Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
48 banba fatt forn bittiM utgå, fatut emellan férenämnbabägge milba ©tiftelferö Cajlor, enligt rebatt fabgabe grunber, förbelaö. §• 30. tmtnMnis* ©efiutont bafme <2Bi, uti antea meb Söewillningen gemenfap ©£ uifttJclfct'1 i ^‘^^“'äganDe frågor, imber loppet af innewaranbe 3vtféDag, till Äongl. «9iaj:t afgifwtt följanbe unberbåniga ©frifwelfer, Dem <3Bi bär åbe* rope, nemligen: l:o af Den 17 puitti 1834, angåenbe bullen å från §in(anD infomtnanbe »ator; 2:o af famma Dag, angåenbe SBewiUhing af utDelningen å Sroll# bätte Canal# odj ©lufwerfö $olagé#2lctter; 3:o af Den 11 jfulti, angåenbe befattning af Sull# mjöl* ocb fåg#£l»arnat fatut 2Balf# odj ©tampwerf för anbraö betjenande, å ©täbers områben; 4:o af Den 2 Sebruarit 1835, angåenbe ftämpling af fpelfort; 5:o af Den 21 ^cbruavit, angåenbe uppf>öranbe af fportferna inom Äottgl. SDtoj:t« Canjli, o<$
T y icke kan en b l o m m a växa o c h blifva skön, o m vårdaren vid minsta motgång öfverger henne o c h går till en annan för att sedan lemna denna för en tredje o c h så vidare, tills hela blomstergården är förödd. Härtill svaras utan tvifvel, att o m vårdaren blott derför, att han är bunden o c h tvungen, vårdar sin blomma, så blir också omvårdnaden derefter och blommans utveckling lika hämmad eller förvildad, som om den vore öfvergifven. Naturligtvis, sådant kan hända o c h händer också, när den stackars blomman faller i dåliga händer. Men tillåt mig säga, att der vårdaren är en så usel rrenniska, att han iclce fyller sin pligt, blott derför att det är pligt, eller fyller den endast derför, att han icke kan slippa ifrån den, der torde icke vara mycket att hoppas af, att det står i hans fria skön att uppfylla eller icke uppfylla sina pligter. O c h att det skulle förminska antalet a f olyckliga äktenskap, det att äktenskapet k o m att sortera under den fria kärleken — sådant kan väl ingen ändå på fullt allvar tro o c h mena. N e j, något annat vill det till. D e t behöfs en helt annan åskådning af lifvet än den, en hejdlös njutningslystnad vill påtvinga oss. D e t fordras helt andra förutsättningar för äktenskapet, än att derigenom legaliseras eljes förbjudna lidelser. D e t fordras en annan uppfattning deraf, än att genom äktenskapet lyckan skall k o m m a af sig sjelf, utan att man arbetar på att bygga upp henne. L y c k a n inom äktenskapet måste k o m m a, icke blott af att man älskar hvar andra, " utan af att man älskar hvar andra på rätta sättet. D e t vill säga, så att makarne äro beredda att hand i hand vandra lifvets väg till dess slut, utan att af små eller stora stötestenar förhindras, att vandra till samman o c h utan att af något, hvad det vara må, låta dessa händer slitas från hvar andra, förrän den ena eller andra kallnar i döden.
Må de äldre herrska nu — men framliden är vår! de äga snart icke mer af Sverige, än sex fot jord; de kunna snart icke fordra iner, än alt vi skola vörda deras grafvar. Den förändring, sorn är i fråga, är ingalunda den obetydliga inom representationen; den är, den innebär en vigtig förändring inom nationen; det är principen för ett nytt samhällslif, eller rättare lifspr incipen för ett nytt samhälle, slåndsindelningens upphörande. För att motverka denna oundvikliga förändring, har man br ukat en taktik, som alltid anhängarne af det gamla, vanans philosopher, fördomens prester brukat, den, alt genom något nytt söka tillintetgöra a3a Den aj O c to ber f. m. kraften lios det nya. Så, för att motverka christendomen, talade de gamle Gudarne genom sina presters mun till folket, då de ej kunde motstå hvite Christ, och föreslogo, att de ville upptaga bland sig några af nordens tappre Konungar — men äfven detta var förgäfves; templen blefvo öde och offerlundens korpar skreko förgäfves på blod. Äfven nu har förkärleken för det gamla, då den motsåg sig ej kunna hejda det nyås kraft, föreslagit att uppblanda det gamla med något nytt; men man skall ej derigenom undanrycka det bättre segren; sedan tron försvunnit, hlifvn Gudarne endast belåten, templen skola blifva öde, andan är borta, der bor endast död. För att visa, att jag icke finnér mig nöjd, blott vi få något nytt, utan afseende på hurudant det är; att det är fölen hufvudprincip jag nitälskar, om hvars nytta för fäderneslandet och slutliga seger jag är ända till åskådlighet förvissad, så vill jag härmed nedlägga min protest mot hvarje förändring inom representationen, som ej grundar sig på ståndsindelningens upphörande.
Skrifvelse> N:o 233. der, i anledning häraf, å Riksgälds-kontoret anvisat samma helpp 150,000 r:dr att utgå på det sätt och i den ordning, som förut blifvit bestämda. 12:o I anledning af livad i den nådiga propositionen förekommer om behof af lånebidrag utaf allmänna medel till belopp af 25,000 r:dr för reparation å Wexiö domkyrka och till en summa af 75,000 rdr, for påbyggnad af gamla lasarettshuset i Lund m. m. la Rikets Ständer underdånigst åberopa sitt uti underd. skrifvelse den 26 sistl. Juni hos E. K. M. anmälda beslut. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 Oktober 1848, N:o 233. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Okt. 1848» Preste-ståndet den 20 — Borgare-ståndet den 20 Bonde-ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse 3 angående regleringm af Riksstatens nionde hufvudtitel. (Stats-utsk Ull., N:ris 125, 208 och 311, Mern., N:o 239, samt Först. Stats-utsk. Mern., N:o. 268.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer i öfvervägande tagit hvad ef mindre E. K. Hl. i aflålna nådiga propositioner föreslagit, än ock uti framställningar, gjorda inom Riksstånden, förekommit i afseende å Riksstatens nionde hufvudtitel, innefattande pensions-staterne samt allmänna indragningsstaten, hafva Rikets Ständer, med anledning deraf, fattat följande beslut, nemligen: l:o P ens iöns-state me. a) Rörande de af E. K.
M:s omnämnde förslag är, att om 10-Öres-st., som med ^:del i värde understiger det nu gångbara 4 sk. b:ko-st. i silfver, skulle utmyntas Den 22 Februari, e. m. 245 till samma lödighet som det sistnämnda, blefve det mindre och följaktligen svårhandterligare än 4 sk. b:ko-st.> hvilket är ganska litet. Andra skälet beslår deruti, alt utmynlningskoslnaden, hvilket för det nuvaride minsia silfvermyntet är så dryg, alt dess slående för myntverket medför betydlig förlust, skulle för ett än mindre silfvermynl af samma skrot och korn blifva än drygare. Sådant harman ansett icke vara nödigt och andra länders erfarenhet har äfven bekräftat den satsen, att silfverskiljemynlet utan olägenhet kan vara underhaltigt. Sådant skiljemynt finnes i flera andra länder, såsom Preussen, Bayern, Sachsen, Hannover, äfvensom i Norrige och Danmark. I det sistnämnde landet finnes 2, 3 och 4 Riksbanks-skrr utpräglade af 4-lödigt silfver, hvilket mynt är 127 proc. underhaltigt i jemförelse med det öfriga silfvermyntet i landet. Då K. M. föreslagit alt 10-Örena skulle utmyntas af 8-lödigt silfver, blifver denna myntsort endast 20 proc. underhaltig enär 100 R:dr Riksmynt af 12-lödigt silfver skulle utmyntas af 1 U finsilfver, roen 120 R:dr Riksmynt af 8-lödigt silfver utmyntas af samma qvantitet finsilfver. 1 O-Orenas underhaltighet är således obetydlig men dock så stor, att myntningskostnaden betäckes. Under den tid ett annat silfvermynt här i landet var gängse, var äfven de mindre sltiljemynlena ringhaltigare än det öfriga silfvermyntet, hvilket synes af de gamla silfverskiljemynt, vi ännu hafva qvar från 1600- och 1700- talen, och det är således ingen nyhet, som skulle i landet införas.
Sedan, efter hvad Bikets Ständer erfarit, Öfver-Direktören och Chefen i Styrelsen för Allmänna vägoch vattenbyggnader, Öfversten A. E. von Sydow, om hvars förflyttning å Allmänna Indragnings-staten med årlig pension af 4,500 B:dr, E. K. M:t, uti en den II November 1856 till Bikets Ständer aflåten proposition, gjort nådig framställning, i Oktober månad näsllidet år med döden afgått, och något yttrande från Bikets Ständers sida således numera icke påkallas i anledning af högslberörde Nådiga förslag, har hos Bikets Ständer blifvit liemställdt, att enär Öfverste von Sydow efterlemnat enka, 49 år gammal, jemte en 12-årig dotter, hvilka befunno sig i medellösa omständigheter, Bikets Ständer måtte begagna delta tillfälle att genom ett passande understöd åt familjen egna den bortgångne förtjente embetsinannens minne en välvilja, som icke kunnat komma honom personligen tillgodo. I betraktande af Öfver-direktören von Sydows mångåriga tjenster, derunder han till det allmännas gagn utmärkt sig genom kunskaper och ett rättskaffens nit, hafva Bikets - Expedilions-Ulskotlcls Förslag till anderd. Skrifvelse N.o 229. 153 kels Sländer, som ansett Staten böra genom något understöd söka värna hans eflerlemnade enka för nöd och ekonomiska bekymmer, bifallil, alt Ölver-direktören von Sydows enka, Margaretha Ekelund, må uppföras å Allmänna fndragnings-staten lill åtnjutande under sin återstående lifstid al en årlig pension utaf 750 R:dr R:ml, deraf under denna tid, intill dess dotterns uppfostran är fullbordad, hälften, eller 375 R:dr samma mynt, bör för detta ändamål användas. 72:o. Jcmle erinran om aflidne Medicine Doktorn och Chirurgie Magistern Anders Fredrik
Naturligtvis kan ingen nu lefvande begripa, hur mossig och förtorkad och knotig och svart och olik en människa en sådan där gammal hedbo kunde vara. Skinnet satt så stramt öfver panna och kinder, att han närmast liknade en dödskalle, och man såg blott på ett litet glimmande i bottnen af ögonhålorna, att han ägde lif. Och kroppens förtorkade muskler gåfvo den ingen rundning, utan den uppsträckta, bara armen bestod endast af några smala benpipor, klädda med tillskrynkladt, hårdnadt, barkliknande skinn. Han bar en gammal, tätt åtsittande, svart kåpa. Han var brunbränd af solen och svart af smuts. Endast hans hår och skägg voro ljusa, bearbetade af regn och solsken, tills de kommit att få samma gröngråa färg som pilbladens undersida. Fåglarna, som foro omkring och sökte boplats, togo Hatto, eremiten, för en annan gammal pil, stäckt i sin himmelssträfvan af yxa och såg liksom den förra. De kretsade omkring honom många gånger, foro och kommo igen, togo märke på vägen till honom, beräknade hans läge med afseende på roffåglar och stormar, funno honom rätt ofördelaktig, men bestämde sig ändock för honom på grund af hans närhet till floden och starrtufvorna, till visthuset och materialboden. En af dem sköt pilsnabbt ned i hans utsträckta hand och lade där ned sin rottåga. Det var ett uppehåll i stormen, så att rottågan ej genast blef bortryckt ur handen; men i eremitens böner var intet uppehåll. »Måtte Herren snart komma och förgöra denna fördärfvets värld, så att människorna ej hinna samla öfver sig mera synd! Måtte han frälsa de ofödda från lifvet! För de lefvande finnes ingen frälsning.» Så började stormen åter, och den lilla rottågan fladdrade bort ur eremitens stora, knotiga hand. Men fåglarna kommo igen och försökte kila in det nya hemmets grundpelare mellan fingrarna. Plötsligt lade sig då en klumpig och smutsig tumme öfver stråna och fasthöll dem, och fyra fingrar hvälfde sig öfver handytan, så att där blef en lugn nisch att bygga i.
En hvar, som öfvervarit dessa 2:ne plena, kan icke annat än instämma deri, alt emot Constit.Utskrs ytti ande anmärknrr blifvit gjorda, och således kan icke denna punkt hänföras till förevar, betänk , hvaremot ganska skarpa anmärkn:r blifvit framställda. Nästa punkt lyder sålunda: ”Göras åter i RiksSt:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkn:r, blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constit.Utsk. hänvisade.” Det är just nu fråga om dessa under öfverläggningen gjorde aninärkn:r, som skola till Constit.Utsk. hänvisas såsom Ståndets gemensamma tankar. För min del kan jag således ej finna annat, än att, i följd af de gjorda anmärkningarna, framställning till R. o. Ad. bör ske för att utröna, huruvida de utgöra Ståndets gemensamma tankar. Skulle dervid R. o. Ad. förklara, att ingen bland dem utgör R. o. Ad:s gemensamma tanke, äå kunna vi komma till mindre omständigheter, nemi. de punkter, som betänk, innehåller. Beträffande 84 §, sorn icke af Frih. Boye, men af en annan värd ledamot blifvit åberopad, har jag redan tillkännagifvit och deducerat min åsigt. Jag tror, att då 84 § är så långt skiljd från den 56 §, kan meningen ej vara att uti den,förstnämn i4 H. 54 4»6 Den iJ October e. m. da § antyda någon inskränkning i 56 §; men jag får åberopa jemväl bruket vid denna riksdag och tror det ej vara något nytt, att förslag inom RiksStm blifvit framställda, hvilka förklarats utgöra Ståndens gemensamma tankar. R. o. Ad. har jemväl, sedan vi nu under arne dagar discuteratde förslag, som blifvit framställda, haft god tid att begrunda, huruvida de kunna antagas såsom Ståndets gemensamma tankar, och jag ser följaktligen intet hinder för att nu ingå i pröfning af de förslag till gemensamma tankar, sorn här blifvit gjorda. Jag har ansett mig skyldig att, sedan jag understödt Gr.
Maj:ts Ski-ifvelse till Kammar-kollegium den 22 Mars 1861 rörande afski-ifning af räntorna å Wrena och Täckhammars qvarnar för sänkningen af Yngaren, Hallbosjöu m. fl. insjöar i (Södermanlands län. Oi'saken till Kammar-kollegii förfarande lärer emellertid vara den, att icke ofvannämnda Kongl. Förordning al den 20 Januari 1821 kan genom Kongl. Brefvet af den 9 September 1857 anses till fullo upphäfven. Utan att anföra några vidare skäl, än de som förefiunas i Kongl. Maj:ts berörda nådiga Skrifvelse till Kammax-kollegium den 22 Mars 1861 och deruti uttalade grunder för räntornas afskrifning å nämnda Wrena och Täckhammars qvarnar, vågar jag derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer genom en underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om ändring af Kongl. Föi-ordningen den 20 Januari 1821 och förklarande, att Kongl. Brefvet af den 9 September 1857 skall utan undantag eller inskränkning gälla om afskrifning af räntor för alla qvarnverk, som för sjösänkningars skull måste upprifvas, samt att följaktligen denna afskrifning från och med år 1858 bör ega rum, och alla sedan den 9 September 1857 af Kongl. Kammar-kollegium fastställda öfverflyttningar af dylika qvarnräntor på sådana boställen och hemman, som vunnit någon jordförbättring, vederbörligen upphäfvas. Om remiss till vederbörligt Utskott ankålles. Stockholm den 30 November 1862. Carl Fr. Björkman. Af Doktor 0. Arrhenius: Om anslag till anläggning aj en båtled mellan sjöarne Kläggen, Flaten och Kilen i norra Wermland samt om anslag till vägbyggnad mellan östmarks kyrka och Norska gränsen. Innevåuarne uti Fryksdals härads öfre tingslag, af Wermlands län, som länge funnit sig vara i stort behof af en båtled från Östmarks kyrka å sjöarne Kläggen, Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Propos., i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man alt i två eller flere inrikes städer samtidigt drifva handel; N:o 3, i anledn. af väckt motion om dels ändring i 3 § och dels uphäfvande af 4 § af 3 kap. llandels-Balken; N:o 4, i anledn. af väckt motion om ändring af 3 kap. 1 § Handels-Balken; Allm. Besvärso. Ek o n. - Ulsk o tt e t: N:o 42, i anledn. af Aterremiss af Ulsk:s Betänk. N:o 20; N:o 43, i anledn. af återremiss af Betänkt N:o 26; N:o 44, i anledn. af återremiss utaf Betänkt N:o 21, om ändring af Rese-reglementet d. 31 Okt. 1851; N:o 45, i anledn. af väckt motion om permission för hälften af Arméen mellan mötestiderne och dä annan aktiv tjenstgöring icke ifrågakommer; N:o 46, i anledn. af väckt förslag om tillägg i Militie Boställs—or«ln:n; samt N:o 47, i anledn. af väckt motion i fråga om moderförsamlings rösträtt vid tillsättande af komminister i Annex församling. H. K. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 1 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. 506 Den 25 Februari f. m. Onsdagen den 25 Februari 1857 Plenum kl. 10 f. m. Just. 3 prot.-utdr. för d 21 dennes samt pleni-prot:n för d. 4 dennes f. och e. m. Uplästes det hos R. Sirs Elektorer vid val af R. Sirs Just.- Ombudsm:s Suppleant hållna protoeoll, sålvdande: År 1857 d. 21 Fehr. sammanträdde R. Sirs valde Elektorer för att utse den man, söm skall efterträda R.
Munktell vid dess mekaniska verkstad redan ådagalagt för ståloch jern-manufakturens fullkomnande, samt då för en ytterligare utveckling af denna industriela verksamhet erfordrades egen hamnplats jemte ökadt jordområde, har E. K. M:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer, alt, för deras del, medgifva, det, ofvan omförmälda jordstycke, utgörande tre tunnland tjugusju kappland af Eskilstuna Kungsladugårds mark, finge emot årlig afgäld till Kongl. Majit och Kronan, i enlighet med föreskriften uti 2 kap. 4 5 M' Kongl. Förordningen den 19 December 1827, åt Munktell och hans rätts-innehafvare för alltid upplåtas. Härjemte har vid innevarande riksdag förekommit enskild framställning derom, huruledes Eskilstuna stads invånare af den tillämnade kanal-anläggningen från nämnda stad till Mälaren, lill hvilken Rikets Ständer lemnat statsbidrag, väntade sig stora fördelar för stadens handel och industri, men att dessa fördelar skulle fördröjas i sin utveckling, så framt uppmärksamheten icke i tid fästades på hvad som borde göras lill deras befrämjande, i hvilket afseende anläggande af en hamn borde, i främsta rummel, utgöra föremål för omtanke, hvadan ock blifvit hemstäldt, det Rikets Ständer, med afseende på behofvet för Eskilstuna stad af en tjenlig hamn med upplagsplats, jemte nödigt utrymme för magasiner och andra för den blifvande sjöfarten nödiga byggnader, beräknadt icke blott för det närvarande utan äfven för den närmaste framtiden, måtte för detta ändamål åt staden upplåta, dels, utan ersättning, tolf tunnland nio och lem tiondedels kappland jord af Gredby kronohemmans och Carl Gustafs stads egor och dels, emot årlig afgäld till Kronan, fjorton tunnland tretio och sju tiondedels kappland af Eskilstuna Kungsladugårds mark, hvilka områden voro belägna, det förra å vestra och det sednare å östra sidan om Eskilstuna-ån, med sådan sträckning, som af tillgängliga kartor och andra handlingar närmare inhemtades.
Bergadt gods, som utan åfventyr af skada derå vårdas kan, må befälhafvare icke låta försälja, utan att förut hafva inhemtat lastemottngarens eller hans ombuds föreskrift, der värdet ej så ringa år, att en större del deraf skulle åtgå i kostnad för godsets längre vård. § 180. Fartygs befälhafvare ege, der han så nödigt pröfvar, att ombud för fartyg och last till sitt biträd# antaga, men vare ändå skyldig att å bergningsort qvarstadna, tills det bergade försåldt år, om han finner sin personliga tillsyn ledande till redares eller godsegares större fördel och rederiet ej annorledes föreskrifvit. § 181. Kunna parterne ej förena sig om bergarelön, skall den af domstolen bestämmas. Den bergarelön, hvarom godsegare, redare eller befälhafvare vid olyckstillfället öfverenskommit, äfvensom de af bergarne för deras biträde uppgifna kostnader, skola når de betydligt öfverstiga billigheten och godsegare, redare eller befälhafvare det yrkar, af den domstol, som öfver bergningen eger att döma, jemkas till hvad skåligt vara kan. Härvid har domstolen att fästa afseende å sig företeende omständigheter såsom: l:o. Om bergningen varit förenad med särdeles fara och möda för bergarne; 2:o. Om bergarne lidit till sin helsa eller af dem begagnade redskap tagit skada; 3:o. Om fartyget redan var öfvergifvet af besättningen; 4:o. Om bergningen skett medelst särskilda, af bergarne för detta ändamål anskaffade redskap; 5:o. Det bergade godsets värde. Bergarelön Expeditions-Utskottets Färsing till underd. Skrifvelse, IX.-o 164. 57 Bergarelön må dock ej öfverstiga det bergades värde. Besättningen håfve ock, för sitt biträde vid bergningen, rått tili lämplig bergarelön, sorn vid tvist af domstol bestämmes. § 182.
* Voteringen har utfallit med 101 Ja och 18 Nej, hvadan och du Ja således vunnit, Utskottets förslag blifvit godkändt. Stockholm den 18 Maj 184 *- 4 . Stats-Ut skottets Memorial, No 533, N:o 533. Ank. lill Exp. Utsk. den 19 Maj, kl, 12 midd. Memorial, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljagtiga beslut öfver Stats-Utskottets Utlåtande, N'o 4$9> (ingående anslag för Cabinetts-Cassan. Sedan samtlige Riks-Stånden godkänt Slats-Utskottels Memoria!, N:o 5i8, med förslag Lill voterings-proposilion, i anledning af skiljagtiga beslut öfver Utlåtandet, N.o 489. angående anslag för Cabinetts-Cassan; så liar Försärkta Stats-Utskottet, jemlikt 69 §. Regerings-Formen, denna dag anställt votering öfver följande, sålunda antagne, proposition: Den, sorn bifaller Stats-Utskottets af Borgareceli Bonde-Stånden gillade hemställan uti Utlåtandet N:o 489, hvadan något extra Statsanslag för Cabinetls-Cassan icke beviljas, voterar Ja j Dem, det ej vill, voterar Neji Vinner Nej, antages Ridderskapels och Adelns samt Presle-Slåndets beslut, att Rikets Ständer anvisa å Riksgälds-Contoret ett årligt anslag af 100,000 R:dr att intill nästa Riksdag utgå, till reglerande af Cabinetts-Cassans skuld, med föreskrift för Fullmägtige i Riksgälds-Contoret att till amortissement och ränte-betalning öfvertaga det lån, stort 5o,ooo L. Sterling, som för Colonial-Departementets räkning år i836 blifvit hos W. Smithj Paine & Smiths i London upptaget, men till Cabinetts-Cassans disposition öfverlemnadt och hvaraf för närvarande återstå 3o,ooo L.
Att jag ej förstod huru litet värda alla dina berömda grundsatser voro. Och din stadga, dina vackra talesätt ? Ord, ingenting annat Jag känner värkligen inte igen dig. Skulle du vilja gå ut ur mitt rum och lämna mig i fred? Du skall nog få vara i fred för mig. I fred för alltid! Jag gick och slöt dörren. Jag flydde ända in i mitt eget rum. Där sjönk jag ned i soffan. Jag darrade i hela kroppen, mitt hjärta bultade, och bloden sjöd i mina ådror. Jag höll på att kväfvas. Med hopknäpta händer satt jag där orörlig, flämtande, skälfvande jag vet ej huru länge. Det föreföll mig som om allting stannat som om hela lifvet på en gång stelnat i sina former. Då stormen i mitt inre något lagt sig och tankarna klarnat, så att jag småningom började uppfatta hvad som tilldragit sig, kände jag först en egendomlig tillfredsställelse med mig själf. Jag hade uppträdt stolt, stark och sträng, hade krossat honom med mina blickar, mina ord och hela mitt väsen. Jag såg för mig alla de växlande skiftningarna i hans anlete. Först uttrykte de blott förvåning, sedan undran, tvifvel, vrede. Jag känner inte igen dig, sade han. Det tror jag nog. Han ansåg mig oförmögen till själfförsvar och trodde sig obekymradt få trampa mina rättigheter under fötterna. Nu hade han fått inse sitt misstag. Jag var ingalunda en sådan stackare som han trott. Följderna insåg jag nog: vårt förhållande var ohjälpligen brutet. Naturligtvis skulle vi söka skilsmässa. Sedan skulle jag bli ensam med barnen... Ensam hela mitt lif igenom! Min tanke svindlade. Det var som om en öde, dyster öken legat framför oss, mig och barnen. Andra tankar sökte sakta smyga sig fram. Var det mitt fel? Hade jag öfverhufvudtaget kunnat förhindra det? Brytningen hade orsakats af Antti. Det skulle han äfven själf nödgas erkänna förr eller senare, då Agnes gjort honom olycklig... Då skulle han få lida samma kval som jag nu. Och då skulle han förstå huru svårt han brutit emot mig, förstå det och ångra. Men när detta inträffade, skulle han vara ensam i världen likasom jag.