Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sistnämndes Hild har Herr Bergstedt äfven funnit öfverflödig uppå denne föreslagne Secul air-Riksdaler, hvilken endast borde hafva afseende på Konung Gustaf I:s upphöjelse på Svenska thronen , samt har i dess ställe ansett frånsidan lämpligast böra framställa: Konung Gustaf I:s hufvud i en Medaillon med Svensk omskrift: Gustaf 1 Sv. Kon. Medaillonen omgifven med en krans fiatad af lager och eklöf. Omskrift: Minne af K. Gustaf I. uthorad 1523. Nedanföre i afskärningen: Beslut, af Riks. St. 1823. Särskildt har Herr Bergstedt fästat uppmärksamhet derå, att jemförelsen emellan Sveriges tillstånd vid slutet af hvardera utaf de g:ne sekler, som förflutit sedan Konung Gustaf I valdes till Konung, vore ganska förmånlig för den tid, i hvilken vi nu lefva* Herr Rosenblad har, äfven för des^ del, instämt uti Herr Bergstedts anmärkningar och förslag, med tillagd önskan, att berörde penning äfven borde förvara minnet af framlidne Ko nung Gustaf Wasas intåg i Stockholm midsommars-afton år 1523, sedan Danska garnizonen till honora öfverlemnat denna Sveriges Hufvudstad. Jemte dessa från Höglofl. Ridderskapet och Adeln inkomne Anmärkningar och Förslag till yoo Bancu-Utskottets Betänkandert - ändring af hvad Utskottet till Rikets Stander® profning herristä 111, är genom Protocol ls“Utdrag, tinder deri i 5 kistlidne Maji fran de öfrige 3:06 Riks Sanden U t skot tet iillkäntiagifvei,aitdess Memorial N:n t 3 blifvit af dero lofallet; och da till följe deraf tind erd ätiig anhål la ti k O rumer att fran Rikets Stander till Kongl. Maid expedieras, rörande nådig tillåtelse för prägling af sä kal atle Johel-R ikstlal l ar , enligt hvad Ut skottet föreslagit' far Utskottet, roed afseende!
Berättelse för barn och ungdom. De bmn som fru Kerfstedt i diktens värld lefvat med » bland falt och ängar », och om hvilka hon sjalf säger, att hon lärt att &amp; lska, dem, de skola för visso också blifva älskade af alla, de unga, som f&amp; lass om dem. Bolcens hjalte ar den lille duktige Punkt Olof Jansson, han, som var sin fattiga moders och sin lilla systers stöd fr&amp;n den tid, han sjalf var en liten pilt på l1 4.r. Med hvilket varmt intresse följa, vi ej haas arbete, då han med bitriide af mjölnardrängen Kalle rustar upp den gomla f. d. smebjan till bostad åt sin mor, sig sjalf och sin syster. I ryttmästaren på den närbelägna, herrgarden har h m ' vunnit en god viin och gynnare. Ryttmästirens barn, framför allt den lilla sjiildiga Lena, blifva Olles och Minas goda vänner och blifva snart lika varmt intresserade som de sjalfva af det nya hemmets tillvakoch förbättring. Ingen må dock tro, att lifvet blef med ens en dans på rosor för vår van Olle; nej, han har många strider att genomkämpa och många svårigheter att öfvervinna. Vi ha last högst få barnböcker, i hvillca barnens inre lif, deras kamp för att göra det ratta, blifvit på ett så naturligt och fint sätt framställda. Och Olle ar ingalunda någon romanhjälte eller en sådan där onaturligt from och god gosse, som en del engelska barnböcker bjuda på. Nej, Olle låter nog också han förleda sig till duniheter och obetänksamheter. Så blir han t. ex. af ryttmastarens son, Hans, narrad till att i sällskap med Hans utan lof taga ett par hästar för att rida till den närbelägna köpingen, dar en lconstberidartrnpp för tillfallet ger förestiiilningar. Gossarna råka ut .för dehanda afventyr och ryttmästarens dyrbara ridhäst blir af en konstberidare skuren i benet så illa, att han sedan måste skjutas. Ingen vet hvem som begagnat hästarna.
Men detta förstår endast ett fåtal människor. Den, som vill öfva den svåra konsten att vara värd eller värdinna för sina gäster, måste först ock främst förstå att presentera dem för hvarandra på ett sätt, som » slår en bro » mellan dem. Med ens viker i så fall den pinsamma känslan af att vara främmande för hvarandra för känslan af det personliga välbefinnandet. Att endast repa upp namnen: » Herr S. — Fru Z. » är egentligen blott en skenpresentation; på det hela taget säger namnet rakt ingenting, såvida det ej är allmänt bekanta personligheter. Naturligtvis äro båda parterna förlägna om det första ordet; den ena mumlar något banalt om » äran », den andra om » nöjet ». D e se hvarandra för första gången — hvad skola de tala om? Hur annorlunda, om af den presenterande på ett skämtsamt, humoristiskt sätt bifogas några upplysande anmärkningar, och hon sålunda upptar den tråd, på hvilken konversationen sedan kan ledigt fortsättas. De, som på detta sätt blifvit presenterade, äro ej längre främmande för hvarandra! Hur angenämt befrias de ej från den obehagliga situation, som ovilkorligt följer på den primitiva urformen af presentationen, blotta namnupprepandet. Namnupprepandet, j a! Det finns salongsbarbarer, som icke en gång anse detta nödigt. Med ett mummel, omöjligt att urskilja, fullgöra de sin presentationsplikt. En oförlåtlig hänsynslöshet! Tyvärr tilltager denna osed alltmera, dels af önskan att affektera blaserad, dels af omedveten vårdslöshet. Men hvarför skall man foga sig däri? H e m 1 i f. Af Lisseg. " JlJ / et var onsdag. Grosshandlarens hade gjort Ci&gt;i ett besök i staden från sin sommarvilla. Klockan var half tolf på förmiddagen. Fröken Amanda hade nyss fullbordat sin toalett. Nu stod hon med ansiktet tätt intill spegeln, jämkande och ordnande den Dyss friserade luggen. Ibland slog hon ned ögonen för att åter hastigt höja dem, åter sänktes ögonlocken stilla för att mera långsamt och melankoliskt åter höjas. Hvilket klädde henne bäst? Ja, det var inte så godt att säga, bäst att följa ögonblickets ingifvelse. Så skulle leendet profvas.
Till den s. Bär thel emy-funden 73,853 R:dr 16 sk. Beträffande dessa medel upplysa slutligen Revisorerne, att, i enlighet med Kongl, brefven den 13 Februari 1821 och den 7 April 1830, tvänne summor i Riks-hufvudboken balanseras, den ena å 73,053 R:dr Ii) sk., utbetald till åtslullige frikadettefs af de lie ofrälse stånden underhåll vid Krigs-akademien å Carlberg från år 1821 till år 1829, och den andia å 800 ll:dr, pension tili framlidne GeneralLöjtnanten de Suremain; och var, i afseende å nämnde förskoltsbelopp genom Kongl. Maj:ts ofvan först åberopade nådiga bref förordnad t, att den pensions-afgift af 7,500 R:dr, som ditintills å den s. k. Eartbelemy-fonden varit anvisad för underhållet af de vid Krigs-akademien befintlige frikadeller af de tre ofrälse stånden, men hvartill samma fond dä saknade all tillgång, skulle, från 1821 års början och så länge fonden icke vore i stånd att bestrida denna utgift, förskjutas af de å dåvarande tredje Hufvudtiteln anslagna medel till oförutsedda militära behof, emot framtida ersättning af Barthelemy-lönden.
Herr Tham har helt öppet tillagt mig, att blott såsom en omväg för min ovilja emot Götha Canal hafva framställt den öfvertygelsen , att bidragen bor-, de hädanefter som hitintills, uti Bevillningsväg utgöras. Jag fruktår ej att säga , det den värde talaren mycket misstagit sig om mitt hand^ lingssätt, då man kanske vid många tillfällen med mera rättvisa förebrått mig, att företrädesvis hafva begagnat den aldra rakaste vägen vid mine tankeyttringar, och detta ej alltid med afseende å den verkan, som det mera ovanliga ljudet kunnat åstadkomma , å mera ömtålige hörsel-organer. Jag har redan långt Den 6 Augusti t. m. före detta yttrat , huru jag icke anser Götha Canal vara af en så allmänt erkänd nytta, hvarken nu eller för framtiden , att jag i och för detta arbetets bedrifvande skulle kunna tillstyrka en skuldsättning, hvarigenom den närvarande generationen skulle på de efterkommande öfverflytta hela tungan af sine missräkningar, af sine misstag, af sin fåfänga och af sin lättsinnighet. Jag tror för min del , att det är mera moraliskt ädelt, mera dygdigt, att uteslutande uppoffra oss sjelfve till ett lidande, som vi påfört oss genom vår egen obetänksamhet : jag tror således, att det är mera pligtenligt, att vi, medelst egna uppoffringar, medelst inskränkning uti våra njutningar, medelst från oss directe utgående skatte-bidrag, till den grad vi pröfva nödigt , fullfölja detta så kallade storverk , som då först och sedan vi genom egna krafter fulländat det, kan komma att af efterverlden vinna en beundran , som icke blifver delad af förebråelsen , att till efterkommande hafva öfverlemnat omsorgen , att betala den närvarande tidens ärelystnad.
Regementsförändring utsträckte9 hehofven med Konungens utvidgade rättigheter, men icke en gång under detta regeringssätt, var inskränkning föreskrifven i allmän re* dovisningsskyldighet för sådaoe Extra utgiftsmedel, och inträffade först , efter ytterligare inskränkning i Nationalfriheten 1789, att af Extra utgiftsmedlen anordnades likasom ifrån en enskild HandsCassa , för Konungen allena kände behof, till redovisning inför Konungen Bil. till Ridd, o. Ad. Pr, VI Band, 9 i5o Den 7 Julii e. m. allens. Sedan åter, genom sista Regementsförändringen, Nationen åter nalkats friheten, hafva Dess ombud, Riksens Ständer i upprättad Statsreglering den 10 April 1809 under vissa HufvudTitlar bestämt Statsutgifterne och i den 8:de för Statsutgifter till föremål för extrautgifter fastställt en summa 368,264 R:dr dels till föremål som blifvit deri utstakade, dels deraf 100,000 R:dr till sådane som icke kunnat bestämmas och derföre till extra utgifters beJlridande äro till Konungens Egen höga dispojltion anslagnej och ehuru Konungens höga rätt att disponera desse 100,000 R:dr nemligen till Extra Statsutgifters bestridande icke kan ställas i fråga eller inskränkas annorlunda än till föremål för Statens utgifter, som icke tillhöra andra HufvudTitlars föremål, eller de bestämde afdelningarne i 8:de'
Det fanns därför blott två sätt att tränga igenom denna oåtkomlighetens trollkrets, som omgaf kvinnorna: antingen hade man att helt enkelt bryta den genom att med vederbörande hålla hemliga möten, eller också kunde man låta såväl valet af brud som det förberedande aftalet om giftermål ombesörjas af andra, helst äldre kvinnliga släktingar, som naturligtvis med stor glädje åtogo sig ett dylikt förtroendeuppdrag. Dessa båda förfaringssätt voro de enda vanliga, hvarigenom äktenskap inleddes hos befolkningens flertal. De hemliga mötena utgjorde måhända en rest af en uråldrig nordisk sed att .fria. Härpå tyder den envishet, hvarmed de — mestadels i sitt ursprungliga skick — bibehållit Carl Johansons Möblering och Dekorering Sängar och Sängkläder, Wlöbeltyger, Möblerings-Affär, Mattor och Gardiner m. m., m. m. Drottninggatan 45, 1 och 2 tr sig i vissa trakter af Norden ända till våra dagar. Seden bestod i all sin enkelhet däri, att den unga kvinnan lördags aftou mottog besök af sin friare. Det andra tillvägagångssättet — att låta valet utaf brud besörjas af andra — var ett urgammalt nordiskt bruk. Från sagotiden omtalas ideligen, hurusom en af de närmaste och mest ansedda fränderna en vacker dag uppfordrar sin unga släkting att gifta sig, utpekar för honom ett passande parti och erbjuder sig att ordna saken. Vanligen togs ett dylikt anbud emot med glädje, och oftast synes den blifvande brudgummen icke ens hafva känt sin tillkommandes utseende, förrän trolofningen genom bönemannen blifvit uppgjord. Sådana de ifrågavarande förhållandena utvecklat sig ned i det sextonde århundradet, hade ingen särdeles stor förändring försiggått med desamma. Ännu ansågs det som ett naturligt uttryck för vördnad och förtroende, när man uppdrog åt en ansedd släkting eller en högtstående gynnare att göra valet af ens brud. med den honom dittills obekanta änka, som snart nog blef hans brud. » Två dagar före bröllopet kommer jag till Stockholm, dit hon ock efter aftal var kommen trenne dagar förut. Jag föres allena in i en kammare, där hon satt ensam framföre mig. Men si — jag visste icke och kunde full väl icke tänka, att det var hon, då ingen sade mig det. Jag satte mig ned vid henne.
Då den siste värde talaren, i likhet med den sorn näst före honom yttrade sig, ansett olämpligt att göra en så beskaffad eftergift, som den, hvilken komiterade och Utsk. i denna puukt föreslagit; ber jag att fä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet deruppå, att ifrågavar:de servitut lämpligast synes vara att jemföra med dagsverksskyldigheten vid kungsgårdar. Det torde icke vara R. o. Ad. obekant, att redan 1810, i anledn. af I Oen 2 Augusti. 63 då väckt fråga om upphäfvande af så beskaffad dagsverksskyldighet till kungsgårdar, som utgöres utöfver hemmanens ordinarie räntor, beslöto U. St. att hemmanen skulle derifrån befrias. Sedermera hafva äfven i en mängd särskilda fall, eftergifter blifvit gjorda af dagsverksskyldigheter, vida betydligare än den nu omtvistade tjenstbarheten. Dä synas mig komiterade och Utsk. ej hafva saknat skäl att göra ifrågavartde framställning. Hr Printzensköld: Visserligen kan det ega sin riktighet, som Hr Sandströmer uppgifvit, att vid åtskilliga tillfällen dagsverksskyldiga hemman blifvit från detta sitt åliggande befriade; rilen jag skulle dock tro, att värdet af dessa dagsverken ej blifvit eftergifvet, utan alt denna dagsverksskyldighet förklarats böra på annat sätt K. M. och kronan eller boslållsinnehafvaren godtgöras. Sådant vill jag också påminna mig hafva varit förhållandet, ty den tid, då beslut i dylika frågor emanerade, var man särdeles noga derom, att Staten skulle, å sin sida, bibehålla sin rätt under det att man, så vidt möjligt var, sökte lätta den skattskyld iges tunga. I de åberopade besluten tror jag således ej finnas något skäl, giltigt nog alt tjena till stöd för det förslag, som komiterade framställt och StatsUtsk. biträd!; hvarföre jag förblifver vid min förut yttrade mening, att afskaffandet af denna utskyld är en eftergift på andra skattdragande medborgares bekostnad. Hr Sandströmer:
I Förslaget till Förordning om Kommunal-styrelse på landet. § 3. Enligt denna § skulle förening af flera socknar till gemensam kommunalförvaltning endast i de fall få ega rum, att de ligga inom samma län och tillhöra samma pastorat. Deremot tror Utskottet att då man, såsom de Kommitterade äfven gjort, erkänner fördelen af större kommunal-områden, det icke finnes något 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. gilltigt skäl, hvarföre icke äfven särskilda pastorater eller delar deraf skulle få törena sig om gemensam kommunal-förvaltning, såvida de sjelfva önska det. Kyrkooch skol-förvaltningen blir ju ändock, fortfarande som hittills, för hvarje församlingsärskild och den omständigheten, att de särskilda socknarne ligga inom olika län, medförer, vid en sådan förening dem emellan, ingen annan svårighet, än den som redan förefinnes, der en och samma socken delvis tillhöra olika län. Utskottet anser dei-före de nämnda inskränkningarne kunna saklöst bortfalla, helst frågan om föreningens lämplighet i hvarje särskildt fall skall pröfvas af Landshöfdingen eller Landshöfdingarne derest socknarne tillhöra olika län. I likhet med de Kommitterade anser Utskottet i allmänhet ofördelaktigt, att stadsoch lands-kommuner förenas under gemensam kommunal-förvaltning. Men äfven härvid kunna utan tvifvel fall förekomma, som i särskilda hänseenden göra undantag behöfliga. Redan nu kan t. ex. i afseende på väghållning, skjutsning o. s. v., en sådan gemensamhet emellan en stadsoch en lands-kommun ega rum, som erfordrar att dessa ärenden gemensamt handläggas. Och i framtiden kunna nya sådana fall uppstå. För de händelser då en sådan gemensamhet redan förefinnes, hafva ock de Kommitterade uti 2 § af förslaget till förordning om kommunal-styrelse i stad meddelat bestämmelser, hvilka Utskottet anser riktiga, och jemväl böra i nu förevarande förordning upptagas, samt derjemte utsträckas äfven till sådana fall, då en dylik förening väl icke redan förefinnes, men i ett eller annat afseende anses böra ega rum. Och får, på grund häraf, Utskottet tillstyrka, att denna § må erhålla följande lydelse:
Den 29 Oktober f. m. 31 hafva iakttagit, dröjt en stund, innan lian med klubbslag befastade St:s förklarande, att öfverläggningen i frågan var fulländad. Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo den här ofvan omförmälda propos., hvilken besvarades med några ja och nej i blandning; hvarefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, anhållit, att St:s ledamöter ville mera talrikt och bestämdt uttrycka deras mening, samma propos. förnyades och besvarades med många och starka ja, blandade med nej; och tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, härefter, att han nu funnit ja hafva varit öfvervägande. Till följd af det sålunda fattade beslutet, anmodades St:s Elektorer af Ifr Gr. o. Landtm, att välja de 25 deputerade, som ytterligare blifvit inbjudna att deltaga i invigningen af den vestra stambanan. Föredrogos och remitterades till det blifvande Lag-Utsk:t R. St:rs Justitie-Ombudsmans Embets-Berättelse för år 1860 och bemälde Embetsmans till innev:de riksdag algifna Berättelse. Föredrogs och remitterades till det blifvande Exped.-Utsk:t R. St:rs Komiterades för Tryckfrihetens vård Berättelse till innev:de riksdag. Föredrogs och remitterades till det blifvande Exped.-Utsk:t Frih. Stjernstedts, Joh. Wilh., d. 25 d:s på bordet lagda motion JV2 2, ang:de särskild tryckning af de inom Riks-St:n väckta motioner. Föredrogs Gr. Lewenhaupts, Glaes Magnus, d. 25 d:s bordlagda motion JV2 4, ang:de nedsättande af en komité för undersökning af arealen och beskaffenheten utaf Statens skogar, samt om anslag till ifrågav:de ändamål. Hr Ros, Anders Emanuel:
Då Akademiens syftemål sålunda är danandet af skicklige konstnärer genom att befrämja utbildandet af de lyckliga anlag, som naturen förlänat åtskilliga individer, — då uti dess stadgar ej finnes något förbud mot qvinliga elevers tillträde till lärosalarna — då vi ega mer än ett bevis derpå, att äfven den Svenska qvinnan, alla hinder oaktadt, kan förvärfva en ej obetydlig konstnärsskicklighet, kan uppträda såsom sjelfständigt skapande konstnär, hvarpå såsom bevis blott behöfver nämnas, att bland National-musei samlingar blifvit inköpt en tafla, utgången från en Svensk målarinnas atelier, — framkallas ovilkorligen den frågan: »hvarföre skall man längre förneka den med anlag och kärlek för konsten begåfvade qvinnan den kostnadsfria undei'Visning, som hon såsom Svensk medborgarinna bör kunna förvänta af den på Svenska folkets bekostnad underhållna Kongl. Akademien för de fria konsterna?» Och denna fråga bör ej till de frågor, som vidare kunna undanskjutas obesvarade. Visserligen har det blifvit anfördt, såsom hinder för qvinliga elevers emottagande vid ifrågavarande konstskola, dels bristande utrymme, dels ock nödvändigheten af en föregående förändrad undervisnings-ordmng, hvilken sednare ej skulle kunna verkställas utan mera medel, än de, som för närvarande stå till Akademiens förfogande. Jag erkänner villigt, att bristande utrymme är ett vigtigt hinder; men jag inser ej, att de manliga eleverna ega någon i stadgarne, utan allena af gammalt bruk, sanktionerad företrädesrätt till förenämnda kostnadsfria undervisning. Hindret torde dock lätteligen kunna undanrödjas, om undervisningen anordnas på sådant sätt, att de manliga och de qvinliga eleverna, hvar för sig, undervisas på olika tider. Så tillgår vid Svenska Slöjdföreningens skola, der ett ganska betydande antal qvinliga elever njuta undervisning, och har visat sig fullkomligt ändamålsenligt. Men då lärarné vid Kongl. Akademien för de fria konsterna, genom skyldigheten att på särskilda tider undervisa qvinnor, som anmäla sig såsom elever, skulle påläggas en betydligt förökad undervisningsskyldighet, fordrar billigheten att de också erhålla förökade löneförmåner. Vill man sjelfva saken, måste man ock vilja de för sakens ernående oundgängliga medel.
I fråga kan dock med skäl sältas, om Gymnasier göra någon hufvudsaklig annan nytta, än att de förlänga ungdomens studerings-pteriod. Huruvida förströelser i en hufvudstad, eller i en småstad, äro farligare, lemnar jag derhän. Man skulle kunna säga, att de äro af olika beskaffenhet, åtminstone är här tillfälle till ädlare förströelser, än att spela och supa, som utgöra de nästan enda i en småstad, der intet Spectakel och inga Societeler finnas, att tillgå. Huruvida en Student i hufvudstaden skulle skada sig, och andra, genom Politiska discussioner, är jag icke i stånd att afgöra. Det skadar väl icke, att ungdomen något befattar sig med de ämnen, som äro de vigtigaste i samhället. De klandrade disputa tions-öfningarne kunna åtminstone hafva den förmån, att man lär sig se saker från flere sidor: något som ofta saknas hos män af den största skicklighet. Men jag återkommer till hufvudfrågan, sorn. är Revisionen af Universiteten. Jag tror, att dermed förhåller sig, som med Revisionen af de Publika Cassorne: den kan åtminstone icke skada, man får då se, om det verkligen står så illa till, som man föreställt sig. Man skulle hafva anledning förmoda det senare, i afseende på Lunds Universitet, örn jag motsatte mig Revisionen Det återstår således blott att, i tjenlig» uttryck, Den 18 December. m anhålla om den Revision man önskar, ty annars kunde lätt hända, att man, för att tillfredsställa hågen för skarpa ordalag, uppoffrade sjelfva ändamålet. I följd af hvad jag nu anfört, får jag förklara, det jag, utan att gilla Utskottens premisser, förenar mig med Herr Hjerta rörande resultatet, eller om en underdånig anhållan lios Kongl. Maj:t, det denna Revision måtte beviljas.
Dädan seglade vi, och kommom dagen nästefter in mot Chium; och så dagen derefter kommom vi till Samum, och töfvade i Trogillio; och nästa dagen efter kommom vi till Miletum. Ty Paulus hade satt sig före att segla framom Ephesus, på det att han icke skulle förtöfva sig i Asien; ty han hastade sig, om möjeligit hade varit, att han kunde varit i Jerusalem om Pingesdagarna. Och sände han af Mileto båd till Ephesum, och kallade till sig Presterna i församlingene. När de kommo till honom, sade han till dem: I veten, huruledes jag hafver varit när eder alltid, ifrå första dagen jag kom in i Asien; Tjenandes Herranom med all ödmjukhet, och med många tårar och frestelser, som mig vederforos af Judarnas försåt; Så att jag hafver intet försummat, det eder kunde vara till nytto, att jag ju hafver förkunnat eder, och lärt eder uppenbarliga och synnerliga; Betygandes både för Judar och Greker den bättring som är inför Gud, och den tro som är till vår Herra Jesum Christum. Och nu si, jag, bunden i Andanom, färdas till Jerusalem, icke vetandes hvad mig der öfvergå skall; Utan den Helge Ande i alla städer betygar och säger, att bojor och bedröfvelse står mig före. Dock aktar jag det intet, ej heller är mig sjelfvom mitt lif kärt; på det jag skall fullkomna mitt lopp med glädje, och det ämbete som jag anammat hafver af Herranom Jesu, till att betyga Evangelium om Guds nåd. Och nu si, jag vet, att härefter fån I icke se mitt ansigte, I alle, der jag framfarit hafver och predikat Guds rike. Derföre betygar jag eder på denna dagen, att jag oskyldig är för allas blod; Ty jag hafver icke försummat, med mindre jag hafver förkunnat eder allt Guds råd. Så hafver nu akt på eder, och på allan hjorden, i hvilkom den Helge Ande hafver eder satt till Biskopar, att regera Guds församling, hvilka han hafver förvärfvat med sitt blod.
Utskottet erkänner rigkigheken af den anmärkning , att de deri föreskre ne willkor', skulle sätta Bolags» i cn skags nödwöndighet att längsamk utföra Kanol-dyagnoden; och dä detta i alla afseende» wore stridonde mot ändamälet, har Utskottek ej twekat att mcdgiswa , hwad i sädant afseende of Riksens S'änder blifwit önskodt. Likwäl troe Utskottet, att biand desin hinder ej bör räknas säsom nägot wälendkeligt, om Bolaget näaon tid skulle betala 4 Procent för det erhällna förffottet. Ukikottet will derföre sörcstä, att utan afseende pä den tid, som behöswes till Canal-WerketS ustöronde, de gifna sörffotten mä as Bolaget njutas i Femton or lör Tre procent Arlia ränta. Ester den tidens förlopp , mä Bolaget owägerligen erlägga 4 procent Ärligen; och har Utskottet derjemte ej kunnat srängä, det ju Återbetalningen till Banken, eller 21 är bör w-rkställas; dock, dä Utskottet eftersinnot, dek swärighrter för Bolaget tord-mota, att genast utbetala hela Summan, har Uljkostet welat förest» Ridd. och Ad. Pror. 5 D. att 65 L 722 Den n Ianuarri. att afbetalningen af Bolaget, ester 2l ars förlopp stall taga sin början, men innom bet 25 kr årets sint, ofelbart wara fullgjord. I likhet med detta .medaifwande, har Utskottet äfwen trodt liden för Canal-WcrketS Dlscvnt böra bestämmas.