Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utförandet var kompositionen Hedrad åldring. 90 år fyllde i måndags friintressant än nu. Måhända berodde detta emelvärdigt och framkallade lifligt bifall. Soaréns herrinnan A. M. Tham, född Alströmer, numera lertid därpå, att utförandet här på de flesta hänslutnummer utgjordes af Brahms ' förträffliga so. bosatt i Upsala. För den vördade åldringen, som der och som helhet var bättre än i Berlin. nat för piano och violin, n:r 3, d-moll, hvilken ännu besitter oförminskade själsoch kroppsnu liksom vid ett föregående tillfälle erhöll ett Operan ' är väl iscensatt och har att uppvisa krafter, gaf ett 30-tal släktingar en animerad särdeles godt utförande af hrr Aulin och Stenmiddag å stadshotellet i Upsala. Hundratals lyckett par vackra dekorationer, nämligen en trädhammar. Publiken, bland hvilken märktes hertigönskningar i form af bref och telegram ingingo gårdsdekoration i första akten och en dekoration innan af Dalai ne samt prinsarne Carl och Eugen, under dagens lopp från anförvanter och vänner. med motiv från Windsors park i den sista akten. var särdeles talrik och lifligt intresserad. Den senare, som utförts i Wien, var särdeles anslående och framkallade lifligt bifall. Att sådant Alexander Petschnikoff har ytterligare gifvit ett Doktorinnans guldmedalj. K. m:t har för öfrigt i rikt mått kom de uppträdande till par konserter härstädes, vid hvilka som hufvudtilldelat lasarettsläkareu i Jönköping A. W. Thodel, hafva vi endast att konstatera. Till sist innummer förekomrnit_Mendelssohns e-moll-konsert, réns maka fru Anna Thorén, som med fara för ropades äfven hofkapellniästaren hr Henneberg Bachs Chioconna och aria på g-strängen samt eget lif i somras i Oskarshamnstrakten räddade och förste regissören hr Rundberg. Griegs c moll-sonat.
<7. //. 6) //engranat. 24 LvNAt Uo/.'r§ .VäckiAa ?r"oxoLitts», 71? 8. ^ k/// Gottan ^v>nnr/e^ 5 ^/-/nsent ^en.tton§-<7n§§a ^r/a^t^enc/e,//s/^onen, n^ota^nnr/e ^o> /ron/' oo/r en Lr? ^/r'/7 c/et öe/a/i/i «/'/on oo/r t/en^tAo7nn«-^enn/nFn/^ /r r//7/et r?t/r/ntex T^/ottnn^ §tnt, ^o/n c/en //endron, /roEen, -n/c/ «/.s/cec/^- tc/Acrnc/et, a/ nä7nnc/cr <7cr§§a en/rck/Ze^, oe/r c/st,oen,i/oc/.?/- e Zo^, Zrneet/ZZ ^e/'§onen -nnn/t /reecrtt/AacZ, o/n /rån ncr/rt c/eZeAcrne r /nrnn/r'tet§-A/7A'§/nan>5-t76!;§rrn. 17ce-4miccri L. k. t^oxel, 6onrce-^mr>cr1. 5. ll. XieuZeitVi mm e n 7 6 ct7 / c n-sc.- I', v. 8Llioei3au, 6ontiL-/4wirl>I. 0. v. Oegsclslt 1 (4. v. L^clovv . cl. Li-uncrovs L. O. I^^uliii 1. 11. Löö I.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets Betänkande, hvilket så fullständigt upptager alla moliverna, att det är öfverflödigt åter upprepa dem. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Det torde synas förmätet af mig, att så ofta borttaga Ridderskapets och Adelns tid med försvarandet af det Utskotts Betänkande, i hvilkas uppgörande jag sjelf deltagit; men jag tror mig böra upplysa skälen till Utskottets åsigter, då det af de gjorde anmärkningarne synes, att dessa åsigter ensamt ej göra sig nog gällande. Jag torde först böra redovisa, hvaruti HofRätternas leuterationsrätt består. Det är en del af nåderätten, öfverlemnad från Konungen till HofRätterna. Att leuteration verkligen innefattar Konungens nåderätt, på HofRätterne öfverlåten, synes tydligt af expeditionssättet för Utslag i sådane mål, deruti leuteration ägt rum. De skrifvas efter ett af Kongl. Maj:t faststäldt formulair, och lyda sålunda: Enligt den eller den §. af lagen är N. N. förvunnen till det eller det brott, hvarföre lifsstraff' är stadgadts men Kongl. Maj:t vill dock af gunst och nåd honom från lif sstraff et förskona &c. Jag frågar då, om det nu mera, när HofRätterne icke 122 Den g Februärii e. m. äro Konungens Högsta Nämnd eller domina Konungs dom, är förenligt med våra Grundlagar, att HofRätterne bibehållas vid en sådan rätt, eller om någonsin nåderätlen kan eller bör utöfvas af någon annan, än Kongl. Maj:t sjelf. Derföre har HofRätten öfver Skåne och Blekinge också ej tillåtit sig utöfningen af denna rätt. Jag bar sjelf utöfvat den såsom ledamot af en annan Öfverdomstol, emedan den icke blifvit återkallad; men jag tvekar ej, att nu rösta för ett sådant återkallande. Huru besynnerligt skulle det icke förefalla i en landsort, om t. ex. HofRätten i Jönköping eller Christianstad utfärdade leuterations-utslag, då Konungen vistades i staden.
Den 2i Maji f m, skaffande af KrigsAcademien på Carlberg, jemte Militaire-lärares anställande vid Universiteterne, och Friherre Adlerbeth samt Herr Bråkenhjelm hafva i dag yttrat sig för den idée jag förut framställt. Jag förenar mig nu med hyad desse sednare, lika träffande som grundligt anfört, angående billigheten och möjligheten att vid 'Universiten bereda tillfälle för militairisk bildning; och ehuruväl min motion blifvit afslagen, vågar jag underställa, om den icke kunde såsom en modification få åtfölja Herrar Montgommeries och von Hartmansdorff^ motion samt således komma under OeconomieUtskottets pröf-, ning. • Grefve Posse, Carl Henric: Som Friherre Björnstjerna, hvilken gifvit anledning till denna discussion, icke år närvarande, torde det tillåtas mig att upptaga en anmärkning Friherre Adlerbeth gjort, då han nemligen bestridt Friherre Björnstjernas yttrande, att våra Gymnasier skulle meddela blott en ensidig bildning med Theologisk tendence. Friherre Adlerbeth har som skål deremot anfört, att de få låra Latin. Om jag ej bedrager mig, står det i Friherre Björnstjernas yttrande, att de väl få lära Latin, men deraf följer ej, att de erhålla de knnskaper, som behöfvas för det offentliga lifvet. Jr»g skulle således kunna förena mig med Friherre Björnstjerna, att våra allmänna undervisnings-anstalter åro föga passande att meddela och utsprida den upplysning, som i närvarande tid år behöflig, och ehuru Friherre Adlerbeth och Herr von Hartmansdorff försäkrat, att de i Den 21 Maji J. m '. följd af den nya SkolOrdningen hafva vunnit erforderlig förbättring, skulle jag dock tro, att oåndligen mycket återstår, för att kunna sätta dem i jemförelse med dem som finnas, i andra Länder. Man får hos oss låra Latin, Grekiska, Hebreiska, men högst sparsamt alla de veten< skaper, som åro af vigt i det allmänna lif vet.
O. är, i stället för moment 2 af § 44 i Banko-reglementet föreslaget följande: »Till de i §:n upptagna tjenstebefattningar utnämna Fullmägtige bland kompe»tente sökande den för Verkets tjenst mest skicklige och passande; dock att sökande, »hvarandra fullt jemngoda, i afseende på skicklighet och lämplighet, må få tillgodo»njuta sin inom Verket egande tur och anciennitet, som räknas från första fullmagts »eiler förordnandes datum inom hvarje tjenstegrad.» Hvad här föreslås innefattar, enligt Under-styrelsens omdöme, en verklig förbättring, hvadan Under-styrelsen, under åberopande af hvad ofvan blifvit vttradt i (råga om bibehållandet af tjenste-förslags upprättande hos Under-styielsen, i ödmjukhet tillstyrker dess antagande endast med dels följande tillägg vid momentets början: »Vid sä väl förslags upprättande som utnämningar till öfriga i § uppräknade tjänster utses bland kompetente &c.» och dels den ändring vid slutet af momentet, att ordet: »förordnandes» utbytes emot: »konstitutorials», rörande hvilken ändring åberopas hvad här nästnedan förekommer. Uuder Litt. Q. föreslås, bland annat: »Fullmägtige berättigas att, intilldess tjenstemannapersonalen blifvit i öfverens»stämmelse med nya instruktionerna ordnad och slutligen bestämd, endast genom för»ordnande tillsätta ledigblifvande Ijenster.» Att under en mellantid, som kommer att räcka liera år, tillsätta tjenster endast på förordnande i vanlig mening, det vill säga utan anslag och förslag och således utan att vederbörande ordinarie och extra-ordinarie tjenstemän blifva satta i tillfälle att i förut bestämd ordning anmäla sig såsom sökande och få sina anspråk pröfvade, medförer både för Banko-verket sjelft och tjenstemännen de största olägenheter och skulle, ju längre ett sådant tillstånd fortfore, lända lill verklig oreda och oordning inom Verket.
E n föda m å aldrig så m y c k e t tilltala oss, vi ledsna d o c k slutligen v i d densamma, om vi alltför ofta få förtära den. Förklaringen härtill synes väsentligen ligga däri, att magsäcken genom ständigt enahanda retning på något sätt förslöas, så att den icke mera bildar tillräcklig magsaft. Detta behof af o m - växling i födan är naturligtvis ingalunda liktydigt m e d ett b e h o f efter läckra o c h dyrbara maträtter o c h kan utan någon egentlig svårighet tillfredsställas, ty af samma slags födoämnen kunna j u f ö r samma kostnad flere olika maträtter tillredas, hvilka alla hafva sin särskilda smak. Anmärkas b ö r, att det viktigaste af alla våra födoämnen, brödet, också är det, v i d hvilket vi minst lätt ledsna eller rättare sagdt v i d hvilket vi alls icke ledsna. 1895 vin städse omväxlade m e d flere månaders afhållsamhet o c h det under iakttagande af att bägge perioderna så jämnt s o m möjligt fördelades på olika årstider. Resultatet var att gossarne under den period, de fìngo vin, föreföllo föräldrarne mattare, sömnigare, mindre upplagda f ö r andligt arbete, deras sömn var oroligare, oftare afbruten o c h därför mindre vederkvickande. T v å af gossarne märkte detta själfva så tydligt, att de af egen drift bådo föräldrarna att förskonas från vinet. U r medicinsk synpunkt är spriten, såsom en framstående tysk universitetslärare v i d en medicinsk kongress yttrat, ett retmedel. » Barnets kropp behöfver intet sådant, den måste hållas frisk, hafva g o d luft, rörelse, g o d föda.
Oaktadt jag medgifver, att utrymmet der för närvide är tillräckligt, derest icke någon större utvidgning skulle komma i fråga, förundrar det mig likväl att personer, som hufvudsakligen bekämpat sammanbindningsbanan af det skäl, att den skulle hindra rörelsen i Stockholm, halva förordat anläggandet af en större station i Stadsgården, hvarigenom just det största hinder för den allmänna rörelsen skulle uppkomma; ty då hamnen skulle upptagas af en station, hvilken naturligtvis måste vara instängd och alldeles för sig sjelf, måste dess begagnande göras omöjligt för allt, utom för jernvägens eget behof och de varor, som med densamma anlända. Då således detta förslag icke ansetts möjligt att realisera, är det klart att man måst uppsöka någon annan plats för en bangård, som motsvarade södra Mälaresidans behof; men, enär ej någon sådan kunnat uppletas, har ej funnits något annat medel än öfverföra jernvägen till norr. Under sådane förhållanden har, vid jemförelse melian de båda alternativa förslagen, Klara sjö och Ladugårdslandet, någon tvekan i valet dem emellan, åtminstone för mig, varit omöjlig; ty, om 270 Den 12 Maj f. m. jag uppdrager en cirkel med Klara sjö til! medelpunkt och med en radie af 4,500 fots längd, så faller inom denna cirkel mycket större befolkning och kapitalförmögenhet, än om jag skulle uppdraga en lika stor cirkel på Ladugårdslandet, d. v. s. att rörelsen omkring Klara sjö är mycket starkare än på Ladugårdslandet. Man har vidare sagt, att Stockholm skulle, genom detta förslag, komma att underkastas större utgifter. Jag erkänner detta, men hemställer tillika, om ej Stockholms kommunalstvrelse i detta hänseende är den mest kompetente domaren; och då denna styrelse med en betydlig majoritet uttalat sig för denna åsigt, behöfva vi ej hafva så stora bekymmer i detta afseende. Man har vidare framhållit, att man borde uppskjuta ordnandet af planen i sin helhet och nu stanna vid att nedföra banan genom en tunnel till Stadsgården, hvaraf en gifven följd skulle blifva att man måst vara betänkt på anläggandet af en särskild station vid Nybron för den norra banan.
Banken aflemnns den vid artis slut varande behållning af Filial-Disconternes medel, stim består uti Bancoeller Riksgälds - Sedlar, blott med afdrag af hvad till desse Disconters redan förfallne Skulders betalande mäste Italius i beredskap samt till aflöning och andre omkostnaders bestridande anses kunna erfordras; kommandes ordentlig Liqvidation emellan Banken och RiksgäldsContairet häröfver, ätt för hvarje är upprättas, Emot den uti 2 mom• af 3:eAfdeln. före• slagne prpescriptions tiden, inom hvilken Discont, fordringar till liqvid böra inlemnas, har en värd Redan 01 af Högloft, Ridderskapet och Adeln anmärkt, att vanlig års-proclama, vore meta lämplig. Då det vore Riksgälds-Gontoiret, men icke Sjelfva Discont-Bolagen, sotn hos vederbörliga Rådstufvu Rätter skulle begära års proclamata, tyckes det vara mera förenligt med vanliga bruket, när fråga är om praascriptions-lid för sådane papper, hvilka för allmän räkning skola liqvideras. att pragscriptions tiden af Kongl, Majit i Nåder utsattes och kungöres. I anledning af 3 mom. är anmärkt, att föremålen för Utrednings Contoirens verksamhet icke skola vara bestämde. Förenade Utskotten få till svar härå yttra, att, när uti nyssnämnde moment sages, det Lån. tagare må äga frihet att tili Utrednings Gontoi. 5 044 Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden. ren uppgifva sina Gmsättnings-Reversal, jemte livad i Capita' afbetalning och ränta skall erläggas, sä foijer häraf, att Ufredr.ings-Contoiren icke fä vägra att desse Handlingar och^ Penningar emottaga; men huru Utrednings - Contoiren hl freed skola förfara ellsr sköta de uppdrag, Herrar
Sverige ej genom fabriks-iörelses bedrifvande kunde alstra några större capital, borde landets Författningar hafva till syftemål att, jemle förståndets och hjertats förädling, bereda utvägar lill en jemn och säker bergning för massan af nationen, hvarigenom fattigdom och brott bäst skulle förekommas; men emedan motionären ansåg detta ändamål icke genom, stående arbets-inrätlningar eller de nuvarande Correetions-inrältningarne kunna vinnas, utan att allmänna uppmärksamheten i stället borde lästas på andra lättare medel att åt de fattige bereda arbels-förtjenst, dertill landets vidsträckta odlingsbara mossar och kärr, samt malmdigra berg lemnade ypperliga tillfällen, funne motionären sig böra till Rikets Ständers pröfning aflemna följande förslag: u) att Bergsbruksidkare i allmänhet och de i noria orterna i synnerhet borde erbjudas och uppmanas att, utan eller med militairisk bevakning på Statens bekostnad, från Corrections-husen, fängelserne och Communeina emottaga så stort antal arbetsföre fattighjon, lösdrifvare och mindre förbrytare, de möjligen kunde sysselsätta; b~) alt tillunderhållande och befordrande häraf borde ett anslag af Stats-meillen lemnäs. hvaraf lån utdelades emot låg ränta eller ock alldeles räntefria till Bih. till B. St. Fröt. 1840 och 1841, y Sami. 2 Jfd. 14 lläftt i 2 Lagsamt Allm.
Smickrad af denna anhållan gjorde han henne ett morgonbesök, innan han efterkom denna önskan, och blef så intagen af hennes vördnadsbjudande och tillika vänliga öppna väsende, att han ansåg det vara en lycka för sin moderlösa dotter, att någongång få profitera af hennes lärorika umgänge. Gerna hade Lindendal gjort dem sällskap i stället för att dröja qvar ännu en dag, men då hans värd ej sade sig vara i tillfälle att komma med, gick det icke an. Jean höll på att eröfra fjerde platsen i vagnen, men till Leonnas stora glädje, fann hans far det icke passande, att sonen så «sans façon» gjorde grandtanten sin första visit. Samma afton sedan Nordenskans rest bort, satt den goda friherrinnan med sina unga vänner i förtroligt samspråk. Hon ville veta, huru de passerat tiden, och huru de funnit allt. Öfvertygade att hon ej, som många andra, skulle vända deras öppenhjertighet i elak mening, berättade de muntert sina små äfventyr. Hvad som rörde Lindendals möte med Elise berördes blott lätt, Leonna var för delikat att bry sin vän; Elise var deruti för mycket hjeltinnan. De afhördes under en vältalig tystnad; ett leende, en nästan omärklig skakning på hufvudet voro tecknen till friherrinnans tankar, men hon skrattade rätt hjertligt åt fröken Evas «spökkammare» och «poesier,» som hon vid genomögnandet sedan benämnde «¯ragout på poetisk hackmat¯.» När de slutat, sade hon: «tack mina unga vänner, hvad ni omtalat innehåller visst bara bagateller, men det har stadgat mitt omdöme om ställningen i detta hus, för hvilket jag intresserar mig. Vi hafva väl alltid underhållit, hvad man kallar en slägt-korrespondens, men huru förtrolig den än må synas, säges aldrig hvad man vill, man döljer och förgyller. — Tro min erfarenhet,» fortfor hon efter en stunds uppehåll, «ej vid större inträffade händelser, ej i det allmänna sällskapslifvet, eller af deras mer eller mindre deltagande i välgörenhetsanstalter, lär man sig så väl känna menniskor, som i husliga förhållanden sins emellan, och i deras bemötande mot gamla bekanta.
Majit i underdånighet begärt: att den af extra roterings-jemnknings-kommissionerne, efter 1823 års riksdag oell, med föranledande af för dem ut - Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 48. 7 färdade Instruktioner, hos Kongl. Maj:t föreslagna tillökning i ordinarie knektehållet, genom en del krono-skattesamt frälsehemmans och lägenheters åläggande af ordinarie roterings besvär, derifrån desamme ditintills varit befriade, såsom blott innefattande den förberedande åtgärd, som af Rikets år 1823 församlade Ständer, genom deras förberörde underdåniga skrifvelse, varit åsyftad, icke måtte till någon slags verkställighet befordras innan Rikets Ständer, efter mottagande af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, fått tillfälle att derom sig utlåta med den beslutande rätt, som genom 73 och 80 §§. Regeringsformen vore Rikets Ständer förbehållen och försäkrad; att, i den händelse någon verkställighet af berörde förslag till ny ordinarie rotering i en eller annan del af Riket skulle, såsom följd af missförstånd å lokal-auktoriteternes sida, hafva blifvit vidtagen, densamma måtte genom Kongl. Maj:ts nådiga försorg, blifva återkallad; att de hemmansegare, hvilka tilläfventyrs icke inom dem förelagd fatalietid, anfört underdåniga besvär öfver rote-jemnknings-kommissionei nes åtgärder att ny ordinarie rotering ålägga, ej måtte anses derigenom hafva en sådan tillökad tunga sig åtagit, eller förlorat sin rätt att derifrån blifva befriade, intilldess Rikets Ständer sig i hufvudfrågan yttrat; samt att, derest, emot förmodan, någon kostnad eller förlust af en eller annan beskaffenhet, såsom följd af jordens upptagande till ny ordinarie rotering, blifvit egaren tillskyndad, tillfälle måtte honom beredas att sin rätt till ersättning derför i laga ordning utföra och gällande göra.
Uppå härefter framställd propos. bifölls Utsk:s uti ifrågavar. punkt gjorda hemställan, med förbigående af det anförde motivet, att någon framställning om de deri omförmälde indelningarne icke förekommit i K. M:s till nu församlade Ständer aflåtna nåd. propos. ang:de serskildta till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot statsanslag. Den 26 April f. m. 131 25:te punkten, ang:d.e ifrugastäld öfvcrflyttning af åtskilliga anslag från extra till ordinarie stat. Bifölls. 26:te punkten, ang:de skrifmaterialier och expenser samt ved och. tjus. Lades till handlingarne. 27:de punkten, ang:de öfrige under 6:te hufvudtiteln uplagjie utgiftssummor; och 28:de punkten, innefattande hemställan, att It. St:s godkännande af denna hufvudtitel med bifogad tabell ej må lägga hinder i vägen för verkställandet af de beslut, R. St. kunna fatta i fråga om allmän förenkling eller indragning till Statsverket af indeldta räntorne och tionden. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande SlatsUtskrs d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlät. N:o 88, ang:de reglering af utgifterne under RiksStatens Sjunde hufvudtitel. l:sta punkten, ang:de Kammar-coll:m och Kammar-rutten, Bifölls. 2:clra punkten, ang:de Stats-kontoret. Hr Sandströmer, Anders Peter: Under loppet af en längre tid hafva nya regleringar af embetsverken varit föremål för serskilda framställningar och önskningar å representationens sida, och då K. M. numera, i den man omständigheterne det medgifvit, vidtagit åtskilliga dylika regleringar, har det således varit för att i detta hänseende gå R. St:s berörde framställningar och önskningar till mötes.
Detta drabbar följaktligen allmänheten, och då är det bättre att en jurist alttid finnes i Direktm, så att en lånesökande, hvars hypothek eller borgensförbindelse, eller hvilka handlingar som helst, skola pröfvas, må kunna få sin sak genast afgjord, än att ärendet fördröjes genom väutan på juristens rådförande. Det förslag, Banko-Fullm:ge upgjort, återfinnes på tredje sidan, och jag anhåller, att R. o. Ad. måtte antaga detsamma, i st. f. del, som Utsk. framställt. Jag hade så när glömt nptaga sista punkten c, hvari föreslås, att ”Fullnuge skola, för hvarje år, utnämna Ordfönde och vice Ordför:de i direktionen.” Det förstås af sig sjelft, att, i den händelse R. o. Ad. skulle godkänna den sammansättning af Diskontdireklm, hvilken blifvit af Fullmtge föreslagen, skulle naturligtvis Ordfönde-skapet derstädes komma alt förblifva likadant som hittills 74 'Den 28 Oktober f. m. och sorn det är bland Fullm:ge sjelfve; ty att stadga annorlunda för Banko-diskontens Direktion an för Fullm:ge sjelfve, lärer icke, vara lämpligt. Kanske torde icke heller ärenderna vinna derpå, att man förordnar en person till Ordför:de eller vice Ordföride, i händelse andra personer af Direkttn derigenom skulle anse sig förbigångne, och tycka sig vara lika goda, om icke bättre, än den utsedde, hvaraf afund och oenighet lättare skulle upkomma, än om Ordför:de-skapet en gång för alla vore gifvet, och derigenom ingen tvist underkasladt. När målen öfverhufvud äro af den enkla beskaffenhet, som här är förhållandet, är det desto onödigare att förordna någon serskild Ordförtde, eller vice Ordför:de. Jag anhåller fördenskull, att R. o. Ad. måtte, med afslag å den första punkten och dithörande under-afdeln:r, antaga BijnkoFullm:ges förslag.
St. icke äro i någon mån belåtna att i dessas ställe få emottaga blott comite'-belänk:n, sådana som det ifrågavarande. Jag delar icke den åsigten, att någon särdeles fara är för handen, i fall af fattig-lagstiftningens fördröjande; och om så vore, så blefve felet otvifvelaktigt Styrelsens allena, som icke under de 6 sedan sista riksdag förflutna år kunnat tillvägabringa de erforderliga lagförslagen, hvilkas granskning och antagande hade påkallat ett alldeles ojemförligt mindre arbete, än det i min tanka nära nog för lagstiftningen omöjliga att, med hopp om någon framgång, uppgöra dessa i samhällets nästan alla förhållanden så djupt ingri - D c rj 12 Februari e. m. pande förslag. Jag tror för ingen del, och liar redan i f. in. plenum yttrat, att våra för handen varande fattiglagar icke äro sådana, att menskligheten lider genom bristerna. Barmhertigheten och gifmiidbeten är måhända större, än den någonsin varit; och det är ej egentligen tiggaren, som behof ver något ökadt skydd i lagarna, men det är communen, som behöfver skydd mot det sjelfsvåldiga tiggeriet, emot gesäll vandringar, och emot kringstrykande handlöst öfverlemnade sjömän; och luiru långt lagarna, i dessa delar, böra och kunna gä till inskränkning uti menniskans rättigheter, borde, i min tanka, säkrare och bättre kunna pröfvas och föreslås utaf en Styrelses lagkunnige och erfarne män, än af en rådslående församling, hvars många olikartade elementer otvifvelaktigt mera bestämmer dess verkningsornfång till granskning af förslagen, än tili uppgörande af sådana. Jag anhåller, att dessa mina åsigter mätte till Ekon.- U(sk:s bepröfvande få åtfölja den R. propos:n, sorn till il. St. öf v er le m n a t comi te'-b e tä n k. Gr. Anckarsvärd tilläde derefter muntligen: