Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man således anse den theoretiska examens förläggande till universitetet såsom »en inskränkning i Carolinska institutets verksamhet», så, långtifrån att, såsom motionären framställer förhållandet, denna inskränkning på intet iiåll blifvit ifrågasatt, har den tvärtom blifvit godkänd af alla myndigheter, som blifvit hörda, Carolinska institutets professorer icke undantagna. Kan man väl vid sådant förhållande skäligen framställa denna, af alla sakkunniga myndigheter obestridda åtgärd såsom ett våld emot Carolinska institutets rätt, en stympning, med hvad mera derom blifvit yttradt. Om borttagandet af denna theoretiska examen skulle hafva ett så förderfligt inflytande på institutet, kan det väl rimligtvis antagas att olägenheterna icke skulle kunnat inses af institutets professorer och af Sundhets-Collmm, då de, utan all protest deremot, afgåfvo sina ofvan refererade yttranden?» Sedan reservanten visat grundlösheten af det påstående, att institutets elever hafva sämre kompetensrätt än uriiversiteternas, fortfar han: »Anledningen hvarföre den theoretiska examen öfverflyttades uteslutande på fakulteterne, ligger uppenbarligen deri, att man, i likhet med hvad R. Skr föreslagit, ville en samverkan af de olika läroanstalterne, till åstadkommande af en så fullkomlig läkarebildning som möjligt; man ville att i samma land det icke skulle finnas läkare af 2:ne slag. För att vinna detta mål, skulle intetdera af läroverken ensamt kunna bibringa den på alla stadier nödiga undervisningen; intetdera oförändradt förblifva vid förut föreskrifna åligganden, men hvart och ett i vissa delar af sin verksamhet inskränkas, för att i andra utvidgas. Derföre skulle fakulteterna allena öfvertaga den theoretiskt medicinska bildningen, institutet allena bestrida den mera praktiska kliniska undervisningen, hvarefter det öfverlemnades åt examinandens fria val att bestämma vid hvilkendera läroanstalten han ville undergå den slutliga pröfningen i licentiat-examen. Att dessa bestämmelser motsvara de ifrågav:de inrättningarnes inre natur och beskaffenhet, torde svårligen kunna bestridas.
Men någon gång har det befunnits enklast och ledande till största klarheten att i bilagor upptaga utdragen i deras helhet. Särskilt har det synts motiverat att i bilagor återgiva de protokollsutdrag, genom vilka stånden meddelade sina beslut beträffande mångfalden av vilande och nya gruncllagsändringsförslag vid 1815 års riksdag. Beträffande motiven till kompletteringen av de rentryckta sidorna må här — sorn sagt — hänvisas till inledningarna vid de olika aktstyckena i tillägget vid publikationens slut. Jämte rentrycket förelåg — såsom ovan redan omtalats — vid den förste redaktörens bortgång ett korrektur avdrag, omfattande 39 sidor, paginerade 145—183. De sidor, som i den nu föreliggande publikationen äro paginerade 145—183, äro dock icke desamma som sidorna i nämnda korrekturavdrag. Dessa senare hava Företal XI i stället blivit fördelade på följande sätt: korrekturets (här kallat korr.) sid. 145—158 motsvara publikationens (här kallad publ.) sid. 145—158 ; korr. sid. 159—162 motsvara publ. sid. 164—167; korr. sid. 163 motsvarar publ. sid. 203; korr. sid. 164—177 hava genom ett pär uteslutningar förkortats till 13 sidor eller publ. 210—222; korr. sid. 178—183 hava däremot, på grund av infogandet av noter, kommit att ökas till publ. sid. 248—254. Vid den ursprungliga dispositionen har avsikten, av allt att döma, varit att fördela protokollen i två grupper, den ena innehållande utskottets »allmänna protokoll», vilka i sin tur skulle bestå av plenioch avdelningsprotokoll, den andra innehållande beredningsprotokoll. Såväl 1810 som 1812 års protokoll inledas nämligen med en försättssida, betitlad utskottets »allmänna protokoll». Vad förstberörda riksdag angår, har denna tanke icke fullföljts, i det att någon särskild avdelning för beredningseller eljest särskilda protokoll icke förekommer i rentrycket.
Jag får äfven vördnadsfullt tillstyrka, det någon lämpelig summa måtte anslås till enskifiesdån, och till lånebiträden för större odlings-företag äfvensom att fastighets lån måtte beviljas, åtminstone till det belopp, som å Capitalen å redan utgifne fastighetslån, sedan 1818, blifvit inbetalt och hädanefter ingår, H)en 19 Julli e. nu 'samt ait den summa, sorn för närvarande till odlingslån ar anslagen, måtte, sedan en visa del deraf först blifvit till Unskiftes och odlingslån afsatt, i öfrigt till fastighetslån användas, Jag tillstyrker äfven antagandet af 2 .dra alternativet, ty det vore val ej billigt, att lånsökande i Banken nu skulle föreskrifvas hårdare vilkor, än de som förut der äga lån. J afseende på Herrar von Heynes och. Cederschjölds yttrande, att, i händelse låntillgångar mot nedsatt ränta öppnades, sådane sökande skulle inställa sig, som icke voro i behof af lån, tror jag mig kunna påstå, att sådant destomindre bör ega rum, som det är gifvit, att hvar och en som ej behöfver låna, ej gerna gör det, eller sätter sin fastighet 1 sticket, för att utlåna de derå bekomna penningarne och vinna en obetydlig ränteskillnad,' men deremot risquera art ofta ej erhålla capitalet tillhaka. I alla fall vore det en tjenst för det Allmänna, och befordrade penningars kringspridande, om sådana personer, sorn äga ointecknade fastigheter, belänte dem, för att dermed bispringa lånbehöfvande Herr Mannerstam • Ifrån början af discussionen rörande den så kallade finance-planen, bar jag varit af den tanka, att grunden och delarne borde, såsom oskiljaktiga, i ett helt framläggas, och alltsammans på en gång profvas, antagas eller återremitteras; ty om dessa Utlåtanden icke med hvarannan äga sammanhang, utgöra de icke någon plan.
Till betäckande af den brist, som vid den under denna riksdag verkställda reglering af statsverkets inkomster och utgifter uppkommit, och hvilken brist för nästinstundande år 1852 och derpå följande år, enligt amagna beräkningar, uppgår till ett årligt belopp af 1,183,880 liksdaler, hafva Rikets Ständer, för samma år, å Riksgälds-kontoret anvisat en häremot svarande årlig statsfyllnadssumma af En million etthundra åttiotretusen åttahundra åttio riksdaler; hvilken, intilldess nästa statsreglering vidtager, skall under hvarje år, uppå Kongl. Stats-kontorets reqvisition, af Riksgälds-kontoret förskottsvis utbetalas efter Mars månads ingång; men dessförinnan får något förskott å statsfyllnadssumman för året icke meddelas. § 136. I händelse stats-verkets till Kongl. Stats-kontoret ingående inkomster, för något ar, icke skulle uppgå till det sammanlagda belopp, hvartill dessa inkomster i Riksstaten blifvit af Rikets Ständer beräknade, bör den brist, som, enligt rikshufvudboken, härigenom uppkommer uti tillgångarne för statsutgifternas bestridande, Kongl. Stats-kontoret af Riksgälds-kontoret ersättas. § 137. Derest någon af de, vid sednast förflutna eller innevarande riksdags statsreglering, i egenskap af förslags-anslag, beviljade utgiftssummor skulle, under ett el.er Slots-lMskoUrJs Memorial, A’.o 339. 11 annat år, befinnas otillräcklig för dermed afsedda ändamål, åligger det Riksgäldskontoret att bristen, efter årets slut, Kongl. Stats-kontoret eisätta; hvaremot de besparingar, som kunna å dessa anslag uppkomma, böra, för hvarje år, till Riks gälds-koutoiet aflemnas.
Smör bör, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, vid införsel vara tullfritt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages, enligt Bonde-ståndets beslut, för Smör en införselstull af 3 öre skålpundet. tiidderskapel och Adeln, Borgareoch Bonde-slånden hafva godkänt UtskotSnörtets förslag till tullsatser vid införsel af Snörmakare-arbeten, ej specificerade, nemligen för af heloch halfsiden i R:dr och för andra slag 1 R:dr 50 öre skålpundet. Pr este-ståndet har deremot beslutat att dessa afgifter skola förhöjas för heloch halfsiden till 7 R:dr 50 öre och för andra slag till 2 R:dr att gälla intill början af år 1860, hvarefter tullafgifterne borde utgå i enlighet med Utskottets förslag. Derest Preste-ståndet vidblifver sitt från de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, föreslår Utskottet följande omröstning: 56:o. Den som vill att, i enlighet med Utskottets af tre Slånd godkända förslag, införselstullen å Snörmakare-arbeten, såsom Fransar, Galoner, Gramaner, Aiguilletter, Snoddar, Snören m. fl. ej specificerade, bestämmes för »af heloch halfsiden» till 4 R:dr och för »andra slag» till 1 R:dr 50 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill. röstar Nej; Vinner Nej, kommer, på sätt Preste-ståndet beslutat, införselsafgiften å Snörmakare-arbeten, ej specificerade, att från början af 1860 utgå med nämnde belopp, men intill denna tid med 7 R:dr 50 öre skålpundet för »af heloch halfsiden» och 2 R:dr skålpundet för »andra slag.» Bih. till R. St. Socker. Sirap.
Ständer förkastade; hvarjemte - t)en 2 8 Maj. 349 jeitde, lill Vederläggning af hvad Kerr Majoren Friherre' Raialin och vice Talmannen Hyckert Anfort, torde kunna åberopas , att de hndtarbetén , hvilkas fortgång till någon del kari komina att -Uppehållas genom flyttningen vid Michelsrnässo-' tiden, äro, enligt Utskottets öfvertygelse, a£ alldeles icke större utan tilläfventyrs mindre vigt* ari de , som genom flyttningenMidsornmarstiden. skulle eftersättas; saint att den befarade bristen panit och omtanka, vid bergning, insamling och tippstillning' af säd och foder, hos ett Tjenstehjon, sorn skall bortflytta, ej kan blifva något till den föreslagna, ändringen föranledande skäl, emedan det otvifvelaktigt är Husbondens tillsyn, som skall förmå Tjenstfolket att fullgöra deras skyldigheter och icke vanvårda hans egendom, samt, der en sådan tillsyn brister, Tjenstehjonef alltid är i lika tillfälle att, genom vårdslöshet eller oredlighet, skada Husbonden, antingen det skall qvarblifva i hans tjenst eller flytta, derifrån. I följd af hvilket allt, Utskottet anser sig böra vördsamligen afstyrka bifall till Herr Majoren Friherre Rayalins Memorial och vice Tal. mannen Hyckerts Anförande. Och i afseende åter på de inom Hedervärda Ronde-Ståndét framställda förslag, att flyttningstiden skulle kunna antingen till deri t
Så föga sannolikt det var, så hviskades dock och troddes allmänt bland Kristianerna, att Krysanteus var upphofsmannen till mordet på sin svärson – att sedan det på sjelfva bröllopsdagen blifvit upptäckt för honom, att Karmides var kristen, han, för att upplösa förbindelsen och straffa bedrägeriet, hade legt en lönnmördare, insläppt honom i sitt hus och anvisat honom det rätta ögonblicket, då mordet, utan att blifva förekommet af bröllopsgästerna, kunde begås. Redan på aftonen af den dag, då underrättelsen om Juliani död hade hunnit till Athen, voro folkmassor i rörelse, som strömmade till det prokonsulariska palatset och med höga rop fordrades, att Krysanteus skulle häktas såsom Karmides’ och Simon pelarhelgonets baneman. Den svagsinte Clemens, som under dagen lemnat sitt hem, sågs, jemte en hop prester, i spetsen för massan, som fordrade hans fars död. Han deltog med vild ifver i deras rop. Medan den kristianska befolkningen på detta sätt gaf sina fordringar tillkänna, hade biskop Petros redan infunnit sig hos prokonsuln af Akaja och hos denne anhållit, att Krysanteus omedelbart skulle fängslas såsom den der sjelf bekänt sig hafva dödat det fromma pelarhelgonet. Annæus Domitius fann denna begäran i sin ordning och kunde icke vägra sitt bifall till densamma. Emellertid beslöt prokonsuln att till följande dagen uppskjuta häktningen, för att hinna varna Krysanteus och gifva honom tid att fly. I denna varning förenade sig några af arkontens öfverblifna vänner, som insågo i hvilken fara hans lif sväfvade. Men redan före dem hade Theodoros, hvars egen trygghet var hotad af det homoiusianska presterskapet, infunnit sig i sorgehuset vid Tripodgatan och öfvertalat Krysanteus att tänka på sin säkerhet. Theodoros ämnade samma natt begifva sig till sina vänner, de donatistiske och novatianske kristne, som genom Krysanteus’ omsorg blifvit koloniserade i Suneions bergiga trakter, Theodoros uppmanade Krysanteus att med Hermione följa honom dit.
Verklig sedel-förminskning647,696: 12- Riksgä’Ids-Contoi\ets Cassa-beräkning utvisar ett behof, sorn ej utan Banco-sedelstockens ökning kan afhjelpas 939,800." och i dessa Calculet oberäknad ränta till Banquen - — 5o,6öo: —-—969,800: — Resultat: sedel-tillokning 1823, ungefärl. - 322,104: — Enligt R. H. S:s beslut vid 1818 års Riksdag, hade deremot sedelstocken kunnat uppgå till större belopp, än den verkeligen gjorde, som inses af nedanstående: Vid 1822 års. slut var Vexel-Banco sedelstocken tillsammans ined behållningen å Enskildes räkningar - 25,092,173: ij, Statsoch BancoUtskottens Utlåtanden. cm Utelöpande Sedlar inom Banqnen 31,000: iy. 5, Riksgälds-Sedlar 5,731,2511 *|7. * 8. Riksgälds-Coiit:s Assignationer på Banquen 69,143: 18. 10. 28,953,568: 46. 11. Odisponeradt å följande Creditiver! Till Kongl. Maj:t, till inköp af myntbara metaller - - 619,147: 37. ”7. Jern-Contoirets 27M-52* 46. 6. Banco-Discontens, (oinskränkt för publike papper), var 6,5oo,ooo och deraf - 1,624,218’. 12. 5.. dito af de fran Filial-Disconterne influtne medel - - 7°3,öoo: Stockholms Stads Bfändförsäkrings-Cont. 3 3,3331' — — 16,666:
Men ni tänkte bara på att samla erotisk erfarenhet, ni! Ni med era stränga grundsatser! Det var ju vackert icke sant? Åh, fy, fy! ^Vänder sig bort med ett uttryck af leda.^ LOUISE har satt sig ner på en stol, med armbågarne på dess ryggstöd; skyggar med handen för ögonen och gråter stilla. ALLAND går nervöst af och an på golfvet. Det gör mig ondt om er, men jag kan icke hjelpa det; det är så vidrigt. ^Stannar framför henne.^ Och som en egenkär narr har jag skänkt er mitt porträtt; nu har ni väl ingenting emot, att jag tar det tillbaka. LOUISE bedjande, men utan att ändra ställning. Nej åh nej, inte det! Låt mig få behålla porträttet! ALLAND rörd af det förtviflade uttrycket i hennes röst. Tag det då inte så svårt! LOUISE som förr. Låt mig få behålla porträttet. ALLAND. Ja, ja Men hvarför kunde ni icke låta det utveckla sig som det ville, detta som fans mellan oss två. Kunde det icke ha fått växa i fred. Hvarför skulle ni rifva i det med reflexionens plumpa fingrar. LOUISE. Ja, hvarför, hvarför ALLAND. Trodde ni, att jag icke höll af er? För det jag berättade den der historien? LOUISE. Ja. ALLAND. Och så blygdes ni öfver att icke ha afvisat mina smekningar! LOUISE. Ja, ja. ALLAND. Ni har inga förutsättningar att förstå en natur som min. Ni vill mäta mig med ert ömkliga kälkborgarmått och det passar icke. Då vaknar er reflexionssjuka: »hvarför? hvarför?» Hvilken småaktig misstänksamhet! Tror ni, man gör sig reda för, hvarför man kysser en kvinna? Om det icke faller af sig sjelf, så gör man det icke. LOUISE. Jag var så förplågad jag jag förstår mig inte sjelf ALLAND. Trodde ni, att jag skulle anse er vara lättfärdig? LOUISE. Ja. ALLAND. Det är man icke med de der ögonen, den pannan och den munnen. ^Berör hennes ansigte lätt med sin hand.^ LOUISE.
Detta till Lagutskottet remitterade Memorial, har hos Utskottet till öfvervägande förekommit^ och som de emot kostsamma Begrafningar, uti KyrkoLsgen eller sår. skilde fö;fattningar meddelade Stadganden, blifvit vidtagne i ändamål att förekomma misshushållning hos enskildte medborgare, och således, om än lämpelige för en förfluten tid, nu mera ej mindre till deras LdgUtskottets Betänkanden. $ 65 Lagutskottets Betånkandem grund, äa äfven i afseende på den inskränka ning de göra i hvars och ens rättighet att, efter behag, använda välfången egendom, äro oförenlige med närvarande tiders fordringar 5 alltså och dl härtill kommer, att den allmänna böjelse för öfverdrifvet kostsamma begrafningar , som föranledt dessa stadganden, i sednare tider märkeligen aftagit; har Lagutskottet ansett sig böra, i anledning af Herr Bagges motion, tillstyrka utfärdandet af en författning, som upphäfver hvad uti ofvanberörde Lag-rum och dermed gemenskap egande förordningar blifvit emot kostsamma begrafningar stadgadt; hvilket dock till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vördsammeligen öfveriemnas. Stockholm den 18 Martii 1^23. Ankom d. 4 April 182^ Betänkande, angående RiksdagsFidlmhgtigen Johan Myrins, från Elfsborgs Lein, Memorial om bestämdare Ansvar sLag får slagsmål med doldt tillhygge af nycklar, dosor, knifvar m, m. Uti Memorial, som Hederv.
Vid samma års utgång befanns stadens kapitalskuld vara ökad till 152,025 lhdr Banko. Landskrona med 3,488 inbyggare, deraf 2,074 mantalskrifne och 1,414 mantalsfrie. Utom Trivialskolan och 2:ne Fattigskolor linnes en Folkskola inrättad uti ett nybygdt, rymligt hus, som äfven begagnas vid Söndagsskola för ge säller och lärlingar. Fattigvårdsinrättningen är ställd under en särskild styrelse och äger en kapitalfond af 16,666 32 sk. Banko, deraf 10,000 R:dr äro gifna af Handlanden Henr. Suel, hvars syster Gustava Lucia Suel jemväl skänkt 9,666 R:dr 32 sk. till inköp eller uppbyggande af boningshus åt fattige, samt 333 R:dr 16 sk. till en småbarnsskola. 2:ne Fattighus finnas och kostnaden för stadens fattigvård uppgår till 4,200 lhdr årligen. Stadens hamn, i följd af sitt utrymme och djup en af de yppersta i riket, är numera försedd med kajoch brobyggnad, hvarvid de mest djupgående fartyg kunna säkert förtöjas. Skeppsvarfvet är deremot af ringa betydenhet och staden äger endast 5 fartyg af sammanlagdt 162 lästers drägtighet. Sockerbruket har blifvit lillökt med en af stadens större byggnader och genom högst betydliga kostnader inrättadt efter Engelsk method till ett al rikets största raffinaderier, samt bedrifves med ånga. Dessutom finnas i staden en berömd fabrik för tillverkning af blåsinstrumenter, 8 garfveriet’, 4 färgerier samt en betydlig klädesoch mattfabrik, hvilken sistnämnde är anlagd inom gamla Citadellet och drifves med fästningsfångar.
I den gemensamma omröstningen segrade emellertid reservanternas förslag, hvadan riksdagen beredt en liten ljusning i ekonomiskt hänseende för de kvinnliga postbiträdena och gifvit på handen, att en dylik äfven bör beredas andra kvinnliga statstjänare. Genom detta beslut komma vid postverket att inrättas två nya, hufvudsakligen för kvinnliga expeditörer afsedda lönegrader, den ena (den fjärde) med 1,200 kr. begynnelselön och två ålderstillägg, hvartdera å 150 kr., samt rätt därjämte till andel i uppbördsoch frimärkesprovision enligt nu gällande grunder (omkring 350 kr. ), samt den andra (den tredje) med 1,400 kr. begynnelselön jämte två ålderstillägg å 150 kr. och andel i provision. Antalet af postexpeditionstjänster i båda dessa lönegrader skall vara 40, och häri ligger reformens egentliga praktiska värde, ty de kvinnliga postbiträden, som hittills efter 13 ä 15 års tjänstgöring lyckats blifva t. f. postexpeditörer af nuvarande andra lönegraden, ha redan nu bättre lönevillkor än de nu för de nya lönegraderna stadgade, men antalet af dessa platser har varit så ringa, att flertalet kvinnliga postexpeditörer hittills aldrig hunnit längre än till extra biträden, hvilkas lön de första tre åren är endast 750 kr. och först efter 12 år kan stiga till 1,350 kr. Tilläggas bör kanske, att äfven hädanefter kunna kvinnliga postbiträden uppflyttas i andra lönegraden, men » i regeln » skall denna numera vara förbehållen för manliga tjänstemän. De kvinnliga postexpeditörerna hafva, enär de endast erhålla förordnande på sina platser, ej någon rätt till pension i motsats till sina manliga kamrater. I andra kammaren väcktes visserligen motion om rättelse i detta missförhållande, men denna ledde ej till något resultat. Det var nog många, som varmt behjärtade denna sak, men af hänsyn till den viktigare lönereformen vågade de ej nu hålla för strängt på pensionsfrågan, utan nöjde sig med hoppet att vid den definitiva regleringen af postverkets organisation, som torde företagas redan nästa riksdag, kunna tillse, att det sörjes för de kvinnliga postexpeditörerna på deras ålderdom.
Du har också hitta hit, ser det ut till. Lars Anders. Är du ute för att se på midsommardansen? Jan Anders. Nej, det är jag inte. Lars Anders. De har majstång annars borta hos Petters (pekar åt vänster) och se’n tänker de dansa på logen hos Träskålaborna. (Pekar åt höger.) Jan Anders. Då ska de här förbi då? Lars Anders. Ja, de ska det. Jan Anders. Då ska de väl titta på bygget här nere också. (Gest åt gärdsgårdarna.) Lars Anders. Ja, det kostar dem inget. (Paus.) Jan Anders. Det var allt fin fägnad, jag fick hos dig häromsistens i vintrase, du Lars Anders. Lars Anders. Som man kokar, får man supa. Som man bäddar på jola, får en ligga i helvetet. Och sådan synden är, måste ock näpsten vara. Jan Anders. Ja ja. Men trätan om mitt och ditt har skilt mången från sitt. Kom ihåg det, du. Och ett hår då och då, gör människan skallig. Lars Anders. Det är så ja. Men nu när gärd’sgård’n snart är oppe på båda sidor, så har vi då ingenting mer te träta om. Jan Anders. Ja, men när haren är flådd, så slåss hundarna om skinnet. Lars Anders. Vi är väl kristna människor och inga hundar. Jan Anders. Jo, det är sanning, det. (Paus.) Hör du, Lars Anders, du har visst några funderingar. Du är så milder i dag? Lars Anders. Jag tycker, du är inte så stor i truten, du heller. (Paus.) Jan Anders. Jo, si nu är det så, att jag tänker ta’ undantag. Lars Anders. Ja, se jag har ju ingen te ge’ undantag åt. Men då har väl Karl Johan andra funderingar? Jan Anders. Det har han inte sagt något om. Lars Anders. Ja så, jag tänkte bara det. Jan Anders. Nej, men gammal räf går gärna i gammal glugg. Och jag tänkte nu, jag skulle inte behöfva flytta från torpet, förrän de ska ha’ mig på kyrkgård’n. Lars Anders. Ja, se det är jag inte emot om. Jan Anders. Hvad sa’ du? Lars Anders.
Jag hemställer i detta fall till hvars och ens oegennyttiga bedömande, huruvida i en tid, då i hvarje del af Riket brännvin finnes till den oerhörda mängd och det låga pris, som för det närvarande, någon kan finna uträkning i att föröda sin tid med att koka brännvin med en 9 kannors panna. För sjelfva dagdrifvaren skall en sådan sysselsättning otvifvelaktig! blifva för besvärlig, för otacksam. ” ”Jag kan icke föreställa mig brännvins» distillering med en panna af högst 9 kannors rymd i det hela vara annat än en köksaffaire, och då ett stadgande, sorn förbjuder hvar och en annan än den privilegierade bränn vinstill verkaren, att, genom distillering med så inskränkt redskap, förädla det råa brännvinet efter sin smak, i mitt omdöme innefattar en småaktighet, föga värdig Rikets Ständer, har jag reserverat mig emot de sammansatta Utskottens härutinnan vidhållne Beslut; väl medgifvandes, att detta Beslut står i fullkomlig harmonie med de motiver, sorn synas hafva legat till grund för de flerfaldiga åsigter, hvilka i fråga om Bil.t BeV'*,Lag.s,Allm.Besv,o.Oec..Utsk Bet.N. 16. 59 brännvinsbränningen så ifrigt sbkt att inom Utskotten göra sig gällande.’’ ”En annan vigtigare fråga är likväl de sammansatta Utskottens Förslag till Tariff för pannerymds-afgiftens beräknande. Då den allmänna rösten under detta Riksmöte nog tydligt uttalat den önskan, att Statens behof af förökade