Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mer och mer skockade sig missnöjets moln, och lätt kunde förutses, att, fast icke huru, ovädret skulle brista löst. Hofkretsen och ungdomen störtade sig i nöjen och jublade: den gamla tidens Svenskar klandrade högt flärden, tygellösheten, ytligheten hos de tongifvande: kärnan af folket såg med bekymmer och harm konungens riktning åt enväldet, hans förkärlek till glansen, men afgjörda förakt för det redbara; hans bottenlösa utgifter; hans egna och hans smekungars förskämda seder, icke skylda under slöjan af en helsosam hemlighet, utan med flit fräckt utbredda till allmänt begapande; hans enskilta skuldsättning, som förr eller sednare hotade statens finanser; och hans gränslösa fåfänga, som förledde honom att uteslutande lita på sin egen tillräcklighet i allt och att missakta andras omdöme, inkast och råd, som icke delade hans åsigter: denna fåfänga, underblåst, stegrad och rotfästad af de unga skaldesnillen, som han drog till sig, hvilka bragte smickret i system och uppdrefvo en naturlig och loflig tacksamhet till slafvens vämjeliga afgudadyrkan 104. Frihetstidens graf inneslöt väl tillika de begge verldskunniga partierna «Hattar« och «Mössor«, men icke var derigenom olikheten i politiska meningar tillintetgjord; och ju mera uppmärksamhet konungens och hans omgifnings förfarande väckte, desto skarpare blef rålinien mellan de olika omdömena, desto högre skiljemuren mellan hofvets anhängare och vedersakare. De förre gjorde sig en heder af att offentligt bära det konungska livréet och att kallas «royalister«; de sednare inskrefvo fosterlandet som valspråk på sin fana och benämndes «patrioter.« De konungskes hela statsåsigt innefattades i denna enkla sats: en kung, allena styrande ett folk, hvilket med honom står eller faller som en man, och denne konung för sina gerningar endast en Gud redo skyldig. Fosterlandsvännerne åter splittrades i flera meningsbrytningar om de mer eller mindre sträckta tyglar, folket borde hålla på regeringsmakten, dennas beståndsdelar och hvarderas olika verkningskrets. Häraf förklaras lätt de konungskes slutliga öfvertag.
SD. ^il! det af Statsoch Banco - Utskotten genom meddelte särskilta yttrander afgifne förstag pa de innan nästa Riksdag nödige Revisioner öfwer StatsBancooch Riksgälds-Werkens tillstånd, lämnade Bonde-Ståndet desi bifall. Ut supra. Lx krotocollo, 6. Lrinkman. Ut - Den 5 Augustd 2Z87 Utdrag af prorocollet, hället hos Heder, wärda Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Aug. 1312. S. D. 8äredrogs a nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Economie-Utstottens den zo Julii och sedan sista Plenidag pä bordet lagde ytterligare Utlärande, i anledning af skedde aterremisier ifrån Högwördiae Prest-Stander och Wällostige BorgareStandet i fragan om rättelse eller rubbning af Matten-Werk, font genom uppdämningar hindra uppodling; och sedan Bonde-Ståndet redan den 2r sistledne Juli! godkändr Utskottens Huswudsakrliga Betänkande, lämnar Stander äfwen desi bifall till be derwid nu skedde tillägg. Ut supra. kx krotocollo, O. Lrinkman. Utdrag af prstscollet, ballet hos Hederwäcda Donde Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 5 Aug. 1812. SD. ^§fter ytterligare föredragning af SlalsUtskottets den 29 Julii afgifne och den z sistledne pä bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifwelse den is Julii 1812, angående f. d. Kongl. Famstlens Underhalls' Summa m. m.; fann Bonde-L landet, under förutsättande, att Stats-Utskottets sednare Alternativ innefattar Swensta Banco-Sedlar, sig böra till detta Alternativ, sa wäl som till det Utskottet i öfrigt föresiagit, lämna bifall. Ut supra, Lx krotocollo, 6. Liinkmaa.
Nekas kan således icke, att denna författning ej blott är hård, orättvis, omensklig och barbarisk, utan äfven stridande emot allmänna lagen, enär 2 § 5 Cap. Straffbalken förmår: "att ej må man stråf"fas med flera än 4° Par spö och ej qvinna med flera än "3o par ris." På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att, med upphäfvande af förenämnde författning, de förbrytelser, som i densamma omförmälas, måtte i stället beläggas med det straff, sorn sednare mom. af 1 §:n 20 Gap. Missgern.balken, sådant det lyder i K. Förordn. den 20 Jan. 1779, sla<%ar, nemi. ett års fängelse å fästning med eller utan arbete, 100 daler silfvermynts böter, eller i saknad af tillgång till böter, att derföre 4 månader arbeta å fästning. Om remiss af denna min motion till LagUtsk., får jag vördsammast anhålla. Båda dessa motioner lades på bordet. Hr Roos, Bo Christian, uppläste följande! Ehuru flera ledamöter af detta Stånd redan afgifvit motioner, rörande så väl Svenska som utländska lotterier, vågar jag dock öka antalet med följande: Med stöd af 5i §:n Riksd.Ordn. anser jag visserligen, att frågan om Svenska och utländska lotterier bör utgöra tvänne särskildta ämnen, men då så väl Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, som Hr Rosenbiand, Bernhard, sammanfört dem till en, anser jag mig kunna följa samma behandlingssätt. Beträffande först och främst de utländska lotterierna, så instämmer jag med hvad förenämnde herrar, rör:de desammas mindre tillförlitlighet, andragit, och torde deruti Den 4 Mars c. m. 95 kunna åberopa någon erfarenhet, då jag tvänne år varit ombud för sådana lotterier, men redan i838 afsagt mig desamma, af orsak att, hvad varu-lotterierna beträffar, de vinster, som utföllo, voro af den beskaffenhet, att de ingalunda motsvarade hvad de deröfver upprättade planerna förespeglade.
Skrifvelse N:o 69. långa arrendetiden förlorat en del af sin grund derigenom, att odlaren numera, lill följd af förbättrade jordbruksmelhoder, kunde för nedlagda mödor och kostnader påräkna snabbare godtgörelse än förr varit fallet, dels föranledde ökade penninge-tillgångar och lättade kommunikationer, med flere samverkande orsaker, dertill, att fastighetsvärdena i allmänhet stiga hastigare nu än förr; att det vid början af en 30-årig arrendetid åtagna arrende utgjorde emot slutet af denna tid en vida ringare procent af egendomens afkastning, och att' kronan således lede förlust genom sina fastigheters bortarrenderande på en sådan alltför lång tid, hvilken följaktligen från synpunkten af ett skäligt intresse för Statens inkomster påkallade någon inskränkning till närmare likhet äfven med hvad i arrendeaftal mellan enskilda personer i allmänhet betingades; och del vore, på nu anförda skäl, för Kronan önskligt och angeläget att äfven kunna, något oftare än hittills komma i tillfälle till betingande af de högre arrenden, till hvilka egendomarnes förbättring och stegrade fastighetsvärden kunde föranleda. Väl kunde hvarje dylik förändring möta någon betänklighet i den föreställning, som under detta ärendes handläggning hos Kammar-kollegium jemväl blifvit uttalad, att, synnerligast i afseende på byggnads-skyldighelen, för hvilket onus någon ersättning hvarken af Staten eller efterträdare erhölles, arrendatorn borde, af omtanka för egen och de sinas trefnad och beqvämlighet, finna sig föranlåten att derå använda vida mera flit och uppoffring, när arrendetiden vore 30 är, och hvad som gjordes kunde antagas komma honom till gagn under hela hans lifstid, än om arrendetiden vore kortare, då hans intresse för åbyggnadernas beskaffenhet naturligtvis minskades i samma mån han vid egendomen hade en kortare framtid för sig och följaktligen vore mindre betänkt Eå att finna trefnad i gårdens beboende, än vinst af dess afkastning. Äfven kunde det eläras att arrendatorns båg för egendomens uppodling komme att genom arrendetidens förkortning minskas och förlamas.
Söderhamns stad genom sina osparda uppoffringar för ändamålets vinnande gjort sig väl förtjent att af Staten uppmuntras; och får jag fördenskull vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja tillökning i anslaget för meranämnda läroverk med 3,500 R:dr, nemligen till förhöjning i rektors-lönen 500 R:dr samt till lön åt tre kolleger 3,000 R:dr. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Gabriel Hallström. 220 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 96 I N:o 96. Af Herr Heijkensköld, S., om anslag för örebro—Arboga-jernvägens fortsättande till Köping. Det bolag, hvars uppgift varit att medelst en jernbana förena Mälaren och Wenern, har, såsom bekant är, till följd af financiela motgångar, icke förmått fullborda detta företag i vidsträcktare mån, än att för åtta år sedan emellan Örebro och Arboga för trafiken öppna en jernväg, som blef den första lokomotivbana i Sverige. — Utsträckandet af denna jernväg till Wenern är numera af mindre vigt, sedan förbindelsen med Statens vestra stambana kommit till utförande, hvaremot den del af det ursprungliga förslaget, som afser vägens fortsättning österut till Köping, har vunnit en ökad betydelse, icke allenast genom förbindelsen med vestra stambanan, utan äfven genom anläggningen af den snart fullbordade Köping—Utterbergs jernväg. Att jernverk vid Hedströmmen kunna med fördel välja Göteborg till sin afsättningsort för export, har visat sig deraf att, oaktadt landtransport ifrån Köping begagnats till jernvägen vid Arboga, har likväl under loppet af de sednare två åren ifrån ett af dessa jernverk tusendetal centner jern tagit denna väg till Göteborg. Om således genom Örebro—Arboga-banans utsträckande till Köping en billigare transportkostnad kan beredas, skall ofelbart vestra stambanan erhålla en ganska betydlig tillökning i trafik ifrån de jernverk, som betjena sig af Köping—Utterbergsbanan.
Då jag hörde Hr Crusenstolpe börja uppläsningen af sitt anförande och deruti fann cn ton, hvarvid R. o. Ad. icke alltid varit van, så hoppades jag, att han skulle framställa en fullkomlig anledn. att återtaga eller fullkomligt förklara sina ord. Jag afhörde uppläsningen med all den uppmärksamhet, som var mig möjlig, men fann honom icke uppfylla min förväntan. Han medgaf, att han öfversatt det begagnade latinska ordet nefas med skälmstycken, och derefter förklarade han, att han ville öfversätta ordet skälmstycken med de habilas habilitet. Hvad detta betyder, vet jag verkligen icke; men det synes mig vara rätt lyckligt, om den der fortsatta öfversättningskonsten icke kan gå ännu längre, ty då kunde det vara möjligt att öfversätta de habilas habilitet med något ord, som visserligen icke vore tillfredsställande för någon verkligen habil, om han icke hade mycken ledighet i händerna eller i sättet att använda dem. Således tror jag jlt denna fortsatta öfversättning ej betyder något. Ett af 334 Den 3o April f. m. två, ja eller nej, måste en talare säga. Jag vill vara den förste att erinra, det Hr Crusenstolpe möjligtvis icke velat sätta ordet skälmstäcken i fullständig och fortsatt förbindelse med sin afsigt att uppgöra en tableau öfver Regeringens förfarande sedan 1809; men emedlertid står detta ord i prot. i sammanhang med denna yttrade afsigt. Detta ord behandlas nu af Hr Crusenstolpe såsom betydande de habilas habilitet; men allting beror pä det begrepp, man vill fästa vid uttrycket de habilas habilitet. Är det då ej bättre att säga: det var ett ord, som undföll mig af förhastande och sorn jag finnér vara olämpligt ? Lika med Frih. af Nordin finner jag, att detta ord nedsuddlar våra prot., och det är endast för att förekomma en högst obehaglig öfverläggning, som jag anser nödigt, att ordet utgår ur prot., eller att den person, som yttrat detsamma, återtager det samt förklarar sig vara ledsen öfver att hafva fällt detta uttryck.
Herr Lagman Sandberg yttrade sin tillfredsställelse deröfver, att Beredningen gillat principen af hans förslag, och trodde derföre, att utan så betydlig afvikelse derifrån man genom något tillägg i formen skulle kunna afhjelpa den ofullkomlighet, som Herr Doctor Wijkman tillförene anmärkt, och som lättare undfallit en mindre van Riksdagsman. Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz ansåg hvarken en sådan modification svår att verkställa, eller den följd nödvändig, som Doctor Wijkman trott sig förutse, i afseende på hinder för Nationens Motionsrätt under Nio års tid, till hvars förekommande man likväl kunde i stadgandet tillägga, att, om Urtima Riksdags sammankallande af omständigheterna föranledes på 4:de året, må Konungen äga rätt då medgifva de Motioners väckande, hvilka eljest bort hvila ännu ett år. I alla andra händelser ansåg Herr Öfver-lntendenten nödvändigt, att Riksens Ständer bestämdt sammankomma hvart 5:e år. Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Doctor Wijkman förklarade, att ett dylikt stadgande väl varit under öfverläggning i Fördelningen, men att man ej velat tillstyrka det i Plenum, af orsak att Riksdagarnes antal kunde derigenom så multipliceras, att nyttan af deras förkortande försvunne. Riksdagsmannen Anders Aberg ville gå in derpå, att tiden för frågors väckande af Riksens Ständer bestämdes till hälften af deras lagliga sammanvaro, eller l1/, månad. Men att göra denna tid hälften mindre än förut, vore att afstå för mycket, hvartill han intet kunde lemna sitt bifall. Herr Regerings-Rådet Uallenstjerna föreslog, att, om Utskottet ej alldeles ville borttaga Ständemes Motionsrätt vid Urtima Riksdagar, men likväl göra en skillnad emot de Lagtima, den då måtte bestå deruti, att tiden för detta ändamål bestämdes till 14 dagar för Urtima och 1 månad för Lagtima Riksdag. Bilaga D till Mern. N:o 11. 471 Riksdagsmannen Fehr Nilsson ansåg vådligt att alldeles eller mera än vid Lagtima Riksdag inskränka rättigheten att väcka frågor vid Urtima, och yrkade bifall på Andra Fördelningens Betänkande. Herr Grefven och Ordföranden:
Jag vågar således yrka att R. o. Ad. med godkännande af LagUtsk:s Utlåt, i öfrigt ville underkänna och återförvisa detsamma, i hvad det rörer godkännandet af Just.Ombudsm:ns granskningsrätt öfver Högsta Domstols beslut. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I LagUtsk:s Betänk, står: »Ett annat ämne bar Just.Ombudsmm slutligen i sin allmänna redogörelse gjort till föremål för R. Stms upmärksamhet, nemi. det om ökad aflöning åt så väl Just Ombudsmm, som hans Kansli. Att derom yttra sig tillkommer dock ej Utsk., som, i följd deraf, får till den behandling, som vederhör, hos RiksStm vördsamt anmäla den väckta frågan. LagUtsk:s ordkde har redan fäst Ståndets upmärksamhet på, att Utsk. icke kunnat återlemna denna fråga inom den i 44 § Riksd:sOrdn:n stadgade tid af åtta dagar, emedan berättelsens vidlyftighet icke medgifvit att på så kort tid verkställa dess granskning. 1 33 § Riksd:sOrdn:n står visserligen, att denna berättelse skall af LagUtsk. granskas, samt Utsk. med Betänk, deröfver till RiksStm inkomma; likväl bar Gr. Sparre, enl. min förmodan, rätt i sitt påstående, att Utsk. icke ensamt äger att befatta sig med denna fråga, hvarföre LagUtsk. bordt genast sammanträda med StatsUtsk., men då så icke skett, och på det Utsk. måtte komma i tillfälle att så göra, anhåller jag att denna punkt måtte skiljas från den andra och till Utsk. återremitteras. Det är naturligt, att frågan om förhöjning i lön åt Just.Ombudsmm skall kunna komma till Ständernas pröfning, utan att enskilda personer skola behöfva uptaga den, och i sådant afseende står också i 33 § Riksd:sOrdnm, att LagUtsk. äger att pröfva Just.Ombudsmms berättelse.
Anslaget till topografiska kartearbetena är nu af Utsk:t föreslaget till 75,000 rdr extra, utom det ordinarie, som utgör 34,250 rdr, eller tillsammans 109,250 om året. Till de ekonomiska kartearbetena har Utsk:ls-afdelningen föreslagit för södra och mellersta Sverige 36,000 rdr inalles, eller 30,000 extra och 6,000 ordinarie om året. Dessa förslag innefatta ovilkorligen ett misstag och genom de sins emellan varande disproportionerna befordra endast onödiga omarbeten och kostnader, hvar - 6 Den 2 Mars. före jag anser frågan behöfva en närmare utredning och yrkar återremiss, på det att frågorna om topografiska och ekonomiska kartearbetenas anslag må i sammanhang med hvarandra behandlas. Hr Rosensvärd, Johan Henrik: Jag kunde icke rätt uppfatta den föreg:de talarens mening, meri tyckte mig finna att det var fråga om att sammanslå det ekonomiska kartverket med topografiska korpsens. Jag vill icke nu inlåta mig på denna fråga, utan endast nämna att densamma varit föremål för K. M:ts pröfning, utan att vinna godkännande. Här är nu deremot fråga om ett förhöjt anslag för topografiska korpsens arbeten, på det att dessa må kunna påskyndas. Flera färdigritade kartblad vänta på granskning och deras antal ökas årligen, men de kunna icke utgifvas, då medel dertill saknas. Det är allmänt kändt att detta arbete varit af ganska stor nytta och med särdeles välvilja blifvit mottaget i de trakter, hvaröfver karta utkommit. Alven inom Utsk:t beslöt man, utan särdeles motstånd, att tillstyrka bifall till K. De båda kartverken, det ekonomiska och topografiska, stå väl icke i omedelbart sammanhang med hvarandra, men deras förarbeten hafva blifvit så ordnade att de deraf draga ömsesidig fördel. Något vidare lärer val för det närv:de icke dervid kunna göras och bör i alla hänseenden icke inverka på frågan om ett skyndsammare utgifvande af den topografiska kartan. Jag anhåller derföre att R. o. Ad., i likhet med Presteoch BorgareSt:o, ville bifalla den nu föredragna punkten. Gr.
M:t vara hög tid, att afhjelpa ettondt, som till sina följder medfört så högst menliga verkningar på de styrande och de styrde; hvarjemte likväl K. Betänkanden, N:o 128. 121 hvarjemte likväl K. M:t ansett att med en skälig nedsättning, den för Länsmännen föreslagne lönen 320 R:dr i BrcoSedlar kunde till 266 R:dr 32 sk. samma mynt bestämmas. Genom en sådan nedsättning skulle hela sammantagne beloppet, af de af Collegierne för Länsmännen tillstyrkta löneförbättringar R:dr tor,296:40. Utskottet erkänner, att denna KronoBetjenings nuvarande löner på de fleste ställen icke motsvara deras mödosamma befattningar, och finner således äfven för sin del, att en förbättring deruti bör äga rum. Men då, af förut nämnd anledning, Utskottet ansett en allmän och i helt verkställd lönereglering för LandsStaten icke kunna vid denna Riksdag till vägabringas, * och Utskottet, hvad serskildt beträffar Länsmännen, trott, att, ehuru en del LänsStyrelser, så väl som Collegierne, tillstyrkt, att inom flere Län nya Länsmansbefattningar må tillkomma, det likväl bör närmare undersökas om icke, genom en ny indelning af LänsmansDistricterne, LänsraannaPersonalen, i hela Riket, nu utgörande 44^? kan inskränkas, i stället för att ökas; har Utskottet ansett en sådan undersökning böra föregå den sluteliga regleringen af LöneStaten för desse Tjenstemän. Och föreslår Utskottet, i sådant afseende, att R. St:r hos K. M:t i underd, anhålla, det K. M:t 1 Nåder behagar förordna vidtagandet af en sådan allmän reglering af LänsmansTjensterne, att, der det 2 B. 2 H. 9 122 S t a t s - U t s k o 11 e t s utan olägenhet ske kan, genom sammanslåendet af flere och förändrad indelning af
Summa 150,000 R^ blifwit afdragne, dels Qwarntullen, sorn i Stockholm, Götheborg och Carlscrona i stället för Mantals penningar urgätt/ och således af destg Sräder 796 Den 19 Zebruarii - särskilt bör godtgöras, dels husbehofs och Salu Ac« ciserne, för hwilka sanuelige Städerne answara, finnes ätlerstoden af ersätlnings beloppet utgöra 120,000 R:d. Och ehuru Landt-Tutten samk-Aceisen ej kunna betraktas annorlunda au four Consumtions afgister, hwaraf följer alt personalen wore den mast rättwisa grund för ersättningens fördelning, hafwa likwäl Riksens Sländer, med afseende dera, att Städer» nes Handlande och Närings-Jdkare äro i tillfälle att ä sin Handel och Borgerliga rörelse återtaga hwad dem mera älägges, än ester berörde princip i nion af deras personal skulle bdlöpa, funnit skäligt, att denna Bewillnig mä rirgöras till ena hälften af Landet och den andra af Städerne eller med 60,002 R:d. af hwardera, i hwilken proportion jämwäl den nedsatning i Summan, som genom besparing i Tutt-bekieningens löner, eller eljest framdeles kunde ske, följaktligen komma Landet och Städerne titt godo. Titt repartilion emellan Städerne af den a dem belöpande Summa än det project upräuadt och gilladr, som under N:o 4 i underdånighet bifogas, waran, des derwid, sä ival Stadernes Clastification och Mantalsstrisnes personal som ock deras Handelsrörelse och andre iner eller mindre fordelaklige omstandig» Heter, jemte de belopp, hwanitt Landl-Tulls-och Accis-upbörden i hwarje Stad hitintills influtit, tagne till beräkningsgrunder, samt billigt afseende tillika gjordt ä de befrielser frän Tull och Accis som wiste
Hr von Hartmansdorff torde icke hafva glömt, att jag i förmiddags sökte förorda den allmänna grundsats, att hvad som skall gifvas af R, St. till allmänna communicalioner, och efter man beslutat att en del afbancovinsten t. ex. ovillkorligen skall utdelas, alt, säger jag, dessa summor böra reserveras så mycket som möjligt till nästa riksdag, pä det att den nya styrelse, sorn vi i dag gjort anslag lill, måtte komma i tillfälle alt tillse, luiru rättvisa i möjligaste måtto må kunna tilldelas alla, och huruvida de stora företagen, eller de som kunde anses vara af allmännare beskaffenhet, böra komma i fråga framför de mindre. På detta sätt tror jag att Hr von Hartmansdorff bade bort förstå mitt yttrande, och att jag, när jag sist yttrade mig, egentligen ville hänvisa till den bristande rättvisa, som måste uppkomma, då man, på satt StalsUtsk. nödgats göra, sk jaber ifrån sig ett anslag t. ex. på grund af nu saknade upplysningar. Ilade Utsk. t. ex. sagt i stallet: Vi 270 Den 22 M a r s e. m. finna här undersökning vara gjord af embetsman, vi finna således att det kan vara någon grund för anslag, efter vi tilltro dessa embetsman att hafva riktigt undersökt saken o. s. v., vi föreslå att en summa skall afsättas för den bär localen, med villkor att, på sätt Hr von Hartmansdorff sjelf i afton föreslagit, ortens innevånare utgöra hälften af kostnaden o. s. v.; då hade någon rättvisa varit följd. Vi komma snart lill punkten N:o 29. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 SD. Företogs kill ytterligare granskning de nii Ukffsttcl remitterade memcritter, avgående Rikets Förswars-Werk, nämligen: i:nw. Herr Oswu-ste-Lieutenanten och Riddaren af Kongl. Swards-Orden Larl kappes frän Hoglost.
Fjerde tjenstegraden : Tillfällig förhöjning derå å 33 f/s procent 4,250: Extra ordinarie tjenstemän: För 6 Kassa-skrifvare, arfvode ä 900 R:dr Ii onst idkare : Förvaltare vid Tumba bruk (uppbär sin lön på brukets stal). Förste sedeltryckare, lön Tillfällig förhöjning derå ä 33 Vs procent Öfver-vaktmästaren, tillika brandmästare, lön Tillfällig förhöjning derå ä 33 */a procent 600 200 800: (jemte fria husrum och nödig vedbrand). Vakt betjening : För 12 Vaktmästare, lön a 525 R:dr Tillfällig förhöjning derå ä 33 V3 procent För 10 Vaktmästare, lön ä 450 R:dr Tillfällig förhöjning derå ä Tjenslgöriugs-peuuingar till: Första tj enstegraden: 16 arfvoden å 600 R:dr 9,600: (hvaraf likväl de i Banko-diskonten tjenstgörande Kommissariers arfvoden utgå på nämnde verks stat). A mira tjenstegraden: 14 arfvoden a 450 R:dr 6.300. Tredje tj enst egr aden: 20 arfvoden a 300 Öfver-vakOnästare, arfvode 75: Fakt betjening : 12 Vaktmästare med 525 R:dr lön, arfvoden ä 75 R:dr 900: 10 Vaktmästare med 450 R:dr lön, arfvoden ä 50 25,SJÖ: Särskilda arfvoden och anslag: Till Cheferna för Kassaoch Depositions-afdeiningarne, Sedel-kontoret, Låne-afdelningen, Lånekausliet samt Revisionsoch Ekonoml-afdelnin gen, arfvoden ä 600 R:dr 3.600: Till Chefen för Kassa-afdelningen samt Kamererare!) i nämnde afdelning, missräknings-penningar i egenskap af vårdare utaf dagvexliugs-kassan ä 300 R:dr 600.