Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LIräZLröb. S. D. BondeStändet gillade BanccUtjkotteks d. z sstledne Oct, i anledning af Fahlu Bergslags ansökan, gisne utlåtande af innehall: Att inlösen för Banqvens Räkning as Gahrkoxpar wore äfwen sa oförenlig med de för Banqvens operationer i allmän» het faststälda grunder, som med möjeligheten att wid en sä beskaffad handel förekomma bäde osäkerhet och förluster för Merkel; men att deremot, med Banqvens fulla säkerhet, disconterings-rättigheken pä Kopparsedlar under tillförene stadgade wilkor kunoe ut, öfwer det förut faststälde belopp iZoo Skeppund rä koppar ökas till zooo Sreppund; Och skulle öfrige Resp. RitsStänden om detta beslut wördsamt och vänligen underrättas. Ut supra. Lx krotocollc» 8- L. Irä^ärclii. S. D. Till afgörande företog BondeStändet Riksens Ständers ConstitutivnoUtsko.ts v. gi sist» ledne 428 Den 7 November. ledne Oct. afgifne Memorial, i anledning af Herr Lagmannen Grefwe ). N. L^UenborZa, lill Högl. Ridderskapet och Adeln d. 25 i samma manad, inlemnade anförande, angäende ett tillagg ivid 49 § af den projectcrade Riksdagsordningen. BondeStändet biföll hwad Utskottet i berörde Memorial hemställt; om hwilket beslut de öfrige RikäStänden skulle wördsamt och manligen underrättas. Ut supra. Hx krotocollo 8. lillrägäräk.
Vid sådant förhållande har Utskottet funnit sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet att, med instämmande i de tvenne öfriga Riksståndens beslut, lemna bifall till Utskottets i förestående momenter litt. a), b) och c) intagna framställningar. Stockholm den 29 September 1848. Reservationer: Af herr Lind af Hageby: »I sanning, gårdagens plenum inom detta Utskott har utgjort min förundran, uti så väl det formella, som den öfriga behandlingen af nu justerade fråga. Hvad det formella beträffar, yttrade jag mig i går nemligen, att mig syntes frågan som motion tillkommen på ett oriktigt sätt. Hvad ärendets behandling i öfrigt angår, så förundrar mig, att, enär man på min begäran bordlagt det nämnda förslaget, man vid afgörandet, med förkastande af detsamma, samt antagit ett helt annat förslag till inbjudning. Det af herr Schartau väckta blef nemligen af majoriteten inom Utskottet förkastadt, och ett annat oss till minoriteten hörande påtrugadt. Förunderligt måste det vara, att, enär ett inbjudningsförslag från Presteståndet i samma ämne ligger på Ständernas bord, ett annat framkom samtidigt. För min del anser jag, att majoriteten inom Utskottet behandlat de Stånd, hvilka äro uti olika åsigter, med ringa aktning, och hoppas, att Ridderskapet och Adeln och det Högvördiga Ståndet måtte vid diskussionen inom Stånden observera denna marsch af frågan. Slutligen förundrar det mig, att ledamöter af Utskottet inom det Högvördiga Ståndet högtidligen gåfvo sig tillkänna för förslaget samt röstade för detsamma. » Af herr biskop Hedrén: »Vid den af herr Lind af Hageby inlemnade reservation, derutinnan förundran yttras deröfver, att flere bland Preste-ståndets ledamöter öppet förordat, samt äfven röstat för förslaget, anser jag, till förebyggande af missförstånd, den rättelse böra göras, att omförmälde förord och lemnade bifall endast blifvit gifvet till det förut anmälda förslaget rörande inbjudning, men till det sednare desto mindre, som det vid diskussionens början var alldeles okändt.
Vinstmedel, anmälan bos Rikets Ständer, att den sedan 1840 års början upplupne Banco-vinst erfordras lor Bankens consoliderande 17 Se i öfrigt Räntevinst. Z. Zweigbergks, von, Fr., motion om återbekommande af ett hos honom för Bankens räkning uttaget penningebelopp 20. motion om förändring i grunderna för Rikets Ständers Banks förvaltning 1{6. Å. Åkerberg, J. E., Gravör, i anledning af hans anbud att förfärdiga prof på ett förbättradt Sedelmynt 5i, Ö. Östads Barnhus-Inrättniug .. 8. STOCKHOLM TRYCKT HOS W. F. DALMAN 1845. BIHANG TILL vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1844 och 1845. SJETTE SAMLINGEN. 2'l,a Afdelningen: Bancosamt Lag-Utskottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betcinhanden. Bancoock Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. 1 N:o 1. Ank. till Exp.-Utsk. d, 19 Dec., kl. 9 f, m. Betänkande, i anledning af väckte frågor om stiftande af Lag för enskilde Banker, samt vilkoren för dessas rörelse.
Hofrätten afgjorde saken genom utslag den 29 Oktober 1844 och yttrade, att enär oftanämnde, i Listers häradsrätt under Hr hofrättsrådet Trägårdhs ordförande insatta bördeskilling icke lagligen kunnat komma utur häradsrättens vård annorledes, än genom densammas kontanta utbetalning inför rätten till vederbörande part, samt Hr hofrättsrådet icke allenast erkänt sig sedermera hafva innehaft bördeskillingen, af hvilken han, då icke ens föreburits, alt dermed blifvit på nyssberörde sätt förfaret, följaktligen obehörigen satt sig i besittning, utan äfven mångå år fördröjt redovisning och utbetalning af samma medel; pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken rättvist döma honom, som förut pliktat för olaga behandling af frågor om bördeskilling, att, för det grofva embetsfel, som sålunda låg honom till last, under ett år vara förlustig sitt i Listers och Bräkne härader iunehafvande häradshöfdinge-embete med thy åtföljande löninkomster; om verkställighet hvaraf Kongl. Hofrätten, sedan dess utslag vunnit laga kraft eller fastställelse, ville uppå advokatfiskals-embetets anmälan föranstalta. Och liar Kongl. Maj:t, uppå den sakfälldes underdåniga besvär häröfver, medelst Dess i Högsta Domstolen beslutade utslag af den 7 Oktober 1845 sig utlåtit och funnit skäl icke vara anfördt, som till ändring i Hofrattens beslut kunde föranleda; örn hvilket slut, efter hvad Högsta Domstolens protokoll för nyssnämnda dag innehåller, närvarande Herrar Justitieråderi Stråle, Bredberg, JSyblieus, Engelhart, Backman, Gref ve G. A. Sparre och Schmidt sig förenat; hvarefter, i anledning af den sakfälldes underdåniga ansökning att af nåd ifrån det honom ådömda ansvar förskonas, Kongl. Majit, sedan Dess Högsta Domstol underdånigt utlåtande deröfver afgifvit, i utslag den 11 Februari innevarande år behagat förklara Sig icke finna anledning att ansökningen bifalla. Inför samma Kongl.
Denna votering har, sedan en sedel såsom dubbel blifvit kasserad, utfallit med 44 ja och 73 nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med .Vy-propositionens innehåll. 4:de Voteringen: (Enligt Stats-Utskottets Memorial N:o 180). Den, som, med bifall till Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända nådiga förslag, vill, att Rikets Stander till Kongl. Theaterns och Hof-kapellpls pensionskassor anvisa ett årligt bidrag af 3,000 R:dr åt dem hvardera, att utgå för åren 1862 och 1863 af Sjunde Hufvudtitelns allmänna besparingar och för framtiden såsom särskildt anslag på Riks-statens Nionde Hufvudtitel, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Borgare-Ståndets mening, beslutat, att på Nionde Hufvudtiteln ställa till Kongl. Maj:ts förfogande ett anslag af 18,000 R:dr, för att under instundande statsregleringsperiod med 6,000 R:dr årligen anvisas såsom bidrag till Kongl. Theaterns pensionskassor. Vid voteringssedlarnes öppnande hafva befunnits 59 ja och 59 nej, i följd hvaraf den förseglade sedeln måst brytas; och som denna utvisat ett Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med JVe/~propositionen. 5:te Voteringen: Don, som, i enlighet med Stats-Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända hemställan vill, att Regementsläkaren vid Konungens f. d. Eget värfvade regemente, Öfver-fältläkaren m. m.
Till Längifwarens hypokheqne eller säkerhet för Räntans u bekommande bör en wist del af Kronans Intrader pantförstrifwas, hwilken aldrig fär pä annat ställe eller till andre ändamål hypothiceras, innan Capitalet antingen är äterbe ralvt, eller ock ett annat fullgiltigt hypotheque i stället satt till säkerhet för Längifwaren, som wid Rattans uttagande bör stelf, eller genom Laga Om« bud med egen handteckning uti Läne-boken godkänna det nya hypothequet; och hafwa Riksens Ständer - Den 24 Zebruaril. 1225 der ansett Husbehofs-bränwins Brännings-afgiften, hwilken till fullo swarar cmct Räntan a det erforder^ liga Läne^Capitalet wara bland Kronans Räntor den lämpligaste, att nu i detta afseende pantförstrifwas. För alt göra vena Läne-system antagligt och begärligt, ehuru Länaifwarcn icke kan återfordra sitt Capital, hafwa Riksens Ständer trott Sig böra fastställa den ärliga räntan för desie Län Nll 7 procent, samt ansett det böra högtidligen försäkras, att denna ränta aldrig skall nedsattas, sa lange Capitalet utan upsägning begagnas, äfwensom akt bade Obligalionerne och LäneFonderne stola wara frie frän all direct Bewillning och Taxation nu och framdeles, llrwäl pä det sätt, att enstilde wid uppgiften af sin Förmögenhet icke stola äga rätt, att för sädane fordringar, såsom Bewillningsfrie, göra något afdrag, dä stäga upkommer om en allmän upstattning af hwars och ens ärliga inkomst.
Man kan således utan öfverdrift påstå, att inom dessa trakter finnas mer än 1,000,000 tunnland skog, som nu ej kan tillgodogöras, i brist på tjenliga coramunicationer. Och likväl äro de furuträd, som der växa, af en så ypperlig beskaffenhet, att man vid de flesta af bruken i Skinnskattebergs bergslag företrädesvis begagnar sig af plank ifrån Westerdalarne till byggnad af rännor för vattuverken, oaktadt dessa plankor, hvilka nn vintertiden framsläpas till så aflägsna trakter, måste genom den länga transporten blifva oerhödl dyra. De äro likväl af en så kärnfull beskaffenhet, att de i varaktighet kunna nästan jemföras med ekplankor, och sakna derföre sällan afsättning till det ringa belopp, som för nyssnämnde behof kan erfordras. Dessa skogars alster kunna likväl med jemförelsevis ringa svårigheter föras till sjön Wessman, dels directe, dels genom flottning på Wester-Dalelfven till Floda och Nås, hvarifrån en 2| mils god landsväg förer till nämnde sjö. Funnes blott valtencommunication ifrån Wessman till Barken, skulle snart en liflig utförsel af mastträd, plank, tjära och öfriga skogsprodueter inom dessa fattiga trakter sprida en icke anad välmåga och öka antalet af dess innevånare. En tillfällig omständighet, som i icke ringa mån komme att dertill bidraga, är det fördelaktiga läget af den stora Grangärdes • kyr - Den 10 Februari. 265 kyrkoby, i nordvestra hörnet af sjön Wessman, just der, hvarest landsvägen framkommer ifrån Floda socken. Denna by synes af naturen danad till en upplagsoch bytesplats för den närgränsande orten, och komme eanalen till stånd, skulle utan tvifvel en välmående köping innan kort derstädes uppstå. Derifrån skullle ortens alla skogsoch en betydlig del af dess bergsproducter komma att utföras till Stockholm. Dit skulle i utbyte återsändas traktens behof af spanmål och saltvator; och detta behof, mine Hrr, är ganska betydligt.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion, har Herr von Paykull, C. S., med afseende på de stora kostnader och olägenheter, hvaraf Rusthållare vid Kongl. Lif-Regementets Dragon-Corps betungas, genom den, enligt Kongl. Brefven den 6 September 1806 och den 10 December 1811, påbudne utvidgning uti Corpsens Recrutoch Remont-mÖten samt Corporal-skolemöten, hvarvid ej blott recruler och remonler, utan äfven gamla dragoner och hästar varit commenderade till ett antal af omkring en åttondedel af hela Corpsens beridna nummer, yrkat, att rusthållarne antingen ej måtte betungas med flera mölen och utgifter, än som voro bestämde och påräknade vid rustningens åtagande, eller, om sådant ej lät sig göra, för hvarje karl och häst, som lill nämnde möten commenderas, måtte beviljas en ersättning af minst 40 R:dr Banco årligen, alt fördelas emellan alla rustande vid Kongl. Lif-Regementets Dragon-Corps, hvilka icke betala vacans-afgift, samt att för ifrågavarande möten måtte bestämmas en viss lid, hvaröfver de ej få utsträckas; i anledning af hvilken motion, under den discussion, som deröfver uppstått, Herr Friherre Hjerta, G. A., på det högsta bestridt upphörandet af berörde mölen, hvarigenom det indeldta Cavalleriet snart skulle blifva till activ tjenstgöring fullkomligt obrukbart, och i afseende på den begärda ersättningen 40 R:dr för den åttondedel af Corpsens manskap, som ansetts komma att årligen till dessa möten sammandragas, eller för hvarje nummer af liela styrkan 5 R:dr Banco, anmärkt, att, enligt Beklädnads-Directionens af de rustande inom Upsala Län antagna förslag, en årlig afgift af endast 2 R:dr 8 sk. Banco från hvarje nummer erfordrades för ombesörjandet af alla reparationer vid Recrut-mötena, äfvensom Herr Friherre
Ehrensvärd sade med rätta, att Svenskarne voro ett trögt folk, ullt af hetsigter, och jag vet verkligen ingen nation, som har så lätt att göra sig illusioner, som den Svenska. Efter de goda åren, 1855 och 1856, då Banken hade 52 millioner i silfver, blefvo vi yra i mössan; mängden kastade sig in i nya företag, man köpte egendomar, man anlade fabriker, m. m., i hopp och föreställning att allt skulle gå förträffligt. Det dröjde dock ej länge, förrän det visade sig att det väntade välståndet uteblef, m Den 21 April e. m. och att alltsammans varit en vacker synvilla. Man bör derföre närmare granska de förhållanden, som nu förete sig. Det är då påtagligt, att de höga spanmålsprisen härleda sig af missvexten i Tyskland, och på en sådan omständighet, sorn naturligtvis är af öfvergående beskaffenhet, får ej lagstiftaren grunda sina åtgärder. Den n. v. förmånliga kreatursexporten till England beror äfven på ett öfvergående förhållande, nemligen på boskapspesten, som vållat brist der och derjemte förorsakat upphörande af kreatursimporten från Holland. Enligt uppgifter från en komité af sakkunniga personer tillsatt i Holland, för att söka utreda orsakerne till pestens uppträdande i nämnde Iand, uppgår den från Rysslands stepper och Ungern öfver Roterdam vanliga införseln af kreatur till England till icke mindre än omkring 10,000 stycken i hvarje vecka, och det är naturligt, att då denna ofantliga import blifvit afbruten, England måste med tacksamhet mottaga hvad helst som erbjudes. Men ingen bör väl kunna föreställa sig, att vi, sedan detta exceptionella förhållande upphört, vidare kunna täfla med Holland i afseende å sändning af kreatur. Våra kreatursracer äro just ej de bästa, och äfven om de blifvit val skötta och gödda här hemma, hemställer jag huru de skola se ut vid framkomsten till England, elter att hafva sqvalpat på sjön i 3, kanske 4 dagar. De kunna då omöjligt vara lika säljbara, som de Holländska kreaturen, hvilka endast behöft göra en half dags sjöresa.
Han såg upp en gång. Säger du det, Leena, och vet inte att somliga bli födda till slafvar! När Gud skapade mig, tryckte han visst till bröstet på mig, att jag aldrig skulle få andas rigtigt ut, och han böjde tungt till nacken, att jag inte skulle kunna höja på den så som andra. Och det kan du säga så der förnöjdt och lugnt! Tror du det var Gud som gjorde din tunga så der stum, att du inte talar mer än en gång i månaden, bevare mig, skyller han allt det onda på Gud! Hustru, det är barn och qvinfolk som ha så mycket att tala om och, och, ja och ester, ryssar och lösdrifvare, jag säger det rent ut. Leena rodnade under den bruna hyn. Hon förstod tillrättavisningen. Mannen fortsatte: Från mitt fjortonde år var jag i deras bröd. Herr Emil, som man då kallade patron, han skolades, uppfostrades fint och lefde i öfverflöd hela tiden, ända tills gamla herrn dog och lemnade huset i konkurs efter sig. Han var då redan student och kanske tjugo år. Så gick det en tid. Herr Emil hade det svårt, van som han var att lefva stort. Han lånade af hvem han fick tag på och krånglade sig fram några år, fastän med stora bekymmer. Men han var likafullt med öfverallt, på alla danser och middagar, hos alla fina herrskaper i stan. Han var så nätt som en gardesofficer, fastän han var bara student. Men slutligen var det för svårt, och han höll på att komma fast för skuld. Det var då han tog kondition hos ett kommerseråd. Vi reste utrikes tillsammans med dem, han och jag. Jag slet den tiden mycket, svalt och trälade, han hade ingenting att ge mig, och jag hade inte hjerta att lemna honom, som nästan berodde af mig. Jag tänkte på att de mina tjenat i hans förfäders hus, hur skulle jag lemna sonen derför att han blifvit fattig. Jag skulle väl hålla ut i olyckan, efter som jag varit med i lyckans dar. Men med en så elak herre skulle jag inte stått ut.
Kr örn. se: ar>S ä er försågs chrmcsuon af Kongl. Majtt rn-d en lukruÄion; mea d det hivar ten war IKncsueii rilstandigt, eller i InliruÄionerias. tilla:el, at sickf dnf>va någon handel, och nödigt war, at kunna göra en ungeflrlig uträkning unpä aflDchstrn, som skulle anwäNoas, at ökä förrädet as Silfwer och 8pec!e-myn>, ur drog LLu^usn fela denna förmala ning ät en enskillv man, som ätog sig all han.dläKZning och ansgar häruttnnan. I Hftigt bivreg i.amwal til Werkets straka och anseende at, ifrän i66y ärs ingång, alla Kronans Rmtor sinäs gä igenom kaninen, enligt med bäde Kongl. Majus vstoannimnda försäkring, och färstilld befallning derom trl Kammar Loi1c§ium. Ester hand -kades, Lannu-ms rörelse t c' Betjeningen de twänne första a en ej Nills U! birn. s bekoMina deras Lt''e-, öemisar mera a' ^e ta a n? småningom, än brist pä för roende hos Allm a: eten. Af Mnntet, hnaarom Ilan^ur-n wid 1670 ärs början ingick KontoaL med Kronan, och ar S vckehandeln, mäste chancsven redan i bgynnelfrN erfrca hwarjehanda befwäriighe:er. I..om Werket bestreds 1^22 fönvaltningen as Fullmägiiga och (iommiskarierna, hwilke, i mäl af nägon wigt, tilhopa famulanttnwde; och ätflilliga Författningar widtcgos,lämpade esler de owstandigoeker, en utwidgad rörelse nödvändigt med-sör.
En dylik förutsättning kan likväl icke af mig antagas såsom giltig. Den erfarenhet, jag vid sednaste riksdagen vunnit såsom ledamot af dåvar. Exped.Utsk., torde af mig få åberopas såsom grund för min öfvertygelse, att nämnde Utsk. ingalunda kan undgå, altiden tind. skrifvelsen inlaga de af Utsk. i dess utlåt, uttryckta motiver, och derifrån ingalunda på eget bevåg utesluta något som dit hörer; om också i ordalagen någon lämplig befunnen redaklionsförändring rätteligen åligger berörde Utsk. att föreslå, blott grundtanken ej dervid störes eller förtiges. Sådan var, åtminstone under förra riksdagen, den princip Utsk. för sitt åliggande uppfattat, och hvilken jag fortfarande tror vara riktig. Hvad åter sjelfva saken angar, så synes mig förslaget ingalunda äga billighet för sig. Att befria Götheborg från ifrågavar. onus, anser jag för min del alls icke nödvändigt; enär, efter hvad allmänt kändt är, berörde stad äger en den mest lönande rörelse, och en belägenhet, som ovilkorligen måste gynna dess handel. Följaktligen lärer ingen blist på medel kunna rimligtvis åberopas såsom bevekande skäl till en förändring.
MODERN. Är det du, Mårten? MÅRTEN. Det är min broder Nils som anropar den heliga jungfrun. NILS (tänder rökverket under det han läser). MODERN. Hvad ljuflig tröst att höra Herrans ord på heligt tungomål! MÅRTEN. Så Herranom behagligt offer aldrig gifs, som fromma själars bön! MODERN. Som rökelsen mitt hjerta tändes upp af helig andakt! MÅRTEN (bestänker henne med vigvatten). Från syndens smuts din Gud dig rentvår! MODERN. Amen Mårten, jag går hädan, vår konungs ogudaktighet förbjuder mig att genom jordiska gåfvor styrka den heliga kyrkan i hennes magt att frälsa själar; tag du, fromme man, min egendom och bed för mig och mina barn. Bed den allsmägtige vända deras hjertan från lögnen, att vi en gång må träffas i himmelen. MÄSTER OLOF 133 - MÅRTEN (tar emot en penningepåse). Min fru, edert offer är Herran välbehagligt och för er skull skall Gud höra mina böner. MODERN. Nu vill jag sofva en stund för att hemta krafter till det sista sakramentets anammande! MÅRTEN. Ingen skall störa ert sista ögonblick; ej en gång de, som fordom voro edra barn. MODERN. Det är hårdt, fader Mårten, men Gud vill så ha det! MÅRTEN OCH NILS. MÅRTEN (öppnar påsen och kysser guldpengarne). Hvilka skatter af vällust äro icke förborgade i dessa hårda guldstycken! Ack! NILS. Ska' vi gå nu? MÅRTEN. Det kunde jag visserligen göra efter förrättadt ärende, men det är synd om gumman att låta henne dö osalig! NILS. Osalig! MÅRTEN. Ja! NILS. Tror du det? MÄSTER OLOF - MÅRTEN. Man vet inte hvad man ska' tro i rappet! Den ena dör salig på det, den andra på det! Alla påstå sig ha funnit sanningen! NILS. Om du skulle dö nu Mårten! MÅRTEN. Det är inte möjligt! NILS. Men om! MÅRTEN.
I följd hvaraf, och sedan det Öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvituppläst, Hans Eaccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett ifrågavarande emot StatsRådet Hans Excellence Herr Grefve Cederström anmärkta rådgifvande åtgärd höra, enligt ion §. RegeringsFor» men, hos Kongl. Majrt i underdånighet anmälas. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 9 i3o Den 24 Juli* fm. Fredagen den 24 Julii 1829. Plenum klockan g Förmiddagen. Herr Uggla, Carl Wilhelm, hade irilemnat följande, som upplästes: Jag anhåller vördsamt, att få afgifva min reservation uti ett ämne, som vidrördes i Ridderskapets och Adelns Plenum den 2i dennes förmiddagen, och hvars innehåll, till sin utsträckning eller tillämpning, sjmes mig af större vigt att bestämma, än hvartill man vid första uppfattandet möjligen kan besluta sig. Herr Grefve Posse, Arvid, har uti sin eljest lika sakrika, som grundliga och kraftiga vederläggning af en, ifrån Friherre Anckarswärd afgifven, nog ömkelig beskrifning uppå Fäderneslandets belägenhet, sedan vårt nya Statsskick inträdde till närvarande tid, haft det yttrande, om jag rätt förstått detsamma: ”alt han erkände nyttan af en oppositions tillvaro inom vår representation; ”likväl med fullkomligt förkastande af den, ”sorn nu hos oss tillskapat sig, hvilken han ”ansåg icke hafva den förmåga och syftning, sorn vore förenlig med det allmänt ”nyttiga, man eljest från en annan organisation kunde förvänta.” Jag vill äfven minnas, att Herr Grefven trodde på möjligheten af Stjrelseprin - Den 24 Julii f. ni.
Jag instämmer för min del visserligen i den allmänna grundsatsen, att Lagstiftaren och Styrelsen icke böra inblanda sig uti enskilda hushålls - företag, eller lägga hinder för ett fritt användande af enskildas förmögenhet, genom ett oftast skadligt förmynderskap; men ibland den mängd afvikelser från denna grundsats , som igenfinnas uti vår ceconomiska Lagstiftning , torde sådane förbud, som åsyfta att bevara lättsinnigheten och obetänksamheten , dels ifrån en säker förlust, dels ifrån bedrägliga tillställningar, vara på de mest giltiga grunder stadgade och sist böra upphäfvas. Lagstiftaren synes mig åtminstone icke böra lemna skydd ät inrättningar, hvilkas nytta är lika osäker, som de menliga följderna säkra. Af sådan art äro, efter mitt omdöme , alla äfventyrliga spel , och ibland dem således äfv en Lotterier. Alltid beräknade på vinst för ani äggaren och, i följd deraf, förlust för de spelande, inbjuda de desse sednare genom utsigten af en möjligen stor vinst. Vanliga så kallade hazardspel, kunna väl för ett mindre ant al spelande medföra större förluster ; men Lo t' Om fast egendoms försäljning ä Lotteri. 49 Lotterier skada mera allmänt. Uti dem deltaga de mera talrika och vanligen mindre bemedlade Folk Classeme, hvilka mera tryckta af behofven och af omsorgen för utkomst , ofta tillgripa detta skenbara medel att bereda sig en sorgfriare lefnad, genom användande af en tillgång, som , då den påräknade vinsten uteblifver, saknas för en bergning, som ds med arbete och sparsamhet kunnat ega. Hvadden egenteljgen nu förevarande frågan angår, eller om Fastigheters försäljning på Lotteri, är min öfvertygelse, att sådane speculationer, om de lyckas, för Säljaren medföra en vinst, beredd genom andras förlust, samt att, om de, såsom jag anser mest sannolikt , sällan uppfylla Säljarens ändamål, skola de endast leda till oredor och förluster för Löntagare.