Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vistelsen i detta hem blef nyttig på så sätt, att fosterdottren, i mån af växande krafter, tidigt fick lära sig tillhandagå gudmodren, och hon var ej mer än femton år, då hon under fosterföräldrarnes marknadsresor på egen hand fick förestå huset, med ett ord: hon fick lära sig att lita på sig själf. Detta gaf henne visserligen för framtiden den praktiska duglighet, som alltid utmärkte henne både som husmoder och i andra afseenden, men den alstrade äfven i lynnet en viss själfrådighet, ett begär att alltid få sin vilja fram, som äfven följde henne lifvet igenom. — Hvad som åter felades i detta hem, det var undervisning i bokligt hänseende. Fosterföräldrarne hade själfva intet lärt och ändå slagit sig godt fram, hvad skulle fosterdottren göra med mera bildning än andra flickor inom deras stånd? Det inneboende » gryet » inom henne och hennes brinnande kunskapsbegär gjorde dock, att hon på egen hand och i hemlighet skaffade sig ett litet kunskapsförråd, ovanligt både för hennes ålder och hennes stånd. * Härmed menade fru E. — hon har själf omtalt händelsen — det vatten, som svämmat öfver stränderna och ej tillhörde själfva strömfåran. Det var 1809, det år, då vårt lands tillvaro som själfständigt rike mer än någonsin hängde på ett hår. Truppsammandragningar ägde rum öfver allt, synnerligen på västra gränsen, och inkvarteringar hörde till ordningen för dagen. Karlstad blef i detta afseende icke skonadt och hattmakerehuset äfven uppfyldt af de ovälkomna gästerna. Dessa alla voro officerare och bodde i den öfre våningen. En dag kom emellertid en stadsbetjänt, medförande skriftlig rekvisition om inkvartering för en kommissariatets tjänsteman, en ung fältsekter Ehrenborg. Det hade sig litet svårt att emottaga honom, då huset redan förut var till sista plats upptaget, men saken rangerades emellertid, och några dagar därefter inflyttade han i huset.
Men i den sistnämnda är, oaktadt dess flerahanda oskickligheter, långt mera lif, värma, karakters-teckning, interesse; der träffas, till och med, ett och annat af ännu i dag gripande verkan och hänförande pathos; något, som i de Gyllenborgska skådespelen ej må efterletas. Bäst af dem alla är hans Komedi ”Det nya Herrskapet”, – nämligen så långt de två första akterna räcka; de enda, med hvilka (såsom skalden sjelf berättar) Konungen förklarade sig belåten. Det snart sagdt enda rätt vackra, som i samtliga dessa försök står att upptäcka, är en åtta raders bit, en aria i ”Sveas Högtid”; der Dygderna och de Fria Konsterna fira sin försoning omkring Gustaf I:s (1774) aftäckta ärestod. ”Snillet” sjunger der ”utur skyn”: Den klarhet himlen sprider, Hör mig på jorden till. Jag skiftar rum och tider, Och lefver hvar jag vill. Min flygt, som aldrig hvilar, Naturen öfverfar; Och hvart min kosa ilar, Jag själ och öga drar. På Fabler var Gyllenborg särdeles begifven. Han har af sådana författat en stor mängd; öfver hundrade. Syftningen tyckes vara en medelväg mellan La Fontaines och Gellerts. Slaget, således det vanliga Äsopiska, sattes i Gyllenborgs Poetik ganska högt: nämligen inom hvad han kallade ”den egentliga Skaldekonsten” (eller den som företrädesvis är inbildningskraftens och den fria diktningens), vid sidan af ”Oden, Hjeltedikten och Herdedikten”. I sig sjelft är det likväl föga poetiskt; hvadan ock kommer, att, om vi än inrymma all möjlig giltighet åt den bekanta satsen tous les genres sont bons hors le genre ennuyeux, konsten att icke bli ledsam är här i högsta måtto svår. Hammarsköld anser Gyllenborgs Fabler för ”kanske de bästa vi på vårt språk äga”. Men jemngoda finnas redan hos Dalin och Fru Nordenflycht; och orätt har näppligen den, som säger sig hos Kellgren, Leopold, ja Silverstolpe (t. ex. ”Djurkretsen”) ha funnit bättre.
Vidare påpekar artikeln »de kända förhållandena rörande lagsökningar, utmätningar och konkurser, samt deraf föranledda fastighetsförsäljningar i 18 län»; slutande med dessa ord: »och samtidigt härmed har räntan stegrats, så att diskonton härstädes på de bästa papper på kort tid för närv:de är 7 ä 8 proc. Dessa förhållanden synes verkligen vara förtjenta af allvarligare uppmärksamhet på flera än ett håll.» Ytterligare belyses penningeställningen för när v: de uti en artikel uti samma tidning för den 23 Febr. innev:de år, ang:de »pantlånarne i Stockholm», till hvilken jag uti min skriftl. uppsatta framställning vidare skall komma. Härvid vill jag blott göra 2:ne korta utdrag, de der äro alltför påfallande i afseende å hvad som ytterst 628 Deri 12 Juni. åsyftas med den förev:de lagstiftningen om förlagslån, eller ytterligare utvidgande af ränte-aftal: »Pantlånarne äro sålunda i sjelfva verket ingenting annat än den förnämare kapitalistens handtlangare eller verktyg, och det var bland annat med fästadt afseende på att om möjligt hämma detta ofog, som Rikets sednast församlade Ständer frigåfvo räntan, ehuru, som vi finna, åtgärden i detta afseende ländt till föga båtnad»; och vidare: »Men ehuru rörelsen är lönande» (enligt uti arti keln detaljerade uppgifter uppgående till 144 proc. och uti för den oförskämde pantlånaren lyckligaste fall — ända till 595 proc., för år räknadt), »så skulle de likväl icke i början slå sig ut på sitt egna lilla kapital. Af hvem få de då hjelp? Jo, af sådana kapitalister, som icke sky att ockra på sina medmenniskor, men ej hafva nog hård panna att sjelfva framträda.» Månne ej någon likhet förefinnes härutinnan med de öfverallt nu mera inom landet uppvuxna »giftigaste svamparna», såsom Gr. von Schwerin benämnde privatbanker, enskilda banker och hvad de i öfrigt kallas, dessa så att säga förnämligare pantlåneanstalter?
Efter min tanke bör, i följd häraf, redactious-förändringen icke utsträckas till sista momentet at 41 Cap. 2 §., hvilket moment jag vördsamt tillstyrker att oförändradt bibehålla”. Uti denna reservation har Herr Prosten Säwe instämt. Lag-Utskottets Betänkande, N.o ^5. 5 N:o 45. Ank. till Exp. Utsk. den to Maj j kl 10 f. m. Betänkande öfver väckte motioner, om ändring och förklaring i vissa delar af 12 Cap. Rättegångs-Balken. Till Lag-Utskottets handläggning hafva från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterade två motioner, nemligen: a) Af Peter Persson från Calmar Län, som anmärkt, att föreskrifterna, dels i 12 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl.
Bttdnkandtn. göras af matlagen i Socknen , den största ojemnhet vid desse skyldigheters utgörande skall uppkomma; hvarföre och då, efter Eric Janssons tanka , den, som besitter ett större antal jord i en Församling, äfven borde bidraga med flere arbeteo vid allmänna Byggnaders uppförande och underhåll, än den mindre jordegaren, emedan skyldigheterne böra råttas efter formånernes olikhet, Eric Jansson föreslagit, att de dagsverken, sorn erfordras till Kyrkors och öf« rige i 26 Cip. 1 (j. ByggningaBalken uppräknade Byggnaders upprättande och underhållande matte utgå i förhållande till hvarje hemmans storlek och att öfrige i hvarje Socken befintlige lägenheter böra, vid beräkning af berörde dagsverksskyldighet, anses lika med ett åttondedels mantal. Vid öfvervägande häraf, hafva Utskotten ansett någon annan, ån den genom 26 Cap. I $. ByggningaBalken fastställde grund, för dagsverkens utgörande vid nybyggnad eller underhållande af Kyrka och dertill hörande i samma uppräknade Byggnader, nemligen matlagen inom Socknen , så mycket mindre skäligen böra antagas, sorn, enär byggnads-och underhålls-skyldigheten, åligger alia, hvilka inom Socknen bo, denna skyldighets utgörande, på sätt nu stadgadt är, säkraro befordrar alla Socknens invånares deltagande deruti, och följaktligen en jemnare fördelning dem emellan, än om hemmantalet såsom grund antoges, helst den följd häraf skulle uppkomma, att Tor - LagUtikottett Betänkande*.
Fiscals-tjenst så väl inom Banco-Verket sora hos Kongl. Krigs - Collegium och Kongl. Commerce-Collegium, äfvensom under en tid af ii är beslridt den Advocat-Fiscals-syssla, hvartill han såsom Sökande sig anmält, och till hvilken hans duglighet blifvit af Fullmäglige pröfvad, hvaremot Heurlin icke bestridt Fiscalsbefattning, ansell, att det varit med iakttagandet af Banco-Verhets nytta och fördel mera öfverensstämmande om Fullmägtige till den ledige Advocat-Fiscalstjensten, ibland de bägge Sökande utnämnt Kolmodin. 2:0 Besvär af Contoirs-Skrifvaren i Banken P. C. Boman, som fört klagan deröfver, att Banco-Fullmäglige, den 23 October i835, vid tillsättande af den efter Advocat-Fiscalen N. A. Heurlin ledig vordne Notariebefattning vid Banco-Fullmägtiges Expedition, till samma befattning, framför Klaganden, befordrat eonstituerade Contoirs-Skrifvaren W. Thyselius; i sammanhang hvarmed såbeskaffadt utlåtande är vordet till Rikets Ständer afgifvet: Att Revisorerne på enahanda grund som, i frågan om BancoCommissarien Kolmodins besvär blifvit åberopad, väl ansett Banco-Fullmäglige ej hafva öfverträdt Reglementets bokstaf iga innehållj men, vid det upplysta förhållande, alt Boman, (hvars skicklighet till den befattning sora var i fråga, blifvit på ett utmärkt sätt vitsordad, ej mindre af Bankens Commissariat än af Notariens vid Fullmägtiges Expedition närmaste Förman, Banco-Secreteraren) haft {lere tjensteår än Thyselius, funnit BancoFullmäglige icke hafva handlat rättvist då de, med förbiseende af desse omständigheter, framför Boman befordrat Thyselius till den ledige Notariebefattningen.
Den 1 i denna månad; i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i afseende på fortfarandet af det Convoi-Commissariatet beviljade Creditiv. 15:o Denna dag; i anledning af Kgl. Maj:ts Nådiga Remiss å Landt-Räntemästaren P. J; Rönströms underdåniga ansökning om återfående a£ försuten tid till betalning för tvänne f. d. Malmö-Discont-Verks Obligationer; samt 16:0 i anledning af Kgl. Maj.-ts Nådiga Remiss uppå Öfverste-Lieutenanten G. Hjertås underdåniga ansökning om återfående af försuten tid till betalning lör åtskillige Götha-Canal-Bolagssamt Götheborgsf. d. Discont-Verks Assignationer. 20; Sedan, hos Kongl. Maj:t, Riksens, åren 1817 öch 1818, församlade Ständer, med öfverlemnande af ett till dem afgifvet Förslag, angående fört; 8i försäljning till Skatte af Kungs-Gårdar och Officers-Boställen, tillika framställt den underdåniga önskan, yatt från vederbörande måtte infordras alla nödiga upplysningar, hvarigenom Riksens Sländer, vid nästa sammanträde, kunde komma i tillfälle, att berörde Förslag till närmare öfvervägande upptaga; så har Kongl. Maj:t, under detta Riksmöte, i Nåder meddelat Oss Krigsoch Karnmar-CoHegiernes underdåniga utlåtande i ämnet, samt förklarat, det Kongl. Majit, af anförde skäl, icke kunde den ifrågasatta försäljningen af om forma 1-de Lägenheter bifalla; och på grund af hvad nu mera i denna fråga är vordet upplyst, håfve Vi, äfven för Yår del, funnit någon vidare åtgärd dervid för närvarande icke kunna ega rum; på sätt Vår underdåniga Skrifvelse af den 3o September närmare upplyser.- I öfrigt och med anledning af Kongl. Majds Nådiga Propositioner eller Remisser, håfve Vi, beträffande nedannämnde Kungs-Gårdar och Lägenheter, aflåtit följande underdåniga Skrifvelse^ som nu åberopas, nemligen: 1:0
För att undvika förlust av tullmedel och hinder för rättskaffens köpmannanäring förordnas följande: 1: o Kaffe, mascowad-, terres-, tetes, vitt puder, krossat lumpsocker, tobaksblad, vin och arrak får inte förpassas mellan inrikes städer. 2: o Då sådana varor avsänds från stapelstad, dit de inkommit och blivit förtullade, skall intyg om förtullningen och med vilken skeppare de inkommit medfölja. 3: o Vid förpassning till annan inrikes ort från den stad skall förpassningsjournalerna stämma. 4: o Beträffande varor, som inkommit utan förpassning skall dubbla tullavgifter erläggas. 5: o Om varor avsänds av annan än den som enligt tulljournalen förtullat dem, skall överlåtelsebevis eller räkning biläggas. 6: o De varor som blivit avsända från stapelstad får inte förpassas dit igen, med undantag för vad som förs till marknader. De skall dock genast efter marknadens slut återgå till samma person som fört dit dem. 7: o Skulle någon bevisligen ha äldre förtullade varor eller osålda partier och han vill försända dem till annan ort skall han ansöka om särskild tillåtelse, lämna bestämd uppgift om kvantitet och tullbevis. Förbudet från 1791att transportera tobaksblad inom landet, om det inte förpassas till någon tobaksspinneriidkare karduseller snustillverkare, kommer att upphöra. Stockholm den 3 februari 1817. A N EDELCRANTZ Kungörelse angående vissa ändringar vid befattningen med utarrenderade militärboställen. Stockholm den 26 februari 1817. Landshövdingarna har anmält att då det tid efter annan utkommer författningar angående utarrenderade militärboställen, vore önskvärt att på dessa boställen hölls ekonomiska besiktningar för att se deras tillstånd. Efter 5 år borde också löftesskriften förnyas. Regementscheferna bör fortfarande ha tillsynen och den på landshövdingen överflyttade åtgärden inskränkas till att gälla endast avoch tillträdes synerna. Kongl Maj: t förordnar: Landshövdingarna skall bara bevaka de boställen där inkomsten inbetalas till statsverket. De boställen där arrendet tillfaller regementen skall tillses av regementschefen.
S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den g sistlidne September, under N:o gg, afgifna och, den 251 samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande öiver gjorda anmärkningar vid Utskottets, urder N;o 30, förut meddelade Betänkande örn straff å den, som falskeligen å sig bekänner missgerning, äfven af mindre svår art, än att den dödsstraff förtjenar, fann Ridderskapet och. Adeln för godt gilla förstnämnde Utlåtande, likväl med den förändring, att straffet, i stäl^ let för fängelse vid vatten och bröd, bestämdes till fängelse i mörkt enskildt rum, dock. ej öfver i4 dagar. S. D. Återremitterades till Prat. BancoUt shott et: Herr von Hartmansdorff ts Augnst, deri 8 dennes e. m., på bordet lagda motion, att Beklädnads-Directionen måtte erhålla rättighet att, emot ränta, insätta sina medel i Rikets Ständers Bank. Expeditions Utskottet: Grefve Gyldenstolpes, Anton Gabriel, den 16 dennes f. m., på bordet lagda motion, angående formen för de förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kgl. Maj:t, som från Expeditions - Utskottet till Riks-Stånden afgifvas, jemte de af Friherre Cederström, Jacob, Heic Crusenstolpe, Magnus Jacob, och Grefve Gyldenstolpe, i anledning deraf, denna dag afgifna yttranden. Från Högvördige PresteStåndet. S. D. Företogs Bonde-Ståndets, den October, på bordet lagda Protocolls-Utdrag af nämnde dag, innehållande inbjudning till samtliga Riks-Stånden, att hos Kongl. Majit ^7a Prot. Utdrag den 23 October l82gi i underdånighet anhålla om Riksdagens afelutande sist vid medlet af nästinstundande
Utskottets i Memorialet tiilkännagifna beslut om åtal inför Riks-rätt. Vid^P.sta anmärknings-punkten : Af Herr Grefve Lagerbielke„ Gustaf„ med hvilken Herr Friherre Lagerfeltj Carlj Herr Friherre af Ugglas } Gustaf\ Pierr Friherre Cederström j C. E., Herr Stjerngranat ^ G., och samtliga ledamöterna från PresteStändet instämt: ”Utom den i Utskottets yttrande omförmälda anledning till förmodan, att det anmärkta förhållandet kunde hafva tillkommit endast genom förbiseende vid de ifrågavarande Stätsråds-protokollens uppsättning och justering, företer sig jemväl den omständighet, att dessa protokoll sins emellan ega sådan likhet i uppställning och ordalag, att det ena kan anses hafya tjenat till ledning för det andras sammanfattning. Någon rimlig orsak dertill, att föredraganden skulle i dessa fall uppsåtligen uraktlåtit sin i alla andra likartade ärender iakttagna skyldighet att afgifva underdånigt yttrande, synes här desto mindre kunna förutsättas, som Utskottets majofiM. till R. St. trot. 1863-1854. 8 Sami. 4 Baft. 8 53 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ritet, hvilken, enligt hvad 12, 13 och 14 punkterna af memorialet utmärka, icke underlåtit att granska och bedöma valet af personer vid gjorda utnämningar till tjenster, likväl icke funnit något att anmärka mot nu ifrågavarande befördringar, de der således icke haft någon ovanligare egenskap, som kunnat hos Föredraganden väcka önskan alt undgå åliggandet att i ämnet sig yttra. Att antaga, det Föredragandens förmenta underlåtenhet skulle hafva tillkommit genom glömska af hvad till sådane ärenders behandling hörde, skulle sakna all rimlighet, heldst andra likartade utnämningar, gjorde •”enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande”, samtidigt med de ifrågavarande förekommit.
Att det uttryckligen bör i Niksdags-Ordningen utsättas det Riksens Ständer utgöras af Ridderskap och Adel, Prester, Borgare och Bönder. hwad anmärkningens Författare anfört ej fnn»it skäl att till den famina lemna något afseende, och Ridderskapcts och Adelns Ledamöter i Utskottet, ledde af deras kännedom utaf Nidderskapets och Adelns tankesätt, desi ömtålighet att förwara den ädlaste af alla desi rättigheter och desi sätt att densamma utöfwa, hysa den säkra öfwertygelse, att i fraga warande, mera än någon annan owäntade, anmärkning aldrig bör winna desi bifall. Da fraga warn om föreskrifter för Nationens Representanter i deras egentliga Riksdagsmannabefattning, har Utskottet ej ansett nödigt att särskildt namna de allmänna förbindelser, hwilka de äga såsom Medborgare i Staten. Ordet Riks-Ständ innefattar allt hwad som kan komma under namn af Ständ, och således äfwen de ännu orepresenterades representanter, om hwilka ännu är oasgjordt, hurnwlda de komma att 240 Expeditioner lill Riks-Itänden. Borgare-Ständet: att Riksdagsmäns åliggande borde utförligare bestämmas. 8 2. Niddcrskapet och Adeln: om tid till Riksdags början i medic» Januarii, eller, efter andra, i medio Octobris. Preste-Ständet: om allmänna föreskrifter för Riksdagsmanliawal. § 3. Preste-Ständet: att samräd med Riksens Ständers Banco-Fullmägtigc kunde göra tillfyllest. Borgare-Ständet: om bestämmande huru förhällas borde, enär Konungen intagas uti nägotdera af de fyra nuvarande RiksStänden. Utskottet anser denna Z mera som en definition än som en reglementarisk föreskrift. 8 2. Utskottet har i denna § ej kunnat asmika frän Regerings-Formens klara föreskrift i 49 Z, i öfwerensstämmelse med hmilken Riksens Ständer i Riksdagsbeslutet äga att bestämma dagen enär de böra sammanträda.
(Fullm. Ber. § 4.) Öfver Fullmägtiges i denna § gjorda framställning om ändring af 5 § i den Ändring i för Fullmägtige den 19 Augusti 1845 utfärdade Ansvarighets-lag till närmare verensstämmelse med stadgandet i 17 § af Banko-reglementet, angående UnderFullmägtige. styrelsens hörande i frågor, som på Fullmägtiges pröfning ankomma, vill Utskottet äfven framdeles till Rikets Ständer sig utlåta. § 3 (1858 års Rev.-ber. § 8. 1859 års Rev.-ber. § 7.) Så val nästlidne som innevarande års Revisorer hafva, uti förenämnde §<§ af statslåne deras Berättelser fullständigt redogjort för icke allenast de omständigheter, hvilka fondenvarit förenade med upptagandet af det i Januari månad 1858, på grund af Kongl. Maj;ts och Rikets Ständers beslut, för Svenska Statens räkning med Bankirhuset Salomon Heine och Nord-Tyska Banken i Hamburg afslutade lån å 9,000,000 mark Hamb. Banko jemte vilkoret) derför, utan äfven de åtgärder, Fullmägtige vidtagit för att till verkställighet befordra de af Rikets Ständer meddelade föreskrifter i fråga om sättet för Stats-lånets användande samt huru Slatslåne-fonden blifvit af Fullmägtige och vid de särskildta Diskont-verken förvaltad m. m. Banko-Utskottet, som ansett sig icke tillkomma att ingå i bedömande af frågan om det sätt, hvarpå förevarande angelägenhet, så vidt den lånets upptagande angår, blifvit utförd, har deremot granskat öfriga förhållanden, som med detta ärende ega gemenskap; hvarvid Utskottet icke kunnat undgå fästa särskild uppmärksamhet derå, att, oaktadt Rikets Ständer i § 30, punkt. 6 af Banko-reglementet till iakttagande vid utlåningen från Statslåne-fouden föreskrifvit, bland annat, att lån före,- A Banko-Utskottets Berättelse M 6.
Min öfvertygelse har icke blifvit rubbad, hvarken al' hvad jag här hört eller af de omständliga reservationer, som åtfölja betänk, och hvarigenom den motsatta meningen sökt göra sina åsigter gällande. Ingen lärer bestrida, att om stadens styrelse ägde betydligare inkomster, än den nu äger, ingen särdeles svårighet skulle uppstå att utfinna ändamål för deras användande; och aldrig blifver en stad så skön, att den icke kan blifva skönare. Jag motsäger icke heller, att det vore väl, om medel funnes till några af de ändamål, Frih. Sprengtporten uppgifvit i sin motion; men mig må dock förlåtas, om jag icke, för att vinna dessa ändamål, vill pålägga folket en skatt, som blefve förhatlig för folket i anseende till uppbördssättet, hinderlig för communicationen och ledande till ständiga lagbrott. Det skulle utgöra första steget på en ny skattebana, hvilken (jag upprepar Utsk:s uttryck), är lockande för den lätthet, hvarmed man tyckes på densamma kunna framgå, men som oförmärkt skulle återföra oss till ett landttulIsystem, som är ändamålsvidrigt. Detta är mitt förnämsta skäl emot förslaget. Ett annat, som likväl möjligen kunde undanrödja* genom stränga controller, står tillsammans med ett visst tvifvel om hushållningen med medlen. Man ser af reservationerna, att ej engång de, som tillstyrkt accisen, instämma i det ändamål, hvartill den borde användas. Den ena anser ett nationalmuseum, den andra slussombyggnaden för det vigtigaste; en tredje mening skulle tilläfventyrs anse förskönandet af Helgeandsholmen behöiligast. Då man således nu är oviss, huruvida något verkligt behof linnes, synes mart äfven kunna uppskjuta dessa byggnadsföretag, helst i en tid, då de publika byggnader, som blifvit uppförda under dö 5 H. 3o 234 Den 24 April. sednaste tjugu åren, lemna oss föga hopp att af de ifrågakomna byggnadernas företagande under vår lifstid se något resultat.
Pä alla dessa skäl måste jag föreslå, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, med förklarande, det R. o. Ad. anser, alt för Slyrelsen öfver vägoch vattenbyggnader bör beviljas den summa, som K. M. i Dess nåd. propos. har föreslagit. Frih. Hermelin: Jag är förekommen af den siste värde talaren, så att jag vid denna punkt icke har någonting egentligen att tillägga, ulan instämmer med honom i hans anhållan om äterremiss. När jag nu har ordet, anhåller jag emedlertid att få fästa uppmärksamheten särskildt på den del af frågan, som rörer arfvodet lill district-cheferna. Det är väl nogsamt bekant, att dessa district-chefer under sina arbeten hafva haft ganska mycken möda ospard, för alt lemna den Svenska jordbrukaren upplysningar, rör:de mångfaldiga odlingsföretag inom landet. Detta har skett till jordbrukarnes stora tillfredsställelse, men skall man begära, att dessa embetsman skola fortfarande med nit fullgöra sina åligganden, så fordrar billigheten att de äfven af Staten erhålla något arfvode, motsvarande deras möda, hvilken icke är ringa. De nödgas för att kunna uppgöra fullständiga kostnadsförslag vanligen hafva en person till sitt biträde, samt anställa en mängd locala undersökningar, och det är just på dessa locala undersökningar, som värdet af kostnadsförslagen beror. Man har vid många tillfällen sett huru olika kostnadsförslagen kunna uppgöras, och om nu dessa skulle af ifrågavar. personer med mindre noggrannhet utföras, så skulle förtroendet lill dem komma att försvinna. Jag anser således af vigt att man fäster synnerlig uppmärksamhet på dislriclchefernas arfvoden och kan för min del icke finna alt (100 r:dr är för högt tilltaget för dessa embetsmän. Jag anhåller om ålerremiss af denna punkt. Hr Lagerhjelm: Jag är förekommen af de tvenne värde talare, som redan hafva yttrat sig ronde denna puukt och instämmer med dem. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.: