Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Remitterades till Bevillnings—Utskottet Herr von Mentzers, Carl Fredrik, motion JM 32, angående åtskilliga ändringar i nu gällande Förordning rörande bränvinstillverkning. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Herr Wolffells, Mauritz Constantin, motion JM 38, angående upphäfvande af det i 17 Kap. 7 § Rättegångs-Balken stadgade förbud för husbonde att begagna sig af eget husfolks vittnesmål. Prot.-Utdrag den 22 November 1862. 39 Frän Hogv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtande AJ 4, i anledning af vackt fråga om en sådan tillökning af den hos Riks-Stånden antagna kanslibetjening, att en sammanfattning af förhandlingarne må kunna dagen efter hvarje Plenum i tidningarne införas; och Memorial J\s 3, angående riksdagskostnadernas bestridande af Riksgäldskontoret. S. D. Föredrogs ånyo Doktor Runstens motion, om den förklaring af 26 Kap. 1 § Byggninga-Balken, alt kyrkobyggnadskostnad efter hemmantalet icke är för prestbord tillämplig på deras innehafvare, utan för desse efter matlag, och om behöflig ändring i samma hänseende af 27 § Militie-boställsordningen; och blef sagde motion, tillika med hvad i anledning deraf blifvit så väl den 19 uti innevarande månad som denna dag i Ståndet anfördt, till Lag-Utskottet remitterad. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Prosten Sondéns motion, angående behofvet af en ny författning lill ordnande af skyldigheten att deltaga uti kostnaderna för byggande af de i 26 Kap. 1 § Byggninga-Balken omnämnda byggnader. S. D.
«Men hvem vet, hur det sker utom hus?» invände pastorn; «utomdess har han vanvårdat sin tjenst, hvarom klagomål redan hördes vid vårtinget. Och hvem kan beräkna de förluster den gör, som beherrskas af spelsjukan? ty att han är spelare, är ingen hemlighet mer. Jag skulle ej stört min lilla fröken i sin lyckliga okunnighet, men jag är rädd för följderna. Tala med det aldraförsta sjelf vid Brandén, och neka honom att ge ifrån sig några penningar; och hvad det påtänkta giftermålet med Renner angår, så» «blir deraf ingenting,» inföll Leonna, «äfven om det vore anständigare och fördelaktigare än detta. Det är väl sannt, att jag på lång tid ej hört af Feodor, men jag vet genom major Ivanoff, att han lefver, och åter deltager i kriget. Men om jag också aldrig återser honom här — nå väl — då lefver jag för återseendet i en bättre verld.» «Men qvinnans bestämmelse som maka och moder?» «Den första tror jag mig uppfylla genom min trohet mot honom, den andra derigenom att jag åtagit mig alla en moders pligter för lilla Amalia.» «Gud välsigne detta ert förehafvande! Fröken uppfyller en af mina varmaste önskningar, svarade pastorn rörd. Flickans mor synes mig för sträng, om icke kall, för detta veka barnahjerta. I morgon helsar jag på Brandén, och skall söka uträtta allt till det bästa. De gingo hvar hem till sig. Leonna var ej utan den erfarenhet, vi förvärfva genom böcker och umgänget med menniskor, men hon kunde ej tro, icke fatta, att ¯egennyttan¯, — denna i hennes tanke så låga passion, som utesluter hvarje bättre känsla, — skulle intagit brodrens sinne till den grad, att han ville sätta hela hennes jordiska välfärd på spel. Ack, hon kände så litet huru passionerna kunna urarta, om de hejdlöst få rasa. Ofta besökte hon sin hoppgifvande plantering; åtföljd af lilla Amalia, satt hon ofta på fotställningen af Bärendorfska grafvården, som låg nära bredvid den, som tillhörde hennes egen slägt.
Landtmäteri-slyrelsen afgifvit infordradt underdånigt yttrande i ämnet och hemställt, att Tunell måtte beredas en pension vid afskedstagande! från förste landtmätareoch styresmanna-befattningarne till belopp af 3,000 Riksdaler, har, med anledning af nådig remiss, Kongl. Maj:ts och Rikets Slals-kontor i underdånigt utlåtande anfört, att. ehuru sökanden, hvilken vore född den 23 Augusti 1797 och således öfver 68 år gammal, samt varit anställd vid Landtmäteristaten sedan den 20 Mars 1818 och följaktligen tillbragt i Statens tjenst mer än 47 ar, hvarunder han den 9 Juli 1852 från förste iandlmätnre-besläilningen i Wermlands län blifvit transporterad lill sin nu innehafvande befattning såsom Förste Landtmätare i Westerbottens län och samma dag lörordnats att tillsvidare vara Styresman lör afviltringsverkot i sistnämnda län, genom läkarebetyg styrkt, att linn under de sednare åren tidtals lidit af chronisk rheurnatism samt att, i anledning såväl deraf, sorn af hans uppnådda höga ålder, han, såsom orden lyda, numera kunde anses sakna erforderlig vigor att bestrida styresmanna-befattningen vid länets afvittring, lunne likväl Stats-kontoret, enar i afseende å styresmännens vid afvittririgsverket pensionsrätl någon särskild föreskrift ej vore meddelad och styresmannabefattningen vore al tillfällig egenskap samt åtföljdes icke af lön, utan af arfvode, de angående civile embelsoch tjenstemän i allmänhet, äfvensom storskiftesoch afviltrings-landtmälares pensionsrätl meddelade bestämmelser här ej vara tillämpliga, i iöljd bvaral Stats-kontoret icke kunde tillstyrka, att Tunells slyresmanna-arfvode al Kongl. Majit tillädes honom såsom pension, men då billigheten syntes fordra, alt Tunell, som, efter hvad upplyst vore, i mer än 47 år varit i Landtmäteriets tjenst och derunder i heg grad ådagalagt arbetsamhet och nit, samt dessutom med en talrik familj befunne sig i en mindre god ekonomisk ställning, ej nödsakades att med lemnande af styresmanna-befattningen, frånträda hela den dermed förenade inkomst, tillstyrkte Stats-kontoret, med erinran derom att Tunell vid afskedstagande! från förste landtmätnre-bestäilningen vore, jemlikt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1858, berättigad tiil en lönen motsvarande pension af 1,800 Riksdaler, pä det sätt bifall till den gjorda framställningen, att proposition målte lill Rikets Ständer allåtas derom, att Tunell, efter erhållet afsked, måtte å allmänna indragningsslalen uppföras lill åtnjutande af pension med en mot förste landlmätare-Iönen och ungefär hälften af sivresmannn-arfvodet svarande summa af 2,500 Riksdaler.
Mars /. om Remiss till ConstitutionsUtskottet af framställde anmärkningar den ena mot StatsRådet och Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne, samt den andra mot StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, 76. — om Remiss till Statsoch BancoUtskotten af flera yttranden rörande Götha-Canal, 155. — 0111 bifall lill LagUtskottets Utlåtande, rörande tiden för Kungörelsers uppläsande under Gudstjensten, dito. — om Återremiss till StatsUtskottet af dess förslag till beräkning af StatsVerkets intrader i den RiksStat, som af Riksens Ständer vid denna Riksdag skall uppgöras för att tjena till efterrättelse intill nästa Riksdag, dito. — om bifall till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtanden, angående 1:0 en jemnare fördelning af Yäghållnings-skyldigheten vid och omkring Norbergs grufvor; 2:0 K10- noUppbördens öfverlemnande lill KyrkoRådet i hvarje Församling, och 3:o att Förläningsoch LöningsHemmanneu i Halland 199 må tilläggas samma förmåner, som KronoHemrnan i allmänhet, eller att få lösas till Skatte, i56, ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om bifall till StatsUtskottets Utlåtanden rörande, 1:0 Förvaltningen af Kronans UpplägsMagazin, m. m.; 2:0 ytterligare Bidrag af medel för Södertelje Canallnrättnings fullbordande; 3:o Låneiätlighet i Manufactui Disconten för Skeppsvarfs-ägare, iÖt. — om Ålerremiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet af dess Betänkande rörande yrkad jemkning af Transport-skyldigheten af Tiondeoch AfradsSpannemålen, dito. — angående medels anslående i och för Isländske Handskrifters öfversättande, i58. —- om Remiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet af ett Memorial, angående upphäfvande eller inskränkning af Författningen om Trädplanteringen i Skåne, dito. — i anledning af Frimurare-BarnhusDirectionens anhållan att få begagna RiddarhusSalen till de Concerter, som å Långfredagen uppföras för Frimurare-Barnhusets räkning, 268. — örn Remiss lill Särskildta Utskottet af ett
De sågo på hvarandra, men den ene undvek den andres blick. Så for Ek upp, harklade, spottade, satte ansigtet intill vännens, skelade öfver glasögonen på honom och sade högtidligt och triumferande: «Anna.» Och båda åstad; till Anna. Hon satt vid sin symaskin; stillsam, svartklädd: hon hade icke bara mist Bror Malm, utan äfven deras barn. «Anna får hjelpa oss med pengar,» begynte Ek; och utvecklade situationen. – «Jag har tvåtusen kronor; räcker det? – Hon hemtade en sparbanksbok fram ur byrån och tog hatt och kappa på. Ek reste sig och maltraiterade sin cylinder. «Anna må inte tro, att Anna inte ska få pengarne igen,» sade han. «Jag hade inte bedt Anna derom, om jag inte hade visst, att skaffa dem igen, det kan jag.» – «Det visste jag också sjelf, när det var herr Lorens, som fick dem,» svarade hon enkelt. Och hon gick i sparbanken, och de fingo pengar, och voro i banken kl. ½ 1 och betalde. – Och Ek hade andats upp, så att det genljöd genom hela Adelgatan; – och Truls gjorde instinktmessigt detsamma, der han, midt i natten och ensamheten långt ute på landsbygden och tre månader senare, stod och genomlefde det hela i minnet, – så konkret och intimt var alltsammans, ända in i de minsta enskildheter, närvarande för honom –; andades upp, som om han vaknade upp ur en dröm, der han förföljts af en glupande fara och sprungit och sprungit men utan att komma ur fläcken. – «Men pengarne ska hon, ta mig djefvulen, ha igen, skulle jag också stjäla dem,» hväste Ek med sammanbitna tänder, sedan han andats upp efter den långa spänningen. – Och hon hade också fått dem igen. Innan Lorens Ek ramlade ... Uppe på loftet tassades det, tyst och dock brådskande, liksom af smygande menniskofjät, – tills plötsligt kattorna röko samman med sataniska skrän och satte i väg bort med ett buller, som vore de i dussinvis Innan Lorens Ek ramlade. Den märkvärdiga eftermiddagen!
Fullmägtiges pluralitet, som förklarade sig befara att, om ytterligare eftergift nu gjordes, långifvarne deraf möjligen kunde taga sig anledning till nya anspråks framställande, ansåg sig emellertid icke böra göra något ytterligare eller längre utsträckt medgifvande i afseende å vexlarne, än det sorn Fullmägtiges sednaste svar innehöll och hänvisade Riksarkivarien Nordström till den honom vid afresan gifna särskilda instruktion, enligt hvilken han egde att, om lånets realiserande skulle deraf göras beroende, hellre låta frågan om kodicillen falla. Det torde här böra tilläggas, att den ifrågavarande kodicillen, sådan densamma med Heinemann blifvit aftalad, slutligen fick förfalla; och antogs i dess ställe en annan kodicill af innehåll att de i den ursprungliga kodicillen omförmälda obligationer å 250,000 Pund Sterling skulle af Riksgälds-kontoret öfvertagas till emissionspris i London, hvilken bestämmelse, för underlättande af bifallet till lånets notering å Londons börs, enligt Fullmägtiges protokoll för den 12 Maj, vidare ändrades derhän att Riksgälds-kontoret skulle efter en fast kurs af 91% procent till sin disposition öfvertaga ifrågavarande obligationer; allt med stadgadt och fortsatt förbehåll derom att dessa obligationer skulle tillhöra lånets optionsandel. I ytterligare skrifvelser af den 7, 14 och 22 April underrättade Riksarkivarien Nordström om den vidare utvecklingen af låneunderhandlingarne, de svårigheter, som dervid mött, och den ringa framgång subskription å lånet rönt i London; och afgaf vid sin återkomst en utförlig, i Fullmägtiges protokoll för den 12 Maj intagen berättelse för sina åtgöranden med lånets afslutande samt öfverlemnade dervid till Fullmägtige ena exemplaret af det med Bankirfirman J. H. Schröder & C:os underskrift försedda lånekontraktet jemte den additionela artikel, som upptog de tillägg och ändringar, hvilka tillkommit i lånekontraktets ursprungliga bestämmelser.
De förkott Kongl. Maj:t bestridt, och som äro Dess fordringar på Cassans blifvande tillgångar, utgjorde den i sisth October en summa af 192,33g R:dr B;o 32 sk 4 rst, Kongl. Maj;t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum ut supra, CARL JOHAN. G, af Wetterstedt. 4 Kongl. Muj.-ts Nadigct Skrifvelse IV:o 88. 1 Afskrift meddelad Exp.-Utsk. d. 3i Dec. 1829. KONGL. MJJ.TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers StatsUtskottj angående hyresfritt begagnande af GeneralAssistance-Contoirets hus för en blifvande Lombard-Låne-rörelse i Huf vudstaden; Gifven Stockholms Slott den 5:te December 18 ag.
Edelcrantz, äterstoden uti ett be wiljat Län pä 6000 R:dr. - Jsländffa Fär-afwelns befräm jande i Jemtland Lin Culturens upphjelpande i Carl stads Län, enl. Kongl. Bref. wet d. 4 sistledne April de för Sawolap och Carelen förut an flagne tillwerknings försök under K:gl. 4500 7316 32 ZOOO 1666 32 — 1500 — 2200 — 8Z66 32 ^ — Summa R dr. Stockholm af Kongl. Commerce-Collegii —Första Räkenskaps. Contoir den 13 AuZ. 1810. Rätteligen afffrifwit, intygar I.. A. lbunnms. Utdrag 6Z0 Den 21 September. Utdrag af Protokollet öfwer Handels, och FinunceÄ enden hällit inför Hans Waj:t Konungen, pä Lugnet trid Orebro den 6 Sept. rsio. Närvarande: Deras Ercellencer: Justitiä Stats. Ministern Herr Grefwe Gyllenborg, och Stats - M.nistern för Utrikes Llrenderne Herr Friherre von Engeström. Stats-Raden Friherre Rosenblad. — von Platen. — Adlercreutz. Hof Canzleren Friherre af Wetterstedt. Stats. Secreterare» Järta. -7 —- Stats-Secreterare» uppläste i un. derdänighet till Justering underdäniga förflag till Kongl. Majus Nädiqa Propositioner till Riksens Ständers Stats. Utskott: 1:0 Angäende nägra med Stats. Neglerin. gen förekommande omständigheter och 2:0 — —: hwilka underdäniga för. sigg, lydande, säsom de tvid detta Protocoll finnes bilagde, Kongl. Maj:t uppä Stats. Rä. dets underdäniga tillstyrkande i Näder gillade. Lx Lrotocollo Osrl O. 8irozmLn. Den 21 September. 631 Lönings-Stat i Jemtlands Län. Vice.
Mit för denna reglerings utförande fastställda plan, bevilja, dels ett anslag ulan återbelalnings-skvldighel å Trettio Tusen R:dr Runt och dels ett amorteringslån å samma belopp, eller likaledes Trettio Tusen R:dr, samt att i alseende på utbekommandet och återbetalningen af detta lån föreskrifva följande vilkor: a) för nyssnämnda lånesumma, jemte derå upplöpande ränta, skall stadens Drätselförvaltning, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och ä dess vägnar afgifva en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd skuldförbindelse, hvilken bör innefatta de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor; b) hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af innevarande år 1857, får derefter icke utbekommas; c) det i Riksgälds-kontoret Ivftade låne-beloppet får, ulan ränta och kapital-afbetalning, innehafves lill 1860 års slut, hvarefter och intilldess länet är till fullo godlgjordt, sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt ölverskoltet utgör kapital-afbelaining; d) den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-inbetalning bör af Drätsel-förvaltningen vid hvarje års slut verkställas : dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari näslpåföljande år lill Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid fullgjord; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads böljan å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. Bland de, vid 1850 och 1851 årens Riksdag, af Rikets
Häröfver och sedan ej mindre Kongl. Majtts befallningshafvande än krigsoch kammar-kollegierna blifvit hörde, har Kongl. Maj:t i nåder förklarat: — att hvad anginge Westmanlands och Nerikes inom Westerås och Örebro län förlagde regementer, det borde förblifva vid hvad redan i anledning af Kongl, brefvet dep 13 Oktober 1812 blifvit tillgjordt; att då uti Wermlands län och vid de derstädes förlagde Wermlands och en del af Nerikes regementen knektekontrakten väl icke innehölle något bestämdt stadgande om soldattorps anläggning, utan endast, alt soldaten antingen skulle med uthus och stuga förses eller hos rotebonden på gården inrymmas och derjemte erhålla visst i spannemål och matvaror årligen; men torp, med egor dertill, sedermera blifvit anlagde och till följd af 1812 års cirkulärbref öfverenskommelse för tre års tid eller till 1815 års slut blifvit trätTade rotehållarne emellan om utrotarnes ersättningsskyldighet till stamrotarne, och all annan eller så beskaffad grund för ersättningens bestämmande, som Rikets Ständer tillstyrkt, saknades, Kongl. Maj:t ansåge bäst att. derest ej redan någon allmän öfverenskommelse blifvit träffad och af Kongl. Majtts befallningshafvande gillad, de rotehållare, hvilkas nummer voro med soldattorp oell dertill hörande Statssamt Allm. Besvärsoch Ékon -Ulsk. Betänkande, N:o 8. 21 jord försedde, sammankallades, för alt höras oin ett framtida bestämmande af den ersättning, delegarne i roten borde utgöra till den, å hvars egor soldattorpet vore anlagdt; att någon ersättning åt stamrotarne för jordlega ej kunde ega rum eller ifrågakomma inom Skaraborgs och Elfsborgs
För min del är jag således öfvertvgad, att Riddarhusets verkliga majoritet blefve bättre uttryckt genom direkta elektors-val, enär dylika mindre fraktioner, som de, hvilka jag nu påpekat, då ej komme att så helt och hållet undertryckas, som under niirvide förhållanden. Jag ämnar således med min röst biträda Hr Brakels förslag, och tror jag att i en framtid detsamma skall komma att. medföra väsend tliga fördelar. Hr Brakel: Jag har ej begärt ordet i afsigt att vederlägga alla de beskyllningar, Hr Printzensköld gjort mot mig och Gr. Ugglas; jag vill endast vid detta tillfälle bemöta en af Hr Bildt gjord anm. Han har nemi. sagt, att denna bänkmansinrättning kunde, i stormiga tider, då partistridigheterna voro för handen, betrygga It. o. Ad:s säkerhet. Jag ber att få fästa lt. o. Ad:s och särskildt Hr Bildts upmärksamhet derpå, att Utsk:n ej ega ett så stort inflytande på Eiksdagsförhandlingarne, som man i allmänhet tyckes hafva föreställt sig. Detta stora inflytande på statsvigtiga frågor inskränker sig dertill, att Utsk:n få afgifva sina Utlåtm i ämnena, hvilka dock af Stånden afgöras, oberoende af Utskrns tilleller afstyrkande. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder dels yrkats bifall till Utsk:ts Utlåt., och dels afslag derå samt bifall till Hr Brakels motion, med föreläggande för Utsk:t att inkomma med förslag till de ändringar i Riddarh.Ordmn, som deraf skulle blifva en följd; hvarförutan Hr Printzensköld yrkat, att, för den händelse Utsk:ts Utlåt. Deli 21 December. 411 ej skulle bifallas, frågan i dess helhet måtte varda till Utsk:t återremitterad. Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts Utlåt. och, sedan .(Jertill svarats starka ja, jemte ganska många nej, förklarades ja hafva varit Öfvervägande.
Vidkommande derefter Riksdagsfullmägtigen Lundahls förslag, att hälften af bränvinstillverknings-algiften måtte användas för bedrifvande af de påbörjade jernvägsarbetena; så anser sig Utskottet endast behöfva hänvisa till de skäl, som vid de fyra sednast förflutna riksdagarne blifvit anförda mot de i enahanda syftning framställda förslag, och hvilka skäl hufvudsakligen innefattas uti Stats-Utskottets den 7 Maj 1837 afgifna Utlåtande N:o 62, deri blifvit erinradt, att den grundsats sedan någon tid tillbaka iakttagits och genom förändring af fordna deremot stridande förhållanden mer och mer tillämpats, att Statens alla både ordinarie och extraordinarie inkomster skola gemensamt användas för statsutgifternas samfällda bestridande; att sålunda ingen viss inkomsttitel borde anslås och utgå för ett eller annat särskildt föremål; att genom det nu iakttagna förfaringssättet ordning, reda och enkelhet uti Svenska drätselverket i hög grad befordrats; samt att ett frånträdande af sagda grundsats i afseende på brän vinstiil ver k ni r gs-afgil tens användande för jernvägsanläggningarne så mycket mindre kunde ega rum, som dessa medel icke kunna undvaras för de vanliga statsutgifternas bestridande. Nuvarande Stats-Utskott, som till alla delar instämmer i dessa åsigter, hvilka ock af Rikets Ständer under de sednaste riksdagarne blifvit gillade, anser sig på grund häraf böra hemställa, att berörda förslag icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Frih. Palmstjerna: För Lånekont. i Wisby likasom för öfrige Lånekontoren i riket skola utses Revisorer, hvilket val såvidt de sistnämnde Lånekontoren angår, är öfverlemnadt åt Ridd.- Direkt:n; och föreslår jag att åt bemälte Direktion må updragas att välja dertill tjenlige personer af detta Stånd för det nya kontoret, likasom för kontoren i Götheborg och Malmö, äfvensom för Diskonten hår i Stockholm; anhållandes om Hr Frih. o. Landtm:s propos. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade updraga åt Riddarh.Direkt, att likasom för Lånekontm i Götheborg och Malmö årligen utse en Revisor och Suppleant vid Lånekont. i Wisby. Ropades ja. 26 Den 30 Juli. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 26 oell 29 dennes på bordet lagda betänk. N:o 37, i anledn. af väckt motion om dels förklaring, dels ock ändring af 5 § 25 Cap. H.B., såvidt den föreskrifver att underrätts beslut i vissa brottmål skola underställas Hofrätts pröfning. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof: Den åsigt, att beskaffenheten af det beslut hvaruti underrätt slädnät i ett serskildt mål bör föranleda en olika behandling af målet, kan jag för min del icke gilla. Hvardera parten, såväl målsegaren, sorn den tilltalade, måste hafva rätt att af statsmakten förvänta sig enahanda omvårdnad om deras rättigheter. Genom det ifrågavande förslaget, deri det stadgas att blott den tilltalade blir frikänd, skall vid underrätts beslut bero, utan utslageis underställande under högre rätts pröfning, men att deremot, om han fälles, en sådan underställning skall cga rum, utfärdas en sorls upmaning till uuderdomstolarne, all snarare söka skäl lill dea tilltalades frikännande, än att vinlägga sig om sakens fullständiga utredning och det angifna brottets updagande.
Angående det behof af nya cellfängelsebyggnader, som nu vore för handen, har Fångvårds-styrelsen, enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, uti underdånig skrifvelse den 16 Juni nästlidet år anfört, bland annat: att, som, i följd af de under sednare tiden vidtagna förändringar i brottmåls-lagstiftningen, cellfängelserna numera i betydlig mån begagnades såsom straff-fängelser, samt jemväl antalet af sådana straff-fångar, som skulle hållas i cellfängelse, mycket ökats, så att på vissa orter svårighet uppstått att för dessa fångar bereda utrymme och ofta ej kunnat afhjelpas på annat sätt, än att försända fångarne till fängelser utom fångarnes hemorter, äfven på långt afstånd från dessa, Fångvårdsstyrelsen ansåge ytterligare cellfängelsebyggnader på en del ställen vara erforderliga. Behofvet af ytterligare utrymme för cellfångar hade isynnerhet gjort sig gällande vid kronohäktet på Långholmen. Fastän de ransakningsfångar, för hvilka detta häkte varit afsedt, under sednare tiden förvarats i Stockholms stads ransakningsfängelse, hade Fångvårds-styrelsen flera gånger, under år 1864 ej mindre än vid fem särskilda tillfällen, nödgats för brist på utrymme från berörda kronohäkte förflytta straff-fångar till andra cellfängelser, der utrymme dock stundom endast med svårighet funnits att tillgå. Dessutom förekomme i fråga om detta häkte en annan ganska vigtig omständighet, som gjorde utvidgning deraf behöflig. Genom Kongl. Förordningen den 21 December 1857, angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum, vore en väsendtligen olika fängelsedisciplin fastställd för fångar, dömda till straffarbete och till fängelsestraff. Sålunda hade fångar, dömda till sistnämnda lindrigare straffart, laglig rätt att i fängelset åtnjuta en vida lindrigare behandling än straffarbetsfångar. Dit hörde, bland annat, förmånen att bebo s. k. fönsterccll (enrum med stort fönster) och att inom eller utom häktet, under vederbörlig uppsigt, vistas tillsammans med andra till enahanda straff dömda fångar.