Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dee. nämnde år underrätta fullmäktige i Riksg.cont , att hvad det redan för deni utfärdade reglementet innehölle om tullmedlens ditlevererande, med dermed i sammanhang stående föreskrifter, korinne att till all kraft och verkan upphöra Om anledningen härtill må sökas uti riksdagens då annalkande snara slut, hvarigenom tid oell tillfälle saknades för 11. St. alt ingå i pröfning af riktigheten i de af den andra Statsmakten yttrade å sig ter; så var föi hållandet dock icke sådant, när, vid efterföljande 18 8—i83o årens riksdag, R dävar. St:r, i strid med sina upplyste föregångares grundlagsenliga efterdöme, ansågo sig befogade att afslå Frih. Anckarsvärds då gjorda motion, att alia medelst bevillning, det vare sig genom stora sjötullen, charta sigillata, brännvinsbränning, eller postverket ingående medel, borde, i likhet med för' hvad allmänna bevillningen är stadgadt, aflevereras lill Riksg.cont., för att derifrån statsverket tillhandahållas till de belopp, som uli statsanslaget funnos förordnade. Frih. Kantzous vid sista riksdag i samma ämne och syftning väckta motion delade samma öde. Förgäfves söker’ man i gällande grundlagar, men finner ej något stöd för sådana åsigter. Då 60 §:n Reg.Fm uttryckligen innehåller, att ifrågavar. medel räknas till bevillning, hvilken, den må vara af hvad slag eller "benämning som helst, det af R. St. allena beror, att, så till grund som belopp, vid hvarje riksdag bestämma, förändra, eller alldeles upphäfva; är det åtminstone för mitt begrepp ej möjligt att inse, alt dessa bevillnrsmedels leverering till Riksg.cont., på sätt och i den ordning i8?,3 års Ständer förordnade, kan innefatta något ingrepp i K. M:s administrerande myndighet. Vöre förhållandet sådant, och hade denna myndighet, genom R.
Det är en senvårsdag med varmblå luft, då fångkärran, knarrande af osmordliet, kommer makligt rullande fram mot staden. Högt öfver gärdet drillar lärkan bristfärdigt starkt. I sätet breder sig gevaldigern, tung och stor, iklädd vid kappa och tjockt läderbälte med många pistoler. Ståtlig och rak sitter han och bligar myndigt ringaktande ned på saten vid sin sida, hur denne oroligt rycker och vrider på sin magra kropp, slår ut armarna och glammar som en tosing i kapp med himlens fåglar. Lösdrifvande gesällen Svante Nikodemus Kopps ansikte liknar ett gammalt kopparkärl med många rispor i, och rocksäcken putar ut, som gömde den en sexskillingslimpa. Ju närmare man kommer staden, ju oftare drar gesällen den väldiga pluntan ur fickan och blir för hvarje gång lustigare till mods. Gevaldigern ömkar honom, som han ömkar ett oskadligt kryp. Den tokstollen har alltid låtit kujonera sig som en hatekyckling, hans historia är till en del bekant. Äldre folk i orten berätta om det halta trollet i kopparslagargården — död nu, salig människan, som en katt, och stoppad i jorden — hur hon på sin tid nödgade ämbetet att uppteckna »afvikne och genstörtige» Kopp i lådans svarta bok. Så blef då denne »nachgeskrewen» rundt om i rikets städer, där vällofliga kopparslagargillen funnos upprättade. Detta betydde så mycket som: ämbetet förständigar hvarjom och enom att undanhålla gesällen arbete och pänningar ... Jojo, illa har det väl också gått mannen, hvarken kyrkeller skattskrifven är han, men styf håller den fan sig ... bara se ... och hör på den uråldriga gesälltrallen — skråhögfärden sitter fast som beck. Gesällens arm beskrifver just nu i luften en sirlig båge, han ser rakt ut i den glitterljusa morgonen, kastar stolt leende håret tillbaka och talar i nobel ton som till en åhörarekrets:
Antalet af dem, som årligen sakfällas till straff inom de gränsor, som i lagförslaget utstakas af 6:te och ^tde fängelsegraderne, torde minst böra antagas till 1200, men sannolikare, då förändringen i straffsystemet rätt uppskattas, till i5oo personer. Erfarenheten, både i vårt land och i andra, har visat, att den ringaste kostnad, hvartill fängelser med celler efter ensamhetssystemet kunna uppföras, är 1000 R:dr Banco för hvarje cell, och om denna kostnad skall förslå, måste fängelserne rymma minst 3oo celler. Att utgifterne för fångarnes underhåll, vård och bevakning skola blifva vida högre, troligen dubbelt så höga, som den kostnad ett lika antal fångar i de nuvarande correctionsinrältningarne medför, synes mig sannolikt, då man afser alla följder af den fullkomliga afsöndringen i ett ensamhetsfängelse. Jag uppgör icke några caleuler, utför inga summor, och är långt ifrån att. vilja med denna korta erinran uppskrämma sinnena. Men då Utskottet ej kunnat förskaffa sig materialier för en calcul i detta hänseende, har jag trött min pligt fordra, att öppet säga hvad Utskottets tillstyrkan, äfven vid en inskränktare och successiv tillämpning åt systemet, i sjelfva verket innebär; och då jag tillika öfverräknar hvad hela det öfriga antalet af de till straff i högre grader dömde brottslingar skall kosta i årlig utgift, äfven om gemensam hetsfängelser ne icke blifva så fullkomligt inrättade, som de kunna vara, så förefaller det mig obestridligt, att Sverige icke förmår i sina straffinrättningar införa ett allmännare bruk af den method, som följes vid ensamhelsfängelse-systemet. Huruvida ensamhetsfängelset, såsom straff belraktadt, skulle för Svenska förbrytare vara ändamålsenligt, synes mig jemväl alltför outredt för att kunna utan inhemska erfarenhetsbevis antagas. I hela denna fråga har Utskottet befunnit sig på främmande grund; det har hall att antingen tro på — eller icke tro på — åberopade auctoriteter, men det har Bih. till R. St.
Under sådan förutsättning, och då tillfället för den mindre uppl 'sta delen af folket att jemnföra de nya sedelvalörerna med de nuvar. väl kända och i alla landsorter befintliga sk:ssedlarna torde i väsendtlig mån undanrödja den i början befarade osäkerheten i afseende på de nya sedlarnas rätta värde, har Utsi., oansedt de deremot framställda anuiärkntr, funnit sig böra förnya sin uti betänk. N:o 107 gjorda hemställan, att Bankens nuvar. sedlar å 16, 12 och 8 sk. matie, under tiden intill nästa riksdag, icke undergå annan förändring, än att ett mera uthålligt ofärgadt papper till dem användes,” Jag ifrar lika mycket sorn någon annan för besparing i Bankens förvaltningskostnader, och jag har också under riksdagen sökt att, sä vidt omständigheterna för närvar, medgifvit, bereda och genomdrifva alla de åtgärder, som synls mig leda till detta mål; men hvad nu förevar, fråga beträffar, får jag dock förklara, alt jag icke Ian göra afseende på några iooq r:drs besparing i kostnaderna för Bankens sedelutgifning, Orsaken till detta undantag från min vanliga bespaxängsprincip härleder sig derifrån, att jag anser det för nationen vai’a af den största vigt, att de nuvar. skrssedlarna komma att ju förr desto hellre upphöra. Detta vigtiga ändamål skulle dock sannolikt i betydlig mån motverkas, om dessa sedlai's form, inseende och beskaffenhet nu komme att undergå någon större förändring. Vid det sammanträde, som Hr Rosenblad omnämnt, yrkade visserligen några af BondeSlrs ledamöter, afl den ifrågaställda förändringen i sk:ssedlainas utseende och beskaffenhet måtte äga rum; men de förnekade icke, att deras hufvudsakliga skäl dertill var, att de hoppades derigenom kunna, om icke fullkomligt förhindra, åtminstone mycket försvära dessa sedlais afskaffande vid nästa riksdag. Fördelen för landet deraf, alt silfvermyntet blir utspxidt i ailm. rörelsen, särdeles vid mindre liquider, är så stor, att den icke behöfver för detta Stånd upprepas.
Frih. har nemi. tagit för afgjordt, att de af Ekon.Utsk. ifrågasatta inrättningar skulle grunda sig på den ide, som inom Tyskland gjorde sig gällande, då dessa anstalter der Den 22 Februari. 375 först uppstodo, och att således satrilandet af cassör eller fonder skulle utgöra ett föremål för desamma. Denna ide" är nu helt och hållet förkastad inom Tyskland. Man har kommit till det resultat, att fonder ingalunda skola samlas, utan insatserna skola tvertom, efter den grund, hvartill de arilhmeliska uträkningarne gifva ledning, successivt utdelas. Cassör måste visserligen hållas, men några stora fonder komma icke att samlas. Dessutom torde jag ytterligare få fästa uppmärksamheten på den särdeles nytta i slatsekonomiskt hänseende, som skulle uppkomma, derigenom att de summor, som nu i detta hänseende utgå icke blott till England ulan äfven till Tyskland, skulle då inom landet qvarblifva. Att dessa inrättningar skulle befordra en naturlig önskan hos sina delägare, att årskamraterna skulle gå bort, är visserligen en möjlighet, men Hr von Hartmansdorff har redan anfört, att detsamma är förhållandet inom alla pensionsanstalter. Jag hemställer för öfrigt, om icke dessa inrättningar skulle blifva af högsta vigt, icke blott genom den sparsamhetsanda, som deraf blefve en följd, utan också derigenom, att de små sparpenningar, som nu användas till inköp af öfverflödiga Iuxartiklar, då säkert skulle på ett vida ändamälsenligare och nyttigare sätt användas. Om också icke förslaget skulle gå igenom, så är, pä sätt jag nyss log mig friheten nämna, förlusten icke stor, men då detta äi för de fattiga arbetsclasserna af så särdeles mycken vigt, så skulle jag för min del anse, att R. o. Ad. minst ibland alla borde afslä detta betänk. Jag skulle visserligen genom uppläsande ur Hr Flygares förslag, hvilket jag har här i handen, kunna i ganska väsendtlig mån vederlägga alla de invändningar, som Fiih.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå och vidblifvande af det förra beslutet, då svaren ulföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Voter:s-propos:na godkändes. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsk:ts den 16 och 17 dennes borrilagde Utlåtrn: N:o 181, i ani. af väckt motion om anslag till förhöjning i häradsnämndernas s. k. tingsgästningspenningar; och N:o 182, i ard. af väckt motion om berättigande för vissa embetsoch tjenstemäns sterbhus att erhålla s. k. begrafningshjelp. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Bankooch Lag-Utsk:ts den 16 och 17 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 4, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande vissa delar af Ulsk:ts Betänk. N:o 1, med förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar. Den 20 Oktober. 71 l:sta punkten. Utsk:ts yttrande gillades. Med frångående af sitt förut fattade beslut rörande mom. litt. f. i § 8, antog R. o. Ad. Utsk:ts förslag till samma mom:s lydelse. 3:dje, 4:de och 5:te punkterna. Utsk:ts förslag biföllos. 6:te punkten. Lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 1C och 17 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 5, i ani. af Riks-Ståmlens skiljaktiga beslut rörande vissa delar af Utsk:ts Betänk. N:o 2, med förslag till lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar. Usta punkten. Frih. Gripenstedt, Johan August:
Kongl. Maj:t vill, uppå öfver-direktörens underdåniga framställning derom, i nåder pröfva, hvad serskild vedergällning derför må ega rum. Jemte det Utskotten skolat vördsamt redogöra för hvad i delta ämne sålunda förekommit, få Utskotten, lili besvarande af den väckta motionen, tillägga, att då, på sätt af ofvananförda, tid efter annan utfärdade, Kongl, bref, inhemtas, åtgärder blifvit föreskrifna, i ändamål alt för vederbörande landtmätare bereda en lättnad uti eller en ersättning för det ifrågavarande arbetet, hafva Utskotten, ehuru erkännande, att nämnda arbete icke destomindre kommer att medföra en icke ringa möda och uppoffring, likväl, vid betraktande af nyssberörda omständigheter, byst betänklighet att tillstyrka en ytterligare eftergift uti förrberörde åliggande, och få, i följd deraf vördsamltgen hemställa, att motionen för närvarande icke må föranleda till någon åtgärd. Stockholm den 11 September 1848. Emot det af Utskotten sålunda fattade beslut har herr prosten Tranasus sig reserverat. Ånk. till Exp. Utsk. den ii Sept., kf. 7 e. 1», Betänkande, i anledning af väckt fråga om medborgare-rätt för den, som förvärf var fast egendom inom riket. Till Lag-utskottets behandling bar Höglofl. Ridderskapet och Ådeln öfverlemna! en af herr Munck af Rosenschöld, JS. Rväckt motion af inne - Lagsamt Allm.- Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande; IV.-o /fS. 5 håll, att en hvar, som inom riket förvärfvar fast egendom, må, utan serskild ansökning dertill erfordras, komma i åtnjutande af Svensk medborgare-rätt.
Som om den varit bofast på detta ställe, utom hvars hägn jag vet, att jag aldrig skall komma, följde den med årstidernas växling och stannade kvar. Med en underlig känsla af hemfrid och harmoni tog jag emot vintern, som nalkades. Kvällarna blefvo långa, och vintern började sitt nordiska, stränga regemente. Luften blef kulen och grå. Novembers rusk och blåst stängde oss inne. Jag minns från denna tid egentligen eftermiddagarna, då luckorna stängdes. På landtligt vis äro nämligen alla fönstren försedda med luckor, och den stund, då dessa skola stängas, delar liksom min dag i två hälfter. Alltsedan höstens prakt var borta, och naturen visade det ogästvänliga ansikte, som föregår vintern och snön, började jag märka, att något af min gamla oro kom tillbaka. Det var, som om själen så länge vants vid oro och missmod, att den ej längre kunde gå i andra fåror, än dem, hvilka mitt »détraquement» en gång gräft. Men när luckorna stängdes, försvann åter oron. När jag på alla sidor känner mig omgifven som af fasta väggar, är jag tryggare, och på ett underligt sätt förnimmer jag denna ensamhet med de mina, hvilken intet kan störa, och när regnet strömmar ned öfver de bara träden och i strida bäckar rinner i gårdens rännilar, då går jag ut om aftnarna, och jag väljer till min promenad den sida af byggnaden, där våra fyra rum gå i fil innanför de stängda luckorna. Slutet och tyst ligger det stora huset framför mig, intet ljud hörs utom af regnet, som faller ned, och blåsten, som skakar i trädens grenar. Men på luckorna finnas små runda hål, genom hvilka skenet från de tända lamporna tindrar ut. Som lika många par lysande ögon glänsa de i mörkret. De gifva lif åt den stora byggnaden, kring hvilken mörkret hänger så tjockt, att dess skuggor nästan synas resa sig upp öfver det hopkrympta taket, hvars ås jag icke kan se. Och när jag går här ute, tala de lysande ögonen till mig sitt underliga språk. Ensam vandrar jag fram och åter i mörkret, medan dessa ögon lysa upp mörkret för mina fötter, och ibland tränger ett enstaka ljud ut från de varma rummen. Det är från ett barn, som leker och skrattar högt. Jag går här, till dess jag blir helt vek om hjärtat.
Ar 1733 utfärdades ett Reglemente, så väl till Föreståndarenas, sorn Hospitals - hjonens efterrättelse, hvarefter detsamma den 10 Juli 1737 stadfästades, och togs Hospitalet med all dess rätt, Landtboer och Afvelsgårdar uti Dess höga hägn och beskydd. Sedermera och år 1531 skall denna för de fattiges skull gjorde Inrättning vara flyttad till Danneviken och derstädes nödig och tjenlig Byggnad anlagd, och är detsamma, som nu kallas Danviks Hospitalet. Dess inkomster blefvo af Högstbemälte Konung ytterligare förbättrade, då Han den 27 Juli 1557 förlänte det nå - Stats-Utskottets Betänkande/i! 1635 gra nära intill belägne Lägenheter, såsom Hemmanen Hammarby* Järla* Sickla, Sturö och Dufvenäs Uti Svartlösa och Brännkyrka Socken. Utom de Inkomster, som Höga Öfverhe* ten häfver förlänt Hospitalet, äro såväl LäudtRäntor, sorn CoUtante penningar igenom Gåfvor och Testamenten af åtskilige private personer tillkomne. « Hospitalets Landt-Egendomar* hvilka Politie-Collegium förmenar i början Varit fördelaktige* hafva 1 senare tider undeigått mångå förändringar, i synnerhet genom de förut tillåtne Byten, hvaraf händt, att bättre Gods och Räntor gingö Hospitalet ifrån Och sämre kömmo uti vederlag tillbaka, Sedermera har väl Konung CARL XI Uti gifven Resolution 1687 alldeles förbudit sådane Byten med Danneviks Hospitals-Hemmanfen * och pröfvade för skäligt, att en nogi Undersökning anställas måtte, huruvida annorlunda med dem tillgått, än Byten* som skett med Kongl. Maj:t och Kronan, men att en sådan anbefalld undersökning skall sedermera ej Varit företagen, mindre kommit till något för Hospitalet önskeligt slut, utan Hospitals - Hemmanen äro Uti flere Höfdingedömén
Vid 1859 års riksdag väcktes åter frågan; och i sitt den 24 September 1860 daterade Betänkande, N:o 181, hemställde Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anmäla de af dåvarande motionären Friherre J. A. Alströmer framställda förslag, att af Kongl. Majit tagas i öfvervägande i sammanhang med Ständernes ofvanberörda skrifvelse af år 1854. Men denna hemställan föranledde icke någon särskild underdånig skrifvelse. Vid sistlidne riksdag blefvo åter dessa frågor väckta: dels i Preste-Ståndet af Biskop Björck samt Prostarne Sondén och Palmlund, med hvilken Doktorerne Sandberg och Runsten, Kontraktsprosten Eurén och Kyrkoherden Ternström sig förenade, dels hos Borgare-Ståndet af mig och Herr Ekerot, i hvilkas motioner Herrar Beronius och Bohmansson instämde, dels ock hos Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg. Dessa motioner föranledde Sammansatta Lagoch Ekonomi-Utskottets utlåtande af den 22 September 1863 och Rikets Ständers skrifvelse den 21 nästderpåföljda Oktober, Nio 142, hvaruti Ständerne, — enär en längre tid hade förflutit sedan de år 1854 hos Kongl. Majit framställde sin önskan om en revision af lagarne, angående edgång, utan att någon påföljd deraf sedermera försports, men behofvet af en sådan revision Motioner i Bor gare-Ståndet 1865. 241 revision qvarstode oförminskad, — Rikets Ständer, med underdånig anmälan om de åsigter, som i frågan blifvit i skrifvelsen framställda, i underdånighet anhöllo, att Kongl. Majit täcktes taga desamma i nådigt öfvervägande vid pröfning af Ständernes skrifvelse den 22 Februari 1854.
Att en sådan likväl kan gifvas, oåtkomlig genom bevis, må icke förnekas; och exempel under nuv:de befordringslagar bestyrka det. För att förebygga sådana, torde vigtigt vara att förslag och val icke läggas uti en hand. Men derföre behöfver icke församlingarnas valfrihet så som nu inskränkas. Ett sätt finnes att under kontroll temligen fullständigt bevara henne, ett sätt som redan nu tillämpas. Några regala pastorat Den 19 November e. m. finnas nemi., der församlingen eger att kalla oell efter aflagdn prof upgöra ^förslag, uptagande de 3:ne, som erhållit de flesta rösterna; varande K. M. bunden, att en af dessa tre utnämna. Genom detta satt, äfven om den som fått de /lesia rösterna icke skulle blifva utsedd, — hvilket dock, med ett undantag, alltid lärer hafva varit förhållandet —, är församlingen likväl säker att erhålla en prest, för hvilken åtminstone en större elier mindre del af densamma hyser förtroende, då deremot, under nuvule befordringslagar, mången prest blifver tillsatt, hvilken, om valet varit fritt, icke skulle hafva erhållit någon enda röst. Anmärkningsvärdt är äfven, att de församlingar, hvilka blifvit hugnade med detta undantagsprivilegium, nästan alltid med utmärkta prester äro begåfvade. Hvarföre skulle nu icke samma privilegium förvandlas till en alla församlingar tillkommande rättighet. Hvad som blifvit ansedt såsom ett godt, ett önskvärdt, för dessa få, måste väl icke allenast äfven så vara för de öfriga, utan t. o. m. dessa hafva anspråk uppå, uti en angelägenhet, den dyrbaraste för dem af alla. Kommen ihåg det tunga ansvar ett förmynderskap uti en sådan medför. Uphäfven då detta.
S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottels i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 281, med förslag till voferings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakansafgift, blef ifrågavarande förslag till voterings-proposition af Ridderskapet ock Adeln godkändt. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets i gårdagens plenum på bordet lagde Memorial N:o 257, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtanden: N:o 24, i anledning af väckta motioner om Smålands Hussarregementes afsittande emot erläggande af hästvakans-afgift; 422 Prot.-Utdrag den 26 Juli 1851. N:o 27, i anledning af väckt fråga om båtsmanshållets indragning emot erläggande af vakansafgift; N:o 28, i anledning af väckt fråga om befrielse från den Veckodagshemmanen i Götheborgs och Bobus län påförda ordinarie rotering; N:o 29, i anledning af väckt fråga om dels Rotehållarnes befriande från bekostandet af soldatbeklädnaden samt dels jemkning i roteringsbesväret: N:o 31, i anledning af väckt fråga om ändring i Patent-författningen, så vidt den rörer allmänt nödvändiga och nyttiga saker, såsom åkerbruksredskaper m. m. N:o 32, angående väckt fråga att de till löner för lärare vid undervisningsverken anslagne prebenden måtte indragas, samt de s. k. Jura Patronatus upphöra, samt N:o 33, i anledning af väckt fråga om tryckning af vissa delar af Hr Stjernsvärds, Gustaf Mauritz, tvänne förslag till en förändrad organisation af landtförsvaret. S. D.
Jag yrkar för min del vördsamt bifall till K. M:s nåd. propos. Detta ärende har från början fått det utseende, som vore här meningen att skaffa pension ät de äldre läkarne. Sä är icke förhållandet. Jag har haft äran att vara med i den comité', som har tillstyrkt denna åtgärds vidtagande, och jag känner således noggrant hvad som med densamma har varit äsyfladt. Förhållandet är nemi. sådant, att en läkare, Den 7 December f. m. 187 ehuru mycket lill åren kommen, är, i följd af sin vunna erfarenhet, alldeles förträfflig att förestå de slående sjukhusen under krig. Der kommer icke någon slags fatigue i fråga, utom den alt gå ifrån det ena sjukrummet till det andra och sköta de sjuka. De läkare deremot, som äro tjenstgörande vid sjelfva trupperne, måste nödvändigt äga den vigueur, som fordras för alt icke allenast dela samma mödor och besvär som soldaten, utan måhända ofta uthärda ännu mödosammare kroppsliga ansträngningar, emedan deras biträde fordras natt och dag, för att sköta de sjuka och blesserade. För att nu förvissa sig om att alltid hafva fullkomligt tjenstbara läkare vid sjelfva trupperne, måste man tillse att det blir en möjlighet för de äldre att kunna frångå den activare delen af fältläkareljensten, för att blifva reservläkare, afseddc icke alt vara pensionärer, utan all blifva föreståndare för de slående sjukhusen i fält. Man har framställt denna fråga redan från början af riksdagen så, som hade det varit meningen att skaffa en pensionsanstalt för de äldre läkarne, och när en gång ett vigtigt ärende har kommit, så att säga, på sned, så är det nära nog omöjligt ali hjelpa den saken för den riksdagen lill rälta igen. Jag inskränker mig således för denna gången att för min enskilda del förklara, alt jag anser delta anslag vara för armeen af aldra största vigt i fält, och jag beklagar, alt det icke finnér de sympathier, som det förtjenar. Jag kan likväl icke underlåta alt begära, alt II. o. Ad. vill lemna bifall lill K.