Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ha sielfva haft La Raison i råd, som folket troor. För egen Lust och Fördeel eller för slächtens Heer Barn tvingas til Giffte jag offta hörer och seer m. m.” Då det invändes, att kärleken ofta gör gamla män narraktiga och löjliga samt förenar dem med unga mör, svaras bland annat: ”Så lenge han ey älskar, så har han gubba-nampn, Strax ungersvän han heter, när han får Möön i fampn. Stundom är gammal Siorta så god som een ny särk; Hwem wil kärleken wägra at göra kärlekz wärk?” På inkastet: ”Thet är orätt, doch händer offta, en älskar två: Om kärleek hade Raison, så gjord’ han aldrigh så.” svaras: ”Det synes något wara, men will man dömma rätt, Så är kärlekens feehl här uthi ringa och slätt, At en aff många älskas och en blijr mångom huld Är kärleken väl somt, men somt är jag sielf skuld. Jag geer med, at älskas skal den, som är älskansvärd; Nu är mång Möö så täck, medh så stor skönheet beskärd, At alla måtte ähra och hålla henne kär, Fast hon lijkwäl intet mehr än Mans hofwa är. Om fleere än skönt älska, så nyttiar een alleen, Såledz blijr Raison tilfredz, och kärlekeen blijr reen. Då det heter, att kärleken ofta sammanfogar personer af olika ”stånd, förmån och värde,” utan att akta på denna olikhet, så svaras, att i äktenskapet är dock kärlek det förnämsta och att det icke är skäl att åtskilja tvenne, som i ära och dygd hafva ”i två kroppar en själ, en lust och en vilja;” men lika försigtigt som qvickt tillägges: ”Om icke Stats Raison en nödig skildnad stiffter I myckit höge och högt angelegne Giffter, Då händer ofta att jag sjelff (Raison) får stå tillbaka Och måste mitt rätta nampn byta och försaka.”
Jag önskar derföre, att man måtte kunna komma tillbaka till dess ursprungliga skick, och såsom första vilkoret derför, anhåller jag om proposition till afslag å Utlåtandet, öfvertygad, att om det bifalles, endast större svårigheter skola uppstå vid Löne-regleringen för hela Armeen. Herr RosenquistFredrik Leonhard'. Första gången denna fråga i Ståndet förevar, bestred jag ett Generalitets upprättande på Stat, hufvudsakligen på den grund, alt jag icke fann några särskilda Generaler beböfliga, utan ansåg RegementsCheferne böra vara de högsta Befälhafvarne. Utskottet har likväl, utan att på minsta sätt visa nyttan och nödvändigheten deraf, uppfört på Stat lönerne för ett Generalitet till icke mindre belopp än i oi, r o3 R:dr årligen. Utskottet har, såsom stöd härföre, åberopat hvad det anfört i sitt förra Betänkande;’ men då Utskottet i det åberopade Betänkandet inga skäl anfört, hade Utskottet gerna kunnat spara en sådan kraftyttring. Aldrig måtte det väl kunna vara Utskottets mening, att dess blotta tanka skall blifva Den 3o September f. rn. igg upptagen, såsom ett skäl; ty om man kan tänka det mest orimliga i verlden, utan att någon mäktar förbjuda det, bör man likväl icke göra anspråk pä, att andra skola känna, mindre kunna antaga dessa tankar såsom skäl. Jag bestrider en ny GeneralsStats upprättande, heldst, utom alla andra olägeubeter, man derigenom äfven skulle komma i förlägenhet, att skaffa Armeer åt en sådan General-skara. Grefve Possej j4rvid\ Jag skall söka undvika alt yttra mig öfver behofvet,- i militäriskt afseende, af ett särskildt Generalitet, ty jag saknar dertill erforderliga insigter. Jag skall blott fästa mig vid de omständigheter, dem jag kan åse, utan att begå misstag.
Vecka efter vecka komma skämttidningarna ut, vecka efter vecka gifva de kvinnan offentlig tuktan, och åt henne — så- dan som hon står där med skammen — skrattar man. Skrattet förklingar, men ur skrattet spirar ovillkorligen ringaktning för kvinnan. Man behöf ver icke ta skämtet så allvarligt, det lämnar ändock efter sig ett visst ofördelaktigt intryck, ett intryck, som genom ständigt nytt gyckel alltmer fördjupas. Och så får kvinnan så småningom ovederhäftighetens, småsinnets, elakhetens, lumpenhetens prägel sig påtryckt. Det är hög tid, att kvinnan lär sig förstå, att det ligger något bakom skämtet, lär sig känna svedan och skammen af slagen. Har hon kommit därhän, skall hon äfven förstå, att hon för sitt eget anseendes skull måste försvara sig, och först och sist, att det är en äresak för henne att icke genom lif och lefverne gifva stoff åt det slags gyckel, som sätter fläckar på den allmänna kvinnliga karaktären. P recis på slaget klockan sex De troppa in uti salongen, Man skulle rent af bli perplex, Om en minut blott vore gången, Ty en förtjänst de ha förvisst - På punktligheten är ej brist. Nu en och annan frestar på Att med värdinnan konversera, Men fasligt trögt det brukar gå Hon är så svår att intressera — Når man om vädret talat ut, Ä ' också alla ämnen slut. Så kominer jungfrun in med te. Med fart och ifver tömmes koppen Och herrarne knappt tid sig ge Att ta ' en munsbit utaf » doppen *, Och frun ej hunnit börja, förtån Hon allas ryggar ser i dörr ' n. Man kan väl inte spilla bort Den dyra tiden med att prata, Och därför gör man pinan kort Och lämnar frun att solo » stata » — Man haiju spelat kavaljer I fem minuter eller mer!! '. Nu höres en beskedlig tvist, Förr ' n man vid borden sig placerar, En spelar inte gärna ivhisl, En ann ' för viran hesiierar, Men allt sig ordnar lätt och fort — Man får ju ändå spela kort! Och ändtligen de hamnen nått!
Hrr ledamöter torde kunna intyga, alt, om man vill taga i beräkning bancovinsten för de tre kommande åren, disponibla medel finnas till ett belopp vida öfverstigande hvad här blifvit föreslaget. Det är derföre endast för att ådagalägga denna canals stora och obestridliga vigt för fäderneslandet, det är för att visa, att uppskjutandet af dess anläggning till framtiden skulle för Riket medföra en verklig förlust, som jag anhåller att ett ögonblick få taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk. Redan på 1770-talet, då undersökningar ägde rum för tillväbringandet af den canal emellan sjön Barken i Stora Kopparbergs och Strömsholm i Westmanlands län, som sedermera utfördes under namn af Strömsholms canal, yttrades lifliga önskningar för samma vattencomnninications utsträckning i nordvestlig riktning, ifrån Smedjebackens lastageplats vid Barken till sjön Wessman i Grangärdes socken af Wester-Bergslagen. Denna plan blef dock lills vidare öfvergifven, sannolikt för bristande medel till utförandet. Emedlertid kom frågan under ny pröfning år 1817, och nuvar. Chefen för medlersta canaldistrictet, Ofverste-lieutenanten m. m. Edström, anmodades att uppgöra chartor och specifikt kostnadsförslag till den föreslagna canallinien. Undersökningen blef år 1822 verkställd, och upptog, med beräkning af samma dimensioner, som blifvit gillade för Strömsholms nu under ombyggnad varande canal, en kostnad af 426,746 ndr. Då denna summa emedlertid vida öfversteg hvad den enskilda förmågan, äfven under gynnsamma förhållanden för Svenska jernhandteringen, kunde åstadkomma, och statsverkets tillstånd under denna tid icke eller medgaf något betydligare understöd af allmänna medel, måste äfven Den 10 Februari. 203 då hoppet öfvergifvas att snarligen få se den vigtiga canallinien fullbordad. Förändrade conjuncturer hafva sedan inträffat.
Derpå är, bland annat, Kongl, förordningen den 9 Nov1844, angående intecknande af ej mindre lifstidsstädja och undantagsaftal än ock ali annan afhandling om nyttjande rätt till fast egendom, byggd; och det är med tillämpning af denna grundsats, som Utskottet, med anledning af nu ifrågavarande förslag, vördsamt tillstyrker, det måtte Rikets Ständer besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, som föijer: Har någon, vid köp eller skifte om jord och fastighet, förr än Kongl, förordningen den 1 Maj 1810 blef till efterrättelse kungjord, gjort förbehåll för sig eller andre att emot bestämd penningesumma eller andra vilkor få framdeles vinna egendomen åter; varén den eller de, som förmena sig berättigade att ett sådant förbehåll tillgodonjuta > skyldige att innan iSzo års slut vid vederbörlig domstol söka inteckning uti den försålda eller bortskiftade egendomen, och alt sedermera låta inteckningen i laga ordning förnya. Försummas det; vare förbehållet utan kraft och verkan. ✓ Skulle detta förslag vinna Rikets Ständers bifall, hemställes att Rikets Ständer måtte, i sammanhang med anmälan om berörde beslut, i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, det behagade Kongl. Maj:t påbjuda att Lag-Ulskotteli Betänkande, N:o 71. 7 emförmälda förordning skall två gånger årligen, under åren 1849 och 1850, behörigen i kyrkorna kungöras. Stockholm den 11 September 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Sept., kl. 12 ira. Betänkande, i anledning aj väckta motioner, angående rättighet för underdomaren att förklara ogift qvinna myndig. Sedan Lag-utskottet i dess betänkande N:o 17 afstyrkt bifall till väckta motioner angående rättighet för ogift qvinna, att vid viss ålder varda myndig oell samma betänkande blifvit af Rikets Ständer bifallet; så hafva, Herr Wetterberg, S. G., och Riksdagsfullmäktige!) Jöns Jönsson från Christianstads län, med anledning af stadgandet i 56 § Riksdags-ordningen, uti särskilda till Vällofl. Borgare-ståndet och Hederv.
En lämplig kort tids upp, skof i verkställigheten af bysättning ifrån lag. sökningsdagen, synes således i detta fall nödig, på det att gäldenären må få tillfälle att om betalningen föranstalta; och för borgenären lärer det svårligen blifva äfventyrligt, men snarare mången gång nyttigt, helst det är att förmoda, att gäldenären, under anståndstiden, använder sitt yttersta bemödande att, till undvikande af den hotande faran, göra sin borgenär rätt, hvilket deremot, sedan bysättninr BngUukolltts Betänkande N'.o I3'j, a3 gen redan gitt för sig, blifver för honom pl en gäng meia svåit och mera likgiltigt, I följd af allt detta föreslår Utskottet ; det mitta Rikets Ständer hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en Författning, hvari förklaras och förordnas: 1:0 att fordringsägaresom later bysätta gäldenär, icke är berättigad att af gäldenären erhålla ersättning får hvad han under bysättningstiden till gäldenär em underhäll förskjuter i och a:o att By sättningsUtslag, pd grund af löpande skuldebref, som är ställdt att betalas vid anfordran, eller hvari viss förfallotid ej är bestämd, icke ma gä i verkställighet förr än ätta dagar efter den dag, då gäldenären bevisligen erhållit del af lagsökningen, hvilket bör i Utslaget utsättas j LaglJtskottets JB(i'dnkaiiis N.o 1*7» hvaremot Utskottet tillstyrker» att alla Öfriga 1 detta ämne väckta frågor må förfalla, • r ** . __ j. — Åtskilliga Ledamöters serskilda mening felfogas. Stockholn! den 5i Öctobet i8?§, Rese rvat Ion af Herr Landegren t 3iEmot den del af Lag-Utskottets Betänkande, angående bysättning, hvarigenom Utskottet ansett kostnaden för gäldenärs underhåll 1 bysättningshäckte böra både af borgenären förskjutas och äfven af honom bekostas, utan rättighet att ersättning derföre af gäldenären åtnjuta 9 måste jag anmäla reservation.
Den strand, som, sedd från vår första ankarplats, syntes tillhöra fastlandet, tillhörde i sjelfva verket denna temligen vidsträckta ö, innanför hvilken sjelfva hamnen är belägen. Efter en utflygt i land, under hvilken en kull ripor sågs och dr Kjellman på öns diorit-klippor gjorde en temligen rik skörd af växter, till en del tillhörande arter, som han ej förut mött i de arktiska trakterna, lyftade vi åter ankar för att förflytta oss till den rätta hamnen. Kapten Palander for förut i ångslupen för att undersöka det ännu okända farvattnet. Under vägen träffade och fälde han en björn, en utomordentligt fet och stor hane. Liksom den björn dr Théel sköt här år 1875, hade denne endast mossa och lafvar i magen, och då det knappast är troligt, att björnen i denna trakt sommartiden kan fånga synnerligen många sälar, så är det att förmoda, att hans föda då hufvudsakligen utgöres af växtämnen, hvartill kanske kommer en eller annan ren, som han lyckats lista sig till. År 1875 sågo vi härstädes en gammal björnhane, som tycktes i all fredlighet beta tillsammans med några renar, förmodligen i afsigt att komma någon af dem inom ramhåll. Björnar måtte för öfrigt vara mycket allmänna på denna del af Sibiriens nordkust, ty under de få dagar vi nu uppehöllo oss härstädes, skötos ytterligare tvenne, hvilka båda voro mycket feta. Hamnen, som nu blifvit kartlagd af löjtnant Bove, upptäcktes af mig 1875 och benämndes Dicksons hamn. Den är den bästa kända hamn på hela Asiens nordkust, och i en framtid blir den helt säkert af stor vigt för Sibiriens inoch utförsel. På alla sidor omgifves den af klippholmar och är derigenom fullkomligt skyddad. Ankargrunden är god lerbotten. Hamnen kan anlöpas både från norra sidan och från sydvest; dock bör man vid inseglingen vara försigtig, emedan ett eller annat klippgrund kan finnas, som ej är utsatt på det af löjtnant Bove i största hast uppgjorda kartutkastet. Vattnet är förmodligen till salthalt betydligt vexlande med årstiden och med ebb och flod, men aldrig ens vid ytan fullkomligt färskt.
Albert ville sammankalla hela Medicinska Faculteten för att rådfråga och höra dem; Elinas moder var nästan af samma tanka, men Elina, som sjelf bäst visste hvar det onda egentligen bodde, förmådde dem likväl slutligen att nöja sig med husets vanliga skickliga läkare, hvilken likvisst omöjligen kunde se något fel, hvarken på moder eller barn. Men han gjorde dock hvad de stackars läkarne nödgas göra när de anlitas, just då deras konst icke är af nöden: han kände på pulsen, såg på tungan, supponerade en liten förkylning, föreskref flanell samt att hålla sig varm om fötterna, hålla sig inom hus några dagar, äta lättsmält mat, akta sig för alla sinnesrörelser, gå tidigt till sängs, etc.; och för att trösta Albert och Elinas moder, skref han recept på en oskyldig blandning, hvaraf Elina skulle taga in, en eller två gånger om dagen. Denna olycksaliga flaska blef nu ett jemnt stridsämne mellan Albert och hans unga maka. Han trodde att all välsignelse bodde i den, och Elina brydde sig icke mera om flaskan än den snö som flög i luften. Han manade på att hon flitigt och ordentligt skulle taga deraf, hon prutade emot, försäkrande att det gjorde ingen nytta, men qväljde och pinade henne, och en gång, när de länge tvistat derom, kallade Albert Elina för envis och ledsam, och detta med litet humör, samt gick derpå ut, stängande dörren en smula hårdare än vanligt. »Nu ser jag det rätt tydligt, nu finner jag det fullkomligt!» sade Elina för sig sjelf, och utbristande i tårar, när Albert var borta, »Albert älskar mig icke mera! En annan bor nu i detta hjerta, som fordom var mitt, och för hvilket jag velat gifva en hel verld!» och Elinas eget hjerta höll på att brista. Att beklaga sig för sin moder, som var sjuklig och nerfsvag, det nändes icke Elina. För någon måste hon likväl klaga sin oändeliga smärta. Milla sof godt.
Större eller mindre anslag till Götha Canal, samt andra dylika Stats-beliofven underordnade utgifter, hvilka Förenade Statsoch BancoUtskolten ansett ej böra komma i fråga, förr än tillgångarne blifvit anvisade för de egentliga Statsbehofven. Ehuru godkännande denna af Utskotten framställde grundsatts, synes den mig likväl i detta fall vara origtigt tillämpad och så mycket mera oväntad, som sammansatta Utskottens FinanceBeredning, utgående från samma synpunkt, som Utskotten, af det i Kongl. Majrts Nådiga Proposition influtna ordet förskott ej funnit sig hindrade alt be - Den 26 Ma rs f. m. 39 trakta den begärta förskottssumman, såsom, i min tanka, alla under dylika omständigheter gifna förskott måste enligt sin natur betraktas, det är, såsom försträckning eller lån. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller ej, att Rikets Höglofl. Ständer nu skulle anslå för Götha Canal 100,000 R:dr, och sedermera 745,000, utan öfverlemna t frågan om hela den erforderliga summaw till Rikets Ilöglofl. Ständers pröfning, och framställer serskildt nödvändigheten, att, oberoende deraf, den förskottsvis, eller enligt den enda rigtiga tydning detta uttryck i närvarande fall kan få, försträckningsvis erforderliga summan, 100,000 R:dr blifver lill skyndsam pröfning företagen och afgjord. Förenade Utskotten hafva, som jag hoppas hafva visat, icke pröfvat detta ämne afskildt från hufvudfrågan, då de satt det under en rubrik, som endast kan tillhöra den sednare, den af anslag; de hafva således ej genom deras nu inkomna Utlåtande satt Rikets Höglofl. Ständer i tillfälle att afgöra den särskildt, eller på sätt den Nådiga Propositionen innehåller.
St. antaga en måttlig afgift, sådan jag föreslagit, en dubbel bevillning skall erhållas och inga afsägelser äga rum. Jag vill ej vidare upptaga tiden, men får blott besvara en sak. Gr, v. Fersen bar sagt, att betänk, icke kan lijelpas. Det är sannt; men det hindrar ej Utskrn att inkomma med ett betänk, olikt detta. Detta tror jag så mycket snarare kunna ske, sorn de olika åsigterna numera haft tillfälle att sluta sig till hvarandra. Jag tror, att Presteoch BorgareSttn ej önska annat, än att återgå till i83o års författning; och då BondeSt. endast fästat sig vid den beskattning, som rörer detsamma, skall E. o. Ad. med framgång kunna verka lill ett bättre resultat än det, som hittills framkommit. Frih. Boye: Man har fästat min uppmärksamhet på ett af mig måhända begånget fel. Man har sagt och visat mig genom författning, att brännvinsförordningen ej tillåter anläggandet af sådana brännerier, sorn jag omlafat. Det är visst, att så vida jag fäster mig vid författningen, ar jag öfvertygad; men jag skulle tro, att sådana brännerier likväl finnas, emedan jag sett, att vid pass en half mil härifrån på flera håll ofantliga fabricationer finnas. Jag vill ej vara delator, och mitt ändamål är nu endast att förbehålla mig att få göra mig bättre underrättad och vid justeringen få rätta, hvad jag anfört. Jag utbeder mig äfven att få göra några erinringar vid de yttranden, som af andra ledamöter blifvit framställda. Må Gr. v. Fersen tillåta mig förklara, att jag ej klandrat, att de små hemmansägarne fått bränningsrätt, men val, att de fått den i för stor scala. Gerna må de bränna; men må dé inskränkas till den mindre scala af behof, som de äga.
Med anledning häraf och Uppå StatsUtskottets tillstyrkande, förordnade Rikets församlade Ständer, att enär Rikets Höglofl. Ständer, på förenämnde sätt genom deras Riksgälds-Contoir låta liqvidera Svenska Medborgares bos Franska Regeringen egde godkände fordringar, och då Sederhöltoska arfvingarlies lika beskaffade fordran, blifvit förbigången och lemnad utan afseende icke af något annat skäl än att desse arfvingar icke ansetts vara Svenske undersåtare; så borde ock de bland SederhoZmska arfvingariie, hvilka bär i Sverige äro boende och Svenske undersåtare, få för deras andelar uti berörde fordran tillgodonjuta samma förmån, sorn blifvit beviljad andre Svenska undersåtare, hvilka egt lika beskaffade fordringar. Och skulle i följd häraf, Rikets Höglofl. Ständer bos Kongl. Maj:t x underdånighet anhålla, det täcktes Kongl* Maj:t i likhet med hvad, som skedt med de öfrige Franska fördringariie, i Nåder låta närmare utreda SederholmsVa fordringen, och tillika undersöka, hvilka bland arfvingarne här i Sverige äro bosatte och Svenska undersåtare; hvarefter och sedan en sådan utredning och undersökning för sig gått, samt de andelar, hvilka utaf hela StatsUt skottets Betänkanden. fordringsbeloppet, enligt Svensk Lag, men icke i följd af någre särskilda öfverenskommelser, hvilka tilläfventyrs arfvingarne emellan kunna vara träffade, tillfallit dem hland arfvingarne, hvilka anses höra åtnjuta Svenskmanna rätt af Kongl.
Deremot är godt och rinnande vatten »ostridigt för helsans bibehållande så nödvändigt, att såväl stadens befolkning, som »det i Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst varande manskap böra ega anspråk på att »dermed förses i tillräcklig myckenhet, utan att öfverlemnas till resullatat af half»mesurer. Det vore utan tvifvel en särdeles olycklig omständighet, om en af »Sveriges större städer, som tillika är Örlogs—flottans station, i brist på medel, »skulle lemnäs i saknad af en så ytterst nödvändig inrättning, hvarmed mångå »små stöder i Danmark äro försedda, och som icke saknas i någon af Tysklands »städer, der den behöfves.» »Förvaltningen af Sjö-Ärendena inhemtade derefter yttranden och förslag i ämnet från flera sakkunniga personer och bland dessa äfven från Kaptenen vid Flottans Konstruktions-korps Carlsund, hvilken i England tagit kännedom om dervarande stora vattenledningar. Denne sistnämnde föreslog då att vättnet skulle ledas frän Lyckeby-å och icke från Augerums källor, enligt den af Direktör Stephens uppgifna plan, hvilken han frångick, dels derföre att denna plans utförande blefve betydligt dyrare och dels emedan nämnde källors vattentillgång under torra somrar vore ganska problematisk. Öfver kostnaden för sitt eget förslag uppgjorde och afgaf Carlsund, i förening med Kaptenen vid Flottans Mekaniska Korps Wallenstrand, en approximativ beräkning, enligt hvilken, utom utgifterna för sjelfva arbetet, endast materialierna uppskattades till 89,986
Vidkommande åter befälet, kan en hvar, som vill opartiskt bedöma frågan, icke annat än medgifva, att status quo i detta fall icke bidrager till någon intellektuel utveckling hos vårt befäl, utan fastmer motverkar densamma, ty det nuv:de förhållandet är, att om en officer vill lemna reg:tets stånd, så är detta förenadt med en sådan mängd minutiösa svårigheter, att det i allmänhet knappt gifves honom tillfälle, att ens egna åt sina affärer den omsorg, som är oundgängligen nödig. Huru skall man vid sådant förhållande kunna göra sig räkning uppå att fritt få företaga några resor, för att utveckla sin intellek - Den 23 Maj e. m. 423 tuela bildning? Jag antager t. ex. att en officer är jordbrukare. Han är för denna sin näring tvungen att uppgöra en affär uti ett angränsande län. Hå blir detta förenadt med större svårigheter än den uti förhållanderna oinvigde kan föreställa sig. Man måste först gå in med en skrifvelse till mnjors-cxpeditionen; och derefter skall nämnda skrifvelse inmissiveras till regementets chef. Är åter fråga om någon resa längre bort, skall skrifvelse i ämnet ailåtas till Högsta ort. Allt detta skrifveri orsakar så mycken tidsutdrägt, att den fördel, man kunnat hafva af en sudan resa, lätteligen göres till intet. Och hvartill, Mine Hit! tjenar egentl. detta, så att säga, stationära förhållande, eller, att hela indelta arméen skall ligga på sina rotar under den djupaste fredstid? Jag, för min del, kan sannerligen icke inse det. Jo, svarar man, officeren skall ligga der för att föra denna s. k. expedition, hvilken egentligen består deruti, att man är förlagd uti en bondeller gästgifvaregård för att göra intet. Jag måste nemi. kalla skrifvandet af dessa månadsrapporter för ”att göra intet”. Följden blir emellertid, att indelta arméens befäl måste ”ligga på roten” för att handhafva de allra största petitesser, — jag kan icke kalla dessa göromål för annat.
Besvärsoch Ekon.Utsk. ankomna utlåtanden: N:o i38, i anledn. af väckta motioner cm presterskapets aflöning; N:o 139, i anledn. af väckta motioner om förändring af lönevillkoren för presteadjuncler i allmänhet, samt ora inrättande af sacellanier i Lunds stift; N:o i4o, ang:de slångjernssmidet och den gröfre jernhandteringen samt kolhandeln i Riket; N:o r41» i anledn. af återremiss å betänk. N:o 116; N:o 142, i anledn. af erhållna återremisser å betänk. JV:o 119, ang:de stapelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik; Nio i43, i anledn. af motion, att en del göromål, som nu tillhöra Kammar-coII:m, må åt K. M:s Bef:h:de öfverlåtas. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 11 om aftonen. In (idera protocolli, F. O. Silfverstolpe. Plenum kl. g f. m. Justerades 1 prot.utdr. för den 22, 2.4, 27 oell 2g dennes, innefattande Ii. o. Ad;s i anledn. af SiatsXJtsk:s utlåt. N:o 435. litt. C. faltade beslut. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot uti Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. efter N:o 1768. Hr Schmitterlöw, fullm. Hr Ribbing, Arvid, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1774. Hr Berck, fullm. Hr Tornerhjelm, Elik. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot att inträda i Const.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 107. Hr Ulfsax, fullm. Frih.