Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af prstoeollet, hället hos Hederwärda Bonde Ständer wid Urtima Riksdagen i Örebro den 26 Junii 1812. S. D. 8ag,Utskottets Betänkande, som pa begäran hwilat sedan den 20 dennes, angående hänwiSning till Besvärs anförande öfwer Dom-Capitlens Utsiag, föredrogs nu äter, och blef bifallet. Dt supra. Lx krotocollo, 6. Lrrnkman. Utdrag af protocsllet, hältet hos Hederwärda Bonde Ständet wid Urtima Riksdagen i Örebro den 26 Junii 1812. S. D. ^2edan de öfrige Respective Ständen nu mera siuteligen sig utlätit öfwer det, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition angående en ny inrättning af Bewärings-manskapet, nedsatte Serskildta Utskotts försiag till Riks-Ständens under9os Den 26 Junii. derdäniga önskningar; sa finner Bonde-Standel af dess, d. sistl. Maji wid lemnadt bifall till Kongl. Majus Nådiga Proposition, tillika tagne bestut, att förkasta alla andra önskningar an dem, svin i det da utfärdade Protocvlls-Utdrag arv anförde, intet hinder att förena sig med de öfriga Riks-Standens dertill kemnade bifall; i hwad samma underdåniga önskningar i deras tillämpning ärv för BondeStandet nödige och nyttige; men, i afseende pa den för Studerande förestagne befrielse, såsom ledande till manofalldiga missbruk, tror sig äga anledning, att en sadan befrielse i underdånighet afstyrka och i lika underdånighet anhålla, att inga andra undantag matte aga rum, an de som i Kongl. Majus Nadrga Proposition aro innefattade. lllt su^>rs» Lx protocollo, , O. LrinkmLN. Utdrag af prstocsllet, hället hos Hederwärda Aonde-Standet wid Urtima Riks, dagen i Orebro den 26 Junii 18-2.
Äfwenledcs tillkännagaf han att Bonde - Ständet bifallit Stats-Utskottets utlätande, rörande de af Riksgälds - Contoiret gjorda utläningar. Slutcligcn förklarade han Bonde, StändctS erkänsla för ben af Högloft. Ridderskapet och Adeln, sä wäl som de öfrige Ständcn, detta Ständ bewisade ynnest och wälwilja genom tilldelande af en lika omröstnings-rätt i Banco-ärendcr. Dcputationen*afträdde, och H e r r K 0 t fiIiek» fortfor att uppläsa följande dictamcn: För att med urssillning och redbarhet kunna granska ett ämne af sadan beskaffenhet som en Tryckfrihets - Lag, fordras grundcliga sä wäl LItteraira ion» Juridiska kunskaper. Häraf kan jag ej berömma wig, och en af trägna göromål upptagen tid har dessutom icke 4170 Den 12 Octöber. icke Mätit mig ingä utl ett fullkomlig granskning af det förslag till til Tryckfrihets»Förordning, som genom Högloft, (konstitutions - Utskottet blifwit Riksens Stän» der fbrelagbt. Med känslan af min ringa förmäga, och lifligt pSminnöndc mig, att detta förslag är utarbekadt af Män, utmärkte för snille, kännedom och ivid» sträckta kundffaper, wägar jag derföre endast i allmänhet yttra mig deröfwer» Dä Högloft. Eottstitutiotts - Utskottet tillkänna» gifwik sitt twifwelsmäl huruwida detta Förstag i oms ständigheterna af dc§ utförande och tillämpning ägek all dett fullkomlighet ett fritt Men bestämdt bruk af Tryckfriheten synes nordra, tror jag betta twifwei äga alk grund, och wara ett träffande ehuru öfwerfcende generell omdöme om betta arbete.
Evem kali ocksa bli annat iiii iniinniskoviiiiligt ocli sk&amp;riitsaiiit stiiuid. af sonimmkiinslaii i Iiiften, af den rbdande lijiirtliglieteii, ' af hemgardsvii11niig: sii ocli det röi: l.iga Iieïrgiirclslifvet? r l l y nilgcloineii kan ju icke i liiiigcleii vara nöjd nied de dagliga siiiP~~~~~orneiiacleriia, ïoclderna, ridtiirei.iia, krocketp,zrtieriia och visiterna i bä.rlaiidet. ' Iiigeii veclca förgir iitnii en eller aiinaii inidsoiiiiiiarvaka,. större .utfiyI; t, be~~gbestigiiiiig eller ki.äftf&amp;ngst ined medförd inatsäck - ocli nöjet iniiiskm iclre daraf, att man far lof att iitveclrln litet - eller kusken skols diplomati för att icke förvaltaren, l~nsh~lierskan lagga hinder i viigeil. värdfolket s; j3fva begara ej biittre än att. deras giister skola, 11 % roligt. Sb gick det till i mellersta Sverige för ett tiotal af %s sedan. af de ganila Iiiiiii sitta kvar på staingodset. Meii de blifva, allt färre, dessa dyrbara kvcwlefvor, dessa oaser i ökiieii af iiiodeiiiitet ocli praktiska li3iisyn. De gaiiile g5 bort, briiket förvancllas till pappersinassefabriker - och fabriken eller vedupplaget läg,ges ofta 11 % de11 inest ' idylliska holinen i hela forsen 2; egeiidoinen stalles pk aktier. Herrgården SR. km de$ iiniin g i till i mycket afiiigsnn bygder, dar &amp; on '. f %r tjänstgöra som soininarnöje.
I afseende härå har Utskottet funnit, att, då genom så beskaffade beslut, som i berörde §. aro nämnde, de borgenärer, hvilka dervid icke varit tillstädes och således i samma beslut icke deltagit, kunna blifva lidande, så synes tlet ock rättvist, att desse sistbemälte böra af de borgenärer, hvilka det olagliga beslutet fattat, erhålla ersättning för ali den skada deraf t imat; Men som hvarken en sådan skyldighet för desse, eller grunden för fördelningen af ersättnings-ansvaret, efter Utskottets tanka , kunna anses vara annorledes bestämde, än genom, analogie af det uti påföljande ig §. intagne stadgande, har Utskottet trott följande tillägg vid denna §. vara nödigt: ”Har skada timat, fylle ”den de borgenärer, som beslutet fattat, pä sätt ”i 19 §. sägs." Vidare har ock Utskottet förmodat, att meningen af föreskriften uti 4 Gapitlet 10 §. blifver mera lätt att fatta, om i stället för orden: •—■—som till hands komma, hustrus och oförsörj* da barns underhäll tarf oas, lydelsen antages sådan: som till hans eget, hans hustrus och o** försörjda barns underhäll tarfvas. 5:te Capitlet 8 §. innefattar i början detta stadgande J 3’Har gäldenär ej genast kunnat fullständig ‘’uppteckning författa, gifve vid förhöret upp, ”hvad mera till Boet hörer; och skall gäldenär ”med Ed fästa Bouppteckningens riktighet .
K. M:t, som öfver denna underd. ansökning infordrade Dess och Rikets KammarCollegii och StatsContoirs underd. utlåtande, förklarade derjemte i Nåder, alt, intilldess K. M:t sig öfver ansökningen vidare utläte, Håkansson skulle erhålla anstånd med betalningen af det bristande arrende-beloppet, så vida bans Löftesmän, deröfver hörde, sådant medgåfvo, eller i annat fall, Håkansson för samma arrende-belopp ställde vederhäftig borgen. Efter det behörig borgen sedermera af Håkansson blifvit aflemnad för det obetalde arrendet, uppgående till 2,5oo R:dr B:co, samt K. M:ts Befallningshafvande i Södermanlands Län och Kammar AdvocatFiscalsEmbetet sig i ämnet yttrat och förmält det någon eftergift af det ifrågavarande arrendet syntes icke kunna i underdthet tillstyrkas, i annan ordning, än att 58 Stats-Utskottets R. St:r dertill lemnade Deras bifall; har med anledning deraf, och då Håkansson, genom K. M:ts j\ådBref den 28 Junii 1826 blifvit, i anseende till honom genom eldsvådan åbragdte förluster och deribland af 19 T:r 24 k:pr Råg och 3i T:r 24 k:pr korn tillaggd ett understöd af Statsmedlen med 333 R:dr 16 sk. B:co, K. StatsGontoiret i afgifvit gemensamt underd. utlåtande med K. KammarCollegium förklarat sig icke kunna i underdlhet tillstyrka den af Håkansson sökta eftergift af det obetaldte arrendet. K. KammarCollegium, som deremot trott att berörde Summa, hvilken K. M:t tilldell Håkansson, i an-' ledning af hans underd. ansökning om befrielse från arrendet för en af honom innehafvande till Gripsholms Slott hörande lägenhet, Bondängen kallad, vore att anse som en från K. M:t utgången Nådegåfva, hvilken K.
Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 34. kap. 5 § Bvggninga-balken, alt af alla hemman i häradet brandstod skall gifvas efter hemmantalet, numera är gällande för så få hemman i hvarje härad, att samma stadgande icke vidare kan uppfylla det med detsamma afsedda ändamål att, utan någons oskäliga betungande, bereda ersättning åt den, som lidit brandskada. För den händelse nemligen, att de hemmansegare, som icke ingått uti serskildt brandstodsbolag, skola, såsom rätt och billigast synes vara samt af Herr grefve Snoilsky blifvit yrkadt, utgöra sina brandstodsbidrag efter egande hemmantal, i förhållande till hela häradets, kommer brandstoden att utgöra alltför ringa belopp för att ersätta den lidna brandskadan; hvaremot för det fall, att full godtgörelse för sådan skada skall af desse hemmansegare efter hemmantalet vitgifvas, bidragen blifva för dessa i hög grad betungande. Då således de, angående brandstods utgifvande efter hemmantal, meddelade föreskrifter, hvilka innefattas uti 4, 5 och 6 §§ Byggninga-balken och dermed sammanhängande författningar, befinnas icke vara under närvarande förhållanden lämplige, anse Utskotten desamma böra upphäfvas, dock att dervid tillräcklig tid bör lemnäs de hemmansegare, hvilka icke tillhöra serskildt brandstodsbolag eller inom härad eller socken ingången förening, att uti sådan inrättning ingå, innan lagens stadgande om brandstod upphör att vara gällande; men då de på nämnde föreskrifter grundade, serskilda häradseller socknevis ingångna, brandstodsföreningar icke äro af lagstiftaren inrättade, utan uppkommit genom emellan härads och socknars jordegare träffade öfverenskommelser, lära dessa föreningar ej heller kunna, på sätt David Andersson yrkat, af lagstiftaren upplösas, utan måste de förblifva bestående, till dess de, genom delegarnes utträdande derur, af sig sjelfve förfalla.
Prop. M 1, om Statsverket 1859. 17 delsen, så följer deraf, att en stor del, som icke har att vänta högre inkomster och förutser nöd och fattigdom, för sig och de sina, tvingas att söka anställning der, hvarest hans vunna erfarenhet och skicklighet bättre belönas, och att lemna tjensten just dä han kunde vara Flottan till mesta gagn, för att låta andra draga fördelen af hvad han af tjenste» lärt.» »Det var med kännedom om Matros-korpsens ställning och om faran af att en dag Sverige, som likväl inom sina landamären eger ämnen till det yppersta sjöfolk, skall se sin Flotta sakna goda Matroser, då hon kanske bäst behöfver dem, som vid förra Riksmötet enskild motionär framhöll otillräckligheten af Matroskorpsens aflöning; och ehuru Rikets Ständer icke lemnade bifall till den då gjorda framställningen, har jag likväl ansett det vara min pligt, att fasta Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på billigheten och nödvändigheten af alt något förbättra vilkoren för denna korps, som dock af all Flottans stamtrupp är den mest maktpåliggande, den oumbärligaste.» »Vidkommande förbättrad pensionering af Flottans personal, så, enär Rikets sednast församlade Ständer, ehuru icke gillande då framlagda förslag i ämnet, likväl delade den åsigt, att åtgärder borde vidtagas, för att bereda möjlighet, att ur tjensten afgå för sådana statens tjenare, hvilka i följd af ålder eller aftagande helsa och krafter icke förmå uppfylla sina åligganden, samt derjemte, hvad särskildt gemenskapens pensionering beträffar, i underdånighet anhöllö, det Eders Kongl. Maj;t, efter verkställd erforderlig utredning af ämnet, i Nåder täcktes vidtaga de åtgärder, hvarigenom pensionerandet blefve på lämpligt och verksamt sätt ordnadt, har jag ansett mig böra härom inför Eders Kongl.
Till följd af den räntegifvare förunnade rättighet att få söka nedsättning i den vid skattläggnings-tiden åsatte ränta, hade en mängd hemmans-egare om vinnandet af sådan nedsättning sig hos Konungens Befallningshafvande anmält; men emelertid och ,innan dessa frågor blifvit afgjorde, hade den rustningskostnaden efter markegång motsvarande vacancé-afgiften af de vid 1834 och 1835 årens roteringsförrättning till ordinarie indelnings utgörande upptagne hemman blifvit, vid debiteringen af 1841 års krono-utskylder, hemmanen efterräkningsvis för sex år, från och med år 1835, påförd och efter Konungens Befallningshafvandes beslut till uttagande fastställd. I anledning af dessa åtgärder blefvo hos Kongl. Maj:t af hemmans-egare i Ramdala, Vallby och Vinberga byar inom Ramdala Socken, af Ronneby-köpings samt Djupadahls och Häggatorps m. fl. jordegare samt af åtskillige hemmansegare i Bräkne och Listers Härad underdåniga besvär anförde, uti hvilka vederbörande anhöilp om befrielse från eller lindring i den retroactift påförde vacance-afgiften; och sedan Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Kammar-Rätten med infordradt underdånigt utlåtande inkommit, hade Kongl. Majit, med gillande deraf, i Nådigt Bref den 23 Juli 1842 förklarat, att, vidkommande den af en del klagande yrkade befrielse från ifrågavarande afgift, så vidt den icke blifvit dem affordrad inom den för kraf af kronoutskylder bestämda tid af tre år, frågan härom borde serskildt i laga ordning utföras, samt att hvad anginge ålskillige klagandes underdåniga anhållan, att den rote-vacance-afgift, sorn skulle utföras, icke måtte på en gång de skattskyldige affordras, utan få utgå på det sätt, att ett års resterande afgift efterräkningsvis kunde jemte det löpande årets få erläggas, Kongl.
Det är just detta, som jag bestrider, dels derföre att denna ålder är för långt framskriden för alt börja med ett så svårt studium som latinets, och dels derföre alt, då i småstäderna, t. ex. Norrköping, en stor del af lärjungarrie lemna skolan just vid denna ålder, det vore en stor orättvisa emot alla dessa, om de icke skulle få del af latinundervisningen. Vidare sade Hr Klingenstjerna, att det skulle blifva ett sammelsurium af kunskaper, om ynglingarne få studera för många språk på e(n gång. Häruti instämmer jag med honom, och det är just för att slippa ett sådant sammelsurium, som jag vill, att de skola börja med latinska grammatiken, ty man måste väl medgifva, att, åtminstone hvad formläran angår, denna grammatika vida öfverträflär alla lefvande språks. Jag fortfar alt yrka afslag å denna punkt af Betänk:t. Gr. Sparre: Till hvad jag förut nämnt ber jag blott att få tillägga, att Sverige bör väl i något afseende med sin uppmärksamhet följa hvad främmande länder hafva gjort. Reservanterna hafva upplyst om, och äfven jag har mig bekant, att i de flesta andra länder, der man försökt att undanskjuta latinet, bar man åter afstålt derifrån. Doktor Thyselius säger, att i England, Frankrike, Holland, Tyskland, Danmark och öfriga kulturländer bar öfvertvgelsen om de klassiska språkens, och särskildt latinets, vigt och betydelse, såsom det säkraste stödet för allt grammatikalisk! språkstudium och såsom det bästa bildningsmedel för ungdomen, allt mer och mer blifvit befästad, hvarföre ock i flera länder latinet, till och med i många realskolor, med allvar studeras. Samme reservant har äfven gjort en jemförelse emellan den tid, som användes för de klassiska språken i flera olika länder, och derigenom har han visat, huru mycket mindre tid, som användes på dessa språk i Sverige än an norstädes. I Danmark har man visserligen negligerat de klassiska språken, till och med litet mera än i Sverige, men i ett cirkulär af år 1801 har Cultus-ministern föreslagit en återgång från delta system.
Jag önskade biträda Hr liibbings åsigt, att denna motion , såsom grundlagsvidrig, ej ma blifva till Ulsk. remitterad, derest jag funné någon grundlags §. i sådant alseende fullt tillämplig; men dä den ,nu ifrågasatta tillämpningen af RegF:s 90 §., hvilken vid flera föregående riksdagar alltid hållits fram såsom cn sk 1 rick bi Id mot sådana framställningar, som närmare belysa embetsverkens åtgärder, blefve ett för framtiden äfventyrlig! pnejudicat, samt svnes destomera obehörig, som motionen icke innefattar något bedömmnnde eller klander af Regeringens beslut eller öfriga i berörde §. omförmäldta ämnen, mindre åsyftar någon pröfning deraf, utan Ivertom är affattad i ganska vördsamma ordalag, anser jag hvarken praxis eller grundlagen kunna åberopas såsom stöd för vägrad remiss af denna motion. Hvarefter Hr B ogerna n fortsatte uppläsningen af sitt skriftliga anförande, så lydande: Det är icke utan högsta förundran jag funnit den värde motionären hafva förklarat, alt vissa landsorter, och Elfsborgs län isynnerhet, vidkännas både stor och betänklig olägenhet af privatbankernas i omlopp varande sedlar, ity att dessa sedlar skola nästan undanträngt Rikets gångbara mynt i rörelsen. — Privatbankernas nytta för landet, — att uppmuntra och bistå näringarna, att gifva ökad fart åt industriel utveckling, att underlätta oell bereda nya utvägar tili förkofran i idoghet och gagneiiga sysselsättningar, — var redan länge känd och insedd inom vårt k. fädernesland, innan ännu dessa inrättningar lmnno allmännare komma lill stånd.
» Inte länge, » svarade hon, » ty det är snart frukostdags, och flera af mina sjuka hafva redan frågat efter maten; de lära nog ej vilja vänta. » Anna suckade och återtog i klagande ton: » Ack, jag ville så gärna fråga syster Helena om en sak. Jag har inte sofvit en blund på hela natten, utan bara legat och funderat på någonting, som jag tycker är så underligt » 135 » Du skulle inte tänka så mycket, » invände syster Helena mildt, » det hindrar ju sömnen att komma. Men hvad är det nu, som du tycker är så underligt? » » Jo, » återtog Anna, i det hon höll fast den mjuka handen, som just sysslade med hennes bruna hår, » jag vill veta, hur syster Helena kan vara lycklig. Ser ni, » fortsatte hon, då hon såg det förvånade uttrycket i den andras ansikte, » jag vet, att ni är lycklig; det ser jag på ert glada ansikte, när ni går här hos edra sjuka, det hör jag på rösten, när ni sjunger ibland där ute i korridoren, och det känner jag, när ni ser på mig med det där ljusa leendet. Men jag begriper inte, hur ni kan vara så där lycklig. Ni ser ju bara eländiga sjuka stackare, får sköta ruskiga sår och bölder och allt möjligt otyg, och minsann man alltid är så snäll emot er; nej. knappt ett tack får ni af somliga, och vi, som lära att hålla af er, vi lämna er ju så snart och ersättas af nya. » Hon tystnade, synbarligen ansträngd, och drog djupt efter andan, men detta enda andetag vållade, att hela det magra ansiktet förvreds af smärta. Syster Helena ville lägga henne tillbaka i bädden och ålade henne att spara sig och inte tala mera, men hon lösgjorde sig från hennes grepp med mera kraft, än man skulle tilltrott den bräckliga gestalten, och fortsatte i samma if riga h viskande ton: » Se, jag vet nog hvad lycka är, ty jag har känt det själf i mitt lif. Jag skall berätta er, hur det var. Jag vet ju, att ni inte talar om det för någon. Vi hade där hemma vid gården en dragon, som var den vackraste karl vid regementet. Lång och ståtlig var han, och rida kunde han som ingen annan.
DondeStåndets den 17 dennes på bordet lagda ProtocollsUtdrag, af den 12 nästförutgående, Ined inbjudning lill de öfriga RiksSlånden, att instämma uti BondeStåndets fattade beslut, att förelägga Stats-Utskottet; att till Rikets Ständer inkomma med det så kallade Inkomst-betänkandet senast den 28 innevarande månad, och med Utgifts-betänkandet den 27 instundande Mars, samt Beviilnings-Utskottet, att inom den i5 i sistnämnde månad föreslå grunderne för Bevillningen; beslöt Ridderskapet och Adeln, att samma ProtocollsUtdrag borde läggas till handlingarne, S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, d, 17 dennes på bordel lagde Betänkande N:o 2, i anledning af väckt tråga om förminskning i Riksdagskostnaderne, medelst upphörande af Talmännens representationsskyldighet, inskränkning i Ståndens och Utskottens Cancellie-personal och dess aflöning m. m., blef detsamma} jemte de i anledning deraf gjorda anmärkningar, till Utskottet återremilteradt. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet; Grefve von Fersens, Hans, den 17 dennes på bordet lagde motion, om befrielse för Rotehållare vid indelta Armeen från skyldigheten att bekläda Soldaten samt bekosta hans underhåll under vapenöfningarne, jemte de i anledning deraf denna dag afgifue yttranden, Banco-Utskottet: Herr Skogmans, Carl David, den 17 dennes på bordet lagde motion, med förslag till lag för enskilde Banker, jemte tvänne i anledning deraf denna dag afgifne yttranden.
Men var hon förvånad förut, så blef hon det ännu mera, när städerskan i detsamma hämtade ned en bricka med ... hvad kunde det vara? Ah! Kaptenen tog tigande emot — yttrade därpå hastigt: »ja, ja, du får gå; säg till att jag kommer senare.» En hel champagne och två glas — han knackade lacket från flaskan. »I brist på annat ... varan borde vara god, och jag hoppas ni tillåter?» Det var då en egendomlig människa! Margit började känna sig orolig, fullkomligt viljelös och tillika blyg, nästan som en liten, liten flicka. Hvad han föreföll henne manlig en stundom märkbar lucka i öfre tandraden, något på sidan, såg endast pikant ut. Hon följde med ögonen hvarje hans rörelse ... dessutom korken, som i små språng trillade utefter mattan ... och armen, en lång, muskulös arm, som stadigt sträktes fram öfver bordet, när han serverade henne. »Vår vän konsuln har skickat sin roddare efter några dokument, som han glömt — jag föreslår en skål för glömskan, jag har den att tacka för så mycket.» Det var vackert sagdt, tänkte Margit, men hon tordes endast helt flyktigt smaka på den skummande drycken. »Nej, nej, fröken ... inte så» — han skrattade vänligt»till botten, jag ber!» Då lydde hon åter — med ett generadt småleende och rodnade: månne hon på något sätt hade förrådt sin rädsla? »Det är så sällan jag ... men det är godt, mycket godt.» Och för att visa sig riktigt tapper och frimodig, räkte hon fram sitt glas för att påfyllas. Han nickade gillande, utan att låta hennes blick glida undan. Hon erfor en behaglig känsla af värme i armarna, i bröstet, kinderna hettade, och utan någon anledning lutade hon sig skrattande bakåt i soffan — den mjuka schaggen kittlade henne i nacken. »Så här gick det säkert till förr i världen,» — undrade hon för sig själf. Den andre tog plats bredvid henne. »Det var en gång en pojke, som hette Valentin,» berättade han helt oväntadt och med ett skämtsamt sago-tonfall i rösten, »och fadern var en gammal sjökapten, som seglade på Medelhafvet.
Desse elektorer välje hvar för sig Riksdagsmän inom sin klass, men alla samfäldt Fullmäktige af magistraten. För att blifva Elektor af Borgerskapet eller Riksdagsman för Stockholm, fordras, alt hafva varit trenne ar Borgare derstädes, att en grosshandlare betalar minst Tjugu Riksdaler, en fabrikör eller minuthandlare Tio Riksdaler och en handtverkare Fem Riksdaler till staden i årliga uLskylder. De öfriga rikets städer ega jemväl att sända fullmäktige af stadens borgare eller magistratspersoner. Götheborg sände tre egna fullmäktige 5 städerna af första klassen hvardera två; de af andra klassen, med rätt att ställa två, hvardera minst en; och städerna af tredje klassen hvardera en fullmäktig. Städerna af de ölriga klasserna ega att sända hvardera en fullmäktig, dock med rättighet att förena sig, två, högst tre, om en person, hvilken likväl måste vara til! riksdagsman vald för en af dessa städer, der han sjelf magistratsperson eller borgare är. Riksdagsfullmäktig för stad af tredje klassen må jemväl kunna tillika antaga fullmakt för en annan stad af lägre klass. 3:o. Valen skola ske inför magistraten efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan ega rum, enär antingen någon stads samtlige valberättigade innevånare, eller ock en eller flere klasser bland dem, hos Konungen anhålla om fastställande af ny valordning för staden, och Konungen, efter vederbörandcs hörande, finner skäl att dertill samtycka. Då valen förrättas af borgerskapet samfäldt och icke af elektorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande till staden skattar. Annorlunda, än genom ordentlig omröstning med slutna sedlar af borgerskapet eller af dess utsedde elektorer, må riksdagsfullmäktig icke kallas. 4:o. Ingen må för städerna till riksdagsman utses, som icke minst tre år löre den dag, hvartill riksdagen blifvit pålyst, varit magistratsperson eller borgare i staden; och beräknas denna tid från tjensteeller borgare-edens afläggande. 5:o.