Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om realisationen icke i sig sjelf innehar någon ting för närvarande i allt för hög grad origtigt, så bör, för dess bestånd, tillräckligt stöd kunna finnas inom; landet och i Bankens egna ressourser, utan. att Behöfvakasta; sig i armarne på utlänningen och skänka; honom, vinsten; af Bankens silfverbeHof, sorn; väl kunde blifva kostbart att genast inköpa, meni hvilken; kostnad också; genast vöre beräknelig, hvilket, senare åter icke vöre fallet, om silfret på credit skulle anskaffas, emedan marn på, förhand ej k unde säga till hvad curs det en gång mäste; betalas.. Intages silfret på credit och; i tillräcklig mängd', så; skall det väl, genom dem export deraf, som; ånyo kan ske, nedsätta, cursen ; men denna; mäste falla, ända till pari eller, 128 sk., innan Bänken, enligt Utskottetsförslag, fick betala sin; skuld, ty någon högre curs måtte ej kunna hänföras till, Utskottets, ehuru: obestämda uttryck ”första f örmonliga cursenär, Utskottet förut; stadgat, att priset, på ifrån; främmande land införskrifvet silfver, ej får öfverstiga den bestäm dä; utvexlingsgrunden; 128 sk.„ med mera äm transportkostnaden^. Om, nui Btwco-Utskottett Bet, N:o 6. 3 cursen, utan biträde af någon mellankommande gynnsammare handelsconjunctur eller annan serdeles händelse, endast i följd af den begagnade crediten, nedgått till nämnde utstakade point och Banken började afbetala sin skuld, så skulle naturligtvis de i sådant ändamål skeende vexelköpen straxt höja cursen och Banken blifva hindrad att, efter föreskrifven curs, betala det begagnade creditivet, hvilket man, medelst omsättning eller andra betinganden, således måste söka att få lemna obetaldt till en tid, den man ej säkrare än förut kunde förutse eller bestämma.
Stats-Contoiret göras.” Vid anställd jemförelse emellan dessa föreskrifter och lånevilkor, samt de af Rikets Ständer vid sista Riksdag meddelade stadgande!! i afseende på det staden Wenersborg då beviljade byggnads-lån, har icke förekommit någon annan egentlig skiljagtighet, än dels det för låntagarne i sistnämnde stad stadgade åliggande att för lånemedlen uppföra byggnader af sten eller kalkbruk, dels ock den för desamma föreskrifna högre ränta och årliga capital-afbelalning, hvaruti dock nedsättning till likhet med de af Kongl. Majit, för de brandskadade i Wexiö, faststälda ränteoch betalnings-vilkor 1111 är af Rikets Ständer, medgifven. Äfvenledes har Utskottet, vid granskningen af det uppgjorda formuläret för ofvanberörde låneförbindelser, funnit detsamma, med undantag af nu anförda skiljaktigheter, hufvudsakligen öfverensstämma med de förbindelser, Riksgälds-Conloiret affördrat vederbölande lånsökande i Wenersborg,. Enär nu ifrågavarande Wexiö stads invånare tilldelade låne-undérstöd utgått af Riksgälds-Contoirets medel, synas också de summor, hvilka, såsom räntor eller afbelalningar å dessa lån, åter inflyta, ostsidigt böra, i den mon de varda erlagde,samma Verk, tillkomma. Vid sådant förhållande skulle följagtligen de inbetalda lånemedlens framlida insändande lill Kongl. SlalsGontoiret, för att derifrån sedermera till Riksgälds-Gontoiret öfverlemnas , endast föranleda en fullkomligt ändamålslös omgång och tidsutdrägt.
Se Näringsfrihet, omen utvidgad. Handlandes rätt, om, alt sin Handelsbok beediga. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 134 — i36, äterrem. af Adeln, IX 123 s 199, af PresteStåndet, IX s 202, bif. af BorgareStåndet, IX s 2o5, återrem. af BondeStåndet, IX s 210. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 85a — 858, afsl. och LagComraitteens förslag antaget, af BondeStåndet, IX s 791 — 793, lagdt till Handlingarne afBorgareSlåndet, IX s 810, bif. af PresteStåndet, IX s 8a5, af Adeln, IX s 841 - Handlingar rörande Försvarsverket, vägradt tillträde till, III s 127, i4o. Handsträckning, om upphörande af, vid Fastighetsköp; LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 44 — 4ö, Bif. af BorgareStåndet, IX s 104, af BondeStåndet, IX s 107, af Adeln, IX s n5, af PresteStåndet, IX s 126. Underd. HandtverkeriReglemente, Anmärkningar vid Förslaget till ett. Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s i3oo. Besvarad i Betänkandet om Näringsfriheten. Handtverkerier, om Fuskares intrång i ; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s I23i. Besvarad i Betänkandet om Näringsfriheten. Hartmansdorff, Aug. von., CancelliRåd , särskild Mening af, i frågan om ny Organisation af Rikets Styrelseverk, XI s 16 — 18, 309. 124 Hastigheten, angående den äfventyrlig^ , vid Kungsskjutserna; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1223.
Ty honom skall ve varda såsom en barnaföderska: ty de åro oförsiktiga barn; den tid skall komma> att deras barn måste förgås. oss dricka en bitter dryck, derföre att vi håfve, syndat emot Herran. Ephraims misshandel är sammanbunden, och hans synd är betäckt; Ty honom skall ve varda såsom en barnaföderska: efter de ära oförståndiga barn; men den tid skall komma, att de icke förblifva skola uti moderlifvet. Det gamla testamentet, synnerligen Profeterna, Jobs Bok, Ordspråksboken, Predikareboken, är öfverfullt af misstag i öfversättningen. Detta hafva sakkunniga män funnit, och de hafva äfven kommit i erfarenhet af att det är ett otroligt stort och svårt arbete att komma till rätta med, ty det fordras att pröfva allt, grundtexten i första rummet, och sedermera de äldsta öfversättaingarne af Bibeln, de orientaliska och de nyare på flertaliga tungomål. 80 eller 87 år äro förflutna, sedan Bibelkommissionen tillsattes, och det har gått så långsamt med arbetet, att, åtminstone hvad Gamla Testameutet beträffar, man ännu tyckes icke vara stort längre kommen än i dess början. Det skall väl något göras för ändamålets vinnande, och hvad kan väl vara tydligare än att arbetaren skall vara fri att arbeta. Om man likväl sysselsätter honom med andra göromål, huru skall han väl kunna fullfölja detta dryga och svåra arbete? Det är ju rent af omöjligt. Jag anser derföre som ett af de första vilkoren för ernåendet af målet, en förbättrad Bibelöfversättning, att öfversättaren skall ega frihet att derpå arbeta. Jag vill nu tillåta mig att bemöta några inkast, som Ecklcs.- Ministern framställt mot svårigheten att ingå till K. M. med den föreslagna skrifvelsen. Han har sagt, att Kommissionens närv:de ledamöter utgöras af Teologiska Fakultetens Professorer i Upsala och att desse män icke kunna frikallas från sina öfriga åligganden. Detta inses äfven, men man kan ju då finna andra personer dertill tjenliga, och om Professorerna frikallas från sjelfva arbetet, kunna de ju likväl stå qvar som ledamöter i Kommissionen för att pröfva arbetet.
Direktionen sig tillika böra underdånigst omförmäla, hurusom, med Eders Kongl. Maj:ts — 305 — nådiga bifall, Direktionen förordnat en vid Barnhuset anställd tjensteman att, i egenskap af Revisor, granska den hos Öfverståthållare-embetet förda bötes-special, till betryggande af Barnhusets rätt i afseende å såväl böternas fördelning som tiden för deras inleverering. Slutligen hafva Revisorerne i 5 § anmärkt en skiljaktighet emellan det belopp, hvartill räkenskapen för år 1855 och den dervid såsom verifikation åberopade, uti Handelsoch Ekonomi-kollegium uppgjorda, specialen upptaga de Barnhuset vid försäljning af vissa fastigheter tillkommande fattigpenningar, i räkenskapen utförda med 1,185 R:dr 1 sk. 3 rist, men i specialen med 1,138 Ridt23 sk. 4 r:st. Denna skiljaktighet härrör deraf, att i 1855 års special (verifikationen) såsom leverering för samma år upptagits en Banko-attest af den 2 Februari 1856 å 3R:dr 28 sk., hvilken åter först i Barnhusets hufvudbok för sistnämnde år finnes införd; och är alltså skillnaden i summorna uti sistnämnde hufvudbok redovisad. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. A. EKSTRÖMER. FR. TH. BERG. PEHR LINDSTEN. OSCAR AREHN. C. STÅL. A. G:SON BENNICH. Stockholm den 13 Januari 1857. A. L. Frykholm. 39 — 306 — Kanslers-ewbetet vid Upsala Kongl. Universitet, med Konsistorii Akademici underdåniga förklaring, i anledning af 1857 års Revisorers anmärkningar vid nämnde Universitets räkenskaper. Underdånigt Memorial! Sedan, till följd af Eders Kongl.
Hypotheks-föreningarne direktionens ledamöter lill och med vore ansvarsfria; och dä man hade sig bekant alt, enligt dessa direktioners uppdrag, högst betydliga summor anförtroddes enskilde personer, så och ehuru de personer, som för närvarande åtnjuta detta förtroende, vore utöfver allt tvifvel hvad redbarhet och soliditet beträffade, torde det dock ej kunna nekas vara en tänkbar möjlighet att en ansvarsfri direktion skulle framdeles någon gång kunna med mindre lycka, än hittills, välja sina ombud och att desse kunde ådraga någon Förening förluster (ill skada för dessa pappers kredit; all Hypotheks-föreningarne väl med tiden samlade reserv-fonder, i ändamål alt dermed betäcka tillfälliga förluster på rörelsen, men alt hvad som möjligen kunde inträffa om 20 är båtade till föga i händelse någon olycka dessförinnan skedde, samt att härförutan borde tagas i betraktande att, med afseende å de under sednaste åren uppjagade pris på jordegendom, den så kallade domarevärderingen och deu derpå grundade lånerätt i Hypotheks-föreningarne uppuått en betänklig höjd, som i framtiden kunde komma alt inverka på Föreningarnes förmåga alt fullgöra sina förbindelser. 1 anseende härtill, och då det icke berodde af Rikets Ständer att göra någon ändring i de af Kongl. Majit redan i Nåder meddelade oktrojer, men angeläget vore att tillse, del förluster icke tillskyndades det allmänna, har Motionären föreslagit, att Rikets Ständers bank och Riksgälds-kontor måtte förbjudas köpa Hypolheks-föreningarnes räntebärande obligationer, intill dess nämnda Föreningar, på den väg deras reglementen föreskrifva, vidtaga den förändring, att Hypotbeks-förenings direktion skall bestå af minst 12 ledamöter, hvilka, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld, ansvara för Föreningens alla utelöpande obligationer.
Lrekvet don 28 Nars 1835 stadgade såsom skMigbet kör Ordinarie Provineial-Oäkarne, att, oberoende ak distriets-fördelningon, under kxtra Provineial-Oäkarnes oommenderingar till Lataillons-Oäkaretjenstgöring, tillika förrätta Oxtra Provineial-Oäkarens äliggandsn, oeb det således ieke sällan kunde inträffa, att denne sednare, enär ban älven vore Lataillons-Oäkaro, pä längre tid ieke kunde päräknas för sjukvärden inom distrietet, oeb sämedolst det äszktade Lndamälet med ett ökadt antal lbäkare inom en provins skulle blifva körfeladt, (kollegium, med orkaroubet om do Oxtra Provineial-Oäkarnes oumkärligbet ensamt i denna deras egenskap, ansäge sig böra underdänigst bemställa, att kädig proposition mätte vid instundande Riksdag allätas, om de Oxtra provineialOäkarnes uppkörande pä Ordinarie 8tat, med löner i likbet med öfrige Provineial-Oäkare i Liket, eller 500 L:dr Lanoo, oeb att i sädant kali, i män ak sig vppando 7 Rxtra Rrovineial-Räkaroledigbeter, desamma, såsom tjenstebekattningar i vek för sig sjelfva, singe med nämnde lön återbesättas.
Jag har bestridt detta slags närmande och skall äfven nu bestrida det, emedan jag tror, att Utskts förslag icke leder derhän som man hoppas, ty BorgareSt:s princip om directa val är derigenom ej på något vis uttryckt. Kan den uttryckas genomen samfäldt väljande massa af i3 städer eller större köpingar, så kan den äfven uttryckas genom en dylik massa af i3 socknar. Det är icke omöjligare att hafva directa val på det ena stället, än på det andra. Hr Lagerhjelm har yttrat, att den öfra kammare, som Utsk. föreslagit, ej ägde den continuitet, som kunde önskas. Denna mening har sedermera af flera talare inom detta rius blifvit biträdd. Äfven detta leder icke lill något grundadt inkast emot det grundlagsenliga i Utskts förfarande; det kan aldrig gifva anleda, att förkasta Utsk:s förslag, utan endast till att uttrycka gemensamma tankar om en öfre kammares ändamålsenligare bildande. Elementerna, säger Hr Lagerhjelm, sådana de böra fortlefva genom sekler, böra finnas äfven i den andra kammaren. Om denna stora båga vore ganska mycket att säga. Historien visar hvad dessa elementers fortlefvande genom sekler betyder; de fortlefva, icke såsom verkligen lefvande varelser, utan såsom mumie-institutioner, oförmögne att fortvara med en verkligt lefvande kraft, utan arbetande på egen sönderslitning. Opinionerne i detta afseende må vara olika; vädjandet till framtiden må tillåtas dem, som anse detta fortlefvande såsom mumie, såsom det farligaste möjliga i en stat. Hr Lagerhjelm har vidare påmint, att Utsk. icke heller varit lyckligt i förslaget till bildandet af ett GranskoingsUtsk. Äfven i detta afseende gillar jag Hr Lagerhjelms tanke. Ulsk:s förslag i denna del anser jag ingalunda lyckligt, men äfven detta inkast leder icke till afslag utan till förändring af Utskts betänk. Allt delta leder till yttrande af Den 17 April f. m. gemensamma tankar i afseende på de detaljer af representationsfrågan, hvilka Ståndet ännu icke pröfvat.
Att anföra alla de tullbestämmelser, som jag anser för höga eller illa af - Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o ut. 17 afmälte, blir för vidlyftigt, hvarföre endast anföres som exempel införselstullen på kaffe, ost, hängslen, redskap och machinerier, gång-, linneoch sängkläder samt på Svenska tryckte böcker. Desse antyda åtminstone icke, att Utskottet grundal sine beslut pä hopp om en ordnad näringsfrihet, hvilken ja" alltid förutsatt vid fattandet af mina beslut. — Ovissheten om ) u innehållet af en författning i detta hänseende och om tiden, då den till efterlefnad blifver kungjord, må emedlertid tjena till ursägt för denna mindre goda product af Bevillnings-Utskottets bemödanden, och jag skulle ej vilja biträda ett beslut om en på liberalare grunder uppgjord tulltaxa, innan en författning angående näringsfrihet i samma anda får läggas till grund, hvarföre jag vördsamt ville hemställa, om icke Bevillnings-Utskottet får, efter skedd återremiss, hvilken jag yrkar, uppskjuta med behandlingen af detta ämne, intilldess den efterlängtade näringsfrihets-författningen kommer i dagsljuset. — Alt detta snart måtte inträffa, derom torde Rikets Ständer tilläfventyrs böra hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, alldenstund yrkande härom sedan i8a3 förgäfves blifvit fortsatt, och alla slags auetoriteter under tiden äro i ämnet hörde, hvarigenom ärendet befinnes fullt utred t lill handläggning.” Af Herr Contracts-Proslen Hallbäck: ”Emot Utskottets förslag, att Rikets Ständer skola hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det inoch utförsel af hittills förbudne varor icke, förrän från och med den i Januari 1844, medgifvas, reserverar jag mig, emedan för Rikets Ständer, som det derpå följande året skola sammanträda, erfarenheten blir alltför kort att med någon säkerhet kunna bedömma, hvad verkan förbudets förvandling i skyddstull kan hafva på fabriksrörelsen och tullintraderna.
Å nyo föredrogs Eccpeditions-Utskottets bordlagde Memorial, N:o s4' mec^ förslag till förordnande för de till Tryck fri ke tens vård utsedda Comiterade, i afseende på Grundlagens och Riksdagsbeslutets felfria tryckning: .Bonde-Ståndet, sorn biföll Memorialet, godkände jemväl det bifogade och nu upplästa förslaget till förordnande. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Ut skottets på bordet hvilande följande Memorial: N:o 43a, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss å handlingarne i fråga om ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman för de löneinkomster, hvaraf han gått i mistning genom Lappmarks Ecclesiastik-Verks-Fondens öfverlemnande åt Riksgälds-Contoret; bifölls; N:o 434, i anledning af Fullmägliges i Riksgälds-Contoret skrifvelse, angående afskrifning af sådane Götha-Canal-Bolags och Malmö för detta DiscontVerks fordringar, för hvilka någon ytterligare betalning icke kan förväntas: bifölls; N:o 435, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående afsöndring af Barnarps Prsebende-Pastorat från Rectorsheslällningen vid Jönköpings Skola, och flera till löneregleringar vid Rikets ElemenlorLäroverk hörande frågor.* bifölls; N:o 436, angående fortfarande årligt underhåll till aflidne t. f. Commissarie!! i RiksgäldsConlorets Creditsedelverk, öfver-Krigs-Commissarien Lindstedts 3:ne oförsörjda döttrar: bifölls,; N;o 437, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 420< i fråga om en årlig nådegåfva lill förre t. f.
Halftannat år derefter, våren 1864, hade styrkan ökats med öfver 20,000, fördelade på 174 föreningar. Halfannat år har sedan dess ytterligare förflutit; och nu är, på grund af officiela uppgifter, den frivilliga folkbeväpningens styrka fördubblad. Vi hafva öfver 40,000 man införda i rullorna hos 281 föreningar. De äro då icke mera en fantastisk föreställning dessa hundratusentals frivilliga bajonetter, som, i förening med gamla stammen, en gång skola göra vårt fädernesland ointagligt. Jemför man tiden och siffrorna, finner man, att den hastiga tillvexten daterar sig från den stunden Statsmagterna genom något understöd uppmuntrade den fosterländska rörelsen. Folket har också på ett värdigt sätt visat sig uppskatta och tillmötesgå den omsorg Regering och Ständer egnat dess frivilliga sträfvan. Må det tillåtas mig att här i korthet redogöra för nämnda understöd, för att derigenom lättare kunna visa hvad som vidare är af nöden. De åtgärder till skarpskytterörelsens befrämjande, som sednast församlade Ständer vidtogo, voro följande: a) På förslag af Regeringen: 1. Att 75,000 Riksdaler Riksmynt beviljades för innevarande statsregleringsperiod till inköp af 2,000 refflade gevär af 1860 års (Wredes) modell, för att såsom lån tillhandahållas föreningarne vid deras målskjutningar, efter beräkning af 1 gevär på hvar tionde man af 20,000. Dessa gevär äro numera alla utlemnade och hafva till det afsedda ändamålet begagnats; 2. att till krigsbruk odugliga excercisgevär från Kronans förråd till låns utlemuas åt föreningarne under längre tid. Af dessa gevär hafva tills dato 43,628 blifvit utlemnade och, på sätt föreskrifvet var, använda. b) På förslag af enskild motionär: 3. Att under samma statsreglering 5,000 Riksdaler om året anslogos till understöd för föreningarnes behof af ammunition; 4. att under samma tid 5,000 Riksdaler årligen bestämdes tili målskjutningspris; 5. att 30,000 Riksdaler årligen anslogos till aflöning åt instruktörer.
19 grundlagsförändring, hvartill förslaget icke blifvit i Conslit.- Utsk. förut handlagdt, på sätt grundlagen, enligt dess ofvan anförda bud, ovilkorligen stadgar. Då frågar jag: bar väl Utsk. kunnat göra annorlunda, än förklara sig vara af grundlagen hindradt att upptaga det väckta förslaget. Hade Utsk. upptagit detsamma, så bade man med fog kunnat fråga, med hvilken rätt Utsk. så gjorde, och hvarföre det gjorde sig niägtigare, än det enligt grundlagen är? Väl har nu för det motsatta handlingssättet en lika beskaffad beskyllning emot Utsk. låtit höra sig; men då den ena sidan bar grundlagen med sig och den andra har den emot sig, åt hvilken sida bör man val då lemna afseende? Derom är nu fråga. Uti 56 § Reg.F. står: ”Frågor om förändringar i grundlagarna varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Constil.Utsk. hvad en riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utsk. med lilieller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord propos. varde Utsk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt till R. St., hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga, men icke vid densamma besluta.” För hela stadgandet ligger till grund, att frågan först skall vara bearbetad afUtsk.; och tror man väl, att lagstiftaren tanklöst stadgat, att förändringen, för att blifva hvilande, skall vara tillstyrkt af Utsk. Motivet är tydligen att förekomma, det man i dessa ämnen må tänka hastigt, ofullkomligt eller ofullständigt. Det är skadligt att tänka för hastigt, ytligt, ofullständigt, då fråga är om en författning i allmänhet, ehuru den kan vara mer eller mindre vigtig; huru mycket mer, då frågan gäller Rikets grundlagar? Dervid må ej förslagen lill förändringar vexla såsom dagens opinioner, ej som vädret. Frih. Cederström: Jag är till större delen förekommen af Hr Lagerhjelm; men jag ber att få särskildt tillbesvarande upptaga ett yttrande af Hr Dalman. Han har nemi. beskyllt Utsk:s majoritet att hafva låtit leda sig af min åsigt i ämnet.
Han kan således betala förseglingskostnaden och ändock derpå hafva ett betydligt öfverskott. Lagstiftningens ändamål, att få en minskad brännvinstillverkning, befrämjas deraf. Om detta är nyttigt, det lemnar jag derhän, men de opinioner, som härom beslutat, hafva ansett det nyttigt för samhället att denna tillverkning skall vara inskränkt till det minsta möjliga. Hr von Rosen: Då nu här uppstått den ganska vig tiga frågan rör:de controllerna, och då jag både inom Utsk:n och på detta rum tillstyrkt att man borde få anmäla sig fölen månad; så är jag skyldig förklara, att jag ej befarar större vådor för controller i delta fall, än om det blir tillåtet att bränna sex månader af året och man får anmäla sig för tre. Den tjenstebefattning jag innehar, bör vara ett vitsord, att jag ej önskar författningar, som ej kunna conlrolleras, då detta drabbar mig i första hand; men jag finner ej alt ett sådant stadgande, som det ifrågavar., skulle kunna med - Den 17 Mars f. m. föra någon våda för conlrollerna. Frih. Cederström har uppgifvit det skäl, som jag tycker vederlägger alla andra motskäl, nemi. att förseglingen kostar mindre än skatten. När vi komma till frågan om sättet för försegling, så torde jag få söka göra gällande min tanke, att måhända andra personer än kronobetjeningen äfven skulle kunna begagnas alt verkställa förseglingen. I sådant fall tror jag att alla vådor i detta fall vore försvunna; men det är gifvet, att nu tvingas man att bränna, äfven om man blott önskat bränna under en månad. Jag kan ej finna någon billighet deruti, och skulle hellre önska att skatten ökades genom en förhöjning i tarilfen än på detta sätt. Jag har af förra riksdagars pro tocoll sett huru det då tillgick. En ledamot af Bonde St. inom Utsk:n liar också ganska bestämdt upplyst derom, att vid sista riksdagen kunde man ej komma ifrån brännvinet för drankens skull; nu torde man komma ifrån det för brödets skull, och jag hemställer om man betänkt huru många ägare af småpannor, som nu måste betala skatt för 3 månader, skola bränna bort sitt bröd för skattens skull, för att sedan få köpa sitt bröd.
Gubbar, barn och qvinfolk voro nästan allt hvad som af befolkningen fanns qvar; den kraftigare manliga befolkningen hade redan förut tågat ut i krig. Det är kanske djerft af den, som icke sjelf är krigare, att yttra sig i en fråga, sådan som denna, men det må dock ursäktas mig, att jag vågat framställa de betänkligheter, jag i denna fråga hyser. Jag hörde i dag på f. m. sägas, att StatsLJtsk:t funnit sig nödsakadt på anslagen till 4:de Hufvudtiteln afpruta 800,000 rdr. Det förvånar mig då, att de föremål, till hvilkas befrämjande dessa medel varit afsedda, befunnits i jemförelse med det nu ifrågav:de anslaget vara af så underordnad vigt, att de fått stå tillbaka, och jag vill hoppas, att Stats-Utsk:t måtte till statsbehofvens fyllande fortfarande finna så tillräckliga tillgångar, att intet angelägnare må få stå tillbaka än detta, om hvars nödvändighet jag icke ännu kunnat öfvertygas. Jag anhåller således om afslag å Utsk:ts framställning. Hr von Knorring, Oscar: I fråga om Utsk:ts motive ring har Hr Skogman redan besvarat den gjorda anmärkningen. Jag tror också, såsom Utsk:t säger, att skarpskyttarne skola kunna ganska väl försvara de särskilda orterna, ty jag har sjelf varit på en ort, der, just under de omlalta härjningarna, utaf tvenne bruk, som lågo nära hvarandra, det ena brändes och förstördes, men det andra fick stå qvar; och hvarföre? Jo, der fanns en gammal soldat, som hade i behåll ett muskedunder, och dermed skrämde han bort den ströfkår, som var utsänd Den 18 Mare e. ta. 247 för att bränna och härja. Hade då kusten utefter funnits vapen och öfvadt folk, så hade troligen de flesta af dessa härjningar uteblifvit. En annan talare har sagt, att skarpskyttarne troligen icke skulle uppsöka faran, utan vänta på henne, men sådant är naturligt, då frågan är om ett lokalt försvar.