Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visartaflan gaf tillkänna ej endast timmar, minuter och sekunder, utan äfven dagarna i månaden samt solens och månens uppoch nedgång. Deröfver syntes ett tempel, hvars portar vid hvarje timslag sprungo upp, och ett lika stort antal apostlar trädde fram ur templet, som klockan slog slag; men vid det tolfte föll tempeldörren igen, när de elfva framkommit, och hindrade den tolfte att träda ut bland de öfrige. Prelatens drägt behöfver ingen särskild beskrifning. Erkebiskopens kaftan och krage voro alldeles lika med adjunktens i den fattigaste landsförsamling. De biskopliga korssen och riddarordnarnas brokiga glitter voro den tiden okända utmärkelser inom svenska kyrkan. Visserligen bar erkebiskop Henrik Benzelius en kalott af svart sammet, men denna hufvudbonad var ej heller någon annan förmenad. Den anstod imedlertid honom särdeles väl och skadade ingalunda intrycket af patriarkens silfverhår, som i en tunn krans tittade fram under den svarta kalotten. Med okonstlad och hjertlig fryntlighet böd prelaten grefvinnan Brahe taga plats i soffan och satte sig sjelf på en stol, midt emot henne. Med lugn afhörde han hennes framställning; med mildhet och vördnadsbjudande allvar besvarade han den. I fråga om det öde, som väntade de sakfällde högförrädarne, var Benzelius lika obeveklig som Fersen. »Er man, »fru grefvinna, bör prisa Försynen, som afvärjt »följderna af hans onda anslag, och tillåter honom »att här i tiden försona sitt brott; ty om han med »botfärdigt hjerta undergår sitt välförtjenta straff, kan »han i evigheten, genom Jesu nåd, hoppas miskund, »förlåtelse och förlossning.« – »Men, högvördigste fader, den heliga skrift begär ju endast lif för lif, och lif har ju icke blifvit spildt?« Den ofvan beskrifna klockan i rummet slog i detsamma tolf. Erkebiskopen pekade på apostlabilderna:
Partisumma. Hufvudsumma. Partisumma. Hufvudsumma. § i Protokollet. Partisumma. Hufvudsumma. § i Protokollet. Upplåtet till Landtbruks-Institutet Ultuna kungsgård 200,000 — 200,000 200,000 — v Summa j j | Formulär 5:o. Taxeringslängd öfver sådana, uti N. (Stad) Sucken af N. Härad belägna byggnader, tillhörige Menigheter, Allmänna Undervisningsverk oell Barmhertighetsinrättningar, för hvilka byggnader bevillning, enligt 8 2 i Bevillningsstadgan, icke erlägges; för år 18 .. Egaren eller Innehafvare!!. Egendomen. R e innia n sAf Bevillnings-beredningen uppskattadt värde. Af Taxeringskommittéen ttppskattadt värde. § i protokollet. Af Pröfningskommittéen antaget värde. g i protokollet. Anteckningar. Nummer. Mantal. Partisumma. Hufvudsumma Partisumma. Hufvudsumma. Partisumma. Hufvudsumma. N. N Socken Folkskolebyggnad 5,000 Dito Sockenmagasin 8,000 — Dito Sockenstuga 1,500 7,500 — 7,500 5 — 7,500 N. Härad Tingshus — 2,000 — 2,000 fi — 2,000 10 N. Län Haddorps landtbruksskola ' o — 50.000 25,000 7 — 25,000 i Summa — 39,500 — 34,500 — 34,500 — i | Hor lill Hcc.-Uhk. Meni, 185!) & 1860, M 16, Formulär 6:0. Sammandrag af Taxeringslängderna öfver fasi egendom uti Fögderi (Stad) af Län för år 18 .. ! Härad. (Stad). 1 Tnxeringsdistrikt. Egendom fri från bevillning Summa värde å ali fast egendom.
Det är lagens svärd, som Hr Tham velat begagna; men vi veta, att detta ytterst hvilar på och sammanfaller med det rent verldsliga, emedan den det drabbar straffas med böter, fängelser och annat kroppsstraff. Mitt råd är derföre till Hr Tham, att, om än någon skulle med andelig verksamhet falla honom besvärlig, han sticker det nu försökta svärdet i sitt rum och nyttjar ett bättre. Anhålles, det dessa mina ord måtte få åtfölja remissen till LagUtsk. Frih. Creutz, Stephan: Hr Thams nu ifrågavar:de motion synes innebära den förutsättning, som skulle Svenska Statskyrkan vara den allena saliggörande Kyrka på jorden; detta har i alla tider varit den Katholska Kyrkans mening, i det hon ansett och ännu anser alla andra Kyrkor bredvid sig såsom icke saliggörande, hvarför hon ock förkättrat och förföljt alla, hvilka icke velat vidhålla hennes läromeningar och dogmer. För att uprätthålla sin fasthet, har Katholska Kyrkan utöfvat det gräsligaste tyranni och derunder medelst fängelser och böter, handklofvar och tumskruf marterat den, som icke godvilligt velat bekänna och antaga dess läror. Syftningen af Hr Thams motion är densamma, om han ock inom protestantismen icke vågar framkomma med ytterligheterna af den Katholska Kyrkans barbari. Hr Tham har i sin motion föreslagit 2:ne bestraffningsgrader, nemi.: första resan 100 Rdr och andra dubbelt, men som han lemnat oss i ovisshet om tredje straffgraden, kunde man, för att komplettera likheten med Katholska Kyrkan, frestas till förmodan att den skulle lyda på, att å bale brännas. Hr Tham synes alldeles hafva förbisett, att han genom en så beskaffad motion kastar en skugga på hela den Svenska Statskyrkan och i sin egenskap af Prest gjort det så mycket mera otvifvelaktig^ att Svenska Kyrkan upgifvit hoppet att med sanningens va - Den 12 November. 121 pen öfvertyga vilsefarande och återföra dem till det rätta fårahuset.
Utskotten utgifvandet af contant understöd dertill från Strömsholms Stuteri icke allenast medföra rubbning uti den för Stuterien uppgjorda hushållningsoch verknings-plan, utan äfven kunna komma att medföra den olägenhet, att, i fall denna begäran bifölles, enskilde från andra landsorter ansåge sig ega grundade skäl till erhållande af en dylik förmon, och hemställa Utskotten af sådan anledning, att vice Talmannen Per Ericssons yrkande i herörde afseende ej eller må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Slockholm den 6 November 1840. Ank. lill Exp. Utsk. den g Nov.j kl. 11 f m, Utlåtande, i anledning af en af Herr Petre’, Th, väckt motion, rörande användande af ett obrukbart linieskepp, för att utröna bomb-kanoners verkan, m. m. Från Wälloflige Borgare-Ståndet har till Stats-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Petré, Th., väckt motion, uti hvilken, under anförande af tvifvelsmål om ändamålsenligheten af några under senare tider vidtagna åtgärder inom Flottan och af denna del af Rikets försvars-förvältning, samt i öfvertygelse, att bifall lill hans förslag skulle bidraga till ett snart slut på den långvariga tvisten om oumbärligheten af linieskepp, motionären yttrat den 22 Statssamt Allm. Tesv. och Ekon. Ulsk. TJllatandej N.o 60. åsigt, alt, i ändamål att finna möjlighet att afsluta den, med hänsigt tillsjövapnets reorganisation, vigtiga tvisten om bombskjutningens verkan, Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t begära, dels att något bland de i Carlskrona befintliga, till krigsbruk oanvändbara, linieskepp, måtte få upplåtas till prof för mottagande af bombskolt, dels ock, att för denna profskjutning inåLte vidtagas de för ovälds iakttagande nödiga åtgärder, hvartill motionären ansett böra, alt till denna förrättning beordrades befäl och manskap med canonslupar från Stockholms station.
1295 förnyade handläggning återlemna! dess förenämnde Betänkande, hvarvid anmärkningar blifvit gjorde hos förstnämnde Riksstånd, af Herr Friherre Ankarsvärd C. H., som yttrat, att då Herr Friherren trodde en önskan nödig, att få häfva de författningar, som nu kunna hindra privata associationer imellan lärde till offentlig undervisning i vetenskaperna, åsyftade Herr Friherren en större fördel än den, som Utskottet velat göra till skäl för Riksens Ständers underdåniga önskan inför Thronen, att nemligen Uppfostringscomitéen matte beredas tillfälle, att till nästa Riksdag uppgöra förslag till civila examina. Herr Friherrens syftemål hade varit beredandet af en möjlighet, att den massa af vetenskaplig kunskap, som finnes i hufvudstaden, och må hända äfven i andra Rikets Städer än Upsala och Lund, måtte kunna komma landets uppväxande ungdom till godo, på en annan väg än genom tryckpressen. Herr Friherren hade åsyftat, att öfverflyttandet af förvärfvade kunskaper från den bortgångna generationen uppå den uppväxande, skulle få bli en fri handtering, att den individuella förkofran i vetenskap äfven skulle få bli en loflig inkomstkälla, att den högre vetenskapliga bildningen såmedelst skulle kunna komma att framdeles underhålla sig sjelf, och att i denna del åtminstone de lägre, med tunga arbeten sysselsatta lo 1 kelas - 1296 Besv. och Ekon. C t sk. Bctclnkanäen. sernas gärder till de bättre lottades njutningar och behof småningom skulle kunna upphöra.
Genomläser man nemi. § 2 uti komiterades förslag till förordning om kyrkostämma samt kyrkooch skolråd, så finner man att till kyrkostämmas handläggning höra frågor om : »l:o ordning för gudstjensten och dess helighållande samt kyrkotukt; 2:o folkskoleundervisningen och dit hörande anstalter; 3:o kyrkooch skolråds, kyrkovårdare, folkskolelärares, organisters, klockares och annan kyrkobetjenings tillsättande och afskedande, der ej annorlunda stadgadt är; 4:o kyrkomedels användande samt kyrkooch skolräkenskapers granskning; 5:o hushållning med och vård om kyrkans egendom; 6:o byggnad och underhåll af kyrkan med hvad dertill hörer, samt prestgård, skolhus och skolmästareboställe; 7:o bestämmande af afgifter till kyrka och folkskola; 8:o fördelning af bänkrum i kyrkan; 9:o ordnande och förvaring af begralningsplatser samt afgifter för dem och för begagnande af kvrkoklockor eller annan kyrkans egendom; Den 15 September e. m, 10:o öfverenskommelse!- rörande presterskaps, skollärares och kyrkobetjening löneförmåner; samt l):o prestval, pn sätt och enligt de grunder, särskild förordning stadgar.» Jag har temligen ofta deltagit i öfverläggningar på sockenstämmor; och jag tillåter mig, med ani. deraf, uttala den erfarenhet, att om jag från sockenstämman eller kommunalstämman, som den numera skall kallas, afskiljer alla dessa ärenden, som nyss af mig blifvit upräknade, så kommer verkligen den egentliga kommunalstyrelsens verksamhetssfer att blifva särdeles liten. En följd häraf måste således ovilkorligen blifva, att samma styrelse skulle komma att blifva af ingen betydenhet, emedan den, vid jemförelse med kyrkostämman, till hvilken de flesta mål komrne att dragas, skulle synas nästan som ett bihang, som endast sällan kom i fråga att tillitas. De mål, som komma att tillhöra kommunalstyrelsens behandling, skulle nemi., för sådant fall, vanligen blifva af mycket underordnad beskaffenhet.
Et tres sunt qui testimonium dant in coelo. Pater, verbum et spiritus sanctus, et tres unum sunt. [Äfven här är åtskilligt skrifvet i brädden.] Codex i Bibliothèque de l’Academie des Sciences i Lyon, från tolfte århundradet: Tres sunt qui testimonium dant in terra, spiritus aqua et sanguis. Et tres sunt qui testimonium dant in coelo: pater et filius et spiritus sanctus. Et hii tres unum sunt. Vi kunde öka dessa prof med än flera, meddelade af Tischendorf, Patrice Larroque och andra lärde. Men vare det nog sagdt, att de olika läsarterna af 1 Joh. 5, 7 & 8 äro nästan lika många som de latinska handskrifterna. På grundspråket: Ita connexus patris in filio et filii in paracleto tres efficit cohærentes alterum ex altero, qui tres unum sunt, non unus: quomodo dictum est Ego et pater unum sumus, ad substantiæ unitatem, non ad numeri singularitatem. Vigilius hade läst hos Augustinus, att Johannes’ första bref skulle varit skrifvet „till partherna“. Denna besynnerliga uppgift, som återfinnes i Augustinus’ afhandling „Evangeliska Frågor“, grundar sig på ett missförstånd. Hos den grekiske kyrkofadern Clemens Alexandrinus förekommer nämligen den anmärkning, att ett af Johannes’ bref är skrifvet „till jungfrur“. Ordet jungfru heter på grekiska parthenos. Detta ord torde Augustinus, som sjelf erkänner sin okunnighet i grekiskan, hafva trott betyda parth. På grundspråket: „Johannes evangelista ad Parthos Tres sunt, inquit, qui testimonium perhibent in terra, aqua sanguis et caro, et tres in nobis sunt; et tres sunt, qui testimonium perhibent in coelo, pater verbum et spiritus, et hi tres unum sunt.“ Åtminstone enligt ortodoxernas egna berättelser.
22 till och med pag. 26 i det tryckta Betänkandet anfört, med den tillagde erinran, att Kongl. Försäkringen dea LagUtskotttts BttHnkanditi. åen 23 Februarii 1789* *om härvid fan® nits böra tjena till efterrättelse* i 2 §. endast fordrar, såsom villkor för drifvande! af Borgerlig handel och rörelse, att Burskap derå vunnits, samt att afgifter derföre erläggas till Kronan och Staden, hvilka båda villkor Utskotten ock förutsatt för åtnjutande af den föreslagne rättigheten, och än vidare här nedanföre vilja bestäm® ma, till fullkomlig likhet med det förhållande, som eger rum för i Stad bosatte Borgare* Om, å ena sidan, det utan tvifvel icke skulle kunna instämma m6d Borgerskapets egen fördel att uppdraga en sträng skillnad emel* lan Landt, och Stadsmanna Näringar* heldst Borgerskapet då skulle upphöra att med Landtmannen dela jordbruksnäringen, lä® rer det å den andra ock böra inses, att Städerne snarare skola vinna vid tillåtelsea till burskapsegande Handtverkares bosättning på Landet* än genom Handtverks® riernes inskränkning inom Städerne* emedan de i sådant fall kunna ega visshet att i sina handteringar ej, såsom förut skett, tillskyndas intrång af personer, hvilka icke eg«l förbindelser till Städerne att uppfylla. Visserligen skola Handtverkeriernes utöfning på Landet bereda Allmogen i aflägsna trakter större beqvämlighet att åtkomma sina förnödenheter; men härpå hafva Unköttea likväl haft mindre afseende, än på det tillfälle, som derigenom skulle öppnas till vissa Näringars förkofran och förmonligartf LagUtskottets Betänkanden. 9 i3o LagVtskottets Betänkande»; bedrifvande, hvarifrån Näringsidkarna* egen fördel måste vara oskiljaktig
Likväl får jag erinra, alt i de länder, der juryinrättningen hunnit till den största utveckling, det är vanligt, att jurymännen säga, att den tilltalade t. ex. icke är skyldig till tjufveri, men väl till bedrägeri; att jurymännen således väl förklara honom oskyldig i afseende på det åtalade brottet, men skyldig tilt 120 Den 17 October e. ra. ett dermed likartadt, eller förklara det begångna brottet icke vara af den åtalade egenskapen, utan af en dermed beslägtad beskaffenhet. Man har vidare talat om skillnaden emellan materiella och andeliga förbrytelser. Mig förekomma dessa uttryck högst sväfvande och obestämda. Begreppet om brott förutsätter icke blott en inom menniskan föregående handling, utan något, sora är påtagligt för yttre sinnen, och derföre blifva alla brott materiella. En tanke, som ej öfvergått till handling, kan icke blifva föremål för brottmålslagstiftningen. Jag har förut yttrat, att hvar och en, sorn dömer, ehvad han benämnes juryman, häradshöfding eller kämnersprasses, bör stödja sitt domslut på objectiva skäl, att domaren således bör söka åsidosätta alla subjectiva åsigter, emedan gränslinien dem emellan och godtycket är svår att Uppdraga; och är det från denna synpunkt, jag utgår, då jag påstår, att juryn icke bör hos oss bibehållas. Flera talare hafva sagt, att juryn tillkommit för att få flera personer fällda, än förut varit möjligt, före jurys inrättning. Jag för min del önskar icke, att personer skola på det sättet fällas efter en jurys s. k. öfvertygelse, som kan vara blott ett godtycke, en capris, en misstanke. Hr Cederschjöld har sagt, att jurymännen mera än domaren sätter sig i den tilltalades ställe, och ansett detta som en af juryinrättningens förtjenster. Jag åter tror, att ingen, som vill döma opartiskt öfver någon, bör sätta sig i dess ställe, utan endast följa objectiva grunder, icke sin känsla eller subjectiva skäl. Sätter man sig fullkomligen i en annans ställe, så lärer man ofta komma till det resultat, att roap handlat på samma vis.
Alla dessa olägenheter anser jag undanröjda, genom antagandet af Herr Grefve Spens’s Förslag att hvarje femtedel af Riddarhuset väljer sin andel i Electorernes numerair. Bland mera än 100 personer bör det icke vara serdeles svårt att bestämma sig för 5. — Då uppkommer ej något bryderi, som appellerar till andras opinioner, och valet blir derjemte fördeladt på personer inom olika afdelningar af Riddarhuset. Ur dessa skäl, får jag vördsamt föreslå denna sistnämnde princip för val till Electorer, under tillkännagifvande af min Öfvertygelse, att den olägenhet, som Utskottet ansett vidlåda detta valsätt, är mindre väsendtlig än de ofvan uppräknade förmånerne. Och skulle berörde serskilda meningar genom ProtocollsUtdrag medfölja Utskottets till Ridderskapet och Adeln afgifvande Betänkande. Ut Supra. Ex Protocollo, F. Dalman# ( 32 ) Motsvarande FÖrslct £*' huSördi.dTf till ny Riddarhusordning. d. 18 December 1823. §• iPå Riddarhuset äge hvarje Introducerad ätt, efter den vid 1809 års Riksdag stadgade numerföljd, Säte oclx Stämma, på sätt denna Riddarhusordning föreskrifver. §.2. De personer, hvilka af Kongl. * inomMajit lilifvit till Greflig, Friherrlig eller Adelig värdighet upphöjda, böra, inom alne år derefter, hafva sig till vinnande af intröduetion å Riddarhuset anmält, och de derföre erforderliga prestanda fullgjort, vid äfventyr att, enligt Kongl. Förordningen den 8 Maji 1775, jemförd med Kongl. Brefvet den 11 Februarii 1800, förlora alla med upphöjelsen åtföljande förmåner och rättigheter, så framt ej Kongl. Majit täckes, genom särskild Nådig Resolution, den försutna tiden återställa. Nytt mom.
Proposition N:o G. värfvade Regemente varit föranledt, icke af egen ansökning om afsked frän densamma, utan af regementets indragning, men, derest detta icke skedt, iian sannolikt fortfarande qvarstätt vid Regements-läkarebeställningen och under sådant förhållande kommit i åtnjutande af den löneförbättring som lid efter annan dessa tjenstemän beviljats, samt följaktligen, efter erhållet afsked, jemväl fått tillträda den pension, motsvarande Regements-läkarelönen 2,000 R:dr, som efter afdrag likväl af belöpande pension från Arméens Pensionskassa, Regements-läkare för närvarande ega åtnjuta; och då icke heller vore med billighet öfverensstämmande, att han, vid den af honom uppnådda höga ålder och efter att hafva under en tid af omkring 45 år tjent det allmänna, skulle, när han nu för sjuklighet nödsakas lemna sina befattningar, åtriöjas med den för hans och hans familjs bergning uppenbart otillräckliga pensionen från Arméens Pensionskassa; så vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att Öfverfältläkaren, Docktor Fredrik Bågenholm, med frånträdande af Regements-läkarelönen vid Konungens f. d. eget värfvade Regemente, må efter erhållet entledigande från de tvenne öfriga af honom nu inuehafvandc beslällningarne, uppföras å Rikets Allmänna Indragningsstat, att derifrån i likhet med andra afskedstagande Regementsläkare, såsom pension uppbära ett belopp, svarande emot skilnaden emellan nuvarande Regements-läkarelön och pensionen från Arméens Pensionskassa, eller 1,400 R:dr årligen. De till målet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. A. F. Z. Reuterskiöld. Utdrag 1 Kongl. Maj:ts Ndd.
311 men sirö icke nog opartiska fcir alt utgöra en Taxerts-comite'. Således om R. o. Ad. skulle tinna liegge inslansernes Lii fjella I In n d e öfverflödigt, så vill jag för min del göra det förbehåll, att Taxerts-comitcerne må bibehållas häradsvis, men lielst önskade jag att Beredn:s-comite'er socknevis afven måtte fortfara. Hr Printzensköld: Jag kan icke neka dertill, att det luis mig för ett ögonblick uppkom en tvehågsenhet, huruvida Berednts-comilcerne kunna vara nödiga eller icke, sedan jag hört en landshöfding från sin bänk uttala den öfvertygelse, att de icke äro nödvändiga; men min tvehågsenhet har ej varat länge, ty jag finner, viel öfvervägande af de skäl, [Ir von Rosen anfört, det vara så påtagligt, alt BeredtUs.comiteerne ej böra eller kunna, under hopp om en förbättrad sakernas ordning, afskaffas, att jag till <dla delar förenar mig i det yttrande han afgifvit. Man behöfver icke mer lin besinna, att genom borttagande af den första instansen, beröfvar man den skatlskyldige tillfälle att på närmare håll sjelf kunna controllera den beskattning, som honom ålägges. Derigenom att man så går till väga, öfverhopar man, såsom Hr von Rosen riktigt anfört, Pröfn:s-comitden med en sådan mängd af klagomål, all måhända liela månader skulle gå förbi, innan Pröfnings-comiteVn hunne sluta sina arbeten. Jag tror att den tidsspillan, som Prölnings-coiniteen i detta fall finge vidkännas, är vida större, än den som uppkommer eller åtminstone öfverklagas såsom följd af Berednts-comiteernes bibehållande. Jag tillstyrker för min del, att bevilln.förordnrn, sådan den nu är gällande, äfven hädanefter må få qvarstå. Hr von Hartmansdorff:
I en annan grundsats af comiterade instämmer jag, nemi. att i allmänhet 25 proc. af varuvärdet hör anses såsom ett maximum af tull. Dock måste denna grundsats underordnas en annan, nemi. lättheten alt controllera tullens ingående, hvarföre gröfre och mera skrymmande varor gerna kunna underkastas högre, men finare och tunnare varor ej ens kunna bära denna tullsats. Af detta skäl kan gerna den förenkling i tullbehandling äga rum, hvilken i flera länder är antagen, att finare och gröfre likartade varor sammanföras under en tariff, hvarigenom de gröfre, till hvilka oftast den s. k. husflitens producter höra, vinna i skydd. Antagandet af vigt vid alla de tillfällen, der det låter sig göra, såsom grund för tid Ibestämmelserna, har så stora företräden, att jag anser att tillämpningen bort införas i vidsträcktare mån än comiterade gjort. Deras classification af importvaror godkänner jag i allmänhet. Deremot mäste jag alldeles förkasta den allmänna sats, de i afseende på exporttull uppställa, att nemi. denna drabbar den utländska förbrukaren. Detta är endast förhållandet i det sällsynta fall, när ingen täflan med annan vara på den utländska marknaden äger rum, men eljest och i vanliga fall, såsom värdet ingalunda förhöjes genom exporttullen, jemförelsevis med den utländska likartade varan, blifver tullen en minskning i den behållning, den inhemske producenten kan påräkna. Sålunda uppställer jag såsom den allmänna satsen tullfrihet vid varors utförsel, och såsom undantag, dels de förhud jag redan uppgifvit, dels den tull, som kan komma i fråga för några få varor i det förut uppgifna lyckligare förhållande, att derigenom icke deras afsättning lider något afbräck, eller för andra likaledes färre, hvars utförsel öfvervägande skäl bjuda att icke uppmuntra.
L)m den sä kallade utdelande räktwisan ä ena sidan är en af de wigligaste och mast betydande ibland den regerandes befallningar, är den ä den andra en af de mäst granlaga och majt underkastade misikag. Det är konsten atr häru i sinna det rälla som utmärkt stora Regenker,som till en betydlig del bestämt deras Regcriugs-kraft och enheten i desi werkningssätt; men Lenna konst som grundas pä mennisto-kännedom, äfwen sä mycket som pä kännedom utaf principe, ar derföre fa sivär att den nästan atrid beror af omdömet om indivivuer och deras inbördes förhållanden, at den fordrar en särskilt tillämpning af ratthetens reglor, för hwarje särskilt Casus. Wisierligen kunna wisia allmänna reglor upgöras för utdelandet af Statens belöningar, men merendels skal! man finna besia tvid tillämpningen otillräckliga och merendels torde man slutligen nödgas erkänna, att det endast tillhör en stor man att dömma, huru förtjente män stola belönas. Det är för det wanliga och hwardageliga som reglor kunna göras; men besia mäste da bero pä ett rigtigt utredande as åtskillnaden emellan Medborgarens och Embetsmannens förhällanden, emellan den förres och den sednares pligter och fordringar. Som Medborgare är redan hwarje enskilt skyldig en wist grad af biträde kill det allmänna, men han har också emot desi erläggande rättigheten sig förbehållen att använda finer. krafter och sin förmäga efter som han i,:u ställning och för sin utkomst finner förmånligast. Hwad Den 22 Zebruarii. 9,1 Hivad han, utom det allmänna bidraget, af sin arbetsförmåga tillegnar Skaren, blir en särskilt upoffring som fordrar en särskilt ^vedergällning. Det ar således ett stags Contracr svin bestämmer Embetsmannens förhäilanden till det allmänna. Dä willkoren häraf aro kände wid desi emottagande kan Embetsmannen es er den strängaste rättwisa ingen ting krafwa utösiver hwad han således siel bringat eller uppå desia milkor emottagit.