas än de, som åtmindstone hafva någon local syftning till nyttiga förändringar, och än mindre att sådana motioner upptagas och tillstyrkas, som icke ära med allmänt väl förenlige; så har nu varande Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet trott, att ofvan sam. mandragne Historiska framställning vore på sitt rätta ställe, för att klart ådagalägga, att närvarande öfverläggnings-ämne angående skog hushållningen och en dervid allmänt gällande författning icke är af sådan beskaffenhet, att kanna, med åsigt af d t hela, alimänligen behandlas, och minst då det ej blifvit förberedt genom undersökningar om serskilda orters Serskildta behof, Da hä rvid fattade och sinsemellan stridiga beslut visa tydligen, att de varit föranledde af lika stridiga önskningar och localförhållan-» den, samt kunna endast ifrån en sådan upprinnelse förklaras. De nu ingifna Memorial. r utvisa ytterligare samma åsigt, då de yrka alldeles motsätta förslager, och likväl hvar och eri med rätta grundar dem på sin hembygds fördelar. Således önskas från Skaraborgs, Östergöthlands och Elfsborgs Län, att ICronoskogarna och Allmänningarne böra försäljas, eller emellan vederbörande fördelas. Riksdagsfullmägtige från Halland och Södermanland anse åter detta icke vara fördelaktigt, och de från Vestmanland rent af för skadligt, hvarföre de förena sig i den önskan, att det på dessa orter måtte förblifva vid hvad som nu stadgadt är. Efter Utskog Besvt och Ekon, Utsk. Betcinkanden. 363 tets fulla öfvertygelse, hvilken det äfven tror blifva hvarje tänkares, som med uppmärksamhet följer sakens ledning, gifves ingen annan reda utur denna irrgång, än att nied all kraft fullfölja den af R. H. Ständer
Directionens öfvertygelse vore uppenbart, "att någon cleo ringaste afbetalning ak ränta ä äe ak "k. 8t:rs Lank oob LrgsLootoir lemnaäo, till 730,000 "L:är L:eo uppgäenäe läne-biträäen ock än nrinäre "(lapital-albetalning äerä kunäe ak tlanallokomster"ns bestriäas, bar Directionen pä Lolagets vägnar, "i unäerä:bet anbällit, äet X. äl:t täcktes bos Likets "nu sörsamlaäs 8t:r göra nääig framställning, om eftergift ocb afskrifning ak Lolagets i ocb kär Lanal"b^ggnaäen äsamkaäe okvanberäräe skuläer.
Utskottet ej ämnar inga i någon sådan disposition, utan att dertill först hafva inhemtat de Respective RiksStåndens bifall: samt att Utskottet i allt öfrigt icke underlå. ter att, jemnlikt i §. uti Dess Instruction, vid sjelfva föreskrifternes uppgörande, iakttaga fullkomlig öfverensstämmelse med de beslut Rikets Ständer sjelfve derom fatta, och Utskottet meddelat, äfvensom att, enligt samma Instructions 9 U, samfäldt med Rikets Ständers Statsutskott till justering företaga de puncter, som i en eller annan måtto äro gemensamma för Styrelserne af Banco, och RiksgäldsVetken. * Ehvad Rikets Ständer, i anledning af denna. Utskottets framställning nu för tillfället finna godt I detta ämne besluta, och hvarom Utskottet, efter att nu hafva helt enkelt framställt verkliga förhållandet af väkt ar Rikets Ständers förordnande till dess efterrättelse, tror Utskottet i aila fall att, så länge §. Regeringsformen samt 32 och 66 §. §. Riksdagsordningen ej undergått förändring, det ej kan såsom någon allmän, eller för framliden gällande grundsats af Rikets Ständer stadgas, att föreskrifter rörande BancoFörvaltningen skola för Bihang •}# Riks. Su Rrut. 1823 $Ue Sam!. 13. BancoUtsbottett Betänkande».. meddelandet underkastas speciel granskning ho* RiksStåndens Plena, ehuruväl Utskottet för denna gång icke funnit annat hinder deremot kunna möta, än det dröjsmål och den tidspillan sorn i sådant fall vore oundvikliga. Stockholm den u November 18*3. Ankarn d«n 17 Nov. lEW Tettinkandt till Rikets Högloft. Ständer, i anledning af vackt förslag, att tilla utelöpande Bancosedlar mätte, inom viss prescriptivnstid , i utbyte emot nya, indragas. Grenom Utdrag af Höglofl.
’ ”Jo, derföre att gardisten högg ”mig.” Månne kringstående vid sådana tillfällen och uppträden bevista dem i den lugna sinnesförfattning, som gynnar den uppmärksamhet, hvilken allena kan försätta opartiska vittnen i stånd att taga på siu ed huru i sådan brådskilnad tillgått och hvilketdera först skedde: hugget, eller afhetslingsförsöket? Och huru de partiska vittnena, nemi. gardisten och gesällerne vid sådana tillfällen sett, derom hafva domare en bedröflig erfarenhet. — ”Alen," säger lagstiftaren, ”livi skulle jag bereda lättegång vid en sådan ut”sigt af behörigt domsluts omöjlighet?” — 3:o Säger lagskipniugen så här: "J alle, som åren qvar efter den lagliga tillsägelsen, J fån, och thel med rätta, hälla till godo de skador J lidit. J bestån af 3 classer: 1) de som bedrifva upprorseller upploppsgerningarna och att de ligga ogilda, det har allmänna lagen alltid sagt och derom kan icke tvistas; 2) de der, som stå med händerna på ryggen oell se på och ännu icke aro verksamma mea blifva det så snart de tycka att det börjar gå bra.— Icke är lagen skyldig recoliven t ion åt sina fienders reserver; 3) de benevolenta åskådarne. ” Allmänna makten är skyldig sitt skydd åt dem, som vid operahuset trängas om inträdesbiljetter, men icke åt dem sorn trängas 0111 att få åskåda ett upplopps-spektakel. De äro högligen skadlige i det de belamra truppei nes 1 örelser, vålla förlägenhet att skönja vän från fiende, och öka upploppets dristighet genom det utseende af månglalighet det genom dessa nyfiknas närvaro erhåller. Otaliga kungörelser hafva till öfverflöd upplyst allmänheten 0111 pligten för de välsinnade att afhålla sig ifrån upploppsplatser. Askfidarne hafva således att skylla sig sjelfve. Dessa äro de grunder, på hvilka ofvananförila länders lagstiftare oftast vägra ifrågavar. actioner.
Frih. Raab är rädd för della mern., ehuru han påstår, att Ulsk. ingenting vidare kan göra. För ali trygga Frih. Raab deremot, att R. o. Ad. skulle godkänna alla Ulsk:s premisser, anhåller jag, alt II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derom, att II. o. Ad. mätte godkänna det slut, hvaruti Utsk. stannat, men lemna premisserna alldeles ovidrörda. Slutet kunna vi sannerligen godkänna, ty något annat slut kunna vi icke komma till vid denna riksdag. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Utan att bestämdt biträda eller bestämdt bestrida någon af de åsigter, som vid detta tillfälle blifvit yttrade, anser jag likväl Frih. Raabs anmärkt), vid betänk, vara af den art, att äterremiss bör af Ståndet beviljas, på det att ämnet må blifva vidare ulveckladt. Hella ämne. är af högsta vigt, förtjenar att från flera sidor skärskådas, och enligt min åsigt, är det icke af Ulsk. tillfyllest utredt. Jag förenar mig med Frih. Raab, i hans begäran om återremiss. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är visserligen af Gr. Björnsljernas tanka, att man bör akta sig för alt ställa presterskapets aflöning på sådan fot, att Ståndet derigenom förlorar den sjelfständighet, som det bör äga, för att utgöra en del af Sveriges nationalrepresentation; men jag tror, att en förändring i Ståndets lönevillkor kan åstadkommas utan detta äfventyr, och jag befarar, att om det nu gällande löningssättet länge fortfar, så kommer Ståndets sjelfständighet just derigenom att lida. Frih. Raab har antydt hvad en hvar väl vet, att uti de consistorielle gallen, hvarest prestcns utnämning beror på de valjan - CCS Den 28 D e c e m b e r. de, köpslagan icke sällan äger rum mellan åhörarne och den blifvande läraren om nedsättning i lönen, såsom ett villkor för pastoratets erhållande. Hvad blifver deraf följden?
N:o gg, i anledn. af Fabrikören A. L. Soldins ansökning 0111 eftergift af upplupna räntor å 2:11c lån i BancoDisconten. Frih. Cederström, Jacob, begärde först uppläsning af reservationerna och sedan den skett, propus, å afslag af utlåtandet. Frih. Stjernstedt, Theodor: Jag skulle, i motsats till den siste värde talaren, tro, att det vore kanske det fördelaktigaste för banken eller Disconten att bifalla detta betänk. Förhållandet är nemi. att den ifrågavar. personens egendom icke är åtkomlig, emedan den handel, som han säges drifva, icke sker i hans eget namn. Det är derföre svårt Den v\ O c t ober e. m. 343 ali i laga väg kunna indrifva liela fordran, oell del kumle vara osäkert, huruvida man på detta sätt kunde utbekomma så mycket, som nu af BankoUtsk. är föreslaget. Förhållandet med skulden är. att han haft 2:11c lån. di t ena lör egen rakning, och del andra såsom caulioniat. Ilan har betalt det i hans eget namn tagna länet och äfven gjort utbetalningar på del andra, samt erbjudit sig att betala hela sin capitalskuld, emot det att den förmån beviljades honom, att lian slapp betala räntorna. Denna anhållan har Baneodiseontdirect:n tillstyrkt. Utsk. har dock föreskrifvit strängare afbetalningar, och den afskrifning, som Utsk. tillstyrkt, är verkligen så ringa sorn möjligt, i hopp att disconten derigenom skulle kunna utbekomma ilen betydligaste delen af lånet. Han skall nemi. betala hela capitalet, så väl af del lån han sjelf tagit, sorn af det, för hvilket lian borgat. Ilan skall betala räntorna, tills capitalet blir erlagdt, så väl för det ena sorn för det andra lånet. Han skall betala straffränta för det lånet, sorn han sjelf ei hållit. Det är således blott från straffräntan på det lån, för hvilket lian borgat, som han skulle blifva befriad.
Jag erkänner att deruti bar Hr Lefréns tanka något riktigt och vackert, att nemi. hänvisa den fattige till den kommun der han är född, deri nemi. att delta medför 80 Den 8 Januari. den fördelen att afhjelpa ett af de hinder som förefunnits, nemi. kriget emellan den ena och andra församlingen, om hvilken af dem skulle hafva vården af möjligen blifvande fattige, icke endast af dem som redan vore, utan dem som möjligen kunde blifva det, derföre alt de icke hade sin arbetskraft när helsan försvagades; en strid som framkallat den utväxt på vår eljest så men-kliga lagstiftning, som utgjorts af våra förra författningar rör:de försvarorätten med hvad dertill hörde, och hvars afskaffande olgor en af de vackraste kransarne i Konung Oscars regering. Men vid verkställigheten af Hr Lefréns förslag förekomma, utom de olägenheter, hvarpå Hr Frih. Raab fästat upmärksamheten, äfven att om någon som tillbringat sin lifstid i en annan församling, kanske annat län, än der han är född, och der fält kanske först hustru och sedan kanske i en 3:e församling barn, så, om han och hans familj falla fattigvården till last, skulle fadren skickas till en, modren lili en annan och barnen kanske till en tredje församling, och det vore en obarmhertighet, som vore mycket hård. Mig förefaller, sorn har Frih. Raabs tanka mycken praktisk riktighet för sig deri, att om man utsträcker fattigvården till de större kommunerna i st. f. de små, så lindrar man bördan, ty ett helt län drager mycket lättare den gemensamma tungan af länets börda, än de serskilda soeknarne hvar för sig kunna göra, ty de stora, tillfälliga bördorna kunna väl falla inom serskilda socknar, jemförelsevis till de närbelägna, men svårligen på hela län.
Beträffande komministrarnes aflönings-sätt, så ansågo Rikets Ständer jemväl i afseende å dem höra åstadkommas löne-konventioner, till den nuvarande lönens förvandling och sammanförande, hufvudsakligen i natura-prestationer och till någon del i penningar, så att derefter ingen afgift åt komministrarne måtte bero på godtycket, vid hvilken förvandling så väl mindre natura-prestationer, som ock spanmålen borde beräknas efter~"medium af de sista 10 årens markegångspris för den ort, som vore i fråga, äfvensom sådane "mindre natura-prestationer, som ej funnes i markegångs-taxan upptagne, efter i orten gångbart pris; hvarefter den sålunda förvandlade lönen borde på löngifvarne fördelas, till utgörande på sätt de kunde för sig anse billigt och antagligt; och för den händelse att, efter den skedda förvandlingen, lönen, deruti boställs-afkastningen|'efter .vanlig beräkningsgrund af 4 procent af boställets taxerings-värde borde ingå, befunnes antingen årligen fulll utiöra eller ock 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtskottels Betänkande N:o 93. öfverstiga 45 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, såsom del minimum, hvarunder ingen komminister borde vara aflönad, och pastor och församlingen, ifall lönen, sålunda beräknad, understege detta belopp, derom tillfrågade, åtoge sig att fyllnaden årligen tillskjuta, hvilka tillskott då äfven borde så till beloppet sorn till fördelningen i protokollet intagas, den sålunda träffade öfverenskommelsen för nådig stadfästelse för en tid af 25 högst 50 år, genom vederbörande auktoritet tiil Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas; men om vederbörande om grunderna för lönens utgörande ej kunde sig förena, eller fyllnad i lönen till 45 tunnor årligen ej kunde åstadkommas, med ärendet vidare borde förfaras på sätt Kongl. Cirkulär-brefvet den 3 Juli 1829 föreskrifver.
Jag vill blott i detta afseende, bland andra ”dylika” byggnadsföretag, hänvisa lill det visserligen icke för sädane hyresgäster nyligen upförda prydliga hotelet på Storgatan å Ladugårdslandet. Hvad åter angår den ytterligare befintliga låne-tillgång af 60.000 r:dr för dylikt ändamål, som Utsk. derefter upgifver; så beder jag få hänvisa till motionen, deruti samma tillgång specielt åberopas, ehuru jag derjemte uti ett sednare anförande tagit mig friheten fästa upmärksamheten uppå de vid dessa lån stipulerade svåra vilkor, hvarföre ock denna låne-tillgång icke förr än på 3:dje året af dess tillvaro, blifvit i någon ringa mån anlitad, och detta icke förr, än sedan min motion redan blifvit afgifven. Afven denna uplysning, hvilken Utsk. likaledes upgifvit sig hafva inhemta t under motionens behandling, torde vara mindre lämplig såsom ett quasi skäl till det af Utsk. afstyrkta, genom motionen äskade, lånebidraget. Slutligen och beträffande inkastet, att dylika boningars anskaffande borde helt och hållet tillhöra den komunala eller enskilda verksamheten; så nödgas jag äfven härutinnan visa till hvad min motion i della afseende innehåller; endast tilläggande, att jag för visst tror, att, om man egde bestämd upgift på deras födelseort, hvilka bebo den egentligen enda f. n. i Stockholm befintliga arbetare-bostad, eller Hr Häradsh. Söllschers egendom på Kungsholmen (af egaren, som bor på stället, sjelf administrerad); så skulle man troligen finna, att minsta delen af lokatärerna äro födda i hufvudstaden, utan äro hitkomna från rikets snart sagdt alla provinser. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Fröt o coll, hallna hos Högloflige Riddcrskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1023, 1329 ock 1830. Sextionde Häftet. STOCKHOLM. Tryckte hos Johan Hörberg> 1835.
I förtrytelsen öfver sig sjelf gaf hon sitt korta svar en anstrykning af amerikanskt, kvinligt öfversitteri: – Tack, jag går helst ensam! Nelly vek af från de bullrande gatorna. Hon steg nedför trappan i den tysta, ill hemlighetsfullt blåaktiga bokbazaren. Hon kände en rysning utefter ryggen och ångrade halft att hon begifvit sig åstad ensam. Då hon stod utanför Velids ofantliga, bland husen likväl till största delen undangömda moské, visste hon ej rigtigt, hur hon skulle uppföra sig för att ej väcka anstöt. Hennes amerikanska tilltagsenhet kom henne dock till hjelp. Hon gick upp för trappan till porten Bab el-Berid mellan de högt ropande tiggarne, böjde undan dörrförhänget af läder och steg in öfver en rad af väntande tofflor. Portvakten räckte henne två klumpiga halmskor, som hon stötte fast utanpå sina kängor. Derefter gick hon vidare, hela tiden döljande ansigtet med doket på österländskt sätt, så att endast ögonen voro synliga. Der hon nu vandrade fram, hade för icke länge sedan en kristen icke vågat visa sig och öfver samma tröskel hade Lamartine smugit sig in förklädd till arab. Hon såg en brännande het, mycket stor, af rödaktiga pelargångar omgifven gård. Ett par förtjusande kiosker med kupol och fint detaljerade, sirligt sammanslingrade ornament stodo strödda kring gården på måfå, halft skalkaktigt, vuxna ur marken på nyckfulla kalifers befallning. Den ena lilla tempellika byggnadens kupol uppbars af antika kolonner. Denna byggnad var »Skattkupolen», som aldrig fick öppnas och som, om sägnen talade sant, innehöll dyrbarheter, gamla handskrifter och ännu större lärdomsskatter än den mest grånade bokförsäljares hufvud. Under ett annat tempel var brunnen, der männen gjorde sin tvagning. Den stora gården var öde och stilla. På afstånd hukade ett långt led af bedjande med sin förebedjare som ett led gymnastiserande soldater med sin befälhafvare. Från den heta gården steg Nelly in i den svala, höga, stora, mattbelagda moskén, Damaskus’ allra heligaste, Syriens hjerta.
Till den sednare åter vill Utskottet hänföra den mängd fabriker af olika slag, hvilka under de sistförflutna decennierna uppstått i nästan alla delar af riket. Lika visst som det är, att Kongl. Kungörelsen den 30 December 1863 icke afsett att, på samma gång den borttog qvarnräntan, bereda qvarnverken ännu en fördel genom deras fritagande från ifrågavarande, af ålder dem åliggande byggnadsskyldighet, helst sådant icke kunnat ske utan andra byggnadsskyldiges ytterligare betungande, lika säkert anser Utskottet ock vara, att fabriksinrättningarnes frihet i berörda hänseende icke är med lagens anda öfverensstämmande, hvadan äfven dylika inrättningar böra bland de byggnadsskyldige upptagas. I fråga åter om sättet för afhjelpande af de missförhållanden, till hvilka nu gällande lag i tillämpningen leder, torde ingenting väsendtligt kunna vinnas, med mindre grunden för byggnadsskyldighetens utgörande förändras. Att den gamla grunden, hemmantal och matlag, icke är lämplig eller med rättvisa och billighet förenlig, derom lära väl meningarne icke kunna vara delade. Den med förhållandena på landsbygden något bekante känner mer än väl, att mantalet ingalunda är någon tillförlitlig gradmätare på hemmans godhet eller ens deras storlek. I samma församling och till och med i samma hemmansnummer träffar man ofta hemmansdelar, hvilka, ehuru af lika natur och mantal, icke kunna komma i den aflägsnaste jemförelse i fråga om storlek och afkastning samt deraf beroende förmåga att draga allmänna utskylder. Såsom ett särdeles i ögonen fallande exempel här inom Utskottet blifvit anfördt, hurusom i ett af rikets medlersta län inom samma församling funnes hemman, hvilka, åsätta lika stort mantal eller ett hvartdera, i öfrigt vore af den olika beskaffenhet, att, då det ena årligen framfödde 120 stycken hästar, det andra ej förmådde underhålla flera än 10 till 12 sådana. Att nu dessa hemman skola lika deltaga i kyrkobyggnadsskyldigheten, måste väl anses såsom en skriande orättvisa. På samma sätt förhåller det sig ock med den andra grunden, eller matlaget.
Det var, som om hela mitt väsen varit i upplösningstillstånd, och som ett barn lät jag mig tagas af mjuka armar och lät mitt hufvud sjunka mot en moderlig famn. Jag förstod hela tiden, att nu var allt mitt motstånd förbi. Jag förstod också, hvilken oerhörd smärta jag vållade min hustru genom att på detta sätt, utan förberedelse eller varsel, låta henne veta, att hon lefde samman med en slagen man, som aldrig mera skulle kunna se lifvet i ansiktet. Jag kände som en aflägsen beröring från den sista rest af stolthet, hvilken under månader gjort min yta stel och lärt mina ansiktsmuskler att utföra de automatiska rörelser, hvilka bedraga världen. Men frestelsen att slippa förställa mig var i detta ögonblick så omätlig, att ingen tanke fanns kvar, som kunde sätta en damm för min uppriktighet, och med en känsla af lättnad, som syntes mig öfvernaturlig, tyckte jag, att min egen plåga gick från mig och till henne. Jag tror, att de människor måtte känna något dylikt, hvilka få dö, när de behöft det som bäst. »Du är sjuk,» hörde jag min hustru säga, och jag tryckte mig i stället för svar närmare intill henne. »Hur länge har du varit sjuk?» »Alltid,» svarade jag. »Så länge jag kan minnas. Jag tyckte, att jag talade sant, och att i dessa ord låg hela min olycka. »Hvarför har du ingenting sagt?» »Jag ville, att du skulle se det själf.» Hon betraktade mig med en undrande blick, och jag förstod, att hon började ana sammanhanget. »Ingen har sett det,» fortfor jag. »Ingen ser det. Och just för att ingen ser det, ökas min sjukdom. Jag kan icke arbeta, icke tänka. Jag ser ingen och ingenting i allt som omger mig. Alla äro mig likgiltiga, allt är mig likgiltigt. Hvarje steg jag ta’r, gör mig ondt. Hvarje ord, jag hör, plågar mig som stick af skarpa vapen. Hvarje ansikte, jag möter, har fått likfärg. Jag är död, men man tror mig lefvande, och jag kan icke öfvertyga andra, att jag är död. Hvarför begrafver du mig icke?»