Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru betydliga nyssberörde kostnader komma att blifva och huru stor summa för deras bestridande verkligen kommer att erfordras, torde i närvarande ögonblick vara nästan omöjligt att med fullkomlig säkerhet uppgifva, och en omständligare utredning deraf torde i allt fall måhända, af politiska skäl, icke böra meddelas. Ehuru Stats-Utskottet, vid behandlingen af de under innevarande riksdag förekomna frågor om anvisningar utaf allmänna medel, sökt göra sig noga reda för de äskade summornas behöflighet och tillräcklighet för de uppgifna ändamålen, anser sig Utskottet följaktligen hvarken kunna eller böra företaga en dylik utredning i afseende på den för utomordentliga försvars-anstalter under mellantiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst erforderliga kreditiv-summma. 6 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 329. Utskottet finnér sig derföre härvid endast bura uttala sin fasta öfvertygelse, att det belopp af 500,000 R:dr, hvartill denna krediliv-summa vid de tvänne sedna ste riksdagarne fastställdes, under nuvarande förhållanden icke är tillräcklig för det ändamål, som dermed skall afses, samt att en förhöjning af samma kreditiv vid denna riksdag ovilkorligen erfordras, för att vid bestämmandet af detsammas belopp iakttaga och fullgiira Grundlagens både mening och ordalydelse. Då Utskottet således anser, att oftaberörde kreditiv nu måste förhöjas, men, hvad beloppet af denna förhöjning beträffar, icke eger någon annan tillförlitlig ledning för sitt omdöme, än Kongl. Maj:ts härom aflåtne Nådiga Proposition, får Utskottet, med tillförsigt till de beräkningar, hvarpå samma proposition sig grundar, och med öfvertygelse, att det beviljade kreditivet endast i den män omständigheterna oundgängligen fördra varder anlitadt, tillstyrka, att den kreditiv-summa, som, enligt 03 §.
Denna rörelse tycktes antyda behofvet att så skugga porträttet att dragen framträdde klarare. Tolfte Kapitlet. Ensam hon går och arm Vindarne hviska: glöm! Talis Qualis. – sanna mitt ord, att han aldrig går Så modig tillbaka, som dit. Atterbom. En qväll, då Arve, mera än vanligt vid lynne, återvände från en af Flint-båtsmans aftonlektioner, lockade honom det herrliga månskenet och den friska, ehuru skarpa luften till en vandring nedåt stranden. Icke litet förundrad varseblef han Josefina sittande på en sten, med hufvudet nedböjdt i handen och så fullkomligt frånvarande, att hon ej hörde stegen af den gående. ”Hvarför, i Guds namn, sitter du här i kölden så sent?” frågade Arve vänligt. Då spratt Josefina häftigt upp. Månskenet tillät Arve att urskilja hvad han aldrig sett hos den lugna, inom sig slutna flickan: ett upprördt, brännande ansigte, sköljdt af tårar, och likväl i den rörelse, hvarmed hon återdrog sin hand, en köld, bistrare än luften omkring dem. Josefina hade aldrig varit så kall och så varm. Alltid enkel i sina handlingar, liksom i sitt väsende, förekom hon Arve som en gåta. Men Arve älskade inga gåtor; han ville nödvändigt och utan krus veta hvad som bedröfvade Josefina. ”Det rör icke mig!” svarade hon i en ton, hvars förställda andemening undgick hennes åhörare. ”Jag var inne hos Pelle Turesons; Pelle hade varit åt Tistelön och sökt få arbete i vinter, och der hörde han något nytt, som bedröfvat mig för den stackars Gabriellas skull.” ”Hvad då?” Arve vardt lika blek som månstrimman, hvilken gjorde den uppmärksamma Josefina samma tjenst, den nyss gjort honom, att tydligt visa en rörelse, som han i sin ordning icke kunde dölja. ”Det säges att Rosenberg skall vara död.” På en gång flöt blodet häftigt till Arves kinder; det brusade som en eldström genom hans ådror. Fåfängt sökte han att beherrska sig. De tvenne orden: Rosenberg död! omstörtade hela hans tankegång.
2:0 ©gare af fartyg t ftab eller pä lanbet, hvilfelt ide fan i bevid leba, att hau fbe hvarje ät hed veberböranbe Committé uppgifvit ftg till Seviöningd erläggaitbe för eganbe fartyg eller anbel beruti, meb uppgift ä läftetal, bote för ftif förfitmmelfe trebubbla beloppet af beit berigenom förfnidabe beviUningeit, od) tillfälle ena hälften af böterne angifvareit, famt ben anbra foditend fattige; h^ar* förutan beviUningdafgifteit [fall erläggad. Cm betta ftabganbe [fall erinran införad i Äonungend S3efa(lniugdl)afvaubed allmänna ^ungörelfe, angäenbe S>Zan SEareringémännen ega att, fä vibt be ffattptylbiged uppgifter häfva nägot fatnmanhang meb pitblifa Söerfd befattning, ovägerligeit af bepa unbfä be upps 56 SS e »v> i f I ti t it g ö-U ö r o r b ii t ii g 1858. tydningar, font funna erforbrad. ©fritte, efter inhemtaubet beraf, någon an(eb Öfmerlåted ^rälferänta titt jorbegareu, fotitnter h?i8titauetd uppffattningö 9Bib taxering af ffattlagba SRjölgmatnar, få i ftäbenta, font på lanbet, bör beråd märbe utrönas i förtyåHaube till beit affontfi, be g i fm a fina egare, meb fäs fiabt affeeube å Omarnarited belägenhet t mer eller ntinbre fäbedtifa orter, mib fiörre eller ntinbre betpbliga ftäber famt OmarnffenarneS antal och gång, anttn
Orsakerna härtill äro redan här förut motiverade.” ”Det behöfves visserligen ingen tid alt behålla de pistoriska eller konstbrännerierna såsom ersättning för den förlust de skola lida derigenom, alt deras redskap icke finge begagnas, ty jag har förut bevisat, alt redskapen kan, utan serdeles kostnad, och troligast för ingen kostnad, lätt omgöra* till denna nu föreslagna ändamålsenliga redskap, och dessutom kommer med delta bränuings-sält icke konstbrännaren att förlora i penninge-inkomster, utan tvertom vinna och hafva den tillfredsställelsen, alt bidraga till allmän förkofran, så i moraliskt som oeconomiskl afseende, hvilket var det sora skulle åstadkommas.” ( ”Slutligen tillstyrker jag Utskottens förslag, att öfverlåta bränvin9- bränniisgs-räklighelen på annor person, och slutligast får jag vördsammast fästa Sevillu.- och Oecon.-Utsk. Betänkande No 3. 33 fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att brännvins-bränningen i fabriksväg omöjligen kan, efter mina åsigter, betraktas under samma synpunkter sorn andra fabriker; ty då de senare frambringa för samhällena nyttiga alster, tillskapa de förra en förstör myckenhet afen vara, som just genom myckenheten är skadlig för nationen. Således bör undantagen appliceras här, emot de annars Stats-oeconomiska stränga theorierne, och som inskränkning i tillverkningar i förening med fördelen för jordbruket icke kan ske genom minskning af bränningstid utöfver 6 m.; så finnes ingen annan utväg, än att förenkla redskapen. Billigheten talar äfven för denna lära, ly den medförer båtnad för den behöfvande Jordbrukaren. — Skulle deremot deras principer blifva rådande, att bränvinsb ränningen blefve fri och obegränsad, så är ju uppenbart af skäl jag förut åberopat, att tillverkningen skulle mångfalldigt förstoras omkring Stockholm, — och all bränning i de aflägsne Provincerne upphöra. Högh Utskottens uti Betänkandet framställde satser skulle visserligen som jag förut sagt kunna lända till en öfverflödig tillverkning med småpannorne, men jag får upplysa, att så icke sker, ty allmogen göra ej om sin redskap.
För öfrigt äntager jag, att de, som hafva utländsk korrespondens, icke äfo okunniga om de lagar och stadganden, som utomlands i detta afs:de äro gällande. De måste alltid kunna derom vinna kännedom och äro alltså i tillfälle, derest de så vilja, rätta sin brefvigt derefter. Våra Svenska förhållanden böra derföre ingalunda lämpas efter de utländska. På dessa och öfriga af flere talare redan anlörda grunder, anser jag oss böra biträda Hr von K ra;mers förtjenstfulla och praktiska förslag, att bestämma den enkla brefvigten till 4 ort, och återremittera punkten i öfrigt till Utsk:t, för upgöraude af ny skala för de tyngre brefven. — Hvad den andra punkten beträffar, så hoppas jag, att vid nästk:de riksdag skälig nedsättning i portot må kunna göras, dertill jag skall med nöje söka medverka, om jag då är här närvide vid riksmötet. Men inskränker mig f. n. att bifalla Utskrts hemställan om dess bibehållande sådant det nu är. Frih. Leuhusen: Jag ber blott att få nämna, att de up gifter aug:de Postverkets finanser, hvilka jag anfört, blifvit lemnadé från Poststyrelsen sjelf. De äro således ingalunda tagna är luften. — Hvad beträffar Frih. Cederströms anm. om kuverteruas tunnhet, hvarigenom man skulle kunna läsa tvärs igenom dem, så får jag uplysa, att de kuverter, jag användt vid profvägningen, äro sådana, som man kan köpa i hvarje boklåda. Frih. Alströmer: Jemte det jag tillstyrker bifall till den sednare punkten, anhåller jag att få anföra ett ytterligare skäl för bifall till den lörsta, nemi. att i de flesta länder det anses såsörn försnillning att i samma kuvert inlägga bref till flera personer; och det är att antaga, att flertalet af de bref, hvilkas vigt upgår till I1/* lod, äro af sådan beskaffenhet. Gr. Mörner, Garl Göran Detlof:
Den lilla förpjäsen, » Änkefröken » af Ludvig Fulda, börjar visserligen sentimentalt, men upplöses snart i en veritabel Ringar, Broscher, Armbaud, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående. 2 - K Fröken Alma Hulting gaf i tisdags å Vetenskapsakademiens hörsal en talrikt besökt konsert, hvarvid den unga sångerskan hade tillfälle ådagalägga erkännans värda resultat af de musikstudier, hon under det senaste halfåret idkat i Paris. Utom tvänne större arior, ur Gounods » Drottningen af Saba » och Wagners » Lohengrin », föredrog hon en del mindre sånger och romanser, bland hvilka Griegs visor och Peterson-Bergers » Til Majdag » mest slogo an. Programmet utfylldes af hr Oscar Bergström, hvars vackra baryton gjorde sig präktigt gällande i sånger af Kjerulf och Josephson, samt af hr S. Kjellström, som i bland annat Sarasates » Zigeuner-Weisen » presterade en aktningsvärd, om ock ännu ej fullmogen teknik på sitt instrument violinen. Violinkonserter gifvas härstädes af fröken Sigrid Lindberg den 27 dennes i Vetenskapsakademien samt af hrr Henri Marteau och Paul Tiardot den 3 november i Musikaliska akademien. •3 ii an * studentspexburlesk. Hr Ekelunds naturaliserade muhamedan och framför allt fröken Caspérs solvargsgrinande negress dra därvid godt försorg om skrattsuccésn. Kommer så en svensk originalfars, » Doktorns bröllopsdag », som det en fars anstår, full af orimlighet, men också full af besatta upptåg, de där locka till glamman. Den kan fullt ut mäta sig med många de bättre af sina tyska förebilder och förtjänar således dubbel uppmuntran som inhemskt fabrikat. När den anonyme författaren framropades, befanns han vara en ung man, som härmed gör sin debut som dramatiker, men som ej är okänd inom andra literära konstarter. Iduns läsarinnor ha flere gånger stiftat hr Ernst Höqmans angenäma bekantskap som skald.
Uti alla StrandningsDykerioch Bergnings-tvister , är Rådstufvurätt i den Stad, under hvars Tu 1 I-district strandängen timat, första Domstol , som med ali skyndsamhet och summario processu, på enahanda sätt, som angående Sjö-rättsaker föreskrifvet är, bar att pröfva och med Ut-, slag afhjelpa alla ofvanuppräknade tvister, som derstädes kunna anhängige göras. , 3? s* Öfverenskomma parterna sig emellan alt hänskjuta tvisten till afgörande genom af dem utsedda Compromissarier, vare sådant, i stöd af 4 Capitlet i5 §. Utsökuings-balken, dem tillåtet; och ege Domstolen, vid slikt fall , icke att vidare befattning med samma fråga taga. 38 §. Uti Rådstufvurätts Utslag må den missnöjde söka ändring hos vederbörande HofRätt, inom den tid, som för fullföljande af Yexeloch Sjörätts-mål stadgad är; och bör den klagande ställa sig till efterrättelse hvad Allmänna Lagen, i 26 Gap. 1 och 2 §§. Rätlegångs-Balken, angående Doms fullgörande i dylika mål, stadgar. Ilar 38 Exp.-Ulsk. Forsla" lill tind. Skrif v. N.-o 3o2. den, som skeppsbrott Jidit, ej penningar, galle då, lill Utslags fullgörande, bergadt skepp och gods, hvaruti, så länge det osåldt är, Dykeri-Bolaget njute säkerhet för bergnings-koslnader och bergningslön. Är skepp och gods försåldt, innehåliés af Auctions-summan så mycket penningar, som emot det omtvistade beloppet svarar, intilldess slutligt Utslag i målet faller. 39 §•
Det är denna grundtanke, Exped.Utsk. trott sig böra återgifva, ju enklare, ju klarare naturligtvis. Besynnerligt nog har vidare Hr von Hartmansdorff, som vid många tillfällen ifrat för Svenska språkets noggranna vårdande, ett bemödande, hvarutinnan jag, efter förmåga, beredvilligt sökt honom biträda, gjort invändning deremot, att Utsk., i fråga om bildningslinierna, nyttjat pluralis i st. f. singularis. Detta är i min tanka icke någon betänklig ändring, utan fastmera ett noggrant återgifvande af R. Sits mening. Gäller den de båda linierne, så gäller den äfven om hvardera. Grundtanken skulle eljest gå förlorad, enär Exped.Utsk. icke, utan särskild anledning, trott sig kunna förutsätta det vara meningen, att den reala bildningen, i afseende på den omsorgsfulla värden, skulle sättas i annat förhållande än den klassiska. I motsatt fall (men som ej var förhållandet) hade, efter mitt förmenande, en komparativ ordställning bordt begagnas, så att man sagt att den reala bildningen borde ”omsorgsfullare” vårdas. Så har likväl icke hvarken det ena eller det andra Utsk. sagt. Jag kan således icke annat än framhärda i det förmenande, att Exped.- Utsk :s skrifvelse-förslag har återgifvit Ekon.Utsk:s mening riktigt, och ur denna synpunkt fortfar jag alt anhålla om bifall på det föredragna förslaget till underd. skrifvelse. Hr Tersmeden, Nils:' Då Hr von Hartmansdorff ansett skäligt att för andra gången uprepa sina förut gjorda anmärkntr, så finner jag på min sida skäl att understödja Frih. Cederström i hans yrkande. De omständigheter, som Hr von Hartmansdorff framdragit, äro efter min upfaltning af så ringa natur och af så obetydlig vigt, att jag icke kan förslå att, så nära Riksdagens slut, de kunna föranleda en äterremiss af Utsk:s förslag lill underd. skrifvelse. Man skulle knappt kunna tro, alt han på fullt allvar, ehuru lian nämnde Den 8 November.
Elfrida hade sett att hennes Adalbert hade en ful värja, gammal och oansenlig, att han, när han skulle resa till regementsmötet, suckade och såg på den, sägande, med detta bittra, svidande, hånfulla skratt som man ofta nog brukar åt sitt eget armod: »Ett herrligt försvars-instrument minsan! passande till allt utom att draga, ty dertill duger det icke.» Elfridas ögon hade fuktats af tårar vid denna syn, men hon hade tegat och låtsat sig icke märka Wallers harm öfver sin usla värja. Men när han var afrest till mötet, se då kommo de små fingrarne i full gång, och Elfrida arbetade långt inpå de ljusa sommarnätterne för att brodera åtskilliga besynnerliga, brokiga och befängda figurer på halsdukar och förkläden, åt pigor och småherrskap på landsbygden, och detta lät hon en gumma gå ut och försälja, tills hon samlat sig en så stor summa som en ny, enkel men vacker värja kunde kosta. Denna anskaffade hon, och af allt hvad Waller fordom egt, hade denna, hans Angurvadel varit honom kärast. Mången gång hade Elfrida nu tagit svärdet från sitt gömställe, dragit det ut, och med namnlös smärta läst det kära namnet, som alldeles öfverskuggade hennes eget. Nu skulle sonen hafva det. Det tredje och sista var en signetring som Waller alltid bar, och der hans namn var graveradt; och dessa initialbokstäfver A. och W. voro ju de samma som sonens; hvad naturligare då, än att han skulle hafva äfven denna. Den arma modern gjorde sig i tankarna en vemodig fest, af den stund då allt detta skulle öfverlemnas åt sonen. Hon föreställde sig hans förvåning, hans glädje, hans stora öfverraskning och innerliga fröjd att få något som på en gång var honom så nyttigt, så oväntadt och så kärt. Elfrida hade utsett hans nittonde födelsedag, hvilken timade några veckor förr än hans tilltänkta Upsalafärd, till denna lilla högtid. Dagen var nu snart inne.
Frih. Rantzou: Utförseltullen å ben anser jag böra nedsättas till 2 sk. för de fattigas skull, som i bensamling fått en förtjenst, sedan denna artikel börjat blifva en exportvara. Utförseltullen å ben, alla andra slag, oarbetade, bestämdes till 3 sk:r. B1 o d i g 1 a r. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Den anmärkn., Hr Cederschjöld, då frågan förra gången förevar, gjorde emot den af Utsk. föreslagna fria utförseln af blodiglar, stödjer sig på 8:de punkten af Utsk:s antagna hufvudgrunder, som lyder sålunda: Att inhemska råämnen eller naturalster, på hvilka öfverskott utöfver landets behof äga rum, beläggas med så låg tull, att deraf ej blifver hinder mot öfver skottets förmånliga användande genom export, om och när sådant kan ske. Då likväl Utsk. vidblifvit sitt förslag, synes Utsk. här hafva tillämpat g:de hufvudgrunden, som är af följande innehåll: att all product af inhemsk konstflit må kunna utföras antingen tullfritt eller mot den lägsta möjliga afgiften. Men som blodiglar icke lära kunna anses såsom product af inhemsk konstflit, utan nio a3o Den 16 December f. m. ett råämne eller en naturproduct, tyckes mig, att denna artikel för consecjuensens skull åtminstone bör hafva någon utförsel t ti II, helst det skäl äfven tillkommer, att brist i inhemska beliofvet möjligen kan uppstå. Jag hemställer således, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att bestämma någon lämplig utförseltull å blodigiar. Utskts yttrande bifölls. BroderduL Bifölls \ Brännvin. Gr. Posse, Arvid: Då Utsk. ansett säkert, att ingen önskar lätta importen af brännvin och spri t, har Utsk. icke misstagit sig om min åsigt i ämnet. Men jag önskar likväl icke, att, genom alltför hög tull och deraf föranledd retelse till tullförsnillning, staten skall gå i mistning af de inkomster, hvilka annars kunna påräknas af sådana slags spirituosa, som icke tillverkas inom landet och hvilka vanan gjort till behof.
Uni versiteterne och ElementarUndervisningsVerken afsedde belopp, tror Utskottet sig äfven med skäl hafva tillstyrkt, att de frågor, hvilka dess ofvannamnde Utlåtande upptager, och således äfven den af Flere Bråkenhjelm väckta, rörande Anslag till belöning åt Författare af tjenlige Läroböcker icke böra förblandas med det utaf R. Stir nu äskade lÖnforbättringsanslag; hvadan Utskottet icke kan instämma i RiksdagsFuIlmägtigen Anders Danielssons förslag, att berörde Anslag må till erforderlige kostnader för Läroböckers omarbetning och utgifvande, tillika användas. Ej mindre H. R. och Adeln än TI. PrästeStändct hafva bifallit Utskottets härom yttrade åsigt, och nå - Betänkan den, N:s 2.46, 247. 199 gon anmärkning emot densamma liar inom V. BorgareStåndet ej eller Förekommit. Utskottet Förblifver således vid hvad härutinnan redan tillstyrkt är. Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Betänkandet JN:o i43, ang:de RiksStalens Femte Hufvudtiteh (U. A.) H ögl. R. o. Å., V. BorgareStåndet samt II. BondeStåndet hafva, i grund af nedan upptagne anmärkningar, till Utskottets förnyade handläggning återremitterat berörde Betänkande, hvilket H. PresteStåndct till alla delar bifallit. Ko Vid i;sla och 2:dra Punct er ne j innefattande Anslagen för Svenska samt ^VitterhetsHistorieoch Antiauitcls-Acadcmierne. Hos H. BondeSlåndet har RiksdagsFulIraägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län bestridt den del af samma Anslag, som Utgår för Jettoner, till utdelning bland Academiernes Ledamöter, hvilken Jetton-utdelning han ansett tillkommen blott för att förmå deni bevista sammankomsterné. Då berörde Anslag förut blifvit af R.
Lagerbjelke upläst, visar att detta val, som rörer R. o. Ad. enskildt, icke skall behandlas enl. den 33:dje § som har afseende på val i allmänhet. Med Frih. Stjernstedt instämmer jag och tror att ifrågavar. val' på senare tider sä tillgått som han upgifvit. Beträffande den händelse som Hr von Hartmansdorff förmenat möjligen skola inträffa, så förmodar jag det vara vida mindre troligt, att just precist hälften af Ståndet skulle vilja hafva A. till ordf. och B. till suppleant eller tvertom, än alt, om å valsedlarne icke utsättes hvilkendera, som utses till det ena eller andra, dessa begge personer, som derå blifvit upförde, komma, i följd af den större enigheten beträffande kandidaterne, alt med hvarandra lotta, då lätt kunde inträffa att just den, som man afsell att blifva suppleant, blefve ordf. och den dertill afsedde, blefve suppleant. Frih. Raab, Adam Christian: Ehuru jag fullkomligen skulle vilja instämma i Frih. Palmstjernas förslag och erkänner att detsamma vore ändamålsenligast, kan jag likväl ej frångå att ordställningen i 33 och 37 §§ innebär en sä tydlig föreskrift huru valet skall tillgå, att jag ser huru man skall komma derifrån. Jag 104 Den 26 Februari. ber att få nämna denna ordställning och sammanbinda de serskilda §§:ne. Den 37 § bjuder: ”Vid hvarje riksdag utser R. o. Ad. in pleno en ,af 7 ledamöder bestående Ridd.Direkt, genom val serskildt till ordf. jemte suppleant och serskildt till öfrige ledamöter jemte 3:ne suppleanter”. Pä hvad sätt skall det nu ske? jo, på sätt 33 § säger: nemi. ”Vid de tillfällen, då ett visst antal suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i mån af inträffad ledighet, skall valet, med undantag af de fall, hvarom 35 § handlar, ske på det sammanlagda antalet af ordf. och suppleanter”. Hvilka undantagen äro, ses af den nyssnämnde 35 § eller ang:de R.
Bifölls. S. D. Föredrogs B ev ilin in gs-Uts kottets memorial, N:o 6, angående ålerlemnande af Riksdagsfullmägtigen Daviel Anderssons från Hallands Län motion 0111 villkoren löi' inlörsel lill Norrige af spanmål och andra Svenska landtmanna-produeter. Godkännande den åsigt, att denna motions handläggning icke tillhörer Bevillnings-Utskottet, förklarade Ståndet, alt motionen bör al Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottet behandlas, samt lade för öfrigt memorialet lill handlingarne. S. I). Föredrogs Bevilhiings-Utskottets memorial, No 7, angående återlemnande af Hans Perssons från Gefleborgs Län väckta motion 0111 ändring i Kongl. Kungörelsen af den 18 Februari 1843, rörande nedsättning af den till högre belopp än ett skeppund för hundrade bestämda hammarskatt af stångoch ämnes-jerntill verkningen i Riket. Ståndet, som gillade Utskottets åsigt, att denna motion icke tillhör dess handläggning, ansåg motionen böra af Slats-Ulsk ttet behandlas, och lade memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets följande memorial: N:o 19, med återlemnande af Riksdagsfullmägtigen Per Jonssons från Christianstads Län väckta motion om rättighet för de härader, motionären representerar, att disponera den derifrån utgående curlms-afgiften emot skyldighet att underhålla eget lazarett; samt N:o 20, med återlemnande af Riksdagsfullmägtigen Ma‘ts Perssons från Stockholms Län väckta motion om nedsättning i personliga skyddsafgiften. Med godkännande deraf, att dessa motioner icke tillböra Stats-l tskottets behandling, förklarade Ståndet, att desamma böra af BevillningsUtskottet handläggas, samt lade för öfrigt memorialen till handlingarne. Pro' .-TJ .drag den i September 8 /4- 155 Från V ällofl. Borgare-Ståndet. S. D.
PostFörfattningarne, angående förbättring af hagarne angående förbrytelser emot. VI. 3o. VIII. R. 492« X. B. 262. XI. A. 214» 383 Postgängen på landet, ora medel till lättande af. IIL 422. VI. R. 413. XLY. B. 135. XLVIII. LX. B. 128. A. 221. — emellan Sverige och Pommern, att den må ske öfver Stralsund. V. 362. R. 389. XLV. B. 135. XLVIII. A. 35. LX. U. 128. A, 221. Postinrättningen i Riket, angående. XLV. B. i35. XLVIII. A. 35. LX. U. 128. A. 221. LXIII. E. 3. PostMedlen, om deras inlevererande i RiksgäldsContoret. Se Bevillning. PostTaxor, angående upprättade förslag till förnyade. II. 210, 216. III. 388. IV. R. 224.' LX. A. 28. LXL B. ii5. LXII. A. 62. Postvagnar för transporterande af utoch inländska myntsorter till Banken, angående. Se Myntsorter. PostVerket, om granskning af dess förvaltning 1826, samt utlåtande öfver åtskillige af 1825 och 1827 årens Revisorer framställde omständigheter. XXXVI. B. 3oo. XXXVIII. A. i65. XL. E. i3i. — om bestämda föreskrifter för befordringar inom. XXVI. B. 196. XXVII. A. 47» XXX. E. 65. om öfverseende och förbättring af Författ ningarne rörande. Se PostFörfattningarne. Prfescriptionstid för inländsk arfvinge, angående inskränkning i den uti i5 Cap. 5 §.