Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det händer ej så sällan i lifvet, att man utan yttre, bestämd orsak blir så otroligt klarseende öfver sig och andra och på samma gång känner sig fullkomligt hopplös. Känslan af att man inte mer är älskad, att man själf inte älskar mer, att man glidit in på orätt spår, kommer ofta ej småningom, utan drabbar som ett våldsamt slag i mörkret. Man känner sig förlamad, oförmögen att strida emot detta obevekligt hårda: så är det, detta är ett faktum, som det inte står till att hjälpa — det tjänar till intet att kämpa emot. Wanda hade krupit upp i ena soffhörnet. På bordet framför henne låg en uppslagen bok, bredvid den stodo några starkt doftande blommande växter. Balkongdörrarne voro öppna, det var en mild, vacker höstdag vid sextiden på aftonen. Hon satt så djupt försjunken i sina tankar, att hon ej märkte, att någon kommit in i rummet. Först när hon med en liten otålig suck sträckte ut handen efter boken, såg hon Säfve stå framför sig. Hon störtade upp med ett utrop, det kom ett plötsligt solljus öfver ansiktet. — Välkommen, välkommen, hvad jag är glad, att ni är här! Nu skall jag bli flitig igen. Jag har varit så lat och dum de här veckorna. — Ni har däremot som vanligt varit förfärligt energisk i Grez, efter hvad jag hört från kompetentaste håll. Jag kan hälsa från vännerna, särskildt från er bror. Jag kommer direkt från Paris. — Nej! När kom ni? Sätt er på er »goda» stol. Hon rullade den fram till honom. Så! — Hvad det käns skönt att vara här igen. Jag har längtat efter den här stolen! — Hade de inte någon så bekväm uppe i Glion? Tala om! Fick min bror sin tafla färdig? Var den icke bra? Såg ni den, och hur går det med Svens välsignade gata? Och hvad säger ni om månbelysningen i »Thaïs!» Åh, jag är så glad att ha någon att tala med, jag är som en annan människa. Så lycklig! Hon visade det genom att brista i en våldsam gråt. — Jag skrämde er med att så där plötsligen stå framför er, sade han orolig. Hvad skall jag göra? — Ingenting, bara inte låtsa om mig! Tala om allt hvad ni vet och hört!
Då man medgifvit, att Sverige har ett ringa rörelsecapital, tror jag man äfven bort medgifva, att Sverige behöfver inrikes credit och således förr eller senare bör vara nödsakadt att använda samina medel, som i andra länder blifvit med framgång använda i sådant ändamål, nemi. att låna på fördelaktiga vilkor för att betala skulder, som på mindre fördelaktiga vilkor blifvit gjorda. Dylika åtgärder hafva blifvit begagnade i Danmark, Norrige och andra stater, och jag tror icke, att man kan säga, att Danmark och Norrige för ett sådant lånesystem äro mera lämpliga än Sverige. Jag har hört en annan värd talare beklaga sig och säga, att det vöre tungt för honom att här nödgas upprepa, SG Den 3 Februari f. m. en stor mans ord, att man ingenting glömt och ingenting lärt. Jag beklagar, om man icke råkat tillräckligt begagna den -värde talarens lärdomar och om man råkat glömma något af hvad han anfört; men då hvar och ens opinion måste vara det, som bestämmer hans yttranden, tror jag det måste vara lika tillfredsställande för en hvar att få följa sin egen tanke, och om man icke har den lyckan att inse värdet af de skäl, som på andra sidan anföras, måste det vara tillåtet ali godkänna de skäl, som tjena till deras vederläggning. Derföre, och då den tunga, att under en discussion finna motsatta opinioner, är något, som jag ofta fått erfara och kanske innan kort åter får röna, anser jag, att man med undergifvenhet bör underkasta sig ett sådant missöde. Jag bär sedermera hört vädjas till R. o. Ad:s hederskänsla, på det R. o. Ad., i följd af dess höga uppskattning af ärans pligter, ej skulle frångå ett förut fattadt beslut, utan vidblifva detsamma. Min känsla inger mig den öfvertygelse, att R. o. Åd. känner, att den högsta ära ligger deri att gagna fäderneslandet, och om fäderneslandets behof fordrar, att roan här erkänner, det man begått ett misstag, att man återtager ett beslut, att man ingår på en framställning till befordrande af landets nytta, så tror jag, att ingen betänklighet bör existera, och att man med trygghet kan säga, att allmänt väl är högsta lag.
St:r vid 1823 års Riksdag bifallit att Öfversten Silfverskjöld, af Pommerske Löseskillingen ägde erhålla samt han på grund deraf äfven undfått Accords-ersättning till enahanda belopp, som hans fordna Kamrater åtnjutit, eller 4^00 R:dr Svenskt Banco, utan att sådant skulle medföra någon skyldighet för honom, att frånträda dess inneliafvande ExpectanceArfvode, anser Utskottet bemälte Öfverste hafva erhållit ali den ersättning som honom af Staten meddelas bör och hvaribland så mycket mindre kan beräknas den förlorade inkomsten af dess beställning i Pommern jemte öfrige förluster, som dylik ersättning derför ej blifvit hans i lika förhållande komne vederlikar tillagd samt Öfversten i stället för sin sålunda saknade inkomst emedlertid varit i åtnjutande af ofvan, nämnde Löningsförmåner härstädes. Utlåtande, i anledning af Herr Lagmannen A. P. Ståhles Motion om uppförande af ett Kongl. Slott vid Helsingborg. (U. A) Ilitt till Vallöf!. BorgareStåndet ingifvet samt lill Utskottet remitteradt Memorial af Herr Lagmannen A. Betänkande n. 73 P. Stahle innehåller det förslag, att, i likhet med förfäders sed, medelst uppresande af Minnesvårdar åt Store, af Fäderneslandet förtjente Män och till förevigande af timade märkvärdiga händelser, ett Kongl. Slott för Statens räkning mätte uppföras vid Helsingborgs Stad på en uppgifven tjenlig plats nära det ställe, der H. M. Konungen, H. M. Drottningen och U.K. H. KronPrinsen först beträdde den Svenska Jorden; hvilket Slott, medförande den nytta, att Kongl. Personer erhöllo hvad nu saknas, en Dem värdig och passande Boning vid Deras höga Besök i Skåne under Öfnings-Läger, för hälsans vårdande och andra orsaker, vid hvilka tillfällen de ofta få emottaga besök af utländske Konglige och Furstelige Personer sam-t uppvaktas af Ministrar från främmande Hof, äfven framdeles kunde öfverlåtas till H. K. H. Hertigen af Skåne, såsom Hertigs-Säte.
Afven jag får anhålla, att R. o. Ad. måtte bifalla denna punkt, ty ingen af de afgifter, som i nu gällande taxa föreskrifvas, är hårdare än den å kläder. Den 28 Maj f. m. 567 Om våra skräddare något mera utsattes för konkurrens med utlandet, är det med säkerhet antagligt att den vinst, de de nu tillgodoberäkna sig, något nedsattes, så att denna nödvändighetsartikel komme att blifva billigare för den stora allmänheten. Gr. Liljencrants: Villigt medgifver jag, att, såsom Hr Fåhraeus yttrat, tullbehandlingen af kläder är svår, särdeles i södra Sverige, der äfven jag haft tillfälle göra denna iakttagelse. Men om så är, så följer deraf ingalunda nödvändigheten af en tullnedsättning, då, på sätt jag förut visat, importen af kläder, som 1854 hade ett värde af 18,241 rdr, år 1861 uppgick till ett belopp af 589,151 rdr — ett förhållande, som tydligen visar, att det med nu gällande tullsats lönar sig både att införa och förtulla denna artikel, samt att tullbehandling af densamma måste ganska ofta förekomma och tullen derå uppgå till ej så ringa belopp. Vore det så, att den, som har samvete att införa kläder, utan att för desamma betala tull, skulle få ett ömtåligare samvete, när tullsatsen derå nedsattes, så skulle jag gerna medgifva denna nedsättning; men jag är öfvertygad derom, att den, sorn för närv:de för in kläder, utan att tullbehandla dem, skulle äfven göra det, om tullsatsen vore något mindre. En nedsättning af skyddstullen å kläder skulle ej blott, såsom man här antagit, inverka på handtverkerierna; den skulle äfven kunna skada en ganska vigtig gren af våra industriella företag, klädesfabrikationen; och jag får derföre, när jag icke kunnat finna att något giltigt skäl för denna nedsättning blifvit framdraget, fortfarande anhålla om alslag å ilen nu föredragna punkten. Hr Lagergren, Anders: Likasom Gr.
Jag åter tror, att ingen, som bedömmer det ädla sätt, hvarpå Konungen behandlat förevarande fråga och deri gått Rikets Ständers önskningar lill möte, kan misstänka Konungen för att vilja på ett så advokatoriskt sätt inkräkta en magt, som han igenom den föreslagne förändrade Redactionen af 24 §• sjelf afsagt sig. Åtminstone kan jag för min del ansvara för, att något sådant aldrig skall hända. För öfrigt instämmer jag i hvad Grefve af Ugglas 202 Den 9 Januarii. och Hans Excellence Herr Grefve Mörner samt Herr Tham yttrat. Herr Riben, Carl Wilhelm: Vid 1823 års Riksdag röstade jag lika med den stora pluralitet, som då ansåg §. Riksdagsordningen, i afseende på Ståndens rättighet att tillsätta sin CanzliBetjening, vara tydlig och ej behöfva förklaring; och jag är skyldig bekänna, att jag ännu har samma Öfvertygelse. Likväl skulle jag af de orsaker Herr Tham så skickligt utvecklat, gerna tillstyrka antagandet ef ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag, om det ej hade den olycka med sig, att, om det än gifver en fullkomligt klar tydning af §. rörande tillsättningen af BondeStåndets Notarier, detsamma derjemte sprider' ett bestämdt mörker öfver andra punkter i Grundlagen, hvilkas tydlighet eller otydlighet ej varit satt i fråga. Det RiksStånd, som först skulle få erfara detta mörker, är Ridderskapet och Adeln. Första raderne af 24 §. Riksdagsordningen lyda sålunda: ”Uti hvart Stånd skall vara en Secreterare, ”sorn der före Protocollen och ansvare för ”vården af ingifne Handlingar; hos Rid”derskapet och Adeln RiddarhusSecretera"ren;” men sedan nämnes icke, huru denna person skall tillsättas; och derom finnes ej heller något stadgadt, utom hvad som står i RiddarhusOrdningen.
Cederström afviker från Herr af Uhrs förslag, med hvilket åter Herr Norei reservation i det närmaste öfvetensstämmer deruti, att för det första, den förstnämde tillstyrker, det piifemierna skola upphöra med slutet af innevarande år, antingen Bolaget antaget de vilkor Herr af Uhr föreslagit, eller icke. För det andra föreslår Friherre Cederström, att räntan på framlidne Hans Excellence Herr Grefve Ruuths skuld må beräknas Bolaget till godo, Den 3 November f, m. Jag bär ansett mig böra fästa Ridderskapets oeh Adelns uppmärksamhet derpå, att hela skillnaden emellan de begge särskilda reservationerne endast består i dessa tvänne omständigheter. Begge öfverensstämma i öfrigt med de utaf Herr af Uhr föreslagna grunder, med hvilka jag mig äfven förenar, under anhållan, det Herr Grefven och Landtmarskalken täcktes framställa Proposiiion till bifall på dem och afslag på Betänkandet; äfvensom , i händelse Högloft. Ridderskapet och Adeln bifaller Herr af Uhrs förslag, jag anhåller att beslutet derom irna varda de öfrige Med*Ståndetl communiceradt, med inbjudning att sig deruti förena. Herr Grefve Löwenhjelm Gustaf: Jag uppträder, för att fästa Ridderskapets och Adelns särdeles uppmärksamhet på detta mål. Jag anser Riksdagsmäl r allmänhet kunna indelas^ i tvänne klasser: de uti hvilka begångna misstag äro reparabla, samt sådane, der de förblifva obotliga. Detta kan lätt upplysas med exempel.
Riksdag i detta ämne blifvit anfördt och beslutadt, hafva Riksens Ständer funnit det varg utom allt tvifvelsmål, att Båtsmans-lrrdelningen i Blekinge, sådan den nu utgöres med 1500 man Indelnings-Båtsmän af 911 Mantal, icke allenast är högst ojemnt fördeld, Utan ock skall för ganska många Hemmans-egare vara till dea grad betungande, att,! efter hvad erfarenheten vitsordat, ofta ett stort antal Båtsmans-numrner, antingen måst vara vacant genom de Rastandes oförmögenhet att dem uppsätta och utrusta, eller ock att den Rustan, de, när vacans ej kunnat tillåtas, sjelf måst ut-, skrifvas, til! skada och förfång för dess eget ■Hemmansbruk. Vid Indelningens upprättande 1685 föreslogs högst 20 -Daler Silfverrnynts ränta för hvarje Indelnings Båtsmans presterande,* tSen de Hemman, hvilkas ränta ej uppgick till det belopp, att den kunde anses svara emot en Båtsmans utgörande, skulle undfå fyllnaden antingen af andra högre rantade Hemman under namn af öfverskotta ränta, ellerock af andra TJnderdåniga Skrifvelserl 3° 9 till understöd för Rustningen indeldta Hemman, under namn af Reserve-ränta» Dessa räntor ratgingo dock icke med förvandling, utan endast till sitt bestämda Daler tal i kontante penningar, deruti sedermera ingen annan ändring skett, än att de nu beräknas efter 3 Daler SiIfvermynt Riksdalern. Deremot skulle Rusthållen utgöra sine praestanda till Båtsmannen uti persedlar,' som redan 1697 beräknades till 24 Daler Silfvermynts värde. Då Båtsmans-Indelningen ålades var myntoch varu-värdet uti ett så jemnt förhållande mot hvartannat, att Rustningen då kunde anses mindre tryckande, enär en Båtsman den tiden kunde för den anslagne räntan i det närmaste underhållas, utan att Stamrotens åliggande eller Reserve och Fyllnads-hemmanens proportionerliga bidrag var mer betungande för den ene än den andre.
Då vid pröfningen af dessa underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t förekommit, å ena sidan, att ofvanberörde Bevillningsförordningar val ovilkorligen stadga, det bevillning skali, af alla Actie-Bolag, Societeter, Verk och Allmänna Inrättningar erläggas med 5 procent af den utdelning, sora icke öfverstiger sex för hundradet, samt med 10 procent för hvad derutöfver utdelas; men åter å den andra, att Bolags-Directionen. hufvudsakligen grundat sin underdåniga anhållan om befrielse från den påstådda bevillningen dels derpå, att någon bevillning af Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolag aldrig skall blifvit erlagd, förrän den genom nu ifrågavarande Utslag till betalande fastställdes, dels på det förmenande, att delta Bolag icke vore af sådan egenskap, som Bevillningsförordningarne afse med Bolag, för hvilka bevillning utgöras bör, alldenstund Kongl. Maj:t och Kronan, enligt det för Bolaget den i3 Dec. 1793 i Nåder utfärdade Privilegium, af Bolaget årligen erhåller en bestämd arrende-summa, och dessutom tillgodonjuter den förmon, att dess fartyg, varor och effecter utan afgift få begagna Canalen och Slussverket, hvarBih. till R. St. Prot. l83j. 1 Sami. 1 Afd. t io:de Häftet. 2 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N.o 3j. igenom alltså, efter Directionens tanka, Slaten af Bolaget åtnjöte vida större inkomst, än som möjligen kunde uppkomma genom omförmälde Bevillnings-afgift; alltså, och då Kongl.
Cederström också redan låtit oss förstå, att densamma möjligen kunde komma att behandlas af ett förstärkt Exp.Utsk. Mig synes, att Exp.- Utsk. i denna fråga måhända icke gått tillväga med fullt besinnande af grundlagens mening med detta Utsk:s bestämmelse. Detta Utsk:s bestämmelse tror jag egentligen är att expediera fattade beslut, men icke alt framlägga för R. St. frågor af den vigt, som den nu förevar. Måhända hade denna fråga på ett annat sätt bättre kunnat indelas, för att med mera öfverensstämmelse med 350 Den 11 December e. m. de öfrige RiksStm föredragas och beslutas. Jag tror, att R. o. Ad. skulle göra bäst att nu besluta en viss dag för R. St:s nästa sammanträde oell att medelst communicalion lill Medslånden om detta beslut äfven inbjuda dem att sig deruti förena. Jag har visserligen yttrat, det jag skulle anse R. St:s sammankommande någon dag i December vara det lämpligaste, och jag bade dertill några skäl, som äro öfverflödiga alt nu föredraga; men då jag nu linner, alt de fleste af de ledamöter, som yttrat sig i denna fråga, äro ense derom, att någon dag i November månad, t. ex. d. 15, vore den dertill 'mest tjenliga, så vill jag afstå frän mitt förra yrkande och förena mig med dem. Hr Si 1 v er s t o 1 pe, Fredr. Otto: Hvad sjelfva dagen för nästa riksdags sammankomst angår, anser jag mig af flere skäl icke derom böra yttra någon mening, ulan anser jag mig blott böra fästa uppmärksamheten på de olägenheter, som möjligen skulle kunna uppstå, om dagen d. 15 Nov. dertill utsattes. Om denna dag antages, sä skulle, i händelse meningen är, att motionstiden skulle vara lilländalupen innan jul, K. M:s nåd. propos. ovilkorligen vara afgifven sednast den 23 November d. v. s. sednast inom 8 dagar efter den dag, då riksdagen utsattes, hvilket dock erfarenheten visat icke alltid är möjligt, äfven med den bästa vilja.
På dessa grunder, och med stöd jemväl af den erfarenhet, att ett lika vidsträckt Privilegium ej varit behöfligt för de Rättegångar, sorn af Bankens betydliga Discpnt-rörelse blifvit föranledde, anse Utskotten de af Bankens myndigheter anförda olägenheter icke vara af den beskaffenhet, att de böra afhålla lagstiftande magten från vidtagande af den åtgärd, som är nödig för att, äfven i andra Rättegångar, än dem, som angå Discont-rörelsen, låta svarande parten komma i åtnjutande af den rättighet, Regerings-Formens 16 §. åt en hvar försäkrar, ”att blif va dömd af den Domstol, hvarunder han rättligen hörer och lyder.” Utskotten få alltså vördsamt föreslå: Att Rikets Sländers Bank väl tills vidare må, såsom hittills, hafva sitt Forum i Kongl. Svea Hof-Rätt, då annan till Banken kärar, och att följaktligen, när någon söker belöning för upptäckt af Sedlars efterapning, förfalskning eller utpråug - 28 Bil. till Banco-Utskottets Bet. N.-o 6g. ling, frågan derom äfven i samma HofRätt skall upptagas; men att deremot Bankens egna käromål, likasom brottmål, de der röra Banken, utan alt likväl innefatta åtal mot någon af dess Tjenstemän eller Betjente, skola behandlas och afgöras vid de Domstolar, till hvilka sådana mål efter Lag höra. Hvilket dock, jemte några Ledamöters gjorda Reservationer, underställes Rikets Ständers upplysta bepröfvande. Stockholm den 25 Julii 1829. Reservationer: Herr Helsingius: Emot upphörande af Bankens urgamla Forum privilegiatum reserverar jag mig på följande skäl, nemligen : Att jag ej kan betrakta Banken annorlunda, än som hela Nationens egendom, den der icke bör kunna jemföras med någon privat person eller Corporation, då Bil. till Banco-VtsJcottets Bet. IV.o 69- ?9 hvarje Bankens förslut måste drabba hela Samhället.
Bruks-ägarne hafva en ännu öppen rätt i detta hänseende, än Hedervärda Bonde-Ståndets Beslut, att nemligen, der Skatte-Bref ej innan denne Biksdags början voro utfärdade, rättigheten efter 1811 års Kongl. Författning borde anses förlorad; så blifver härvid instämmande med hvad BiksStåndens pluralitet funnit billigt, om Hedervärda Bonde-Ståndet förenar sig med Höglofi. Bidderskapet och Adeln uti den förändring af 6:te puncten i Herr Reuterskölds Förslag, att alla de Bruks-ägare, som inom den 4 Februarii 1817 hos vederbörande Collegier anmält sig till Skatteköps erhållande och fullgjort allt hvad Kongl. Förotdningen den 4 Februarii 1811 i sådant ändamål stadgar, böra bibehållas vid rättigheten till Skatteköp, ehuru Skatte-Brefven ännnu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; deremot torde det af Hedervärda Bonde-Ståndet uti 1962 Stats-U:siu'tets Bttänkanden, isa punden gjorde tillägg, att Grundräntan skall utgöra minst 3 sk. för hvarje Tunnland Skog i Dalarne och Provincerne norr örn Gestrikland, af Höglofl. Ridderskapet och Adelfi antagas; nien tillägget af de i Skane varande Oror eller Allmänningar, synes ater desto häldre kunna aldeles uteslutas, som här icke är fräga oin mar* Jter af denna beskaffenhet. Genom en sadan jemnkning uppkomma 2me alternativer, som hvatdera biefve gine Stånds beslut; och, sorn dessa alternativer lmfvudsakligt och nä'stan i alla punkter äro skiljaktige, så att någon sammanjemnkning deraf icke finnes möjlig; så och enär beskaffenheten af detta mål i afseende på den genom Recognit iöns - Skogarnes försäljning afsedde inkomst för Staten fordrar. att, så framt ej något
Detta Utlåtande N:o 272, hvilket är vordet bifallet af H. PresteStåndet den 16 October och af V. BorgareStåndet den i3 i samma månad, har, i anledning af gjorda anmärkningar, blifvit från de 2:ne öfriga RiksStånden till Utskottets ytterligare handläggning återremilteradl. Hos H. R. o. A. har Hr von Hartmansdorff August; yttrat, det Iian nu mera vunnit den upplysning, sorn hos Utskottet saknades, då det ifrågavarande Utlåtandet afgafs, att nemi. R. St:r vid i8i5 års Riksdag, enligt hvad deras till K. M:t under den 5 Aug. i8t5 aflåtne underd. skrifvelse visar, beslutat, att för utarbetande af Register till hvart Ständs Protocoll; hvilket; genom försorg af hvart Stånds serslildta Canzli besörjes; betalning af Tio R:dr för hvart tryckt ark skulle beviljas samt utaf de till Riksdagskostnadernes bestridande anslagne medel utgå. Skälet, hvarföre dessa medel icke redan blifvit anordnade vore ej annat än att registrerandet ej gått i fullbordan. — Nu lärer Registret i det närmaste vara färdigt, och äfven utan afseende derå, anhåller IIr von Hartmansdorff, att, i anledning af R. St:rs vid i8i5 års Riksdag ofvanberörde beslut, Rikets nu församlade H. St:r mätte, genom StatsUtskottet erinra Hrr Fullmäktige i R:gsGontoiret att samma Beslut bör gå i verkställighet, när ett sådant Register till elem öfverlemnas. Hvarförutan och efter man synes sätta i fråga om ett Register är nödigt, Hr von Hartmansdorff tillstyrkt, att ett Register äfven måtte emot enahanda anslag upprättas öfver närvarande RiksdagsProtocoli, emedan det annars blir omöjligt att få rätt på hvad man uti dem söker. Herr Riben; C. W., hade till alla delar instämt uti Hr von Hartmansdorffs afgifne yttrande. BondeStändet hade vice Talmannen Jon Jansson, med företeende af R.
Ehuru jag således på det högsta ogillar StatsUtsk.-ts Utlåt., hvad motiverna beträffar, biträder jag dock hvad detsamma hemställt med afstde på anslaget, eller att 380,000 rdr måtte anvisas under nästa statsregleringsperiod för fortsättande af museibyggnaden. I öfrigt anser jag att orden »en komité af» bör utgå af hvad Utsk:t föreslagit med afsrde på återstående arbeten, i likhet med Högv. PresteSt:ts beslut. Hr Bildt, Didrik Gillis: Hr Gr. Hamilton har i dag gifvit ett nytt bevis på sin ridderliga karakter, då han upträdt och förklarat att de anm:r, Utsk:t ansett sig befogadt att göra mot chefen för museibyggnadens upförande, egentligen bort rigtas mot chefen för Eekles.Depart:t. Då jag inom Utsk:t offentligen uttalat Den 26 September f. m. samma åsigt, sora Hr Gr. Hamilton förklarat vara den råtta, hade jag visserligen icke behöft yttra mig i frågan, men jag har dock icke kunnat förneka mig att uttala den tillfredsställelse, jag erfarit öfver hvad Gr:n antydt. För min del sökte jag inom Utsk:t göra den satsen gällande att, ifall några anm:r böra göras mot det sätt, hvarpå rauseibyggnaden blifvit upförd, torde dessa böra rigtas mot Konungens rådgifvare och i följd deraf förfaras enl. 106:te och 107:de <§§:na R.F. Utsk:t, som icke gillade denna åsigt, ansåg att vederb:de Depart:schef icke kunde anses ansvarig för de vidtagne åtgärderne, emedan man icke af honom kunde fordra en sådan speciel kännedom om byggnadsarbetet, som erfordrades. Utsk:t har derföre vid behandlingen af denna fråga i utgiftsafdelningen upsatt det förslag till Utlåt., som nu är föredraget, bifogadt af åtskilliga reflexioner och omdömen om arbetet och chefens tillgöranden, grundade på den erfarenhet, som vunnits under arbetets utförande. Detta första Betänk, biet' dock vid justeringen betydligen modifieradt.