Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kuhlaus enkas ansökning om förhöjd pension; N:o 88, i anledn. af väckt motion, ang:de Ridöns anslående till allmänning åt Färentuna härad; N:o 89, i anledn. af väckt motion, ang:de befrielse för gästgifvaren Eskil Johansson från debiterad rotevakans-afgift; Banko-Utskottet: N:o 31, med hemställan, att ett tillfälligt förskott måtte meddelas åt fonden för belåning af fast egendom; N:o 32, i anledn. af återremiss af Ulsk:s utlåt. N:o 12; N:o 33, i anledn. af mjölnaren Isak Forsells ansökning om eftergift af straffränta samt rättegångskostnads ersättning till Bankodiskontverket; N:o 34, i anledn. af commerce-rådet B. H. Santessons ansökning om eftergift af öfverräntan af åtkilliga diskont-lån. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 27, i anledn. af väckt motion, ronde reorganisation af Stockholms allmänna barnhus-inrättning; N:o 28, i anledn. af väckt fråga om upphörande af Skånska kavalleri-reg:tenas s. k. fotoch åder-möten; N:o 29, i anledn. af väckt fråga om upphäfvandet af föreskrif terne ronde nummerhästarnes vid indelta kavalleriet förseende med sqvadronsmärken; N:o 30, i anledn. af väckt fråga om utgörandet af böterne för vanvård af nummerhäst till rusthållsdelägarne; N:o 40, i anledn. af väckt motion om förändring i sättet för lumpsamling; samt 74 Den 4 Mars e. m. N:o 42, i anledn. af väckt motion om förklaring af handelsordningen d. 22 Dec. 1846, i fråga om förbud för glasförare m. fl. att, för bedrifvande af detta yrke, i riket kringresa. Anmäldes och begärdes pä bordet ett af Ridd.Utsk. under Nio 9 afgifvet sålydande: Hörsamt memorial! Medelst remiss af d. 29 sistl.
En mängd fattige, som förlorat sin sista täppa, uppehöllo sig, hustru och barn med spånad och väfnad. Machinerna ha ej blott förminskat, utan förstört hela denna förtjenst, och kastat en så stor mängd fattiga på soknarna, att i somliga fattigafgiften går till två tredjedelar, stundom mer, af jordbrukarens hela inkomst 64. Denna sista förändring i den arbetande klassens öde är samtidig med den egentliga epoken för Englands rikedom och manufaktursystem, hvilka dess statsekonomer datera från freden i Paris 1763. År 1767 uppfann James Hargraves, en timmerman i Lancashire, konstspindeln (the spinning-jenny), hvarigenom åtta trådar kunde spinnas med lika lätthet som en; men som sedan bragtes till den fullkomlighet, att en liten flicka kunde regera ifrån 80 till 120 sådana spindlar. – Den derigenom tillverkade bomullstråden kunde likväl endast nyttjas till inslag eller väft, och hade ej tillräcklig styrka att användas till varp. Denna olägenhet afhjelptes genom uppfinningen eller åtminstone första införandet af spinnmachinen (the spinning frame) år 1769 af Richard Arkwright, då en simpel arbetare, men som år 1792 dog såsom Baronet och ägare af en furstelig förmögenhet. Arkwrights machiner drefvo bomullsslöjden i England ur de fattigas hyddor in i stora faktorier, byggda på landet, der strömmar och åar kunde sätta de erforderliga vattenhjulen i rörelse. Dessa faktorier uppfyllde Grefskaperna Derbyshire, Nottinghamshire, men isynnerhet Lancashire. Ångväfstolen (the power-loom) – en uppfinning af en prestman, the Rev:d M:r Cartwright – har sluteligen koncentrerat faktorierna och arbetarne i städerna. Ett eget slägte har uppoch tillvext omkring dessa machiner. De befunnos till den grad spara menniskokraft, att ej blott ett ojemförligt mindre antal arbetare erfordrades, utan ej en gång fullvexte arbetare, och som således kunde fås för ringare dagspenning. Manufakturen i factorierna blef till en stor del barnarbete.
Hon mätte mig med ögonen och fann mig antagligen högst obetydlig. Hvad är det egentligen du skäms för? frågade hon med ett svagt hånleende på läpparna. Det borde du veta utan att fråga. Att jag tar emot gåfvor af en man, som älskar mig? Att jag låter honom sörja för min existens? Anser du att jag gör honom orätt? Men han begär ingenting bättre. Däri består just hans lycka. Agnes har du inte ens något minne af dina forna rättsbegrepp? Seså, äro vi nu där igen? Hon skrattade, kastade hufvudet bakåt, stödde armbågarna mot karmen på en stol bakom sig och gaf mig åter en öfvermodig, utmanande blick. Säg mig, min kära moralpredikant: är jag mycket olik de kvinnor, hvilka i sedligt afseende nästan betrakta sig som hälgon? Jag tar emot blott så länge man af fri vilja ger mig. De åter se blott på sin fördel och fordra att en man skall förbinda sig att underhålla dem hela deras lif, äfven om han inte brydde sig ett dugg om dem. Det tycker jag värkligen vore att skämmas för. Hennes ord gjorde mig så häpen att jag icke kunde svara någonting. Agnes såg på sin klocka. Nu ha vi inte mera tid att disputera. Hon ringde, bad kyparen sända sakerna till ångbåten och betalade sin räkning. Hvad tänker du på, Lisi? Jag tänker på hvar och i hvilket tillstånd jag skall se dig nästa gång. Svårt att veta. Kanske som barmhertighetssyster. Tror du? Eller kanske ser du mig aldrig mer. Du hör blott talas om ett och annat, som kommer ditt lilla fromma hufvud att svindla. Har du någon enda värklig vän, Agnes? Hvad skulle jag göra med en sådan? Ingen har jag, och ingen saknar jag. Låtom oss gå nu. Du kommer naturligtvis och följer mig? Som du vill. Hon hade gjort mig så förvirrad, att jag ej på länge kunde reda mina tankar. De sanningar, hvilka hittils stått så fasta, att det icke ens kunnat falla mig in att tvifla på dem, eliminerade hon helt ogeneradt, eller också vände hon alldeles upp och ner på dem. Och fastän jag väl viste att hon hade orätt, var jag icke strax så slagfärdig att jag kunnat kullkasta hennes argument. Småmynt Innehåll: Sid. På julafton 1 En interiör från landet 79
M:t ej mindre med alseende å den svåra belägenhet, hvari hon, såsom enligt företedde betyg, mvcket sjuklig och alldeles medellös, nu genom mannens frånfälle blifvit försatt, än äfven dennes 40-åriga, af förmän berömligt vitsordade tjenstemanna-verksamhet, nådigst måtte bevilja sökanden ett årligt understöd af 450 R:dr R:ml, hvilket belopp, med tillägg af olvanberörde pension å 54 R:dr, ungefärligen motsvarande hvad henne tillkommit i händelse mannen varit, delegare i Amiralilets-krigsmanskassan, har E. K. M:t, sedan utrönt blifvit, att Assessoren Björkegren i lifstiden åt sin enka bcredl pensions-rätl i arméens enkeoch pupillkassa lör ett belopp af 112 R:dr 50 öre, utgörande tillsammans med den pension af statsmedel å 54 R:dr, hon förmält sig påräkna, 160 R:dr 50 öre, samt alt Björkegren, som vid afskedstagande! innehade kontant lön å 1,000 R:dr, om han hade varit delegare i Amiralitets-krigsmanskassan, enligt gällande reglemente, egt att derifrån bekomma en årlig pension af 850 R:dr i stället för 300 R:dr Banko, som han af armeens pensionskassa åtnjutit, äfvensom att enkan under sådant förhållande skolat undfå ett årligt understöd af 283 R:dr 1(5 sk. Banko eller 425 R;dr R:ml, uli aflåten nådig Proposition af den 1 juli näsllidet är föreslagit Rikets Ständer, alt, i betraktande af Assessoren Björkcgrens långa och berömligt vitsordade tjenstetid, samt de för hans enka förekommande bevekande omständigheter och enär E. K. M:t icke till
Utskottet yttrar vidare, det vara förmånligare att directe hos Kongl, Majit få anföra klagan emot Policens åtgärder och förfaranden. Hvad det förstnämnde beträffar, så anser jag enda sättet att förekomma sådana våldsamheter vara, att Policen ställes under Kongl. HofRättens granskande, samt att dess Protocoller och Domböcker till Hof-Rätten insändas. Jag tror att ordnings vinnande i Stockholm kan befordras och befrämjas utan att människor oskyldigt misshandlas; jag har trodt, att en Domare, som Police-Mastaren, bör känna Constitu» tionen och Allmänna Lagens föreskrifter så mycket, att de af honom minst böra kunna öfverskrida, då han är densamma, som skall beskydda Medborgaren, och vaka öfver allmänna säkerhetens helgd. Det sednare åter, att hos Kongl. Maj:t directe anföra klagan, torde efter mm tanka icke vara sa lämpligt, af den orsak, att Kongl. Maj:t och dess Hogsta Domstol är högsta och sista Instantien, hvarföre ock alla fran andra Domstolar till Kongl. Maj;ts afgörande inkom - &70 Den 4 April. mande Mål, alltid förut vid lägre och högre Domstolar blifvit utredde och aldrasist till Kongl. Maj:t ankomma. Det syntes således som LagUtskottet vill, att Police-Mål böra hafva en bakvänd ordning, nemligen, att börja vid högsta fnstantien och »luta vid den lägre. Siuteligen får jag tillägga några små omständigheter som icke torde vara att förkasta, nemligen: Att, utom hvad jag förut föreslagit, jag äfven anser högst nödvändigt att anföra: i:Q Att 2:ne oberoende Fiscaler tillsättas, och alltid en af dem böra bivista Sessionerne i Poiice-Kammaren j att de må äga och utöfva samma befattning derstädes, som Advocat-Fiscalerne i Idof Rätter ne och Coliegierne innehafva, samt endast ha att ansvara för justitia:.
I hela Riket skola Mantalsskrif-* ningarne börjas i medlet af November månad , då alla, som inom den jiista December samma å/c fylla 15 år, i Mantal skattskrifvas ; och förrättas Skaitskrifningen inom hvarje Stad , Pastorat eller bocken i närvaro af ett sådant Ko - Bevillnings-Utsk. Betänhanden. »ig nungens Befallningshafvandes Ombud , som med nödige kunskaper förenar anseende i orien. Af Presterskapet må endast Ordinarii eller Tjenstförrättande Pastorer kunna dertill förordnas, hvilka dessutom alltid sjelfve böra dervid vara tillstädes eller i sitt ställe hafva dertill utsett någon af Församlingens Prester ; men ar Pastor ensam Prest , och laga förfall hindrar hans inställelse , må han foga den anstalt , att annan person tillstädes kommer, som , på Pastors ansvar, ur den medförde HusförhörsBoken meddelar all den upplysning, som lagligen kan äskas. Med Mantalsskrifning i Stockholm och Götheborg förhålles efter hvad serskildt derom Stadgas. Konungens Befallningshafvande skall om Mantalsskrifningarrie tidigt utfärda sådana Kungörelser , som jemväl innehålla tydliga föreskrifter för de skattskyldige om de uppgifter till Mantalsskrifning , som enligt Författningarne och denna BevillningsStadga af dem skola aflemnas. Alla Husbönder, så i Sfäderne som p| I.andet, skola å den dag, som till Mantalsskrifning utsättes, sjelfve eller genom Ombud sig infinna och till Skatlskrifvaren aflemna de uppgifter , som i Konungens Befallningshafvandes Kungörelse, samt nästföljande Moment föreskrifvas. Desse uppgifter, som tväfallt författas , skola noga upptaga alla de personer , som till hvars och ens hushåll höra, med utsättande af namn, kön, ålder, mer eller mindre ar - 520 BevillningsZJtsk.
S(:s vid denna riksdag fattade beslut om riksdags återkomst hvart tredje år, i hvilket fall Ridd.secret:s tjenstebefattning i och för riksdagarne lil ifver betydligt trägnare än dä riksdag icke inträffar oftare än hvart öde är; och då den penningelön af 1200 r:dr årligen, som Ridd.secret. åtnjuter, icke öfverstiger hvad hans vederlikar i Statens tjenst erhålla, och i sjelfva verket icke, med beräkning af förut varande myntvärde, utgör mer än de 450 r:dr i silfver, hvilka Ridd.secret. redan efter 1778 års stat uppbar, finner Utsk. deslomindre anledn. att tillstyrka någon nedsättning i nämnde lönebelopp, som, oaktadt den förhöjda lönen nu i 10 är frän Ridd.- cassan utgått, denna cassa likväl under samma tid vunnit en förkofran af omkring 17,000 r:dr, och således från bristande tillgång något skäl för nedsättningen icke kan hemtas. Den II* Ocleber f. m. 135 På grund häraf förnyar Utsk. sin i inom. N:o 4, uli delta ämne gjorda framställning. Hvilket dock lill II. R. o. Adis eget ompröfva udo öfverlemna». Slockholm d. 11 Oel. 1844. På Riddal hus-Ulskotlets vägnar: S. A. Sundels. IV. F. Dalman. Hörsamt Memorial. Ridd.Utsk. har, genom remiss från H. R. o. Ad., fält till sig hänvisad en inom H. Ståndet af Hr Rosenstjerna, Nils, vackt molien om den ändring i nu gällande Ridd.Ordn., att R. o. Ad. hädanefter malle representeras genom el t visst antal ledamöter, districtvis valde af eleclorer frän alla å Riddarhuset introducerade lefvande äller: i anledn. af hvilken motion särskilda yttranden blifvit afgifna af Hr Hjärne, Harald, Frih. Cederström, Jaeob, Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, Frih. Cederström, Anders, Frih.
Man kan icke neka. alt denna näring, derigenom, att den varit uteslutande fästad vid jorden, fått en egenskap, nära nog öfverensstämmande med previlegium, och något hvar minnes, all det icke är längesedan man dref den satsen, att bränvinsbrännings-rältigheten var ett previlegium för jorden, alt den var orubblig, och att frågan om förändring härutinnan borde behandlas såsom frågor om förändring i grundlagen. Dessa tider äro nu förbi. Men man bör dock tillse, alt man, om än långsamt, och långsamt önskar jag äfven att det måtte ske. fortgår på den rätta banan. Man har sagt, alt Utskts förslag vore en brådstörtande öfvergång, .lag ber då Eder, Mine Hrr. alt, om sä är förhållandet J viljen upgifva den lindriga öfvergängen. Det år angeläget, alt man icke misstager sig om betydelsen af den mening bär är framställd. Man har ej föreslagit att från dem, sora nu hafva denna rättighet, borttaga densamma, utan man bar endast föreslagit alt de, som icke lill följd af allmän lag utan till följd af gammal häfd, haft denna rättighet, icke skola uteslutande få begagna den, och att hvarje medborgare skall få utöfva den. Kan eli sådant förslag anses brådstörtande, så hemställer jag, hvilken öfvergång man kan kalla lindrig, dag har i dag på detta rum och älven från andra håll hört, att man velat anse Ulsk:s förslag innebära eli beröfvande af en rättighet från en och öfverflytta nde af densamma till en annan. Så är alldeles icke förhållandet, utan jag tillåter här äfven andra att utöfva den rättighet jag sjelf har. Liknelser oell ordspråk finnas, hvilka skulle kunna uttala hvad jag menar. Jag aktar mig för alt begagna dem; de äro för väl kända i vårt språk. Det är säkert, att bränvinsbränningen, sådan den nu är, skall komma att fortfara, så länge någon viss klass skall uteslutande vara berättigad till en dylik rättighet, och derföre är, enl. min åsigt, det vigtigaste, all göra frågan lill en allmän och ej till en sådan, som uteslutande intresserar landsbygdens innevånare att uprälthalia.
Detta måtte vara bevis att jordegaren anser sig mera förlora än vinna på expropriation, efter han icke med upräckta händer mottager lösning för sådana skärningar. Men här är ett helt annat förhållande, ty här talar man om egendomens verkliga värde i sin helhet. Deraf behagade Högl. St:t finna att Utsk:t, likasom förut komiterade, har afsett att få det verkliga värde, som en egendom anses hafva, ungefärl. på samma sätt som en person, i fall han vill köpa en egendom. Han vill icke köpa den till hvad pris som helst, utan för dess verkliga värde, och han ser då efter på arealen och hvad den hittills afkastat. Precist på samma sätt vill Utsk:t att taxeringen hädanefter skulle gå tillväga; och att, då man läser denna §, man skulle anse att någon sammanblandning skulle ega rum mellan brutto-inkomst och netto-inkomst, lärer svårligen kunna påstås. Om man frågar en person i denna trakt hvad en egendom är värd, så gör han afs:de på både bruttooch netto-inkomst — på alla möjliga faktorer, som kunna ingå i beräkning. Men att nu vid' detta tillfälle tillägga ordet »behållna» till »afkastning» skulle, i stället för att förtydliga, snarare göra saken mera otydlig, ty det skulle t. ex. kunna föranleda till samma misstag på landet, som i städer, att nemi. afdraga leinadskostnaden från den behållna inkomsten. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag, såsom tydligare än BondeStåndets. Hr Printzensköld, Carl: Det förslag, som Bevilln.- Utsk:t i denna punkt framställt, erinrar om det gamla latinska ordspråket: Tempora mutantur et nos mutamur in tilis. Här har Bevilln.Utsk:t uptagit ett stadgande, som, om mitt minne icke felar, redan för 16 år sedan försvauu ur Bev.stadgan, nemi. att fast egendom skall upskattas till sitt verkliga värde. Man hade under ett antal riksdagar ansett orden »verkliga värde» böra begagnas och man trodde att detta syftemål skulle blifva realiseradt. Men så blef icke och kunde ej heller blifva förhållandet.
I dess ställe framträder allt tydligare individualitetsbegreppet såsom det förherrskande inom vår tids kultur, och det har redan inom den Svenska lagstiftningen erhållit ett sådant erkännande, att det icke torde kunna vidare ur densamma förvisas. Då Kongl. Förordningen den 21 December 1857 medelst införande af en utvidgad testamentsfrihet satte yxan till roten af det gamla arfvejordssystemet, som slutligen alldeles tillintetgjordes genom Kongl. Förordningen den 22 December 1863 angående upphäfvande af rättigheten att börda fastighet å landet, uppställde den på samma gång arfiåtarens individuela vilja, såsom den magt, hvilken hädanefter borde herrska inom arfsrätten. Dessa och andra tecken gifva vid handen, att, till följd af de åsigter, som nu alltmera göra sig gällande, den lagbestämde arfsrätten framdeles kommer att hemta sitt egentliga stöd i en förutsättning al den aflidnes ej tillkännagifna yttersta vilja och arfslagen sålunda i sjelfva verket endast blifva ett supplement till testamentslagen. genom att utgöra ett uttryck för flertalets egen önskan. Från en sådan synpunkt har det också synts Utskottet vara utom allt tvifvel, att hos hvarje person, som aflider under äktenskap utan att efterlemna kända slägtingar, Lag-Utskottets Betänkande N:o 11. 9 slägtingar, kan, såvida icke genom rättegång blifvit uppenbart att oenighet emellan makarne egt rum, presumeras en önskan, att hans eller hennes qvarlåtenskap skall tillfalla den eftcrlefvande maken; och Utskottet har derföre ansett att, i öfverensstämmelse med Lagberedningens och motionärens förslag, bör till nu gällande arfsordning göras ett tillägg, hvarigenom efterlefvande make tillägges rätt till qvarlåtenskapen näst efter den aflidnes skyldemän, men framför Staten, som, enligt 15 Kap. 1 § Arfda-Balken, för närvarande inträder omedelbart efter skyldemännen.
Syner måtte ske emellan den 24 Junii och 12 Julii hvarje år; deruti Utskotten på anförde skäl tillstyrkt, att den uti Kongl. Brefvet den i3 September 1790 meddeldte föreskrift, angående tiden då den allmänna väglagningen och grusningen bör förrättas, må sålunda förändras, att den samma i stället bestämmes att ske ifrån vårens början och till den 1 Julii, då berörde lagning och grusning skall vara fullbordad, och hvarefter samt till den 14 nämnde månad, Yägsyner på vanligt sätt böra företagas och slutas; anseende Utskotten i öfrigt det böra blifva Konungens Befallningshafvande i hvarje Län öppet lemnadt, att om, i afseende på Ortens skiljaktiga beskaffenhet, det skulle finnas lämpeligare och nyttigare, att väglagningen all - Den 2 Martil. 123 mänt skedde Höstetiden, få derom, efter VäglottsÄgarnes föregående hörande, efter omständigheterne förordna. 6:0 Angående Riksdagsmannens från Vester Norrlands Län, D. Selanders väckta Motion, deruti flere af BondeStåndets Ledamöter sig förenat, rörande föreslagen ändring uti Författningar om allmänna Vägars underhållande vintertiden, i afseende på inrättningen af Ploglag; deruti Utskotten, på anförde skäl, ansett sig icke äga anledning tillstyrka någon sådan ändring uti hvad rörande ifrågavarande ämne nu är stadgadt, ^om Selander och de af Bondeståndets Ledamöter, hvilka med honom instämt, velat åstadkomma. 7:0 Angående Riksdagsmannens från Bohus Län, Hans Anderssons uti ingifvit Memorial gjorde hemställan, att genom en utfärdande Författning måtte förklaras, att, vid Brandstods erläggande, Förmedlingen af ett
N:o 167, fattade beslut om pensions beviljande åt förre GarnizonsLäkaren å Dalarö Skans Doktor Broman. Äfvenledes föredrogos och bordlädes ånyo Konst.Utslcs riedannämnde den 12 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 57, med förslag till tillägg i 41 § R. O. ang:de rätt för StatsRådets Ledamöter att deltaga i RiksStms gemensamma öfverläggningar; N:o 58, med förslag till ändring uti 29 § R. F. ang:de ErkeBiskopsoch Biskops-val; och N:0 59, med förslag till ändring i 12, 17, 19, 41 och 79 §§ R. O., ang:de val af R. o. Ad:ns Riksdagsmän. Hr Carleson, E d v. Henr.: Då detta Betänk, afhandlar en fråga, som är af särdeles stor vigt för R. o. Ad., vore det önskligt om R. o. Ad. talrikt kunde öfvervara handläggningen af detsamma. Då detta icke låter sig göra under Jul-helgen, då en mängd adelsmän äro hemresta, skulle jag vördsamt föreslå att R. o. Ad. ville upskjuta afgörandet af detta Betänk, till efter Jul, och för sådant ändamål besluta, att det upsättes först på föredragningslistan i det första plenum, som inträffar efter den 10 Januari. Uppå i anledn. häraf framstäld propos. beslöts att Konst.Utsk:s nu ånyo bordlagda Mern. N:o 59, skulle upföras främst å föredragnings-listan för första plenum, som komme att hållas efter d. 10 nästinstundande Januari. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagde Memorial: X H. 21 322 Den 16 December e. m.
Men att ordna dessa förhållanden så, att, vid ett utbrytande krig, landstormen må kunna medföra hela det gagn för landets försvar, som af den kan väntas, dertill behöfves tid, och ordnandet af dessa förhållanden kan ej uppskjutas till dess fienden redan står i landet; och man kan omöjligen, såsom Utskottet förmenar, hoppas att då i hast erhålla ett lämpligare befäl, än det, sorn under en längre förberedelsetid kan utväljas. Förslaget om införandet af en landstorm är ingalunda någon ny idé, som vid detta riksmöte oförmodadt sett dagsljuset. Redan i årtionden hafva alla Sveriges utmärktare militärskriftställare framhållit bildandet af en landstorm, såsom nödvändigt sammanhängande med vår bcväringsinrättning. I sitt betänkande om allmän medborgerlig krigsbildning säger äfven Landtförsvarskomitéen, att den, ur synpunkten att ett ortsförsvar genom lefvande stridskrafter, under statens ledning, vore den vigtigaste af alla kommunala angelägenheter, beslutat föreslå en landstorm. Införandet af en landstorm är ej heller någon tunga, sorn drabbar Sverige annorlunda, än alla andra stater, som antagit beväringssystemet för sitt försvar. Sist af alla dessa stater har vårt brödrarike Norrige nyligen infört en landstorm, under namn af landtvärn, och utsträckt skyldigheten att försvara fosterlandet till 10 år, hvarthän vi äfven ahlraminst till en början borde komma, för att åtminstone vara med norrmännen likställde i det ärofulla åtagandet att försvara hus och hem. På grund af hvad jag här anfört får jag derföre föreslå att Rikets Ständer ville bifalla första delen af Herr Ridderstads ifrågavarande motion eller att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta för slag till ordnande af en landstorm.» N:o 33. Sammans Stats-, Bevillnsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N'.o 33. 17 \:o Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Juni 1863, kl. 6 e. m.