Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvertom torde just bildningen utveckla äfven hos den, som har mindre anlag derföre, det hushållsförstånd hvaraf hon är mäktig. Likaså tror jag ej heller att den som är fallen för hushållsgöromål, blefve författarinna derföre, att man hindrade henne att utveckla de anlag hon fått af naturen“. Augusta hade med lifvad blick åhört hvad Helena talat. Nu nedlutade hon sitt hufvud och sade: „Helene, du har narrat mina tankar att vara upproriska. Förr låg ofta den drömmen skön för mitt inre, att i kärlek och glädje förena verksamhet för make och barn, med ett lif för själen. Att använda lediga stunder till att läsa, att digta, att lefva i andens och vetandets verld. Men ett andefattigt sällskapslif, intresse för dagens sqvaller, kortspel och dylika nöjen, dem ville jag gerna försaka. Jag har änteligen lärt mig att jag hade orätt. Tala derföre icke frestande ord“. Helene satt en stund tyst försänkt i tankar, men utbrast sedan hastigt: „Sophie, ändå din historie. Du har ännu ej visat oss någon facett af qvinnans lif“. „Hvad kan väl en stackars sjukling berätta er, som kunde äga intresse“, sade den bleka Sophie. „Dock, äfven min lefnad är en liten, icke sällsynt, sida af lifvet, sådant det gestaltar sig för qvinnan. Som ung angreps jag af en af dessa sjukdomar hvilka vi vanligen icke anförtro åt läkarn, åtminstone förr än hjelp är för sen. De första åren tänkte jag mycket på att resa till Amerika, för att få tala vid en qvinnlig läkare, men detta föreföll mig dock alltför bråksamt, för min fattiga lekamens skull. Jag hoppades få dö af min åkomma, men det skedde ej så. Jag släpar, som ni ser, ännu min usla varelse i värk och vedermöda och utan glädje af lifvet. Men hvarföre skulle ock just jag bordt resa till Amerika? Skulle alla de qvinnor resa dit, hvilka i större eller mindre mån lida, emedan de antingen ej kunna förmå sig att derom vidtala en läkare, en man, eller åtminstone uppskjuta dermed till dess hjelp oftast är för sen, så blefve det i sanning en folkvandring.
Nådiga Proposition om Passevolancen jör indelta Infanteriet och Cavalleriet; och 2:0 Ett af Johan Andersson från Calmare Län ingifvet Memorial, i anledning a£ Kongl. Majus till dessa Utskott förut remitterade Nådiga Proposition om anslag af me del till understöd för Läroverken i Riket. Allmänna Besvärsoch OeconcmieUtskottet: Anders Bilssons i Tottarp, Malmöhu» Län, genom Stats-Utskottets Utlåtande , Nto 70, till Ståndet öfverlemnade Motion om Skattelösen af Presterskapet i Skåns tillhöri-: ga hemman, som ej äro af Boställs-natur. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande Banco-Utskottets Betänkanjen: Fiol.
De äro också ense om farans art: deraf med nödvändighet uppkommande partistridigheter, som leda till den enskildes osäkerhet, till hastiga omkastningar i politik oeh lagstiftning, till uteslutandet af de bästa förmågorna, emedan de mest sjelfständiga minst kunna förena den stora hopens röster, samt till de ännu större farorna deraf, att den för tillfället undertryckta minoriteten städse äflas — och för sin sjelfuppehållelse måste Den G December. 359 atlas — att med alla möjliga medel tillskansa sig väldet och till slut hvarken skyr korruptionen eller stödet af utländska makter, något som särskildt för oss måste vara, likasom det fordom varit, mycket farligt. Denna fara måste inträffa så snart man söker att tillämpa en enda likartad grund för alla val, ty huru man än indelar valkretsarne, så blir alltid den öfverröstade minoriteten alldeles orepresenterad, ty det är blott ett hån eller en fras att säga den vara representerad genom sin motståndare. Detta kan dock hjelpas på flera sätt, och ett sådant hade kunnat vara, att när man antagit grundsatsen af två kamrar, låta hvardera omfatta hela nationen, blott sedd från olika synpunkter, då fel på det ena hållet kunnat rättas och motvägas af förhållandet på det andra. Man hade sålunda kunnat bygga den ena kammaren på valområden och den andra på klasser, ty, hvad man än må säga, det är dock ganska säkert, att nog låter det lika väl sig göra att indela menniskorna i grupper efter deras generela beskaffenhet, som elter deras tillfälliga vistelseort. Båda indelningarna blifva i viss mån godtyckliga, men det betyder föga, om blott alla komma med på begge sätten. Detta hade också varit ett medel till bevarande af den historiska kontinuiteten, något som intet folk ännu ostraffadt föraktat. För att kunna bestå, måste det vara sig sjelf troget och förblifva samma personlighet. Jag vill blott tillägga, att jag skulle betraktat såsom en olycka, om bland sådana klasser Adeln blifvit betraktad såsom en särkild sådan, ty det är den icke i verkligheten hos oss, och farhågan för möjligheten af en sådan modifikation är en ibland grunderna, hvarföre jag ändock beslutit mig att med min röst bidraga till förslagets antagande.
Äfvenledes ber jag att få fästa uppmärksamheten på ovanligheten af en sådan procedur, som att ett RiksSt. skulle meddela det förstärkta StatsUtsk. sina tankar huruvida hinder möta eller icke för en votering inom detta Utsk. Förstärkta StatsUtsk. har vid det tillfälle, då det afgaf sitt prot.uldr., handlat stride grundlagsenlig!, och ehuru prot.- utdr. från början verkligen innefattade en annan ordalydelse än som nu deruti finnes, nemi. alt förstärkta StatsUtsk. uppmanade R. o. Ad. samt PresteSt. att undanrödja de hinder, som förekommit mot voteringen, så blef likväl delta, på framställning af Hr Lefre'n, ändradt, då man ansåg att det möjligen skulle vara mindre formenligt, att det förstärkta StatsUtsk. tillät sig en hemställan till dessa Stånd. Detta prot.uldr. är således inskränkt endast till en anmälan om de hinder, som Utsk. funnit möta mot en votering, och fordrar således icke något svar. Deremot böra vi vara betänkte på att undanrödja de hinder, som det förstärk ta StatsUtsk. anmält förekomma. Med förutsättande att sådant icke sker utan att endast ett så beskaffadt svar, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, blifver lill Utsk. a flå te t, så bör man tänka sig den händelsen, att de ledamöter, som förra gången protesterade, äfven nu finna sig förhindrade att votera, och att de af ordföranden inom Utsk. äska propos. på, alt voteringen måtte uppskjutas tilldess BorgareStts inbjudning blifver besvarad. Jag vet icke om ordföranden skulle anse sig kunna vägra en sådan propos. För min del tror jag icke att ordföranderne inom Utskm äga någon rätt att vägra propos:r, just af det skäl, att Coust.Utsk. icke kan komma Den sg Maj f. m. 44» tomina i ti 11 fil I/e att pröfva huruvida deras vägran varit grundlagsenlig eller icke.
Kostnads-förslaget lill denna jernväg, hvilken ansåges böra erhålla samina spårvidd, som statsbanorna, slutade sig med en summa af 652,545 R:dr44 sk. B:ko; och hade den med afseende å detta företag utsedde Bestyrelse till E. K. M:t i undernånigliet öfverlernnal berörde kostnadsförslag med tillhörande planoch profil-kartor, jemte deröfver afgilvit yttrande af Chefen för Statens jerqvägs-byggnader, Öfverste N. Ericson, under hvars inseende om förmälda plan och kostnadsförslag blifvit uppgjorda, samt i underdånighet anhållit, det E. K. M:l läcktes lill Rikets Ständer aflåta nådig proposition, att, såvida icke ifrågavarande bibana kunde blifva anlagd på allmän bekostnad, bidrag dertill af statsmedlen måtte anvisas, att utgå med tre fjerdedelar af det beräknade koslnadsbeloppet, emot vilkor att, om så nödigt funnes, jernvägen med dess lillhörigheter skulle framdeles, sedan de enskilda aktie-egarné genom inkomsterna deraf fått ersättning för sina temende bidrag, öfverlåta*-åt Staten, eller ock alt ett läne-underslöd å samma belopp mätte beviljas på sådana vilkor, att både ränta oell kapital-afbetalning kunde af de blifvande inkomsterne för vägens begagnande åstadkommas. Enär, såsom E. K. M:t i förevarande nådiga skrifvelse behagat erinra, de under nu ingängne statsreglerings-period för extra eller tillfälliga Slats-ulgifler disponibla tillgångar tagits i anspråk för mångfaldiga olikartade föremål, hvartill bidrag af allmänna medel redan under innevarande riksdag blifvit beviljade, och då dessa tillgångar svårligen medgifva anvisandet derå af några ytterligare, mera betydliga utgifter för lokala eller kommunala behof, hafva Rikets Ständer, ulan att vilja bestrida del jemväl al E. K.
Det insinuerades tillockmed, att » det tysk-österrikiska förbundet måhända vore mer en lifs-fråga för Tyskland än för Österrike », och det frågades rent ut: » Hvad skulle det blifva af Tyskland, om Frankrike och Österrike plötsligen blefve allierade? » Det låg liksom en betydelsefull vink i de tillagda orden: » Det habsburgska riket kan mycket väl ega bestånd utan Tyskland, måhända icke under grefve Kalnoky, men under någon annan minister, som litar mer på denna monarkis styrka ». Som ett dundrande » gif akti » ljöd Bismarcks » stora tal » den 6 febr. vid tyska riksdagen, der han uppträdde för de af regeringen begärda stora anslagen till landstormens förstärkning. Redan vid föregående års riksdag hade han vidrört möjligheten deraf, att Preussen en gång i framtiden kunde finna mot sig samma koalition, mot hvilken de fordom förde det sjuåriga krigets blodiga kamp. Nu mönstrade han dessa makter hvar försig. Väl fann han ett godt förebud deri, att det franska presi-dentombytet skett, » utan att Frankrike gjort nägot grepp ned i Pandoras ask », men &amp; andra sidan hade Frankrike anslagit tre milliardar till förbättrandet af sin armé. Hoppet om ett godt förstånd med Kyssland syntes han vilja bygga endast på dess suveräns löfte: ’ jag tillägger », yttrade han, » (den tyskfiendtliga) ryska pressen icke den minsta betydelse, men kejsar Alexanders ord den största ». Han påpekade emellertid det » betänkliga » sammandragandet af ryska truppmassor vid den tyska gränsen. » I den orientaliska frågan äro vi icke engagerade i första träffen », yttrade han som en liten erinringsvink åt Österrike, men på den hotande andrassyska korrespondensen gaf han svar riktigt med besked. » Man inbillar sig i utlandet », sade han, » att man kan hota oss. Det borde man helst låta bli, isynnerhet äro den utländska pressens hotelser utomordentligt löjliga. Det är blott en maktlös trycksvärta, som vi icke äro rädda för. Vi tyskar frukta Gud, men föröfrigt öfverhufvud ingenting i verlden ».
Efter det nya statsskickets införande år 1809, är genom Regeringsformens 59, 60, 64, 66 och 68 §§ stadgadt: att Stats-utskottet skall öfverlägga om de behof, staten tarfvar utöfver de ordinarie inkomsterna, och att dessa behof boya fyllas genom bevillningar, till hvilka räknas tull-, accis-, postoch karta-sigillata-medlen, bränvinsbevillningsafgifterna samt den serskilda bevillning, Rikets Ständer vid hvarje riksdag sig åtaga; att såväl rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, bör vara under Konungens disposition, för att till de af Rikets Ständer pföfvade behof och efter den upprättade staten (nemligen riks-staten) anordnas; att, då Rikets Ständer åtagit sig ansvar för den rikets gäld, Riksgälds-kontoret ombesörjer, så komma Rikets Ständer att, sedan Stats-utskottet öfver Riksgälds-kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, genom serskild bevillning — det vill säga den s. k. allmänna bevillningen — tillskjuta de medel, sorn för betalande af rikets gäld till ränta och kapital finnas oumbärliga; samt slutligen att de till Riksgälds-kontoret hörande medel icke skola derifrån rycka* eller användas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt. — 276 - I dessa grundlagens stadganden förekommer sålunda intet, som häntyder på att någon slags bevillning, icke en gång den, som för liqviderande af rikets gäld tillskjutes, skall ingå till Riksgälds-kontoret omedelbart, eller afskild ifrån den öfriga kronouppbörden. Grundlagen föreskrifver blott, att alla statsmedel skola vara under Konungens disposition för att till de af Rikets Ständer pröfvade behof anordnas.
SSeläggningérparta ffad bejjutom mib fjelftoa bofumentet eder aften få päftaé eder nteb ftgid fäflaö, att ben ej fan berifrån ffiljaö utan att valörjiämpeln berigeitont göred otpblig, i pmilfet fad (partait anfeö obuglig. Om fontrotl pärtvib, fe 11 § 3 mom. 7:o 2lfpanblingar orp fontrafter emedan enfftlbe attfeö bepörigett eparterabe nteb ben berå befintliga flämpeln, få framt be blifmit bernteb förfebbe, enligt ben, tvib beraö utfärbanbe, tid efteriefnab ftabgabe författning. 8:0 Om fontraft förttpaö oep ben betingabe fumntatt bermib förpöjed, ffad bet, i mån beraf, nteb beläggningöeparta förfeb. 9:o §ör fåbatte panblingar, pmilfa efter mijj procentberäfning ffola (parteraé, bör (partebeloppet, bå betfantma tr»ib uträfttingeit flutaö nteb öretal imber tio, fpdaö tid ftflnämnba tal, fanit, när (partebeloppet nteb tttinbre än tio öre unberftiger en riföbaler, alttib tid jemn rifébaler fpdaé. 10:0 Om, roth panblingarö eder äftenffapölpéningarö eparteriitg, pögre (parta, ätt föreffrifroen är, af eitffilb perfoit frimodigt begagnaö, äge åtal berå ej rum. § 4. 43m dxutevhtg af rättegång^: farnt anbva ffvtfter od) pattbltttgav.
Tillgång hos säkra Låntagare 167,812:24- Cessionanter . 26,386: 19. — —- — Banken 11,773:34- 6. —> — Riksg.-Contoiret 675: — 1— 206,647 29 6 Summa 3a5,5o2|35| 4 Stockholm af Manufactur-Discont - i73 Discont>Fonden År 1819. Cr edit. Balance från år 1818. Skuld till Manufactur-Discont-Fonden HO,OOO Summa | 325,5o2|35| 4 ContoireL den i5 April 1820. E. F. Striim. L. H. TY illman. 174 Manufacturoch Eskilstuna Fristads-Medlen. Behållningar och utestående fordringar från Ar 1816 J Afgå Skulder . Inkomsterne År 1817 1818 1819 Utgifterne år 1817 1818 . 1819 . Behållningar och fordringar vid 1819 års slut . Afgå Skulder Spinnlius-F onden. Behållningar och fordringar från År 1816 Afgå Skulder Inkomster År 1817 1818 1819 Utgifter år 1817 1818 1819 — Behållningar och fordringat från år 1816 J. M. Härstedt.
Inkommande ^ Tullprocent, i H jzr *+ Ucrq §3 rr CV 200 Takrännor T 30 Timmer, af Furu eller Gran som icke kan anses för Bjel. kar, Sparrar eller Sågblockar j IO Trädskor , , 10 3 Trädskedar 10 I Tunnbottnar och Tunnstäfrar huggne eller klufne af Ek eller Bok , 5 JO Tunnbottnar af Faru och Gran ? JO Sågade af Ek . , 50 5 „ af Bok . JO 5 , af Furu och Gran . jo S Fröt. XJtir. i. 25 Äng. 1825- 765 Årträd eller ämnen till Åror! 5 3° i - Hvarjemte Ridderskapet och A-1 deln, i afseende å Tullen å Träd* varor, fann för godt i allmänhet stadga: 1:0 Att den å ofvannämnda Trädvaror bestämde Tull icke borde tillämpas å de Trädvaror, hvilka från Norrige hittill Riket inkomma. 1 2;o Att i nya TullTaxan, di-j mensionerne å Bjelkar, med undantag af dem, som under Sågblockar blifvit anförde, borde på enahanda sätt specificeras, som i gamla utgående TullTaxan; s^amt Tull procenten derefter sedermera rättas. 3:0 Atttill Kongl. Maj:t skulle i underdånighet öfverlem - nas, att, efter förekom. mande omständigheter vidtaga de anstalter och förändringar i nya TuIITaxan, hvilka af särskilda orters skiljaktiga förhållanden till äfventyrs kunde påkallas. Täcken, stoppade» U. V. ; . grof Islands, Jutlands, Polsk och annan grof . I händelse Utländskt Kläde skulle blifva förbudet Fin, Portugisisk, Spansk, Sachisk och all annan fin . Grof Islands, Jutlands, Polsk och annan grof „ Trot, Utdr. d. 25 Aug. 1323, 765 > Inkommande Tullprocent. ] | Utgående 1 Tullprocent. V. Vanille : ; , ; ; , , W. WecL af alla slag, med undantag från Norrige .
R:dr, samt tio år derefter, eller år 1847, landväga införseln hit från Norge endast stegrats till 82,500 R:dr, men vår utförsel dit deremot höjt sig till 633,000 R:dr, så visade sig åter i sednare åren förhållandet sålunda, att, då införseln derifrån besteg sig år 1855 till 210,000 R:dr, år 1860 till 180.000 R;dr, år 1861 lill 226.000 R:dr och år 1862 till 505,000 R:dr, uppgick värdet af utförseln från Sverige till Norge år 1855 till 196,500 R:dr, år 1860 till 267.000 R:dr, år 1861 till 247,000 R:dr och år 1862 till 208,000 Rdr; och hade således, likasom vid den sjöväga varutrafiken, under sednaste tre åren den landväga införseln från Norge tilltagit samt till och med nära tredubblatsunder det att utförseln till Norge deremot a/tagit. Detta med hvad mera blifvit af motionären i ämnet anfördt, har Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som till behandling nämnda motion förehaft, tagit i noggrannt öfvervägande; och har Utskottet ansett sig böra till upplysning i ämnet åberopa följande af Norska Regeringen i underdånigt betänkande af den 18 December 1847 afgifna yttrande, hvilket blifvit meddeladt af de Norske ledamöterne i den af Kongl. Majit under den 3 Oktober 1855 nedsatta komité för afgifvande af underdånigt utlåtande angående de förändringar och tillägg i befintliga stadganden, som kunde anses nyttiga och ändamålsenliga att vidtaga för beredande af alla verkställbara ytterligare lättnader i Sveriges och Norges ömsesidiga handel och sjöfart.
Vid Institutet bestämdes 1822 ett lärare-antal af 8 professorer med hvar sin adjunkt, och till dessa hafva sedermera genom Rikets Ständers tid efter annan, på grund af Kongl. Maj:ts framställningar eller enskilda motioner, fattade beslut tillkommit följande lärare-befattningar, nemligen: en lärare i medicine legalis (1841), en profession i pediatrik (1845), en profession i pathologi«k anatomi och en adjunkt i kirurgi ^1854); en lärare i syfililogi (1858), en adjunkt i pediatrik samt en i psvchiatri (3 860), hvarjemte vid samma riksdag beviljades 6,000 R:dr R:mt för iordningställande af Institutets kemiska laboratorium. I samma proportion sorn lärareantalet ökats, har undervisningen vid Institutet blifvit utsträckt och examensfordringarne höjda, samt enligt tidens kraf ändrade, efter medgifvande af Institutets dåvarande Öfver-styrelse, Kongl, Sundhets-kollegium. Institutet har ock tvänne gånger, pä anmodan af denna sin Öfver-styrelse, nemligen åren 1836 och 1856, afgifvit förslag till nytt reglemente för ordnande af sin verksamhet i öfverensstämmelse med sina ökade resurser och den medicinska bildningens behof, men begge gångerna utan att vinna Regeringens sanktion, oaktadt förslagen alltid strängt hållit sig till gällande författningar och icke berört universiteternas företrädesrättigheter. Det var vid det förra tillfället, således redan 1836, som Berzelius uttalade icke blott nödvändigheten af en medicinsk akademi i Stockholm, utan förklarade Institutet redan moget att blifva en sjelfständig medicinsk skola. Utom att ofvannämnde löneanslag till nye lärare vid Institutet utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, iiafva under tiden uppstått åtskilliga andra anledningar för Rikets Ständer att uttala sig rörande Karolinska Institutets ställning. Då vid riksdagen 1840 Rikets
Apothekare ns verksamhet inskränkes dessutom icke till medikamenters beredande och expedierande. Honom åligger att i rättsmedicinska fall biträda vederbörande läkare med kemiska undersökningar, då dessa äro af nöden, hvarjemte i aflägsnare landsorter apothekaren ofta är den ende, som i praktiska frågor, hvilka falla inom naturvetenskapernas område, kan meddela någon upplysning. Behofvet för farmaceu *) Enligt nyligen till Sundhets-kollegium inkommen officiel uppgift har ett apothek blifvit såldt på det sätt, att lagret blifvit betaldt med 4,500, garden med 27,000 och privilegiet med 30,000 R:dr R:mt. Samma apothek betalar 40 R:dr årligen till societetens kassa. Bih. till R, St. N:o 96. ten af kunskaper utöfver dem, han innanför apotheksdisken har tillfälle att inhemta, lärer således vara obestridligt. Det är ock för längesedan insedt samt af apothekarne sjelfva behjertadt. Redan 1822 anvisade de af egna medel stipendier, hvartdera å 300 R:dr R:mt, åt skicklige farmceuter, på det de vid ett uni versitet måtte förvärfva en mera omfattande kunskap, särdeles i farmaciens grundvetenskaper. Sedan likväl några års erfarenhet visat att det åsyftade ändamålet förfelades, alldenstund stipendiaterna oftast öfvergingo till andra banor, så indrogos år 1836 dessa stipendier och i stället inrättades Farmaceutis ka institutet på den samtidigt härmed reorganiserade Apothekare-societetens bekostnad. Om detta instituts första organisation och sednare utveckling lemnar bifogade tryckta berättelse nöjaktig upplysning. Här må vara nog att erinra, att nämnda institut år 1845, enligt Kongl. Maj:ts propositiou, af Rikets Ständer erhöll ett anslag af 1,500 R:dr att årligen intill nästa statsreglering utgå, mot vilkor att apothekaresocietetens bidrag för samma ändamål skulle uppgå till samma summa.
Frih. von Nolcken, Carl Adam, uppläste följande: StatsUtsk. tyckes, hvad Riksarchivet beträffar, hafva erkänt behofvet, så väl af en större och lämpligare local, som af en ökad tjenstemanna-personal. Utsk. har emedlertid ansett den sistnämnda frågan alldeles underordnad den 6 11. i3 93 Den 2 Maj t. ra. förstnämnda oell gjort anskaffandet af en bättre local såsom ett nödvändigt föreg:de villkor för ett möjligen ökadt löneanslag. För min del tror jag, att båda dessa arcliivets beliof förtjena R. St:s uppmärksamhet, och äro af så mycken vigt, att om än icke för det närvar, båda skulle kunna fyllas — hvilket jag likväl hoppas — denna omständighet dock icke bör blifva ett hinder att afhjelpa ett utaf dem. Piiksarchivets personal utgör för det närvar. ett mindre antal, än det som den store Axel Oxenstjerna för iner än 2tne sekler sedan ansåg då vara nödvändigt. Med tvänne århundradens handlingar har Riksarchivet dock sedan den tiden blifvit tillökt. Det är derföre lätt att inse, huru otillräcklig den närvar, personalen med skäl kan anses vara. Archivets närvar, utmärkte chef har i sitt underd. betänk, till R. M. utförligen visat olägenheterna af denna brist på tjenstemän. Den närvar, localen förminskar ingalunda desses besvär, i det handlingarnas närvar, fördelning i spridda hvalf inedför mycken tidspillan, och föga tid blir öfrig till ordnandet af den mäögd skrifter, som ännu ligga i bundtar sammanblandade; ännu mindre tili förvärfvandet af e« någorlunda fullständig bekantskap med detta arebivs rika inneliali. Allt mer och mer måste ock den traditionella kunskapen derom försvinna.
Man skulle tro, att ni uppgjort parti för afton; det här är ju redan fjerde dansen.» «Ack ja, Clara! hvad jag är lycklig,» hviskade Evelina. «Och min Argus, Efverling, finns icke heller här. Således kan jag fritt få öfverlemna mig åt mitt goda lynne. Jag är för mycket lycklig, Clara!» Och nu flög hon bort i valsen. Då balen var slut träffades de båda kusinerna i tamburen. Evelina tryckte Claras hand med ett slags exstas. «Han är alldeles som du sade Clara, alldeles förtjusande! alldeles oemotståndlig! Jag är just lite smått kär. Vet du hvad: han bad mig, att i morgon få göra moster sin visit. Jag kunde ju ej neka, eller huru, Clara?» «Se dig om,» sade Clara sakta. Evelina gjorde så och – Efverling stod der jemte Albert. «Herr Efverling!» utropade Evelina, «har ni varit här?» «Och det tycks förskräcka er, Evelina. Borgmästarinnan väntar på er.» Evelina tordes knappast säga Albert god natt. Men hon måste, och hon gjorde det, så tafatt och så främmande, som om hon aldrig hade sett honom förr. Efverling och Säfve följde fruntimren till täckslädan. «Sof väl,» sade den sednare. «Jag skall försöka att kunna det; vi återse hvarandra i morgon.» Evelina såg bara på Efverling, som utan krus smällde igen dörren om dem. «Unga Säfve är riktigt en charmant karl,» sade borgmästarinnan, «riktigt en man med verld!» Evelinas känslor bejakade dessa omdömen; men hon teg. «Jag tycker just, att du har haft roligt i afton, Evelina,» fortfor borgmästarinnan; «jag har också varit litet stolt öfver min lilla skyddling. Du var rätt söt, Evelina, rätt söt.» Täckslädan stadnade. Evelina gjorde småleende en liten bugning och tog hastigt och kort god natt af borgmästarinnan, anande, att Efverling var i hamn och häl efter henne. I dag, tänkte hon, skall han åtminstone ej få se mig mera. Andra dagen då Efverling inträdde, sydde, och sydde Evelina det ifrigaste hon förmådde.