Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ja, det är det. Den luktar bra. — Jag skulle tro det. — Nå, nu skrattar du väl åt andras nerver igen? — Nej, man skall aldrig vara öfvermodig. Men jag är normal nu och stampar inte i golfvet, om det inte är alldeles dödstyst omkring mig. — Och romanen? — I det närmaste färdig. — Får den ett lyckligt slut? Jo du, man glunkar om ett och annat här i staden. Hör du, låt mig se på dig? Jo, nu ser jag, hur det står till. Du kan ju inte se folk i ansiktet. Dåligt samvete! — Om du inte tiger, så räcker jag ut tungan åt dig och det med öfvertygelse ändå. Du har väl råkat Södervall nyligen och lärt dig något af honom. Det är den gemenaste retsticka i Stockholms stad. — Södervall är bortrest! Han är i Malmö hos hustruns släktingar och firar någon familjefest, bröllop tror jag. — Jaså. En vacker dag därefter fick Verner ett bref från häradshöfdingen. Det lydde: »Jag ser genom förlofningsannonsen i Dagbladet för i går att parterna ingått förlikning, att du vunnit processen, att du slutat romanen, att du förstått låta »aus meinen grossen Schmerzen» rimma med »kom lilla flicka valsa med mig» etc. Jag gratulerar! Det kan man kalla tur. Förlikning i godo och med så lite bråk. Det var en kort process och ett lysande resultat. Men ser du, det var ändå jag, som gjorde det. Hade du icke rådfrågat mig, så vore du ännu en stackars, olycklig nervsjuk man. Apropos, du låter väl dina pojkar begagna sig af den obligatoriska skolgången, så att den arme mannen, som kommer att bo under er, får arbeta ut sin roman i fred, ifall han håller på med någon. Och så ännu en sak! Hvad får jag till nästa nyår? Framför mina vördnadsfulla hälsningar till din fästmö, som efter hvad jag hör härnere skall vara förtjusande. Säg henne, att det var jag, som rådde dig till det, så får jag se, hur tacksam hon är mot tillgifne vännen Henrik». Verner satt i soffan i hvardagsrummet uppe hos sin fästmö, när madam Svensson kom med brefvet, som postbudet lämnat nere i Verners våning.
Med anledning häraf hafva Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla den gjorda framställningen, att Rikets Ständer å allmänna indragnings-staten åt aflidne Prosten Winges enka Andriette Sofie Winge, född Rothman, uppfört en årlig pension af 600 R:dr, att från och med nästa år utgå. 72:o Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om beviljande af en pension af 400 R:dr årligen åt aflidne provincial-läkaren i Sillbodahls distrikt inom Wermlands län Nils Dahlmans uti största nöd och bekymmer efterlemnade enka, Maria Sofia Dahlman, född Schröder, och fyra minderåriga barn; varande af företedda handlingar upplyst, att Dahlman, som den 21 Juni 1861 aflidit, år 1843 inträdt i Statens tjenst såsom underläkare vid Gamisons-sjukhuset och sedermera efter förordnande bestridt hvarjehanda läkarebefattningar, tills han år 1852 blifvit Stadsläkare i Strömstad och år 1859 erhållit ofvanberörda provincial-läkarebefattning. Ehuru provincial-läkaren Dahlman icke särdeles lång tid varit i Statens tjenst anställd, hafva likväl, vid det förhållande att han derunder, genom nit och skicklighet beredt sig ett aktadt namn å de ställen, der han handhaft läkarevården. Rikets Ständer ansett hans i nödställd belägenhet varande enka, som i pension från allmänna fonden endast eger uppbära tillsammans ett belopp af 472 R:dr årligen, böra hugnas med något understöd från Statens sida, och derföre medgifvit att provincialläkaren N.
Arfdab:n ; N:o 36, i anledn. af väckt motion om furlängd tid för besvärs anförande öfver underrätts utslag vid hussyner ä preste bol i Helsingland; N:o 37 i anledn. af väckt motion derom, att K. förordn. d. 1 Maj 1810, som innefattar förbud att vid försäljning af fast egendom göra förbehåll om rätt lill densammas återlösande, mätte tilläggas relroactiv verkan; Lag-, samt Allm. Besvärsoch E k o n.-U tsk o 11 c n: N:o 9, i anledn. af väckt fråga om ändring i K. förordn. d. 10 April 1810, rör:de afgärda hemmansägares rätt alt söka skifte ä skog och utmark; N:o 10, i anledn. af väckt fråga om vidtagande åtgärder att förekomma tilltagandet af s. k. proletärer; N:o 11, i anleda, af väckta motioner om åläggande för alla hemman att, utan afseende pä deras olika natur, deltaga i byggande och underhåll af prestgård, tingshus och häradslangelse; N:o 12, i anledn. af väckt fråga om åliggande för husbon - 492 Den 27 November f. m, de, hvilken i sin tjenst antager vanfrejdad eller försvarslös person från annan socken, alt om den inflyttades framtida bergning draga försorg; N:o 13, i anledn. af väckt fråga om prygelstraffets afskaffande m. m. Allm.
N:o i8. “är föreskrifvet, anställa undersökning efter o“lofligen infördt utländskt gods, skola ej min“dre, än de personer, hvilka till handräckning “eller såsom vittnen medfölja, njuta lika hägn “och beskydd, som Väre och Kronans Embets“och Tjenstemän i allmänhet, när de i sina “Tjensteförrättningar äro stadde.“ “Hindrar eller uppehåller någon behörig “Uppsyningsman vid den undersökning elter o“lofligen infördt utländskt gods, hvartill han, “elter lemnad föreskrift i detta Capitel, är berättigad, bote soo R:dr, och ege etc.“ (enligt förra redactionen.) 5 Cap. Ont värdering af anhållet gods. 50 §. blifver 49. Pade skäl, som i 17 (18) §. anförde äro, Föresläs, att denna §. mä lä följande lydelse: “Gods, som i beslag taget är, varde vid “Domstolen, i närvaro af beslagaren, egaren, “eller, derest han icke tillstädes är, gods-inne“hafvarén, upptecknadt och af trenne sakkun“nige och ojäfvige män, valde en af hvardera “parten och eii af Rätten, besigtigadt och vär“deradt, pä sätt nästföljande §. bestämmer; är “endera Parten etc.“ (Se Författningens redaction. ) 51 §. nu 50. “Pä godset skall värde säbtas efter det pris, “som ä varan i Tull-Taxan är utsatt; men för “de artiklar, ä hvilka Tull värdet der ej finnes Bevilln.- Lago. Oec. Uts/c, Bet. N:o 18. a3 “bestämdt, följes det pris, som allmänt i Riket “går och gäller; men i brist af säker uppgift “derom , efter thy värderingsmännen skäligt “pröfva. Förrättningen skall med Ed sannas, “der någon af Parterne det äska, eller Dom“stolen så nödigt pröfvar. 6 Cap. Om Rättegång i Mål, rörande oloflig införsel öch utförsel af varor. 54 na SJ §•
Stadens i undervisningsålder ifrån 7 år varande barn hafva utgjort ett antal 59 af Ibland dem hafva blifvit undervisade i de tvänne fasta folkskolorne, lankaster-klassen och flickskolan i allmänna skolor, rektors-klassen deruti inberäknad i enskilda skolor i hemmen . Utom distriktet hafva vistats för naturfel hindrad 123 gossar 114 flickor. 50 — 43 — 15 — 17 — 18 — 37 — 53 — 3 — 1 — 123 — 114 — Barn, som äga kunskaper öfver folkskole-stadgans miminum ... 38 gossar 7 flickor. De som besökt Söndags-skolorne, dels lärlingar, dels nattvardsbarn, hafva varit . 35 — 9. Skolålders-barnens antal har varit ungefär 1 5 procent af hela folkmängden. Skolbarnen hafva utgjort 60 procent af skolålders-barnens antal. Deras antal, som hafva kunskaper öfver ofvannämnde miminum, har utgjort omkring <19 procent af skolålders-barnen. Fattigvårdens fonder voro vid 1855 års slut: Räntebärande medel 7,053 R:dr 30 sk. 6 r:st. Banko, samt 17 tunnland 247V kappland jord, hvaraf räntor och afrad utgjort 480 R:dr 6 sk. 4 rist. samt 21 tunnor 7{ kappar råg. Af detta belopp hafva dock 61 R:dr 8 sk. utgått till underhållstagare utom staden. För öfrigt har till fattigförsörjningen år 1855 uttaxerats personel afgift, 8 sk. per man och 4 sk. per qvinna, samt fyllnadsafgift med 20 sk för hvarje hel Riksdaler af 1854 års bevillning efter Andra Artikeln. — Underhållstagare 1855 voro: Värnlöse barn 4 4 Enkor, som hade barn . Enkor utan barn Ogifta qvinnor utan barn Ogifta qvinnor, som hade barn Ogifta karlar . - , 14 25 15 10 11 89 personer.
R:gs, hvaraf för jordarbeten utbetalts 914,644 R:dr, och för den s. k. öfverbyggnaden 1,269,764 R:dr, för stations-byggnader 223,184 R:dr och för rörelse-materielen 355,316 R:dr. Genom dessa jemte öfriga upplysningar, som förekomma i de handlingar, Utskottet emottagit angående arbetena å ifrågavarande jernväg, har Utskottet funnit den allmänt erkända drift och verksamhet, hvarmed desamma under den tillryggalagda arbetstiden fortgått, på ett tillfredsställande sätt bekräftad. Då den först under 1855 års sommar påbörjade jernvägen redan till nära hälften af sin sträckning dels för flera månader sedan blifvit, dels i dessa dagar varder för allmänna trafiken upplåten, och då högst betydliga arbeten dessutom redan äro utförda å den öfriga delen af samma väg, synes med säkerhet kunna antagas, att hela jernvägsanläggningen skall vara fullbordad inom den derför bestämda tidpunkt, eller 1859 års slut, så vida arbetena hädanefter varda bedrifna med samma nit och framgång som hittills. Häremot har dock ett hinder, hvilket af bolaget och dess Direktion hvarken kunnat förutses eller förekommas, mött i den nuvarande allmänna penningeställningen, hvarigenom möjligheten för bolaget att anskaffa de medel, som utöfver återstoden af Statens låneunderstöd och aktietecknings-summan erfordras för meranämnde företags vederbörliga fortsättande och atslutande onekligen i hög grad försvårats. Vid sådant förhållande och i betraktande af det ansenliga belopp, som skillnaden mellan de för jernvägs-arbetenas fullbordande befintliga och erforderliga C Stats-Ut sko (tets Utlåtande jn 174. tillgångar utgör, torde, sedan hela aktie-kapitalet och de utbekomne andelarne af statsbidraget blifvit för afsedt ändamål använda, anstånd med de derefter återstående arbetenas verkställande vid härom skeende anhållan icke skäligen kunna förvägras, oaktadt den i ej mindre allmänt än enskildt hänseende menliga tidsutdrägt, som i sådant fal! skulle uppkomma med fullbordandet af den inom en vidsträckt landsbygd efterlängtade kommunikationsled, hvarom nu är fråga.
Fornlemningar i Bjers i Hejnums socken på Gotland undersökta år 1885. — Piehl, Karl, Ett fornegyptiskt tempel. Nilbild. M. fig. NT (4) 325 — 342 Se äfven: Kulturhistoria. Bankväsen. Herslow, C., Senaste bankkomiténs betänkande. Med diskussion Berättelser. Ahrenherg, Jac., Epilog. Ett kapitel ur en längre berättelse. Aina. Från ödemarken. — Alarcon, Pedro A. de, Kapten Bkvarg. Öfvers, af G. N [ordensvan] — Amicis, E. de, Manuel Menendez. Öfvers. FT (6) 443 — 462 Ave, se: Wigström, Eva. Cederschiöld, G., se: Medeltidsberättelser. Kolon, En farlig dröm. Eriksson, Axel, Kärlek. Folkeson, Sune, Vid vårtid. — Garschi ?i, W., Fyra dagar. DK (6) 369 — 382 Hedberg, Frans, » Vestermans timotej. » En skärgårdshistoria. Hedberg, Tor, En bedragare. [Kovalevski, Sonja], Rajevski, Tänj a, Ett barndomsminne från polska uppresningen. 5 ? Familjen Voronstof. En tidsbild från lifegenskapens upp hafvande i Ryssland. Kuylenstierna, E: th, Hårda domar. Berättelse. På sluttande planet. Lagerlöf, Selma, Mamsell Fredrika. En julhistoria. [Lindström, Johan], Saxon, Styfbarn. BIBLIOGRAFISK ÖFVERSIKT. Berättelser. Ljungberg, Eva, Ett förtroende. Lundqvist, Ernst, Stryk-Anna. Medeltidsberättelser. Från fornisländskan af G. Cederschiöld. SL (41) s. Melnikov, Pavl Ivanovitsch) (Andrei Petschersky,) Guvernörens porträtt. Öfvers. Nordensvan, Georg, Feernas gåfvor. Petschersky, Andrei, se: Melnikov, Pavl Ivanovits ch. Rajevski, Tanja, se: Kovalevski, Sonja.
Jag förnyar nu samma protest, med anhållan, att få reservera mig, i fall den bibehålles. Jag tror, att dess bibehållande år en orättvisa, och innefattar tillika ett erkännande, 3tt man ser sig ur stånd att afhjelpa denna orättvisa. Lika med Friherre Ankarsvärd tror jag, att erfarenheten efter år i8i5 år ett bevis, att Bevillningen kan utgå utan Minimi-tabell, hvilket skeit ända till 181S. Då saken förra gången förevar, föreslog jag såsom båttre, att man åt Fullmäktige i Banken och RiksgåldsContoiret skulle öfverlemna att, i den händelse summan af egendoms-värdet ej uppginge till beråknadt belopp, höja Beviliningsproeenten ej allenast af jorden, utan äfven af andra Beviilnings-artiklar, lön, rörelse m. m, Deröfver har Utskottet icke yttrat sig. Emot den godtyckliga taxeringen, i fall Minimi-tabel len afskaffas, finnas flere correctiver. Ett, att för densamma lägga bestämda grunder uti Be - Den 2 Ju! i i f, m. *9 villningsFörordningen. Jcg skulle önska , att man icke frånginge grunden af köpe-summor. Hvad egendomar gälla man och man emellan, utvisar bäst hvad de åro värde. Vål kunna fall finnas, då man af tycke betalar mer för en egendom, men sådant år undantag, och det allmännaste år, att egendomar gälla hvad som för dem betalas i köp. Detta vore det ena correctivet emot godtycket. Det andra ligger i tillsynen hos Kronans ansvarige Embetsmin. Det har blifvit sagdt, kanske någon gång med skål, att Landshöfdingarne uppdrifvit egendoms-värdet för högt; men dä måtte de vål åtminstone tillse, att det uppgår till det vård*", sorn år riktigt. Jag anhåller således, lika »ned Friherre Ankarsvärd, att Betänkandet måtte förkastas i denna del, och att förhållandet »nätte blifva lika med det som 6tadgades år i8i5.
Utskottet tillstyrker antagande af detta förslag, dels i afseende å nedsättning af införselafgiften å positiv till 10 r:dr stycket, dels ock angående de flere nyssuppräknade instrumenters hänförande till rubriken »andra slag» samt denna rubriks fördelning med afseende å instrumenternas beståndsdelar af metall eller träd. Men då de å sistnämnde rubrik föreslagna tullbestämmelser i allmänhet betydligt understiga de tullafgifler, hvarmed till rubriken hänförliga instrumenter hittills varit belagde, hemställer utskottet, att rubriken musikaliska instrumenter »andra slag hufvudsakligen af metall» må åsättas 3 r:dr och »af träd» 1 r:dr 24 sk. införseltull per stycke. Bevillnings-Utskollels Utlåtande, N:o 13. 35 Såsom Kongl. Maj:t jemväl föreslagit, anser utskottet det stadgande böra i anmärkning under rubriken musikaliska instrumenter meddelas, att serskildt inkommande tillbehör skola förtullas efter 13 procent af värdet; och torde denna anmärkning, sådan den i utskottets tullförslag finnes upptagen, godkännas. Jemlikt Kongl. Maj:ts förslag, hemställer utskottet, att införseltullen å ister må nedsättas från 2 sk. 3 r:st. till 2 sk. skålpundet. Beträffande artikeln jern, så har Kongl. Maj:t, då inom idkarne af jernhandteringen den mening i allmänhet vore rådande, att tillstånd till tackjerns utförande skulle för deras rörelse vara i högsta måtto förderflig och olycksbringande, och enär redan i andra afseenden en större frihet i jernhandteringen nyligen trädt i verksamhet samt ännu icke kunnat visa sina följder för dess äldre idkare, funnit förbuden mot utförsel af tackjern och dermed likartade artiklar böra bibehållas och i följd deraf samt då bergsmannahandteringen derigenom fortfarande blefve inskränkt i dispositionen af sina produkter och således behöfde skydd mot utländsk medtäflan, äfven ansett förbudet mot införsel af tackjern böra qvarstå. Emot dessa förbud hafva hos höglofl. Ridderskapet och Adeln, vällofl. Borgareståndet och bederv. Bondeståndet åtskilliga yttranden blifvit afgifna.
M. föreslagna förordning, ang:de Handelsböcker och Handelsräkningar, röstar Ja j den det ej vill, röstar Nej; ‘ vinner Nej, antages nämnde § med den förändring, alt efter ordet ”endosserade” tillägges: ”de borgensförbindelser, som blifvit ingångne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja - 20. Nej — 32. Anmäldes och emottogos 2:ne K. M:s Ofverste Kammarjunkare, Hr Gr. Ernst Ludvig von Stedingk och Hr Gr. Erik August Lewenhaupt, hvilka å K. M:s höga vägnar inbjödo Hr Gr. o. Landtm, och R. o. Ad., att i morgon infinna sig vid afläckningen af Högst salig H. M. Konung Carl XIV Johans staty. Sedan Hrr Ofverste-Kammajunkare blifvit utbeledsagade, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, att, enl. honom meddelad underrättelse, afläckningen komme att ske kl. 12 på dagen, hvadan Hr Gr. o. Landtm, finge anmoda dem af Ståndets ledamöter, som önskade deltaga i processionen, att i morgon kl. 11 f. m. infinna sig i Riddarh. -salen, för att derifrån, jemte de öfrige Ståndens Talmän och ledamöter, begifva sig till afläcknings-platsen. Härefter förekom 5:te §:n af förevar:de förordn. Sedan Hr Gr. o. Landtm, upläst BorgareSt:s i afseende på denna § fattade beslut, anförde Gr. Sparre, Erik: BorgareShs beslut afser hufvudsakligen, att om, jemte dagboken, en serskild kassabok, såsom en del af dagboken, föres, hvaruti antecknas alla inkasseringar och utbetalningar, som af köpmannen verkställas, det icke för honom må blifva nödvändigt, alt jemväl i dagboken införa de belopp, som i kassaboken inkommit, ulan att kassaboken måtte anses såsom en del af dagboken.
Under den friska torfven hvila mor och far; de smärtas ej af att se sin Mathilda öfvergifven irra, en lekboll för ödets nyck. Tillfredsställde lemnade de mig, ehuru medellös, åt en sorgfri framtid, ty han! som utgjorde min lycka, mitt allt! ägde ju hvad jag af förmögenhet saknade. O! J visten ej att er Mathilda skulle erhålla sår, ännu djupare, ännu smärtsammare än dem den gränslösa förlusten af eder bortgång gifvit henne. Säg Emilia, hvarföre kan jag ej glömma att jag var lycklig? hvarföre äger jag ej styrka att med mera undergifvenhet emottaga lifvets vexlande pröfningar? Jag måste nu sluta; en allmän beredelse att ändteligen sätta fot å fast mark, äger nu rum. Redan antändes luntan på kanonen. Ah! första signalen är gifven, ännu tvenne lika skarpa skott, så ... de susa ännu hvinande genom luften, rökmolnen skingras. Örnen sänker sina vingar, och simmar lugn och stolt, under tusende hurrarop af väntande åskådare, in i hamnen. Förtsättning af dagens äfventyr; skrifvet under den första natt jag tillbringat i mitt lilla rum, mitt blifvande hemvist. Nå Rosa, nå Mamsell Sommer, huru gick det? J höllen eder väl tappra under kanonaden? frågade Hof-Rådet, i det han, redan stående på marken, hjelpte Rosa och mig att stiga i land. Rosa spetsade redan den fina munnen till ett svar, då i detsamma tvenne små flickor hoppade fram undan trängseln, under högt utrop af: pappa! Rosa! ack, ack, pappa och Rosa! Och Adolf då? tillade Hof-Rådet, hjertligt omfamnande sina älsklingar, hvilka kommit att emottaga de efterlängtade. Adolf med! upprepade de båda flickorna, hvilka nu sprungo till brodren och under omfamningar berättade huru modren och den lilla Viktor mådde, huru man väntat och passat på, då fartyget skulle komma; huru modren, hindrad af middagsbestyr for de väntade, ej kunnat gå med, men skickat vagnen emot dem. Se så, kom nu Adolf så vilja vi berätta dig om de små vackra ankor, Jungfru Bata för din räkning uppfödt.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit, och får härvid vördsamt upplysa: att Comiten till öfverseende af Rikets allmänna undervisnings-verk, uti dess underdåniga Betänkande af den 20 December 1828, (pag. 199) yttrat sin öfvertygelse vara, att en serskild tillämpnings-scliola för Linie-Officerare vore behöflig} men, då i de 3 lägre classerne uti Krigs-Academien på Carlberg meddelades blott elementar-undervisning, har Comiten ansett dem kunna indragas, så snart undervisningen i de allmänna Elementar-Läroverken blifvit bragt 4 Besv. och Oecon. Utsk. lill den höjd, att desse lemna Lärjungar1 med sådane kunskaper, som Comiten påräknar. De 2 högsta classerne borde sedermera ändock bibehållas, såsom TillämpningsSchola för Armeens Linie-Officerare och utvidgas så, att den innefattade lika många Elever, som alla 5 classerne nul innehålla, eller localen medgifver. Hvad Comiten sålunda yttrat, i fråga om reformen af Läro-anstalterne vid KrigsAcademien, är till alla delar instämmande med Utskottets åsigter; i följd hvaraf Utskottet anser den af Herr Montgomerie väckta motionen vara i så måtto' val grundad, att Krigs-Academien framdeles kan, såsom Elementar-Schola, upphöra och bildas till Applications-Läro-anstalt; men då, i sakens nuvarande skick, de ynglingar, som vilja ingå på den militaira banan, sakna tillfälle, att vid de allmänna ElementarLäro-verken inhemta vissa, för inträde vid Krigs-Academien, såsom militairisk Applications-Läro-anstalt betraktad, erforderliga förberedande kunskaper; då Comitens underdåniga förslag till förändringar i det nu bestående undervisnings-systemet bör i ett sammanhang, och icke styckevis, pröfvas eller i verket sättas; och då Kongl. Maj:t, i Dess Proposition till Rikets Ständer angående anslag lill förmon Be sv, och Occon.
20fysiognomi, på en gång romantisk och asketisk, företedde en viss obestämd likhet med Paganini, men fick sin egentliga karakter genom uttrycket i hans blick, hvari det var lätt att läsa, hvad jag vill kalla en himmelsk hemlängtan. I hela sin figur framtedde han idealtypen af en munk, ryckt ifrån sin kallelse och sin cell för att trotsa verldens stormar och Habenecks, kapellmästarens, spira. Våra bord berörde hvarandra. Jag satte en tämligen oskyldig affektation i att begära precis samma rätter som han: soppan, förstås, samt därefter laxöring, sallad ¿1 la russe på legumer samt en » parfait » eller glace au chocolat. Detta tilldrog sig hans uppmärksamhet. Två eller tre gånger inöttes våra blickar. Omsider öfvervann han sin blyghet och tilltalade mig: — Det förefaller mig, monsieur ... — Att jag haft den äran att möta er. Ja, så är det, monsieur, och det återkallar för mig ett oförgätligt minne, nämligen första representationen af Robert-le-Diablc. — Och så nämnde jag för honom professor Poncelet samt vår käre och illu9tre Meyerbeer. Isen var bruten, och från detta ögonblick uttömdes aldrig vår språklåda. Christen Urhan, som lefde i en absolut ensamhet, syntes lycklig att ha träffat någon att tala med, hvilken ej gäckades med hans mysticism såsom kamraterna i orkestern och som på samma gång delade hans brinnande passion för musiken. Vi togo för vana att dinera tillsammans alla dagar och detta i god tid; sedan gjorde vi en promenad, operaaftnarna på boulevarden, de andra kväl-larne i Champs Elysées. Hoffmann — men en katolsk Hoffmann — vore den ende, som skulle kunna beskrifva denne sällsamme man, hvilken hade lyckats att i en enda samma känsla förbinda sin glödande fromhet och sin kärlek till sin konst. I denna fantasi och i denna själ fanns icke en atom af jordiskt slagg. Man kunde säga, att han lefde i en dröm och under ständig umgängelse med sin skyddsängel.
En annan värd talare från andra sidan, Hr Dalman, har prisat tryckfriheten såsom ett medel att förekomma revolutioner, och deruti har en annan ledamot nu på e. m. instämt. Jag delar till en viss grad äfven denna åsigt och tror, att tryckfriheten är den allrastörsta garanti, som uti ett constitutionelt land kan finnas för statsförfattningens bestånd; och jag tror, att redan blotta tryckerikonstens uppfinnande betydligt mildrade det våld, hvarför sjelfva de despotiskt styrda nationerna förut varit blottställda. Allt detta gäller i ännu vida högre grad om den periodiska pressen. Men då jag sålunda lemnar tryckfriheten allt det lof, jag uppriktigt anser den förtjena, kan jag icke neka, att publicismens functionärer ju kunna mycket skada samhället, icke blott genom spridandet af oriktiga åsigter och vrängda framställningar, ulan fast mera derigenom, att de hafva i sin magt att hindra andras meningar att göra sig gällande. Om t. ex. de tidningar, som hafva den största publiken, äro partiska och blott strida för en viss åsigt, och vilja begagna sig af den indragningsmagt, de äga att vägra införande af allt, som strider mot deras opinion, så skulle ju derigenom de allraorimligaste meningar spridas i landet, och genom det mångfaldiga upprepandet kunna rotfastas hos allmänheten. Förgäfves skulle den, som hyste motsatta åsigter, vilja verka på allm. opinionen; han kunde icke ens få sin mening underkastad allmänhetens omdöme, ty hvart skulle han väl vända sig, då de mest lasta tidningarna vägrade honom sitt biträde? Månne till tidningar, som icke läsas, eller utgifva brochurer, som tidningarna kunde så svärta, att de icke köptes. Således kunna dessa tidningsredactörer, om de missbruka den magt, som blifvit lagd i deras hand, emot deras egen förmodan göra stor skada ; tilläfventyrs icke åstadkomma revolutioner, men bilda opinioner, som tvinga Regeringen och Representationen till vidtagande af sådana steg, som kunna vara högst skadliga. Detta är min trosbekännelse härutinnan.