Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Formliga berättelser om hvad som förefaller i vården om kyrkan och hennes medel, om Folkskolorna och deras eftersyn, afgifvas ej heller till vederbör:de Depart:ts-Chef, såsom om andra angelägenheter. Det är följaktligen tillfälligt, om den Ecklesiastike Depart:ts-Lhefen har nödig kunskap om hvad sig i stiftens angelägenheter tilldrager, hvilka ecklesiastika tillgångar, som der finnas och huru de användas. Endast från de eröfrade landskapen, Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, ingå kyrkoräkenskaperna till Kammar-R:n, men de insändas obedelbart från Contracts-Prostarne till Landshm och gå således Consistorierna förbi. Af dem erfares icke tillståndet oftare, än vid Pastorsombyten, hvilka sällan förekomma, eller vid Biskops-visitationer, hvilka äro ännu sällsyntare, eller då kassabrist upstår, och rättegång mot vederbönde anställes. Huruvida en företagen byggnad varit onödig, eller olämplig, eller medel blifvit otillbörligen dragna från sitt rätta ändamål, till ett annat, o. s. v. är det ingen, som så Den 11 Mars e. m. 209 så noga känner, än mindre åtalar, om ej någon sockenbo tager sig dristighet dertill, hvilket dock, för obehaget och olägenheterna deraf, sällan sker, ehuru mycket man än understundom klagar öfver försumlighet i detta hänseende. Om, och huru, kyrkans angelägenheter hos oss vårdas, är enl. det föreg:de, mer, än i andra förvaltningsgrenar, öfverlemnadt åt dithörande embetsmäns välbehag. Afven då en Biskop vill, med eftertryck handhafva sitt embete, har han ej fria händer, såsom en Landshöfding, utan han kan öfverröstas af sina Consistoriales, hvilka, på sätt vi sett, ega att gifva honom förmaningar.
xä gansta längt 212 Deir 4 November. aflägSne ställen: Enär och dertill lägges, etk eller annat redan utlyst Urtima Ting uti särstilte delar af Domsagm, och Ordinarie Domarens tid salunda blifvit hel och hällen upptagen, men derunder inträflfar, att någon för brottslighet el! r af hwilken ordsak som häldst warder hackrad, r isar sig tydligt, att wid dy ill sörewetande en förest s af wist dag, inom hwilken han boede stä as för rätta, wore aldeles vlampelig samt i afseende pä allmänna ärender sä wäl som enstildte högst menlig, emedan Domaren derigenom^ kulle twingas instä ta redan utchste elier började Ämbetsförrättuingar, till hinder, stada och förlust för en myckenhet andre, hwilkas rätt beror pä malens oafbrutna gang, och som destutom ej sällan stmle sörg lfwes h.fwa med R.-sor, tidspillan och flere ansial.er gjordt omkostnader, utan hopp om någon släps ersättning, jemte alla de olägenheter, som oundwikeligen inträffa genom rubbning uti salunda ester koralen, i sammanhang med hwarannan beräknade och kungjorde För stmngs-Termincr, till hwilkas Återställande och andres utsättande, läng std och omwäg erfordras, såsom ej alltid beroende blott pä Domarens egen, utan äfwen pä Konungens Befallnings» hafwandcs och Krono Betjeningens åtgärd. Hwarnstd ock fluteligen mä anmärkas, dels att uti nägra nstdstcäckke Domsagor flere wecker kunna framlöpa, innan Domaren ens hinner fä rapport em förelupen arrestering, dels a k Landsfängelscrne äre sa aflägse, att en wecka är föga - tillräckirg för den häck.ades forslande derisrän till ransaknings-stäliek.
Men å andra sidan mäste det tagas i betraktande, att det är just den delen af canalen, som skall gifva den största afkastningen, att det således är företrädesvis denna del af canalen, som bör kunna med ett betydligt bidrag af enskilda understödjas, och alt det i detta ögonblick är alldeles omöjligt att på denna beräkning grunda något anslag, då ännu icke något bolag bildat sig för utförande af detta företag. Af dessa skäl nödgas jag, vid el t närmare besinnande af frågan, afstå från en sådan inskränktare åtgärd i detta ämne. Jag tager mig deremot friheten fästa uppmärksamheten derpå, alt om också ett sådant byggnadsföretag som detta börjas 3 eller 4 år sednare, hvilket vi kunna beräkna till nästa riksdag, så följer deraf ingalunda, att det måste fullbordas lika många år sednare, ty anslagen kunna lämpas efter tiden, och den lilla obetydliga summa, som nu skulle lemnäs för ett sådant företag, kunde icke föra saken långt fram i verkställigheten. Min öfvertygelse är i öfrigt, att hvad man kan hoppas alt vinna för denna canalanläggning i framtiden, det har man redan vunnit. Stånd har redan en benägenhet uttalat sig för detta stora företag, då man icke allenast lärer velat begära, att K. M. ville till nästa Ständer framlägga sin tanke i ämnet, utan äfven anslå den summa, som fordras för att utsträcka undersökningarna så långt som är nödvändigt för att bedomina företagets vigt och nytta i sin helhet. Att gå längre för det närvar., utan en fullkomlig visshet om alla de omständigheter, som böra komma i betraktande hos en Representation uti en så vigtig fråga som denna, på det att beslutet ej under någon synpunkt må kunna klandras såsom förhastadt eller för tidigt, skulle efter min tanke mera skada än gynna saken. Tvifvelsutan skulle det kunna inträffa, att de intressen och den obenägenhet, sorn från ett eller annat håll kunde uppstå och tilläfventyrs finnas emot förelaget, skulle genom en sådan behandling af frågan finna en ny anledn. att lägga hinder i vägen för detsamma.
Förekommande om, ständigheter wid hwarje tillfälle, som utmärker den öfwerlastades lynne, förmåga och tillfälle att kunna skada sig sjelf eller andra, hwilka omständigheter alldrig kunna förutses, mindre i en Lag bestämmas, blifwa således wid isrägawarande tillfallen grunden för wederbörandes åtgärd; och om de sträcka den derhän, att frän sitt hem i fängelse föra en person, endast af den anledning, att han wore drucken, eller annorledes antasta en sadan, som redan af nä, gon saker person war tagen i wärd, eller hwaraf ingenting war att befara, skulle med förfelande af Författningens tydeliga syftemål beredaS en oordning, hwilken ej mindre i detta, än andra fall der Embets«ch Tjensteman öfwcrskrida gränsen af deras myndighet eller utöfwa den, der den icke behöfs, mäste medföra ett ester omständigheterne afpafiadt answar, som t allmänna Lagen är tydeligen bestämdt. 2o;8 Den 29 Julik. Utskottet kan således icke frångå hwad i denna §. bliswit föreflagit, men deremot får Utskottet wörd, samk tillstyrka bifall af den fran Högwördiae PrestStandet gjorde anmärkning, attWardarne a Wärdshus, Cajsshus, Kallare och Gästgifwaregardar, matte wld Fem R:dlrs wite förpliktas iakttaga den redan föreflagne skylldighet, att va wäggen hafwa uppspikat ett Exemplar af den ifrägawarande Författning. Den sedwana, som, enligt lcmnad upplysning fran Högwördige Prest-Ståndet, pa flere orter stall wara radande, att till Kyrkan medtaga Bran, win och kttt samma bade före och efter Gudstjensten till förtäring utde'a pa Kyrkogården, finner wäl Lag, Utskottet wara ett missbruk som bör afssaffas; men da förbudet häremot ingar uti en reglementarisk fö, reskrift af den ordning pa hwilken starka drycker fa utlemnas, anser Lag.
Uti staden finnas 18 handlande, som sysselsätta 13 handelsbetjenter, och 9 hökare samt 25 handtverkare af särskilda yrken, sorn hos sig hafva såsom gesäller, lärlingar och arbetare skattskrifne 18 personer. 30 Utom stadens pedagogi, dervid en lärare är anställd, och uti hvilken årligen omkring 15 gossar erhållit undervisning, inrättades år 1845 en småbarnsskola. Denna stiftelse, som för sin grundläggning hade i första rummet att tacka eLt högst betydligt bidrag af framlidne Hans Majit Konung Carl XIV Johan, till belopp af 700 R:dr Banko, hade unde)' dess korta tillvaro före branden tillvunnit sig ett allmänt förtroende. Vid nämnde olyckstillfälle nedbrann äfven skolans lokal, hvarigenom en gräns sattes för dess verksamhet, och har den sedermera icke kunnat öppnas, men dess fond förvaltas emedlertid af en direktion. Warberg. Denna sjö- och stapelstad har 260 tomter och 190 hus, deraf 249 tomter finnas uti enskilde personers ägo. Husen äro byggda, somliga på flere sammanhängande tomter, andra på en och två tomter, och flere, eller de mindre, på halfva eller fjerded^ls tomter. De obebyggde tomterne äro använde antingen till trädgårdar eller planteringar. Utom stadens stakett, men på dess område finnas 47 torp eller boningslägenheler, och uppgick stadens folkmängd år 1847 till 1,787 personer. Af den staden tillhörande jord utgöres en icke obetydlig del af herg och ofruktbara höjder samt vattenstånd, deraf dock en del, genom utdikning och odling, kan göras fruktbärande, ehuru koslnaderne dervid blifva så betycllige, att desamma afjordens afkastning icke återgäldas på 10 till 20 år. Den öfriga delen af utmarken är utlagd till tomterne, utan rättvis och billig jemnförelse, hvarigenom inträffat, att flera tomter blifvit lidande, derigenom att de erhållit till odling otjexdig jord. Endast med få undantag är all den öfriga tomtjorden odlad, för flere, med kostnader så betydlige, att gammal odaljord derför kunnat inköpas.
Ort eller Län af Landshöfdingarne ‘uppgifné och förut vanliga vigt å ett lass rente-hö, vare sig vinter-eller sommar lass , äfven hädanefter måtte bibehållas oförändrad oell tjena till efterrättelse, ej mindre vid höets utgörande in natura, ärt det sammas betalande 5 'te Bandet, 173 171. med *37* Den 16 Juli. med penningit, efter årligt Markegång*-pris* med undantag lik vill för Skaraborgs Fän, hvarest, i anseende till den anmärkta olikheten Inom särskildta Härader eller Fögderier, i beräk® nandet så väl af Krono-värderings-pris, som vigt å rente-höet, Allmänna Beredningen trott sig finna den föregående åtgärd, som af Kana» mar-CoIlegium blifvit hemställd, nödig , innan Kongl. Maj:t kunde, i afseende på detsamma fatta Dess definitiva Beslut; äfvensom Allmänna Beredningen varit ense med Kongl. Karn® mar-Collegium, i den underdåniga tankan, att lämpeligaste sättet att vinna en säker grund för bestämmandet af den vigt, en karfva rente-halm borde innehålla, vore en så beskaffad profväg® ning, som den Kammar-Collegium föreslagit; hvarföre ock Allmänna Beredningen i underdånighet hemställt, att en sådan vägning måttö här i Stockholm genom Fandshöfdingens härstädes försorg, i närvaro af Öfver-Directeuren vid General Landtmäteri-Contoiret och KammarCollegii Advocat Fiscal, anställas, samt det dervid utrönta förhållande i underdånighet uppgifvas till Kongl. Majus Nådiga granskning, för vidtagande af det Beslut, som i Nåder kunde anses tjenligast. Deremot, och ehuru ho och halm, uti åtskilliga af Kongl. Kammar.Collegium uppgifne
Ständer måtte hos Kongl. Maj t i underdånighet anhålla, det de hinder, som kunna möta en skyndesaminare verkställighet häraf, måtte Varda undanröjde, samt verksamma anstalter vidtagas till befordrande af ändamålet; men att deremot den Bruksägare, som icke inom en tid af 6 månader, efter det hans rätt i afseende pä dess Recognitions-Skog genom laga kraft vunnit Utslag blifvit faststäld, anmäler sig i Kongl. Kammar-Collegium till Skatteköp å den honom för Brukets drift tilldelade Skog, bör anses förlustig, att få samma Skog till Skatte lösa, utan så väl dermed, som med den öfrige Skogen, som for Brukets drift ej tarfvas, förfaras på lika sätt och efter enahanda grunder, som Stais-Utskottet,- angående Kronans öfrige disponible Skogar, i allmänhet tillstyrkt. På ett sådant sätt tror Stats Utskottet, att, efter Riksens Högloft. Ständers egen yttrade grundsatts, Statens största fördel, i förening med den enskildta nyttan och utan Bruksägarens undergång, skall säkrast vinnas. Angående Skattläggningen å de Skogar, som blifva Bruken tillärkände, så anser Stats-Utskottet, att dermed bör förhållas, i enlighet med föreskrifterne uti 1811 års Kongl. Kungörelse, nemligen efter den för hvarje ort faststälde och gällande Skattläggnings-methode ; Och hvad Skatteköpeskillingen vidkommer, den samma ärläggas, enligt 3telje punkten uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 16 December a 8 oj. Stats-Utskotiets Betänkanden. 1817 Beträffande åter de på Skogen anlagde Hemman, Torp, och Odlingar med stubbeochröj. sel-rätt, samt rättighet för Jordägare och Boställs-Innehafvare till mulbete, fiskevatten och fäbodsställen med eller utan yxbörd; så kommer dermed att förhållas, på sätt uti 2:dra och 8:de puncterne af Riksens Ständers nyssberör de Skrifvelse stadgas. Detta alt underställes vördsamt Riksens Högloft.
Det i nu gällande riks-slat uppförda kontanta anslag för Indelta Kavallerioch Infanteri-regementena utgör £35,575 R:dr 9 sk. 6 rst. B:ko eller i Riksmynt 353,362 R:dr 80 öre. Om utöfver detta anslag beviljas en summa Strrfs-Utskottets Utlåtande N:o 7i. af 100,000 R:dr sistnämnde mynt, torde denna blifva för det afsedda ändamålet tillräcklig. På grund af bva(j sålunda är anfördt, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer må, utöfver det i nuvarande riks-stat uppförda kontanta anslag för Indelta Kavallerioch Infanteri-regementena, för nästa statsreglerings-period bevilja och till Kongl. Majrts nådiga disposition, ställa en summa af 100,000 R:dr Riksmynt årligen, alt vid de regementen eller korpser, som deraf företrädesvis äro i behof, användas till löne-förbättring i första rummet åt underbefäl och subaltern-oflficerare jemte deras vederlikar samt vidare, så vidt lillgångarne medgifva, jemväl åt Andre kapilener och regemenls-qvartermästare, dock med förbehåll, alt en dylik förmån icke må lillgodokomma dem af berörde löntagare, hvilka äro med boställen försedda. 15:o. Sedan Rikets Ständer genom bifall lill Utskottets Utlåtande N:o 33 (Litt. A.) beslutat, att till godtgörande af den genom förändring i sättet för Salpeterhjelpens beräkning inom en del af Södermanlands län uppkommande minskning uti de för Södermanlands regemente påräknade löne-anslag, ett belopp af 35 R:dr 53 öre Riksmynt skall å 4:de Hufvud-titeln uppföras och der tilläggas förut varande anslag i penningar, har sådant blifvit af Utskottet i den öfver Hufvudtitéln upprättade tabell behörigen iakttaget. 16:o.
Men de äro dock en uråldrig rättighet, som icke borde alldeles lemnäs åt glömskan. Häraf torde vara klart inlysande, att det både för löngifvaren och löntagaren är lika vigtigt att få dessa löneinkomster reglerade och bestämda som presterskapets, emedan det skulle föga passa sig, att t ex. offra till klockaren, då offrandef till pastor har upphört, eller att anmäla och betala för ministeriela förrättningar hos klockaren, då ingen sådan betalning erlägges till pastor. Följden häraf skulle snart blifva antingen att klockaren skulle jemnt ligga i tvist med församlingen om sina löneinkomster, eller ock att dessa så småningom skulle falla i glömska, under det man i följd af kommunalstyrelsens och folkupplysningens fortgående utveckling alltmera tager klockaren i anspråk, såsom lönlös kommunalman. Det är mig icke okändt att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, vid föregående behandling af denna fråga, uttalade den åsigt, att denna sak kunde regleras genom frivilliga öfverenskommelser emellan klockare och församling. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Men samma svar kunde ju gerna gifvits, då fråga var om presterskapets lönereglering? Hvarföre öfverlemnades icke detta åt presterskapet ock församlingarnes frivilliga öfverenskommelse? Helt enkelt, emedan man icke vågade hoppas på tillräckligt god vilja å ena eller andra sidan; derföre fattade statsmagterna ett gemensamt beslut, som, oberoende af den ömsesidiga viljan och benägenheten, innehöll att det måste ske. Samma hinder, som förefanns för frivilliga öfverenskommelse!- om presterskapets löneinkomster, förefiunas äfven för frivilliga uppgörelser om klockarnes och organisternas; men behofvet af lönereglering för dessa är vida större än för de förra. På dessa skäl och då några nya eller svåra åtgärder för denna angelägenhets genomförande alls icke erfordras, vågar jag vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majk i underdånighet anhålla om nådigt förständigande för vederbörande, att, der reglering af presterskapets löneinkomster företages, löneregleringsnämnden äfven bör uppgöra förslag till reglering af organisters och klockares löneförmåner. Om vederbörlig remiss anhålles. Stockholm den 15 November 1865.
Hohenliausens förslag må blifva contra-propos. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag får endast upplysa, att det 1 icke var jag, utan Gr. Posse, sorn gjorde den anmärkning, Hr v. Hohenliausens sista yttrande afsåg. Jag anhöll, att de värda ledamöter, som framställt förslag till contra-propos:r, måtte uppgöra dem så, att de kunde leda till något resultat. Med den förändring, Hr v. Hohenhausen gjort vid sin propos., finner jag den vara så beskaffad, och har således ingen anmärkn. mot densamma alt göra. Den 17 Juli {. ra. II. Ex. Hr Gr. o. Land tro. yttrade, att då tvenne voteringar syntes icke kunna undvikas, ansåg H. Ex. sig böra hemställa, om icke första voteringen borde blifva om hvad som i contrapropos. borde intagas, antingen Hr Ce~ derschjölds förs lag, så lydande: att gamla passevolance-cassan må reserveras såsom tillgång för extra anslag till försvarsverket, och att iStatsUtsk. måtte emedlertid anmodas att, roed den rätt 3o § Riksd.Ordn. bestämmer, taga noga kännedom örn denna cassas nuvår. tillstånd; eller Hr v. Hohenhausens förslag, så lydande: att Ii. o. Ad. skulle besluta att öfverlemna gamla passevolance-cassan till K. M:s höga disposition under den controll, som K. M. pröfvar nödig, och under vilkor, att allt framgent, såsom hitintills, de upplösta passevolance-commissariaternas embetsoch tjenstemän må från denna fond fortfarande utbekomma deras på indragning ställda löner. Gr. Posse: Jag torde få erinra, att Hr v. Hohenhausen i ett sednare yttrande gjort en ändring i sitt först frarnstälda, nu upplästa förslag. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
”Du gör dig verkligen alltför mycket besvär för en slägting och hvardagsgäst. Nog är jag så hemmastadd på Byborg att jag kan ta mig en kopp kaffe utan att vänta på din vänliga inbjudning.” Verkan af detta svar var synlig hos alla, och det rådande intrycket blef erkänsla mot Konkordia. Något senare på aftonen, då ungdomen i månskenet åkte kälke på den präktiga bana, som kaptenen inrättat, slog sig Lauritz, i förtjusningen öfver huru väl allt artade sig, ut på verklig artighet för Konkordia, som i egenskap af magister Sunes fästmö kunde hafva anspråk derpå, och han var lika ofta vid den blifvande pastorskans kälke som vid sin hustrus. ”Men hvarföre i guds namn”, frågade Konkordia vid en sådan förnyad uppvaktning, ”får jag uppbära så mycken skenfager vänlighet i qväll? Man skulle vara frestad att tro något.” ”Hvad skulle mamsell Konkordia tro annat än att en värd och vän känner sig glad att få visa ett älskvärdt och aktadt fruntimmer sin uppmärksamhet?” ”Älskvärdt och aktadt ... prat! Älskvärd är jag icke och bryr mig icke heller stort om att vara det; och aktning har jag just icke alltid fått röna – af alla. ”Om meningen är att jag skulle befinna mig inom det obestämda talet alla, så har mamsell Konkordia orätt i att betvifla aktningen, om den också icke yttrat sig så öppet och rättfram som nu.” ”Min bäste kapten Lauritz” – det syntes ett något retsamt småleende på Konkordias läppar – ”då jag ger akt på det så innerligt förtroliga väsende, som här råder mot husets gäster, känner jag mig liksom litet rädd att få dela en lycka, hvilken härflyter från gud vet hvilka hemliga sammanställningar.” ”Alltid stadd på krigsfot och elakhet!” menade kaptenen skrattande. ”Men var nu helt lugn: eftersom ni försmår min vänskap, så tar jag den tillbaka ...” ”... och återskänker mig väl i stället ert gamla grundlösa misstroende? Dock föredrager jag att vara fruktad och afskydd framför att vara föraktad.
Det vore att i gossens själ nedlägga frö till en herrlig växt, men sedan låta dess skönaste frukter gagnlöst affalla. Tvänne af de talares skäl, hvilka här yttrat sig i samma rigtning, som jag, måste jag upplaga, för att taga vapnen ur motståndarnes hand. Hr Huss har sagt, att elementarlärareoch läkare-banorna vore stängda för den, som ej läst grekiska. Det är icke så. Man kan blifva både lärare och läkare utan ringaste insigter i detta språk. Men detta anser jag vara just den storsta faran; man kan blifva beggedera, men man kan det icke utan största skada. Då mången målsman ej lärer inse det sednare, men väl det förra, så kan detta lätteligen gifva anledning dertill, att mången vinner fars eller målsmans tillstånd till en befrielse, som han sedan måhända får skäl att mången gång under sitt följande lif bittert beklaga. Hr Fåhraeus har yttrat sig för ett uppskof med grekiskan inom skolorna. Detta vore, enligt min öfvertygelse, minst ett lika stort ondt, som det, han bekämpar, enär det skulle innebära ett oförsvarligt slöseri med själskrafter att låta den tid, då minnet och språksinnet äro lif ligast, förgå, utan att inlära de elementer, som sedan endast med mångdubbel ansträngning kunna inhemtas. Låtom oss lära något af andra länders exempel! Se på Tyskland, Schweitz, England, Skottland, Danmark! Ar det tidigare eller sednare, som grekiskan i alla dessa länders skolor blifver undervisningsämne? Jag känner t, ex. en yngling, som genomgått Ziirichs elementarläroverk: han har, för att blifva godkänd i grekiska vid afgång derifrån, läst ungefär detsamma, som vid Upsala 422 Den 17 Mars f. m. universitet erfordras för högsta betyget i Filosofie-kandidatexamen. Ett sådant anordnande, sorn det af litskrt föreslagna, skulle, enligt min öfvertygelse, om det komme att någon längre tid fortfara, gifva ett dödligt sår åt den klassiska bildningen inom vårt land.
N:o 397; ]\:o 4*5. i anledn. af verkställd revision af de vid sista riksdagen beviljade extra statsanslag för försvarsverket till sjös samt Kungsholms och Drottningskars befästande. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlålm: N:o 411. i anledn. af Riksd.fullm. för staden Wadstena, Hr Bååths motion 0111 eftergift och afskrifning af 1000 r:dr b:co, som nämnde stad uti Östgötha läns landtränteri^ lyftat i och för cholera-farsoten; N:o 4J2< öfver gjorda anmärkntr vid StatsUlsk:s betänk. N:o 172. i frågan om vissa grunders bestämmande för Hofstatspersonalens pensionering; JV:o 4*4- i Råga om upphörande af arrendet för ödelagde kronolisket i Sollefteå kronofors i Westernorrlands län. StatsUtskrs d. 2 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 4*3 i anledn. af K. M:s nåd. remiss uppå PresteSt:s und. hemställan om en närmare förklaring af författningarna, rör:de löningsafgifterna till comministrar, blef ånyo lagdt på bordet af Hrr Bogeman, Joh. Ludv., samt Rosenblad, Bernh. Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 4*6 i anledn. af en utaf Frih. Palmstjerna, C. O., särskildt väckt motion i frågan om räntetagares och räntetagares uppsägningsrätt till leverering in natura, blef nämnde utlåt, ånyo lagdt på bordet af Gr:na von Fersen, Hans, och Horn, Claes Fredr., samt Hr Hjärne, Harald. Likaledes blef vid förnyad föredragning, uppå begäran af Gr. Frölich, Da v., samt Hrr Stuart, Carl Gust., och Dalman, Wilh. Fredr., ånyo lagdt på bordet StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåt.