Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
49 tullstyrelsen sjelfve föreslagit tullfrihet; sä torde icke heller i afseende ä nu ifrågavarande artiklar skäl förefinnas att frångå nämnde allmänna grundsatser, utan hemställer jag underdånigst, att Eders Maj:t täcktes bifalla kommitterades omförmälda förslag. Den af kommilterade föreslagna nedsättning af införselstullen å korkar, skurne, med tillägg af korksulor, från 7 sk. 7 rst. till 4 sk. 9,60 rst. eller 15 öre, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ansett icke vara af behofvet eller varans beskaffenhet påkallad, hvarföre embelsverken föreslagit tulisatsens bestämmande till 20 öre skålpundet. Men då korkbark är tullfri vid införsel samt skäl icke förefinnes alt, genom någon högre tullafgift än den kommitterade föreslagit, fördyra den i sitt färdiga skick ringa bearbetade förnödenhetsvaran, biträder jag äfven i detta fall kommitterades förslag. Då omalen krita borde betraktas såsom en råvara, hvartill den ock närmast vore bänförlig, hafva kommitterade, i likhet med Norrska taxan, för denna artikel föreslagit tullfrihet; hvaremot Kommers-kollegium och General-tullstvrelsen, oaktadt artikelns nämnde egenskap, ansett densamma, lika med åtskilliga andra artiklar af enahanda beskaffenhet, kunna utan olägenhet beläggas med en låg afgift, som föreslogs till 5 öre pr centner. För statsinkomsten vore den af embelsverken sålunda föreslagna tullafgift utan synnerlig betydelse; och det synes följaktligen, enligt min lanke, icke finnas något giltigt skäl att med sådan afgift belägga den i flera handteringar behöfliga, inom landet icke befintliga råvaran; hvarföre jag också i denna del underdånigst förordar bifall till kommitterades förslag. Med anledning af derom i Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens under dåniga utlåtande gjord erinran, hemställer jag, att, på sätt vid artikeln Glas blifvit iakttaget, äfven under hufvudrubriken Krukmakare-arbeten må, i enlighet med gällande stadganden, införas följande föreskrift:
Uti 2:dra punkten af sitt ifrågavar:de betänk, säger Utsk. nemi.: ”bolaget åligger att, i öfverensstämmelse med det reglemente, som af K. M. i nåder utfärdas, fortfarande underhålla jernvägen i fullt ändamålsenligt skick; skolande sådant genom vederbörlig besigtning årligen styrkas, innan utdelning å jernvägs-aktierne får äga rum”. Då detta stadgande således innehåller att någon utdelning på aktier för året icke må äga rum förr än besigtning föregått, så torde deruti ligga den säkraste garanti för jernvägens framtida underhäll. Man har ytterligare fästat sig dervid att StatsUtsk. i slutet af lista punkten säger: ”kunnande denna Statens ansvarighet i intet fall utsträckas utöfver 129,600 r:dr för året, hvaremot derest anläggningskostnaden icke skulle uppgå till förslagssumman, berörde 328 Den 29 Juli e. m. ansvarighet inskränkes till ett belopp, svarande emot fyra proc. å den verkliga utgiften, deruti likväl inberäknad fem procents ränta å aktie-kapitalet under byggnadstiden”. Man har klandrat detta beräknande af 5 proc:s ränta under byggnadsåren. Det torde dock för en hvar vara klart att den, som företager sig ett arbete, beräknar icke blott hvad detta arbete kostar honom i kontant, utan äfven den ränteförlust han under byggnadsåren måste på kapitalet vidkännas. Dä nu StatsUtsk. föreslagit att Statens garanti skulle minskas, i händelse anläggningskostnaden skulle komma att understiga den beräknade summan af 3,250,000 r:dr, sä har Utsk. ansett billigt, att nian tilläde bolaget rätt att vid beräkningen af summan, dertill lägga räntan å arbetskapilalet under byggnadstiden. Det förefaller mig särdeles besynnerligt att en sådan anmärkn. här kunnat göras, ty man må säga hvad man vill, så är och förblifver den obillig. Man har vitlare klandrat att uti 5:te punkten endast slår att Staten äger rätt att deltaga i granskningen af förvaltnivgen utaf bolagets angelägenheter, men icke i sjelfva styrelsen deraf. Jag bör då fästa uppmärksamheten derpå att vägen, med alla dess tillhörigheter, under alla förhållanden kommer att förblifva ett enskildt bolags egendom.
N:o 66, i ani. af väckta motioner ang:de ändringar och tillägg i nu gällande stadganden om fattigvården i riket. Utsk:ts första tillstyrkande. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: För min del tror jag, att Utsk:ts hemställan i denna punkt är fullkomligt öfverflödig. Det torde vara R. o. Ad. bekant, att ett förslagsanslag är beviljadt för dessa afskedade soldaters transporterande, äfvensom för deras underhåll. Kommunerna kunna således icke komma att drabbas af annan utgift än räntan, under den tid, som förflyter, till dess ersättning af statsanslaget hinner utfalla. Men icke nog härmed. Mig synes att Utsk:t lagt ett ytterligare trappsteg till de många, som redan leda ner till det olycksdjup, hvari den afskedade soldaten sig befinner. Jag vill icke nu fästa mig vid hans belägenhet under tjenstetiden; derom hoppas jag framdeles under rikdagens lopp få tillfälle yttra mig; jag skall endast hålla mig till den afskedade soldatens ställning. Den 14 Februari e. m. Öfverallt i andra länder bemödar man sig att så mycket som möjligt betrygga denna. I Frankrike t. ex. finner man genast, när man betraktar folklifvet, huru den gamle krigaren erkännes vara den förnämsta personen inom sin klass. Posterna rätta gevär för honom, pojkarna taga af sig mössan för honom, och ehuru visserligen icke rikt aflönad, har han alltid sin anständiga bergning, kan derutöfver någon gång bjuda en yngre kamrat ett glas vin. I Italien har den, som tjenat längre än konskriptionsåren, 3,000 francs, de s. k. rekapitulationsmedlen, att vid afskedet lyfta. Under tjenstetiden har han dessutom derå dragit ränta. I England, der man noga insett att den värfvade soldaten, med sin föga fallenhet för hushållning, icke bör utfå sin pension på en gång, der lyfter invaliden sin adöning en gång i veckan; han är för öfrigt der skyldig att bidraga till ordningens upprätthållande, en sak som betydligt höjer honom, både i egna och andras ögon.
Utan tvifvel den, att hvarje man, med skicklighet att bestrida cn tjenst bos Staten, hellre sökte sig en sådan, för att på sin ålderdom vara tryggad vid nödiga inkomster, än han emottog en beställning hos R. o. Ad., hvilken han äfveutyrade att förlora, Bär representationsförändringen inträffar. Om R. o. Ad. ville hafva en skicklig person att, med åsidosättande af befordran i Statens tjenst, sköta detta tillfälliga uppdrag, så mäste R. o. Ad., om förenämnde beslut fattas, utan tvifvel göra arfvodet så högt under tiden, att utgiften dä blefve så mycket större, och att Riddarhuset derpå ingenting vunne, utan snarare förlorade. Jag tillstyrker derföre vördsamt, att R. o. Ad. ville bifalla Ridd.Utskis betänk. Gr. Cronhjelm: Under åberopande deraf, att Utsk. föreslagit såsom allmän grundsats, att Ridd.secret. icke skulle få innehafva någon annan tjenst, än den han bestrider vid Riddarhuset, har den siste värde talaren hemställt, om det vore skäl att pruta på lönen, som för närvar., enligt R. o. Adis beslut, utgör 1200 ridr bico. Jag anser icke eller något skäl vara för handen att pruta på denna lön, i fall nämnde grundsats sättes i verket; men om ifrån denna grundsats göres ett sådant undantag, att Ridd.secret. får tillåtelse att i Statens tjenst uppbära några särskilda löneinkomster, så torde del icke böra anses underligt, att jag också yr - 184 Den 17 October e. m. kar ett undantag i afseende på lönebeloppet, helst då det är R. o. Ad. bekant, att då ofvannämnde grundsats gjorde sig gällande, sä fick Ridd.secret. den sista lönetillökningen såsom elt vederlag derföre att denna grundsats antogs.
Vet du hur Bret Harte skildrar äktenskapsbryterskan? TEKLA (ler). Nej! Jag har aldrig läst Bret Chose! ADOLF. Jo, det är en blek som aldrig rodnar! FORDRINGSEGARE. 63 TEKLA. Aldrig? Men när hon träffar älskaren, lär hon väl rodna, fastän inte mannen eller herr Bret får se det! ADOLF. Är du viss på det? TEKLA (som förut). Ja, efter som mannen inte kan få blodet åt hufvet på henne, så får han väl aldrig se det vackra skådespelet! ADOLF (rasande). Tekla! TEKLA. Lilla tosing! ADOLF. Tekla! TEKLA. Han ska säga Kurre, så ska jag rodna vackert för honom! Ska jag det, säg? ADOLF (afväpnad). Jag är så ond på dig, ditt odjur, så att jag skulle vilja bita dig TEKLA (lekande). Kom och bit mig då! Kom! (Sträcker armarne mot honom.) ADOLF (tar henne om halsen och kysser henne). Ja, jag ska bita dig så att du dör! TEKLA (skämtsamt). Akta; det kan komma någon. FORDRINGSEGARE. 64 ADOLF. Ja, hvad bryr jag mig om det! Jag bryr mig om ingenting i hela världen, bara jag har dig! TEKLA. Och när du inte har mig längre? ADOLF. Då dör jag! TEKLA. Ja, men det fruktar du ju inte, efter som jag är så gammal att ingen vill ta mig! ADOLF. Tekla, du har inte glömt mina ord! Jag tar tillbaka dem nu! TEKLA. Kan du förklara mig hvarför du är svartsjuk och på samma gång så tvärsäker? ADOLF. Nej, jag kan inte förklara någonting. Men det är möjligt att tanken, det en annan egt dig, möjligen ligger och gror i mig. Ibland förefaller det mig som vore hela vår kärlek en dikt, ett nödvärn, en till hederssak blifven passion, och jag vet ingenting som skulle plåga mig som det att han visste jag var olycklig! Ah!
Det skulle här blifva för vidlyftigt att påpeka afl den förföljelse, allt det hat och det blod Kristendomen dragit i sina spar för de minsta menings-skiljak tigheter frän de så kallade Stat-kyrkorna, och hvaröfver mensklighet en ryser; men vill man ännu i J9:de seklet påstå att detta är Kristendomens anda? Vidare! är det oss icke bekant att inom sjelfva kristendomen, katholska kyrkan förklarar alla mot henne stridande kyrkor och sekter för irrläriga och deras bekännare för förtappade affällingar: en ofördragsamhet, hvarthän Judendomen aldrig varit eller kommit. För öfrigt må jag låna exempel från turkiska staterna, der turkar och kristne lefva om hvarandra i brokig blandning, om icke äfven der finnas Kristendom och kristligt lif. äfven ■■ orubbad c i sin enhet,« ehuru ganska stort inflytande blifvit inrymdt till följe af förhållandernes makt, ät mahomedanska konfessionen; hvarförutan likartade exempel kunna lånas från Amerika. England m. fl. stater. »1 sanning», sä fortfar anförde israelit, -hade Kristendomen i alla tider varit det. hvarför hans bekännare utgifva honom, en allmännelig kärlekens religion. till och med emot dem. som icke dela bekännelsen deraf, en religion för broderskap mellan alla inenniskor, till och med, sorn icke höra dertill; hade han aldrig utöfvat orättvisa, aldrig utsått hat och tvedrägt, hvarken under söndringar inom sig sjelf eller mot annorlunda troende; i sanning, då hade han redan för långt tillbaka blifvit menniskornas allmänna religion. Så tänker jag; så tänka jemte mig tusentals af mina trosförvandter, hvilka måste reservera sig mot Kristendomen, mindre i egenskap af Judar än i egenskap af menniskor öfverhufvud. » Så tänker äfven jag. Kristna religionen är en kärlekens religion, ej hatets, afundens och förföljelsens. Men invänder man: från stats-rättslig synpunkt betraktadt måste det väl tillhöra hvarje stat och styrelse, att förekomma obehöriga intrång i landets borgerliga och religiösa ordningar.
Men under dessa sednare år hade lärjungarnes antal tillvext med icke mindre än 50 procent, så att det under nyss förllutna termin uppgått till 294, hvarföre det för en hvar borde blifva tydligt, i hvilken förlägenhet läroverks-styrelsen blifvit försatt, då utom de lo kaler, som erfordrades till förvaring af de fysiska instrumenterna, till kemiskt laboratorium, till bibliothek m. m., lärosalar för ett så stort antal lärjungar skulle beredas i en byggnad af så inskränkt utrymme och endast innehållande 11 rum. Det hade ock visat sig vara omöjligt och ingen annan utväg hade återstått, än att hyra några Bih. lill li. St. (Fortsättning.) rutil i enskildt hus, hvarjemte den icke obetydlige boksamlingen måst inrymmas i en för sådant ändamål, så godt sig göra låtit, inredd vind. Ännu betänkligare hade motionären dock funnit deri omständigheten, att lärorummen voro allt för små, så att i de flesta af dem ett dubbelt större antal lärjungar måste hopträngas än som, med fästadt afseende på det utrymme, som erfordrades för bibehållande af ren och frisk luft, borde ske. I anledning häraf har motionären hemställt, att till uppförande af ny liiroverksbyggnad i Carlstad i enlighet med en, af en tjensteman i Öfver-intendents-embetet uppgjord ritning, Rikets Stäuder mätte bevilja ett anslag till det belopp, som funnes upptaget å ett af samme tjensteman uppgjordt kostnadsförslag. Den åberopade ritningen har varit Utskottet delgifven äfvensom kostnadsförslag^, hvilket upptager en summa af 163,699 R:dr 95 öre. Sedan Utskottet förskaffat sig officiel underrättelse angående Carlstads stifts byggnadskassa, hvilken vid bokslut den 31 December 1861 befanns ega en tillgång af 25,990 R:dr 22 öre, har Utskottet tagit denna angelägenhet under noggrann ompröfning och dervid af meddelade handlingar funnit obestridligt att Carlstads läroverk lider af en för det vexande antalet lärjungar trång och äfven i vissa delar olämplig lokal.
Jemte det jag tror mig höra understödja den af GrefveLiltjenorantz gjorda motion, att förevarande Betänkande ina punktvis föredragas ocir afgöras; far jag dén srim göra Eders Excel» lenne Her: Grefven och LandtMarskalken samt Höglo fl. Ridderskapet och Adeln uppmärksam derpå, a et den del af detta Betan-, kahdfe, sorti angar Nederlagsfrihet för Spann» inål, och hvarom Kerr Grefve Lantingshausen i dag gjort anmärkningar, hvilka Herr Grefve Schwerin besvarat, rätteligen ingär i alldeles samina ämne, sorn ofufuttas uti Den !iO~Juli. /. nu g7j de särskildta Betänkanden, angående Spann» målsIVIagazins Inrättningen, med hvilkadet Särskildta Utskottet inkommit, och Oeconomiesamt Be s v ä rstJ t - k o 11 e t snart lärer inkomma. I anseende pä det oskiljaktiga sammanhang i ämnen, son* derimelhm förefinnes: och på dal ett nu fattade beslut i denna Nederlagsfräga icke sedermera ma ligga i vägen för den pröfning af dess nytta, som åter mäste uppstå, då, i Magazinsfragau, allmänna löreskri terna för Magazins Inrättningens vidd och omfattning sit,a* la afgöras och bestämmas; vågar jag föreslå, att hvad detta Betänkande rörerNederlags rättigheten af Spannmål må nu förb!-as, och uppskjutas till framdeles afgörande i 6 a mman ha ne med Magazinsfrågan. V 'V G7 Friherre Stael von Hollstein, CorfitzLudvig: Herr Grefve Löwenhielm anser Tullverket icke tillhöra Ständers befattning, hvad Tullens bestämmande och förvaltning angår; det är blott Tullintägten hvilken såsom Bevillning tillhör Ständerna. Att denna Grefve Löwenhjelm? tanka icke står i förening med historien om Tullverket, sä väl som med Ständernas beslut, vid de secinaste Riksdagar efter 1809, viii jag försöka bevisa.
Kronprinsen haft i anslag från Statsverket mindre, än II. M. Konungen såsom Kronprins under lika lång tid, eller under 13 år — oaktadt lefnadskostnaderne och allt annat i förhållande äro helt olika nu mot förr — hvartill kommer, att H. K. H. Kronprinsen, såsom Regent, har många och opåräknade utgifter att bestrida, hvilka icke åligga H. K. Ii. i egenskap af Kronprins. Svenska folket har således en moralisk förbindelse till H. K. H. Kronprinsen på en summa af 800,000 Rdr Bko; Och må man ej ursäkta sig dermed att, då H. M. Konungen år 1844 besteg Thronen, Ii. M. icke föreslog R. Stms beviljande af ett högre an slag för H. K. H. Kronprinsen, än det nu upgifna beloppet. Orsakerne dertill hade kunnat vara många. Men 'denna H. M. Konungens handling, hade än mer bort upmana R. St:r, att med erkännande af H. M:s välvilja för nationen, likväl besluta, att det anslag från Statsverket som dittills varit bestämd för Sveriges Kronprins, skulle oförändrad och oförminskad framdeles utgå. Ett sådant förfarande hade varit värdigt och öfverensstämmande med Svenska folkets storsinthet. Då detta icke skedde, hade tillfället nu varit högst lämpligt, att åtminstone till en början och till någon del, godtgöra försummelsen, samt i enlighet med den väckta motionen besluta, att så länge H. K. H. Kronprinsen, såsom Regent, med Kongl, makt och myndighet förer Riksstyrelsen, H. K. H. tilldelas årligen ett särskildt anslag af 100,600 Rdr Bko. Genom en sådan åtgärd från Ständernas sida, upfylde nationen en hederspligt mot H. Iv. H. Kronprinsen, samt undvek alla rättmätiga anmärknir, så inom Riket, som utom detsamma. Felet är denna gång, ej R. St:rs utan i forsla rummet StatsUtsk:s, som försummat sin skyldighet, att inkomma med sitt Utlåt, uti ifrågavrde ämne.
En sak bidrog också mycket att lugna fru Kathrina, nemligen den att Gabriella var förlofvad. Hon trodde sin Arve för väl och kände ej tillräckligt menniskohjertat, för att veta hvilket olyckligt behag det förbjudna eger; kortligen, Arves håg kunde ej stå till en annans brud. Och om det än någon gång föll henne in att det ändå icke vore en omöjlighet, kände hon sig likväl säker – och det kunde hon tryggt – att Arve hade för mycken heder, att ej taga vara på sig. Fru Kathrina var äfven för klok att söka forska efter det, hon ej ville finna; och suckade hon någon gång eller skakade på hufvudet vid ett och annat, funnos dertill inga andra vittnen, än de tystlåtna balsaminerna. På fiskläget hade för öfrigt ett visst skick uppkommit; ty Arve, trogen sin föresats att icke allenast lefva för sitt och de sinas bästa, utan äfven för det allmännas, som han ansåg sig vara skyldig sin kraft och verksamhet, hade infört flera nyttiga bruk, och sjelf gick han alltid före med exempel. Tvenne saker, som han isynnerhet icke utan flerfaldiga svårigheter genomdrifvit, var ett anslag åt de utlefvade fattige; hvilka, såsom hittills blottställda för ett rysligare elände än de yngre, först borde komma i betraktande. Sjelfva grundfonden för detta ändamål bildades genom frivilliga gåfvor af några bemedlade skärgårdsboer, men underhölls sedermera på det sätt att en liten skatt af vissa marker fisk på hushållet, hela fiskläget öfver, hvarje vecka lemnades åt Arve. Härigenom blef han i tillfälle att göra nödiga uppköp; och enkorna efter de tre omkomna svågrarne fingo sin bergning derigenom att de skiftesvis delade kokningen för fattigstugan. Hvarje middag gingo de gubbar och gummor, som ännu kunde gå, till det lilla huset, der den oändligt enkla mathållningen var inrättad, för att der äta sig mätta, och välsignade mellan hvarje sked den hederlige jaktlöjtnanten. De, som af ålderdom eller sjuklighet höllos hemma, fingo maten sig tillsänd; och då den varma soppan välgörande uppvärmde deras darrande, förfrusna lemmar, uppsände de hjertliga böner för den, som outtröttligt verkade för dem.
Genom den sednare planen blir man mästare af vattnet både nu och framdeles, och man har då att påräkna en jemn och bestämd kolbrytning, utan hinder af tillfälliga omständigheter, hvilka i annat fall möjligen kunna inträffa. Efter den första planen skulle 70 man bryta kol under år 1834-j och från början af år i835 ända till år 1838 skulle 80 kolhuggare sysselsättas vid Ryds ocn Brors Backes schakt, Dea 3j Februarii. 209 schakt, och från dessa bägge schakt, så vida vattentilloppet ej blefve öfvermägtigt, årligen upphemtas, utom hvad som till verkets drift fordras, till afyttring 55 å 60,000 t:r kol N:o i och 3o å 35,000 t:r N:o 2, eller tillsammans 85 å 95,000 t:r. Efter den sednare planen, då en del arbetare blefve sysselsatta vid nya schaktet N:o 84, skulle år 1834, 80 arbetare användas, år i835, 65 och sedermera från och med år z836, 80 arbetare sysselsättas, och något när samma kolqvantitet till försäljning erhållas, men med den skillnad i afseende på säkerheten, att, under loppet af omkring 80 år, kolbrytningen utan befarade hinder och utan tillökade pumpningsmachiner skulle fortgå. Bolaget, som allmänt erkänt företrädet af den sednare planen, har likväl, i brist på nödiga medel till anskaffandet af en ny uppfordringsmacliin, ansett sig vara tvunget att antaga den förstnämnda. Direct. tror sig slutligen, i afseende på grufve-arbetet böra i und. anmäla, att genom kolhuggares användande dels vid schaktsänkningar, dels vid andra betydliga arbeten, hörande till nya grufvebyggnaden, har under sisth år, likasom de sednare åren, mindre kolbrytning än under de första åren af nya bolagets förvaltning kunnat verkställas. 2:o Flötse rnas mägtighet. Nya Grufvan. Schaktet Brors Backe. Mägtigheten öfverstigi :r blott till ringa del den i garn* la grufvan. Flötsens s t r a t i fication :
Stats-Contoiret, i händelse de nu på Stat uppförde 1844 R:dr 12 sk, härtill icke skulle blifva tillräcklige, då anordna det bristande utaf blifvande öfverskott af Tullintraderna. Beträffande åter de öfriga Städernas Källare-friheter ; sä hafva Riksens Ständer funnit med dem vara ett annat förhållande, enär sådana friheter icke af ålder varit alla Städer förlänte, och de Städer, som haft en sådan frihet, efter 1600-talet åtnjutit den uti en viss summa penningar , den Städerna ägt att i Tullclareringen använda, hvarvid 2 Dal. S:mt blifvit beräknade på Riksdalern, till dess, vid den år 1777 skedda reglering af Städernas Källare-friheter, dessqt blefvo evalverade till Riksdaler ä 3 Dal. S:mt på Riksdalern , hvarigenom Städerna förlorade 50 proCent uti hvad de} efter primitiva grunde? - Den 11 Juli. 1017 den för beräkningen deraf bort åtnjuta. I be-» traktande häraf hafva Riksens Ständer funnit billigt och rättvist, att Städerna måtte återställas i deras förra rättighet, att få beräkna Riksdalem efter 2 Dal. S:mt, hvarigenom de komina att undfå 50 proCents tillökning uti hvad Staten nu består, hvilket för alla Rikets Städer, utom Stockholm, icke utgör mer, än tillhopa Igg9 R:dr 28 sk. 6 r:t. Råneo örn året; hvilket beslut Riksens Ständer härmed få till Eders Kongl. Maj.t i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts På Riddersk. och Adelns På Prest-Standets underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter vagnar Carl Mörner li. t. Landtmarskalk, På Borgare-Ståndets vägnar H. Schitfan. h. t. Talman. vagnar J. A. Lindblom n. v. Talman.
Efter detta beslut hemställer jag, om det icke är rättast, att StatsContoiret eller det Verk, som uppbär och fördelar medlen, äfven redovisar dem, och öfverlemnar afverskogen till RiksgäldsContoiret. Jag tror ock att, då 66 §. i Regeringsformen omtalar RiksgäldsContoirets befattningar, och der ej finnes upptaget, att det skall hafva att göra med Tullverkets medel, så bör äfven i framtiden förblifva vid hvad hittills varit brukligt. Det är på dessa skäl samt de, hvilka blifvit anförde uti Herr Eckhoffs reservation, att nemligen med samma anledning ChariseSigillatasoch Postmedlen äfven borde till RiksgäldsContoiret ingå, som jag anhåller om återremiss. Herr Hjerta, Johan Gustaf: Då det un der närvarande tid har varit af yttersta vigt, att sätta RiksgäldsContoiret i den ställning, att man genom en klok Statsfinance kunde bespara ökade; Den 17 O et ober f. mi 1? räntor, och da ett Statslånesystem är börjadf, vid hvilket räntebesparing är af mycken vigt , hafva Utskotten trott sig böra tillstyrka, att Tullmedlen må ingi till RiksgäldsContoiret. Hvarföre Utskotten ej tillstyrkt, att de öfrige Bevillningsmedlen äfven skola dit ingå, är att öfverskotten derå icke äro så betydliga. Tullmedlen åter gifva ansen-: liga öfverskott, och Utskotten hafva trott att der» igenom, att desse genast ingingo till RiksgäldsContoiret, och ej såsom hittills, först efter 2'.ne års förlopp, dit öfverlemnades, skulle man sättas i tillfälle att bespara räntor. Det är visserligen sannt, som Grefve af Wetterstedt yttrat, att vid beslutet om Rikshufvudboken var meningen den, att få alla intrader på ett ställe, men något direct hinder derföre finnes ej, ty de kunna i alla fall upptagas i Boken, och i öfrigt står det i samband med beslutet om Allmänna Bevillningen.