Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag svarar med all den redlighet, hvaraf menniskan är mäglig, Den 17 Mars e. ra. 339 att jag vill realisationen, och jag ger cn borgen för mitt allvar, då jag förklarar, att realisationen, efter min öfvertygelse, utgör ett vilkor för näringarnas förkofran. Jag vet icke, hvartill denria brådska skall tjena. Jag tror, att jag talar mera för realisationen än de, som brådstörtande önska dess fullbordan; men jag är öfvertygad, och jag tror, att många äro det med mig, att efter realisationens verkställande med för mycken brådska, är det för sent att tänka på det inflytande, den kommer att äga på näringarna. När jag får se några åtgärder i detta afseende vidtagas, skall jag ej dröja att äfven påyrka realisationens fullbordan. Skulle jag åter se, att man blott tänker på Banken, men ej på näringarna och enskilda gäldskyldiga, så säger jag nej till realisationen. Jag bryr mig ej om, med hvem jag heurterar. Jag tager ingen ledning af Högsta Magtens organer; ty jag är här såsom sjelfständig representant, och jag anser de närvarande representanterna lika mägtiga som förra riksdagens. Dock må man blott i någon mån öfverväga företaget, och jag skall anse realisationen för en välgerning. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det blott är Adeln, men intet af de öfriga Stånden, sorn skyndat på verkställigheten af realisationen. Det kan ju hända, att något af de öfriga Stånden går längre i farhågor, än jag. Med ett ord, jag tror, att denna brådska går något för långt. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Jag instämmer hufvudsakligen uti hvad Gr. Cronhjelm och Hr Rosenblad så väl och grundligen anfört. Det måste afgöras och snart afgöras, antingen lånerörelsen skall bero af utvexlingen eller tvärtom. Skall utvexlingen rättas efter lånerörelsen, så förutser jag ett obegränsadt uppskof, med alla dess förderfliga följder. Skall åter lånerörelsen bestämmas efter utvexlingen, så skall man snart komma öfverens och icke begära mer, än sorn med Bankens bestånd är förenligt.
Gerna älskade man då att tänka det här, i dessa rum, en gång vistats den mäktige Klas Fleming, den stolta Ebba Stenbock, deras unga, glada döttrar och den ridderlige, ädle, unge Johan Fleming; han, hvars korta lefnads sorgliga slut blifvit en af de sägner, som barnet redan hör med andlöst deltagande, och som sedan bo i hjertat, så länge det kan klappa varmt. Herr Erik Liljeholm vistades ofta med de unga flickorna på Qvidja, såsom deras stöd; stundom fick då Enevald Fincke äfven göra der ett besök och var hos alla de unga en välkommen gäst. Hebla påstod att han bestämdt var den vackraste af alla de unge ädlingarne i Åbo. Karin skrattade åt hennes barnslighet, Siri teg och rodnade och sade ingenting. Då hände väl att Hebla skrattade och påstod att Siri var ond på unge herr Enevald. Siri hade ej ens åt de båda systrarna anförtrodt sin hemlighet. Nu brydde henne Hebla åter: ”Du är bestämdt förtretad på honom, du vill ju knappt tala med honom. Och han, som är så vacker, så ståtlig. Och hur han dansar, och hur han tumlar sin häst. Nej, i sanning, nog syns det ändå på dem, som vistats i utlandet; de ha annan syn med sig, än våra dabbiga finnar.” ”Nå, tråkiga äro ni båda två. Ingendera säger ett ord”, fortfor Hebla om en stund. ”Har han kanske icke varit nog artig emot jungfrurna?” ”Artig, det är han visst alltid”, svarade Karin, ”och visserligen en hygglig ung junker, och galant och förekommande. Men jag vet ej huru han, när han är som artigast, förefaller mig som om han ville ställa en i glasskåp likt en helgonbild. Hans hustru ville jag åtminstone aldrig bli.” Hebla skrattade. ”Nå hvad har du emot att vara ett helgon och sitta i glasskåp och dyrkas och se alla karlar för dina fötter?” ”Nej jag vill vara en menniska med lif och rörelse, och få uträtta något, som gör mig och andra meniskor nytta och glädje.
Jag har dervid, med anförande af de nu upprepade skäl, derjemte i underdånighet erinrat,' att det af Rikets Ständers pröfning då beroende förslag till Straffbalk icke innehölle något stadgande i detta ämne, utan endast föreskrefve, huru bötesförvandling skall ske dels genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes och dels genom domstols förordnande, samt alt uti det af Lagkominitteen uppgjorda, då ännu icke hos Lagberedningen granskade förslag till Rättegångsordning i brottmål ej heller upptoges förevarande ämne, hvilket rätteligen bordt finna plats i det kapitel, som afhandlar rättegångssätlet vid Underrätt. Intilldess ett sådant stadgande blifvit såsom lag anlaget, vore, efter min underdåniga tanka, en författning af behofvet påkallad, hvarigenom olägenheterne ju förr desto heldre afhulpes; och jag kunde icke föreställa mig, att genom utfärdande deraf skedde något öfverskridande af den rätt till meddelande af lagförklaringar, som Kongl. Majrt med Dess Högsta Domstol äger utöfva. Då nemligen fråga icke var att tillägga eller fråntaga domstolarna någon ny befattning, utan endast att föreskrifva den ordning, hvari en dem redan åliggande behandling af ärenden, som dem tillhöra, skall utöfvas — en föreskrift af enahanda beskaffenhet med den, som funnes meddelad genom Kongl. Brefvet den 26 Maj 1827 angående sammanläggning af särskilda böter vid deras II. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för ar 1848. 55 förvandling till kroppsstraff; — liar jag ej tvekat att i underdånighet föreslå, det Kongl. Majit målte i Nåder täckas låta utfärda en lagförklaring af den beskaffenhet, hvarom bär är taladt, innehållande nemligen, att i hvarje utslag, hvarigenom böter ådömas, också ovilkorligen borde utsättas det sträf!', hvari de, vid bristande tillgång, skola förvandlas.
Slott Stockholm den Tijonde Martii åhr efter Christi börd Ett Tusend Sexhundrade och pä det Tretijonde Siette. t \ Gabi'. Oxenstjerna Gustafsson j Jacobus de la Gardie_, Sy. Rik. Drotz. S. R. Marsk. Carl Gylldenhielm _, Pehr Sparre, , RiksAmiral. uthi R.Cantzlcrens ställe. Gabriel Oxenstjerna, Frijherre till Mörby oell Lindholmen, S. R. Skattmästare. Nils Nilsson, Secret. Regius. Rätteligen utdraget utur de i Stockholms DrätselCommissions JiauiererarcContor i afskrift förvarade handlingar, betygar ex officio J. F. Eklund, DrätselCommissionens Secreterare. Hr von Hohenhattsen, Mich. Silvius: Jag förutsätter att, på sätt förut öfligt varit, förr än denna fråga blifvit föredragen till remiss, officiel underrättelse ankommit i afseende å den behandling af Hr Waerns motion i samma ämne, hvarpå denna nya motion grundar sig, oell utan afseende å den enskilda underrättelse, jag i detta fall kan äga, anhåller jag således om upplysning, om något officiell tillkännagifvande i omförmälda omständighet ankommit. Upplästes ett transsumt af Borgare.St:s prot. d.Bsistl. Mars,enligt hvilket Ståndet ansett en af Hr Waern väckt motion, ang:de uppbärande af tolag och om ordning för upprättande af taxor va. m., röra en privilegiifråga och således ej kunna remmitteras. Hr von Hohenhausen: Jag har af göromål varit förhindrad att, förr än i går, genomläsa motionen, och det skedde då endast sorn hastigast. Jag gjorde likväl några anteckningar, fast jag icke medhann att ordagrannt upptaga de ställen, jag fann anmärkningsvärda. Jag nämner detta för att icke beskyllas för möjligen oriktiga citationer. Härefter uppläste Hr von Hohenhausen följande skriftliga anförande: Sedan Gr.
Stamrotehållarnes rättighet till ersättning för mulbete, vedbrand och gärdselfång ofta skola uppstått, samt återkallelser af härom redan ingångne öfverenskommelser inträffat; och har Motionairen, i sin mening biträdd af åtskillige andre Ledamöter af Bonde-Ståndet, ansett dels högst nödigt, alt rättelse härutinnan vunnes, så att nämnde Rotehållare blefvo bihehållne vid KnekteContractet efter dess ordalydelse, dels ock att, om soldaterne vid en del torp innehade jord utöfver hvad Knekte-Contractet utstakade, borde, hellre än att jorden, enligt Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 28 Junii 1 31, utlades, soldaterne dervid bibehållas och Stamhemmanen erhålla en så mycket högre ersättning af utrotarne, enär samtlige Rote-interessenterne, vid soldatens legande, hade gemensam nytta deraf, att soldaten vore med god torplägenhet försedd. 2:0 Tvänne motioner af Hans Jansson och Lars Larsson från Elfsborgs Län, hvilka, i sammanhang med hvad Anders Danielsson i ofvanberörde måtto anfört, hemställt, att en jemkning i roteringsbesväret måtte tillvägabringas genom sammandragning och utbyte af spridda roteandelar, hvilket, efter Hans Janssons åsigt, kunde ske utan afseende å hemmanens olika taxering. 3:o Ett memorial af Peter Jönsson från Jönköpings Län, innehållande, att de stamrotar, inom Jönköpings och Kronobergs Län, som till soldaterne upplåtit mera jord, än Knekte-Contractet af den i3 Maji if)85 utstakade, och hvilken jord det vore olämpligt att åter utlägga, borde, i mon af torpens storlek och godhet, af strö- eller utrotarne åtnjuta vederlag i penningar eller spanmål, hvars belopp, i brist af frivillig, öfverenskommelse, skulle bestämmas genom en af Kongl. Majsfs Dih, till R. St. Betänkande AT;0 izo.
P. 358. — om BancoUtskottets Utlåtanden: 1) angående förändringar och tillägg uti den Instruction, A. 462 sorn 1812 blifvit utfärdad för Riksens Ständers Revisorer öfver Bancooch RiksgäldsVerken; 2) i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande i afseende på någre, rörande Götha CanalVerks angelägenheter, hos Utskottet lörekomne frågor. P. 35g. ■— om BeviliningsUtskottets memorial, i anledntng af yppade skiljaktigheter rörande BeviilningsFörordningen. P. 35g. — om Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens memorial, angående Låne-understöd af Säd till anläggning af Districteller SockneMagaziner i Landet. P. 36o. — om ConstitutionsUlskottets memorial med Förslag till ett tillägg i 56 §. RegeringsFormen. P. 36o. —. om BancolJtskottets memorial angående en Commissarie-tjensts uppförande på Bankens Stat, till fyllnad i det faststälde antalet af Bankens Commissarier. P. 412. — om ConstitutionsUtskottets memorial med föreslående af tillägg i 98 §. RegeringsFormen och 63 §. Riksdagsordningen. P. 4i3. — om ConstitutionsUtskottets memorial med föreslående af ett ytterligare tillägg i 98 §. RegeringsFormen och 63 §. Riksdagsordningen. P. 4 >3. om ConstitutionsUtskottets memorial rörande ett föreslaget tillägg i JustiliajOmbudsmannens Instruction. P. 4*3. — om BancolJtskottets Utlåtande i anledning af skiljaktighet i RiksStåndens beslut i afseende på Banco-Discont-Styrelsens sam - 46.3 mansättning och det reglementariska af samma DiscontVerks förvaltning.
Drängar, lagstadde, hos alla Stand pa Landet, samr Allmogens hemmawarande Söner och Magae, erlägga ingen särskild afgift efter denna Artikel, da de ej tzafwa annan förmögenhet. Hogdar, Gckrds-: se föreskriften wid Inspector, 2 R-d. FLr i - -742 Den 18 Augusti. Färjekarlar: lika med Arbetskarlar. Gerningsmän och Sockne - Handtwerkare pä Lander, af hwad Handtwerk sein hälst, saint Sågare, Stampare och Socken-Byggmästare, i Tre Clafler: 5, Z och 2 R:d. Gästgifwerier pä Landet, utgöra Bewillning efter wärdct lika med öfrige Hemman och Lagenheter, men taxeras för Näring och Rörelst efter belä» genheten, utom Bränwins-minuterings-afgift, i Sex Clafler: 20, ,5, 5, 3 och 2 R d. Pä de stallen, der Gästgifweriet mellan flere är sördeldt, fördelas äswen ofwanstäenbc atgtft emellan dem alla, efter den andel de deruti aga. Hemmansoch Boställs-Tjnnehafware, samt öfrige Jordägare, betala efter denna Artikel såsom redan osman sagdt är. Hästhandlare: se Afgift och Controll för dem i Städcrne. Innehafware af sarssilte Krono-Fiffcrier somt flera dylika Lägenheter, hwilka endast erlägga Räntan efter Jorde-Bok, betala Trettio Procent deraf ester Markegång. De af defla Lägenheter, som höra under Hem, mans skattläggning, och således uti de derwid förut bestämde afgifter kommit i beräkning, äro frän denna afgift befriade. I spectorer, Frälse. och Gärds, samt Catzörer, BokhäUare, Factorer och Skrifware i privat tjenst pä Landet, betala ester betydenheten af den Egendom de förestå och den befattning de hofwa, i Älta Clafler: 40, zo, 20, is, n, 6. z R:d. och i R-d. 24 fl.
Klappar honom lugnande på axeln. Ja, så fan ta mig, jag ser någon annan utväg att THORA. ALLAN. SANDÉN pekar på Yngvas dörr. THORA. SANDÉN. komma ur det här klistret. Det vore inte en utväg utan en smygväg. Jo, hon är vaken! Hur är det med? Jag vet inte. Jag får inte tala med henne. Inte tala! Skäms hon inte! Jag ska' tala med SANDÉN. henne, och det så det... Snyter sig. Grinar och lipar naturligtvis. Hva'? Aj, för tusan, ronden! Nå, ska' vi gifta oss? Går. Rycker upp sin klocka. Kommer igen! I sjelfva dörren. THORA. Tyst! Hon kommer! Tredje Scenen. DE FÖRRA. YNGVA. Jag har visst försofvit mig? Ja, litet. YNGVA. THORA. ALLAN, som hållit sig undan. fram handen. Nej, mycket! En riktig elfva sofverska! Räcker Hvad vill löjtnant Eksköld här! YNGVA strålar till. Sedan kallt. ALLAN muntert. YNGVA. Ja, säg det, den som kan! Bevekande. Yngva! Yngva? Nej. Lågt. Nu återstår bara mamsel lens Hejdar sig. Ingenting, menar jag. Ingenting? Det var ett bra ord! THORA lägger tungt handen på Tala, nu! Går till venster. Allans axel. Min egen stackars pröfvade älskling! Nalkas Yngva. Inte ett steg närmare! Tror ni kanske, att jag ämYNGVA med blixtrande ögon. ALLAN. nar låta förolämpa mig! Förlåt mig... jag ber... jag... menar... I går drömde jag, i dag är jag vaken. ALLAN. Yrvaken, tycks det. Kan du verkligen tro att... Jag tror ingenting annat än hvad jag vet, och nu YNGVA passivt. vet jag, att det klokaste ni kan göra är att glömma jag kan. mig så fort som möjligt; jag ska' glömma er så fort ALLAN. mig med? Och det der tror du verkligen, att jag ska' nöja YNGVA. ALLAN. YNGVA. ALLAN. Hvarför inte? Derför att jag älskar dig! Såå.
Vid 1851 års Riksdag egnade Rikets Ständer särskild uppmärksamhet åt detta ämne, samt gjorde uti underdånig skrifvelse af den 20 Augusti samma är, framställning hos Kongl. Majit, angående de tryckande olägenheter, som Svenska handeln finge af Öresunds-lullen vidkännas, dels genom de betydliga så väl direkta sorn indirekta utgifterna i och för genomfarten af Öresund och Bältenia, hvilka utgifter, enligt derom erhållna upplysningar, Rikets Ständer an logo årligen uppgå till 5 å 600,000 Riksdaler Riksgäldssedel-, oberäknadi förlusterna genom förspilld lid och fördröjd ankomst till destinations-orten, jemte äfventyret för last och lif, då Helsingör under storm måste anlöpas, dels ock särskildt till följd af den omständighet, att städernas på Sveriges östra kust redan i andra orsaker grundade handels-underlägsenhet, i täflan med deni på den vestra, änpu mer förökades derigenom, att allt köpmansgods, som genom Sundet inkomma i rikets Öslersjö-hamnar, måste blifva dyrare än det, som infördes till rikets vestra städer; hvadan Rikets Ständer, med tillkännagilvande att de ansåge afskaffandet af Öresunds-lullen vara för befrämjandet af rikets handel utaf yttersta vigt, i underdånighet anhöllo, att Kongl. Majit mätte, så vida de politiska förhållandena sådant medgåfve, i samråd med öfriga uti Östersjö-handeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka Kongl. Majit kunde finna tjenliga för vinnande af delta ändamål. Uti enahanda syfte inkommo äfvenledes år 1851 Deputerade af Stockholms Grosshandels-societet och Skeppsrederier med underdånig hemställan till Kongl. Majit om beredande af lättnader uti eller befrielse från Sundska lull-afgifterna.
Min mening är likväl ej, att nu i sista dagarna af riksdagen påyrka införandet af någon ny praxis, utan jag har blott velat reservera min mening för framtiden. Ilr von Troil, Emil.: Då Hr Cederschjöld började! sitt anförande, var jag ledsen att ej hafva grundlagen till hands. Denna oro har dock Hr Cederschjöld häft, då han uppläst 69 § Reg.F., och jag hoppas, att R. o. Ad. med uppmärksamhet följt denna citation. Deri förekommer äfven, hvad som hörer till Riksg.cont:s inkomster och utgifter, och jag hemställer således, örn ej en pension från Riksg.cont. hörer hit. Citationen af 75 § har Hr Cederschjöld ej gjort fullständigt, ty der står undantag för vissa §§, bland hvilka äfven den åberopade 69 § Reg.F. Jag tror således, att Utsk. ej kunnat förfara annorlunda, än det gjort. Den af Utsk. föreslagna voteidspropos. blef af R. o. Ad. godkänd. Ånyo föredrogs och lades till handkna StatsUtskrs d. 21 dennes på bordet lagda metnor. N:o 4A2 i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de de å Bartheiemy-cassan anvisade utgifter. Vid förnyad föredragning af Statsoch BancoUtsktns den 21 dennes på bordet lagda memor. N:o 5g , i anledn. af erhållen återrCmiss å utlåt. N:ö 5i i fråga om förändring i vissa delar af Bankens gtUndföndsob liga tioner m. m.$ fann R. o. Ad. för godt att vid Utsk:ns yttrande låta bero; Ånyo föredrogs och bifölls BäricoUtskis d. 2 i dénnés på bordet lagda utlåt. N:o 60 i anledn. af väckt fråga örn förändring uti föreskrifterna, ronde uppsigten Och Contrölletl olver vården af Götha canalverk. Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s d. 2 i dennes på fcordét lagda utlåt.
I England tillhörde den stora hälften enskilde och var sålunda af mera rörlig natur, och då Engelska Banken ombesörjde räntebetalningen å den stora Brittiska statsskulden, med skyldighet till förskott, om så behöfdes, öfverstego dess fordringar på löpande räkning oftast dess skulder. Den Engelska Banken var således mer blottställd för alt se dess skuld på löpande räkning förvandlad till sedlar. Låt oss se nu om vår Bank behöfver sina besparade inkomster eller vinst. Det skulle vara för ett af följande 2:ne föremål. l:o Till vexlingens uprätthållande. Härtill kan denna vinst ej användas, då den endast kan göras rörlig i form af sedlar. Skulle fortfarande Bankens metalliska kassa så starkt påkännas att dess tillräcklighet blefve tvifvelaktig, så kan vexlingen endast uprälthållas på Den 15 Mars f. m. 459 2 salt, genom strypning d. v. s. en sä stark indragning af Bankens lånerörelse och af dess sedlar, att penningenöden tvang allmänheten inställa sina npköp utrikes eller att der å tont prix skaffa sig metalliska tillgångar, eller ock genom begagnande af Bankens kredit, hvilket sednare, i händelse af behof, troligen vore det bästa. 2:o Tillökande af Bankens förmögenhet och således till stärkande af förtroendet till dess säkerhet. Med en rörelse af högst 40 mill. r:dr eger Banken en behållen grundfond, som icke får förminskas af 10 mill. r:dr. Med iakttagande af 1834 års grundsats, att endast utassignera en gammal Bankovinst i mån som en ny ingått, eger Banken derutöfver en reservfond motsvarande behållna vinsten för ett riksdagsintervall, d. v. s. omkring 3 mill. r:dr. Detta tyckes vara nog att trygga förtroendet, alldrahelst då man erinrar sig, att största delen af dess skuld utgöres af dess sedlar, som utgöra landets hufvudsakligaste mynt. Då Staten eger sä stora summor nedlagda i dess Banko-rörelse, skulle det vara en obillighet mot de skattdragande att utan behof göra dem ofruktbara.
Han har för sin karrier uteslutande att tacka sitt geni, sin fosterlandskärlek och » sina konungars förtroende ». Han behöfde ingen kvinnogunst, ingen budoarväg för att tjäna tre kejsare och konungar, för att grunda det tyska riket och med gyllene bokstäfver inrista sitt namn i historiens häfder. En äkta tysk kärnnatur, en jätte till kropp och själ, hade denne Simson ingenting att frukta af Delilas förförelsekonster. Visserligen har Bismarck i alla tider tyckt om det spirituella, eggande tankeutbytet med begåfvade kvinnor, och han ser gärna, om han vid den husliga härden i Varsin, Friedrichsruhe eller Schönhausen kan komma i beröring med älskvärda, finbildade damer, men denna inverkan har blott berört sinnet och hjärtat, ej förståndet och handlingskraften. Därför får man likväl ej tro, att denne utomordentlige man skulle ha varit helt och hållet oberörd af Amors pilar. Saken är blott den, att kärlekens genius drifvit honom till det sköna och goda, aldrig till en dä- monisk handling. Om än den åldrige statsmannen nu ej längre står i spetsen för riksärendena i Preussen, skall likväl säkert hans egenskaper som privatmänniska, särskildt i hans beröring med det Otto von täcka könet ännu alltjämt väcka intresse i vidsträckta kretsar. Betraktar man då först och främst Bismarcks förhållande till sin mor, sin enda syster och sin gemål, skall man finna, att » järnmannen » visar sig ha ett rikt hjärta, en fond af känslighet och ömhet, som lemna det bästa beviset på, att Bismarcks själ varit och är starkt mottaglig för äkta kvinnobevågenhet och behag. Louise Vilhelmina von Bismarck, Furst Otto von Bismareks moder. A f fröet ren spörjs blommans art, af blomman fruktens must, och sångens friskhet röjes klart af första tonens lust. Så sjunger med rätta skalden, och redan i barnets kärlek till modern visade ung Bismarck hela sin senare individualitet.
Flere uti äldre tiders Banco, förwaltning förmärkte mistbruk med länen pä nämde effecter, dä Banken sjelf utdelat medlen, till förswagan. de, 170 Den iz October. de, och jemwäl förstöring, af den utwä§, som för W.nkets förnämsta werkningS skyldighet ansetts nödwändig, har föranlätit Riksens Stän. ders Banco, Ukffott wid alla föregäende Riksmöten, ifrän och med är 1779-, att genom bestämdt stadgande förebygga enahandamitzbruk i framtiden; men ock, att ej lemna utur ögnasigte, möjligen inträffande händelser och omständigheter, dä författningens bokstafweliga efter, lefnad, kunde förorsaka b^ydande olägenheter.. Med afseende dera, är uti sjelfwa författningen, för dylika fall, ett wisit temporairt undantag wid desi tillämpning, Banco. Fullmäktige bäde tillätit och älagdt, likwäl ej för längre tid, än sädant befinncs nödwändigt. Pä de senast framflutne ären, har grundad anledning sig företedt, till beviljande af det längsta möjli, ga uppskof, för alla pä Attester ifrän StapelStads Wägarne utgängne läns Återbetalning:
Gr, v. Platen bär redan visat, att det synes, som hade Hr Riben icke läst Utskjs betänktn, ty i sådant fall hade han funnit, att i alfi, som är väsendtligt, har Utsk. anfört författningarnas ordalydelse, endast med undantag af de kraftord, hvilka, såsom ”annamma” och dylika, brukades i den tidens cancellistil, men nu nära nog svara mot svordomar, och hvilka Hr Riben med särdeles välbehag upprepat. I saken har Hr Riben påstått, det 1691 års förordning skulle hindra öfverenskonunelsers ingående mellan kyrkoherdar och soldater. Jag påstår motsatsen; och det vore besynnerligt, om regeln, att förord bryter lag, då fråga är om alimän lag, icke äfven skulle gälla i fråga om en särskild stadga; men till yttermera visso får jag åberopa, att åtskilliga dylika öfverenskommelse!- redan finnas af K. M. stgdfästade. Hr Riben har påstått , det 1776 års författning afgjort, att presterskapet skall åtnöja sig med den förvandling af 12 öre s;mt till 6 sk;r, hvilken han anser för den rätta, Alen det förhåller sig med denna 1776 års författning så, att den gafs till fördel för presterskapet och alla andra, som hade gärder, äldre än af år 1719, på det att deras rättigheter ej skulle nedsättas lika mycket som myntvärdet i det hela, Hr Riben bär således åberopat denna författning tvärtemot dess åsyftning. Han har anfört, att Gustaf IV Adolph, oaktadt han mycket gynnade presterskapet, förklarat genom en resolution af 1799, att med lösen för dessa dagsverken borde förhållas på sätt Hr Riben ansett vara rätt. Jag får upplysa, att denna resolution meddelades blott för ett visst fall och således icke utgjorde något allmänt stadgande, men att den derjemte omfattade handtverkare, bruksfolk, torpare och inhyseshjon.
Al, ryr.rrver.rrnrv 1840. <// /^z'o/oeo//e/ ö/vez' ^z rAS-^szrz/ezr, /zzz^e/ rzr/oz' //zzzzs dl/rz/.^ /rozzzzzzAezz rz/z >8/zz/,s-/^zzz/ed « <8/oe/r/zo/zzz<s -8/ott z/ezz 13 ^/zzzzzzzzz^z' 1840. Närvarande: Klans ITxeellens Hans Excellens 8lals-I^inislern för Ulrike Xrendena Herr I^rilrerr» Ä/eezre/z/. Herr krilrerre ^'^ee/r/e/zzr^ Herr l?rillerre I^rilierre nozr -5e/zzz?2ezz/zezzzr^ O refve //<?/>/ oell KU Iierre (K^V/ezz/zzrn/ tillförordnade Idof-Lan-zIeren //zze, 8la l8-8eer6l6rgren 6zv/z. 8edan l^on^l.