Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majits höga bifall, och Lag-utskottet fann sig i följd deraf vid sistförflutna riksmöte, då samma önskningar från en del af representationen förnyades, föranlåtet att, Lag-Utskoltets Betänkande > N.-o 56. 23 med godkännande af principen i öfrigt, rent af afstyrka den ifrågasatta reformens verkställande på försök, utan att alla nödiga garantier mot deraf uppkommande olägenheter förut blifvit vidtagna; en åsigt, som då vanntvänlte Riks-stånds fullkomliga godkännande. Fiågan är nu, om genom sedan tillkomna skäl eller genom Lag-utskotlets behandling vid denna riksdag, nyttan och nödvändigheten af reformens snara genomdi i vande blifvit satt så »tom allt tvifvel, eller saken blifvit bragdt i det väsendtligen olika och fullt förberedda skick, att den iiu, ulan vidare tillgöranden från de bägge statsmakternas sida, bör inom ett och ett halft år vinna framgång. Val har förslaget om ofvannämnda Underrätters indragning och rättegångsinstansernas i följd deraf inskränkning lill blott trenne, denna gången blifvit utvidgadt genom f. d. Justitieombudsmannens af Lig-utskottet upptagna och fullständiga förslag till de nya stadganden och förändringar i gällande lagstiftning, hvartill en dylik indragning måste föranleda, men samme embelsmans i förening dermed gjorda hemställan, att "Rikets Ständer måtte anslå och till Kong1. Majus nådiga disposition ställa nödiga medel för Hofrätternas förstärkning med nya ledamöter”, dock "med vilkor, alt sådana aflöningsmedel framdeles, så vidt omständigheterna medgifva , må kunna indragas,” har af Utskottet blifvit underkänd. Väl hafva enskilde motionärer, riksdagsmännen JY. Strindlund och L Wenanderfästat uppmärksamhet på den af andra rättegångsinstans^ns »llägsnande eller indragning fö'junde nödvändigheten, att ”serskilde divisioner af ldofrätterna måtte utflyttas i landsorten och förläggas på lämpliga ställen,” men förslagen så väl härtill, som till Rådstufvurätternas ordnande och reorganisation hafva lika litet vunnit Utskottets afseende.
Enskilta angelägenheter hafva hindrat mig att öfvervara det sammansatta Utskottens öfverläggningar, rörande de reglementariska föreskrifterne för FilialDisconternes utredning, men då jag vid hufvudfrågans afgörande härstädes yttrat min öfvertygelse att lånomsättningar samt hvad mera kunde bidraga till penningerörehens lättnad, kunde och borde anförtros UtredRingc>Contoii rens åtgärd under Öfverstyrelsens ledning , och samma öfvertygelse ännu bos mig är rådande, så ock till undvikande af repeterade anmärkningars anförande, förklarar jsg mig hufvud-? sakligen instämma i de af Friherre Wirsén Utskottens Betänkande åtföljande anmärkningar. Under öfverläggningarne i detta ämne hac en värd Ledamot Herr Grefve platen yrkstbelåningsrättighet för Götha Canals actier, för eller emot hvilken jag nu ej vill yttra mia tanka, ty innan korrt lärer frågan underka-! 6tas BancoUtskottene ompröfning , emedan motionen härom nu utgör föremål för Finance* Ridd, o, Ad, Prof, Vili B, $ 34 Den t Juhl, afdelningens, men då samma värda Ledamot bland andra motiver, till grund för dess påstående anfört en jemförelse emellan Götha Canals och andra slussverks verkställde arbeten, hvaribland SöderTeljes, Och åberopat sistnämnde Verks actiers tillerkände belåningsrättighet i BancoDiaconten, så kan och bör jag härom upplysa, att oaktadt hvarje actie genom skedde insättningar nu öfverstiger 300 Riksdalers belopp, gäller den såsom hypothek i Disconten blott för 75 R:dr under tillika ftl• stadt afseende på låntagarens personliga säkerhet* Grefve Von Platen:
hvilket inses deraf alt i sådant fall “skall skälet dertill i protokollet utförligen intagas.“ Dessa bestämmelser, hvilka, så vidt de angå grunderna för befordran till kyrkoherde-beställningar, uppenbarligen endast utgöra en närmare utveckling af de uti 1686 års Kyrkolag derom gifna stadganden, hafva icke blifvit genom någon nyare förordning ändrade, hvadan desamma fortfarande borde utgöra den norm, Samm,ans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande N:o 7. 5 som vid presterliga befordringar af ifrågavarande art skulle följas. Men då, — med anledning af sednare i ämnet utkomna författningar, särdeles Kongl. Cirkulärbrefvet den 24 Januari 1811, som innehåller, att, „då fråga icke är om de minsta pastoraten, hvarom på ett bestämdt sätt är stadgadt vid slutet al 9:de § (i ofvanberörda 1786 års Cirkulär), det åligger konsistorierna att icke ensamt fästa sig vid de sökandes tjensteår, utan äfven göra ett billigt afseende å lärdom och insigter, förenade med erfarenhet och skicklighet i tjensten, dock så att på ingen dera sidan företrädet utsträckes öfver den gräns, billigheten föreskrifter11, — praxis likväl utbildat sig på sådant sätt, att vid upprättande af förslag till kyrkoherde-beställningar af tredje klassen, tjensteåidern nu mera tillägges ett afgjordt företräde framför den eljest ådagalagda större skickligheten, hvilket, efter hvad erfarenheten gifver vid handen, icke alltid leder till det mål, som väl i främsta rummet borde eftersträfvas, nemligen att åt församlingarne bereda den bästa möjliga själavård, är utan tvifvel rättelse härutinnan af behofvet påkallad.
Landet en allmän frihet meddelas til utöfning af Bränwinsbränning, utan nägon instränkning i anseende lil ärstid samt pannerymd och redskapens bestaffenhet, samt emot de afgifter hwilka derföre wid innewarande Riksdag kunna bestämmas blifvande allt ä denna fräga med öfwerlemnande af Ständets Beswärs-Utstotts afgifne Betänkande och ofwannämnde Memorialer, härmedelst remitterad til Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärs-och Oeconomiä-Utstott, at til sine grunder behörigen utredas, för at Kongl. Majis Nädigste godtfinnande sedermera i underdånighet underställas; och skulle de respective MedStänden äfwen genom detta Protocolls Utdrag wördsamt och wänligen härom underrättas. Ut supra. kix krotocollc» lll. peterson. Utdrag Den 26 HttUi. Utdrag af Prvtocollet, hällit i Borgare-Ständets Plenum, wid Riksdagen i Stockholm den r5 Julli IL09. S. D Sedan et af Herr Handelsmannen UingZren til Ständet ittgifwit Memorial, angäende desi för Södertelje Stad gjorde anhällan om förhöjning uti skjutslegan, blifwit Ständet föredragit och upläst, instämde Ståndet allmänt uti den önskan, at i afseende pä den drygare känning Staderne hade af ffjutsnings skplldigheten, än Landtmannen, samt i betragtande deraf at Städerne, wid tilfällen af förhöjd betalning för skjuts ä landet, manligen blifwit ihogkomne med en motswarande förböjning, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhälla om en lämpelig och til den för Landet sednast stadgade skjutslega proportionerad tilökning uti tegan för den häll-och reserve-skjuts, som af samtelige Rikets Stader utgöres. Och beflöt Borgare-Ständet, i anledning häraf, det skulle ej mindre detta ärende, i förening med förrberörde Memorial, til Riksens Högloft.
De flesta tjufvar kunna endast genom egen bekännelse fällas , men om dödsstraff och brännmärkning införes , fruktar jag, atfc största delen af stölder icke skola uppdagas» Angående det föreslagna Rättegångssättet vid Ransakningar om stölder, får jag anmärka, att genom en Författning redan är föreskrifvit, att då tjufvar bekänna på sig sjelfva tjufnadsbrott, sannfärdigheten af deras uppgift genom correspondance med vederbörande i de Orter, der brotten skola blifvit begångne.bör inhämtas, innan de dit afsändas till Ransaknings undergående , och jag tror, att något ytterligare Correctiv emot den vanan hos tjufvar, att dikta på sig brott, på andra Orter begångna, för att under resan få tillfälle undankomma, icke är af nöden. Deremot anser jag det vara af vigt, att icke utan behof afvika från den grund-! satsen, att Ransakning bör anställas i dea Ort, der brottet är verkstäldt, hellst det föreslagne undersökningssättet stundom dessutom kunde föranleda till mera omgång och tidsutdrägt, i händelse den tilltalades inställelse slutligen funnes nödig. Friherre Boye: Lika med Friherre Ce»; derström inser jag väl, att af den bättre anstalten med fångars forslande blir följden att mindre fångar komma att rymma} men jag tror 48 Den 21 Maji. att ännu komina säkerligen 6 till 8 år att åtgå innan öfvertygelsen angående de nya svårigheterne vid rymningar medföra den verkan, att afskräcka från speculationen hos tångarne $ och emedlertid fortfar det onda, till svårighet för den skjutsande Allmogen. Grefve Spens: De skäl, hvilka för yrkandet om afslag å Utskottets Betänkande redan blifvit anförde, anhåller jag få, med anledning af det, som nu blifvit taladt, än ytterligare öka med några få. Det förefaller mig besynnerligt, att nödvändigheten af dödsstraff för större förbrytare, hvilka i alla fall friheten icke kan lemnäs, yrkas på samma gång, sorn man medger, att det riktigaste vore, att på ett säkrare och ändamålsenligare sätt bevaka dem, om man dertill hade medel.
Aflöning i Förslaget uppförde summa af 7000 R:dr har Herr Grefve Mörner ansett böra på den grund nedsättas, att något mera af tltnna Inkomst ieke med visshet kan påräknas, än de 166 R:dr 32 sk. som Ranken årligen tillskjuter; Men Utskottet har ej vågat tillstyrka någon jemkning häri, enär, efter hvad Räkenskaperne upplysa, Inkomsten under denne Titul för flere år utgjort emellan 9 ä 10,000 R;dr årligen. Dödsfallsoch A vancements-Besparingsmedlen, som blifvit föreslagne till 25,000 R dr, hafva, efter Herr Grefve Mörners yttrade tanka, bort ifrån beräkningen bland Stats-Verkets ordinarie Inkomster alldeles försvinna, såsom varande endast en besparing på influtne medel, hvilka till visse ändamål blifvit anviste. 708 Siats-Utskottets Betänkandet§ Härvid får Stats-Utskottet anföra? katf, di Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag beslöto, att ifrågavarande medel å Stat upptaga till ofvanberörde belopp, har Utskottet icke ansett sig tillständig! att dem derifrån utsesluta förr än Riksens Höglofl. Ständer besvarat Kongl. Majlts Nådiga Proposition om förändring i Nådårso*h Besparings-Författningarne, och, i sammanhang dermed, örn TitulnS fortfarande sig utlåtit. Angående den i Förslaget upptagne Ränta d Kongl. Krigsoch Bergs Collegii Castor, hvilken ifrån Riksgälds-Contoiret utgår, har Herr Eckhoff trott det vara utan ändamål, att bland StatsIntraderne uppföra denna Inkomst, emedan beloppet i annat fall , borde fyllas, såsom Statsbrist; hvaremot Herr Settervall Önskat, det Ti^ tuln måtte qvarstå, enär den skall utgöra ränta å en Riksgälds-Contcirets serskilde Fond, uppkommen af de Capitaler, som från andra publique Cassör ingått.
Lika med hvad Utskottet i Utlåtandena N:ris 71, 72, 122 och 136 hemställt i fråga om aflöningen åt Cheferne för Landtoch Sjöförsvarssamt Civiloch Finansdepartementen, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, såsom tillökning i Chefens för Ecklesiastikdepartementet aflöning, må bevilja det af Kongl. Majit föreslagna belopp, 4,500 R:dr R:mt. 2:o. 1 sammanhang härmed får Utskottet till besvarande upptaga den framställning, som uti väckt, af Utskottet uti första punkten af dess Utlåtande N:o 136 omför mäld, motion blifvit gjord af Herr Cederschiöld, G., derom, ali, i anseende till en till ämnad, af behofvet påkallad, förändrad reglering af embetslokalerne i det s. k. kanslihuset, hvarigenom Chefen för Ecklesiastik-departementet skulle blifva nödsakad lemna sin der innehalVande boställsvåning, Rikets Ständer mätte tillägga bemälde Departementschef hyresersältning till belopp af 2,000 R:dr R:mt årligen. Utskottet, som uti förenämuda Utlåtande ansett sig icke kunna tillstyrka beviljande af jfrågaställd dylik ersättning åt Chefen för Finans-departementet, i anseende dertill, att Kongl. Majit icke till Rikets Ständer aflålil Nådigt förslag i ämnet, har på samma grund funnit sig böra äfven afstyrka Rikets Ständers bifall å förevarande framställning. D ep ar levien tets Expedition. 3:o. Under åberopande af det Kongl. Majits Nådiga Proposition åtföljande protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden af den l4 Oktober nästlidne år (bilagan Nio 7), har Kongl. Majit äskat nya löner för en Expeditions-sekreterare, en Kanslist och en Vaktmästare i Departementets Expedition jemte förhöjning af lönerne för samtlige Tjenstemännen och Vaktmästaren derstädes till ett sammanlagdt belopp af 21,363 R:dr.
Ej nog med att ynglingen eller ungmön, som stjäl timmar af natteD för att » anförtro sig » — som det så skönt heter — åt sin älskade dagbok; — ej nog med, säger jag, att dagboksförfattaren lär sig att ljuga inför sig själf; nästan värre är, att han lär sig ljuga äfven för andra. Dagboken måste matas, så att den ej blir för mager eller rent af dör af svält. Anspråken på ett romantiskt och spännande innehåll ökas efterhand, och så blir resultatet ett uppsökande ute i lifvet af allt, som kan ge nytt stoff och nya uppslag till den lefvande roman, man håller på att dikta fram med sig själf som medelpunkt. Inbillningen får förgylla upp den prosaiska verkligheten. Tycken affekteras, känslor skrufvas upp, små förbindelser ingås och tagas kanske för kontant af den ena parten, medan de för den andra ej äro annat än ett slags lek, som tar slut i samma stund något Dytt och mera romantiskt innehåll kan anskaffas för den kära dagboken. Verkliga och omedelbara känslor förytligas under denna procedur af själfdissekering. Fantasilifvet utvecklas sjukligt på både förnuftets och känslolifvets bekostnad. Den dagliga själfbeskådningen skapar ihåliga Narcissusfigurer, som kanske för sent vakna upp öfver sin olyckliga brist på omedelbarhet, sin oförmåga att helt och utan själfsmickrande observation hängifva sig åt glädje, smärta, kärlek eller hvad det vara må. J a g tror, att dagboksskrifvandet var mera gängse förr än nu. Det frodades tvifvelsutan bättre i det romantiska känslokvalmets disiga atmosfär än i vår nyktra tidsålders förståndsklara om än kyligare luft. Men säkert är, att dagboken lefver ännu. Ännu sitta gossar och flickor och unga män och unga kvinnor och skåda ned i sina hjärtan och känna på sina känslor och anuotera allt, hvad de kunna fiska upp ur sina högst intressanta personligheters djup. Hvart sådant leder, har jag i det föregående sökt antyda. J a g tror, att man gör ungdomen en tjänst genom att förbjuda dem skrifva dagbok, straffa dem för itererad förseelse och i nödfall bränna upp skräpet för dem. Efraim Rosenius. Värdinnan.
famt fåbana ©tä* ber, ber inqparteringP*tolagP*uppbörben öfwerjliger fofinaben för be* fridd inqvartering, att, wid räfntngarneé afgifwande, öfwerletttna till Statskontoret öfwerffottet å nämnde uppbörd; att de medel, font (ålunda infpta, derefter böra å de ©täder, der inqvartering^ foflnaden ej funnat genom merberörde tolagSinfontf betäcfaé, af Statskontoret fördelas? i förhållande till den i tharje ©tad »aran* de brtft, hvarå förlott äfwett tua af (Statskontoret lemnäs? i den mån, font medlen inf omma; att början med denna reglering bör fre under inne»arande år odp med det qvartal, font infaller näfr efter det författningen härom bliftvit utfärdad och till Städernas funjfap fommit; famt att EKifets? ©tänder tvid nafla Svifodag, då dett blif* wande npa inqvarteringsordningen, hvaröfwer '2Bi nu, uti ferfftld underdånig ©frifwelfe den 22 fiftlidne Sanuarii, till Äongl. 3Äaj:t jemtväl aflentnat QBårt yttrande, lärer hafva hunnit att tillämpad, måtte få emottaga fullfländig uppgift på fättet, huru jcmfningen ut* fallit, för att då blifroa i tillfälle, att bereda uttvägar till den ptterli* gare lindring, forn Svifets? ©tänder utloftvat; öftverlemnandeö <2Bi nu till Äongl.
Naturen af denna förmån består, i min tanka, förnämligast i det obetydeliga conventionella opinionsföreträde (ty verkeligt anseende och företräde äro ej detsamma), hvilket på detta sätt lemnäs den adlades barn och efterkommande, jag säger obetydeliga, emedan detta företräde likväl aldrig, utan vid eljest lika förtjenster, efter vår Grundlags esprit får komma i beräkning. Utan att här ingå uti politisk undersökning om förhållandet af ärfteligt Adelskap i anseende till samhället, vill jag endast söka bevisa rättvisan deraf i afseende på stamfadren, hvilken det lärer tillåtas mig, åtminstone i detta Utskott, att anse sådan han bör vara, sådan som Regerings-Formens 37 § förutsätter honom, der det lyder: »en man, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjent». Föreställom oss, mine Herrar, tvänne unge män med lika natursgåfvor och öfriga förmåner, som på 2 olika vägar inträda i samhället. Den ene odlar med framgång landets jord, han lifvar dess näringar och industri, han utvidgar dess handelsrörelse; och då dessa företag, understödda af flit, skicklighet och de natursgåfvor, jag förutsatt, nödvändigt medföra egen trefnad, ökad välmåga eller rikedomar, lemnar han vid sin död en större eller mindre förmögenhet i arf åt sin enka och sina barn. Den andre uppoffrar hela sin möda, utan undantag, åt det allmänna. För honom fordras en längre tid både att ernå nödig skicklighet och att vinna ett underhåll, svarande äfven mot de allmännaste behofven. Han tjenar Konungen och fäderneslandet med trohet och med nit; hans dygd försvarar medborgares rätt eller välfärd, med försakelse af sin egen, han vakar för deras upplysning, med uppoffrande af sin helsa och sitt lugn, eller han stupar på stridsfältet för deras försvar och lemnar efter sig en famille i torftighet eller nöd. Bilaga F till Exped.
M. skulle göra skillnad emellan den rike och den som äger ingenting. Det skulle således alltid sätta dels den, som gjort sig värdig sin Konungs ynnest och äfven K. M., som vill visa någon en sådan, uti en brydsam belägenhet, och den händelse är icke otänkbar, att delta förhållande skulle nödga embetsmannen att undanbedja sig den honom tillämnade nådebevisning. Jag linner det således vara stridande emot all billighet och emot sakens natur, att man belägger dessa comtnendeursoch riddare-bref med högre charta, än som för närvarande äger rum, samt tillstyrker derföre II. o. Ad. vördsamt att vidblifva sitt vid första betänkandets föredragning fattade beslut. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå förevarande punkt af Ulsk:s utlåt, och vidblifva sitt förut i detta ämne fattade beslut. Ropades ja. öde punkten, ang:ile uteslutande af det i afseende ä Serafimerorden uti nu gällande författning förekommande uttrycket ”commendeurs-brefsamt införande af commendeursbref af K. M:s Nordstjerneordens Stora Sors. Frill. Raab: Det torde härvid böra tilläggas, att commendeursbref af Kongl. Nordstjei neordens Stora Kors böra draga lika charta som commendeursbref af Svärdsorden med Stora Korset. Ilr von Hartmansdorff: Detta är redan iakttaget i Ulsk:s betänk. N:o 13, der commendeursbref af K. Svärdsordens Stora Kors och commendeursbref af K. Nordstjerneordens Stora Kors äro belagda med lika stor afgift; så att något tillägg i delta hänseende icke torde behöfvas. Ulsk:s yttrande i denna punkt blef härefter af R. o. Ad. bifallet. 7:de punkten, ang:de Hr Rosenblads motion om nödvändigheten , att, vid bestämmande af afgifterne å Svensk-Norrske consulers diplomer m. ni., införa studganden, som icke förnärma Konungariket Norriges rätt. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, har Friherre Schmidt, Carl Johan Georg, erinrat om den stora och allmänna misshushållningen, att ett för jorden så vigtigt och fördelaktigt samt inom landet så användbart »näringsämne», som kreatursben, exporterades till utrikes ort. Denna export hade inom flera trakter af riket föranledt klagan öfver saknad tillgång på nämnde vara, isynnerhet uti dess till mjöl förarbetade skick. För att förekomma en dylik export för framtiden, har motionären, som ansåge sig icke böra föreslå något förbud deremot, utan trodde samma än - a Stais Utskottets Utlåtande, JV.o 79. danial bättre kunna vinnas, oui denna export-artikel, genom en ringa uppoffring al' Statens medel gjordes lättare åtkomlig för landets modernäring jordbruket, hemställt, att Rikets Ständer, för anläggningen och bedrifvandet i hufvudstaden eller dess grannskap af en fabrik för kreatursbens bearbetning, så att någon »biprodukt» af benen bereddes, innan de krossades till mjöl, måtte anvisa ett belopp af 20,000 R:dr, att såsom lån, ränte fritt under 10 är samt mot 5 procent ärlig -ränta och återbetalnings-skyldighct under de 10 derpå följande åren, begagnas af den eller dem, som vore hugade anlägga en dylik fabrik; hvarjemte motionären, såsom vilkor för detta läns erhållande, föreslagit: att vederbörlig säkerhet för både kapital och ränta skulle ställas, innan någon del af lånebeloppet finge lyftas, — att fabriken inom ett år efter lånets utbekommande skulle vara i fullkomlig ordning och verksamhet, — att fabriksidkaren skulle förbinda sig att, efter denna tids förlopp, tillhandahålla allmänheten en viss bestämd qvantitet benmjöl, — samt ,att då borde återbetalas det belopp, hvarmed anläggnings-kostnaden, jemte ett års förlag af allt hvad för fabrikens drifvande erfordrades, möjligen understege lånesumman.
— Jemför man Kollegii arbetsberättelse för år 1846 med den för 1854, finner man följande förhållanden, som synas utvisa, att målens antal under den tiden, i summa taget, icke minskats, nemligen: Bil. JV° 5 till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. 7 Kongl. Men om, såsom man med visshet torde få antaga, Hammarsmedsoch Masmästareordningarne, på sätt Fullmäktige i Jernkontoret yrkat, och Bergs-kollegium nu jemväl tillstyrkt, komma att, om icke alldeles upphäfvas, åtminstone genom väsentliga inskränkningar förenklas, och då Eders Kongl. Maj:t yttrat sin nådiga afsigt vara att i allmänhet medgifva en mera utsträckt frihet vid jernhandteringens bedrifvande, skall detta allt, i förening dermed att jernvräkeriet redan förlidne år afskaffats, ofelbart bereda en så betydlig minskning i Bergs-öfverstyrelsens göromål, att det icke vidare synes lämpligt att för de återstående ärendena bibehålla ett särskildt embetsverk. Jag finnér mig alltså föranlåten underdånigst föreslå, att nämnde göromål måtte öfverflyttas till Kommerse-kollegium, samt att Bergs-kollegium sålunda måtte indragas, och å Allmänna Indragnings-staten uppföras lönerna för den eller dem af dess personal, som icke komme att i Kommerse-kollegium för bergsärendenas skötande användas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bevillnings-Utakollets Betänkande, N:o H. 11 enkla författningen i dessa delar, till undvikande af samma handlingars upptagande på tvänne ställen, samt dervid uttryckligen förklarat, att derigenom icke skett andra rubbningar i afseende pä afgif temas belopp och beräkningsgrund, än i de fall, som i samma 5:te § finnas upptagne. På grund häraf och då dessutom den förändrade regleringen med sportlerne inora. Kongl.