Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, enligt 3o §:n Riksd.Ordn., det åligger StatsUtsk. att pröfva behofven, så bar StatsUtsk. också baft ett tillräckligt skäl att väga mellan de uppgifter, som blifvit directe af Regeringen lemnade på behofven, och dem som embetsverken afgifvit. Jag beklagar att sådana olikheter kunna uppstå, ty de borde aldrig synas; meri då det skett, och StatsUtsk. enligt sin pligt förfarit, så anser jag ingen oformlighet ligga deruti att Ständerne, i öfverensstämmelse med den praxis som Regeringen begagnat, uttrycka sin opinion, och tror följaktligen, att emot Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse på det hela ingenting är att anmärka. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Mig synes, att det bevisar en särdeles opartiskhet och en särdeles liberalitet å Rege 18 H. 38 Den 21 December f. m. ringens sida, då hon meddelar Ständerna så fullständiga handlingar rör:de ett ämnes utredning, att de äfven innefatta sådana, som motsäga Regeringens slutliga beslut att begära anslag i en fråga. Detta öppna sätt att gå till väga, detta sätt att icke vilja undandraga Ständerna kännedomen ens om sådana omständigheter, som -äro stridande mot Regeringens egna propostr, synes mig vara ett ämne, som borde framkalla ömtålighet hos den andra Statsmakten, vid besvarandet af en Konungens propos. Ständerne halva bifallit StalsUtsk:s förslag i den föredragna delen af betänk., men der stodo inga motiver anförda, utan de jgenfunnos i ett föregående raisonnement. Der står äfven närnndt som ett skäl till afstyrkande, att en representant af BondeSt. från den ort, som vore i fråga, hade förklarat, all en sådan länsmans-hefattning der vöre öfverflödig, och denna sista strof har Exped.Ulsk. uteslutit. Jag har mina särskilda åsigler om saken; jag tror alt uppställningen af premisserna är sårande onödigtvis, och att denna uppställning kunde vara annorlunda. Gr. af Ugglas:
Nymferna lofva att fly Cupido. 3:dje inträdet. Venus uppmanar sin son Cupido att ej spara Diana. Sonen svär vid sin moders bröst att låta Diana känna Ängslan i bröstet, Jemmer i hjertat Gråt i sin ögon. Hela verldenes herrskap beklagar sig öfver Cupidos tyranni med ett allvar, bakom hvilket skalken dock döljer sig: ”Himmel, Jorden, och Hafsens Djup, obegriplige Mörksens Grundlöse Gruftar och Hål, Nattenes evige Skygd, Dödsens Borgar och allt, det i dess omvanckar och äflas, Jämpt oss Ljusens Folk, klagar och kärer å dig; Du våldsvärkare, du hug-brännare, Mördare, hjert-tjuf, Dig mene vi Cupidon, verldenes argste Tyran. Du som kommer åstad allt ondt och buller i Verlden: Klaglige Dödsmål, Sorg, Olycka, Jämmer och Ach! Ach, då! komme den önsklige Dag och åstundade Hjelten Dess Segerhaftige Hand släckte din ängstige Bloss, Slete din harmlige band och bräckte din hög-spänte Boga: Vapn som håller i tvång Verlden och allt der i bor.” Apollo kommer på besök till Diana, hon frågar hvad det är för trädslag, hvaraf han bundit kransen kring sin panna, och detta ger Apollo anledning att berätta historien om sin olyckliga kärlek till Dafne, beklaga sig öfver Cupido och säga grannlåter om den hjeltinna, som engång skall vid Mälarens strand plantera lagren. Under det de tala, kommer Cupido in och spänner bågen mot Diana, men denna tar honom i armen och Apollo fångar honom; han beröfvas båge, pilar och koger och hans vingar stäckas; Cupido förklarar sig vara Dianas fånge, ty hennes skönhet och höga anda har sårat hans hjerta, har tämjt hans sinne, och han beder blott om något skydd mot sina tallösa fiender, hvarpå Diana gifver honom en sköld med försilfrad grund. 6:te inträdet.
De, sora hålla för att en Skollärare-befattning måste vara en öfvergängstjenst, på det icke Läraren skall erfara en trötthet, sorn nedtrycker hans nit och förlamar hans verksamhet, lära då böra icke räkna till denna dass Lectorer, som läsa 1 L limma på dagen under 3a veckor, icke heller Gyranasii-Åd juncter, sorn blott läsa 4 timmar i veckan» och än mindre Acaderaiernas Ad juncter och Docenter, som icke läsa någon timma publikt oftare, än de fot ordnas förestå professioner, och vid sådana tillfällen hafva lika arbetstid sorn Gymnasii-adjuncter; ty det faller sig svårt att förklara» huru någon trötthet skulle af sådant arbete kunna uppkomma, eller på hvilka billig betsgrunder Ad jun eter och C omministrar skulle kännas skyldige att uppoffra sin tjenstetid för dessa Lärares så beskaffade mödor. Detta har Utskottet också rättvisligen afsett. *) Go-miléen» Ledamöter voro:: HansEx. Cl. Flemine*,. Erite-Biskopperr v. Rosenstein, Presidenten F. Sparre, f. d„ LundshöfdII. Jarla, Riskopparne Tegnér, af Wingård, af Kultberg, J. O. Wallin, förste Ai clrKiten* v. Weigel, General-Majoren Lefrén, Stats-St er et. v. Hartmansdorff", Canee-lfoe-Rådet af Tannström , Piofessorerne F. v. Afzelius, Herzelius, Grubbe, Geijer,'Agardh, Lindfors, Agren, Doctor Hagberg, Lectoierne Fryxell, Enberg och Jos. Wattin. Allm. Besv. och Oecon. Utsk. Betänkande N.-o g3. *9 De, som tala för Skolornas bästa medgifva, att öfvergången från dem icke bör vara allt för hastig, under det de yrka, att den icke må vara långsam. Tiden för öfvergången håller jag före bero af Lärarens individualitet. Den kan ej i allmänhet för en hvar lika bestämmas.
Det går icke an att göra bekantskap med det heliga på samma sätt som man gör sig bekant med deklinätioner och konjugationer; det går ej an att komma till den eviga sauniiigen på en vanlig husbehofsväg, och för de intressen, som i djupet af vårt bröst rastlöst sträfva uppåt emot det himmelska, gifves det icke, såsom för vanlig intresseräkning, någon lathund. Dylika hjelpredor kunna visserligen vara af nöden för sådana lärare, hvilka icke sjelfva gjort sig förtroliga med det heliga ord, de skola förkunna; men för barn äro vidlyftiga dogmatiska afbandlingar alltid olämpliga. För barn måste för öfrigt i allmänhet 556 Den 18 Februari f. m. kunskapens väg icke besås med några onödiga törnen; de måste i främsta rummet lära sig älska vetandet; och detta åstadkommes icke med en method sådan som denna. Minst af allt är kristendomens ljusa, fröjdefulla lära egnad att i dunkla, enstaka formella satser sålunda utminuteras och att derpå, oftast under tårar från de spädas ögon, inkilas i bokstafsminnet. Det var icke på detta sätt som kristendomen först meddelades åt en fallen verld; det är ej på detta sätt som den bör fortfarande öfverlåtas åt ständigt upväxande nya slägten. Att för de unga åskådliggöra Nya Testamentets historiska del, att för dem göra fattligt det innersta af Evangelium, det enda nödvändiga, att med lätt inlärda bibelspråk och psalmverser lifva deras upmärksamhet, och sålunda gifva dem en vägkost till begagnande för hela lifvet, och först sednare för dem sammanfatta lärorna i ett slags system, dock utan frågor och svar, utan minnesläxor — se der, M. Hrr, hvad erfarenheten redan i andra Protestantiska länder funnit lämpligast, hvad bland oss Grefve Rtidenschiöld och Biskop Agardh med värme förordat, hvad erfarna och ömsinte lärare påyrkat, hvad det upväxande slägtets behof oafvisligen fordrar. Jag hade helst velat att man skulle ingå till K.
Friherre Wrangel, Henning förenade sig V t 44» Den 21 Maji e, m, med Herr Hjerta 3 uti anhållan om återremiss af Betänkandet. Grefve Posse, Carl Hindric: Jag kan för min del ej inse någon olägenhet af en återremiss till OeconomieUtskottet, för att sätta Utskottet i tillfälle, att öfverenskomma med Statsutskottet om medels anvisande till ett så godt ändamål, som det ifrågavarande. Vi hafva på många ställen, der allmänna Läroverk åro inrättade, sett Gymnastiska inrättningar tillämnade, men vi hafva ock sett dem obegagnade, oagfadt {fen åberopade SkolOrdningen, som ålägger införandet af dylika inrättningar vid alla Läroverk och uppmuntrar till deras begagnande, der de redan finnas. Det skulle således otvifvelaktigt blifva en ny anledning för de styrande vid sådane verk, att anse Gymnastiken mindre öfverflödig, om de erfara, att Riksens Ständer med någon liflighet omfattat tillfället att gifva den en större utbildning. Jag instämmer derföre med Herrar Lefrén, Mannerstam och Hjerta i begäran om återremiss af Utskottets betänkande, på det Utskottet må kunna med StatsUtskottet om frågan öfverlägga. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt. Marskalken förnyad proposition, blef Oeeonomie-Utskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Företogs till pröfning Allmänna Besvärs - Den 21 Maji e, m; Mi och OecouomieUtskottets den 3 dennes under N:o 83 afgifne samt den 12 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af våckte motioner, rörande de i Riket vistande Judar. Herr Lefrén, Johan Pehr upplåste följande: (Se Bilagan N:o 7.) Herr Tham, Wollrath'. Det år vål möjligt, att ett bestämdare Reglemente, som uppfattade alla de serskildta stadganden, hvilka röra Judarne, kunde behöfvas.
Den svagaste delen af arbetet, d. v. s. den der 34* 532 Den 29 Juni e. m. muddert var lösast, ansåg man böra befästas derigenom, alt man lade en rad af stenkistor långs efter hela kanten, hvilket deremot ansågs öfverflödigt på de delar af sträckningen, der muddert var fastare. Djupet af ån utanför dessa stenkistor var fot, och på den öfriga delen af ån, ända till 8 och 10 fot. Sedan dess har emellertid förhållandet ändrat sig, sä att der stenkistorne legat framför muddert, der har djupet bibehållit sig vid hvad det förut var, hvaremot djupet ofvanoch nedanför kistorne betydligt nedgått. Det visar, att det skydd, som kistorne gåfvo har varit tillräckligt att hålla djupet sådant det varit förut. Om nu en sådan fachin-arm anlägges till skydd för å-rensningen, så är det klart, att om denna fachin-arm tilltäpper alla öppningar genom hvilka muddret skulle bortrinna, så måste å-rennans förnyade upgrundning genom muddrets tillbakarinnande derigenom förekommas. Hvaraf åter följer, alt den ifrågavar:de fachin-armens anläggning är nödvändig om arbetet skall blifva ändamålsenligt. Att Slaten bör lemna bidrag till verkställandet af den ifrågavande uprensningen af Arboga-ån är alldeles otvetydigt, alldenstund det vore oriktigt att begära, att Arboga samhälle skulle ensamt bekosta en af de vigtigasle kommunikations-linier inom hela samhället, synnerligast som det är hela Orebro-dalen, som har nytta af denna kommunikation. StatsUlsk. har erkännt detta, men vid beräkningen af Stats-understödet härför, uteslutit kostnaderna för nyssnämnde fachin-arm. För min del skulle jag tro del vara bättre härvid att ingenting gifva, än att gifva otillräckligt.
Hr Grin sitt klander derpå, att arméen stått på krigsfot. llr Grin klandrar vidare våra öfningsläger, och yttrar dervid: »hvad beträffar den lärdom, som dervid inhemtas af befälet i alla grader, nödgas jag erkänna mig hitintills aldrig funnit anledn. sätta tro dertill.» Detta är visserligen ett skäl, men ett subjektivt skäl, grundadt i Hr Grins eget tycke, och icke något annat; äfven jag har mitt tycke, ehuru molsatt Hr Grins, och i sådant fall får jag säga. att, hvad Artilleriet beträffar, hvilket vapen jag tillhör och således torde ega anspråk på att anses känna, de stora öfningslägren äro till ganska mycken nytta för Officcrarne, som deraf lära sig alt bedöma terräng och intaga positioner, samt för truppen att med hela anspann leta sig fram i all slags mark, sköta materielen och öfva sin fintlighet. Hr Grin har i sammanhang härmed yttrat, att han icke kan förstå nyttan »af den långa linien från Drottningberget fram emot Ladugårdslands tull.» Detta yttrande af Gr. Anckarsvärd är visserligen ganska roligt; men jag vill dock för Hr Grin försöka alt förklara nyttan af ifrågavaride långa roliga linie. Den består deruti, att bataljoner och sqvadroner lära sig iakttaga sammanhang sinsemellan under längre framryckningar och frontförändringar, äfvensom att hvarje vapenslag öfvar sig att följa och genombryta hvarandra. Härefter öfvergår Hr Grin till frågan om vår neutralitet. Detta är en punkt, som under discussionen icke blifvit vidrörd, och R. o. Ad. torde derföre benäget ursäkta, om jag några ögonblick uppehåller mig dervid. Gr. Anckarsvärd bar klandrat garnisonernas förstärkning på Waxholms och Carlstens fästningar, äfvensom truppers afsändande till Gottland till stöd för beväringen derstädes. Han har ansett denna åtgärd innebära en demonstration emot Vestmakterna, hvilken tydligt påpekade vår regerings Ryska svmpathier.
1,197,874 Den sr November Transp. 1,197,874 Bätsmans Varancé Afgift, erlägges af Rokarne efter utstakad methode, sä snart Bätsmanncn är Vacant, längre än g mänader, men af Sraderne 10 Ndr per man i fredstid och doublct under krig. I enlighet med sist inkomne Förslnger, har denne inkomst ej kunnat päräknaS till mera än - . »v,000 Bäkoch Lotsafgift, erläg. ges efter Fotetaler af hwarje Fartygs djuplek Genom Kongl. Brettvet af den Zl Ock. 17Z8 blcf en allmän Bäk-afgift påbuden; och sedan är 1798 en Taxa härä utfärdades har denna Inkomst ärligen mgjort omkring 22,200 Ndr; efter Finlands förlust, har Utskottet ansett den ieke kunna päräknas högre än till » - 16,ooo Loritroll Stämpel-Nebel är en afgift, som erlägges för Conirollen ä Guld, Silfwer och Tenn, den utgjorde tillförene omkring 3,000 Rdr ärligen; men sedan är 1820 förbud utfärdades emot bruket af öfwerflödigt Silfwer, har den ej upgqlt till mera än omkring 2,000 Transx.
Besynnerligt nog har jag just under dessa dagar öfverraskat mig själf med den öfverraskande upptäckten, att jag i grund och botten finner det helt naturligt, om de, som känna mig, verkligen skulle vilja veta litet om, hur jag nu – i detta ögonblick, under dessa dagar, då allt gammalt rifs upp, då hela mitt lif kränger sig om för min själfiakttagelse – lefver, tänker, handlar, utvecklar mig. Det är vänner, som jag hållit mig från lifvet, gamla och nya bekanta, släktingar och nära anhöriga. Alla, tycker jag flockas omkring mig, försöka se mig i ansiktet och fråga helt kallt och lugnt: »Hvad gör du, min vän? Hvad blir det af dig? Är du densamme som förr, eller är du det icke?» Jag af visar denna närgångenhet med bestämdhet. Ty jag vill icke närma mig någon och jag har beslutat, att ingen skall se in i mitt rum eller glänta på min stängda dörr. My house is my castle. Men jag erinrades på ett egendomligt sätt om just denna min tankegång, då jag här om dagen strax utanför min port helt oförmodadt mötte min forne vän, Kristian Sundin. Det var nu nära fem år sedan jag såg honom, och jag blef därför helt öfverraskad, då han utan vidare kom fram och tog mig i hand. Han är skriftställare, min forne vän, det är inte utan, att han till och med gjort sig ett namn, och jag har städse gått honom förbi med den känslan, att han numera ej kan ha något intresse af att träffa en obetydlig lektor vid en skola. Han stannade emellertid och sade med ett besynnerligt tonfall, att han sett min hustrus dödsannons i en tidning. Så tystnade han plötsligt, och jag kände, att jag blef röd, när han såg på mig. Så stodo vi en stund, stirrande på hvarandra, utan att tala, till dess jag alldeles omotiveradt tog hans hand, mumlade ett tack och ville aflägsna mig. »Går du?» sade han. »Ja,» svarade jag. »Jag bor här.» Därmed gick jag. Men detta möte har skrämt upp mig. Det lämnar mig ingen ro. Oupphörligt tänker jag på Kristian Sundin, tänker på gamla dagar.
Skeppare, inhemsk eller främmande, sorn, för trängande orsaker eller till inhemtande af order för sin vidare resa, inlöper i svensk hamn, der sjötullskammare finnes, må derstädes, utan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskningar och anställa nödiga reparationer, samt jemväl, under iakttagande af hvad seglationsordningen föreskrifver, och efter behörig märkrullas afgifvande, lassa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, utan att erlägga tull eller annan afgift för mera, än som lossas eller lastas; men för fartyget belöpande skeppsumgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § föreskrifver, betalas då lossning eller lastning äger rum. Dock må, under fart från en till annan utländsk ort, svenskt eller dermed lika berättigad! främmande fartyg, utan sådane umgälders erläggande, kunna lossa så stor del af innehafvande laddning, som icke öfverstiger ijerdcdelen af fartygets lastdrägtighet, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena till grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, som i svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan svensk hamn, der, eldigt seglationsordningen, lastning får äga rum, intaga fyllnad deri. På hvart och ett ställe erlägges .tull för hvad lastadt blifvit. Då lossning eller lastning på flera ställen ägt rum, erlägges dock, i öfverensstämmelse med nyss åberopade 4 §, skeppsumgälder endast å första lossningseller lastningsstället, derom bevis på passet meddelas. 5 17. Skeppare vare skyldig att, pä sätt seglationsordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel, till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uraktlåtenhet deraf, som högstberörda förordning bestämmer; och må det förråd, sorn för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finues nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlastningsorten.
Till besvarande af dessa anmärkningar får Expeditions-utskottet vördsamt anföra, att hvad först beträffar den gjorda erinran, att det återremitterade förslaget icke vore fullt öfverensstämmande med det såsom grund derför åberopade Konstitutions-utskottets memorial N:o 4 samt med Rikets Ständers i anledning af delta memorial fattade beslut; så har, vid föregående riksdagar, lika litet som vid denna, Konstitutions-utskottet föreslagit någon formlig decharge åt Konungens rådgifvare, och Rikets Ständer, lika litet då som nu, uttryckligen beslutat en dylik; men icke desto mindre har, så snart Konstitutions-utskottet anmält, att granskningen af Statsråds-protokollen blifvit fullbordad, och denna anmälan icke till någon Rikets Ständers åtgärd, enligt 106 eller 107 §§ Regeringsformen, föranled t, Expeditions-utskottet inkommit med förslag till underdånig skrifvelse och till § i Riksdagsbeslutet I Expeditions-Utskottets Memorial, A'.-o 8. om sådan decharge, utan att Rikets Ständer då, vare sig nf möjligen under riksdagens lopp förväntade ytterligare anmärkuings-anledningar eller af del förhållande, att Grundlagen icke uttryckligen föreskrifver meddelandet af decharge i slikt fall, funnit sig förhindrade att de ingifne förslagen godkänna. Så t. ex. innehöll Konstitutions-utskottets vid sista riksdagen aflåtna memorial N:o 18, alldeles sorn det nu ifrågavarande, åtskilliga anmärkningar emot Konungens rådgifvare, enligt 107 § Regeringsformen, och Riksstånden förklarade då, som nu, dels med gillande och dels med ogillande af de anmälde aumärkningarne, memorialet icke påkalla annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Men björnarna hade inte bättre vett än vi, de ville inte alls låta krama ihjäl sig av herr John Johnstone; de visade sig inte ens, och då gav herr studenten ut det som säkert och visst, att björnarna här uppe »fanns endast i huvudet på folket» — och så föraktade han oss även som lögnare. Utan svagheter är ju ingen. Herr John Johnstone hade en: han tyckte ännu om hjortron och helst om att få plocka dem själv, svala och friska från stjälken. Den första dag ryktet gick »att nu var myrn gul» begav han sig också av på hjortronfängning med Heine i bakfickan, en smörgås i framfickan och en butelj dricka i byxfickan. Och så en stor kniv vid sidan — för manlighetens skull. Soligt var det och härligt var det, men det såg inte herr John Johnstone, ty han såg på den tiden ingen annan härlighet än sin egen. Myrn var som ett guldhav! Guld vart man såg. Rött guld, gult guld, svart guld, och allt det guldet nickade som tunga topaser i ett uppslaget sammetsetui! Fjärilar med guldstoft på vingarna svepte snålt över bären, och vid synranden vågade luften i ett tunt genombrutet guldskärp. Från fjällen kom vinden i breda slag och hämtade sötma och bärdoft åt de törstiga bergen, och i långsträckta slag flög den blå skogsduvan lågt efter marken som berusad av guldglöden. Men som sagt, slikt såg inte herr John Johnstone. Han bara såg, att bären voro saftiga, och kände, att de voro friska och söta nog att behaga hans tunga. På holmen, myrns enda fullkomligt säkra punkt, frukosterade herr John Johnstone, och så lade han sitt ljusa huvud till ro mellan ett par sammetstuvor, för att låta surret av de millioner insektsmammor, som matade och vyssjade sina små, också vyssja honom till en lärds stilla tankevila. Han var säker på, att det var något fel med idén om myrar med! Fuskverk hela skapelsen!! Ordningen i naturen?? Prat! Ordningen vore bara en naturligt verkande växelkraft, ett evigt perpeteum mobile, som uppstått genom ...
Föredraganden ansåg icke nödigt eller lämpligt att, på sätt Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning föreslagit, såsom en ytterligare förberedande åtgärd, till allmänhetens bedömande framställa de förmoner och åligganden, hvilka till en början för det nya Bolaget blefvo bestämda, och tillstyrkte omedelbara åtgärder i afseende på detta Bolags bildande och öppnandet af en actie-teckning derför, hvilken borde uppgå till en summa af 700,000 R:dr st. Sedan Konungens Öfrige Rådgifvare y) häruti instämt och Kongl. Majit dertill lemnat sitt Nådiga bifall, utfärdades, i öfverensstämmelse dermed, Kongl. Kungörelsen den g December i836. Den 25 Augusli 1887 afstyrkte Konungens Rådgifvare f), på anförde skäl, bifall lill det af Götha Canal-Directions Ordförande gjorda förslag, att Götha Canal-Bolag skulle öfvertaga Trollhälte-Canalens ombyggnad; men då den, i följd af Kongl. Kungörelsen den g December 1836, öppnade actieteckningen icke stigit till erforderligt belopp och Handelshuset Schön & Comp. å det ifrågavarande företaget ingifvit ett anbud, som, enligt Föredragandens yttrande, icke väsendtligen afvek från de i Kungörelsen fastställda åligganden och förmoner, tillstyrkte de samma anbuds gillande, under följande vilkor: 1:0 Schön & Comp. skulle till actie-egarne i dåvarande Canaloch Slussverk erlägga lösen, 41 £>»^75 R:dr; 2:0 derutöfver anskaffa erforderlige medel för arbetenas utförande; 3:o hafva dessa arbeten färdiga inom 7 år från deras början; 4:o under byggnadstiden hålla farten genom dåvarande Canal och Slussar samt på Götha Elf öppen utom vid r) Tit. Skogman. s) Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm och vonschulzenheim. t) Tit. Mörner, Gyllenhaal, von Schulzenheim och Skogman. Bih, till R *5f.
Discont-rörelse-grenar förskjutna Fonder utgjorde, vid 1828 års slut, tillsammans 9,344>559 R:dr 28 sk. 10 r:st. (Härom ses vidare Betänkandet N:o 52.) i4 Eanco-Utskottets Betänkande N.o Och kommer härtill nu ytterligare, enligt Utskottets Förslag: E) Disconterings-rörelse > grundad pä upplåningar. För densamma är föreslaget, att i det högsta kunna användas 3 mill. R:dr upplånade medel , de 5oo,ooo R:dr af BancoDisconténs Fond, som derstädes varit ämnade för lån på actier och documenter, men sällan eller aldrig kunnat fullt användas, och de Ränte-revenuer, som intill nästa Riksdag på den nya Rörelsen inflyta. (Härom ses vidare Betänkandet N:o 53.) Med stöd af hvad här ofvan anfördt blifvit, och under åberopande af de bilagde Betänkandena N:ris 49> 5o, 5i, 5a och 53, rörande sättet och vilkoren samt räntefoten för hvarje olika slags utlåning, föreslår Banco-Utskottet vördsamt, såsom hufvud-grunder för Bankens låne-rörelse till nästa Riksdag: i)