Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sora emellertid Fru Tinnerholm nyligen, under riksdagens, lopp, allidit, får jag, jemte anmälan om delta dödsfall, hvarigenom mitt nyssnämnda förslag naturligtvis förfaller, hemställa, att halfva samman, eller 150 Itxlr H mt, må beviljas såsom årlig pension åt ofvannämnde malcars, sedan flere år sjukliga och i ytterst behöfvande omständigheter sig befintliga dotter, Demoiselle Helena Josefina Adelaide Tinnerholm; och får jag äran hänvisa dels till redan förut inlemnade handlingar samt dels till hosföljande boupptecknings-transsumt, läkareoch prestbetyg samt anhålla, med stöd af Riksdags-ordningens 56:te §, alt detta mitt nu väckta förslag må till Höglolliga Stuts—Utskottet remitteras. Stockholm deri 10 Juni 1863. Oscar von Knorring. N limmer: Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Litt. A. Namn : Födelseår och ort: Föregående levnadsförhållanden : Ankommen från : Anmärkningar: ' U 60 7» 60 Beata Sofia B —dotter Densamma Emilia Catharina Seli—dt Densamma Maria Adriana Charlotta S—g Carolina L—k 1834. Halland, Träslöf socken. Torparedotter; klen kristendom; klen fölslåndsgåfva. straffad för inbrottsstöld. 1819.Stoekholin, Hofförsamlin - fadren Vagnmakare. 1814. Stockholm, Maria församl. 1820. Länna i Södermanland. straffad för 3:e resan stöld. straffad förfickstöld. Har födI oäkta harn. den 6 April 1860 fr. norra korrektionsinrätlninsen. d. 10 April 1860 fr. norra korrektionsinrättningen. häktad för stöld. d. 24 April 1860 f r. norra korreksionsinrättningen. den 30 Maj 1860 fr/norra korrektionsinrätlningen. Utgick d.
Domhafvanden till sitt urskuldande andragit, icke förtjenade ringaste afseende, pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 4 Kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma honom att för detta om oförstånd vittnande oriktiga domslut böta Femtio Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kronan, Kinnevalds Härad och Advokat-fiskals-embetet, skolande, enligt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790, t. f. Domhafvandens andel i Häradets lott af dessa böter tillfalla Kronobergs läns Lazarett. Detta utslag har vunnit laga kraft. I anledning af anmäld klagan öfver dröjsmål med ett på Magistratens i Sala handläggning beroende arfskifte, hade Justitie-Ombudsmannen förordnat åtal inför Kongl. Svea Hofrätt emot bemälde Magistrat. De omständigheter, hvilka anfördes till grund för berörda klagan, voro, i största korthet framstälda, följande: Två äkta makar hade upprättat inbördes testamente, enligt hvilket vid ena makans död, den efterlefvande skulle intill sin död sitta i orubbad besittning af all qvarlåtenskapen i boet, hvilken sedermera borde fördelas emellan bägge makarnes arfvingar. Mannen dog 1838, hustrun den 28 Januari 1847. Makarnas äktenskap var ej välsignadt med bröstarfvingar; men hustrun hade af ett föregående äktenskap en före henne afliden dotter, som efterlemnat omyndiga barn. Mannen efterlemnade såsom arfvingar broders barn och barnabarn. Den 20 Oktober 1850 utsåg Magistraten i Sala, der arflåtarne i lifstiden bott, af sina ledamöter två Deputerade att förrätta arfskifte efter bemälda makar emellan deras ofvan uppräknade arfvingar. Ett sådant skifte verkstäldes ock den 10 Oktober 1851. Det klandrades likväl, å ömse sidor.
Jag har icke ansett, att stadgandet bör införas i Ridd.Ordn. för det närvar., ty sådant kan icke ske utan Konungens sanction; men jag har yttrat, att om R. o. Ad. antager förslaget, och finner detsamma under tillämpningen nyttigt, så är intet hinder i vägen att vid riksdagens slut begära K. M:s stadfästelse å förslaget samt dess införande uti Ridd.Ordn. Sedan Den 12 October e. m. 145 Sedan härefter öfverläggningen, uppå derom gjord propos., af R. o. Ad. ansetts fulländad, yttrade Ii. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Gr. Gyldenstolpe, med hvilken andra ledamöter sig förenat, förklarat sig icke kunna bifalla Utsk:s förslag, med annat villkor, än att ifrågavar. stadgande blefve infördt i Ridd.Ordn.; men alt ett sådant yrkande, efter H. Ex;s omdöme, icke kunde vid detta tillfälle förekomma lill R. o. Ad:s pröfning, utan måste anses såsom en ny fråga, enär Ulsk;s förslag, äfvensom den motion, hvilken dertill gifvit anledn., afsåg ett stadgande, som skulle blifva gällande för denna riksdag, och Gr. Gyldenslolpes yrkande deremot åsyftade ett stadgande, som borde lända till efterrättelse vid kommande riksdagar, och således innefattade en utsträckning af frågan, som, på grund af endast denna öfverläggning, icke kunde beredas, utan måste åstadkommas genom särskild motion ; i följd hvaraf H. Ex. ej kunde annat än inskränka sig till att framställa propos. på Ulsk:s mern. Gr. Gyldenstolpe: Jag anhåller då att få veta, om det står i Ridd.Utsk:s förslag, att det endast är gällande för denna riksdag. Gr. Wrangel: H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs sista framställning ger mig en förnyad anledn. alt fästa uppmärksamheten på detta förslags besynnerlighet. Detta är ett sätt att för hvarje riksdag stifta ny lag för Riddarhuset.
Expeditions-Utskottels förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrif velser: N:o 21, om tillägg till 9 § i Kongl. Förordningen den 16 November 1849, angående iakttagelser i afseende å passagerare-ångfartygs byggnad m. m.; N:o 22, om ändringar i Kongl. Stadgan den 13 April 1808 om jagt och djurfång samt i Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851; och N:o 23, i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition, angående ändrin gar i stadgandena om inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet; Godkändes. Den 25 Februari. Frän Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. D. Upplästes det bos Rikets Ständers Elektorer för val af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans Suppleant den 21 dennes hållna Protokoll, hvaraf inhem tades att dertill blifvit utsedd Häradshöfdingen, Assessoren Gerhard Lagerstråle; och beslöts det skulle Expeditions-Utskottet. genom utdrag af Protokollet, derom underrättas, med anmodan att, i anledning deraf, uppsätta och till Riks-stånden inkomma med förslag till förordnande samt underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t. S. D. Remitterades till Bevillnings-Ulskottet ett denna dag af Herr Hjerta, Lars, afgifvet anförande i fråga om Kongl. Majits den 18 dennes e. m. till nämnda Utskott remitterade Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om förändringar i lagstiftningen, angående tull och andra dermed förenade afgifter. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handling arne Banko-Utskottets den 14 och 21 dennes på bordet lagda Memorial N:o 13, i anledning al erhållen återremiss af 12 § i Utskottets Berättelse N:o 8. 212 Frol.-Utdrag den 25 Februari i857. S. D.
Efter öfvervägande af hvad berörde memorial innehåller, få Utskotten förklara, att, då regleringen af Postverkets aflöningsoch omkostnads-stater ankommer på Kongl. Maj:t, till hvars disposition för Postverkets behof öfverskottet å Postmedlen, sedan Statsverkets nettobehållning derå afräknats, är Stalssamt Allm. Best.- och Ekon.-V(sköttens Memorial, N:o 80. 25 är öfverlemnadt, samt motionären icke anfort något i Utskottens tanke giltigt skäl för den äskade indragningen, Utskotten icke kunna tillstyrka, att någon åtgärd, i anledning af förevarande motion, må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 4 Mars 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl 6 e. m Memoria/, i anledning af erhällen återremiss å Utlåtandet N:o 11, angående vackt fråga om lindring i Krono-br ef bäring s-skyldigheten. Utskottens berörde Utlåtande har blifvit återremitteradt af Hederv. Bonde-Ståndet, men godkändt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln d. 1 1, af Högv. Preste-Ståndet d. 9 och af Vällofl. Borgare-Ståndet den 11 nästlidne D ecember, likväl af sistnämnde Stånd med den förändring, att, i momentet Lit. c, af de pag. 4 tillstyrkta bestämmelserna för reglering af Kronobrelbäringen fögderieller häradsvis, orden: andra communala a/gifter borde utbytas till desse: andra allmänna af gifter. Då utlåtandet blifvit hufvudsakligen af Trenne Riks-Stånd godkändt, torde, jemlikt 75 § Riksdags-Ordniugen, Hederv. Bonde-Ståndets återremiss icke till någon åtgärd föranleda.
Jag har egentligen uppträdt derföre, att jag anser icke någon återremiss vara nödvändig, utan jag skulle tro att R. o. Ad. genast kunde fatta sitt beslut och bestämma, alt denna lånefond skall förblifva vid hvad den för närvar, utgör, d. v. s, 6,500,000 r:dr och således anhåller jag om propos. derpå. Hr von Hartmansdorff: Jag är förekommen af Gr. Gyldenstolpe; men lill de skäl, som han yttrat för afslag genast, får jag äfven lägga det, att om R. o. Ad., inom hvilket Stånd ingen talat lill fördel för U(sk:s förslag, skulle afslä denna punkt genast och förblifva vid den summa, som förut varit bestämd, så sluppe vi äfven att återremittera den 24:de punkten, hvilket i annat fall och om man återremitterar den förevar, skulle blifva behöfiigt. Gr. D e ii 19 April f. m. 193 Gr. Liljencrantz: Jag anhåller att få instämma med de Hrr, som föreslagit att R. o. Ad. mätte afgöra denna fråga genast och jag lager mig friheten att fästa Hrrmes uppmärksamhet på fördelen af att saken behandlas så, efter en återremiss sannolikt icke skulle hafva den aldra minsta påföljd. Det är nemi. gifvet, alt Bonde-St:s 9 ledamöter i Banko-Utsk., hvilka biträdt detta betänk., icke låta af någon återemiss förändra sin öfvertygelse, och sannolikt icke heller någon af de personer, som bidragit lill det betänk., som här är afgifvet. Af sådant skäl vågar jag tillstyrka R. o. Ad. att genast fatta beslut i frågan. Hvad beträffar sjelfva saken, så kan jag icke dela de Hi rs åsigt, som afstyrka den föreslagna tillökningen i fonden för belåning af fastigheter.
Vexlingsförskott till landsorterne 63,801: 12.— Inlöste otydlige sedlar: af äldre slaget 8,874: 45. 4. „ nyare d:o 2,616: 32. — Metalliska värdet af RiksgäldsKontorets utelöpande Koppar poUetter 54,580: 10._3. u29)873. 3 7 Summa Sedelstock 30,048,411: 33. 4. Bankens Guldoch Silfver-tillgång uppgick samma dag, evalverad i R:dr B:ko, till 13,041,005 : 22.— Sedelstocken får det utöfver högst utgöra 20,000,000: 33 041005* 22 hvadan densamma med 2,992,593: 36. 8. understiger maximum. 27. Jemte anmälan dels om Kongl. Maj:ts den 13 October 1848 meddelade Nådiga beslut, angående tiden för Kongl. Myntverkets förflyttning till dess nya lokal å Kungsholmen, dels ock att, enligt Öfver-Direktörens för Kongl. Myntverket uppgift, myntningsarbetena 4 Uppgift öfvér Sedelstockens och Metalliska kassans belopp. ingående Si Ifverutmyntningen. Kongl. Myntverkets räkningar öfver Guldoch Silfverutmyntningen. Tn venteringar a Kongl, Myntverket. Myntning af Koppar för Bankens räkning. 26 borde kunna påbörjas i nämnde lokal under loppet af April månad detta år, derest icke alldeles opåräknade hinder inträffade, begärde Kongl. Statskontoret under den 10 November nasti, år Fullmäktiges yttrande med afseende å den myntning, som före Kongl. Myntverkets flyttning oundgängligen för Bankenerfordrades; till svar hvarå Fullmäktige, bland, annat, meddelade, att, under förutsättning, det myntningsarbetena kunde, efter Kongl. Myntverkets förflyttning, åter vidtaga å den af Kongl. Stals-Kontorel uppgifna tid, något hinder icke mötte från Bankens sida för nämnde förflyttning inom den tid, sorn derför är vorden afsedd.
Han kände sig sårad däraf och drog sig tillbaka. Men icke modlös och förkrossad. Ännu hoppades han lika mycket af lifvet. Det gälde blott att vänta, att arbeta och tvinga sig till anseende. Att stämma ner sina fordringar för tillfället och icke begära för mycket i början. Han stängde sig inne och började stormläsa. Det fans ju ändå allt det där, efter hvilket hans själ sträckte sig i feberaktig längtan, allt det där, som vuxit in i hans medvetande liksom tron på gud, men aldrig våldsamt blifvit ryckt upp med rötterna. Felet var blott, att han icke strax kunde räcka det allt. Det kom på honom som en ingifvelse, att hans examen skulle vara ett af kompetensvilkoren, och han ägnade sig åt sina studier med brinnande flit. Under det första året af sin studenttid kom han nästan aldrig ut. Det var i början af tredje terminen som han låg vid universitetet, då teatersällskapet kom till staden. Hap kunde icke neka sig den lilla vederkvickelsen att gå upp. Han bevistade första, andra och tredje representationen; och slutligen kunde han icke dölja för sig själf, att det icke endast var kärlek till konsten som drog honom dit. Vid den upptäckten kände han sig något ängslig och funderade på att draga sig tillbaka, men kunde icke. Där vaknade nu igen hela hans kufvade längtan efter lycka, efter att upplefva något, hvad som hälst, blott det gaf honom i förskott en enda liten droppe af all den sällhet, lifvet ju ändå höll i beredskap. Om det funnes någon som kunde älska honom! Där han nu stod, hade han stått hvarje afton under sejouren. Och icke allenast fruarnas uppmärksamhet hade han tilldragit sig, utan också hennes. Han såg det på den snabba blick, som flög till hans plats, hvarje gång hon gjorde sin första entré. Nu gick ridån upp. Han rätade på sig, och ögonen riktades hastigt mot scenen. Åh, som hon spelade! Han kysste henne i tanken för hvarje replik. Och hur skön hon var! »Skön när hon log, skön, skön som en solbeglänst lilja. Skön när hon grät, skön, skön som en daggbestänkt ros.» Detta var något som alldeles af en händelse föll honom i minnet. Dels fann han strofen ganska vacker, dels hade den sin egen historia.
Hon har allt, hon har makt och öfverflöd; och han är henne nära. Hans kärlek tillhör henne. Hvarför skulle icke hennes barn få lefva? O Gud, o Gud, förlåt mitt hjärtas bitterhet! (September.) Detta duger icke, go’vänner! Båtsman Halvorsen klämmer bussen energiskt mellan oxeltänderna, spottar svart och stoppar händerna trotsigt i byxfickorna. Rundt omkring honom ha ett hundratal af de nyvärfvade norska matroserna och af Holmens fasta arbetspersonal samlat sig lyssnande. Alla tyckas missnöjda och betryckta. – Nej, för stocksvedda milliarder – en lång ed tolkar talarens rörelse och förtrytelse – svälta vill vi icke. Därför ha vi icke låtit värfva oss. – Lif och blod ska vi offra, om det behöfs – infaller en annan – men mat ska vi min själ ha. – Hör! Hör! – knorra hundra hungriga magar. – Men ministerdoktorn bekymrar sig icke om de gemene. Småfolket i staden säger detsamma. Här går rykten om många underliga ting. Må fan ta bofinken, men vår rätt ska vi ha! – Hör! Mat ska vi ha! – Arbete kräfver man af oss, strängt arbete både dag och natt, till och med helgdagarna; men vår rättvisa begäran om dubbel aflöning afslås. Och hvad vi förtjänat i vårt anletes svett, få vi icke ut. – De som nu ha makten behandla oss sjöfolk illa. Må djäfvulen anamma dem! Till den stora festen på kungens födelsedag i vintras hade tiggare och tjufvar och slinkor fritt tillträde, bara vi voro utestängda. Nu ska vi till på köpet dö af svält. Det är för starkt. Båtsman Halvorsen spänner in svångremmen och talar, bredbent och energisk: – Vi ha klagat för värfningschefen, men det hjälpte icke. Saken är den att de nye skrifvarne ge oss djäfvulen. Det är följden af ministerdoktorns nya påhitt. Men kungen vet ingenting om allt det här, han vill oss väl och får han veta, att de andra, utländingarna, låta oss svälta, tar fan plåstersmörjaren. – Hör! hör! Låt oss tala om för far, hur vi ha det! Han är rättvis. – Han hjälper oss nog.
Om det är en sanning, att banksedlar till sin grund icke äro annat än anvisningar på metallisk valuta, hvilkas större användbarhet i den allmänna rörelsen endast deruti har sin förklaring, att de lättare i fråga om större belopp kunna transporteras, försändas och handteras, än det tunga metalliska myntet, så blir ock deraf en följd, alt denna bank-sedlarnes större användbarhet förlorar hela sin betydelse i fråga om små belopp och de små myntvalörer. som understiga den egentliga mynt-enheten, hvilken i vårt myntsystem är Specie-riksdalern, då deremot Riksdaler!) Riksmynt i sjelfva verket ej är annat, än den fastställda rahneenheten. Af sådana räkne-enheter uti sedlar äro, enligt Riks-bankens räkenskaper, lör det närvarande omkring fyra millioner Riksdaler i omlopp, och kostnaden för tillverkningen af denna massa sedlar mäste naturligtvis betydligt öfverstiga hvilken annan massa sedlar som helst, sorn i högre valörer representerar samma belopp Riksdaler i mynt. Ju högre valörerna äro, desto mindre blifva kostnaderna; ju lägre valörerna, desto högre, jemförelsevis, kostnaderna; och då härtill kommer, att de lägre sedel-valörerna alltid befinna sig i vida starkare och mångfaldigare cirkulation, än jemförelsevis de högre, och således äfven oftare måste, såsom förslilna, utbytas mot nya. sä bidrager delta förhållande ännu ytterligare alt i betydlig mån öka kostnaderna för de lägre, och bland dessa företrädesvis de lägsta, eller en Riksdalers, sedel-valörernas tillverkning. Detta obestridliga förhållande ådagalägger alltså redan för sig, huru litet begagnandet af sedlar såsom representanter af mycket låga valörer öfverensstämmer med en klok och välberäknad hushållning. Flere andra, ännu vigtigare financiela skäl finnas, som tala emot ett sådant begagnande af sedel-representanter för små valörer. Det är ett öfverallt och i alla lider återkommande erfarenhetsrön att, der så väl sedlar som metalliska myntpieser på samma valörer utsläppas i den allmänna rörelsen, sedlarne snart uttränga eller åtminstone till större delen uttränga de metalliska pieserna.
Detta hafva Utsktn föreslagit, och för alt icke vara vidlyftig, tager jng mig friheten uppläsa det korta tillstyrkandet, på det att R. o. Ad. må höra om det är rätt som jag sagt. ”Utsk:n anse sig således böra tillstyrka: att, på sätt Hr Frousten Gumselius föreslagit, delägare i häradsallmänning, der "de del önska, och sådant hos Konungens Bef:h:de anmäla, ”måga, genom utsedde deputerade, handhafva den närmaste ’’uppsigten och vården af allmänningen samt besörja utförandet af den hushållningspinn, som i vederbörlig ordning ”blifvit uppgjord och föreslu ifven; dock utan upphörande ”eller inskränkning af den öfveruppsigt, som Slaten genom 'Konungens Bef:h:de samt skogsoch jägeri-embelsmänneu ”hittills ulöfvat samt med villkor för öfrigt, alt menigheter"nes inslruction för deras deputerade af Konungens Bef:h:de ”granskas och godkännes innan den till efterlefnad anlagcs.” Jag tror mig icke behöfva tillägga något mera för att visa den ovilja och obilliga stränghet, som synts i den siste talarens omdöme öfver Utskrns förmenta opposition mot Regellös vård om skogarna, den XJtskln äro skyldiga att erkänna. Frih. Cederström, Jacob: Det är ett stort steg framåt i sättet för närvar, hushållning, alt häradsallmänningarne blifvit som sämfälliglieter till häraderna upplåtna. Deraf kan och bör man kunna hoppas, att menigheterne småningom lära sig att vårda gemensam egendom för framtida behof, så att hemmanen må äga tillgång till de skogsprodueter, som fordras för skoglösa hemman till byggnad, vedbrand och stängsel m. m. Men, lika vigtigt det är alt detta sker med ordning, lika vigtigt är det, att icke förrycka de ordnings-stadganden, som finnas för skogarnes hushållning, på det allmänningarne icke må varda förstörda och utplundrade. I de flesta detaljer instämmer jag med Hr af Ström: jag skiljer mig dock i några få.
Lades på bordet. Herr Gripenstedt j Jacob j uppläste fö i Det hvarken är eller kan vara obekant för de fleste af mina Landsmän, det Skogarne i Riket på sednare tider blifvit så medtagne och förstörde, att inom kort tid det är att befara en total brist på den oumbärligastc af alla våra inhemska producter, hvaraf vi ägt öfverflöd och kunnat aflåta till andra Nationer. Vår olycka skulle vara oberäknelig, den stund vi behöfde tillita andra om livad vi ägt, men genom misshushållning förstört. Vi kunna ej bestå inför efterverldens dom, och minst för våra egna barns rättvisa fordringar, om vi icke ännu medan tid är söka att förekomma och afböja sådane olyckor och förluster, som sedan blifva både obotliga och oersättliga. Skogarne nedfällas och upphuggas utan urskiljning och ulan den minsta omtanka Den io December e. m. för deras äter tillväxande. Rödjande, svedjande och kohiande fortfar förbistrat, hvarigenom också många härjande skogseldar uppkomma. De olycklige bekymmerfull syndare, som antingen genom sine Fäders eller egen vårdslöshet bortmistat sin skog, stjäla med ifver och utmärkt skickligt från andra, som sökt och kunnat bespara och behålla sin egen, hvarigenom slutligen och i längden en allmän förstörelse skall uppkomma. Att uppräkna alla de sätt, hvarigenom skogarne misshandlas och förstöras, hlefve allt för vidlyftigt. Jag är säker att hvarje kunnig och uppmärksam Landthushållare sett och känner dem alla; här är för mig endast den vigtiga fråga att framställa. Huru och på hvad sätt kan detta onda afböjas, och skogarne bevaras, fredas och besparas, på det man i framtiden icke mätte försättas i den bekymmerfulla ställning, att uti Nordens kalla cliinat vara utur stånd alt freda sig för kölden, bereda sin föda, och förädla jernet till våra vapen, med mera, oumbärligt så väl till sjös som lands. Jag får derföre vördsamt yrka; Att Lagen mot skogsåverkan måtte skärpas, och att stöld å min olästa egendom: skogen, mätte bestraffas i likhet med inbrottsstöld.
Dimman tätnade inne mellan grenarne, och föll i stora, tunga droppar. De skredo uppför trappan till verandan och blefvo stående i dörröppningen, vända utåt mot kvällslandskapet. «Kommer du inte ihåg en kväll för många år sedan? Det var dagen innan du skulle fara till Lund. Hon sjöng denna samma visa för mig. Och du satt ute i trädgården i Hannarp och hörde på. Mins du inte?» Han skakade på hufvudet. «Det är väl ändå inte ditt minne,» sade han. «Nej. Men dagen.» Och då han ingenting fann att säga, fortfor hon: «Det är den dagen, som mitt lif roterar ikring. Förut och efteråt. Det var den, som jag gick hän emot, utan att jag visste af det; och det skall vara den, som kommer att flamma opp som det sista i mig, innan jag slocknar.» Hon stod tyst en stund och såg ut i skymningen, der droppet blef allt starkare. Derpå fortfor hon: «Jag kom från er, der Johanna satt och sjöng en sentimental visa, bara för att du skulle fara till Lund. Jag gick in om till Kjerstis, der de suto och svulto på sin ungdomskärlek. Jag fann det ena löjligt och det andra dumt; och när jag gick hem på kvällen allena, sade jag mig detta i min egenrättfärdighet. Och när jag kom hem, så satt han der.» «Han?» «Ja. Mannen. Mannen för mig.» Der kom en liten paus. «Var alltså ändå en man med i ditt lif, Mathilda,» sade han blidt spefullt. «Så kom han likväl till sist!» «Ja, han kom. Och som han kom, så gick han. Och ingen visste af, att han kommit för mig och gått igen, hvarken du eller Johanna eller min bror, inte ens han sjelf, — ingen utom jag. Och för mig har det varit, som om det icke vore en mensklig varelse, som dervid kommit och gått öfver min väg.
4 Sami. 4 AJd. 29 Haft. 10 70 bil. lill Slate-Utskottets Utlåtande So ö!tl. ;ilt Utskottet icke bordt lil Ivila »agot gillande af åsigten om vestra och norra stambanornas förening i hufvudsladen; att otydlighet i 12 punkten förefinnes genom det der använda ordet »Slals-bana», och till meningen nanile af sagde ord och dess konjunktion med del följande; och alt deli i 13 § fil Regeringen leinnade räll att förändra anslagens fördelning är s/i myckel mera olämplig, sorn anslagen i allmänhet äro för de särskilda banorna begränsade endast genom beloppet af hvarje anslag.» af Herr P. Mutén: »Uti byggnadsplanen för det af Kongl. Maj:L framlagda och af Utskollcl nu förordade system lör jernvägs-slanibanoriia ingick äfven all arbeten under bren 1857—1860 skulle ullerås å saiiimanhindiiings-hanan mellan vestra och södra stambanorna frän Falköping förbi Jönköping åt inre delen af Småland för en summa af R:dr 3,750,000. Sedan Utskollcl likväl ansett nödigt alt öka anslaget lill södra banan frän Skåne lill Småland med R:dr 2,450.000, sä återstår, om denna summa läges från det äskade anslaget till nämnde sammanbiiidniiigs-bana, dock R:dr 1,300,000, som, enligt mill förmenande, åtminstone bordt anslås lill förberedande arbeten ä saminanbindnings-banaii, helst denna otvifvelaktig! inlager ett betydande runi såväl i sjelfva slambane-.-ystcmel, som i planen för arbetets ändamalsenliga utförande, l/n livar hör lätteligen kunna inse nyttan och nödvändigheten af eli föreningslänk emellan södra och vestra stambanorna, hvilka, utgående från Malmö eller Göteborg, genomskära så olika provinser, sorn Skane, Småland, Östergötland och Westergötland.