Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är långt ifrån mig, att gilla detta resonement, ty jag vet allt för väl huru långt verkningarna af odling och uplysningen sträcka sig, och att således samhällets upoffringar för dessa ändamål åtminstone medelbart komma alla dess medlemmar tillgodo, men till någon viss grad, eller s. t. v., som vinsten är mera direkt för några, än för andra, tror jag icke att påståendet kan förnekas. Jag anser det derföre fullkomligt rationell, att de, som direkt benyttja fördelen, också något sjelfva bidraga lill kostnaderna, och finner det för min del hvarken nödigt eller välbetänkt, att nu förminska den redan ganska måttliga lermins-afgiften och i stället öka Statsanslaget. Dessutom förhåller det sig icke exakt, såsom här blifvit upgifvet, nemi. alt en fullkomlig lärofrihet exsisterat. Detta har redan förut blifvit visadt och utveckladt, hvarföre jag förbigår denna omständighet, likasom jag icke heller behöfver vidare fästa mig vid motsidans förnämsta argument, eller nyttan af att den fattiga ej utestänges från undervisningen, enär detsamma alldeles förfaller vid sidan af den nya skolordningens, uttryckliga föreskrifter, att de fattige äro från all afgift frie. Hvad äter angår en annan talares anmärkn. ronde riktigheten af ersättnings-summans belopp, eller att då K. M. i Dess propos. vid förra riksdagen beräknat sammanlagda beloppet af hela terminsafgiften till 60.000 r:dr, efter 10 r:dr för hvarje lärjunge, men alt då denna afgift nedsattes till hälften, så utgör detta 30,000 r:dr och -J deraf 12.000 r:dr, så är visserligen allt detta aritmetiskt rätt, men man måste likväl komma ihåg, att sjelfva utgångspunkten för denna beräkning eller de 60,000 r:dr endast var en kalkulation, och att afgiftens verkliga belopp beror på lärjungarnes antal, och på huru mycket som afkastas, hvilket icke på förhand är kändt. Enl. hvad jag tror mig veta har likväl denna afgift, om den än för närvar, ungefär motsvarar det beräknade beloppet, likväl en tendens alt framdeles öfverstiga detsamma.
Kopparkäril, gångkläder, jernsaker, lågo om hvarandra på stigarne jemte matvaror och gods af alla slag, och mer än en gång trodde de förföljande knektarne sig på afstånd se ett börjande yrväder, då bönderne, ur stånd att medföra de röfvade sängkläderna, för att åtminstone kunna bärja öfvertåget, skuru hål derpå och skakade fjädrarna ut så att de flögo omkring i luften likt snö. Jemte herr Erik, syntes ståthållaren följande morgon rida omkring i nejden. ”Detta var dock snart afgjordt”, sade han, ”så godt hade kunnat vara att skrämma de bestarne förr, så hade de ej hunnit fara så illa fram. Nå, jag tänker de fått minnesbeta nu så den skall sitta i dem länge och väl. De sprungo omkring som kalfvar, när man tuttar af litet krut för näsan på dem.” ”Måtte blott de syndarne ej ånyo retas opp af hertigens handtlangare, så tror jag väl detta borde betaga dem lusten; fast finnen är lika svår att stilla när han engång kommit i rörelse, som han är tung att först få att börja röras.” ”Jag stannar nu, som sagt, här tills vidare. J åter begen eder, som aftaldt är, till Åbo, för att der ordna hvad jag tillsagt eder. Önsken J dock att i förbifarten besöka eder fru och dotter, så gör ett par timmar intet till saken.” ”Vill eders herradöme tillåta mig att, enligt eder ärade inbjudning, medföra min dotter för att ställa henne under fru Ebbas beskydd, så vore detta mig särdeles kärt.” ”Godt. Är hon färdig till i morgon bittida, så mågen J vänta till dess. Hon kan då fara med eder, och sålunda ha säker eskort af de ryttare som följa eder, och hvilka jag nu ställt under herr Enevald Finckes befäl. De tre fanor ryttare, som förföljt bönderne öfver en del af Tavastskogen, hvilken sträckte sig framåt i tolfmila ödslighet, hade återkommit och det var några af dem, som nu under Enevalds befäl återsändes till Åbo. Fleming hade mycket att ordna innan han kunde lemna Tavastland, och många bref sedan denna tid, bevittna hans verksamhet der.
Nu deremot, då fängelser ej i alla härader finnas, och äfven, der sådana finnas, de allmänneligen ej äro ämnade till annat än att tjena till förvaringsrum för fångar vid transporter, eller under pågående ransakning; så måste de som för brott häktas, i afbidan på ransakning skickas till det ofta på långt afstånd belägna länsfängelset. Sålunda händer inom Wester-Norrlands län ofta, att personer, som häktas någon gång för ganska ringa förbrytelser, måste transporteras lång väg, i vissa fall ända till 30 mil, för att sedermera till ransaknings undergående tillbakasändas samma långa väg. Måste då ransakningen, för vittnens uteblifvande eller af annan orsak, uppskjutas, så får en dylik transport fram och tillbaka förnyas, hvarigenom naturligtvis kostnaderna stiga till ofant - Den 23 Februari f. m. 047 liga summor. Det är af sådan anledn. som jag för min del åtminstone tror högst betydliga besparingar kunna göras. Det är ock af samma talare omförmält att ordf. i socknenämderna skulle hafva tagit trooch huldhetsed af folket vid Konungens uppstigande på tronen. Della hörer ej till ämnet, men efter del är vidrördt, så torde jag få nämna, alt jag ej känner hvarken någon författning derom eller att särskild föreskrift i sådant hänseende blifvit meddelad. Jag vet åtminstone säkert alt då trooch huldhetseden år 1S44 aflades i Hernösands län, skedde det dels inför häradshme och dels inför presterskapet i församlingarne. Hr Edcnhjelm har åberopat sin erfarenhet såsom bevis för. att, i de trakter der häradsfängelser finnas, den kringboende befolkningen likasom besmittas af dessas granskap. Denna uppgift kan jag visserligen ej bestrida, men finnér tillika just detta bevisa bristfälligheten af de nnvar. häradsfängelserna och nödvändigheten af nyas uppbyggande, der all kommunikation med personer utifrån förhindras. Få dessa skäl röstar jag för bifall till betänk. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Frih. Cederström, Claes Hud.:
Enär städernas borgerskap numera, i förhållande till öfrige der bosatte personer, i allmänhet utgöra ett vida mindre antal än tillförene, och det vid sådant förhållande icke synes billigt att åt de förstnämnde fortfarande inrymma ett så öfvervägande inflytande på taxeringarne, som skäligen kan antagas blifva en följd af den nu stadgade proportionen emellan ledamöternes antal inom denna och öfrige t Taxerings-kommittéerne deltagande Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 27 medborgare-klasser, samt jemväl Akademi-staten synes hafva fått sig tillagd en nog stor öfvervigt vid de Akademiska taxeringarne, har Utskottet, för att i någon mån jemka berörde missförhållanden, och då det derjemte synts vara af vigt, att personer med kännedom af författningar och vana vid deras tillämpning i kommittéerne inväljas, ansett sig böra tillstyrka den förändring i antalet och sammansättningen af Taxerings-kommitléernes ledamöter i städerne, som i förslaget finne» uti 88, 89 och 92 88 intagen. 8 102. Då ingen föreskrift finnes, huru giltigheten af anmäldt förfall för utsedd ledamot i Taxerings-kommitté, att detta uppdrag sig åtaga, skall pröfvas, har Utskottet vid denna 8 föreslagit stadgande i detta afseende. Ett utaf Hr Kominister Beckman i hans meranämnde motion väckt förslag, att ledamöterne i Taxerings-kommitté borde, serdeles i de orter, der en längre tid erfordras för afslutandet af kommittéernas arbete, erhålla ett mot det för förfallolöst uteblifvanda stadgade bötesbelopp svarande arfvode af 3 Rdr 16 sk. Banko per dag, har Utskottet tagit i öfvervägande; men då Utskottet ansett fördelen af den Svenska folket förbehållna rätt att sig sjelf beskatta, i förening med det af medborgare lemnade förtroendet att denna beskattningsrätt utöfva, böra medföra förpligtelse, att, utan serskild ersättning, Taxeringsmannakallet utöfva, har Utskottet icke funnit skäl att å detta förslag tillstyrka bifall. 8 103.
R:dr, till fattigvård, sjukoch sundhetsvård, fångvård, välgörenhet och skolväsende 86,681 R:dr, till eldsläckningsanstalter, lyshållning, gaturenhållning, gatuläggning, planering, makadamisering och taktäckning 35,938 R:dr, till polisväsendet och löneförbättringar 24,415 R:dr, till skuldalbetalningar och räntor 16,486 R:dr, samt att dessutom städernas enskilda kassor af dessa inkomster årligen uppburit 210,133 R:dr, hvarförutan mindre belopp användts till tomtregleringar, expropriationer, försköningar, planteringar, skjutshållning, m. m. Denna redogörelse är ganska intressant, ity att den visar att städerna kunnat bestrida nästan alla sina kommunala utgifter med bränvinsförsäljningsskatten, och till och med haft öfverskott att lägga i sina enskilda kassor, då deremot landet får taga allt sådant ur egna fickor titan ett öres bidrag af Staten, ehuru det till en stor del är landet som kontribuerar till städernas krogar och på samma gång till städernas inkomster, och derföre endast får i utbyte mången förstörd individ och en förökad fattigvård. Man har ofta hört invändas mot städernas afhändande af bränvinsförsäljningsskatten, att städerna sjelfve få aflöna sin polisoch domarekorps.
Som vi ofvan nämnt, tyckes folkungatiden varit en tid af lif och väckelse inom många rigtningar. Under det att det föregående tidehvarfvet är föga fruktbart på vittra och lärda frambringelser, så diktas under detta våra flesta folkvisor, omskrifvas och förbättras våra gamla landskapslagar samt utfärdas en allmän landslag, uppträder heliga Birgitta, det obestridligen största poetiska snille, som Sverige under medeltiden frambragt, göres den första bibelöfversättning och införlifvas med vår litteratur genom de s. k. ”Eufemias Visor” och ”Alexandri Magni historia” de romantiska sagocykler, som utgjorde det ridderliga Europas vällust och förtjusning. Gemenligen förlägger man äfven den märkvärdiga ”Um Kununga Styrilse ok Höfdingia” till denna tid; men, som bekant, äro skarpa tvifvel uttalade mot skriftens äkthet146. Unionstidehvarfvet är jemförelsevis mindre rikt på framstående arbeten. I Wadstena utvecklade visserligen Birgittinerna en liflig verksamhet i författandet af andaktsböcker, homilier samt skrifter, som afsågo orden och dess stiftarinna; men i allmänhet tyckes en ny, af tidsomständigheterna beroende rigtning hafva gjort sig gällande. Det vill nemligen synas, som hade återverkan mot det främmande herradömet framkallat ett varmare sinne för fosterlandet och dess häfder; ty i motsats till föregående tidehvarfvet blef under detta det historiska intresset det förherrskande. Från denna tid förskrifver sig våra flesta historiska medeltidsvisor, nu diktar biskop Thomas sina sånger om Friheten och Engelbrekt, stora rimkrönikan, under förra seklet påbörjad, fortsättes och afslutas under denna tid, lilla rimkrönikan skrifves, så äfven flera biskopskrönikor, och Ericus Olai författar vår första svenska rikshistoria. Söka vi nu efter spåren till ett andligt drama i medeltiden, så är det företrädesvis inom kyrkan och den krets, som stod under dess inflytande, man kan hafva förhoppningar att finna sådana. I Sverige har likasom i den öfriga katolska kristenheten Gregorii den stores messkanon bestämt de liturgiska bruken, och sålunda hafva äfven inom vår kyrka rika dramatiska elementer funnits.
PreliminaireUtslagjU Revisionsmål R:dr 1. — —■ Pri - BtvlltningsUtslottels Betti nkatiden, 543 Privilegiet och Resolutioner till Berg* oell M an u factor Verks anläggande, Handel och. Handaslöjders idkande, Fabriksoch Apo« thekslnrättningar, samt å annan privilegierad Näring och Rörelse, sorn Kongl, Maj:t omedelbarligen eller på anförde underdåniga Besvär i Nåder tillåter, så val sorn TillståndsBref till Böckers tryckande ro. m., skola efter omstäridigheterne och hvad Kongl. Maj:t i hvarje särskild llän-; delse i Nåder förordnar, skrifvas på stampladt papper , efter följande Classen Första Classen R;dr 10. -— Andra dito , . • 15* Tredje dito i 2 0. Fjerde dito §0. - Femte dito ^0. — Sjette dito Sjunde dito Åttonde dito 75. ProtocollsUtdrag, sorn ej innehålla något Beslut . —i 6 skr Resolutioner i Besvärs Ansöknings m. fl. Mål . i. på Pensioner eller Donationer ^sön/antin^ gen efter Kongl. Maj:ts speciella förordnande, eller allmänna Författningar förlänas i gods eller penningar af publique medel, så vid Statsverket, som af andre publique Cassör och Fonder, när gåfvan i värde eller penningar går öfver 50 R:dr» skrifvas på stämpladt papper efterNio fös Hundradet. Bihang lill Riks. St, Prot, 1823 0 tc Sami. Å Tjenstledighet ; . « i. *•*> «•* Supliquer och deribland äfven de* som lemnäs i Kongl Majus eg ne händer — 6 sk. Utdrag af Diarier, se Diarier. Utslag i Revisionsmål, lika tued Domar i Besvärsoch Ansökningarna! i. —•— §• 5* Chartering df Öppna Bref, Fullmagter, Constitu« tOrialer m. m. och Afsked.
Hr Gunther har klagat öfver den osäkerhet i beslut, som uppkommer genom ombyte af ledamöter och ansett det vara bättre, om ärendena voro så skiftade mellan afd:r af högsta domstolen, att en hade brottmålen och den andra civilmålen. Hvarföre tillstyrker och utsäger man icke sådant? Men derom är 1111 icke fråga, mine Hrr! Frågan är att afsöndra de s. k. besvärsmålen från Konungen till högsta domstolen. Hr Gunther säger att, om bifall lemnades till den K. proposm, skulle man sedan lättligen kunna öfverlemna justilieärendena åt den ena och besvärsmålen ät den andra ahlm. Om 1111 sä äfven skedde, befunne ju högsta domstolen sig i samma svåra belägenhet sorn Ilr Giinther redan skildrat, ty lian finge dä likasom nu både brottmål och tvistemål att sköta pä den ena af<I:n, under det att besvärseller slalsförvaltningsmålen öfverflyltades på den 2:dra afdm. I sen således, mine Hrr! altman förer eder in pä specialiteter, hvilka aflägsna oss från hufvudsaken, utan att något derutinnan bevisas. Man säger, alt det icke blott är sådana tvister, hvilka på ena sidan hafva samhällets fördel och på den andra enskildes deremot stridande anspråk till föremål, hvilka skulle afsöndras från Konungen, utan äfven sådana som röra tvister enskilde emellan. Om det så förhåller sig, är den dithörande afsöndringen icke annat än en fortsättning af den, som vidtogs år 1828. Den kan måhända göras fullständigare; men det är alt afsöndra något helt annat än rälta stals-förvalluingsärenden till högsta domstolen. Hr Gunther säger det vara ganska rätt, att allmänna beredningen skulle på della säll återställas. Men den betydliga skillnaden vore ali den förra allmänna beredningen blott var en Konungen underordnad rådgifvande myndighet, hvaremot den förordade nya afdm af högsta domstolen skulle blifva en Konungen sidvördnad afgörande rätt.
I anledn. af en bortgången ledamots yttrande i detta afseende vill jag blott erinra, att om det är Regeringens rättighet att, utan afseende på 60 5 Reg.F., påbjuda tolagsafgifter, måste det äfven vara dess rättighet att hafva inseende öfver deras användande och bestämma, hvartill de skola användas, så snart de ändamål, för hvilka tolagen primitivt blifvit beviljad, ej er - Den S December. erfordra bela inkomsten. Således skulle t. ex. den vidunderlighet kunna inträffa, alt Regeringen genom tolagen beredde inkomster för ändamål, hvartill R. St. ej funnit skäl anslå medel å stat, och således qvarstår äfven den del af min argumentation, som Frih. Gederström sökt vederlägga. För öfrigt får jag hemställa, huru man kan kalla det för en afgift för enskild nytta, som t. ex. af en på Barkarby boende person betalas för aflöningen af magistraten istockholm, för börsoch hamnbyggnader &c. Det är en stor skillnad emellan sådana afgifler, som erläggas af communerne, der blott den inom communen boende betalar, och sådana afgifter, hvilka drabba consumenter, af hvilka ofta det minsta antalet bor inom den commun, der afgiften uppbäres. Att tolagen är af samma art som tullbevillningen synes deraf, att de bagge utgå med vissa procent af varornas värde, och det är således endast beskaltningssättet som skiljer dem åt. Jag linner mig icke af de skal, som på andra sidan blifvit anförda, föranledd att afstå från min begäran om återremiss. Hr Hjärne: Jag har i mitt förra yttrande inskränkt mig till att begära återremiss för att erhålla consequens emellan premisser och beslut. Någon sådan finnes nu icke i betänk., emedan Utsk. i premisserna förklarat sig ej vilja afgifva omdöme öfver sakens natur och sedermera i sitt förslag indirect sagt, af hvad natur Utsk. anser tolagen vara. Om man betraktar frågan ur denna synpunkt och gillar de framställda premisserna, måste man pröfva frågan utan afseende på dess natur, och då få de skäl, Frih. Sprengtporten anfört, en stor vigt.
' Uppå erinran af Grefwe körner, ^6olk 6örsn, att detta betänkande stöde i närmaste sammanhang med det i sista plenum pä bordet lagda Memorial ifrän Stals-Utffottet, som innefattade desi utlätande, rörande Stats-Werkets tillständ och behof, blef det sednare likaledes ä npo uppläst, för att i gemenskap med det förra afgöras. Grefwe körner, ^clolf 6ör->n: Af det nu upplästa betänkandet, jemfördt med det förra, angående löne-tillökningen, har jag ej kunnat hämta annan slutsats än att frägan är: hw«l. ken urgrft är wrg'igast, hwiiken kan snarast besparas? Stats-Utffottet har ansett, att ingen annan utwäg till nöds.m tillgängars erhållande finnes, än att owilkorligen tillstyrka öf° werfiyltningcn af Tpffa Regementerne pä Pommersk Litat. Dä jag i allmänhet ej kan annat än gilla de fiesta anflag Stats-Utffottet uppgifw t, och hwilka redan af Riksens Ständer täta wara ull större delen bifallne, kan jag Den 4 Oetober. 847 likwäl ej undgä att yttra min förundran, att löne-tlllöknincen för en wist de! Embetsmän funnits wara af en sa skyndande nödvändighet, att, utan af wende pä möjliga tillgängar, den stulle genast gä i werkställigbct.
Bankofullmägtige så fort ske kan måtte vidtaga åtgärder till införande af nödiga förbättringar vid sedelpapperets tillverkning, så att Banken till sina sedlar må erhålla ett papper af i möjligaste måtto tjenlig och ändamålsenlig beskaffenhet; men för verkställande af någon vidare förändring i afseende på de så nyligen i rörelsen utgifna riksmyntssediames beskaffenhet och utseende synes skäl åtminstone icke lör närvarande förefinnas, helst Utskottet icke kan dela den af motionären, till stöd för förslaget, an - 16 Banko-Utskottets Memorial M 13. förda mening, att de särskilda sedelvalörerna skulle sinsemellan ega sä stor likhet, att förblandning dem emellan lätteligen kan ega rum. Med anledning åter af hvad motionären anfört rörande de enskilda bankernas sedlar, anser Utskottet sig endast böra fästa uppmärksamhet derå, att de för nämnde banker af Kongl. Maj:t i näder meddelade oktrojer innehålla, bland unnat, att papperet lill enskilda bankernas sedlar skall vara hvitt ofärgadt, eller färgadt, enligt hvarje Bank-bolags godtfinnande, men i sednare fallet icke af sådan färg, som eger likhet med de sedlar, hvilka från Riksbanken utgifvas, ej eller al olika färg för olika sedelvalörer; att genom samma nådiga oktrojer blifvit åt enskilda bankerna öfverlemnadt att besluta om deras sedlars tryckning och gravering, samt att vid Tumba Bruk, der papperet till Riksbankens och de flesta enskilda bankernas sedlar tillverkas, någon sedeltrvckning deremot icke verkställes. Hvad slutligen angår förslaget, att Banken icke hädanefter måtte låta prägla silfvermynt å lägre valör än 23 öre, så kan Utskottet desto mindre biträda detta förslag, hvarför något skäl ej eller blifvit i motionen anfördt, som genom afskaffande af silfvermyntet å 10 öre rörelsen tvifvelsutan skulle tillskyndas stora olägenheter. På grund häraf, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte föranleda till någon åtgärd.
Sålunda beter det i Kammar-collegii circulär år i8o3, att häradsskrifvaren skall åtfölja fogden på alla uppbördsstämmor och der föra ett uppbördsexlraet, deruti ali influten uppbörd antecknas, hvilket extract skall med uppbördsboken collationeras saint underskrifvet, af kronofogden och häradsskrifvaren, insändas till K. M:s Bef:h:de. Genom denna kedja af controllör på upphördsmännen är K. M:s Bef:h:de och landscontoi et i tillfälle att följa fogden i alla 16 H. 19 Den 7 November f. m. hans företag oell genast tillvägabringa en rättelse uti allt livad fogden orätt handlat samt förekomma alt underslef äga rum. Skulle mannu upphäfva alla dessa conti ol ler, Liefve följden naturligtvis, att kronofogden, som vet alt han har alne månader på sig alt redovisa, ej skulle vara sa nogräknad att leverera influtna medel. Han skulle tverdom, förledd af den frestelse till egennylta, hvarför personer, leronade åt sig sjelfva, vid handhafvande af större pen ilin ge up p börder, ofta äro blottställde, förledas a!t falskeligen uppgifva summornas belopp, under förhoppning att vid redogörelse!iden kunna godtgöra hvad han förut orätt uppgifvit; men när redogörelselerminen intialfar, kan han icke fullgöra det, utan är på balance och Kronan lider förlust. Det bör också betänkas, att när kronofogden får de nu föreslagna stämplade qviltenser i sina händer, är del lör honom icke omöjligt att tillskapa andra och således på detta salt, utan någon fara, det ena året efter del andra fördölja sitt obestånd. Delia hade Utsk. bort betänka, och om sådant skett, är jag öfver!ygad om, att detta förslag icke inkommit. För att öfvertyga en hvar om viglen och nyttan af deri eontroll häradsskrifvare!) utöfvar på fogden, får jag uppgifva följande förhållande, alt under loppet af io år, räknade från 1828—-1838, har sammanräknade balance-beloppet, som af K.
- 43 - ©eröfwer bot .Stongl. 3?of;0vätten, genom utjlag ben 18 ^anuarii jTfdibet år 1831 fig utlåtit: att, emeban Öfwer'-<0tåtbådare'-Q:mbeteté (Eait&lieé protocoll för ben 2 5 ^anuarii i83o tnne^åUer, att $änbricfen 23ergjtebt, i attlebning af epecutioné-betjenten 21. äpaglunbé emot bpnorn, för ofwanberörbe borgen anftällbe lagföfning, nämnbe bag inför öfwer* 0tåtbådare*(£ml>eteé Canell perfonligett tiUfläbeé, emot ipaglunbé påffåenbe gjort beti inwänbning, att 23ergjfebt, fom år 1829 warit (jär i fta beit boenbe ort) mantaléjlrifwen, farat funnat träjfaé, icfe blifwit för omförmälba borgen frafb förr än omfring 3:ne wecfor före berörbe ben 25 januari! ocb falebeé, efter bet längre tib än ett år från jfulbebrefweté förfadobag förflutit, på Ijwiifen grunb SkrgjFebt från frafwet prfat befrielfe; häremot 23ergfiebt uti fin tid mig ingifna (Frift förmält, bet bon flad wib berörbe ttdfäde, bo3 Öfwer-@tåtbådare-(£mbetetö €anj(i gjort ben uppgift, att bon för år 1829 warit mantaléflrifwen wib
Hvad vi nu diskutera om är egentligen icke det, som innefattas i BevillmsFörordn:s 2 §, uti 2 till och med 5 §§:na af Utsk:s Betänk. Jag vill egentligen icke motsätta mig det förslag, som i dessa §§ innehålles, men jag fruktar det kan blifva vådligt, emedan upskattningen möjligen icke kommer att falla så, som BevillmsTJtsk:t och Hrr Komiterade beräknat. Om vi nu gå till den gamla BevilhsFörordmn, så finna vi, i afseende på bevillning för jordbruk, ett så lydande stadgande: »Af fast egendom, hemman och lägenheter å landet, som med eganderätt innehafvas, erlägges, utan afseende på deras natur, bevillning med en rdr för hvarje tusende af det uppskattade värdet, och i samma förhållande för värde derunder,” Sedermera finnes en annan §, som uttrycker att jordegendom skall uppskattas efter sitt verkliga värde, fastän orden »verkliga värde» icke deri förekomma. Jag tror icke att man genom den här föreslagna förändringen skall kunna vinna det resultat, man åsyftar, utan det enda sättet att uppnå detta mål vore, som jag förut sagt, att borttaga de så kallade minimivärdena och låta taxeringen fortgå hädanefter som hittills, samt tillse om icke derigenom en rättvisare beskattning kunde erhållas. Att i sammanhang dermed någon nedsättning af den nuv:de bevillningen, som är 1 proc., kunde ske, tror jag visserligen låter sig göra, dock icke så långt, som Utsk:t föreslagit. Allt det myckna bestyr, som här är föreskrifvet för att utröna egendomars värde, tror jag då vore obehöfligt. På dessa grunder anhåller jag om återremiss af ifrågav:de morn., med önskan att nuv:de stadgande rörande taxering af tast egendom måtte bibehållas, men med den förändring, att afgiften nedsättes till 50 Öre per 1000. Gr.