Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren har ansett, att enda sättet för tillgodogörande af äldre specier i öfverensstämmelse med realisationen, vore att omsmälta dem. Efter hvad inom BancoUtsk. blifvit utredt, ehuru det icke finnes upptaget i denna punkt, så lärer likväl förhållandet med de äldre specierne äfvensom med piastrarne vara det, att en sådan om-myntning icke med fördel för Banken kan äga rum. Det ingår visserligen, på sätt Frih. Cederström nämnt, uti dem något guld; men detta guld kan icke från silfret afskiljas, emedan våra skedningsanstalter dertill äro otillräcklige. Då sålunda det fördelaktigaste sältet att härmed förfara är det, som Utsk. föreslagit, så yrkar jag bifall till Utsk:s förslag. Frih. Cederström: Vårt myntverk står visserligen icke rätt högt i min opinion, men så lågt är det likväl icke sjunket i förmåga, att det icke förstår sig pä att skeda ur en silfverpiece det guld, den kan innehålla, och det, utan att detta leder till någon särdeles kostnad. Att om-myntning från annat mynt till Svenskt mynt kostar, det är klart; derför ersättes denna kostnad genom slagskatten; och det, ehvad myntningen sker af plants, species, eller annat mynt. Om silfverplantsen skulle vara blandad med guld, så är antingen myntmästaren inept, eller också skiljer han guldet från silfret före myntningen, lemnar delta sednare tillbaka till Banken myntadt samt redovisar guldet. Det tillskott i koppar, som från Banken lemnäs för utmyntningen, är en förlust, som Banken i Sverige i alla tider fått vidkännas, utan att anse såsom en verklig förlust, då ännu ingen slagskatt var inlagd i myntet såsom nu genom afdrag å finsilfret; ty det var en skyldighet, och hvad som är skyldighet må icke rubriceras såsom förlust, det är omkostnad. Det är mycket vigtigt, att vexling i Banken icke sker med annat än Svenskt mynt; eljest har man ingen säkerhet att icke missbruk och oriktiga beräkningar ske. Våra cursförhållanden för dag kunna göra, att man lemnar ut andra mynt för vida lägre pris än de äga i verldsmarknaden och som Den 10 D e ce m b e r. 429 ali
Låne-Kontoret i Götheborg 781,615: 78. „ d:o i Malmö 698,785: 25. „ d:o i Wisby 91,045: — S:gr 3,933,831: 62. Af de utestående medlen voro på lagsökning beroende: vid Banko-Diskont-Verket 152,885: 59. „ Låne-Kontoret i Götheborg 68,645: 78. „ d:o i Malmö 46,635: 25. „ d:o i Wisby 5,200: - R:dr 273,366: 62. 11 Statslånets vinstoch förlust-räkning visade, enligt redogörelsen i 9 § af 1860 års Revisions-Berättelse, den 8 September 1860 en behållning af R:dr 51,6 7 6: 84. Under den derefter förflutna tiden har räkningen förhållit sig som följer: Inkomst: Ränta å Statslåne-obligationer 880: — Vinst å utlåningen: af Fullmäktige omedelbart besörjd . 66 : 67. „ Banko-Diskont-Verket 63,986: 56. „ Låne-Kontoret i Götheborg 56,185: 69. „ d:o i Malmö 46,272: 75. „ d:o i Wisby 6,828: h. 174,219: ai. S:gr Runt R:dr 225,896: 65 Utgift: Vinsten å Banko-Diskont-Verkets utlåning under 4:de qvartalet nästlidet samt Ira och 2:a qvartalerna detta år är ännu ej till Banken levererad. Med tillägg af denna vinst, utgörande 130,282: io. uppgår behållningen till R:mt É:dr 311,(>77: of. Rörande utlåningen från Statslånefonden under nästlidet år 1860 få Revisorerne meddela följande sammandrag: 12 Den af Fullraägtige omedelbarligen besörjda utlåning. BankoDiskontVerkets.
En gång i början av deras bekantskap säger Brandes: ”Det ligger något så kvinnligt öfver er”, och då hon ber honom förtydliga: ”något svagt, vekt, som man aldrig skulle trott om er.” Ett sådant yttrande är starkt oroande för henne: ”Skulle jag redan börja sjunka i hans aktning?” frågar hon i dagboken. Kvinnlighet är för henne något nästan enbart negativt, en brist. Häri tycks hon på ett nästan kusligt sätt bekräfta Freuds teorier om penisavunden, och hennes anteckningar visar hur djupt förankrade dessa teorier är i den viktorianska tidens samhälle. Man ser hur Victoria Benedictsson under våren 1887 på grund av ovissheten om hur förhållandet skall utvecklas försöker avsexualisera deras förhållande. De kysser varandra ”lidelsefritt, som två barn”, han är hennes stora barn, hennes pojke, hon är hans väninna, försäkras det. De är två ”fullkomligt konvenanslösa människor med samma veka natur, smeksam som kattungens, men icke ett älskande par”. – ”Jag trycker mina läppar mot dina, svalt och passionsfritt som qvinna kysser qvinna”, skriver hon den 25 febr., men några timmar senare, då hon förgäves väntat honom, är anteckningarna allt annat än lidelsefria: ”Det vill kännas som en förödmjukelse, – som om jag vore en af dessa vanliga qvinnor, hvilka då de kastas undan icke äro annat än utslitna trasor. Jag skall öfvervinna det [...]. Harmen kokar inom mig!” Den lidelsefulla och utan tankar på morgondagen älskande kvinna som Brandes hyllat i sin föreläsning är i 1880-talets samhälle en utopi. För Victoria Benedictsson, liksom för de flesta andra kvinnor vid denna tid, är erotisk hängivenhet ovillkorligt bunden till löften om trohet, till äktenskap. Finns inte denna grund, blir sexualiteten hotfull och destruktiv. Den måste då förnekas och bortförklaras. Men inom henne växer samtidigt vissheten att det är just kvinnan, erotiken, han vill ha och inte hela människan. Den förödmjukelse hon känner är gränslös. Hoppet sätts till Fru Marianne, hennes stora roman som skall komma ut i juni 1887. Den skall övertyga Brandes om hennes värde som konstnär och människa.
Och det gjorde Bängt och han var så glad, så han sprang, som han sa’, rent som en varg sina fyra mil, innan han stante. Så kom han till en pojke, som var hos honom, när det leda lefvernet var, och den bad ’en vittna, som sant var, att karlarna gingo in med våld. Sen så gick han själf till Halmstad och satte sig på häktet, och där var han i fyra da’r och huggde ved. Men vid rättegången så vann han, och det hade’n, som han sa’, pojken att tacka för. Men det kostade ändå Bängt fyra tusen daler till mutor och sådant där – I veten la, som han sa’, huru det har sig! Så kom där en tredje pojke, och den kallte jag Bartel. Se, det var ett gammalt namn i slägten, för min farfar, han hette med Bartel. Anna, hon tyckte la, det hade inte varit för mycket, om jag hade kallt upp någon efter hännes far, så hon ville, han skulle heta Ola eller Olander, för hon mente på, att Bängt kunde heta efter Bartel. Men jag gaf mig den onde på, att det skulle bli lögn, för då kunde pojken bli snåler och griggeter48, och det hade vi nog af att ha en i slägten – I kunnen la veta, hvem jag mente! Och så fick pojken heta Bartel, och Tornilla i Skallekulla bar honom. Den pojken, ska’ jag säja er, den var allt, som han sa’, bror till Nils; för det var då skam till kropp till att vara vajen om sig, han med. Så länge han fick husera, så kunde då moren aldrig få ihop en smörbit, för han låg i mjölkaskålarna och flötade jämt och samt och i honingskruset var han med framme och slickade, och han var så visser, så vi kommo aldrig på ’en, och han skyllde på mössen. Ja, han var så full af hundstycke, så han tog till och med en döder råtta och kastade i en mjölkaskål, och – menen I inte! – där låg en i honingskruset, sen det var nära tomt.
Jag får således föreslå, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, med förklarande, att R. o. Ad., utom det anslag af 1,000 r:dr årligen, som SlatsUtsk. föreslagit för en lärare vid Mariebergs läroverk till bildning af civilingenieurer, anser, i likhet med hvad K. M. föreslagit, 1,000 r:dr om året böra beviljas till stipendier för elever i detta yrke. Frih. Cederström, Jacob: Om stipendiers nytta förkunskapers vinnande af fattiga studerande ynglingar, kan svårligen varå stridiga meningar. De hafva gagnat fäderneslandet i alla grenar; hvarföre skulle de då icke vara af stor vigt för civilingenieurers bildande? Härigenom skulle beredas praktisk och ekonomisk nytta, hvarigenom dessa personer hastigt skulle gifva fäderneslandet ersättning för hvad Staten förskjutit under tiden af deras undervisning. Således är det af behofvet högeligen påkalladt att bifalla hvad K. M. har begärt till stipendier för underslöd åt civilingenieurs-elever vid genomgående af cursen vid Marieberg. Jag instämmer följaktligen med dem som yrkat återremiss pä betänk, med förklarande, att R. o. Ad. önskar bifall lill K. M:s nåd. propos. Hr Bråkenhjelm: Det är icke länge sedan här föredrogs ett betänk, ifrån Ekon.Ctsk. ang:de R. St:s und. ansökan om en generel förbättring af de allmänna läroverken. Jag deltog visserligen i sjelfva öfverläggningen, men icke i beslutet om denna fråga, derföre att densamma hade urartat till en partifråga, hvartill en sådan fråga som denna minst lämpar sig. Då likväl R. St. hafva till K. M. ställt en und. ansökan af det innehåll, som beslutet utvisar, så skulle det vara högst inconseqvent af samma R. Den 12 Februari. 305 R. St. att icke vilja befordra just sådana ändamål, som vore att anse såsom sjelfva slutstenen af den plan för undervisningen, som R. St. hos K. M. sjelfva hafva begärt.
Om införande i författningen af en der nu saknad föreskrift, att bolag icke må ega att tillgodonjuta den i § 8 stadgade lindring i bevillningen, då densamma vore afsedd endast för de mindre bemedlade samhällsklasserna, hafva framställningar blifvit »jorda inom Ridderskapet och Adeln af Herr Ehrenborg, Richard, (motionen N:o 67) samt inom Borgare-Ståndet af Herr Gahn, som anfört att inom bergslagsorterna funnes många bolag, såsom hyttebolag, grufveoch kalkstensbrotts-bolag, hvilkas inkomster stadnade vid ganska låga belopp, men hvars delegare hvar för sig ofta kunde hafva ganska stora inkomster; och dä Utskottet icke kan annat än instämma i motionärernes framställning, hemställer Utskottet, 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande j\s' 9. att Rikets Ständer måtte, med bifall till densamma, godkänna det tillägg, innefattande stadgande i ämnet, som Utskottet funnit lämpligast böra erhålla plats i § 10, enligt hvad bilagda fötfattningsförslag utvisar. Flera förslag, åsyftande befrielse dels i allmänhet, dels endast i vissa fall från utgörande af bevillning för pensioner och gratialer, hafva blifvit till Utskottets pröfning öfverlemnade. I förstnämnda hänseende har inom Borgare-Ståndet uti väckt motion (N:o 24) Herr Gustaf Carl Witt anfört, hurusom, då under sednare åren en snart sagdt allmän lönetillökning beviljats embets-och tjenstemän m. fl., hufvudsakligen af den anledning att lifsförnödenheterna stegrats i pris, ett motsatt förhållande deremot egt rum med de pensionärer, som afgått ur tjenst före lönetillökningen.
Besåg museum i Louvre, den stora samlingen af sculptur, hvaraf naturligtvis det Egyptiska uppoch intog mig mest, ehuru jag hade tänkt mig samlingen större, och det stora praktfulla målningsgalleriet, hvaraf den Italienska skolan mest sysselsatte mig. Men hvad är det att på 4 timmar vidpass vandra igenom dessa stora och rika konstskatter? Man blir blott vimlig i hufvudet och till slut vet man ej hvad man ser och sett. Jag hoppas en annan gång kunna göra om denna tour med mera tid och mera lugn. På aftonen spatserade vi på boulevarderna och vid Palais royal, öfverallt var folk till otalig mängd, öfverallt anständighet och artighet. Var större delen af förmiddagen inne hos min granne, en målare från Berlin. Middagstiden i Jardin des plantes och Botaniska trädgården. Den otaliga mängd af djur från alla verldens delar som här äro hopsamlade, alla i sina beqväma och för dem väl inrättade boningar, var mig oändligt rolig, isynnerhet aporna, som jemte björnarne förekommo mig såsom de mest humoristiska bland djuren. Det var äfven de som mest upptogo folkets nyfikenhet. Isynnerhet roade mig mina landsmän björnarne, som här väl hade lärt sig att förstå litet Franska och dansa Française, men dock allt bibehöllo sin trumpenhet. Fransoserna roade sig mycket med dem och blefvo ej trötta att kasta åt dem bröd, för att få dem att dansa och helsa. Åfven begapades mycket 2 elefanter, hvilka dock voro mindre än den i Zarskoe Selo. Botaniska trädgården är stor och vacker och säkerligen försedd med allt som kan önskas. Jag gjorde blott en kort promenad derigenom. På en kulle, derifrån man hade en vidsträckt utsigt öfver staden, satt en gubbe med en stor kikare, genom hvilken man fick se för betalning. Här fanns mycket folk ehuru det ännu var bittida på dagen, och när jag gick tillbaka var det proppande fullt på den stora breda trottoiren af menniskor som strömmade dit.
Saker, som angå öfverträdelser af denna lag, för hvilka annat straff än böter är stadgadt, b handlas på vanligt sätt vid åtal af förbrytelser i allmänhet. Norska Regeringens underd. Politimästaren eller länsmannen skall ombesörja, att i hvarje bränneri linnes på ett lämpligt ställe uppslaget ett plakat, som innehåller denna lags §§ 8, 24, 24, 23, 26,27, 28, 29, 50 och 51, samt uppgift öfver bränvinsapparaternas rymdinnehåll. Likaledes skall politimästaren eller fogden ombesörja att ett dylikt plakat uppslås vid tingsställen och gästgifvareställen, hvilket innehåller samtlige ofvan omförmäldte lagrum. § 55. Närvarande lag träder i kraft den 1 Juli 1849. Från denna tid sättas lagarne af den 4 Aug. 1827 och den 4 Aug. 1845 angående bränvinsbränning utom all kraft och verkan. 2:dra Afdelningen. Särskilda stadgandeu för det fall, att skatten på bränvinsbränning lägges på den qvantitet bränvin som erhållep. §. 56. Uti hvarje bränneri skall linnas 1 eller 2 spritbehållare, som upptaga den färdiga produkten, och böra de vara anbringade sålunda, att kontrollpersonalen med lätthet kan undersöka dem både utoch invändigt, för att förvissa sig om, att inga hemliga af loppsrör finnas, liksom dessa behållare böra vara försedda med lock, som af kontrollpersonalen kan ined eget lås läsas, samt af den storlek, att hvar och en af dem kan rymma ett dygns produktion. Det från imkylaren utgående rör för det destillat, som erhålles, måste.gå direkte ned i spritbehållaren; dock är det tillåtet, att på detta rör anbringa ett graderingsrum (den s. k. lyktan), hvilket likväl mäste vara under kontrollpersonalens lås. För det fall, att bränneriets brukare icke vill låta lanken eller det erhållna svagare bränvinet inkomma i spritbehål laren, får han hafva en lankbehållare, som är inrättad på sätt ofvan är bestämdt om spritbehållaren.
Jag önskade, att hon skulle lära mig bönen. Men hon svarade icke. » Ja, det är konstiga tider, » sa jag. » Tä ska Ku veet, » sa ho. » Det är så mycket skolor, och barnen få lära sig allting, men månne de bli något bättre? » sporde jag. » För i våla trodd di da teminstinga på fan, nu tror ti hvarsken på Ku eller fan, » sa ho. » Det är just det ledsamma, » sa jag. » De tro icke ens på andemakter. Och dock har mor berättat, att hon sett både troll och spöken. Månne det icke verkligen finns sådana? » » Jo, finns spöken, » sa Britta, » se vesst som ja gör ystkäl. » Hon fortsatte: » Ja kommer fell itmg, när ja va litta i Matlöpen, ta feck ja se, att tä^klyst å klyst se plankt pårt mä lann i vatfn, å ja geck tit å ta va tä en selkrok ta ' r, å ja feck tak i tenna selkroken å trog å trog, för ja skull frest å tra ' n åt mä, men ta pörj tä å tra mäg uttet i stäell, se ja lött å schläppe ' n. Ta ropp ja te fabbrorn, som stogg åppå jåel å klyet, att han skull komm å hjälp mä å tra åpp tenna selkroken, som va tär pårt mä lann. ' Tu ska akt tä, tu ', sa fabbrorn, ' för tä ä intnö ann änn sjöråa, som vill tra tä i ', sa ' n. Men när ja ta teett ät vatfn, se va allt selkroken påert å ja sogge ' n allri mer.&gt; Mor Britta var nu i gång, och jag fick veta så många historier jag ville. Ute vid sin tjärgraf stod gubben Päger och brände tjära. Jag gick till honom. Under det vi sprakade, kom jag att gå tvärs öfver tjärgrafven.
Aktieteckningen sker före 31 maj nästkommande år och 5 % av värdet betalas direkt. Till mottagande av dessa anteckningar och medel har utsetts greve Claes Wachtmeister, Herr Carl Eric Lagerheim, Friherre Carl Bonde, Friherre Gustaf Lovisin, Herr Lars Reimers och Herr Fredric Morsing. Direktionen kommer att ha överseendet över byggnationen och bör utse en erfaren mekaniker, författa arbetsplan samt göra kalkyler för den årliga kostnaden. Sex veckor innan varje betalningstermin skall i allmänna tidningar erinras om detta. Utebliver inbetalningen förlängs tiden 2 månader, därefter tillfaller aktien bolaget som genast efterlyser ägaren 3 gånger och sedan dödar aktien. Direktionen sammanträder minst tre gånger om året i Södertälje. Två av dem skall två gånger i veckan besöka arbetsplatsen. Direktionens ledamöter lär för denna möda och omsorg vid detta nyttiga och för fäderneslandet hedrande arbete, uppbära viss reseersättning. Direktionen skall hålla Oss informerade om arbetets gång. Aktieägarna sammanträder i Södertälje vartannat år för att erhålla berättelse om verkets tillstånd och förvaltning. Då denna segelled öppnas till och från Landsort vill Vi förordna om särskild lotsinrättning där. Förbehåller Vi Oss, att om och när Vi finner för gott att anlägga en avtappningsränna i den s k Engelbrektsgraven vid Maren nedanför Södertälje, om det blir högt vattenstånd i Mälaren. Denna ränna skall inte påverka kanalfarten. Högkvarteret Ratzeburg den 15 mars 1806 GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående vissa omständigheter i frågan om de näringsfriheter, som genom Kungl Maj: ts nådiga förordning den 19 augusti 1801 blivit guldsmeder beviljade. Stockholm den 24 mars 1806. Då det visat sig, att det uppstått svårigheter för guldsmederna att begagna sig av de utvägar till försörjning som förordningen av den 19 augusti 1801 utfärdat, har behov av förmåner för dessa hantverkare behövts. Därför förordnas följande: Guldsmeder har rätt att utan tillstånd arbeta med metallförädling och tillverkningar av varjehanda metaller och utan förbindelse uppsäga och lämna hantverket och komma i åtnjutande av andra näringsfriheter. Om någon, som vunnit tillåtelse till annan hantering eller rörelse, men inte varit njöd, får han byta till något han tror skall gynna honom mer.
Själenä spis, ätt icke blott magén Utan äfvert ljufvudet kar sina fordringar. Det måste således förundra mig, att détij Sorn ifrat för lån, hvarigenom adlingm af säd och gräs skall befrämjas, ifrar mot lån till be-* fordrande sjö/s-förmögenheternas odling. Herr Stråle, Nils Wilheimt Jag har svårt: att föreställa mig, att för att afgöra denna sal; man verkellgen bör ingå i frågan örn Äcade-* tniéns rnfir eller mindre behof af lån.- Start» derne äga icke granska Academiens Itäkena skåpet, Och äro' således icke i stånd att bedda rna hushållningen med Academiens medel, eller huruvida tillgång deraf finnes a!| verkställa de byggnader, söm blifvit ansedde nöd» Vändige för Academiens behof. Saknaden af tillgångar dertill har blifvit af Acadernien uppv gifven, och då mart icke äger säker grund, atti bevisa motsatsen, måste man, efter min tanka* antaga uppgiften såsom rigtig. Ben enda och égentliga frigart synes mi^ således vara, orri Staten har tillgång ått meddela! något lån. Bore frågan endast om dess beviljande af medel, sorn redan funnes, sorn till uf* lånande kunde éller borde användas, skulle? jag icke tveka att lemna mitt bifall. Men då Staten icke äger någre sådane tillgångar, utan sjelf måste upplåna medel, om den sjelf skall kunna meddela någre lån, måste frågan bli tlen, om Acadernien sjelf icke har nog credrf för Den 19 September f. m± -för att låtta utan statens bemedling. Nät nu alla veta, att Academien har så stora fonder, att den i mångå fall har bättre credit än Sta. ten s:elf, så vet jag icke, hvarföre Slaten skall behöfva träda emellan; ty enligt min öfvertygelse kan Academien få låna så m-ycket den vill.
Sedan Kongl. Majit, efter hållen undersökning för utredande af frågan, huruvida en förändrad organisation af Rergsoch Kommersekollegierna, med afseende på den minskning och förenkling af deras göromål, som blifvit en följd af Kongl, förordningarne den 17 April 1828, om upphörande af styrelseverkens domsrätt i der uppräknade tviste-, brottoch utsökningsmål, af Kongl, förordningen den 27 April 1846, om stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen, äfvensom af Handelssamt Fabriksoch Handtverksordningarne den 22 December samma år, kunde vara af omständigheterne påkallad, i ändamål att åt förvaltningen bereda större enkelhet och kraft, funnit hufvudgrunden af kollegial sammansättning för nämnde embetsverk lämpligen böra utbytas emot en, nämnde ändamål befrämjande organisation, likformig med General-tullstyrelsens eller styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader, hade Kongl. Majit ock vid sist hällne riksdag afgifvit nådigt förslag om merbemälte embetsverks förändrade organisation, samt vilkoret) för densammas tillvägabringande; men som Rikets Ständer på anförde skäl ansett sig icke böra bifalla hvad uti högstberörde nådiga proposition blifvit föreslaget, blefvo de för meranämnde kollegier uppförda anslagssummor i nu gällande riksstat bibehållne till oförändrade belopp. Ehuru den sålunda ifrågakomne ombildningen af Rergs-kollegium förfallit, anser dock Utskottet att det ringa antal mål, som nu mera tillhöra detta embetsBili. lill R. St. Prot. 1850 & 1831. 4 Sami., 1 Afd., 29 Häfl. 1 2 Stals-Utsholtets Utlåtande, JfS 87. verks pröfning och afgörande kan tillåta en förminskning uti detsammas embetsoch tjenstemannapersonal, samt dymedelst en besparing statsverket beredas. Att sådant låter sig göra, utan men för ärendernas behöriga gång, sluter Utskottet deraf, att för närvarande (lere embeten och tjenster inom kollegium stå vakanta.
4 Sami. 1 Afd. 27 Haft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. närvarande böra föranleda äskande af det betydliga anslagsbelopp, som härtill skulle erfordras; men dä motionärerne, med kännedom derom, dock önskade påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet på Jemtlands behof i detta afseende, skedde det i förhoppning att Jemtland skulle anses vara bland de provinser, der företrädesvis en sådan åtgärd af omständigheterna påkallades. Jemtlandshästen hade väl redan tillvunnit sig ett godt rykte för styrka, uthållighet, oömhet och lättföddhet, hvilka egenskaper ännu gjorde honom såsom arbetshäst begärlig och den framställning, som, efter hvad nämndt blifvit, nyligen utgjort föremål för Kongl. Maj:ts pröfning, afsåge just att taga bättre vara på Norrlands för landtbruket passande hästrace och göra den landet till godo; men långt ifrån att i denna omständighet se ett skäl för att sätta Jemtland tillbaka för andra, i afseende å arbetshästar mindre väl lottade orter, syntes motionärerne fastheldi-e, intill dess omständigheterna kunde föranleda några allmännare åtgärder till hästafvelns förbättring, den provins redan nu förtjena att med en sådan åtgärd gynnas, hvarest nämnda afvel med ett allmänt intresse omfattades, hvarest passande betesmarker ymnigt förefunnos, hvarest hästen framför andra husdjur med omsorg uppföddes och vårdades, hvarifrån hästhandeln redan tagit vägen åt andra orter och hvarest det alltså läge så mycket större vigt uppå, att den inhemska racens goda egenskaper icke förspilldes eller försämrades genom bristen på några goda och för ändamålet passande afvelsdjur, hvilka det dock för den mindre jordbrukaren — och andra funnos icke i Jemtland — mötte svårigheter att anskaffa, liksom en sådan åtgärd äfven öfverstege Jemtlands Hushållningssällskaps krafter.