Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här är fråga, om vederbör:de församlingar i Lunds och Götheborgs stift äro pligtige, att till dervande skolor erlägga den helgonskyld, som hittills blifvit utgjord. Den Danska ordinantien af d. 14 Juni 1539 innehåller, att de landtsocknar, hvilka äro städerna något nära belägna, skola taga sig ”Sognedegn” eller klockare af skolorna, och låta honom få den vanliga räntan till hjelp vid studierna. Skolornas rättighet är således gifven; hvarföre skall då eflerskänkning ske? Jo, emedan socknarne hellre vilja behålla sin helgonskyld, än lemna henne lill städerna. Två gånger hafva R. St. afslagit en dylik begäran, alldeles så, som det skedde med Halländningarnes påståenden om minskad rotering. De ålerkoramo för 3:dje gången och vunno bifall. Nu kommer äfven denna fråga för 3:dje gången under Ständernas pröfning, och StatsUtsk. är sökanderne lika bevåget, som förut. Om man på detta sätt fortfar, huru kommer det då att gå med Kronans ordinarie räntor ? Kan det väl vara nyttigt, att den ena efter den andra af dem efterskänkes, intilldess all skatt slutligen utgör bevilln. Jag betviflar det, och skall, så vidt jag förmår, sätta mig deremot. Jag hoppas emellertid, att de ledamöter, som i StatsUtsk. reserverat sig emot beslutet, skola här, bättre och omständligare, än jag, utföra saken. En bröst-åkomma hindrar mig i afton att göra det vidare ,än sorn skett. Hr Bildt, Didrik Gillis: Det förhåller sig så, som den siste värde talaren sagt, att nemi. denna fråga icke är ny, utan en gammal fråga, som vid flere Riksdagar återkommit; och den har också vid dessa föreg:de tillfällen blifvit på ganska goda och utförliga skäl af R. St. afslagen. Vid denna Riksdag deremot, har Skåne varit lyckligare i StatsUtsk., och derför har det onekligen att tacka den ledamot härstädes, som nyss afstod från ordet, nemi.
IDUN 1893 af gamle Brovik, bokhållaren på Solness kontor, som är så lämplig för att beräkna sakers och tings bärvidd. Men inte nog med det, han vill också vara förmyndare för den yngre generationen, som vuxit upp och nu vill pröfva sina krafter. Han vill icke erkänna, att någon annan kan bygga än han, att några andra idéer än de, som utvecklats under hans ledning, kunna vara riktiga, och han vägrar att gifva mogenhetsförklaringen åt den unge Brovik, så att han kan vinna förtroende och bli satt i tillfälle att bygga på egen hand. Det går Solness till hjärtat att neka Knut Brovik, den gamla generationen, att innan den går i grafven få se, hvad den ungdom duger till, som han fostrat, och som ban nästan börjat tvifla på under den långa tid, som den blifvit hållen i ledband af Solness. Men Solness kan icke släppa Ragnar Brovik. Han är feg. Han tror, att om Ragnar börjar bygga själfständigt, skall han krossa honom, liksom han, Solness, krossat hans far. Och hans feghet drifver honom till än värre lumpenheter. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Till Prisbelönadt ensamt Chicago! svar å Iduns prisfråga » H u r u skall ett fruntimmer. » o. s. v. af Gustaf Gullberg (Forts. o. slut.) Från Newyork till Chicago. Ni har nu att välja mellan en hel del linier. Mer jag är säker på, att Ni väljer Niagara-vägen för att få se detta naturunder. Att ha varit i Amerika och ej sett Niagara — hvad vore det? På hemfärden kan Ni ju ta en annan väg, New-York Central-Hudson River and Mich. Central RR. heter linien, som går öfver NewYork, Niagarafalls, Detroit till Chicago. Afståndet denna väg är 978 mil (eng.). Med vanligt tåg tar färden 34 timmar, med express-train 24 timmar. Afgångsstationen i Newyork är Grand Central Depot. Biljett kan Ni köpa antingen i något af de närbelägna större hotellens kontor, på järnvägsbolagets kontor eller vid själfva stationen.
Norra banan från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden ... 61 mil, Vestra banan från Stockholm till Kathrineholm 12‘ » samma banas fortsättning från Kathrineholm till Hjulö 10 » Summa 281 mil, hvilken jemförelse visade, att om Vestra stambanan lägges söder om Mälaren man kan komma lika långt på Norra, Östra och Vestra banorna med 121 mil kortare banbyggnad, än om den norra sidan begagnas; — att när denna längd värderades efter samma pris som för Norra banan beräknats, eller 700,000 R:dr R:mt pr mil, uppkomme således härigenom för staten en besparing af icke mindre än 8,875,000 R:dr samma mynt; — att då den trafik mella» Östergöthland, Södermanland och Nerike, för hvars befrämjande Kommittéen föreslagit en icke långt ifrån Hjelmarens strand gående jernbana från Kathrineholm till Örebro, kunde, utan anläggning af särskild jernväg, föras på Vestra stambanan om denna lades söder om Mälaren och endast med 1 mils krok öfver Hallsberg till Örebro, och då jernbanan mellan sistnämnde tvenne punkter är inberäknad i kostnaden för en bana från Örebro till Askersund, skulle, i följd af Vestra stambanans anläggning söder om Mälaren, hela den nyssnämnde 62/3 mil långa särskilda banan blifva öfverflödig, och således den derför beräknade bekostnad, 4,086,227 R:dr, kunna besparas, hvadan, då dertill lades ofvannämnde 8,575,000 R:dr, det allmänna skulle genom Vestra banans för - Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. M 26. läggning söder, i stället för norr och utmed Mälaren, icke blott göra en besparing i byggnadskapital af omkring 12% millioner R:dr R:mt, utan ock undvika den framtida ulgiften för underhållet af 12% mils jernväg samt för rörelsen derå.
Nu kommo Aina och Lilli med bud, att middagen var färdig. De voro upphettade och sotiga efter närmare bekantskap med gästgifvare-spiseln. Har äran inbjuda fröken Rappe till en festmåltid i etablissementet derborta, sade Lilli artigt och bjöd armen åt Hanna med en sirlig bugning. Nej tack, jag har min middag hemma, sade Hanna och drog sig tillbaka. Seså, krångla nu inte, utan nig och tacka. Bertha knuffade dem framåt, i det hon sjelf bjöd armen åt Verna Sommar. Vi kunna vänta oss något extra rart, det kan jag se på „Lillis näsa“. Lilli skefvade på sin näsa, som verkeligen var i besittning af en väl placerad sotfläck. Aina skrattade bakom Bellas rygg; hon hade icke nänts beröfva sällskapet denna välkomna upptäckt. I gästgifvargårdens stora kammare stod bordet färdigdukadt med filbunke, fläskpannkaka och kaffe. Det var ej tutal om middagen smakade. Allt gick åt, till och med den del af fläskpannkakan, som brunnit likt en fackla, då Aina störtade till för att släcka. Efter middagen resonnerades om resans fortsättande, och alla sex använde sin öfvertalningsförmåga för att få Hanna att följa med. Men hon var obeveklig. Hon hade åtagit sig att läsa tre timmar om dagen med lilla Hugo, och dessutom fick hon allt emellan renskrifningsarbete från domarns. Hvad du är odrägligt hederlig, puttrade Bertha. Kan du inte göra upp ett nytt kontrakt, som skulle tillgodose också våra intressen? Det blef tyst och tomt, när den lilla skaran tågat bort igen. Postmästarinnans trånga kökskammare, der Hanna bodde, föreföll dubbelt så trång och qvaf, när hon följt kamraterna ett par verst utom byn och återvände till sin sömnad. Men hon skakade dåsigheten af sig och tog fatt i arbetet. Det var och skulle alltid förblifva hennes bästa bundsförvandt emot oförnöjsamhet och dåraktiga önskningar. Dekoration Dekoration Flickorna trafvade emellertid på vid muntert lynne, de skulle hinna ännu 15 verst innan de fingo nattqvarter. Den klacklösa
S. D. Föredrogos och remitterades till Bevillnings-Utskoltet följande i Ståndet väckta motioner: l:o af Kontrakts-prosten Tegnér, om ändring i sättet för afkortning af kronoutskylderna för bristande tillgång, samt förtydligande af 147 g i Bevillriings-förordningen, jemte i anledning deraf afgifna yttranden; och 2:o af Doktor Sandberg, att Tulltaxan samt Chartai-Sigillatte-, Bevillningsoch Bränvinsbrännings-förordningarne må gälla i det närmaste oförändrade till nästa riksdag. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Doktor Säves den 7 dennes bordlagda motion om ett tillägg till 18 kap. 1 § Ärfda-Balken i afseende på delgifvande af Testamente, då arfvinges vistelseort är okänd. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet följande i Ståndet väckta motioner: l:o af Doktor Björling, om beredande af en allmän fond till gamla Folkskole-Lärares pensionerande, eller, om sådant ej kan till vägabringas, att anslag måtte beviljas til! pension åt Folkskole-läraren Nysselius i Setterbo, jemte hvad i Ståndet med anledning deraf blifvit yttradt; 2:o af Doktor Sandberg, att Inkomstberäkningen och ordinarie Statsregleringen måtte bibehållas i det närmaste oförändrad intill nästa riksdag; och Prot.-Utdrag den 11 December 1850. 23 3:o af Prosten Melander, om ett Statsanslag till förhöjd lön ät Fångpredikanterne vid de nya cellfängelserna. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets memorial N:o 1, med hemställan om arfvoden till 2:ne Notarier. Från Vallofl. Borgare-Ståndet.
Då likväl, under tiden, ej blott en af verldens mest sjöfarande nationer (Holland år 1838) erhöll en ny Sjölag, utan äfven Sveriges handelsförhållanden och förbindelser till andra civiliserade länder i betydlig mån tilltagit och vunnit utbildning, samt de myndigheter, till hvilkas utlåtande 1836 års förslag öfverlemnats, emot detsamma framställt anmärkningar, ansågs en omarbetning deraf erforderlig och företogs med det resultat, som innefattades uti det nya, då af reglemente för handels-sjöfarten åtföljda, förslag, som den 16 April 1847 af Komitterade till Kongl. Majit inlemnades. Men då äfven detta sednare ej befanns stå i önskvärd öfverensstämmelse med Sjölagarne hos öfrige Europeiska nationer, af hvilka Norrige år 1860 och Tyskland 1861 erhållit nya, har det nu Rikets Ständer nådigst förelagda och af dem granskade förslag hos E. K. Majit blifvit utarbetadt, dervid, utom Norska och Tyska lagarne, hvilka ansetts såsom sistnämnde förslags hufvudkällor, äfven Franska, Spanska och Holländska lagarne blifvit rådfrågade. I likhet med hvad i do åberopade motiverna äfven uttalas, anse Rikets Ständer sjörätten till sin natur vara kosmopolitisk och att följaktligen de särskilda handlande nationernas Sjölagar böra, så vidt möjligt är, med hvarandra öfverensstämma. För att den nya Svenska Sjölagen måtte vinna en sådan öfverensstämmelse, hafva, i hufvudsakligaste delar, de förutnämnde utländska lagarne, så vidt med våra förhållanden varit förenligt, blifvit i förslaget följda; och Rikets Ständer hafva för sin del blott uti en eller annan väsendtlig omständighet (t. ex. i fråga om hufvudredares tillsättande § 13) afvikit derifrån. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164.
Jag ser icke något hinder derför, om de insätta den erforderliga summan contauta penningar, om de framlägga ett reglemente, som gifver nödiga controllör och föröfrigt bedrifva rörelsen på ett sätt, som är öfverensstämmande med de reglementariska föreskrifter, som äro fästade vid privatbankernas octrojerande. Jag tror icke, alt något äfventyr för det allmänna deraf skulle kunna uppstå, oell jag hyser det hopp, alt den ledamot, som nyss anmälde sig skall understödja denna min mening, Hvad dernäst angar frågan om det belopp, hvarunder en banks rörelse icke får drifvas, som Ulsk. bestämt till cri million, så anser jag all detta är högre än hvad som behöfves. Visserligen fordras det för en bank, som utgifver egna sedlar, en större cassa i proportion som banken är mindre, och ju större hanken är, ju mindre kan cassan vara i förhållande till den tecknade fonden; men likväl anser jag en million vara mera än som erfordras, och tror, att J million skulle vara tillräckligt. Vissa provinser hafva icke den folkmängd, den utsträckning och förmögenhet, att en aclieteckning af 1 million r:dr b:co derinom kan förmodas uppkomma. Alt utsträcka bankens verksamhet utom provinsen har sina olägenheter, dels emedan communicalionen understundom kan vara afbruten, dels emedan man icke känner hvarannan så noga i afseende på förmögenhet, behof och personliga förhållanden, till följd hvaraf en bank, som icke utsträckes på en för stor vidd blir bättre skött, har en säkrare rörelse och bättre uppfyller ändamålet. Jag anser derföre, att detta minimum för den tecknade fonden hör nedsättas till 750,000 r:dr b:co. Med iakttagande af dessa båda förändringar, som jag haft äran föreslå, tillstyrker jag bifall lill §. Frih. Cederström: För min del har jag ingenting att invända emot inskränkning i antalet af bolagsmän; menattdenna inskränkning skulle gä ända till siffran fem, såsom Frih. Palmstjerna föreslagit, kan jag omöjligen medgifva, med mindre än alt teckningssumman qvarblifver cn million.
Utlåtandej i anledniug af väckt motion om anslag af allmänna medel för anläggning af en ny väg i Jemtland. (U. A.) Uti Memorial, sorn ifrån Bonde-Ståndet blifvit till Stats-Utskottet remitteradt, har Riksdags-Fullmägtigen Anders Mårtensson ifrån Jemtlands Lån anhållit, alt Rikets Ständer måtte bevilja tillräckliga medel, för att, med bidrag ifrån Jemtlands Läns invånare af ökeceli mans-dagsverken, på östra sidan om Storsjön, kunna upptaga en ny väg emellan åsarne i Bergs Socken och Månsta gästgifvaregård, utgörande en längd af 2- mil, samt härigenom undvika den å motsatta sidan om Storsjön nuvarande längre vägen, som derjemte är både obeqväm och farlig, till följd af den äfventyriiga i ärj-passagen äfver det en fjerdedels mil långa Sandsundet. Som upplysning saknas, huruvida den uti of vanberörde motion föreslagnc väganläggning är af den allmänt nyttiga beskaffenhet, att bidrag af Stats-Werkets medel dertill kan komma i fråga; samt enär det är örtens inbyggare obetaget, alt, i händelse de anse nämnde väganläggning vara af högsta nödvändighet påkallad, derom hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan, sorn, i händelse företaget finnes förtjena allmänt understöd, antingen meddelar sådant af till Dess Nådiga disposition ställde medel, eller ock i ämnet till Rikets Ständer allåter Nådig framställning, finner Utskottet sig böra tillstyrka; att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 16 Maji i834- Bihang till R. Sta s-XJ ti kottets. Vt!. Ankom till Exp. Utsk. d. 17 Maji kl. 2 e. m. C t låt ande j i anledning a,f Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utmyntningsgrunderne för tillverkning af Kopparskiljemyntet. (U. A.) Uti Protocolls-lJtdrag af den 5:te sistl.
M:ts och Rikets Stats-Contoirs försorg, skeende foder-upphandMng, för Stallets behof, blifver större eller mindre, i det förhållande, som mer eller mindre räntehö och halm hvarje år in natura levereras, trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att ifrågavarande options-rätt mätte meranämnde räntegifvare i Nåder beviljas, dock med vilkor, dels att tiden för anmälan om räntans utgörande in natura varder bestämd till den i5 Augusti, då redan hö- och halm-skörden för året är fulländad eller känd, helst vederbörande Embetsman derigenom erhålla längre rådrum och tjenligare tid, att om anskaffning till bästa pris af det för Hofstallet erforderliga qvantum hö och halm gå i författning, dels ock, att options-rätten medgifves endast de räntegifvare, hvilka önska att prestationen in natura verkställa, antingen å den plats, som inom Lagsagan för sådant ändamål kan varda anvisad, eiler ock vid Kongl. Hofstallet i Stockholm. Rikets Ständer framhärda etc. Exp. Utsk. Förslag till und. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 24 Julii 1829. Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående behof vet af ett sammandrag utaf alla gällande Författningar om syner å Soldat-torp och om Torp-underhållningsskyldigheten. S. A. K.
Härefter följde de sedvanliga data ur hans lif jämte några sympatiska ord, på öfligt sätt tolkande allmänhetens sympati för en afliden man af pennan. Det hela var mycket kort, och underrättelsen hade tydligen i sista stund och på telegrafisk väg kommit redaktionen tillhanda. Jag läste emellertid icke dessa ord. Jag hörde blott som på afstånd ett oartikuleradt rop, hvilket förekom mig så fasansfullt, att jag rusade upp från min plats och i första ögonblicket omöjligt kunde förstå, att det verkligen kommit från mig själf. Och det var icke fasan öfver ett olycksöde, i sig själft aldrig så förfärligt, hvilket afpressade mig detta rop. Det var känslan af, att jag stod ansikte mot ansikte med denna lifvets gåtfulla blick, hvilken jag aldrig velat möta. Det var, som om bindeln blifvit sliten från mitt eget ödes outgrundliga ansikte och jag visste i detta ögonblick fullkomligt säkert och visst, att jag på detta ännu knappast torra tidningsblad hade läst begynnelsen till en historia, hvilken skulle tala direkt till mig. Och kramande papperet mot mitt ansikte, brast jag i en konvulsivisk gråt. Det var, som om den löste någon hårdhet inom mig, något som lagt sig stängande kring mina känslors härd, och det var med en sista rest af själfbevarelsedrift, som jag beslöt mig för att icke resa ned till den ort, där min vän bott för att på ort och ställe förfråga mig om hans hustru och barn. De dagar, hvilka nu följde, stå för mig i fullkomligt dunkel. Jag utförde de arbeten, som jag ej kunde lämna å sido, men jag gjorde det automatiskt, och när jag kom hem, vandrade jag omkring i mitt rum, ur stånd att sysselsätta mig med samma sak ens en timme i sträck. Den aning jag känt, eller det medvetande jag haft därom, att mellan min natur och den aflidnes fanns ett föreningsband, som hvarken öppen brytning eller olika lefnadsöden helt och hållet kunde afskära, erkände jag numera, och jag skulle hafva velat göra om halfva mitt lif för att återfinna den inre frid, som jag tyckte mig hafva förlorat. Ty på ett sällsamt sätt syntes det mig nästan som en själfklar sak, att det var jag som bar skulden i detta öde.
Lufttemperaturen, som inom isfältet sjunkit till –3°, steg nu med ens till +4°,1, medan vattnets värme höjde sig från –1°,2 till +3°,5 och dess salthalt minskades från 2,4 till 1,3 procent. Allt visade, att vi nu kommit in i Kolymas strömfåra, hvilken på grund af förhållanden, som jag förut angifvit, från flodmynningen drager sig längs landet mot öster. Bägarspongier från hafvet utanför Kolymas mynning. De utanför Kolymas mynning belägna Björnöarna äro till större delen bildade af en platonisk bergart, hvars öfversta del vittrat sönder, men qvarlemnat jettelika fristående pelare. Fyra dylika pelare hafva åt den ostligaste bland öarna gifvit namnet Fyrpelarön. Likartade ruinlika bildningar träffas ej allenast på det midt emot liggande Kap Baranow, utan äfven på en mängd andra ställen å den längre öster ut belägna delen af Sibiriens nordkust. Oftast äro klippruinerna hopade tillsammans öfver betydande områden i grupper och regelbundna rader. Härigenom erhålla de, sedda från hafvet, en så förvillande likhet med ruiner af en jettestor stad, som en gång varit omgifven af starka murar och full med tempel och praktbyggnader, att man nästan frestas att i dem se minnen af en Tamerlans eller Tschingiskans bragder här uppe i den höga norden. Fyrpelarön. Efter en teckning af O. Nordqvist. Bergstopparnes norra sida var pudrad af nyfallen snö, men för öfrigt var landet snöfritt. Afståndet mellan sydspetsen af Ljachoffs ö och Björnöarna är 360′. Denna sträcka hade vi tillryggalagt på tre dagar; vi hade således gjort 120′ på dygnet eller 5′ i timmen. Om man tager i betraktande den tid, som förloras genom draggningar, lodningar och bestämning af vattnets temperatur och salthalt på olika djup, samt den försigtighet seglaren måste iakttaga under en färd i ett alldeles okändt farvatten, så visar denna hastighet, att vi ännu under denna del af resan varit endast obetydligt hindrade af is.
Boye och Hr von Hartmansdorff föreslagna arfvode af 200 rtdr till den canceljist, som upprättar ett årligt register öfvep de anteckningar, som verkställas å de i Ridd.cancelliets areldy befintliga stamtaflor; så erkänner Utsk. väl det för t jens tfn Ila nit, som af n. v, andre Ridd.cancellisfen Frih. Gustaf Cederström blifvit ådagalagdf genom upprättande af elt dylikt, tillförene ej befintligt, register, hvilket, särdeles genom hänvisning till källan, hvarifrån de genealogiska uppgifterna äro hemtade, onekligen leder till controllerande af deras riktighet samt ti|l ordning och redighet i sjelfva anteckningarna; men då den fördelning af gpromålen inom Ridd.cancelliet nu enligt instruetionen äger rum, att protocollsföringen åjiggey förste cancellisten ensam, hvaremot, enl. 62 §:n instruetionen, de båda canceljisterne skola samfäldt biträda den Ridd.directeur, som enj. 9 §:n äger de genealogiska handlingarna under sin vård, och sorn för deras complettering jemväl enl. sistnämnda § äger att äska biträde af Ridd.Secretln, torde alf den arbetskraft, sorn för det genealogiska fachet erfordras, vara af instruetiopen tillräckligt anvisad; och kan Utsk. destomindre finna behofvet af någon ökad utgift för ifrågavar. bestyr, som, i händelse ett särskildt arfvode dertijl ansloges, andre Ridd.cancellislens tjensteåligganden för hans innehafvande lön skulle alltför mycket minskas, enär, sedan, enl. R. o. Ad:s beslut vid 1834— l835 årens riksdag, Ridd.Secrettn och förste cancellislrn sig D c ii iä Augusti c. m. e me
Huru det denna gången kunde gå igenom, kan jag ej begripa. 60 Den 4 Oktober e, m. Man har här sagt, att våra resande bönder, på sina färder, icke kunna undvara bränvin, och alt, om (lere vägar sammanstöta inom en socken, vore det nödvändigt, att der hafva krog. Jag, som under 20 år vistats på landet och genomfarit åtskilliga delar deraf, kan försäkra, att mångå orter finnas, der vägfarande omöjligen under 5 mil kunna erhålla bränvin, med mindre än att de föra det med sig. Fordom erbjöd hvarje £ mil i vissa trakter en krog, men de hafva numera blifvit mycket mera glesa, hvilket icke minst Stöckholms-trakten, och serdeles den del deraf, der Gr. Lagerbjelkes egendom är belägen, torde bevisa. Jag vill påminna mig, att just i denna del af Stockholms omgifning, för omkring 10 år sedan, var en stark rafistulation med krogarne och minst jt af dem afskaffades. Jag undrar högeligen, om den stora allmänheten befunnit sig mindre väl af denna åtgärd och om den icke gillat densamma. Jag tror, att man ganska väl kan lemna åt kommunerna sjelfva att besluta i dessa frågor, och jag tror äfven, att ingen kommun fiunes inom landet, hvilken icke så väl ser till sina egna fördelar, att den, i samråd med Landshöfdingen, kan jemka dylika förhållanden. Jag anhåller, alt 11. o. Ad., för denna saks rigliga utveckling, ville afvika frän sitt förra beslut. Gr. Sparre, Erik: Under fullkomligt medgifvande deraf, att kommuner må ega att i möjligaste måtto ombesörja sina egna angelägenheter, tror jag likväl, i motsats till den siste talaren, att åt Läns-Stvrelserne bör öfverlemnas ordnandet af sådana angelägenheter, som för provinsen i det hela och för rörelsen inom densamma kunna vara af vigt. Jag tror således, alt man icke kan åt en socken, äfven om den vore aldrig så nitisk och ifrande för nykterhet, obetänkt medgifva rätt att bestämma om inom densamma en krog skall finnas eller icke, om nemi. för det fall, den siste talaren omnämnt, K.