Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gör det sä mycket häldre four jag ej kan finna något stal ak hindra det Hedr.warda Bonde-Ständer deltaga i garantien för Lmhusn; Jag förmodar äfwen, at det stalie gifwa Lmon-werket någon styrka. Men dä Bonde» Ständet äfwen ställe fa del i förwaltninaen af detta Werk, manne det ej wore en billighet at Ständet, kil ökande af kouck, gäfwe en Summa i rent Silfwer, til eren roel Tolf Riksdaler för hwart helt Hemman, at betalas pä Fyra är, likwal hwar och en obetaget at erlägga d-nna afgift pä en gang? Men dä Bonde-Ständet harti! torde finnas mindre benäget, om det ensamt ställe en sadan afgift utgöra, wagar jag 2v8 t ödmjukeligen föreslå at afwcn de undra Trenns Stånden skulle behaga ataga sig et dylikt tilskott i Silfwer för sina Hemman, Bruk, Sagar, Qwarnar, med mera, hwarigenom Lmgaen skulle försattas i et ulftand af mera utwidgad rörelse och »verksamhet, och således kunna lil en realitaiivns »verkställande bidraga. Herr I. liljestråle, (rustak. Pä det Högloft.
Här ha vi åter en ny benämning nemligen Statsinkomsterne. Jag tar mig friheten fråga, om vid denna nya titel menas öfverskotten, eller hvad som auctoriserat Styrelsen till detta steg i ett mål, hvari Rikets Ständer vid sista Riksdag så vidsträckt och utförligt yttrade sig. I ig:de punkten rörande gränsregleringen med Ryssland, förekommer en summa af icke mindre än 60,000 R:dr B:co. Här synes icke, till hvad del Rikets Ständers beslut föregått. Jag skulle tro, att en så betydlig summa icke gerna borde föreläggas Rikets Ständer till afskrifning, innan Kongl. Maj:t genom proposition begärt sådant. Jag anser för min del, att Styrelsen mycket snarare och mera lagenligt kunnat för dylika ändamål tillgripa creditivet, än ofverskottsmedlen, då Styrelsen i alla fall visat sig äga så fri dispositionsrätt öfver creditivet, att den tillåtit sig använda det såsom en räntegifvande fond, Det förundrar mig i sanning, att StatsUtskottet iallamöj - 2/{o . Den 19 Jun ii f. m. liga hänseenden blundat för vådan af, at€ Rikets Ständers beslut så föga aktas, som bär i anseende till öfverskottsmedlen blifvit iakttagit. I denna punkt förekommer ytterligare följande slutmening: "Utgifterne ”i detta afseende anvisades och utgingo äf”ven af anslaget till reseoch tractäments”penningar på andra Hufvudtiteln; men som ”berörde anslag endast utgjorde 10,000 R:dr, ”och var beräknadt blott för de årliga vari”liga utgifterna, och serskild tillgång såle”des erfordras för detta extra ordinarie be”hof; så har Kongl. Majit förstnämnde dag ”förordnat, att kostnadevne skulle påöfver"skotterne af StatsYerkets inkomster affö"ras. ” Jag tar mig friheten fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten, att antingen inga stadganden af Rikets Ständer föreskrifvas, eller ock, att de stadganden, sorn gifvas, måtte vinna något mera afseende och aktning.
Jag följer dig nu, endast tills du kommer in på kända gator, och i morgon kommer jag till dig, för att se, huru du finner dig hos mamma Morris. Att, då man är tjugofyra år, få en biljett på himmelsblått papper med guldsnitt ifrån ett fruntimmer, som är okändt, och icke läsa denna biljett, det gränsar nästan till det otroliga; och sanningen att säga så hade Astley i djupet af sitt hjerta ångrat denna stoicism väl tio gånger under de två timmar, som förgått. Han vandrade nu, sedan han kommit hem och druckit sitt thé, fram och åter i sitt rum med denna mulna uppsyn och hemliga förargelse, som den lede fienden till alla våra bättre känslor just älskar att framkalla. Man är missnöjd, då man borde känna sig belåten; man handlar rätt och förnuftigt, men med en så surmulen sinnesstämning, ett så motvilligt hjerta, att hela förtjensten deraf försvinner, och vi blifva dumma i stället för lyckliga syndare. Just då Astley kommit till denna ledsamma öfvertygelse, hörde han plötsligt några lätta slag på den stängda dörren bakom. Han stannade förvånad, ty knackningen hördes icke på dörren åt förstugan, utan på den ena af de dörrar, som satte hans rum i förbindelse med den öfriga våningen. Samma ljud upprepades ännu en gång mera hårdt och tydligt, och Astley närmade sig nu för att titta i nyckelhålet, ty dörren var stängd, och han hade ingen nyckel dertill. — Ack! min herre, jag har råkat att släcka mitt ljus och har intet elddon, — sade i detsamma en röst på franska utanför. Astleys hjerta klappade, och han kände, att hans panna glödde, men innan han hunnit återkomma ifrån sin öfverraskning eller afgöra hvad han skulle svara, sköts dörren upp helt sakta, och en ung flicka, rätt vacker och med en ganska skalkaktig min, steg in med ett släckt vaxljus i handen. — Ursäkta, jag ber, men eftersom jag hörde, att ni ännu var uppe, så ville jag be att få tända mitt ljus, — tillade hon, under det hon imellertid helt lugnt satte ljuset otändt på bordet och stannade småleende framför den helt förbryllade Astley.
Beträffande åter kött, har visserligen importen af denna vara, som 1855 utgjorde 1,264 uppgått till 11,989 centner och sålunda ökats, men under samma tid har exporten af lefvande kreatur stigit från 1,600 till 2,812 stycken, och den uppsprang med ens 1865 tili 7,117; förvandlas nu dessa kreatur i kött, efter 5 centner på hvarje kreatur, erhåller man en summa, Den 21 April e. m. 429 sorn mångdubbelt öfverstiger importen. En föregående talare har yttrat, att Sveriges kreatursexport på England endast skulle bero på tillfälliga omständigheter och derföre snart upphöra. Jag tror det icke. En tidskrift, som väl bör tillerkännas vitsord i dessa frågor. »The Economist», har med siffror styrkt, att kreaturens antal i England icke under senare åren ökats i samma proportion som köttförbrukningen, i följd af större välstånd, stigit, samt har äfven gjort samma anmärkning i afseende å Frankrike, och det torde sålunda icke vara någon fantasi att antaga, det en stor debouche för våra landtmanna-alster kommer att öppna sig åt detta håll. Hvad slutligen den artikel angår, som nu utgör föremål för föredragningen, eller fläsk, så uppger Bevilln.-Utsk:t att importen af denna vara, hvilken under de 9 år, som slutade med 1855, i medeltal utgjort endast 330 centner årligen, sedan dess stigit så, att den efter medeltalet af de nio derpå följande åren uppgått ända till 21,788 centner årligen, samt att den 1864 bestigit sig till 42,005 centner. Denna import har egentligen förorsakats af en öfversvämning af Amerikanskt fläsk, hvilket emedlertid varit så dåligt, att importörerna måst återtaga större delen, och derföre sannolikt ej skola förnya experimentet. Jag skall icke desto mindre utgå från denna summa, 42,000 centner, hvilken utgör dubbla medelimporten, och skall försöka deremot uppställa några andra Siffror.
Dessa kostnader hafva således under hvarje quinquennium ökats med ungefärligen 50 procent, och under hvartdera af de sista fem åren med nära 60 procent öfverstigit det på stat anslagna beloppet 1,000 R:dr B:ko. Det är icke antagligt, att de ständigt ökade inköpen af betydliga skatter, som, i forntiden nedlagde, genom utvidgade odlingar af förut orörd mark, kommit i dagen, skulle hafva uppnått sitt maximum. Det är tvärtom sannolikt, att sedan samlingarna i en bättre lokal komma att ådraga sig allmänhetens uppmärksamhet, tillfällena till deras utvidgande skola mångdubblas. Vissa afdelningar af dessa samlingar hafva hittills, af brist på utrymme och medel, icke kunnat vinna den tillväxt, akademien önskat och under andra förhållanden varit i tillfälle att befordra, såsom till exempel, minnesmärken från kristna medeltiden. Om icke akademien sättes i tillfälle att täfla med främmande uppköpare, hvilka under de sednast förflutna åren bortfört sådana i stor mängd, skall det efter få års förlopp vara försent att börja samla för vårt nationalmuseum. Äfven myntkabinettet är i behof af ökade tillgångar för kompletterande af mycket stora luckor, som finnas i vissa serier. Icke sällan erbjudas tillfällen att mot metallvärdet eller efter dagens kurs inlösa större och mindre partier af sådana medaljer och mynt, som saknas, men hittills har akademien, i de flesta fall, måst visa ifrån sig dessa anbud, för att kunna inlösa så mycket som varit möjligt af de med hvarje år i större mängd hembjudna jordfynden. Ett förökadt anslag till samlingarna är således icke icke blott önskvärd!, utan oundgängligen behöfligt; om akademien skall kunna underhålla det nit, som i sednare tider blifvit väckt för statens museum. På dessa skäl hemställer akademien om förhöjning af anslaget till samlingarnes förökande från 1,000 till 2,000 R:dr banko. 5i Det nuvarande anslaget för tryckningskostnaders bestridande är 333 R:dr 16 sk. banko årligen. Utgifterna på detta anslag liafva under de sista fyra åren, i medeltal utgjort 502 R:dr 10 sk. banko.
N:ris 57 och 62; samt N:o 67, till BorgareSt:t, i ani. af Ståndets beslut rör:de Konst.Utsk:ts Mern. Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, LagUtsk:ts den 28:de sisth Sept. bordlagde Betänk. N:o 54, i ani. af väckt motion om ett stadgande derom, att verkan af sökt lagfart å fastighet å landet skall beräknas icke blott från det ting, utan från den dag, lagfarten sökes. Föredrogs och bifölls LagUtsk:ts den 28:de sisth Sept. bordlagde Utlåt. N:o 55, i ani. af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom RiksStm vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:o 41, i fråga om uphäfvande af bysättning. 118 De ii 8 Oktober. Föredrogs Konst..Utsk:ts den 2:dra dennes bordlagde Mera. N:o 68, med förslag till ändring i 7U:de §:n R.O:n. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: På sätt en reservant anmärkt, anser äfven jag, att den föreslagna grundlagsförändringen är både olämplig och onödig. Enligt 68:de §:n Riksd.-Ordum tillkommer det hvarje Stånd att utse statsrevisorer. Enligt mitt förmenande böra ej riksdagsgöromålen utgöra något hinder för en person att äfven utöfva revisorsskapet, utan tror jag för min del att dessa begge platser mycket väl kunna förenas. På den grund anhåller jag om afslag å Konstit.Utsk:ts nu föredragne Betänk:de, som åsyftar förändring af 70:de §:n Riksd.-Ordn:n. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I allo instämmande med Hr vou Ehrenheim, ber jag blott att få tillägga, att det ej är för så lång tid tillbaka sedan, som revision af statsverkets räkenskaper verkställdes af en afdelning af StatsUtsk:t.
Hon lyssnade längtande, ty nu stod ju allt så färdigt och trefligt, något som Stina djupt kände, fast hon aldrig förstod att orda derom. Förut, under hennes ifriga bestyr, hade hon lyssnat med en viss oro och fruktan, ty hennes ambition var just att hinna med hvad hon hunnit. »Ack om han ville komma nu!» sade hon för sig sjelf, och lade sig under tiden ned på knä, men ack! icke för att bedja, utan för att leta i ett litet skrin der hon hade några små färdigsydda barnkläder, hvilka hon med en viss förnöjelse betraktade, det ena lilla plagget efter det andra. Hvad de voro mångfaldiga och blandade, de känslor som intogo Stina när hon så här låg på knä vid sitt lilla skrin! men i allt, och öfverallt framstod dock en enda rätt redig bild för hennes fantasi, och det var den af hennes Johan. »Tyst! nu kommer han!» sade hon, och afbröt alla andra tankar, kastade hastigt de små kläderna åter i skrinet, smällde det i lås, kastade nyckeln upp på fenster-hyllan, och sprang emot den inkommande. »Ack hvad du har dröjt!» bannade hon, medan hon på samma gång öfverhopade honom med ömhets-betygelser, klappade hans kinder, drog honom i mustascherne, och när hon väl fått honom att sitta på den till honom framsatta stolen vid bordet, kysste honom på den hvita rena pannan, på kinden, och slutligen, när Johan blott tycktes hafva en önskan, på de friska läpparne. »Ack hvad jag är glad i afton!» sade Stina i sitt hjertas fröjd, »jag kunde alldeles hafva lust att dansa.» »Jo, det skulle just passa dig, så här i åttonde månaden!» smädade Johan, men smekade henne hjertligen under tiden. »Nej, dansen får du väl sidera nu en tid bortåt,» fortfor han, »men jag siderar intet maten, ty jag är glupskt hungrig i qväll.» »Ja så får du det som duger ock,» sade Stina triumferande, och visade honom på de uppdukade läckerheterna.
Hos Höglofl. Ridderskap^! och Adeln bar Ilerr Stråle, N. PK, uti ingifvet memorial, anfört, att sedan det från sistlidne Riksdag hvilande grundlagsförslag angående rättighet lör Riks-Stånden att till ett serskildt Lag-Utskott öfverlemna att, med Rikets Ständers rätt, besitfia öfver af Konungen framställda lagförslag, i följd af Ridderskapet och Adelns beslut förfallit; så ansåg motionären det böra tillses, om icke samma ändamål, som asyltades med berörde lörslag, kunde vinnas, utan grundlagsförändring. Alsigten med nämnde förslag hade nemligen varit, att undvika, det ett vidlyftigt lagförslag skulle i detalj komma under öfverläggning och pröfning, först uti Lag-Utskottet och sedan uti Riks-Ståndens plena, emedan dertill fordrades längre lid, än som under en Riksdag kunde i sådant hänseende användas. Huruvida resultatet blifvit gynsamt, derest förslaget antagits, behöfde nu icke undersökas; men da förslag till allmän Civillag och Rättegångsordning, Brottmålslag, med dertill hörande Rättegångsordning, samt Sjölag och Kyrkolag vore dels uppgjorda och dels under arbete, för att komma under Rikets Ständers pröfning, samt för beredande af öfverensstämmelse emellan dessa la>ar, armé lä "et vo Bih. till R. S.t Prot. 1845., 7 Samt. j Afd, 4(J Häjt. 3 IS Lag-Utskottets Betänkandej IV.-o 125. re, att de någorlunda samtidigt pröfvades, hvilket emedlertid ej lät sig gorå med nuvarande arbetsordning, syntes det äfven nödigt, att något annat behandlingssätt, än det, som i vanliga fall iakttages, kom/ne att ega runa med omförmälda lagförslag, sa framt ej flera år eller flera Riksdagar skola åtgå, innan Rikets Ständer hinna deröfver fatta sina beslut. För vinnande af detta ändamål har således motionären, under åberopande af Riksdags-Ordningens 56 framställt följande förslag: ”l:o Riksens
Län, innehållande en af honom företagen vederläggning af Rutbergs nyss omförmälte anförande och derpå grundade förslag; hvarjemte Olof Hakansson uti samma Memorial tillkännagifva, det han till alla delar förenade sig uti den af Riksdags - Fullmäktigen Anders Danielsson väckte förenämnde motion. Detta allt har Lag Utskottet i öfvervägande tagit, hvarvid Utskottet ansett ordningen fordra, att först meddela yttrande öfver hvad af Riksdags-Fullmäktigen Rutberg i förrberörde måtto Dl il vit framstäldt; Och emedan hvarken det af honom föreslagne stra^fgätt för fylleri ogh Lag-Utskoitets Eetänkandenl derunder öfvadt slagsmål eller oljud är i Rikets Allmänna Criminal-Dag antagit, samt det ej eller synes lämpligt och med behörig Rättegångsordning öfverenstämmande, att öfverlemna undersökningen uti så beskaffade mål, jemte pröfningen och afdömandet deraf, till de i Kyrko-Råden tillsatte personer, enär, utom det att desse icke kunde förpligtas att en sådan befattning sig åtaga, de ej äro edsvurne Domare, hvilka för deras så beskaffade åtgärder, och de beslut af dem skulle fattas, kunde stadna i det ansvar, som JLagen för Domare i allmänhet bestämmer; finner Utskottet på desse med de flere skäl, dem Utskottet tror sig kunna undgå att, såsom nog synbare, här upprepa, fullkomlig anledning vara att hemställa, det berörde förslag må anses helt och hållit olämpligt. Hvad åter beträffar den af Riksdags-Fullmäktige Anders Danielsson och Olof Hakansson yrkade förändring af Stadgandet uti Kongl. Förordningen den 34 Augusti 1813 och Kongl.
M. föreslagit till upförande på ordinarie stat; måste jag dock, i afs. på pensionsförhållandena och då frågan är om särskildt traktamente för tjenstgöring, iakttaga ett annat förhållande, emedan jag icke kan anse det vara med rättvisa öfverenstämmande, att Arméens läkare, icke allenast under sin tjenstetid skola sämre aflöna?, än de officerare, vid hvilkas sida de tjenstgöra och hvilkas faror de under kriget dela, utan äfven skola styfmoderligt behandlas, då tjenstetiden en gång för dem tager slut och pensioneringen vidtager, eller då de till särskild tjenstgöring under tjenstetiden bortkommenderas. Likaledes måste jag finna det vara mindre rättvist, att bataljons-läkarne skola uteslutas från delaktighet i de öfverskotts-medel, som vid vissa indelta regementen bland öfrige så militära som civila tjenstemän utdelas och af hvilka till och med boställs-innehafvare, med sina vanligen lågt upskattade, men stundom rikligt afkastande boställen, nu mera få del. Jag vet allt för väl, att man mot bataljonsläkarnes delaktighet i denna utdelning anmärkt, att dessa tjenstemän i Konung Carl Xl:s Indelningsverk icke finnas uptagne; iren I pecember e. ra. men jag har aldrig kunnat inse, att detta förhållande skall kunna utgöra ett skäl för att de tillkomne tjenstemännen skola förklaras oberättigade till löneförmåner, som komma hela regementet, i öfriat tillgodo. Ben omständigheten att titeln bataljons läkare icke fanns i slutet af det egna förhållandet, att innehafvarne af tjenstebefattningar, sorn elter ett regementes första organisation blifvit på dess stat upförde, skulle för all framtid behandlas såsom vore de fullkomligt främmande för den korps, vid hvilken de tjena.
Herr von Hohenhausent Fidderskapet och Adeln äger visserligen rättighet så vida Stån* det osämjes om proposition, att ändra den vanliga ordningen, och i sådant fall börja med Konungens Nådiga Skrifvelse, samt sedermera komma till det förslag Friherre Cederström, framställt. Men åsämjas vi icke derom, må* ste Utskottets Betänkande innefattas i Ja-propo* sitionen, och ordningen sedermera komma till de öfriga frågorna. Herr Printzensköld5 Lika med Friherre 'i 84 I)eft 18 September e. ntt. Cederström finner jag, att, om Herr Grefvert och DandtMarskalken täckes till Etidderskapet och Adeln framställa proposition om tillökning i anslags-summan, och denna proposition varder med bestämdt ja eller nej besvarad, behöfves ingen vidare votering derom. Grefve af Ugglas: Jag kan omöjligen föreställa mig, att hvad Grundlagen stadgar om votering, kan betaga någon rättighet, att yttra sin öfvertygelse. Härtill är så mycket mindre anledning i detta fall, som i ett föregående plenum, då frågan var om StatsQbligationerne, första propositionen blef, om några sådana Obli?. gationer skulle äga rom eller icke, Herr Hjerta: Jag anhåller att deri §. ma pr Grundlagen uppläsas, som handlar om vo, tering. Votering kan ej ske om annat än den af Talmannen framställde propositionen, jemte en contra-proposition, och så vida Herr von Hartmansdorff ej afstår från sin begäran om Votering, kan ingen annan Ja-proposition göras, än den jag förut yrkat, och som af Herr Grefven och .LandtMarskalken var framställd, då voteringen begärdes. Contrapropositionen må uppgöras huru som helst, Herr von Hartmansdorff: Då för några dagar sedan, en lång tvist uppstod, om beskaffen, heten af en voterings-proposition, yrkade Herr Tham, att Utskottets Betänkande skulle blifva Ja-proposition, och Herr Grefven och I^andt” Marskalken förklarade, att detta var hans rätt, Dera 18 September e, m.
— Min Gud hvad ni är tafatt, ni måste skynda er, — sade miss Spencer litet otåligt och lemnande sin vanliga långsamhet i ord och rörelser, då hon såg, att mina händer darrade, och att jag var alltför upprörd för att kunna läsa genast. — Se så, det är m:r Warren, som skrifver — tillade hon sakta och brådskande, under det hon vecklade upp kuvertet och lade brefvet öppet framför mig. Det var således icke Percy, som skrifvit; jag sansade mig och läste hastigt en kort beskrifning på deras resa och ankomst till Afrika samt slutligen dessa ord, som genomborrade mitt hjerta: ”Jag är ganska glad, att vi ändtligen hafva kommit hit, ty jag anser Afrikas lejon och beduiner mindre farliga för min unga Telemaque än Frankrikes vackra qvinnor. Lord Percy är ännu icke riktigt försonad med mig, efter det jag ryckt honom ur den sköna Anais’ armar, och föga fattades, att hon icke följt med oss. Imellertid kan jag försäkra er, mylady, att hvarje ömmare minne af hans kusin har fullkomligen flytt, han har aldrig mera nämt hennes namn, och jag tror inga hinder komma att möta för myladys planer med afseende på den tillämnade förbindelsen med ...” Jag hann icke läsa längre. Dörren till sängkammaren öppnades, och Spencer ryckte med en alldeles förvånande hastighet brefvet ur min hand, hopvek och inlade det i lådan med en noggrannhet och behändighet, som jag aldrig skulle trott den sömniga och långsamma varelsen om. Hon hann nätt och jemt sätta sig ned på sin plats, då mormor hördes komma genom rummen in till oss. Jag bet tänderna tillsammans och tryckte handen emot hjertat, fullt besluten att kufva hvarje tecken till rörelse af smärta. Jag hade nu hunnit långt i konsten att förställa mig, men jag anade i alla fall, att den skarpsynta gamla damen nog gissade mina qval, ty hennes snabba spejande blick på Spencer och mig visade, att hon kände eller kanske anbefalt den förras ovanliga indiskretion. Förtviflad kastade jag mig på golfvet i mitt rum. Inom mig bröto sig de mörka vågorna af vrede, svartsjuka och sorg; min kärlek var förlorad, Percy var mig otrogen, jag var glömd och förrådd.
No 45. i3 så böra Revisorerne sådant uti deras afgifvande Berättelse anmärka och derjemte meddela deras eget Utlåtande i ämnet; åliggande Revisorerne för öfrigt att, vid utöfningen af deras befattning, ställa sig till noggrann efterrättelse föreskrifterna uti go Regerings - Formen och 68 §. af Riks» dags-Ordningen , samt följaktligen icke ingå i något klander af Kongl. Majrts gjorda anordningar, eller meddela föreskrifter eller besluta förändringar i hvad Statsverket angår. §• I9* Revisorerne böra vidare noga undersöka, om Statsverkets samtliga inkomster på rätta tider och till riktigt belopp i Statens Cassör influtit och af Uppbördsmännen levererade blifvit: huru vederbörande, på hvilka controllen öfver Krono-uppbörden ankommer, sina i Författningarna stadgade pligter fullgjort, och om åtgärder i afseende på proprie balancer, då sådana inträffat, blifvit i Jaga ordning vidtagna till bevakande af Statens rätt. §. 20. Som räkenskapernas speciela granskning egentligen är föremål för KammarRättens handläggning och åtal efter uppbörds-författningarna; så böra Revisorerne, utan att, så vidt omständigheterna medgif - i4 Bil. till K. M. Nådiga Skrif v. N.-o 4S - Va, förbigå detaillcrne, hufvud,sakligen granska dispositionerna, förvaltningen och resultaterna på det hela , såsom i Rikshufvud-Böckerna och de Förvaltande Verkens berättelser, med dertill hörande summariska redovisningar, uppfattas. §•
St andre personer sali It eller pantförskrifvet, Herr Friherre Boije, Ludvig, har, i frågan örn Gälclenärs arbetsskyldighet, instumdt uti Herr Ehrenborgs mening och tillagt, alt då Borgenär utfordrat sist sin rätt till arbete hos Gäldenären, bör lian dock icke ega rätt att efter godtycke behålla eller släppa Gäldenären, för att hans arbete sedermera åter utfordra, hvilket vore en vexation , titan yara förpligtad att arbetet i en fortsättning uttaga vid påföljd af rättighetens förlust; och Herr Grefve Löwenhjelm, Carl, har yttrat, att det främsta af de tvifvel, som hos Herr Grefven uppstått om nyttan af den före,? slagna Lagen om Galdenärs arbetsskylclig* het, är, att den icke synes tillämplig lör pila Glassér af Medborgare, hvilket bör vara grunden för all Lag, utan mera synes rigtad emot den lägre eller arbetande Classen, samt att cn sådan Lag lätt kan leda till vexationer som icke kunna förer lommas, äfven till andra missbruk, enär någon, sorn vore skyldig en större summa och derföre fruktade bysättning, kunde hos någon vän ingå en sinnulerad skuld, för hvilken lian blefyg tvingad till arbete, ela Borgenären ginge i mistning af sin rättighet, emedan Bysättning icke kunde ega yum då en skuld med arbete afijenades. Hos Yällofl. BorgareStåndet hafva flere Ledamöter, under åberopande af de skäl, hvilka innefattas uti Herr Arfvidsons yid Utskoftets Betänkande bifogade gårr io6o Lagutskottet!