Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till den osäkerhet och tidsutdrägt, som ett dylikt förfaringssätt skulle föranledt, hade den sannolika följden deraf blifvit, att de stora arbetsföretag, hvilkas allmänna vigt och angelägenhet Rikets Ständer genom dertill beviljade understöd erkänt, icke under tiden intill nu pågående riksdag kunnat börjas, och att Rikets nu församlade Ständer, vid sådant förhållande, måst antingen afvakta resultatet af en för deras sammanträdande icke afslutad upplåning, eller, oberoende deraf, anvisa andra medel för samma företags utförande. Den erfarenhet, Fullmägtige haft om fonderade och ouppsägbara obligationers mindre begärlighet och afsättlighet inom landet, gaf jemväl ökade anledningar att vid det nya inhemska lånets upptagande företrädesvis göra sig förvissade om detsammas erhållande på ett sätt, hvarigenom upplåningens resultat blefve oberoende af den minskning i penninge-tillgångarne samt af de öfriga förhållanden, som en kommande tid kunde medföra. Beträffande beräkningen af hvad 1860 års jernvägslån kostat, hafva Fullmägtige vidare omförmält de flera svårigheter, som vid dessa beräkningars uppgörande förefunnos, samt den osäkerhet om rätta tolkningeu af de meddelade föreskrifterna, som föranleddes af skiljaktigheten i de af Rikets Ständer vid olika tillfällen begagnade uttrycken för angifvande af de lånekostnader, som vid det inhemska lånets upptagande icke finge öfverskridas; och hafva Fullmägtige sökt närmare utreda skälen för de af Fullmägtige följda beräkningsgrunder. I afseende å frågan huruvida 1860 års jernvägslån varit mindre dyrt, än det inhemska statslån, som år 1861 upptogs, hafva Fullmägtige erinrat att, vid jemförelse emellan dessa båda lån, ej borde förbises den väsendtliga skilnad, som förefunnes med hänsigt till återbetalnings-skyldigheten för desamma. Enligt lånekontraktet skulle nemligen hvar och en för 1860 års lån utgifven obligation, efter förutgången 40 Slals-Uhkollett Utlåtande N:o 22 utlottning, med sitt fulla kapitalbelopp infrias.
45. — angående ytterligare anvisade medel för Arméens materiella behof, samt Kruttillverknings-kostnadens bestridande. LVI. 45. —- med förslag till Författning om tiden och sättet för utmätning å Domar och Utslag. LVI. 45. med förslag till ändring af 5 § i5 Cap. ÄrfdaBalken. LVI. 45. angående ett föreslaget tillägg i i4 Cap. x § GiftermålsBalken. LVI. 45. — angående Dykerioch Bergnings-anstalterne i Riket. LVI. ^6. — angående beviljadt anslag af allmänna medel till Götha CanalByggnads fullbordande. LVI. 87. 116. — angående förändring af 17 Cap. HandelsBalken. LVI. 174. —- angående reglering af Allmänna IndragningsStaten. 3. — i anledning af yrkadt upphäfvande af >97 den, vid fördelningen af Utmarken å Öland, samma utmark åsätta ränta. LVU. 3. Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående Majoren von Steijerns underdåniga anhållan om evärdelig Skattemannarätt å 2:ne under Starby Kungsgård lydande lägenheter Wallaslätten och Herrsjöängen. LVU. 3, — angående Handlanden Billqvists underdåniga ansökning om befrielse från honom ådömd Bränvinsbränningsafgift. LVU. 3. •— i anledning af Kongl, Majrts Nådiga Proposition, angående de så kallade Trippiska köpegodsen i Halland. LVU, 3, ♦*— med förslag till ändringar dels i ConcursLagen den i3 Juli 1818, dels i Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulair i Concursmål. LVU. $3. *— angående belåning på jern och effecter vid Bankens LåneContor i Götheborg. LVU. p3. — om dispositionen af någre Kronan tillhörige byggnader och tomter i Landscrona. LVli. 3o6,. — angående byggnaders afträdande åt Veterinairlnrättningen, samt anslag af medel till deras iståndsättande, LVIL. 3o^.
Utsk:t har försökt att befordra bran vinsbränningens förvandlande till fabriksnäring, men samtidigt tillstyrkt att man skulle få anmäla sig till bränning under en tid af endast 14 dagar. Jag hemställer emedlertid, huruvida det är tänkbart, att en fabriksnäring skulle med fördel kunna bedrifvas under så kort tid som en half månad. Ett dylikt stadgande vore en återgång till husbehofsbränningen. Jag tror det derföre vara skäl att vidblifva det gamla stadgandet, att den minsta tid, för hvilken man får anmäla sig till idkande af bränvinsbränning, är en månad. Dermed vill jag dock icke motsätta mig årets indelande i 24 bränningsterminer. Jag får i öfverensstämmelse härmed anhålla, att två terminer måtte bestämmas såsom den minsta tid, hvarunder bränvinsbränning får idkas. Mångå ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr von Kr Eerner, Anders Robert: Jag anhåller att endast ett par ögonblick få taga R, o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk. Man har under debatten om Franska handelstraktaten ordat så mycket om den fara, som för ifrågav:de näring skulle uppkomma genom konkurrens med Franskt drufbränvin, och äfven jag uttalade då de farhågor, jag i sådant hänseende hyste och till en del ännu hyser. Nu tyckes emedlertid alla andra hafva glömt bort dessa farhågor, nu då det gäller att medgifva frihet åt bränvinsnäringen, på det den må kunna uthärda nämnda konkurrens. Visserligen har på sednaste tiden priset på druf* bränvin stigit, så att den mest öfverhängande faran är förbi, och till Bränvinskontrollbyrån inkomne uppgifter gifva vid handen, att bränvinsbrännarne i landet åtminstone för tillfället ej hysa någon farhåga för denna konkurrens, enär tillverkningsbeloppet nu är högre än tillförne. Detta hindrar dock icke, att en ofördelaktig konjunktur kan återkomma, och då är det af vigt, att handteringen är fri. Deli II Maj. 237 Jag kail icke rätt fatta ordandet derom, att arbetslönerna skulle på landet vara högre än i städerna. I allmänhet tror jag, att ett alldeles motsatt förhållande eger rum.
För annan gerning, derå serskildt straff i lag utsatt är, skall å den, som gerningen föröfva t, utom det straff, honom för uppror drabba bör, ock det serskildta straffet tillämpas, efter thy derom i lag stadgas. Varder uprorsmän dråpen; ligge ogild. 5 §. Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att uppror göra, straffes för den anstiftan, om upror deraf kommer, på sätt, som om anförare i hvarje fall stadgas. Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling eller i skrift, den han utsprider, eller utsprida låter, till upror upmanat; straffes, enär upmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från två till sex månader. 6 §. Samlar sig folkmängd å torg, gata, eller annan offentlig platts, utan att Lag-Utskotlets Betänkande j N.o 123. lägga sådant upsåt å daga, sorn i 1 §. sägs, men störer dock lugnet eller allmänna ordningen, och skingrar den sig ej på offentlig myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare af det uplopp dömas till arbete å fästning från sex månader till tre år, elier, der brottsligheten pröfvas vara af mindre svår art, med fängelse från två till sex månader; och varde annan deltagare i uploppet straffad med fängelse från två till sex månader, eller fälld till böter från tio till femtio R:dr, elter omständigheterna. Öfvergå de till våld å person eller egendom, vare lag, sorn i 3 och 4 §§. sägs. 7 §• Till uprors stillande må krigsmanskap användas; dock åge det ej å uprorsmän vapen förr bruka, än den å stället varande civila myndighet, eller der sådan sig ej inställer, militair-befälhafvare låtit höja ett åtvarnings-tecken och dervid tre gånger kungjort nedanstående varning, der ej uprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste.
Yi känna endast ur äldre Författningar och icke af erfarenheten Adelns så kallade gårdsrätt eller domsrätt i vissa mål öfver sina underhafvande — en utifrån införskrifven feodalrättighet, som aldrig inom fäderneslandet kunnat slå djupa rötter, Något historiskt skäl för privilegiets bibehållande är således icke förhanden, ty Adelns serskilda forum i vissa till antalet inskränkte mål kan så mycket mindre räknas dit, som Adeln sjelf i de flesta händelser, och deras underhafvande alltid, lyda under allmänna Domstolarne samt i allt fall ofrälse män numera ofta besitta den privilegierade jorden. På dessa i korthet antydda skäl hafva Utskotten ansett sig böra i denna del frånträda sitt förra yttrande, och föreslå utfärdande af en allmän Författning, af innehåll: alt, med upphäf vande af den i 26 Cap. 2 Byggn. Balken stadgade frihet för sätesoch ladugårdar samt af hy ste rå och rörshemman från skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af Tingsbyggning och Fånghus, varder härmedelst förordnadt, att innehafvare af sådane fastigheter samt insockne frälsehemman hädanef ter skola vara pligtige att, lika med andra hemmansegare i Häradet, Tingsby ggning och Fånghus bygga och underhålla. Vidkommande slutligen de hos Ridderskapet och Adeln framställda erinringar, så väl i afseende på innehåll som redaction af det utaf Utskotten framlagda författningsförslag, så, enär Preste-Ståndet icke funnit godt medgifva upphäfvande af det privilegium, hvarigenom Preste-och Klockarebol äro befriade från ofvanomförmälda byggnadsskyldighet, lärer, enligt 114 4 Lagsamt Allm. JBesv.- och Oecon.- Utsh'.s Utlåtande N:o 53. §. R. F., frågan derom böra förfalla, hvadan något vidare yttrande i denna del icke torde erfordras. Flera Ledamöters serskilda mening bifogas. Stockholm den 24 Februarii 1835.
Härutinnan ligger en stor obillighet, då utskottet med detsamma föreslår förhöjning i tullen å oberedda hudar. Detta har utan tvifvel skett till landtmannaintressets fördel; och det torde vara inkonseqvent, att fabriksintresset blifvit behandladt efter en alldeles motsatt princip, helst den Kongl. Propositionen innehölle högre tullsalts (10 sk. b:co per skålpund), än hvad utskottet nu funnit sig böra föreslå. Obilligheten framlyser ännu tydligare, örn man besinnar all denna nedsättning skulle ske just i detsamma tillgången å bark försvåras genom nedsatt utförseltull. Utskottet har såsom princip antagit, alt fabrikerne i allmänhet böra åtnjuta 25 procent skyddstull, men har i förevarande fall betydligt afprutat på sin princip; ty om den nu föreslagna tullen å rudimaterien, oberedda hudar, blifver fastställd och man besinnar den minskning i vigt, som inträffar vid beredningen, skall man tydligen inse att den föreslagna införseltullen å sållädret visst icke utgör 25 procent. Fn gifven sak är att, om priset å läder nedtvingas genom en obilligt låg införseltull, skall ändamålet med den uppsatta tullen å oberedda hudar förfelas och lädertillverkaren sättas ur stånd att betala svenska hudar så dyrt, som lian annars kunde. Tvingas alt köpa dem, kan han icke. Och alldeles enahanda blifver förhållandet med fåroch i synnerhet getskinn. Sedan tullen å karduanspergaments samt färgade eller tryckta skinn vid förra riksdagen uppsattes från 1 till 1 V2 r:dr b:co, steg äfven priset å de råa skinnen, så att då ett getskinn förut betalades med 32 sk., uppgick det till 1 r:dr 8 sk. b:co, landtmannen lill betydlig vinst, isynnerhet i de norra orterna. Nu har utskottet föreslagit, alt nedsätta tullen å de ofvannämnde beredde skinnsorlerne från 1 r:dr 24 sk. till hälften eller 36 sk. b:co. De svenska saffiansfabrikerne skulle derpå gå under och ingen afsättning blifva för de råa skinnen, åtminstone prisen derå nedtryckas till en grad, att landtmannen förlorade högst betydligt.
I händelse af bullersamma folksamlingar, upplopp eller våldsamt motstånd vid verkställighet af lagar och laga påbud, har Guvernören rättighet att påkalla den väpnade styrkan; och skall han då derom genast underrätta Inrikesoch Krigs-ministrarne. Kommenderande officer är skyldig att lyda Guvernörens skrifna order. CXXX. Det är Guvernören förbjudet att, medelbart eller omedelbart, deltaga i någon leverans, entreprenad-auktion eller annat företag, antingen redan verkstäldt eller som är att verkställa inom Provinsen för Statens eller en allmän förvaltnings-myndighets räkning. Guvernören granskar, åtminstone en gång om året, Provinsens kassa. Han eger granska de offentliga kassorna, så ofta han anser sådant nödigt. 10:de Bilaga lill Allm. Btsv.- och Ekon.-U(slc:s Bet. 127. 75 Iö:i!c Titeln. Om Distrikt skommissarier. (Des commissaires d’arrondissement.) I hvarje förvaltningsdistrikt är ett Regerings-ombud, sorn har titeln Distriktskommissarie. Hans embetsverksamhet utsträcker sig till landt-kommunerna och dessutom till de städer, liviIkas innevånare understiga 5000, så vida desse städer icke äro distriktets hufvudorter. CXXXIII. Distriktskommissarierne åligger isynnerhet, under Guvernörens och Utskottets inseende, att vaka öfver förvaltningen i socknarne och de i nästföregående artikel nämnde städer, att se till att lagar och reglementen för den allmänna förvaltningen efterlefvas, samt verkställa Provins-rådets eller Utskottets beslut. När Utskottet skickar omedelbart till en eller (lere kommunalförvaltningar sina beslut, skall det derom gifva Distriktskommissarien kännedom. De skola åtminstone en gång om året inspektera förteckningarne öfver födda, gifla och döda samt till Utskottet inberätta hvad dervid finnes felaktigt. De besöka, åtminstone en gång hvarje år, samtlige kommuner inom deras distrikt; de granska kommunernas kassor, så ofta de för godt finna. De ega tillträde till kommunalinrättningar inom deras distrikt. De inberätta genast till Guvernören hvarje märklig händelse, som timar inom deras distrikt.
Rikets Ständer hafva, i följd häraf, tagit berörda fråga i öfvervägande, och dervid, med afseende å det af Direktionen för ifrågavarande vägförbällrings-arbeten anmälda förhållandet, att Direktionen icke förr än den 4 Januari innevarande år erhållit underrättelse om det för utbekommande af omförmälda anslag stadgade vilkor, alt arbetena bort sednast under loppet af 1859 påbörjas, och dä vigten lör rörelsen å vägiinien emellan Christianstad och Ystad af de föreslagna vägförbättringarnes befordrande till verkställighet blifvit af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader vitsordad, — pröfvat skäligt medgifva,* att det för omförmälda vägförbättringar beviljade statsanslag, under oförändrad tillämpning af de för detsamma i allt öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, må, oaktadt arbetet icke under sistlidet år företagits, från Riksgäldskontoret utbekommas, såvida kontraktet, jemte dertill hörande handlingar, angående ifrågavarande företag vederbörligen aflemnas och arbetet påbörjas (öre utgången af innevarande år 1860. Hvilket, till svar å den nådiga Skrifvelse!!, Rikets Ständer härmed få hos E. K. Majit i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 28 Juli 1860. 220 Expeilitions-Utskollets Förslag till underd. Skrifvelse JS:o 't02. X:o 109. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1860. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 — -— Bonde-Ståndet den 28 — -— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. (Stats-Utskottels Ull. N:o 137.) S. A. K. Enligt livad E. K.
Utskottet först meddelar yttrande i anledning af ett utaf Herr Grefve Stedingk L. framställdt yttrande, att det för affall Lag-Utskottets Betänkande, iV.o 38. 37 från den rena Evangeliska iäran stadgade straff af landsflygt och förlast af arfsrätt här i riket måtte upphäfvas, såsom stridande emot både 16 § i Regeringsformen och den tolerans, som egnar ett fritt och upplyst folk. Hvad alltså detta hos Högloft. Ridderskapet och Adeln väckta och öfrige Riksstånd delgifna yrkande angår; så enär ifrågavarande ansvarspåföljder hafva till ändamål, att motverka möjliga försök, att undergräfva den här i landet antagna troslära och såmedelst bevara Statskyrkans fasthet och renhet, samt af de diskussioner, hvartill förevarande förslag gifvit anledning inom Riksstånden, visar sig, att allmänna meningen är emot den föreslagna förändringen, anser Utskottet sig ej helier böra densamma understödja. I frågor af denna art torde allmänna rösten företrädesvis förtjena uppmärksamhet; och lagstiftaren skulle föga motsvara sin bestämmelse, derest han undanryckte de stöd, hvarmed det för svenska folket dyrbaraste i århundraden varit omgärdadt, innan sådant vore öfverensstämmande med folkets täukesätt. Dess religiösa lif måste omsorgsfullt vårdas, och det vill i lagen so ett uttryck af aktning för den lära, som gör det lyckligt och som Staten åtagit sig att skydda. I fullgörandet af detta åtagande ligger icke något samvetstvång, men väl ett stöd för den frid, som utgör vilkoret för en fri utöfning af religionen, hvars befrämjande afses i Regeringsformens 16 § och höfves ett fritt och upplyst folk. Då Utskottet således ej kan tillstyrka upphäfvandet af ifrågastälide ansvarsbestämmelser, återstår följaktligen frågan, huruvida desamma böra i allmänna strafflagen jemväl inflyta. Om än sådant för närvarande är förhållandet, lärer dock ej kunna förnekas, att det är mindre lämpligt att samma fall göres till föremål för två på en gång gällande lagar.
Södermanland beträffar, så är förhållandet der, såsom man vet, att de stora godsegarne hafva varit stora bränvinsbrännare, och haft sin afsättning på Eskilstuna, som genom deras bränvin blifvit utarmadt och förderfvadt. Om nu bränvinsbrännin gen aflager såsom jag förmodar, lill följd af den författning, hvilken i detta hänseende blifvit af R. St. beslutad, och som jag äfven hoppas varder af Konungen bifallen, så måste väl befaras, att Södermanlänningarne få inom landskapet nog liten afsättning på sin spannmål, när de icke finna fördelaktigt, att förvandla den till bränvin. I sådant fall är det icke för dem likgiltigt, om Eskilstuna har till Mälaren en kanal, på, hvilken afsättning kan ega rum. För närvande finnes icke i detta afseende för dem att välja på några andra Mälare-städer, än Mariefred, Strengnäs och Thorshälla, alla tre obetydliga. Thorshälla kunde måhända blifva ansenligare i hän - Den 29 Juni e. m. 555 tlelse denna kanal anlades, och då gagnar man ju tvänne små stä der på en gång. Vill man tänka på den enskildtes nytta i detta fall, hvilket man väl bör göra om man är hillig, så väl emot Södermanländningen, som man förut varit emot andra landskaper, så är förhållandet, att i Eskilstuna finnes f. n. en större machin-verkstad, en af de bästa, fastän icke den förnämsta i landet. Åtminstone har jag hört, att den första lokomotiv eller dragvagn för jernväg, hvilken i vårt land funnits, blifvit der förfärdigad. Skall gjutgods kunna med fördel fraktas från verkstaden, så fordras en kanal. Om för en upgående näring finnes en skicklig man, som henne bedrifver, sä bör man väl se till, att hon må kunna med fördel idkas. Jag tror således, att då K. o. Ad. varit så frikostigt, som händelsen nyss var med Köping, så bör Ståndet förfara likaledes med Eskilstuna, ty har man beviljat de föregtde anslagen, så bör man äfven medgifva detta. Hr Bildt:
Iåns ursprungliga belopp, dervid fyra procent årlig ränta godtgöres för det före hvarje liqvid återstående kapital-beloppet samt det öfriga utgör afbetalning å kapitalet; börande, derest ej denna inbetalning varder vid för fallotiden i stadgad ordning verkställd, bolaget dessutom erlägga 5 procent årlig ränta å det förfallna beloppet, intill déss samma belopp blifver vederbörligen inbetaldt. 8:o. Till Riksgälds-kontorets säkerhet för ofvanberörde 2:ne låns återbetalande på föreskrifvet sätt, är bolaget skyldigt, att, sedan jernvägen blifvit färdig, låta inteckna densamma med hvad dertill hörer af sådan beskaffenhet, att laga inteckning deruti kan rneddelas; åliggande bolaget derjemte att, med hänsigt till inbetalningarne å Stats-Utskottets Memorial, M 347. 31 samma lån, medgifva särskild införsel för Riksgälds-kontorets räkning uti jernvägens inkomster, derest sådan införsel af detta verks styrelse äskas. Någon annan inteckning i jernvägen eller införsel i dess afkastning får deremot icke af bolaget beviljas. 9:o. För den händelse, att den för jernvägs-anläggningen fastställda arbetsplan icke skulle följas och derifrån, utan sökt och erhållen nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägs-arbetet icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom den derför bestämda tid fullbordas, eger Kongl. Maj:t låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låne-understödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, att, på en gång eller successivt, till Riksgälds-kontorel inbetalas inom den lid, Kongl. Maj:t finnér för godt i nåder bestämma.
Mål af de respectiva Stånden olika beslut blifvit fattade, hvaraf en del förfalla, andra kunna af Stånden sjelfva sammanjemnkas , andra åter genom Nämnd mäste äfgöraS, hvart och ett Riksens Ständers Utskott skulle anmodas, ätt undersöka - 4' Den 23 Juli. ka förhållandet med Besluten öfver de ifrån dem utgifna Memorial och. Betänkandén, och i det fall någon jemnkning vore möjlig och. af nöden eller Målet till Nämnd måste llän» skjutas, sådant till vederbörlig åtgärd hos Riksens Ständer skyndesamt anmäla: förmodandes Ridderskapet och Adeln att de öfriga respectiva Stånden skulle finna lämpligt att i detta Beslut instämma. Ut supra. Ek Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Beslöt Högloft. Ridderskapet och Å» deln, i likhet med hvad tillförene skett, att arfvodena åt Utskottens Secreterare och Gans» lister icke böra till dem utbetalas, förr än ge? nom Riddarhus-Secreterarens quitto intygas,' att Utskottens Protocoll och Handlingar i ordning satte och inbundne blifvit til! Riddarhuset aflemnade: gällandes sådant likväl icke i afseende på Bancooch Siats-Utskotten, hvilkas Handlingar icke i Riddarhus Archivet förvaras, Ut supra, Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. Ut. Den 23 Juli: S Utdrag af Protocolkt, hållet hos Hög vörä. Prest - Ståndet den 23 juli 18 k 5» 8, D. iöredrogos å nyo och biföllos Stats Utskottets Utlåtanden: 1:0 I anledning af gjorda anmärkningar vid dess Betänkande om medel till understöd för ingifvande! af Skriften Svensk Botanik. 2:0
Ridderskapet och Adeln erhållen återremiss å Utskottets Betänkande, W:o 36, angående verkställigheten af Rikets Ständers Beslut, att sportlarne inom Kongl. Maj:ts Cancellie hädanefter skola utgå till Kronan såsom Chartac-Sigillatas-afgift; och 2:0 Utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll den 4 dennes, hvaraf inhemtades, dels att Ridderskapet och Adeln bifallit Betänkandet N:o 36, med den af Herr af Pro t. Ut dr. d, n De c. i83>£. 35 Sillén föreslagne, i Utlåtandet N:o 46 ornförmälde förändring^ dels att Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfrige Riks-Slånden att sig med Ridderskapet och Adeln förena; och blef denna inbjudning af Borgare-Ståndet antagen. S. D. Föredrogos å nyo Lag-Vt skottets Memorial, N:o 172, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande, N:o i34, i anledning af •gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, JX:o 42> rörande ändring i nu gällande Lag, angående behandlingen af frågor om oenighet makar emellan, afslogs; och N:o 178, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande, n:o 153 , öfver väckt motion, att den make eller far, som saknar andra medel till hustrus och barns försörjande, än sin arbetsförmåga, och densamma icke härtill använder, målte kunna till arbete hos enskild person dömas, lades till handlingarne. S. D. Föredrogos å nyo Constitutions-Utskottets Memorial, ]\;o 5g, i anledning af återremiss af Memorialet, N:o 41» med Grundlagsändringsförslag, åsyftande Riksdagsförhandlingarnes ordentligare gång:
Sådant skedde, genom utslag den 19 November 1860, på det sätt, att, under åberopande af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, 1, 6, 11, 14, 15 och 20 §§, Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, 9 punkten, samt Kongl. Förordningen den 21 December 1857, den tilltalade dömdes för nu begångna andra resan stöld med inbrott att, förutom påföljd af böter eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, hållas till straffarbete i Två är och sex månader; hvarjemte förklarades, att i följd häraf och i förening med hvad af det honom förut ådömda straff återstod, då det nya brottet begicks, eller straffarbete i två år och nio månader, den tilltalade nu skulle hållas till straffarbete i sammanlagdt Fem år och tre månader.