Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Okunnigheten om Herr af Ubrs motion, väntan ända till den dag den hår af mig afhördes, och den korta tid sonj sedan förflutit, har Ben 5 -iugu£ti f. m. hindrat mig rådgöra med de actieågare, som åro hår, ånnu mindre har jag kunnat inhämta deras tankar, som åro frånvarande; jag vågar således ej yttra mig, huruvida de föreslagna vilkoren öfverensstämma med deras håg att sina actier lemna, men den kännedom jag har om detta verk, och omöjligheten för de nuvarande ågarne, att efter deri vidsträcktare scala Herr af Uhr föreslagit till dess drifvande, fortfara, det enda sätt hvarigenom det hela karr bära sig, utlagde omkostnader gäldas, och en vinst för ett Bolag blifva, gör mig öfvertygad, att de oaktadt den dryga förlust de dervid lida, skola omfatta hvarje tillfälle att se en ökad drift skänkt åt detta nyttiga företag och det allmänna begagna en skatt, den de ej förmå att, som sig bör göra fruktbärande; några små omständigheter som ehuru underordnade det stora liela, likväl åro för Bolagsinteressenterne af vigt, torde dock härvid komma i betraktande. Utan att vilja tilltro mig kunna uppge alla, täckes Ridderskapet och Adeln tillåta mig nämna följande: i) Den skuld som StatsUtskottet i sitt Betänkande behagat fästa vid premiemedlen, skulle väl der qvarblifva, för gamla Bolaget afskrifv#s och Staten eller det nya Bolaget påföras, såsom redan vid dem fästad. 2J Det parti kol oell leror, som nu år och framdeles kunna upptagas till dess ett beslut fattas och för hvilkas upptagande hela kostnaden af nuvarande Bolag år bestridd, bör vål 7» Den 5 Augusti f, tit. eom Bolagets egendom anses, ej som ett inven-* tarium, köpet åtföljande. 3J
Under åberopande af de i detta-afseende på Varti.fort ullningeti i det aflatne Betänkandet fores.!.igne grunder, får Utskottet nu vördsam!igen anföra, att det till re. dighets vinnande vid Uträkningen i de fleste full Föreslagit Tullprocenten på 5 och lodal, att Utskottet undvikit betydliga förändringar , utom vid de tillfällen, då Utskottet trott den stadgade hilga Tullen skola ovilkorligen medföra Tullförsnillning, såsom till exempel med articlarne Arrack, Caffebönor och Vin, hvilka varor, ehuru till betydlig del införda i Rikets södra och vestra provinser, derstädes consiimerade eller vidare till en del uppstäder forsande , likväl blifvit till ganska ringa belopp i Stapelstäderne infort utlade, och att den på en del sådane Fabrikater, IJtvillnvigi-TJUfioliets Hnänkanden. ^gg Som inom Jandet kunna alstras eller tillverkas, föresligne högre Tull , haft r-tt billigt skydd för Svenska Producenten och Närings - idka ren till ändamål. De af någre Talare gjorda uppgifter , att de öfrige Stapelstädernfes Tull skall förhålla sig till Tullen i Stockholm och Götheborg, som ett tiir sju , äro öfverdrifna oell icke énllga med verkliga förhållandet , stpnt de deraf hemtade slutfoljder så mycket mera origtigt», sorn elen i Stapelstäderna , utom Stockholm och Götheborg , skedda mindre fdrlullning , icke utvisar livad der verkligen är infördt , utan endast att den höga Tullen , i förening med en alldeles förfelad Tullbevakning, föranledt en ökad Tullförsnillning. Emellertid och da en mera stadgad erfarenhet kan i denna vigtiga fråga vinnas till en kommande Riksdag, om en friare handel och en bättre Tullbevakning nu införes, så får Utskottet , med afseende å de gjorda anrnärkningurne i en särskild Utlaga föreslå de förändringar Utskottet finner lämplige uti den vid förra lietänkandet fogade TjrifFen. Hvad åter beträffar
en fjäril, Ja, ty många det fördär efter N e j, inte v a c k r a tro p å en hjärtlös flyktig er det allmänning, m i g o c h säkert min för m i g blef — jag före allt mig er — • människorna, naturligtvis är j a g n u s o m lockar o c h stöter bort, s o m tänder lågor lå- M e n hastigt gled en skugga öfver är Hon skall att det fina, ansiktet. kärlek — hastigt b o r t sig själf de andra om tuttar att det blåsas hit fingrar! vals, herr löjtnant doktor! inte ett o c h inO m en svarta Kokett! barn, Redan Farväl häng hög man och Brändt » Förlåt. barn en o c h dit. — s o m när en stor eldsvåda, därför o c h sprakar. på alltsammans vis! kärlek! » H o n reste och löje. k o m ett G l ö m inte papperslyktor — statistiken för nära små- såg en mjuk härnäst. » Hon nickade sidenkjol gladt, och han och en grann der den tunga u n i f o r m försvinna unportieren. — EN NUTIDSRILD. H o n skrattade m e d ett lågt, beskyllningar öfver * I originalet heter d e t: » I t is greater to bear soldiers than to bear arms. » Bear betyder föda o c h bära. Ordleken kan icke fullt återgifvas i den svenska öfversättningen. hjärtlös. » skratt. ljusa rests i k v ä l l e n högt mot himlens att det. blifvit kokett. » » Det också. » o c h längtan — gör detsamma, så v a r allt, s k u l d, att sett — o c h var ovanlig företeelse, » naturligtvis. » » Och den jublat, ifrån G y l l n e luftslott öfver röst. Det domslut. ILSE FRANKE. SÅDANT var ljusa Kvinnan AF inom gor, j a! » dess söner o c h strid hon ni — DANSERNA. världen.
På detta skäl anser jag, att Const.Utsk. ingalunda saknat fog alt toresia denna förändring, och förenar jag mig äfven med Gr. Frölich deruti, att det är ett riktigt förtydligande, att i §:n införes Rikets grundlag i stället för Reg.Ftn. Jag tillstyrker således, att detta förslag må få hvila lill afgörande vid nästa riksdag. Frih. Cederström, Jacob: För min del får jag till prot. anmäla, att jag bestrider allt afseende på Hr von Hartmansdorffs gjorda framställning, såsom grundlagsvidrig. Hr von Hartmansdorff har velat annihilera ett af Const.- Utsk. afgifvet förslag till grundlagsförändring i rak strid med 5ti och 81 §§:na Reg.Ftn. Öfver sjelfva lagförslaget och dess mer eller mindre ändamålsenlighet anser jag mig nu icke tillständig! att ingå i något yttrande. Det blir tid att göra det, då RiksSttn komma att deröfver besluta, d. v. s. vid nästa riksdag. Jag anhåller om propos. att förslaget må hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr von Hartmansdorff: Ifall R. St. godkände den mening, som Frih. Cederström yttrat, så skulle all öfverläggning 0111 Const.Ulsk:s förslag lill grundlagsförändringar vara öfverflödig, sä väl i detta Stånd som i de öfriga. R. o. Ad har förut, vid flera tillfällen, förklarat sig emot Frih. Cederströms mening, och i öfverensstämmelse med sin åsigt behandlat målen. Denna åsigt har äfven varit delad af Hr Frih. o. Landtm. Jag förmodar således att vi komma att förhålla oss nu såsom tillförene. Hvad sjlfva saken beträffar, Den 26 September. 635 så erkänner jag riktigheten af Gr. Frölichs anmärka., angtde orden Rikets grundlag. Skälet, hvarför jag icke fästade mig dervid förra gången, var, att Const.Utsk., emot hvad brukligt ur, icke låtit trycka orden "Rikets grundlag” med annan stil, utan låtit dem intagas såsom vöre de oförändrade, ehuru endast Reg.Fm namnes i den gamla §:n.
Genomgår man främmande länders handelslagar och särskildt de länders, der handel och industri ega en vida större omfattning och der insigterna om det, som erfarenheten visat vara ändamålsenligast att i afseende på handelsböcker stadga, måhända kunna antagas vara mångsidigare än bos oss, finnér man ock att, jemte inventariioch bref-bok, den handelsbok, hvarpå uti ofvannämnda hänseende hufvudsakliga vigtcn fästes, är dagboken, så förd, som här ofvan ar sagdt. Sådant 12 Lag-Utskottets Betänkande. JU 49. är exempelvis förhållandet i Holland, Belgien, Frankrike, Spanien, Portugal, Ungern, Ryssland in. fl. Spaniens handelslag (art 32) föreskrifver likväl att, jemte dagboken, äfven s. k. hufvudbok eller conto-corrente bör hållas och att i densamma skall upptagas för hvarje särskild handels-affär, eller hvarje särskild person, löpande detaljerad räkning öfver pro och contra, grundad på dagboken, från hvilken specifikationerna i hvarje rakning skola till hufvudboken öfverföras. Dylik föreskrift förekommer äfven i den Ungerska handcls-lagen med det tillägg, att hufvudboken skall för hvarje räkning noggrannt återgifva dagbokens innehåll, med hänvisning till den sednares folier; och den Ryska handels-ordningen af den 14 Juni 1834, har än större fordringar.
Det är troligen allmänt bekant att Linköpings domkyrka är ett af de vackraste monumenter inom Sverige af medeltidens byggnadskonst. Men hvar och en som i sednare tider sett denna kyrka torde ock kunna vitsorda att en del af densamma tarfvar en ej obetydlig reparation, så vida den ej inom en ganska kort tid skall falla i ruiner. Men för sådan händelse skulle väl R. St., då ingen kommun kan tillförbindas att för kyrkans un - 32 Den 9 Juni. derhållande ansvara — icke gerna kunna undvika att till dess återupprättande anslå nödige medel. Men då finge staten också lemna betydligt större bidrag, än som nu ifrägakommit. Nu är meningen att förekomma en sådan händelse genom att på kyrkan göra de reparationer, som dess bibehållande oundgängligen fordrar. Men dertill finnas inga andra tillgångar, än den årliga inkomsten för kyrkan af 197 tunnor spanmål. Uti biskop Hedréns reservation — hvaraf jag förmodar att R. o. Ad:s flesta ledamöter tagit kännedom — är utredt, att af kyrkans årliga anslag kan en summa af 1.000 r:dr b:co vara att påräkna till ränta och amotering af det lån, som nu är i fråga. Någon större amorteringsfond kan ej anskaffas. Den uppoffring staten möjligen skulle kunna göra genom att på ifrågasatte vilkor bevilja det begärda låneunderstödet af 20.000 r:dr, vore i sanning ganska obetydlig, isynnerhet om man jemför den med den uppoffring, som blir nödvändig i händelse, till följd af försummandet att i tid verkställa nödiga reparationer, någon del af kyrkan skulle instörta. Jag förmodar nemi. att R. St. icke då skulle låta kyrkan förblifva i ett så bedröfligt skick, utan då lenina medel till återställande af hvad tiden förstört. Jag anhåller således vördsammast, att R. o. Ad. behagade bevilja återvemiss af detta utlåt. Hr von Hartmansdorff: Ehuru R. o. Ad. icke fann för godt att bevilja återremiss af det betänk., som nyss förevarit, vågar jag dock hemställa, om icke en sådan åtgärd vore nödig i afseende på det nu förevar. Till största delen är jag förekommen af Frih.
Enahanda är förhållandet med vagnarne för de andra båda spårvidderna och då vagnarnes tyngd vid samma spårbredd öfver allt antagits lika, ehuru lasten vid de svagare banorna måste blifva mindre, så är jemförelsen fullt ut lika rigtig. Skilnaden i kostnad för lika tunga vagnar kommer sig deraf, att jag vid de svagare banorna minskat grofleken af jernbeslagen och tvärtom vid de starkare; hvaraf någon vigtskilnad visserligen uppkommer, hvilken likväl, såsom uppgående till endast något centner per vagn, är allt för obetydlig att i en approximativ kalkyl, såsom här ifrågavarande, upptagas och vexer på intet sätt i samma proportion sorn kostnaden. Äfven kan det, för icke mekanici, förefalla anmärkningsvärdt, att vagnarne för 4,1 fots spårvidd, som väga 72 centner, kunna taga samma last, eller 168 centner, som de för 4,83 fots bredd, hvilka väga 96 centner samt att vagnarne *) Dessa kosta vid Statens jernvägar, enligt Öfverste Ericsons uppgift tili Stats-Utskottet, resp. lokomotiv 50,000 R:dr, passagerarevagnar i medeltal af alla dessa vagnar 5,500 R:dr och en öppen godsvagn 2,240 R:dr. Stals-Utskottets Memorial M 77. 43 för 3,3 fots bred bana, hvilka väga endast 60 centner, kunna lasta lika mycket» som vagnarne för 4,4 fots bana. Orsaken härtill är den, att jernvägsvagnar äro underkastade samma lag, som hvarje annan mekanisk sammansättning, nemligen, att, om jag minskar längden af en del uti en konstruktion af hvad beskaffenhet som helst, så kunna öfriga dimensioner af samma del, med bibehållen styrka, minskas i ännu större proportion, höjden t. o. m. i qvadratiskt förhållande. Genom den enkla formeln P x L
En ensidig utbildning, till förmon för något visst interesse, blir ock derföre en missbildning, samt förr eller senare ett lyte, en utväxt: i jembredd med hvarandra skola alla delar uppskjuta, alla krafter i afmätt förhållande tilltaga och förenas till ett helt — annars blir organismen svag och lider. Likasom nu Folk-representationen i allmänhet är det vilkor, hvarförutan den utveckling, hvari all Stat är inbegripen, icke blir rätt lefvande, ej heller för framtiden tillräckligen betryggad, så uppspringer åter ur Ståndsfördelningen den fördel, alt samma utveckling fortlöper i närmaste öfverensstämmelse med alla de serskilda medborgare-classernas åsigter, behof och önskningar, följaktligen mera jemn, och utan fara, att något interesse härvid förbises eller vanvårdas, eller ens af skatter och besvär öfver höfvan betungas. Men att anse Riks-Stånden icke egentligen beteckna något annat, eiler representera något mer, än vissa yrken och deras inleressen, f; u k talja g, fia', stt med misskännande af den högre anda, som i Riks-Stånden bör förefinnas, neddraga dem till nog mycken liknelse med corporalioner och sluån. På en vida högre ståndpunkt, till tänkesätt och åsigter, mäste ofelbart hvarje Riks-Stånd befinna sig, och under denna benämning ville jag sammanfatta en grupp af liera medborgare, hvilka, till följd af deras uppfostran och bildning, deras befattning och yttre vilkor, samt den riglning, deras seder, sinne och förmögenheter derigenom bekommit, med elt ord, genom deras ställning i samhället, hafva, eller åtminstone kunna presupponeras hafva en nära öfverensstämmande lefnadsåsigt, hvilka således från en viss gemensam ståndpunkt hafva uppfattat Statsförfattningens höga idee, och derifrån både yrka och medgifva dess fortgående tillämpning.
Enligt § 1 uti Instruktionen för Revisorerne öfver Banko-verket, äro desse skyldige att, innan revisionen tager sin början, lifligen aflägga samt med sina namn underteckna en ed, hvartill formulär finnes i samma § infördt, och hvarigenom de förpligta sig att doldt och förtegadt hålla hvad som rörer enskilda personers förhållanden till Banken, eller för öfrigt, i afseende å detta Verks förvaltning, enligt Bikels Ständers beslut, tyst vara bör; men då hos de personer, hvilka erhålla ett dylikt förtroende-uppdrag, alltid måste förutsättas en pligtkänsla, tillräckligt lefvande och sann för att icke behöfva genom edgång upplifvas, och då härtill kommer, att Rikets Ständers Revisorer öfver Riksgälds-verket icke aflägga någon tysthetsed, oaktadt Riksgälds-kontorels Fullmägtige, lika väl som Bankofullmägtige, med ed förpligta sig, bland annat, att hålla doldt och förtegadt hvad vid förvaltningen förefaller, som tyst vara bör, så har det synts Utskottet vara tillfyllestgörande om, i stället för nu befintliga föreskrift angående tysthetseds utläggande, enligt derför faststäldt formulär, uti Instruktionen meddelas ett stad gande, som ålägger Revisorerne tystlåtenhet i de fall, som edgångs-formuläret upptager, och hvilket stadgande Utskottet ansett lämpligast böra erhålla plats i § 4. Då, genom Rikets Ständers beslut vid 1853—1834 årens riksdag, Revisionskommissarien eller Chefen för Revisions afdelningen blifvit befriad från den honom förut ålagda skyldighet att afgifva berättelse såväl till Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-verket, när de sammanträda, som till Banko-Utskottet vid hvarje riksdags början, lärer det i 4:de punkten af § 2 i förevarande Instruktion ännu qvarstående stadgande, att Revisorerne ega vid deras sammanträde emottaga berättelse af bemälde tjensteman, böra från Instruktionen uteslutas.
i Civil-lagboken medgifna rätten, att handel eller rörelse idka, vill göra bruk, må ej kunna börja att göra affärer, eller med laga verkan och ansvar såsom fullmyndig häfta för ingångna affärsförbindelser, derest han eller hon icke: a) utaf sin fader, eller, der han är död eller frånvarande, utaf sin moder, eller, om begge äro aflidne eller frånvarande, genom ett af slägten (conseil de famille) fattadt, utaf allmänna Civil-domstolen faststäldt, beslut, blifvit på förhand dertill bemyndigad; och om, b) i öfrigt icke tillstånds-urkunden blifvit inregistrerad och offentligen anslagen vid Handelsdomstolen uti den ort, der han eller hon lagligt hemvist hafva. 3. Hvad i föregående art. föreskrifvet är, gälle äfven för omyndiga, de der ej idka handel eller rörelse, i afseende på alla sådana deras handlingar, hvilka i 632 och 633 art. utaf denna lagbok blifvit för handels-affärer förklarade. 4. Hustru, hvars man ännu lefver, vare utan hans tillåtelse icke berättigad att handel eller rörelse idka. 5. Hustru, som handel eller rörelse idkar, stånde, utan någon mannens ytterligare tillåtelse, i ansvar för de förbindelser, hon ingått och som hennes handel eller rö - \ 46 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. reise angå; häfte ock mannen för slika hennes förbindelser, derest deras giftermålskontrakt innehåller, att deras förmögenhet icke skall vara skiljd, utan boet gemensamt (s’il y a communauté entre eux). Idkar mannen handel, och hustrun ej på annat sätt i hans rörelse deltager, än att hon åt honom utsäljer sådana varor, hvarmed han handel drifver, vare hon då icke ansvarig och ansedd såsom skulle hon sjelf idka handel eller rörelse; endast i det fall, att hon drifver någon särskild rörelse, vare hon såsom idkande handel eller rörelse ansedd. 6. Minderåriga, som handel eller rörelse idka, och som, på sätt ofvan sagdt är, blifvit dertill bemyndigade, må äfven i afseende på deras fasta egendom kunna ingå förbindelser och i denna gifva inteckning.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 9. 7 stolar, syntes, änskönt samina grundsatts blifvit af Rikets Ständer till stöd för deras underdåniga anhållan anförd, berörda ändamål likväl icke kunna ernås genom ifrågavarande förslag, enär detsamma icke åsyftade någon förändring i krigsdomstolarnes organisation i allmänhet eller i de stadganden, som, enligt nu gällande krigslagar, bestämma desse domstolars behörighet att upptaga sådana mål, som anginge de till krigsståndet hörande personer, utan endast afsåge att, med bibehållande af Krigsrätterna i deras nuvarande skick, upphäfva den särskilda öfverdomstol, som hade till åliggande icke blott att i andra instansen pröfva Krigsrätternas beslut, utan äfven att i första hand upptaga och behandla frågor om fel och förbrytelser, som under tjenstgöring kunna begås af officerare vid såväl landtarméen som flottan, och öfverflytta dessa befattningar på Rikets öfriga Hofrätler, en anordning, hvaraf man måste befara rubbning i den enhet, som för närvarande är gällande i fråga om dylika måls behandling: att, derest det antages, såsom skäl för Krigsrätternas bibehållande, vara nödvändigt, att flere män af yrket deltoge i handläggning af målen vid berörde underrätter, i anseende till den mera speciela sakkännedom om de till militäryrket hörande förhållanden och förtrogenhet med den för krigare ståndet egna, derifrån oskiljaktiga samfundsanda, som hos desse domstolars fleste ledamöter erfordrades, vore sådant i lika, om ej högre, grad erforderligt för ledamöterne i öfverrätten, hvilken hade att upptaga, utom de från Krigsrätterna inkomna besvärsoch underställningsmål, äfven, i första hand, åtskilliga mål, de der i allmänhet vore af vida svårare och ömtåligare art och beskaffenhet, än flertalet af de förra: att de ifrågavarande målens öfverflyttning på Hofrätterne skulle, oberäknadt andra praktiska svårigheter i tillämpningen, icke obetydligt inverka på arbetets gång inom Hofrätterna och förorsaka dröjsmål med behandlingen af andra mål, hvilka egde lika anspråk på skyndsam handläggning: att derest åter en särskild division inora hvardera Hofrätten skulle behandla miliiärmålen och dervid, enligt Rikets Ständers förslag, biträdas af tillkallade -mililärledamöter, till följd hvataf, och enär, enligt Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851, fem ledamöter utgöra domfördt antal i Hofrätt, de öfrige ledamöterne i den särskilda divisionen blefve trenne, samt vid sådant förhållande det vore lämpligast,
Säledes är bet som, dä i allmänhet ej gifwes större uträkning än att wara rältwis och billig, det atrid blir den klokaste Statshushällning, den som r) är byggd pä ensidiga uträkningar af mbjliga fördelar pä ett eller annat ställe; men pä de oryggelig» forbringarne af allmän rätt och säkerhet fbr enskilbta af deras arbets - winst. Vet är af beha ofwan anfbrde skäl som jag r) annat kan än anse som onbdig och obillig den skillnad som i Betänkandet göres emellan den Skog som anses behöflig fbr Bruket eller ej, och som jag skulle önska att Bruks» Ägaren, ansedd som ett Krono>Hemmans Äbo, mätte njuta lika rätt och fä emot Skatteläggning och Hemmantal brhälla hwad han af älder nyttjat. Med detta förbehöll har jag för öfrigt intet att inwAida emot Betänkandet. Lika lydande med Originalet betygar X. ^rööaliug. Ladcs pä bordet.
Aber den Ungfrau, nicht. Und det ben! Jack danse på line in den luft, högt, och det ben hålle schönt. Aber här, jack falle på det schläte golf, und det ben gå i kras! Allt går i kras. Ach, den schöne, schöne tid, när man gick världen fri omkring mit det schöne schöne positiv!» »Så mutter», sa ingeniören med en humoristisk blinkning kring ögonen som han ärft efter modern: »Gräf nu inte upp det där fördömda gamla skrället igen, utan låt det hvila i fred.» Men nu blef hon alldeles ursinnig, eller låtsade åtminstone bli det, och rätade ut sig, så hon tycktes växa ett kvarter. »Så’na limmler, så’na högfärdige limmler!» ropade hon och skakade sin käpp. »Skrälle! Hvad vare skrälle? Hvad kan ni göre annet än kritisere! Säg! Kan ni hoppe i det tunnband? Nej. Danse på den line? Nej. Promenere på de stilter? Nej! Schtå på det hufvud? Nej! Ni kan inte ens falle på det schläte golf und bryte det ben af! Kruse, und prate schtrunt med fule flicker, det är det ende ni duger till. Gå, från mina ögon, så jack schlipper se era fule siner! (ansikten). Ach, min Lovise, barn vare till ett schtort möda und en schtor beschvär! En micket schtor beschvär!» Här sjönk hon utmattad ned på stol. »Mutterlieblich — (nej, jag kan inte stafva’t!) sa kapten, en fullkomlig skönhet, och slog armen så ömt kring halsen på henne, som om hon varit hans hjärtans kär — och det är hon. »Om du bara ville se —» »Nicht», sa hon oböjligt, men i detsamma kom det något vått i ögonen, fast det såg bara jag. »Liebest mutterlieb —» (Rysliga ord att leta ut!) »Nicht!» sa hon lika bestämdt.
Detta sistnämda hafva de ej omfattat med den värma, ej deråt offrat den tid, den ansträngning af krafter och omtanka, sorn det påkallar, ulan endast nödtorfteligen förrättat hvad som ej kunnat undvikas. Åt Grundlagarne, sora de måste anses känna, synas de, efter mitt förmenande, icke hafva egnat den aktning de bordt, icke vakat öfver deras punktliga efterlefnad med den trohet och den urskiljning, man af dem baft rätt att vänta. Hvarken deras bokstaf eller deras anda, har alltid hållits i helgd, utan icke 4 Constitulions-TJtskottets Memorial, IV:o 13. sällan åsidosatts eller uppoffrats åt personliga hänseenden, åt betänkliga eftergifter för enskiltas eller korporationers önskningar. På Rikets Ständers deremot hafva de icke fästat det afseende, sora vederbordt. Ständernas framställningar till Konungen, — som dock icke äro individers ansökningar, beroende af välbehaget, utan i sjelfva verket den ena Statsmaktens kommunicationer med den andra, om hvad hon anser för det allmänna nyt* tigt och lämpligt; — dessa framställningar hafva de antingen låtit i flera år blifva o vidrörda, eller icke ens till pröfning upptagit eller rent af förkastat dem, så billiga, så lätt åstadkomna, de än stundom varit. De af Svenska Folket och dess Representanter vid många tillfällen yttrade fordringar af förbättringar inom samhällsskicket, hafva de lemnat utan afseende; och denna gång, liksom vid föregående Riksdagar, mötas Rikets Ständer endast af propositioner om nya anslag, om ökade behofs fyllande, ej af något förslag till Grundlagarnes eller andra Inrättningars nödvändiga förbättring, icke ens af något tillkännagifvande om Styrelsens åsigter i detta fall, hvilket kunnat tjena Rikets Ständer till en vägledning vid det utarbetande till förslag i. dessa ämnen, som de nödgats ensamme åtaga sig. Genom detta förfarande har det fall inträffat, som Regeringsformens 107 §. förutsett, eller att Föredraganderne och Stats-Rådets Ledamöter uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit