Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T7i tittade och tittade, länge, länge, hopplöst och tviflande att slöjan denna dag skidle ryckas undan. Här hade varit af nöden ett: &gt;Sesam öppna d i p. Kanske någon hade en trollformel. Det började rifva i skyarne. Blott några ögonblick - hela Nordlandens ståtliga slriirgård l %g öppen för våra häpna, tjusade blickar. Resan var ej Iingre förfelad, d % den haft en sådan syn att bjuda: jatteskär med mossa och snö, af alla former och storlekar. Det var, som om man rest i den svenska vestkustens skgrgård med förstorande glasögon. Men nej, det var inte detta heller. i t landsidan till voro skiiren endast vallar, bakom hvilka reste sig mäktiga fjäll med snö och is. Latta molntappar, tunna slöjor h * och hvar gåfvo en mystisk fagton &amp; t det hela och höjde skönheten. Snart stannade båten framför en af de större klipporna: Torghatten. Vi turister lastades i småbåtar och landsattes p&amp; skaret - och s % bar det af uppåt klippan. Ku först fingo vi pröfvs, huru verkligt höga dessa skar äro emot våra srenska klippor. Och and4 skulle vi ej till toppen; utan endast tal den storartade tunneln. Soin ett svart band, långt och slingrande som sjalfva midgtirdsormen, rörde sig Kung Harolds turistkoloni i stark fart uppför &gt;Torghattenn. De mest energiske gingo i teten, och de hade ej vii1 hum nit upp förr an » vis enertkw tvang dem, att i s a m a fart skala utför klipporna och återvända till ångbaten. Järnvägsfarten är den sanna turistens ideal. Att ha sett &amp; r m&amp;let. Att se, att njuta, drömma, tanka öfver det man ser, det ar visst gaminalmodigt. J a g har sett Torghatten, men just inte mycket mer heller. Det &amp; r en nat~ulig tunnel i berget, det siiges ' 70 meter hög, en jättarnes fastportal, i jämförelse med hvilken vara s. k. jätteverk i tunnelvag endast äro usla mullvadsgilngar.
Att de kommitterade, hvilka uppgjort det första förslaget till ifrågavarande författning, icke skola haft för afsigt att borttaga bysättning i allmänhet, har jag väl nu hört påslås, men skulle någon anledning till sådan förmodan af deras yttrande kunna uppstå, synes densamma dock böra vika för kommitterades i betänkandet nytjade ord, hvari upphäfvande af nämnde lagrum tydligen uttryckes, och hvilket sedermera vunnit Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers bifall, fastän under pröfning af lagförslaget uppmärksamheten blifvit fästad dervid, att 10 § i 5 Kap. Utsökningshalken borde bibehållas, samt berörde § liittils varit det enda lagrum, efter hvilket, innan Förordningen utkom, Domare och Exekutorer ägt att till bysättning döma; och jag finnér således någon förklaring, huruvida så beskaffad hysättning hädanefter må åläggas, icke erfordras eller kunna i den ordning, frågan derom nu blifvit väckt, meddelas; hvaremot jag, på grund af de olika meningar, som, efter hvad anmäldt blifvit, uppstått rörande tillämpningen af 4 § uti ifrågavarande Förordning, anser mig böra i underdånighet tillstyrka den förklaring, att stadgandet i nämnde § icke har afseende på fordringar i allmänhet, utan endast på sådane fordringar, för hvilka enligt särskilda författningar Insättning äger rum.” Ilr Justitie Rådet Engelhart förenade sig med Hr JustitieRådet Grefve Gustaf Adolf Sparre. St. Just. Ombudsin. Emb.-Bercittelse den 11 Juli 1844. 49 Hr JustitieRädet Ny bl ceus yttrade: ”Hvarken lili kommilterades förslag, eller uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, eller uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med flera hithörande handlingar, finnes uttryckt någon afsigt att upphäfva bysättning för det fall, då, vid utmätning hos gäldenär, tillgång att gälda med saknas.
Utskottet icke anfelt detta stadgande nu mera lampeligt, men deremot genom e t obestämdt stadgande att efter Wederbörandes godtfinnande ä minstone en försäljninosman af ChartaSigiliata skulle wara inom hwarje Taxerings-Districet an lillgä, icke synes hafiva med säkerhet upfylt Land:mannens önskan och rätt att utan widlyftig omgång och kostnad altid till stämpladt papper äga en lätt o ^ säker tillgäng, sä sär jag för min del mördsammeligen hemställa, om icke detta ändamål säkrast upfyldes sa wäl i afseende pä Kronans inkomst som Landsmannens behof, om stämpel-afgiften likasom annan Kronans upbord af Krono-Be,serlingen directe upbares ocp i wänlig ordning i Lands-Eontoiren redowises, samt försäljningen af Krono-Fogden besörjes genom Länsman, F>erdingsmän och andre dest ombud till det amal att i hwarje widsträckt Socken åtminstone more -me sädane försäljningsman boende, hwilka det borde äligga att pä skeende reqvisitioner af Charlor, till större valeurer, sädane ifrän KronoFogden anffaffa och R-stvirenten kostnadsfritt tillställa. O h skulle jag gerna tillstyrka ett dubbelt belopp af förjaljnings-prvcenten pä Landet för Chartor som der afytiras såsom åtminstone någon ersättning för ett ökadt beswär om det ej kan beräknas såsom någon tillökning i den mindre Krono - Betjeningens pä Landet alt för ringa Löne-wiltor. Efter ZZ6 Den Z Zebruarir. Efter uplafande häraf förklarade Herr Prosten I^infteftröm sig instämma Uti hwad Herr Grefwen och Lagmannen anfört, angående den i 14 H. stadgade Eharkä-Sigillata-afgift ä Contracter. Ult Luxr». Lx krotocoUo L. 6. Ingman. Lades pä Börder. Föredrogs följande: Utdrag af Protocollct,. hällre uli Riksens Högloft.
Ja, jag är fullkomligt öfvertygad, att StatsUtskts förslag till Sveriges sjöförsvar är det förmånligaste sorn för närvar, kan uppgöras, neli att det med mycket skäl förtjenar att till alla delar genast antagas. Den i3 Maj f. m. Gr. von Platen, Ba 11 za r: Då äfven jag,såsom ledamot af StritsUtsk., deltagitjoch med tillfredsställelse deltagit i största délen af StalsUtskts beslut och utlät, i denna fråga, torde det tillåtas mig att lemna några ord till svar på hvad flere talare yttrat, ronde denna bufvudtitel. Jag bade önskat, att man genom stillatigande velat gilla Utskts åsigt att icke indraga organisa tiftnsfiågor under Ståndens pröfning; men, oaktadt man förklarat sin ohåg för alt vidröra dylika frågor, liar man dock framkastat inom Representationen ett ämne, som under uter ;iu 10 års tid utgjort föremål för afhandling i både tryck och skrift, utan att man hunnit öfver den punkt, vid hvilken ihan stod, då man började. Man torde vilja taga såsom skäl. för att åter uppkasta della ämne, att Ulsk. gjort början dermed i sina anförda motiver. jag hemställer til! en hvar, 0111 icke CJlsk. skulle handlat vida mera oriktigt, om det, utan alla motiver, helt simpelt afslagit K. M:s propos. •När IJtsk. således fann, att det mäste afslå en del deraf, var det, åtminstone i min öfvertygelse, dess skyldighet alt framlägga sina moliver eller grunder för dess beslut; beroende det sedermera på K. M. att derå göra det afseende Ilan för godt finner. — Vid ett sådant förhållande kan jag icke stillatigande förbigå denna fråga. Jag skall dock söka att vara så litet vidlyftig sorn möjligt. Jag får börja med att förklara, att jag icke i alla detaljerna kunnat följa en talare här på Riddarhuset, som inlåtit sig uti en lång vederläggning af en utkommen flygskrift, röride flottans angelägenheter.
Fattigstugan hade ej blifvit glömd i år heller, men de vanliga ransonerna voro något minskade. Nere i köket låg också en prägel af dysterhet. Det vanliga glammet och julskämtet ville ej komma i gång. Några dagar efter jul skulle Torsten resa in till den närbelägna lilla staden S. för att i affärer tala med en person. Det hade snöat mycket under flere dagar, och vid vägkanten låg snön högt uppkastad. Strax efter middagen lät Torsten säga till om att Svarten, en stor, grof häst, skulle spännas för. Strax därefter kom stam-Gustaf in och omtalade, att Svarlen tappat en sko och frågade, om han ej i stället finge taga Pärlan, en ölänning. Snart stod Pärlan med kappslädan framför dörren och Torslen klädd i skinnpäls och bottforer för att ge sig af. » Hör du, Torsten, får jag följa med dig, » bad Maurice, som kommit ut på bron. » Ja, kom, men sätt väl på dig, det är aderton grader kallt. » Henriette stod på trappan. » Du kommer väl snart igen, Torsten? » frågade hon. » Ja, senast klockan sju, nu är hon balf tre, » svarade han och klatschade med piskan. Maurice satt bakpå hundsvotten med skinnmössan neddragen öfver öronen och iklädd stora ull vantar. Torslen körde. Henriette stod o c h såg efter dem, så långt hon kunde skönja den lilla rödbruna ölänningen o c h kappslädan. Numera kände hon sig alltid orolig och ängslig, isynnerhet då Torsten var borta. Hon vankade af o c h an i rummen, tog ett handarbete o c h lade därefter bort det för att börja ett annat. Erland och Margareta sutto småpratande framför brasan, Inga lekte med sin docka. » Pela någe mamma, fåj Inga dansa, » bad hon och kom fram till modern. Henriette kysste den lilla och gömde ansiktet bland hennes linfärgade hår, som ringlade sig i små lockar kring nacken. Så reste hon sig och slog upp pianot. Det kära gamla pianot, det hade nu hvilat länge, det låg damm på tangenterna. Liksom motvilligt slog hon an några toner i det blef bara melankoliska och vemodiga ackord, då hon ville ha gladare melodier, men det gjorde föga.
Tackjern, som, i enlighet med gällande för fattningar, är behörigen stämpladt och märkt samt upplagdt antingen å Stockholms tackjerns-våg, å vågen i Götheborg, eller å öfriga inom riket befintliga jernvägar, hvilka äro försedda med vågmästare samt stå under tillsyn och ansvarighet af städernas magistrater, må jemväl vid Diskont-verken i Stockholm och Götheborg belånas mot lånsökandes förbindelse, åtföljd af behörig våg-attest, som, innehållande bestämd uppgift på den bergslags Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 49 bergslags namn och den hyllas stämpel, hvarest tackjernet är tillverkad!, dess vigt samt antalet af galtar eller stycken hör genom åtecknad transport på Diskont-verket öfverlåtas. Lånebeloppet, som före slutet af hvarje år fastställes till grund för del nästföljande årets utlåning, bestämmes af Fullmäktige, med afseende å konjunktur och öfriga omständigheter, till högst två tredjedelar af det pris, som årligen för hvarje bergslags särskilda tillverkningar, säsom lösen för Kronans tionde-tackjern, af vederbörande embetsverk fastställes. Mom. 3. Lånen utgifvas å fullt Riksdaler-tal och på högst sex månader, med Diskont-direktionerna förbehållen rätt att pröfva, huruvida omsättning af lån må få ega rum. 35:o. Med så väl utgifning och slutbetalning af lån mot pant af de i punkten 35 uppräknade effekter samt tackjern, som panternas relaxering eller Digifvande förhålles i enlighet med hvad för närvarande stadgadt är, eiler framdeles kan af Fullmäktige föreskrifvet varda. 56:o. Diskont-direktionerna ega, hvar för sitt Distrikt, att, så ofta och på det sätt, Direktionerna finna lämpligast och för Diskon t-verkens säkerhet nödigt, låta anställa inventeringar å de på vågarne, för dessa verks räkning, pantsatta effekter. 37:o.
Der neDanftåenDe belopp: ©taDS»SJftäFlare: i ©tocffjolm odj ©ödeborg i De öfrige ©täDerne . 9?otarii ^3 it b l i c i odj) ©fepp$»€larerare: i ©torholm odj ©ödeborg i De öfrige ©täDerne «£)of»9UttS»€ommiSfarier SanDS» ©taDö» fägeri» odj $8ergS»§tfcaler QSicarier ocf) ©ubfHtuter 23if). tiff St. ©t. qjrot. 1840 & 1841; 10 ©anti. 1 Slfb. 2 SBanbet, görflag tiU görorbnittg angåettbe ©tämpIabé^apperS Stfeifte»; 9t:br 17 ff. njt — 8. 20: 5: 16 4 5 1: — - 18.
Oftast kommer en allt utom proper jungfru och gläntar på dörren, när man ringt, så små- ningom visar sig värdinnan, som för en igenom tamburen o. s. v, det vill säga, sällan har rummen, som bjudas ut, egen ingång, utan man " persuaderas att stiga öfver, om ej salen, så något annat rum. Och rummet man hamnar i, som » för närvarande är ledigt », är allt utom inbjudande och trefligt. Både kalt och kallt, utan en matta eller ringaste spår af beboelighet — så står det framför en! Man söker ett ögonblick i minnet, om man kan på något rimligt sätt komplettera det felande, nervös och trött hoppas man på möjligheten däraf, och så beslutar man sig, med tungt hjärta och slitna nerver, att fästa sig vid detta. Dagen för ankomsten är inne och där står man nu med sina anspråkslösa kolly inburad inom fyra så godt som tomma väggar. Om man sedan af en slump så småningom rå- kar på ett liktänkande element i detta » hem », är det både lycka och tur. Det är sällan, om någonsin, inackorderingsvärdinnorna välja sina pensionärer. Oftast händer det, att vi flickor få nöja oss med » deladt rum », och icke sällan att mycket olika individualiteter råka samman. Skulle man våga fram med en anmärkning härom, är (DUN 356 den älskvärda värdinnan ej sen att på mindre vänligt sätt Iproponera flyttning eller framkasta en eller annan ovänlig beskyllning mot den ena eller andra. En anmärkning, hur väl befogad den otaliga gånger kan vara, tages ingen hänsyn till. Stade har, tycks mig, bildat sig ett sundt och rätt begrepp om inackorderingsvärdinnan. Naturligtvis finnes väl något undantag, men tyvärr äro de ytterst få, enligt min och många medsystrars direkta erfarenhet. Kosten, som bjuds på mellanklass-ställen, är alltid mager och klen. Af prima bjuds intet. Ifrån den klarblå, hemska skummjölken till de veckogamla kött(bröd) - bullarne, som aldrig saknas på ett inackorderingsbord i förening med några torra medvurstskifvor, är allt af underbalt. Något utöfver det allra minsta möjliga bjuds faktiskt aldrig.
Denna kraftyttring hade de hedervärda bort spara sig, för att icke alltför mycket blotta, hvars andas barn de äro och hvilkas ärenden de gå. Hvilken ljufvelig lukt månde icke detta emellertid vara för dem, hvilka gerna, vilja se söndring emellan de begge, det egentliga folket representerande, Stånden, och hvilka herrliga frukter väntade man sig icke af Nils Strindlunds begge opera, af hvilka det sista, såsom remitteradt till annat Utskott, icke utgjort föremål för desse betraktelser, af hvilken belöning sedan för all den osparda möda och den icke obetydflga kostnad, som varit en följd af tryckning m. m., och hvilken möda och kostnad riksdagsmannen Nils Strindlund naturligtvis ensam tagit på sin skuldra. Ja! man väntade sannolikt alf få se Borgareståndet förödmjukadt och förkrossadt för sina fötter, bedjande om nåd och förskoning för den förskräckliga räfst, som hotade att undergräfva städernas existens. Men, o ve! Borgareståndets ledamöter synas icke vara det ringaste besttjrte och vilja sannolikt icke protestera emot den önskade räfsten, och hvad som värre är, de der med 24 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N:o 59. så mycken vedermöda och kostnad tillkomna motionerna hafva icke tagit riktigt skruf inom sjelfva Bondeståndet, som icke otydligt låtit förstå, alt det anade oråd och att det tyckte sig märka något högre ursprung än det synliga. Må lill härmed vara och blifva huru sorn helst, så står det alltid qvar, att anfallet är orättvist och något för käckt, såsom pålagligen rigtadt mot ett Riksstånd, som i de allra flesta fall visat deltagande för Bondeståndets bekymmer och önskningar. Det lärer väl, hvad nu sjelfva beskyllningens beskaffenhet beträffar, få anses såsom 0- stridigt och temmeligen naturligt, att ju flera menniskor finnas bosatte på en plats, ju flera anledningar till oordning och öfverträdelser af lagens och sedlighetens bud måste inom denna plats sig förete, ty eljest skulle dessa menniskor i massa vara bestämdt bättre organiserade än de, hvilka bo spridda från hvarandra.
Sådant vore i sjelfva verket att nedrifva med ena handen hvad man vill uppbygga med den andra. Utskotten förmena deremot, att, alldenstund den närmaste vården och omsorgen om folkets undervisning samt sedliga bildning^ åligger Presterskapet, så bör dess verksamhet i denna del väl skärpas, meia icke förlamas. På alla dessa skäl och under åberopande för öfrigt af hvad förra Betänkandet i denna del innehåller, anse Utskotten sig icke kunna frångå deras förut framställda mening, innefattande afstyrkan å det gjorda förslaget om nådår å ecclesiastika lägenheter till förmon för Folkskolorne, äfvensom Utskotten icke heller linna lämpligt, att i allmänhet tillstyrka det ett års inkomst af lediga Klockare-beställningar mätte anslås för samma ändamål, enär inkomsterna af dessa tjenster på de flesta ställen i Riket lära vara så ringa och obetydliga, att de knappast uppgå till nödigt belopp för t jenstens ordentliga bestridande; helst då härtill kommer, att intet hinder möter för communerne sjelfva i de församlingar, der Klockare-lönerne kunna vara betydligare, att, vid inträffande ledighet af sådana beställningar, öfverenskomma, i samråd med vederbörande, om ifrågavarande disposition af löne-inkomsterne och härom göra underdånig hemställan Iros Kongl, Maj:t, som icke lärer underlåta, att derå fästa allt det Nådiga afseende, som det vigtiga ändamålet kan påkalla. Sedan Utskotten sålunda utlåtit sig öfver de anmärkningar, sorn emot Betänkandet blifvit gjorda, anse Utskotten sig böra tillägga, att Utskotten, ieke af dem funnit sig föranledda att frångå de grunder, som i detsamma blifvit framställda. Utskotten hafva deruti hemställt, såsom synnerligen magtpåliggande, att, genom ett vaksamt nit å Regeringens sida, communerne uppmuntras och uppmanas att besörja Folkskolors inrättande.
Direktionets i Länen, dock så, att Räkenskaperne böra granskas af Serafimer-Ordens Gillet; Skolandes både Sundhets-Collegium fortfara att af de under dess disposition ställde medel göra de vanliga bidrag, och äfven Serafimer-Ordens Gillet af allmänna Hospitals-Fonden årligen aflemna så mycket till Läns-Lazarettens understöd, som på grund af ett medium på 10 år, kan dertill bestås, och hvarå behörig reparation af bemäldte Oidens-Gille skall bestämmas, hvilket alt af de handlingar, som blifva B iksens Ständer meddelade, närmare intages. Oå KonglMaj:t på sådant sätt uppfyllt Riksens Ständers önskan och till det nyttiga ändamålet bidragit, har Kongl, Majit likväl icke velat för Riksens Ständer dölja de hinder, som för framgången mota. Länens sammanskott hafva, såsom frivillige, dels blifvit olika Länen emellan, i det någre åtagit sig 3 sk. för hvarje Mantalsskrifven person, andra mindre ands. Konungens Nåd. Propositioner? linda till blott l sk, tiels har ock ©likhet inträffat inom ett och samma Län, sa att någre Socknar ingått i en större, andre i en mindre, och somlige åter vägrat all afgift. Om det förra skulle äga sin grund uti större eller mindre behof i serskildta Län, så har det senare ater, haft den följd, att Kongl. Majit icke kunnat befalla uppbörd af de Socknars sammanskott» som åtagit sig för ringa afgift mot de öfrige,' utan i Nåder måst anbefalla, att desse och de vägrandes sjuke skulle, likasom hittils, på deras egen bekostnad vid Lazaretten och Kurhusen underhållas, hvilken kostnads utsökande medför desamme olägenheter , som Kongl. Majits Nådiga Proposition framställt och Riksens Ständer sökt att afhjelpa. Härtill kommer, att dä någre Län åtagit sig afgiften på fem år och derutöfver, andre på kortare tid, en del intills nästinstundande Riksdag, och äfven i anseende till tiden olikheter inom ett och samma
Revisorerne hafva, beträffande den pension, som Kongl. Maj:t, uppå anförde skäl, under den 17 April 1827 i Nåder tillagt Ryttmästaren Venus, att med 333 R:dr 16 sk. årligen af arbetsvinsten vid Norra Corrections-Inrättningen utgå, anmält, atl, ehuru något stadgande icke finnes, som hindrat en så beskaffad disposition af ifrågavarande arbetsvinst, enär densamma, såsom osäker och endast beroende på administrationens verksamhet och omsorger, icke är i Stat upptagen eller bestämd, har det likväl synts Revisorerne, som desse extra tillgångar i främsta rummet böra användas till underhållet af den Inrättning, af hvilken de inflyta; och Re visorerne hafva derföre hemställt, om icke Rikets Ständer, med anledning af ofvanomförmälde disposition, må finna lämpligt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de medel, hvilka genom arbetsvinst vid Corrections - Inrättningarne inflyta, icke må till föremål, som med Inrätlningarnes underhåll ej hafva gemenskap, användas. Utskottet, som tillstyrker bifall till Revisorernes berörde förslag, får derjemte föreslå, det Rikets Ständer uti samma skrifvelse uttrycka den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t, vid förekommande frågor om pension, ieke måtte anvisa några andra Statens medel, än sådane som, enligt de för Statsmedlens förvaltning stadgade grunder, dertill kunna af Kongl. Maj:t disponeras. 3o Slats-Utskoltets Utlåtande N.-o aa. i83ä års Revisions-Berättelse. Kongl. Stats-Contoret. §• 5a. (Pag. 22. Förkl. i54-) Revisorerne hafva anmärkt, att de för Carlbergs hemmans onera uthetalde 5 R.'dr 7 sk. 6 r:st. bort af Krigs-Academiens anslag godtgöras. Öfver enahanda anmärkning har Utskottet afgifvit utlåtande här ofvanför i 5 §., och får detsamma i afseende på förevarande fråga åberopa. §. 53.
Då vid; utnämningen till ifrågavarande stipendier de, så väl af Ridd. o. Adeln vid sednaste Riksdag den 28 Januari 1863 för stipendierna å Adliga Kadettskolesamt Bergenstjernska fonderne fastställda förnyade reglementen som föreskrifterna i afseende å de från Qveckfeldska, Berghmanska, och Löwenskjöldska fonderna enligt stiftarnes testamenten utgående stipendier blifvit i behörig, ordning iakttagne, torde Ridd. och Adeln finna Direktionens härom gjorda anmälan, icke föranleda till någon åtgärd. § 9. I afseende å Riddarhusets lånerörelse har Direktionen för Ridd. och Adeln tillkännagifvit, att, enligt bokslutet öfver samtliga kassorna och fonderne för 1864, räntebärande beloppet af de under Direktionens förvaltnin gstälda medel uppgick till en summa af 1,278,276 R:dr 61 öre och voro deraf utlånta: l:o mot inteckningar i fast egendom 690,199: 17, hvaraf 147,856 2:o emot låntagares borgen försedda skuldsedlar löpande med 6 procents ränta 430,477: 44. R:dr buro 5 proc. och 31,100 R:dr 4 proc. ränta. 4:o Försträckningar emot 5 proc. ränta från Riddarhusets kassa till Riddarsus-reparationsfon den med . 21,500: — Summa "1,278,276: 61. Utskottet, som vid inventeringen af de fonderna tillhörande låneoch säkerhetshandlingar, funnit dessa i fullständigt och behörigt skick, anser sig i öfrigt böra afgifva det yttrande: att Direktionen, i enlighet med låne-reglementets föreskrifter och roed iakttagande af fondernas bästa omsorgsfullt handhaft jemväl denna del af förvaltningen. § 10. Denna § redogör för de förfoganden och åtgärder, sorn egt rum i fråga om borttagandet af de å Riddarhusgården befintliga uthusbyggnader, och platsens ordnande på ett med sjelfva hufvudbyggnaden och det vackra läget mera öfverensstämmande sätt, i 12 Riddarhus-Utskottets Utlåtande A! 6. hvilket sistnämnde hänseende
December 1788 till samma dag 1802 frän R:dr 6,067,257 till L:dr 967,^85 eller tilt mindre än H, men reelskonden, utgörande R:dr 1,998,489, öfversteg sistnämnde dag iner än dubbelt bela n^ssberörde utelöpande sedelstock, ocb om äe/s VexelLanco-skulden (nemligen de pä räkning stäende medlen, tillagde utelöpande sedlarne) R:dr 1,628,0,8, räknas, med nära Z skven den sistnämnde; b vilket obestridligen mäste anses för det fördelaktigaste tillstånd , bvari en Lank kan belinna sig i afseende pä körmagan att realisera, det vill säga inlösa sina sedlar, bälst dä i betraktande tages, att sammanräknade beloppet as Länkens fordringar vid denna tid, R:di 8,308,082, med R:dr 3,760,997, eller omkring öfversteg dess saiumanräknadc skuldbelopp, R:dr 4,547,»84- 2/s 8t»tsoell Lanco-, Utskottets Vet gängbsrs mintets nästan osfbrutna försämring bsöe emeölertiö meöfört öe känbsrsste olägenbeter för 8tstsVerk oeb L:g:s6ontoir, hvilkas inkomster, beräknaös i goöt m^nt, i clet sämre mintet ingingo. Ve sk Il:g:sLontoiret gjoröe försök, alt, genom egne Vexel-operationer, wots Loursens stigsnöe, besannsöe blott, genomse öerviö uppkomne förluster, öen af erfarenbeten viö tvenne föregångne tillfällen gjfne lärs, alt ett Lreöitm^nt Utan bestäwöt silfvervärde ej kan pä sZöant sätt upprättbsllss. — Oaktaöt vinsten af en pä n^a 6reöit8eölur grunöaö