Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 4 till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 7 ständ, hvaruti denna del af vår sjökrigsmateriel sig befinner. Lyckligtvis råder mindre ovisshet i frägan om beskaffenheten af de fartyg, som måste anskaffas för att ersätta de obrukbara. Förbättringar i dessa fartygs konstruktion och bestyckning komma visserligen äfven att oaflåtligt fortgå, och det kan väl derföre sägas, att man icke heller i afseende härpå hunnit till någon stadgad åsigt om det bestämdt bästa ; men fastän uppnåendet af ett sådant mål ej är tänkbart annorlunda än för en kort tid, kan dock i alla fall under en dylik väntan landet icke lemnäs utan sjöförsvar äfven af detta slag. De väsendtligaste hufvudgrunderna för konstruktionen af dithörande fartyg synas för öfrigt vara med tillräcklig visshet utredda. Ryggnad^materialet måste till vida väsendtligaste delen utgöras af de tjockaste jernplåtar, som vid fartygsbyggnad kunna användas; artilleriets styrka förnämligast sökas uti kanonens pundigtal och krutladdningens mängd, icke i antalet af pjeser; drifkraften hufvudsakligen — för att icke säga uteslutande, utom i nödfall — hemtas af ångan; de högst vigtiga egenskaperna af största möjliga hastighet och stadighet under artilleriets begagnande i sjögång sökas i den form och de dimensioner, sorn bäst befordra dessa ändamål, dock med den begränsning till storlek i det hela, som våra farvatten och förandet af ett aktivt krig i desamma ovilkorligen kräfva. Vid bekämpandet af de svårigheter, som för konstruktören kunna i dessa sednare afseende!) komma att uppstå, måste alltid iakttagas den osvikliga regeln : att det är kanonernas verkningsförmåga, icke deras antal, som i främsta rummet bestämmer fartygets tjenstbarhet för krigsbruk, samt att följaktligen, vid jemförelse emellan 2:ne fartyg, som föra lika stor och lika verksam bestyckning, företrädet alltid ligger hos det, som derjemte kan framdrifvas med största hastighet och är hvad man kallar «den bästa sjöbåten.»
Herr kmli, Fullmägtig Friherre Istjerta, krsäric, Mijor, R. S. O. Herr kolsnstjerna, Ryttmästare, R. S. O. Herr ^nrsp, Fullmägtig Friherre Alcsrlstelm, Samuel, Ofwerste-I^isukeasnr. Herr LilfverlLs?» Fullmägtig Herr Qripsbslä, Ofwerstelstemsnanr. Herr ^rmlelr, Lstristostsr, Lg^irains. Herr von ^axenäorn, Fullmägtig Herr I.a§ercr»mr:, Major, R. S. O. Af Tredje Linsten: Herr k-eijonaälsr, Fullmägtig Herr klammardsrA, (larl. Ofwerste-I^ieurenanr. Herr lilinglelr, Fullmägtig Friherre LstrsntvZrä, 6uliaf krsäric. Herr von I.ipliarör, Fullmägtig Herr I^gAsrerrntr, kreäric, HofJägmästare. Herr Istre, /^Istrecstr, Kongl. Sscrsrsrars. Herr von V/rigstr, lstenric Osor§, Ofwerste. Herr von Jacostslon, ><ils. Herr Lerron» Alexander. Herr LsrgsnereuiL, I^ars, Stallmästare» Uti Lag - Utffottet. Af Första Llasten: Grefwe koste, ^r>viä Lric, krestäenr) 6. N. o. Grefwe kun^s, Marken, Cantziie-Räd. Friherre KZIgmk, 0Is8, Förste Hof-Stallmästare, 6. af alla K. ' Friherre Laek, polian 6a'oris!, Maior. 6 4- ! Friherre von snickeri, ^raviä, Kammarherre. Friherre Lagerbjelke, polian Lustaf, Vice-Amiral, c. S. 0. St. K. Friherre örnstcjölcl, Jokan Wilhelm, Ofwerste.
Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. N:o Sid. Kidd. 0. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. Expeditions taxa; förslag till sådan för Banken och dertill hörande Discont - Verk och Lane-Contoir 9999999999999 Svar på återremiss,,,, „ se Taxa. rxtra medel och uppbörder; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, sid. 8. Extra Stats-regleringen; se Anslag för cn gång, e), f), s)> h)> 0. *)• Extra utgifter; se Hufvud-Titel 8:dc; sid. i. Extra ut gifts-medlen, om nedsättning i anslaget; se Hufvud-Titel 8;de, sid. 6, 7. F. cr. r" PT rZ < *Ö Ci O N:o Fabriker; se Understöd. Fabriks-anläggningar; se Motioner. Fahlu grufva} om lösnings-rätten till fjerdeparter d(ri,,j, 9999999 999999999999 Fahlun; chaussé derifrån tili Westerås; se Anslag för en gång, g)^ Falkenberg; öfverlåtelse af Kronans tullbro öfver Ettbra-strömmen till staden , , , , „ om understöd för de brandskadade derstädes 9999999999999999*, Svar pä återremiss Fardag å Städernes Embetsoch Tjenstemäns Fattige i Lappmarken, understöd för; se Lappmarken. Fattigvård; mantals-penningarnes användande dertill 99 999999 »9 99 999999 9 „ för å Krono-allmänningarne bosatte per-' söner,,,,,,,,, Fattigvärden i de Rikets städer, hvarest Garnizoner finnas förlagde, om Statsanslag dertill , i Riket, angående lagstiftning derom Svar på återremiss ,,,, Sammanjemknings-försiag , , , , Voterings-proposition ,,, Voterings-resultat
473 blifvit uppgifvet, hvarken något vidare förordnande om löner för dem ankommit, eller några sådana löner blifvit på Länets Stat uppförde, kunde alltså någon löntillökning för dem ej ega rum, E. K. M. täcktes, med afseende jemväl derå, att Krono-Fjerdingsmännens befattning, särdeles i de Norra Länen, skall vara högst besvärlig, i Nåder tillåta, att ofvannämnde lönebelopp, så väl för den förflutna tiden eller ifrån och med år 1815, som hädanefter, måtte varda till Fjerdingsmännen inom meranämnde Län utbefaldt. Detta, med hvad Stats-Contoiret, uti häröfver afgifvet och Riksens Ständer jemväl i Nåder meddeladt underd. Utlåtande, anfört, hafva Riksens Ständer uti öfvervägande tagit; och hvad först angår den af Krono-Fjerdingsjmännen i Wester-Norrlands-Län yrkade ersättning för saknad Lön under den förflutna tiden, så och då Fierdingsmans-befattningen synes utgöra ett medborgerligt onus, hvilket likväl 1 är till någon del godtgjordt genom vissa innehaf;varén tillagde fördelar, hafva Riksens Ständer destomindre kunnat ifrågavarande ersättning bevilja, som Fjerdingsmännen i Rikets öfriga Län skulle häraf hemta anledning, att till erhållande af enahanda förmon sig anmäla, i hvilket fall Sjats-Verket finge vidkännas en högst betydlig utgift, vida öfverstigande dess tillgångar. — ^Beträffande åter Fjerdingsmännens aflöning för den kommande tiden, så vilja Riksens Ständer deras beslut härutinnan, framdeles och sedan re* 471 Underdåniga Skrifvelser. gleringen af Styrelseverket, uti alla dess grenar, blifvit tillvägabragt, i umlerd. anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 9 Sept, 1823;. Preste-Ståndet d. g — •— Eorgare-Ståndet d. 11 —■ — Bonde-Ståndet d. n — Riksens Ständers underd.
Lin någonsin olämpligt, mae det i synnerhet nu: enahanda ffäl, som förut styrt Lanea Fullmägkigas ofstyrkande häremot, werkade äfmen de»>ia gäng pa deras utlåtande, och Konungen sjelf, tilkannagaf ifrån Bender sit ogillande af förslaget, såsom ffadligt^sör Lanco^Werket. Rikcts^trangmal moro de samma, och all omtanka spändes, ar dem afhjelpa. Lsncjusn kom ock icke i förgätenhet; och dest undsättning älitades, ej mindre för de stora behoswe», fortfarande Krigö-rustningar och Flottans utredande, an för mindre, såsom Hos»förtäringen, Lis-tiLläets aflöning w. m. Osca under loppet af z:ne ar nödgades Fullmägkige ådagalägga omöjligheten häraf, och erinra vin bristande Interesse-, inbetalningar a förra förffotter: dock kemnade, stundom något biträde, med wilkor af korrt tid, och återbetalningar af Koppar-Räntan, Slagskatten och wista Onrrchukionsr: derjämte feck Lan^uen en tilökning t dest förut suscnliga Kronofordran tzrrigenoM, at Hen - 'Z?S Nes Majlis Enke. Drottningen k^cäviK Ulevnors» snflijida kanea län 2)',z;o Dal. Lsroliner pä Kro«ans räkning ar 1712 öswerförbes. Z»! <jurn 06) S'^t6.Merker agde således med hvarandra en föga behaglig gemenskap. Tidens Hand» tinqar urwisa, ot Onrrelponä nwen deni emcilan geck ut pä pre,encioner om kmgnens biträden ocb d^'a^ociscknner om dest betalning, under' det Kongl. Maj.'! flera ganger jörsäkradc ar willja bibehålla Werkei wid dest rättighet derri!: bägge wörö dock mcrän» dels lika smara al wcrkställa.
Borgmästarinnan vinkade skyndsamt barnen till sig, och hviskade dem någonting i örat, hvartill den ena af flickorna svarade: ”Men du hade ju sagt, att vi skulle göra så med allesamman!” – Mamma skakade med en mycket förtretad uppsyn på hufvudet, och hviskade till sin granne: ”Ack, hvad barn äro enfaldiga! Det erfordras ett öfvermenskligt tålamod, att icke förarga sig sjuk öfver dem. Min lilla, söta fru M**, hvem i Herrans namn är den der menniskan?” Emellertid hade borgmästaren, en liten, tjock man, med en reputerlig mage och en lika reputerlig peruk, nalkats vår hjelte, hvilken, med hatten i hand, stod några steg ifrån dörren, och afvaktade ankomsten af stadens styresman, som närmade sig långsamt, med glasögonen hoplagda och hållna för ena ögat. ”Hvem är han, min vän?” frågade borgmästaren, som ganska väl visste hvem han var, ”och hvad än hans ärende?” Mannerstedts hjerta klappade af den häftiga sinnesrörelsen, så att det tycktes vilja spränga bröstet, och kinder och panna lågade som eld, då han yttrade: ”Mitt namn är Frans Mannerstedt, hvilket passet utvisade, som jag hade äran aflemna vid min ankomst. Mitt ärende är att efterfråga, om herr borgmästaren för något af dess barn är i behof af en lärare i språk, musik eller teckning?” ”Ja så, ja så! är det herr Mannerstedt? Jag erinrar mig nu,” sade borgmästaren och vinkade åt en betjent att framsätta en stol åt den fremmande, men hvilken denne höfligt undanbad sig. Att stå vid dörren som supplikant, fick väl gå an; mången hade ju stått så före honom, och millioner varelser skulle ju äfven efter honom känna samma förödmjukelse; men att blifva inbjuden att som gäst der intaga sin plats, det var för mycket. Med en kort, stolt bugning sköt Mannerstedt den erbjudna stolen tillbaka. ”Ja ha,” återtog borgmästaren och satte sig vårdslöst vid fönstret, ”så att detta var herrns ärende?
Jag för min del kan icke Hana att den fråga, som uteslutande ankommer på K. M., kan på R. St:rs åtgärd ankomma. R. St:r ega endast till K. M. frambära en und. anhållan i ämnet; och det är endast en sådan åtgärd, som på It. St:r beror. I öfrigt kan jag icke finna, att frågan på något annat sätt skulle kunna af R. Shr lösas, än derigenom, att man, i hän delse ett dylikt särskildt Utskott skulle tillsättas, ifrån detsamma undantoge alla anslagsfrågor. Derefter komma endast reglementslrågorna att återstå; och, i afseende å dem, tror jag det ingalunda vara lämpligt eller nyttigt att R. Scr inlåta sig. På dessa skäl anhåller äfven jag om alslag. Hr Fahnehjelm, Pehr Gustaf Wilhelm: Ehuru såväl ordföranden i Ekonomi-Ulsk:t, sorn ock en annan aktad ledamot af samma Utskott här uppträdt för att yrka afslag å förevarande inbjudning, och ehuru II. o. Ad. vid ett föregående tillfälle för icke många dagar sedan afslagit Borgare-St:s inbjudning uti hufvudsakligen enahanda syftning, har jag dock vågat begära ordet, för att försvara det förslag, som af Hederv. Bonde-St. nu blifvit framstäildt, samt anhålla, att R. o. Ad. ville biträda sistnämnda Stånds nu föredragna inbjudning. Anledningen dertill att R. o. Ad. förkastade Borgare-St:s inbjudning, tror jag hafva varit, icke allenast den öfvertygelse, som en del af detta Stånds ledamöter hyste och uttalade, att ifrågavarande ärendes behandling icke behöfde försiggå i ett särskildt Utskott; utan äfven tvänne andra skäl förefunnos, hvilka, Den 13 December. efter mitt förmenande, till förutnämnde resultat voro i väsendtlig män vållande. Det ena, att i Borgare-St:s omhandlade inbjudning icke blifvit åt Stats-Utskrt reserverad dess grundlagsenlig rätt att handhafva anslagsfrågor.
Vid ånyo skedd föredragning af Constitutions-Ulskottets utlåtande N:o 47, med anledning af 2:ne Stånds beslut, i afseende på utlåtandet N:o 36, förklarade Preste-Ståndet sig vidblifva sin redan yttrade åsigt, att samtlige Riks-Ståndens, angående Utskottets i memorialet JN:o 26 ira inslå lid a grundlagsändringsförslag, förklarade gemensamma tankar bort till ett helt utlåtande, enligt 56 § Regeringsformen, sammanjemkas, samt att, förrän denna jeinkningsålgärd blifvit vidtagen, Ståndet funne sig förhindrad'. att beslut i hufvudfrågan fatta; kunnande fördenskull, i anseende lill Riksdagens instundande slut, berörde hufvudfråga icke till annan behandling inom Ståndet förekomma, än som i anledning af Utskottets redan bordlagda utlåtande N:o 49 kan komma att ega rum. Från Vä Hofi. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets memorial och utlåtanden: N:o 330, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Riks-Archivets och Riksgäids-Contorets framtida localer: lnbjudningarne antogos och voteringspropositionerna förföllo; N:o 324, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N;o 287, äfvensom Hederv. Bonde-Ståndets, genom prolocollsutdrag den 17 dennes, till Borgare-Ståndet meddelade inbjudning till instämmande i Bonde-Ståndets godkännande af utlåtandet N:o 287: Med antagande af denna inbjudning, godkände Ståndet utlåtandet N:o 287 med de förändringar, som i afseende på förslagets 5 och 9 §§ innefattas i utlåtandet N:o 324. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets utlåtande N:o 124, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 62, öfver väckt motion, angående gemensam Lag för inrikes och utrikes vexlar: 960 Prot.-Uidrag, den 21 Maj tSsfS.
Horns yttrande, böra fästa uppmärksamheten derpå, att lian ej ifrågasatt sin rättighet att framställa propos. å ett tillstyrkande af SlatsUtsk. lill Ständerna, att besluta om skatters förminskning eller tillökning, men att lian blott ansett sig ej kunna framställa propos. till bifall å detta utlåt, i dess nilvor. form, derföre att förslaget ej innehölle, att R. St:s Lie - Den ao Maj e. un. i33 slut borde bemslällas lill K. M:s bifall, hvilket bifall äfven enligt Gr. Horns mening syntes vara nödvändigt. Hr von H a r t m a n sdo r f f: Sedan Hr Frih. o. Landtm, yttrat sig, och Gr. Horn icke yrkal propos. emot Hr Frih. o. Landtnäs uttalade vägran, sä har jag ingenting att ti11— lägga. Frih. Sprengtporten: Jag tager mig friheten fästa Hr Frih. o. Landtm:s uppmärksamhet derpå, att detta ärende blifvit öfverlemnadt af Konungen till Ständerna, och synes mig det således vara ganska tydligt, att Exped.Utsk. sjelfmant bör uppsätta en lind. svars-skrifvelse till Konungen, ehuru StatsUtsk. för sin del icke ansåg sig behöfva derom göra framställning. Frih. Gederström: Den siste talaren har sagt, att del är en Konungens propos., som af StatsUtsk. genom detta beslut vore bifallen. Så lärer väl förhållandet icke directe vara. Konungen har öfverlemnat handlingarna till Ständerna, men icke lärer Konungen hafva tillstyrkt bifall till hvad vederbör, på Öland begärt. Frih. Sprengtporten: Det kommer förmodligen af det olika sätt, hvarpå Frih. Cederström och jag uppfattat hvad sorn menas med att öfverlemna handlingar till Ständerna. Jag kan åtminstone icke, då Konungen öfverlemna!- lill Ständerna handlingar från enskild Corporation, göra mig annan föreställning derom, än att sjelfva öfverlemnande! innefattar ett tillstyrkande från Konungens sida. Gr, Gyldenstolpe:
ett med fem sigill försegladt kuvert med ett papper, hvarpå d: r Backman skrifvit något för oss båda obekant; jag, Lundberg, som ej erhållit någon vägledning angående skrifvelsens innehåll, åter-lemnade denna dag kuvertet med sigillen oskadade och obrutna, under förklaring, att det skrifna innehöll något » angående hypnotismens makt att böta sjukdomar, bara man tror på den ». Skrifvelsen som ej kunnat på något vanligt sätt läsas, bröts af mig. Sophie Louise Posse, och befanns innehålla en receptblankett, på hvilken med stor stil var skrifvet: Tron, så värden I helbregda! Sanningsenligheten af detta lilla experiment och att intet svek därvid förekommit intyga Kalmar d. (Signeradt) Ebba Lundberg. Sophia Louise Posse. » Vid ett liknande experiment en annan gång förklarade fröken Lundberg, att på papperet stod skrifvet: » Kalmar ». I själfva verket stod där » Karma ». En annan gång fick jag ifrån en kollega ett med många sigill försegladt konvolut, enligt uppgift innehållande ett bref, med anmodan försöka redogöra för innehållet af skrifvelsen. Intet af innehållet var synligt för vanliga ögon och somnambulerna, — ty jag försökte med två, — fingo aldrig handskas med det i enrum eller på sådant sätt, att något svek var möjligt. Fröken Hilda Ljunggren meddelade, under det hon sof, först en beskrifning öfver en sjtad, tillräckligt tydligt för att jag skulle inse, att det ej var någon svensk sådan; vidare en detaljerad beskrifning på en 40 års man med kastanjebrunt yfvigt hår, långa, väl vårdade polissonger, något böjd näsa * djupblå ögon, ett djupt veck från näsroten; något lång (månne Braids signalement? Bkn); en lärd man. Hon såg honom sitta vid ett bord, sysselsatt med arbete, liksom han hölle på att utarbeta en bok. Hypnotismen afhandlades däri, men därjämte något mer — något vetenskapligt.39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
Denna sällsynt lyckliga export-handel ökade penningetillgången och denna beredde, i sin ordning, utväg för liand - I3C Den 5 Augusti. lande ali importera en vida större mängd utländska varor än sorn eljest skulle blifvit händelsen. Ar 1847 var den Svenska handeln på utrikes orter om möjligt är ännu fördelaktigare. Sverige exporterade då till förhöjda priser en högst betydlig qvantitet både jern och trävaror, och hvad som icke litet tyngde pä handelsvägen till fördel för Sverige var den stora Spannmåls-export sorn jemväl det året skedde till högt uppdrifna priser. Det var således naturligt, att de ovanligt rika tillgångar som denna exporthandel förskaffade våra Svenska köpmän skulle föranleda dem att jemväl i sin ordning importera en ovanlig mängd utländska artiklar. Men huru står det nu till med handeln? Frilim känner det lika väl sorn jag. Man kan knappast utföra ett enda Sköf stångjern, åtminstone ingenting betydligt deraf, under det priserne ä denna artikel äro i fallande. Ingen trädvaruhandel finnas numera lill och huru det nu förhåller sig med spannmålshandlen det vet Frilen likaledes ganska noga. Med all den rikedom som tyckes blifva pä jorden en skördeväg, så kunna vi icke påräkna att få exportera en enda tunna säd, enär det är allmänt kändt, alt oaktadt de olyckor som hafva hemsökt fasta landet i Europa, dessa likväl icke sträckt sig till felslagne skördar, hvilka tvärtom der blifvit lika goda som bär i landet. Om också ett eller annat tusende tunnor spannmål komme alt utgå från Sverige, så sker det ingalunda, det vågar jag påstå, såsom år 1847 hvarken till qvantitet eller till förmånliga priser. Jag frågar då om det är välbetänkt, att ensamt taga till rättelse dessa 2:ne år, hvilka måhända varit de fördelaktigaste, dera Sveriges handelshistoria sedan århundraden tillbaka har att framvisa? Jag frågar om det är väl betänkt, att lägga dem till grund vid beräkning af de kommande årens tullintrader. Bör man äfventyra att genom de brister, som häraf äro att med all sannolikhet befara, nödgas fylla anslagslillarne, med hvad?
Bet ärik Andem 1 77 straffräntor för de år 1819 ofver tiden uteblefna och framdeles uteblifvande Actie-insättningar ; Verkets behållning genom försäljningen af de vid bristande betalning dbdade och hernfalne Actierne, samt Verkets andel i böter för ofrid och brott emot blifvande Hamnoch SeglationsReglernenfe, äfvensom några tillfälliga inkomster af en och arnian Tjenstemans eller arbetares behållning x Sparbanken; till säkerhet för hvilken besparingsfond, inteckning skulle meddelas 14ti en eller flere af Bolagets Egendomar, heldst i hvar och en Provins, för den iler blifvande Besparingscassa; och Herrar BancoFullmägtige, efter erhållen del af detta BoiagsstämmoProtocoII, den 16 November samma år, yttrat deras öfvertygelse om nyttan af sjelfva anstalten, hvarigenom utgifter, som förut graverat Verket, kunde i en framtid besparas, och mot hvilken, såsom grundad på Tjenstemans och arbetares egna tillskott, Herrar Fullmägtige ej funne något att erinra, under bifogadt förbehåll, att sådana medel och fonder som Rikets Ständer påräknat för det egentligaC analarbetets fortgång och vidmagthållande, icke utan Peras tillåtelse blefve för särskildta ändamål medtagne eller förminskade; så hade, i följd af det uppdrag BolagsDelegarne vid förenämnde tillfälle lernnat Verkets Revisorer och Direction, att samfäldt granska och fullborda det upprättade Förslaget, dessa sistnämnde gemensamt, under ordinarie Directiousmötet uti Linköping i Januarii 1821, till pröfning förehafl ett förändradt Förslag, enligt hvilket ofvannämnde Inrättningar, efBihang till Riks. St. Prof.1823, 6 ut Sami. N:o 12. Baneo-Utsiottets
Sedan socknemännen, af sådan orsak talrikt inträdt uti socknestugan, blef af flera anförda skäl visadt, det nämnde Erik Isakssons uppförande, i följe af hans ytterliga begifvenhet på dryckenskap, ofta gränsande till vansinnighet, att han mot sitt presterskap flera gånger visat graf vanvördnad och emot sina socknemän ondska och otidighet, samt mot hustru och barn så tygellöst och vådligt uppfört sig att dessa ej mera vågade med honom sammanbo, att han dessutom en längre tid varit högst oordentlig och försumlig uti skötandet af sin kyrkovaktare-tjenst samt äfven förut icke efterkommit de föreskrifter som honom i och för denna tjenst blifvit af presterskapet gifna m.m. Emedan ock ingen als motsade sanningen af dessa anmälanden, men Erik Isaksson äfvenledes tillförne blifvit dels enskildt af herr pastor Edlund, dels ock inför kyrko-rådet af honom för sådant uppförande tilltalad och varnad, utan att hafva sig förbättrat, så ansågs det med församlingens enhälliga samtycke tillbörligt och rättvist, det Erik Isaksson skall nu från sin tjenst såsom kyrkovaktare i Häggenås varda afsatt. § 2. Efter afgörande härom beslöt ock församlingen, att åt bonden Anders Tapper i Häggesta, som dervid förklarade sig nöjd, uppdraga föreståendet af den sålunda ledigblifvande tjensten, tills man hunne i vederbörlig ordning om dess tillsättande afgöra, och ville församlingen framdeles bestämma om Anders Tappers nöjaktiga aflönande för den tid, han kommer att såsom kyrkobetjent vid Häggenås kyrka denna ledigvordna tjensten förestå. In fidem N. Feltström [ Tillagt i marginalen:] Den 22 mars erhöll Erik Isaksson del af detta protocoll, tillika med besvärsanvisning. 1846 den 1 mars upplästes förestående protocoll offentligen i Häggenås sockenstuga och erkändes till alla delar, intygas på församlingens vägnar: Jonas Jonasson i Heggesta Erik Svensson i Nygård Erik Hansson i Storgård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA.
Hertiginnan af Dalarne bevistade konserten. En s a g a. Af Laura Fitinghoff. P et var så tyst rundtorn det gamla slottet, kring hvilket de skyhöga popplarna höllo vakt i midnattsstunden, så att icke ens månen, som stod full och blank i himlarymden, förmådde tränga sig igenom och nå de långa hvälfda fönsterraderna, hvilka lågo dolda bakom popplarhas allvarsamma skyddsvakt. Tyst var det kring hela slottsområdet; den stora bandhunden var löst från sin koja och förd in i folkstugan; dufslaget var tillstängdt om dufvorna, hvilka icke skulle tillåtas flyga ut i den tidiga morgongryningen, och i öfversta tornet, där de tama falkarna hade sitt b o, voro gluggarna tilltäppta, på det ej fåglarna med sitt skri skulle störa den stora högtidliga tystnaden. Inne i den långa filen af höga gemak voro ljus tända i lampetter, hvilkas slipade spegelytor återkastade skenet, som dock ej förmådde öfvervinna mörkret, lägradt i vrår, djupa fönstersmygar och kring väggarnas spända, af ålder dunkla gobeliner. Glödhögarne från stockeldarne i de öppna marmorspislarna glimmade och spredo ett djuprödt sken kringom härden. Där framför, i ett af gemaken, låg en väldig björnhud. På den stodo tvänne, nu tomma karmstolar; skickligt snidade gripklor höllo de gyllene kulor, som utgjorde stolarnes fötter; lejonhufvuden med grinande gap och veckadt pannskinn stucko fram ur armstöden med sin stoppning af purpurfärgad sidendamast. Kolen prasslade och glödde. Det tisslade och tasslade kring den vidöppna eldstaden. Gamla, gamla tomtar med långa hvita skägg och röda toppmössor sutto på korslagda ben i krets på själfva spiselns järnhäll, gammal äfven den med namnet af slottets ägare och det tresiffriga årtalet ingjutet på midten. I stilla drömmande undran sutto de, gammeltomtarne, och sökte att tyda gåtorna, som ställdes upp för dem i glöden.