Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skall heller inte delta i befordringsmål eller tillsättning av sysslor, löner eller pensioner, undantag dock om någon av betjäningen besvärar sig Punkt 3 Skulle revisorerna upptäcka någon Ämbetseller Tjänsteman, som utmärkt sig särskilt för drift, flit och skicklighet och vill ge honom en penningbelöning, kan de anmäla det hos bankoutskottet. Punkt 4 Revisorerna har rätt att själva anmäla de förseelser, som de upptäckt om de anse att särskild skyndsamhet är nödvändig. Punkt 5 §§ 30, 66 och 70 i Riksdags Ordningen rörande revisorer skall bokstavligen åtlydas. Punkt 6 Revisorernas nitfulla bemödanden att i allt vad BankoRiksgäldsverket angår, befrämja deras bästa, bestånd och säkerhet, så att det svarar mot det förtroende de vunnit och göra dem förtjänta av Ständernas erkänsla och tacksamhet. Punkt 7 Revisorerna får skjuts efter 4 hästar till och från Stockholm och uppbär 3 riksdaler i traktamente om dagen även under resan, som skall företas, så att man hinner 8 mil om dagen. Dessa kostnader tas ut hälften av banken och hälften av Riksgäldskontoret. Stockholm den 20 januari 1824 CARL JOHAN Cirkulärbrev till Överståthållaren i Stockholm och samtliga Befallningshavande i riket, angående vad iakttagas bör vid Borgens ställande av personer, som på Kredit emottaga Stämplat Papper till försäljning. Stockholm 22 januari 1824 Att vid borgens ställande för personer som på kredit mottar Stämplade papper, vederbörande skall under eget betalningsansvar tillse, att löftesmännen är vederhäftiga samt att borgen är ingången som för egen skuld. Gäller även om det är fler löftesmän, som borga en för alla och alla för en. Stockholm den 22 januari 1824 SALOMON LÖFVENSKIÖLD Kungörelse angående upphörande av den inskränkning i Blekingska Allmogens seglationsfrihet, som hittills varit stadgad i avseende på fartygens storlek. Stockholm den 26 januari 1824 Blekingska allmogen har hädanefter rätt att avsätta sina skogsprodukter till alla inrikes orter med egna fartyg, utan avseende på deras större eller mindre dräktighet. Stockholm den 26 januari 1824 C af KLINTBERG
Herr rälllmsn uppläste följande: Med anledning af Kongl. Majus nu upplästa Nädiga ffnfwelse och dermed ätföljande Handlingar, angående Riksdagsmannen OxetiierZ!; i det Hel-erwärda Bonde-Ltändet afgifna Memorial, och det afseende till answar söm detsamma för honom skulle medföra, torde till Högloft. Ridderskapet och Adelns upplysta bedömmande jag i ödmjukhet fä framställa följande: Ordningen huru denna fräga rörande Oxelbe-r§ kan behandlas, föreffrifwer RegeringsFormens 110 och Riksdags-Ordningens 78 ^ Desta Grundlagar stadga nemligen att en för brott angiswcn Riksdagsman icke kan lagligen tilltalas förr än Z af dest eget Ständ sädant beslutat; men deruti medgifwes icke att fräga rm en dylik answarighet fär af de andra RiksStänden upptagas. Sädane äro gräntsorne för Ständens inbördes rättigheter till bwarandra, och det blifwer alltid lika wigtigt som ömtäligt att dem icke öfncrskrida. Äf desta skäl, och dä jag för det Hederwärda Bonde-Ständet hyser all den aktning som jag af samma Ständ skulle för mitt eget fordra, anser jag Högloft. Riddcrffapet och Adeln icke tillkomma att ingä j nägon pröfning om Oxelberg förhållande uti Den 12 September. 167 sitt Ständ, utan tror att denna fräga såsom Bonde-SLändet ensam tillhörig, bör pa Desi afgörande bero, och följakteligen att Kongl. Majtts Nådiga ffrifwelse icke kan annorlunda anses än blott ac1 notitism. Dä jag säledes nu endast pä allmänna skäl, grundade iden warsamhet jag anser det ena Ständet wara skyldig det andra, betagit mig all widare pröfning i denna fräga, torde jag likwäl kunna begagna denna anledning att förklara huru mycket jag enskilt ogillar de uttryck Oxolksrgs Memorial innehälla; och huru owilkorlig jag anser de derutinnan förolämpade Embetsmäns rättighet wara att söka och erhälla den upprättelse
Sedan Kongl. Maj:t vid riksdagens början till Rikets Ständer aflåtit Proposition om antagande af ny Strafflag och dervid tillkännagifvit, att Kongl. Maj:t vore betänkt att framdeles under riksdagens lopp göra nådig Proposition om särskild författning angående den nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall; så och efter det förslag till sådan författning numera blifvit utarbetadt och i grundlagsenlig ordning granskadt, vill Kongl. Maj:t, med bifogande af Stats-Rådets och Högste Domstolens protokoll i ämnet, härigenom, jemlikt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa följande Förslag till författning om nya Strafflagens införande och hvad, i afseende derå, iakttagas skall. 1 §. Den Strafflag, som nu gillad och antagen är, så ock hvad här nedan stadgas, skall till efterlefnad gälla från och med den 1 Juli 1864. 2 §. Genom nya lagen upphäfvas, med de i 16 och 17 §§ gjorda undantag, Missgerningsoch Straff-Bal karna i den å 1734 års riksdag antagna lag, tillika med alla de särskilda stadganden, som utgöra förklaring eller ändring af hvad sagda Balkar innehålla eller tillägg deri. Bih. till B. St. Proposition N:o 93. 3 §. Alla i de öfriga Balkarna af 1734 års lag eller i särskilda lagar eller författningar gifna straffbestämmelser för brott, å hvilka i nya lagen straff satta äro, varda likaledes genom denna lag upphäfna, med undantag af hvad i 18 § sägs. 4 §. Der hänvisning i lag eller särskild författning förekommer till straffbestämmelse, som enligt 2 eller 3 § blifvit upphäfven, skall brott, hvarför sådan hänvisning gifven är, straffas efter nya lagen, så framt straff å det brott deri utsättes: finnes straff å brottet deri ej utsatt; vare hänvisningen förfallen. 5 §.
ex. Selilstedts - utan framspriiiger iiteslutande ur en förnöjd, solig gliidtighet, som kanske bast uttryckes i förf: s ord: &gt;Hjlirtejiibel kli.iiga-r ned iiï solig sky, ' A hj3rtejubel öfver d1.t och alls. H u r långt äro vi icke liar ifrån all vresighet ocli Iiatskhet likasom från allt falskt manér! Kiiiislaii a r lika akta som den raska och iitåtvfinda iakttagelseu ar iirspriinglig. Tlielanders dikter iiro tydligen en lokalpoesi, som från karnaQreii vnxit och grott i hans själ och som därför liar ett så intimt tycke. Skall förf. kiinna åstadkomma något inot.svarande d % denna föruts8ttniag saknas, d&amp; 11an niöjligen gifver sig i ' k a s t med större uppgifter? Diktsamlingen a r s&amp; exkliisiv, a t t detta nästan synes tvifvelaktigt - men kan han det, liar man endast att lyckönska vår unga lyrik. - r: Den tredje af de debuterande skalder, som liar omnämnas, eller hr Bem7mrd Risberg, ter sig däremot ej soin egentlig lyriker, ehuru enstaka stycken finnas af rent lyrisk förtjanst (sksom Tidens makt, Segelfäxd, Vaudrarens kvällsång). Xen flertalet äro iiog bleka och omarkerade; s i i allmänhet högtidsoch minnesdikterna från Upsala med deras konventionella form. Men ' man möter ett ädelt iskkdningssätt och sarskildt el1 vacker pietet; och öfverallt ar inneliållet i Risbergs dikter - med deras iiågot lågmälda ton - lika fritt fråii jargon soiii formen är utan spår af faiix-brillaiits. F ö r f. har emellertid medtagit ratt mycket, soin val egentligen liar affektionsvärde för Iionoiii sjalf. Meii detta ter sig som studier i förlrAlIande till ett litet antal dikter, lrvilka iiro det viirderika i haftet och tydligt tillhöra dess senast diktade poesi.
Nånö bys egor i Estuna socken, å 330 R:dr; dito dito ... 224: 41. 198: 1 » sänkningen af sjöarne Norrviken och Edsjön inom Sollentuna, Eds och Fresta socknar, å 6,000 R:dr; dito dito 6,491: 89. 6,011: 89 » dito af sjön Erken i Estuna socken, å 2,400 R:dr; dito dito 2,788: 75. 2,788: 75. » dito af Sigridsholms samt Lilloch Nederängssjöarne inom Lunda, Widbo och Skeptuna socknar, å 6,400 R:dr; återbetalas med 8 procent årligen, hvarvid räntan beräknas till 3 procent 6,400: — 6,400: — inom Södermanlands län: för sänkningen af sjöarne Långhalsen, Yngarn och Jlallbosjön jemte flere mindre sjöar inom Rönö, Jönåkers och Oppunda härader, å 75,000 R:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent, hvarvid räntan beräknas till 2 procent 75,000: — 75,000: — inom Ostergötlands län: för sänkningen af sjön Tåkern i Lysings, Dals och Göstrings härader, å 30,000 R:dr; återbetalas jemte kronoutskylderna 3,597: 11. 1,199: 5 » dito af sjöarne Stura och Lilla Jiengen, Jernlunden, Asunden, Emmern, Stfiern och Nimmern inom Hanekinds och Kinda härader, a 240,000 K:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent, hvarvid 2 procents ränta beräknas 240,000: — 240,000: — » dito dito, ytterligare lån å 150,000
Om det ordet storhet i beräkningar skulle äga något sant Medborgerligt värde, så måste beräkningar göras, som slå ut till fördel för det Allmänna bästa, men ej till fördel för vissa favoriter och gunstlingar på en skattdragande menighets bekostnad, aldra minst nu, sedan Fäderneslandet är styckadt, Riksskulden så ansenligen förökad, och Rikets Inbyggare, särdeles vårt Stånd, af det förstörande kriget blifvit undertryckt och fördt på vanmagtens väg, och enär härtill lägges de fierfaldiga Statsutgifter, som sedan den lycklige Regementsförändringen tillkommit, och om än ytterligare så skall fortfara, som vi hvarje Plenidag får höra, så kan jag för min ringa del ej annat än upprigtigt bekänna, att jag ryser vid åtankan på våra efterkommandes öden. Om någon förnuftig och sparsam hushållning skall äga rum till lindring och underlättnad i den skattdragande hopens bördor och besvär, bör det väl vara utom all fråga att använda Statens tillgångar till förmån för det hela, och i anseende härtill tror jag, att hvar och en, som kan och vill vara stor och oväldigt förnuftig i beräkningar, bör otvifvelaktigt stå fäst vid hvad Riksens Höglofl. Ständer i följe af Grundlagen vid sistlidne Riksdag beslutit, nemligen att Kungsoch Kungs-Ladugår - Bilaga till Mern. N:o 9.
Däremot skulle en normalarbetsdag, som tillstadde användandet af två arbetarskift, hvartdera arbetande 8 eller 9 timmar, ha alldeles motsatt värkan—d. v. s. skulle möjliggöra anskaffandet af maskiner, hvilka äro för dyrbara att använda under den nuvarande, 11 eller 12 timmar långa arbetsdagen. Det kvarstår sålunda som en öfvervägande och ytterst betydelsefull fördel, att förkortning af arbetsdagen i allmänhet otvifvelaktigt befordrar storindustrins utveckling och därigenom ökar nationalförmögenheten.4 Vi ha behandlat denna sida af saken så utförligt, emedan det är af alldeles afgörande vikt för uppfattningen af normalarbetsdagens nationalekonomiska betydelse, hvilken föreställning vi ha om förhållandet mellan jordens alstringsförmåga, det mänskliga arbetets alstringsförmåga och nationalvälståndet. Innan vi sökt afgöra, huruvida normalarbetsdagen öfver hufvud är egnad att göra produktionen dyrare eller billigare, kunna vi nämligen ej bilda oss en föreställning om arten af dess invärkan på lönarbetarnes lefnadsförhållanden. Frågan blir nu, hvad inflytande en förkortning af arbetsdagen kan ha på nationalförmögenhetens fördelning, d. v. s. på arbetslönens storlek. En af vetenskapen visserligen för länge sedan allmänt öfvergifven, men i riksdagsdebatter och tidningsartiklar ännu spökande lära säger, att det finnes i samhället en för kortare tider oföränderlig mängd af nyttigheter, ur hvilken samtliga arbetslöner betalas (liksom ur en gifven fond eller "lönfond"). Vore denna lära riktig, att i ett gifvet skede finns en oföränderlig kapitalmängd, ur hvilken arbetslönerna betalas, skulle sysselsättandet af nu arbetslösa medborgare (hvilket man motser skola bli den omedelbara följden af normalarbetsdagens införande) uppenbarligen ansenligt nedtrycka lönerna. Sanningen är emellertid, att samhällets förmåga att betala arbetslöner icke beror på storleken af en viss del af kapitalisternas rörelsekapital, utan på storleken af samtliga medborgares inkomster. En social förändring, hvilken (som normalarbetsdagen) sannolikt medför ett förökande af nationalförmögenheten, kan sålunda näppeligen förkastas på grund af någon "lönfondteori". Många anhängare af normalarbetsdagen påstå, att den skulle höja lönerna genom att minska anbudet på arbetare. Detta påstående stöder sig stundom på förutsättningen, att åtgärdens omedelbara och beständiga följder skulle vara desamma.
Han sprang ut på vägen, vände hastigt och tog upp hatten, såg icke åt henne, skyndade endast bort, in i skuggorna, flydde, böjd som den där fått hela lifvets börda i ett ögonblick på sina axlar. Hon stod på samma fläck, hon log saligt drömmande, kände hans unga kyssar lefva. Och när hon vaknade, slog hon händerna för ansiktet i ett skri, ett glädjens skri. Så underligt jublande — inga skuggor, ingen fruktan, ingen synd, ingenting — bara en gränslös glädje och att alla ju måste förstå ... Hon vacklade några steg fram, hatten hängde ned på ryggen, leende tog hon af den, hur härligt att känna vinden på sin panna, där hans läppar ... Åh, var det evighetens tanke eller stundens lidelse, detta ... än sedan fladdrade lärkeglada tankar. Nu tyckte hon, att hon älskat denne man sedan lifvets början, ingen annan hade funnits. Och lika jublande klart visste hon, att som deras vägar icke hade mötts för att löpa samman på denna jorden, så kunde de heller aldrig mötas mer. Vilsen var stigen, där de funnit hvarandra, men gyllene sol låg öfver en daggfrisk morgon, och så skulle de skiljas. Luften sjöng som af vingslag, det stora lifvets vingslag ... uppåt, uppåt, icke nedåt, behålla ville hon, icke mista ... Liksom ett ögonblick af fasa kan återge den lame sina lemmars bruk, så samlade hon hela sitt väsens innersta för att kväfva, döda — döda för att lefva. En själfbevarelsedrift så stark att hela hennes jag reste sig och strålade ut ur hennes ögons djupa prakt, hennes fötters lätta gång, hennes hållnings höga värdighet. Ty hon ville, ville lefva ... Kärlekens uppenbarelse i hennes själ, där begäret ännu ej väckts, kunde väl svinga mellan afgrunder och himlar Men då vilda fantasier fladdrade fram om att våga, draga honom och sig ned i röda djup, där flammorna lyste bedårande, fånga lifvets glödande tanketomhet, ligga saligt leende trygg och lyss till det bortdöende tunga trampet af deras fötter, som gräto
Jag är till största delen förekommen af de båda föreg:de talarne och får på de af dem anförda skäl äfvenledes yrka återremiss af den nu föredragna punkten. Mitt hufvudsakligaste skäl är dock, att, så snart jag spårar hvad jag kallar systemet, så försöker jag att peka på det; jag är nu åter tvungen att komma med en sådan der fingervisning. Jag anser, att K. M:t och styrelsen ega rätt att utöfva all verkställande magt, men jag tror dock, att K. M:t och styrelsen böra särskildt med afseende å de verk, öfver hvilka representationen icke i följd af grundlagens bud har någon speciel uppsigt, förfara med större försigtighet, större noggrannhet. Med Postverket har förhållandet icke varit sådant. Det har blifvit ett ordspråk, alt inom Postverket finnas hemligheter;jag vill endast lyfta sakta på slöjan, och, när jag sakta lyfter, ser jag systemet. Inom Postverket har uppkommit en balans af något öfver en half million; R. Shr halva icke varit i tillfälle att granska, huru härmed förhåller sig, men R. Stms Revisorer hafva funnit sig föranlåtna till uttryckande af den önskan, att R. St:r måtte med större uppmärksamhet än hittills följa detta verk. Bevilln.-Utsk:t hade önskat att kunna föreslå nedsättandet af det nu gällande postportot, för att derigenom lätta allmänna rörelsen och i allmänhet bereda större tillfälle till korrespondens, men, efter det Utsk:t på officiel väg erhållit upplysningar om Postverkets financiella ställning, har Utsk:t funnit sig förhindradt att tillstyrka en sådan nedsättning. Postverkets balans har uppkommit genom en utmärkt affär, som har starkt syskontycke med den Franska Handelstraktaten, en Preussisk postkonvention.
Skrifvelse, A:o 30. derdånig skrifvelse den 3 Mars 1864 till E. K. Majit öfverlemnat en af arrendatorn utål' kungsladugården Åhs kloster om fyra mantal med dertill hörande Åhsbro laxfiske i Åhs socken och Wiske härad af nämnda län B. J. Busck underdånigst gjord ansökning, att, med afseende å den betydliga, till minst 9,573 R:dr Runi uppskattade förlust, sorn, på sätt ansökningen bifogade syneoch värderingsinslrutnenler ej mindre af vederbörande länsman med lyra närboende landtbrukare, än äfven af ortens domare och nämnd, utvisade, sökanden fått vidkännas under en på Halländska kusten den 22 December 1863 inträffad storm, derigenom att ladugårdsbyggnaderna vid kungsladugården blifvit förstörda samt nitton boskapskreatur och tio får af de nedstörtade byggnaderna dödade äfvensom redskap och glöda skadade, E. K. Majit måtte läckas till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om eftergift af så stor del al arrendebeloppen för kungsladugården, som motsvarade den bevisliga förlusten eller hvad E. K.
Det är af discretion, som jag på förhand reserverat mig, men rättast hade varit, om på sätt jag ofvanföre föreslagit, frågan hade kunnat komma till ConstitutionsUtskottet, så att framtida tvister varit förekomne, Flerr Grefven och LandtMarskalken för_ klarade, att då Ridderskapet och Adeln med bifall till den af Herr LandtMarskalken nyss framställde proposition, redan beslutat, att Bänkmansval borde på vanligt sätt företagas, vöre ock deraf en följd,’att Ridderskapet och Adeln icke instämde uti den af Herr Grefve von Schwerin af 4i §. uti Riksdagsordningen meddeldte tolkning, äfven som, att allt tillkännagifvande af Herr Grefvens och LandtMarskalkens enskildta öfvertygelse i denna fråga voro enligt 55 §. Den 24 Januarii, 109 1 Riksdagsordningen, öfverflödig, i följd hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken ansåg någon annan åtgärd nu mera icke återstå, än att genast skrida till Bänkmansvalets företagande. Ropades starka Ja. Sedan 43, 44, 45 och 46 § § i RiddarhusOrdningen härefter blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln klockan Ett eftermid dagen Bänkmansval, och befunnos, efter valförrättningens slut, följande Herrar hafva blifvit till Bänkmänn utsedde: För Bänkmans i ;sta Afdeln. Grtefve Wachtmeister, Hans, vice LandJiöfdinge. 2:dra _ — 54. Grefve Spens, Carl Gu staf , Lieutenant. 3 dje 84. Grefve Löwen, Fullmägtig Grefve von Schwerin, Fre dric Bogislaus, Prost, L. N O. 4;de . — io5. Grefve af Ugglas, Gu staf, Öfverste, C. V. O. R. S. O 5:te «— 119. Gref\eRidderstolpe, Carl, GeneralMajor, C. S. O. 6:te 1.
I öfverensstämmelse med hvad Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret sålunda i ämnet underdånigst hemställt och föreslagit, får jag å ifrågavarande ansökning tillstyrka nådigt bifall. 27:o Sedan Domkapitlet i Linköping uti underdånig skrifvelse den 20 Juli 1859 anmält, att åtskilliga reparationer å dervarande domkyrka blifvit för en kostnadssumma af 90,630 Rdr riksmynt verkställda, dels med ett lån af 30,000 Rdr samt ett anslag utan återbetalningsskyIdighet af 37,500 Rdr samma mynt, hvilka summor Rikets Ständer för ändamålet beviljat, dels med kyrkans egna tillgångar, men att för återstående, af behofvet påkallade reparationer erfordrades, enligt uppgjordt kostnadsförslag, ytterligare ett belopp af 100,586 Rdr riksmynt, till hvars anskaffande kyrkan saknade medel, allät Eders Kongl. Majit den 17 November nämnda år till Rikets Ständer nådig proposition om ett anslag af 30,000 Rdr, att under statsregleringsperioden 1861—1863 med 10,000 Rdr årligen utgå till bekostande af de reparationsarbeten, hvilka Eder.s Kongl. Majit, efter Öfver-Intendents-Embetets hörande, kunde finna för kyrkans framtida bestånd angelägnast. Efter det' Rikets Ständer, enligt tillkännagifvande i underdånig skrifvelse den 12 Oktober 1860, beviljat det äskade anslaget, och Öfver-Intendents-Embetet, till följd af nådig be Bih. till R. SI. N:o 7 d) lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1S62. Om anslaget till resestipendier samt läroböckers och lärda verks ingifvande. fällning, låtit anställa undersökning om och uppgöra plan för de reparationer, som närmast borde å kyrkan företagas, hvilken plan blef af Eders Kongl. Majit den 26 Mars 1861 gillad, har arbetet enligt densamma fortgått. Men då, sedan sistberörda anslagsmedel hunnit användas, ännu 70,586
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln ansett den i denna punkt omförmälte fråga, om öppnande af en Depösiträkning i Banken, kunna förfalla, torde Ridderskapet och Adeln finna, att någon öfverläggning i saken nu icke erfordrades, utan att berörde fråga borde förfalla; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. n:te Punkten. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, att, på sätt Utskotten föreslagit, det i denna punkt befinteliga ord: härutöfver måtte utgå. Bifölls. is:te Punkten. Herr von Hartmansdorff \ Mugust: Ja g anhåller, att få veta, hvad de öfrige frenne Den 17 December e. m. 69 RiksStånden rörande denna i2:te punkt beslutat, i fall sådant är Herr RiddarhusSecreteraren bekant. Undertecknad Riddarhus - Secreterare: PresteStåndets rörande förevarande punkt den 18 sistlidne November fattade beslut innehåller, att PresteStåndet ”funnit godt, ”att, med frånträdande af dess vid Hufvud”momentet af i2:te punkten fattade beslut, ”förena sig med Hedervärda BondeStåndet, ”hvarigenom i underdånighet må öjverlem”nas till Kongl. Maj:t att, efter Heten”skap smäns hörande, utsätta en lindrig "Mynt skatt, inberäknad i sjelfva myntet, ”till förekommande af detsammas utförsel ”eller nedsmältning.” BorgareStåndet har, den xi dennes, med förblifvande vid dessi afseende på Hufvudmomentet af i2:te punkten förut fattade beslut, godkänt de löre-; slagne Voteringsproposilionerne; och BondeStåndet, som den 7 dennes likaledes förblifvit vid dess om Myntskattens inberäknande i sjelfva myntet, förut fattade beslut, har afslagit Utskottens i denna del gjorda framställning, men antagit inbjudningen om deltagande uti det af BorgareStåndet beslutade tillägg vid denna punkt.
Ändteligen tillfrågades församlingens nuvarande klockare Nils Månsson, om han som nu mera oförmögen att klockaretjensten i Rödöns och Näskotts socknar widare bestrida, vore hugad att densamma sig afsäga, så att denna tjenst kunde från den 1 maji nästkommande år, såsom ledig och tillträdbar annonceras, hvilket han offentligen och i församlingens närvaro bejakade, likväl med förbehåll, att, af den tillträdande orgnisten och klockaren få, såsom ofvan nämndt är, åtnjuta någon billig och lämplig ersättning för det biträde med ringning, orgtrampning och mera sådant, som han närmare än någon annan ansåge sig berättigad att få göra. Detta arfvode bestämdes af församlingen till 1½ tunna korn årligen från den 1 maji nästkommande år, till hvilken tid Nils Månsson uppbär sin vanliga klockare lön. Och äger således Nils Månsson att, från ofvannämnde tid, af den tillträdande detta arfvode årligen uppbära, så länge han ofvansagde skyldigheter ordentligen fullgöra kan, hvarefter orgnisten eger att på högre eller lindrigare vilkor, såsom han sjelf gitter med någon annan tjenlig person derom öfverenskomma. Slutligen tillsades Nils Månsson att ofvannämnde sin afsägelse af klockare tjensten i Rödön och Näskott till den 1 maji nästkommande år 1840 till pastorsembetet i Rödön skriftiligen och utan dröjsmål inlemna emedan fråga annars uppstår om ovillkorlig afsättning. År och dag som ofvan ex officio P. Staaff 1839 den 1:sta december är ofvantecknade sockenstämmo-protocoll offentligen uppläst, widkändt och gilladt intyga å församlingens vägnar: Jonas Nilsson i Weijmon, Hemming Månsson i Lägden, Erik Johansson i Wike, Olof Ersson yngre i Kälen. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 68–69, ÖLA. Protocoll hållit å allmän sockenstämma i Rödön den 19:de januarii 1840.