Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu gitter ej den, sorn af Konungens Befallningshafvande fått lof att godset innehafva, den säkerhet ställa, sorn nu sagd är; nöjes han ej heller, att godset af vederparten innehafves, och sämjas de ej, hvem det innehafva skall; namne då Konungens Befallningshafvande förvaltare, en eller flera, de der vederhäftigc äro och för godsets häfd och vårdnad sä ock dess afkomst ansvara, som sagdt är; och njuten de af af kornsten skälig vedergällning för sin möda, pä hans bekostnad, som saken tappar. Jag väntar mig det inkast, att ett preliminärbeslut af domaren vore lämpligare, såsom mera sannolikt grundadt på sakkännedom. Men så vida detta beslut erfordrades genast vid rättegångens början, vöre sakkännedomen ofta icke att påräkna; och vid sakens slutliga afgörande skulle likväl prelimiuärbeslutet kunna komma att utöfva ett för domarens oväld menligt inflytande; hvarföre jag trott det vara tryggare, att besittningsfrågan öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande, och domaren undgår den farliga frestelsen att fullfölja ett förut begånget misstag. Några anmärkningar vid Konkurslagen af den 12 Mars 1830 hafva blifvit af erfarenheten under dess tillämpning framkallade. Frälseman, som vill göra ansökning att lå till borgenärer afträda all sin egendom, skall enligt 1 § till Hofrätt ingifva sådan ansökning; och lag samma skall vara, om bolag, deri frälseman del äger, vill sin egendom afträda. Denna föreskrift har blifvit så tillämpad, att Hofrätt vore behörig domstol äfven i konkurser, der ingen frälseman begärt att få afträda ali sin egendonf eller blifvit dertill förpligtad, utan endast bolagsegendoinen blifvit afträdd af fralse och ofrälse bolagsmän. Uti en sådan tillämpning, öfverklagad i högsta instants, har Kongl. Maj:t ej funnit skäl att göra ändring. Lagens mening, om än stridande mot bokstafliga lydelsen, torde dock icke vara tvilvel underkastad.
Det halver sig icke så lätt för ett rum, som delta, alt föreställa domstol Utsk. har i det nästföregående af R. o. Ad. bifallna betänk, förklarat, att ”då det ”ankommer på vederbör., som förmena sig för deras hem"man äga anspråk på sådan jord å allmänningar, hvilken till ”odling blifvit upplåten, att i laga ordning utföra den fiter”vinningstalan, hvartill de må förmena sig vara berättigade, ’på utgången hvaraf beror, huru med odlingslägenheternas ”ränta kommer att förhållas, Utsk. anser den väckta motio”nen icke till någon åtgärd å R. St:s sida kunna föranleda.” Jag hemställer nu, huruvida detta föregående betänk. rör:de en motion, äfven om ränta från allmänningar, slår tillsammans med det utlåt., som nu är under öfverläggning. Mig förefaller det verkligen såsom de stridde emot hvarandra, alt nemi. Utsk. i det första tagit såsom grundsats, att domstolarna skola utveckla förhållandet, men i det sednare deremot antagit den grundsatsen, att, med stöd af Kammarrådet Liljenroths undersökning, vilja besluta i hufvudsaken och underställa den Ständernes sanction. Jag tror, att detta skulle vara vådligt. Jag har mig bekant, alt mångfall7 H‘7 Den 20 Maj e. m. diga rättegångar blifviFförda, exempelvis i Östergöthland om Örnberget, hvilka gatt ända till högsta instansen; och om nu här en utväg funnes att slita tvisten, så kanske att äfven de personer, som anställt den, kunde komma och framställa anspråk, om de ej funne siri sak så afgjord som de. önskade. Jag tror således, att man ej, såvida man är mån om att gå rättvist tillväga, bör företaga sig att här föreställa en domstol. Frih. Sprengtporten, Jac.Wilh.:
Län: att lån, som upptagas af jordbrukare, må få inbetalas under 5 år med “4 procents hufvudstol och 4 procents årlig förskottsränta, alt erläggas hvarje halft år, samt straffräntan nedsättas från 8 till 6 procent. Riksdagsfällmägtigen Lars Larsson från Elfsborgs Län: att om Götheborgs Discont-Verk ej kan öfverflyttas på Hypotheks-föreningar, omsättningstiden och ränte-beräkningen måtte utsträckas ifrån hvar 6:te till hvar 1 a:te månad. Herr Kyrkoherden Bergvall: att följande förändringar i de reglementariska föreskrifterne för Handels-Disconten måtte vidtagas, nemligen: 1:0 att ränta i Handels-Disconten, i likhet med räntan i gamla Discouten, nedsättes bestämdt till 5 procent; 2:0 alt tiden för Iåns erhållande måtte utsträckas till högst q månader eller åtminstone till 6; den sökande likväl obetaget, att, der han så önskar, erhålla lån på kortare tid; 3:o att Handels-Discontens Direction må, i likhet med gamla DiscontDireclionen, ega rättighet alt åt säker Lånsökande bevilja lån emot En säker mans borgen, invisning eller revers, men icke till högre belopp, än det i Reglementet nu föreskrifne maximum. Herr Grefve Rosen: att Handels-Disconterne i Stockholm och Götheborg måtte berättigas lemna lån på följande nederlagsvaror, nemligen: Bomull, Kaffe, Socker, Tobak, Tobaksstjelk och Färglräd, hvilka varor borde finnas brand försäkrade uti godkändt Engelskt Assurance-Compagnie samt förvaras i goda magasiner under Kronans vård och lås; alt lånebeloppet borde blifva varans halfva värde efter dagens Börspris, samt återbetalningstiden 6 månader, utan omsättning. Banco-Utsköttets Betänkande N:o 6. Herr TVijk: att, i anseende lill Staden Götheborgs fördelaktiga läge och lill uppmuntran för handeln på aflägsna Länder utom Europa, Amerikanska och Westindiska producter, liggande på nederlag och försäkrade lios något för soliditet kändt Assurance-Compagnie, måtte af Götheborgs Låne-Contor till måttligt värde belånas.
Herr Erik var god emot honom – honom, som jag ej törs nämna; men – Flemingen, var han också god mot honom, han som ... huu nej; hvar och en sitt derför.” ”Och derföre vill ni att de, som eder intet ondt gjort, skola lida. Fru Ebba, alla lidandes beskyddarinna, den unga Katharina, ja, den unge Welam de Wyks mor, ty äfven han hade en mor. Har J, mor, tänkt på alla de sorger, alla de tårar, de fälla, har J tänkt på alla de enkor och barn, till de många hertigens offer, öfver hvilka J triumferat. Mor, mor, kom ihåg, att dessa alla och många, många utom dem, hafva gråtit, hafva lidit samma qval och samma sorg, som J icke kunde bära; för hvilka J sökt hämd; hvilka J velat släcka i blod. – Har ni nog nu af eder hämd?” ”Det går så underligt omkring i mitt hufvud. Det började så ren der i Åbo, der, jungfrun vet, huu, der som det forssade så mycket blod. Tala inte så der, jungfru. Huu, jag vill inte hörat. Ånej, ånej, Annika går hem. Dit, dit, vet hon jungfru, icke till stugan i Tavastskogen, men dit, der hon sprang som liten flicka. Vet J, jungfru, lilla mor Annika hon var ännu mindre då. Hon var så der liten. Det var en söndagsmorgon, hon hade ett helt rent linne på sig, det var så hvitt, så hvitt; hennes fötter voro så hvita, de voro nyss tvättade. Hennes hår var också hvitt, det var kammadt och benadt och hennes kinder voro så röda som äpplen. Ack, jag minns, jag såg henne så väl i bäcken vid vår stuga. Jungfru, jungfru, Annika måste söka opp hvar den hvita, rena flickan gömt sig. Farväl, jungfru Sigrid, mor Annika kan ej hjelpa er mera nu, hon hinner inte söka sin makt mera, hon måste söka den hvita, lilla flickan.
Diiectionen, hvilka beslutat utbetalningen af Förskottet, i laglig ordning ansvar yrka. ig4 Sf a ti - U t s kott e t s Betänkariden 2:0 Under den' 2a Octob.er sistföilidne år har Kongl. Allmänna Magazins-Directionen till Kiyddkramhandlaren Morien, efter mundteligt anbud, försålt en här i Hufvudstaden på Södre Mal. men belägen och Allmänna Magazins-Inrättningen tillhörig Väderqvarn, för en köpeskilling af 2,500 R:dr Banco, hvilket försälj ningssätt StatsUtskottet ej annat kan än ogilla, fastän KöpeSumman, enl. hvad Kongl. Directionens Protocoll omförmäler, cj allenast skall öfverstiga Qvarnens inköps-pris utan äfven det värde hvartill samma Qvarn vid hållen Besigtning blifvit upp* skattad, och sådant ur de skäl, alt alla fastighets-försäljningar för Allmänna Magazins-Inrättningens räkning, efter Stats-Utskottets tanke, böra, så vida ej särskildte omständigheter till undantag föranleda och Kongl. Majit efter gjord underdånig anmälan dertill lemnar sitt nådiga bifall, städse genom öppen auction till den mestbjudande föranstaltas, hvilken utväg i detta fall åtminstone försöksvis bordt till en början desto heldre begagnas, då, efter hvad Stats-Utskottet inheintat, Kryddkrainhandlaren Morien för ifrågakomne Qvarnlägenhet, enligt slufadt Gontract med Kongl. Directionen af den 21 Aug. 1820, på fem års kid förbundit sig att i årligt Arrende erlägga 366 R:dr 32 sk. Banco och vid Arrendetidens slut återställa Qvarnen i lika godt sjack han den»amma emottaga. Stats -Utskottets'Befänkand en. 193 Ehuruväl Stats-TJtskottet således icke kunnat gilla det försäljningssätt, Kongl.
Nio 234, af Ridd. och Ad. d. 9 November; af PresteStåndet d. 3o September ; af BorgareStåndet d. 7. October; N:o 282, af Ridd. och Ad. d. 4 November; af PresteStåndet d. 16 October; af BorgareStåndet d. i3 d:o; så enär, likmätigt 69 §. RegeringsFormen, desse mål således äro af R. St:r afgjorda, bar Utskottet, i följd af de gjorda anmärkningarne, icke kunnat desamma under vidare åtgärd taga, Den 5 December 1829. ■ /c '■ ■ ' Betänkan den, N:o 344- 141 N:o 344- Ytterligare Utlåtande, ang:de användande af den till Ädelforss Guldverk lydande Egendom med tillhörigheter. (U.-A.) H öglofl. B. o. A.j H. PresteStåndet samt H. BondeStclndct hafva till Utskottet återremitterat dess i berörde ämne under N:o 275 afgifne och afV. BorgareStändet bifallne Betänkande, i anledning af följande dervid gjorde anmärkningar: Af Hr Tham, TVolrath: alt den i Betänkandet förekommande bylcsbristfråga företedde ett nytt talande bevis, huru olika grundsatser i dessa frågor tillämpas, då Kronan eller enskilte äro fordringsägare.
M:t i underd. göra hemställan oin utskeppning af ett större partie Krut till försäljning på utrikes ort, i anledning hvaraf K. M:t uti Nådig Skrifvelse d. 12 October 1820 anbefalte att ett handelsfartyg skulle befraktas och dermed afsändas 2000 Centner Krut under tillsyn af någon person, som i egenskap af Supercarg åtföljde transporten och besörjde Krutförsäljningen. Till följd häraf blef Skeppet Nils Theodor, fördt af Skepparen Nyle'n, härtill befraktadt och Capitainen vid K. M:ts Flotta C. Tybell antogs till Expeditionens utförande. Så snart infästningen försiggått verkställdes afresan härifrån i November månad samma år; och skulle, efter den Tybell meddelade instruction, resan först ställas till Corunna eller Cadiz samt, i händelse någon afsättning der ej kunde vinnas, fortsättas till S:t Barthelemy, der Krutet till försäljning borde aflastas. Efter det vintern tillbringats i Norrige, dit Skeppet för motvindar måst inlöpa, skedde ankomsten till Cadiz Betänkanden, N:o 216. 42^ Cndiz d. 2g Maj 1821, der Capitaine Tybell uppehölls till d. 1 Augusti samma är utan att något försök till Krutets föryttrande lyckats. På önMadera, dit kosan sedan ställdes, Lief 1766 Centner af Krutlasten afyttrade och togs, i brist af contant betalning, uti utbyte 200^ Pipor Madefavin hvarjemte 37 Centner försåldes emot ig Piaster för Centnern. Med den intagne vinlasten och återstående 195 Centner Krut företogs resan till S:t Barthelemy, dit ankomsten skedde d. i i October och der varorna upplossades.
Om jag ej med nog sakkännedom eller skarpsinnighet inträngt i ämnet, så må andra visa mig mina misstag; jag skall ej blott utan ovilja, utan med verklig glädje emottaga tillrättavisningen. Det enda, hvari jag ej tror mig kunna vederläggas, är, att frågan är af högsta vigt. Jag anhåller om remiss till vederb. Utskott. Hr af Uhr, Gustaf: Som jag önskar, att Utsk. måtte fästa uppmärksamhet vid den gjorda motionen, så vill jag nämna en omständighet, som annars kunde afskräcka Utsk. 130 Den 4 Mars e. m. att ingå på densamma. Ändamålet kan vinnas med mindre besvär och mindre kostnad" än motionären trott, då frågan blott ar att kringgå backar oell höjder, i stallet för att vägen går öfver deni. Sedan stället är recognosceradt, så behöfver karta icke upprättas, emedan den föreslagna vägen just genom recognosceringen är utstakad, och karta således icke behöflig. Hr Dalmans motion lades på bordet. Hr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande: Från äldre tider har till befälhafvare och besättningar å från utrikes ort återkommande Svenska fartyg, under namn af föling, utbetalts en viss summa, sorn, från och med 174R års coopvaerdi-reglementes antagande, utgått till oförändradt belopp. Denna utbetalning till sjömännen af smärre summor, vanligen vid den tid, då' de ägde bästa tillgången på penningar, liar merendels för emottagarne varit af föga nytta och sällan utgjort en tillgång för deras och deras familjs framtida behof. Detta föranlät den comité', som af K. M. haft sig uppdraget att utarbeta förslag ror:de Svenska sjöfartens befrämjande, och som inom sig ägde tvänne medlemmar, som under längre tid fört Svenska handelsfartyg, att, på enhällig tillstyrkan af i ämnet hörde, ansedde och erlarne coopvaerdi-capitainer, hos K. M. i und. föreslå föringens upphörande, emot en motsvarande ersättning, som borde användas tili fond för ålderstigne eller af olyckshändelser ur verksamhet satte sjömäns pensionerande.
Finna Ständerne, att StatsRådets ledamöter icke iakttagit nationens intresse, utan tillstyrkt Konungens beslut, som i mer eller mindre mån inverkat på medborgares frioch rättigheter, eller varit stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, så hafva de den i lagen stadgade väg öppen att göra sin öfvertygelse gällande emot dem. Denna händelse, lugnt utförd, måste medföra en nyttig verkan. Men deremot löst framkastade yttranden, der man framställer en del af en sak, men visligen förbigår andra, hvarigenom skefva omdömen uppkomma på grund af authentika handlingar, hvaraf man blott ser en del, kunna ej annat än väcka oro, ty allmänheten förledes derigenom att tro vådor förhanden eller orättvisor be - Den 29 J a n u n r i i c. m. gångna; och Styrelsen tvingas då alt antingen, nied åsidosättande af Styrelseåtgärderne, vederlägga libellisten, eller låta denna sinnesstämning fortfara. Jag tror att, med lugn eftertanka af hvad som fordras för det constitutionella samhällsskickets varaktighet, man skall finna första grunden i förtroende till Styrelsen; ty Ständerne, såsom Nationens Representanter, äro berättigade till Nationens förtroende, och vi äro skyldiga oss sjelfva och hemmavarande, att hafva förtroende och tillgifvenhet för den styrelse, vi tillsatt och de lagar, vi stiftadt för så väl oss som dem. Herr Lefrén: Jag anmälte mig i afsigt att anföra de grundsättser som Friherre Cederström fullständigt, lugnt och klart yttrat. Jag har intet vidare att anmäla, utom att jag förenar mig i alla delar med honom. Hans Eicellence Herr Friherre Lagerbjelke: En värd talare Herr Hjerta begynte ett af sina senare yttranden ungefär så här: ”Efter vi här tyckas hafva rättighet att föreslå Grundlagar.” Jag hämtar deraf så mycket mera anledning att fästa Ridd. och Adelns uppmärksamhet derpå, som jag är skyldig honom den rättvisa, att han sjelf tyckes hysa tvekan derom. Tillämpligheten deraf synes påtagligt i afseende på en anmärkning, nemligen om ordet ader. Or59 II. 20 3o6 Den 29 J a n u a r i i e. m. det handlingar stod der förut.
Snäckan fyllde hans hörsel med ett doft, ihållande brus, som tycktes arbeta sig fram från något ställe djupt inne eller långt borta, och som kom honom att tänka på hafvet ... och på ett namn, som han någon gång hade stått och ropat utåt hafvet. Ett namn, som han icke kunde glömma. Ellen satt åter vid hans sida, och hennes blickar hvilade i hans. »Om du tycker om mig, så säg det tre gånger,» bad hon skygg, förlägen, ännu med en tår i ögonfransarne. Tomas sade det tre gånger. Men han hade svårt att se henne i ögonen. Hans blickar gledo omkring från de brokiga strimmorna i trasmattan under hans fötter till möblernas blommiga tyg och sängens hvita, hemstickade täcke. »Ser du,» sade Ellen tankfullt, »när man en gång har kommit in på den orätta vägen, är det så svårt att vända om. Därför får du inte gå ifrån mig, Tomas, du måste hjälpa mig ... Jag vill inte bli en dålig flicka!» Klockorna hade slutat att ringa, och vattnet plaskade alltjämt ur takrännan. Regnet skvalade ned med ökad styrka, och himmelen hade mörknat. Kanariefågeln uppgaf ännu ett och annat svagt pip under sitt bruna skynke, tills han slutligen tystnade och föll i sömn; han trodde att det var natt. Tomas och Ellen sutto tysta. Han hade smugit en arm om hennes lif. Han kände, att hon började blifva svag, och det hade stigit upp en simmig glans i hennes ögon. Tomas Weber hade så tråkigt, att han ägnade sig åt sina studier flera dagar i sträck. Förhållandet till Ellen blef icke detsamma som det hade varit. Han var trött. Hon misstrodde honom alltjämt, och likväl skydde hon inga förödmjukelser för att få behålla honom. Efter hvarje ny berusning följde ett uppvaknande, då de stirrade på hvarandra utan ord, som två främmande, han i leda, hon i skrämsel för hans kalla blick; ty han hade förvandlats, glidit undan för henne. Han hade blifvit en annan än den Tomas, som råkat korsa hennes väg en ljus vårmorgon, som hon sedan älskat besinningslöst och ungt, och för hvars lidelse hon icke hade undanhållit en vrå af sin varelse.
Ingen har bättre tillfälle att styrka sanningen häraf än Herrar Landshöfdingar, hvars pligt i sednare tider äfvenledes blifvit den, att upptaga och bedömma förekommande Fylleribrott, jemte den emot Författningarne stridande Bränvins-utminutering. Vid dessa talrika undersökningar har jag åtminstone funnit huru som begäret för Bränvins-utprånglingen och dess nyttjande noggrannt vittna derom, att påbudne straff" ej äro tillfyllestgörande för att hindra brottsligheten, och hvad jag med Den 24 Januarii. 293 Bekymmer måste anföra; är, att vid de tillfällen då Målens utredning fordra Vittnens afhörande, så förekommer ej sällan anledning till tvifvel deruppå, att tillkallade Vittnen oförskräckt, enligt samvetspligten tolka sanningens enkla och behöriga språk — Denna frugtan innebär för hvarje redlig tänkande en ryslig känsla och föranleder till de mäst menliga följder; — ty om någon gång det skulle inträffa, att edgången vore falsk, så med fullt skäl befarar jag, att densamme, som en gång förgätit hvad heder och samvete föreskrifver, äfven vid andra tillfällen då Medmänniskors lif, ära och gods äro i fråga, afgifva lika afskyvärda vittnesmål — Då beklagligen dessa Facta äro obestridliga, så bör det vara mig tillåteligt, att på det kraftigaste sätt yrka den mer i Moraliskt än i Oeconomiskt afseende högst påkallade minskning i Bränvinstillverkningen; ty så länge öfverflödet af denna Vara är att tillgå, så blir det en solklar Contradiction att vänta återhållsamhet i förbrukningen: — Kanske skulle någon, af detta mitt yttrande, taga sig anledning att oblidt bedömma utöfningen af de Tjenstemäns befattning, som äro skyldiga att handhafva Författningarnes efterlefnad i detta fall; men jag tror och påräknar i förhand det försvar och den ursägt, som billigheten föreställer, då man betraktar otillräckligheten af de, åtminstone i Landsorterne gifne utvägar, att som sig bör motverka och beifra fyllerilasten samt begåendet af de dermed förknippade mångfaldiga brottsligheter.
Art. IV. Föreskrifter , angående hvad vid Mantalsoch Skattskrifning ar, Taxeringssamt Pröfnings-Kommitteer bör iakttagas, om ändrings sökande i Debiteringsoch Taxeringsmål, samt om besvär öfver ådömde böter. Om Mantalsoch Skattskrifning. § 39. I hela riket skola mantalsoch skattskrifningar börjas i medlet af November månad, då alla, som inom den 31 December samma år, fylla 17 år, i man - Bevillnings-Vtskotlcts Betänkandej NtO g. 4°~43- 105 t mantal skattskrifvas och de, som vid lika tid fyllt 18 år, antecknas till personlig skyddsafgifts ei läggande. Mantalsoch skallskrifningen förrättas inom hvarje stad, pastorat eller socken, i närvaro af antingen Konungens befallningshafvande eller ett sådant dess ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten. Bland presterskapet må, till dylikt ombud, endast kunna förordnas ordinarie eller tjenstförrättande pastorer, hvilka dessutom alltid sjelfve böra dervid vara tillstädes, eller ock i sitt ställe hafva utsett någon af församlingens prester; men är pastor ensam prest i församlingen, och laga förfall hindrar honom från inställelse, må han foga den anstalt; att annan person tillstädeskommer, som, med pastors ansvar, ur den medförde husförhörsboken meddelar all den upplysning, som lagligen kan äskas. § 40. Med mantalsoch skattskrifningen i Stockholm och Götheborg förhålles efter hvad serskildt derom stadgas. § 41.
Af högstberörda (III Rikets Ständer den 5 December nästlidet år aflåtna och af samtliga Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade Nådiga Proposition inhemta», hurusom hos Kongl. Maj:t direktionen för de rensningsarbeten i Köpings å, till hvilkas utförande Rikets sednast församlade Ständer beviljat ett statsbidrag, dels såsom anslag och dels såsom lån, af tillsammans 40,000 R:dr, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westmanlands län insänd och förordad skrift, i underdånighet anhållit att, som Köpings stads innevånare, för att öka gagnet för staden och orten af ofvannämnde arbeten, hvartill plan blifvit af Kongl. Maj:t den 7 December 1854 i Nåder fastställd, beslutat att jemväl utvidga ån, på sätt å en bifogad karta vöre utmärkt, från hamnbassinen till slutet af det-område, staden från Ulfve egendom lill lastageplats inköpt, dels för att minska olägenheterna för segelfarten af den udde, som åns krökning bildar, dels ock för att ernå den vattenbredd utmed nämnde lastageplats, att fartyg der skulle kunna obehindradt mötas, men för vinnande af delta ändamål erfordrades, enligt ofvanberörda karta med tillhörande beskrifning, upprättad af Kommissions-landtmätaren C. E. Lindell, en areal af 7 tunnland 13{ kappland mark af de till Öfver-Direktören m m., J. E. Hörstadius utarrenderade kronolägenheterna Hushagen, Köpingsön och Byslätten, berörde område, nemligen 5 tunnland 14y kappland af Hushagen, 1 tunnland 8 kappland af Köpingsön och 23 kappland af Byslätten, måtte från Kronan till Köpings stad afträdas emot årlig afgift, motsvarande det arrende, som belöper sig på det till afsöndring ifrågasatta jordom - Slcits-Utskottets Utlåtande JVJ 57. rådet i förhållande till arrendet af hela lägenheterna, hvilken afgift staden vore villig att till Strömsholms stuteri-inrättning, dit arrendet ingår, årligen erlägga.
Fräkenbotten borde utgå efter markagäng. — Swnua Refoluriön lämnar derhos Grefwe kvlrwst försäkran, alr dea» jom as honom arrenderade Ultuna skulle w c.i trygg och säker om 0, guald besitt>iii:g uti ZO är. att rakna '.fran midfastan i?88 änskönt Grefwe b/lunlc under samina tid med döden ofginge, i hwilken händelse likwäl arrendet för den Den r6 December. 1017 ten återstående tiden, sadan! som det genom contracket cmeHaii Grefwe lvlrmk och Arrendmoren blifwit stadgadt israil Grefwens dösStima skulle directe bekajas tili Kronan, samt oswannau.nde >02 R:d i dest ställe förswiuna. I för magd häraf öfwerlämuade Greiwé -Xäunlc den 14 Mars 1787 detta arrende till ÖfwerCommi» saricn Olsson sorn atog sig ark betala en summa af 1666 R:d Z2 si. i arrende ärligen och likmätigt Kongl. Rescriptet af den 22 Februarii 1788 och Kongl. Kain, mar-Collcgii contrack den g Augusti samma är för» säkrades Olsson om zo ärs orubbad besinningstid.
Sedel i krettlie är, hvarefter någon anmärk, ning för Pastors befattning i afseende ä Lysning-, Sedlars charmande icke äger rum. Ansökningar vm Ekars och Bokars fällande. Smedjelund och. Utsvningar, sa mål a Skog, som till ny Aker, Äng, Beteshagar och Uppodlingar, Twä Skillingar Arket. De deröfwer fallande Utslag', Tiva Skillim gar. §. 2Z.' Ifrån Charta, Sigiuata befrias: i:o. Alla kunbart och bewisligen Fattige, da Domaren eller Embetsmannen tecknar a Handlingarne ordet Gratis. 2:0. Allt som rörer Kongl. Majsts och Kronans ratt, samt hos Kongl. Mant, Dest Statstzxpedition, Hof, och Öfwer - Rätter, Covegier, Domstolar, Directioner, Commilteer, Priwiligerade Pudlike Werk. Inrättningar och Contoir, eller ock pa andre stallen, der Kongl. Majus och Rikets ratt ar i frana, kan beslutas, warder ffrifteligen försattadt och der fsrwarodr, eller ock till Kongl. Maj.t och andre Werk ä Embets magnar insändes, äfwensom alla inneliggande Prvtocoller, samt Regi stratu - Den 18 Augustd -9°» §- 22.