Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de i 4:de artikeln af denna bevillningsstadga införda nya eller förändrade föreskrifter angående mantalsskrifnmgarnas verkställighet samt Berednings-, Taxeringsoch Pröfningskomitéernas åligganden, äfvensom om deras åtgiirders och besluts öfverklagande, torde här endast böra anmärkas: att tiden för afslutandet af Beredningskomitéernas förrättningar förlängdes till April månads utgång samt att besvär öfver Pröfningskomitéernas beslut finge anföras hos Kammarkollegium, dit sådana besvär skulle genom Konungens Befallningshafvande insändas. Det i 1812 års bevillningsförordning till bestridande af taxeringskostnader m. m. anslagna belopp, eller i proc. af länets bevillningssumma, ökades vid 1815 års riksdag till en proc. Enligt den vid slutet af -/#/7 och års riksdag utfärdade bevillningsförordjs 18 års ning. utgjorde den bevillning, som Rikets Ständer för åren 1819 med 1823 sig åtogo, bevillningsett årDgt belopp af 2,580,000 rdr banko; och skulle denna bevillning utgå efter samma grunder, som för de nästföregångna åren voro fastställda, dock med tillägg af den konsumtionsoch öfverflödsafgift, hvilken, på sätt i bevillnmgsförordningens 3:dje artikel stadgades, borde erläggas för begagnandet af der uppräknade varor. Utom de föreskrifter, som i nyssnämnda artikel meddelades, innefattar bevillningsförordningen af den '15 Jxdi '1818 nästan i alla hänseenden enahanda stadganden som 1815 års förordning. Lönebevillningen skulle erläggas af alla, som hade högre inkomst än 200 rdr banko. Antalet af taxeringsklasser för bryggare och handtverkare samt andre borgare i Slockholm och Göteborg, hvilkas rörelse och näringsfång egentligen vore rigtade på inhemska produkter och således ej synnerligen beroende af handelskonjunklurerna, ökades från 12 till 14, och högsta afgiften från 266| till 350 rdr banko.
N:o 42, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Rector vid Hudiksvalls högre lärdoms-skola : Bifölls; Nio 43, i anledning af väckta frågor om förändrad reglering af den, åtskilliga hemman i Skaraborgs och Elfsborgs Län medgifna, rättighet till muhlhete å kronoparken Edsmären: bifölls; N:o 44, i anledning af gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:o 19, rörande väckt motion om nedsättning uti postporto-afgiften: Ståndet, som bifallit betänkandet, Nio 19, vidblef sitt beslut och godkände äfven hvad Utskotten i utlåtandet, Nrn 44, yttrat. Från Vällofl. Borgare-Staldet. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial, N:o 130, angående minskning i Utskottets canzli-personal och vaktbétjening: med godkännande af åtgärden, lade Ståndet memorialet till handlingar ne. 624 Prot.-Utdrag, den 5 Februari 1845. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtanden: N:o 42, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Rector vid Hudiksvalls högre lärdomsskola: Bifölls; samt N:o 43, i anledning af väckta frågor om förändrad reglering af den åtskilliga hemman i Skaraborgs och Elfsborgs Län medgifna rättighet till mulbete å kronoparken Edsmären: bifölls; äfvensom Statsoch Bevillnings-Utskottens utlåtande, N:o 44, i anledning af gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:o 19, rörande väckt motion 0111 nedsättning uti postporto-afgiften: Ståndet lät bero vid betänkandet, N;o 19, och utlåtandet, N:o 44. S. D. Föredrogos å nyo Banco-Ut skottets utlåtanden; N:o 40, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets memorial, N:o 26, angående förändrad reglering af embelsoch tjenstemannapersonalen inom banken:
Genom en sådan anordning har motionären ansett flera vigtiga fördelar skola vinnas, nemligen besparing för Statsverket af en icke obetydlig del utaf det belopp, 280,000 R:dr, som nu utgår till lön åt kronofogdarne, och hvaraf endast en del beliöfde användas till löneförbättring åt länsmän och häradsskrifvare m. fl., på hvilka kronofogdarnes göromål skulle fördelas; samt vidare besparing af tid, besvär, kronobrefbäring och kostnader för enskilde, hvilket allt orsakades af den omgång, som nu egde rum till följd deraf, att en mängd angelägenheter, som, ehuru de af länsmännen få ombesörjas, dessförinnan likväl måste hos kronofogden anmälas’ eller varit föremål för Konungens Befallningshafvandes skrifvelse till honom; och har motionären derjemte uttalat den mening, att de få bestyr, i hvilka kronofogdarne numera personligen uppträdde, ganska väl kunde öfverlemnas åt länsmännen. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som efter remiss har att afgifva yttrande öfver denna motion, får till en början erinra om det samband, som eger rum emellan kronofogdetjensterna och landtstatens organisation i öfrigt, och som icke utan det helas betänkliga rubbning medgifver nämnda tjenstebefattningars fullkomliga upphörande. Landets gamla indelning i fögderier ligger till grund för nuvarande ordning inom uppbördsverket, der skatte-debiteringen verkställes af häradsskrifvaren för samma distrikt, som utgör området för kronofogdens befattning med uppbörden, i afseende å hvilken de ock hafva gemensamma åligganden och i viss mån gemensam ansvarighet. Af Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 13. 11 den föreslagna förändringen skulle följa, att det i enlighet med nämnda indelning ordnade uppbördsväsendet komme att splittras i lika många fördelningar och särskilda redogörelser, som det funnes länsmansdistrikt inom länet. Detta skulle ej blott betydligen öka göromålen för häradsskrifvarne, synnerligen genom de sålunda mångfaldigade besvärliga räkenskaperna, utan ock försvåra den Landskontoret åliggande kontroll öfver länets uppbörd.
Kronprinsen numera uppnatt den tilder, som för honom medför behof af egen hofhållning, föreslår att den vid sednaste statsreglering för II. K. II. bestämda unrlerhållssumma 25,000 r:dr matie ökas med 75,000 r:dr till 100,000 r-.dr”, finnes intet ord, som kunde gifva Utsk:s ledamöter någon anledning lill denna förmodan, långt mindre någon bestämd framställning i detta fall. Utsk:s förslag är således en ny motion och jag måste derföre på de skäl, hvilka jag framställt, anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes förklara, huruvida Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna framställa propos. till bifall på nu föredragna StatsUtsk:s utlåt. N;o 38 lista mom. uti det grundlagsstridiga skick, hvaruti det nu befinnes, eller Hr Gr. o. Landtm, med stöd af 55 §:n Riksd.Ordn. anser sig böra vägra nämnde propos. och endast kunna framställa propos. till återremiss på det att nämnde förbiseende af grundlagen må af Utsk. 500 De n 19 Februari f. m. kunna vättas. Sedan Hr Gr. o. Landtm, i detta fall yttrat sin me ning, anhåller jag återfå ordet.
Villo man fråga, hvilka ”synnerligen mildrande omständigheter” kunna förekomma vid ett dråp, föröfvadt med fullt uppsåt och berådt mod, så kunde hrottmålslagskipningens annaler derpå gifva mångfaldiga och tillfredsställande svar. Utskottet vill endast erinra om ett, beklagligen icke sällan återkommande, fall, nemligen det, att en i armod försänkt fader, förtviflande öfver sina barns utkomst, med fullt uppsåt och berådt mod beröfvar deni lifvet, till hvilket brott lockelserna äro större i samma mån som han håller barnen kära. Det torde vara utan exempel att dödsstraff för ett sådant mord på långliga tider tillämpats. Utskottet betviflar icke att den sålunda föreslagna förändring skall, om den blifvcr llikets Ständers beslut, jemväl af Kongl. Maj:t sanktioneras. Den riktning, som uppenbarade sig vid 1848 års riksmöte, att skärpa straffbestämmelserna i det då framlagda lagförslaget, har måhända i viss mån utöfvat inflytande på do, enligt Utskottets tanke, stundom väl stränga straffpåföljderna i nu förevarande förslag, och tilläfventyrs utgjort ett hinder för Kongl. Majk att sjelf ifrågasätta omförmälda, af Utskottet nu föreslagna tillägg. Utskottet öfvergår nu till närmare motiverande af de öfriga förändringar, Utskottet funnit nödiga i den Kongl. Propositionen, och dervid först till afdelningen under rubrik Om mord och dråp, hvars första § ofvan är vidrörd. 2 § stadgar ansvar för försök till mord. På de af Herr Justitie-Statsministern till Stats-Rådets protokoll anförda skäl, har äfven Utskottet funnit försöket till detta grofva brott böra beläggas med straff och ansett att, på sätt föreslaget blifvit, den större eller mindre skada, försöket åstadkommit, hör tagas till grund för straffets afmätande, så mycket heldre som det just är skadan, hvilken tydligast utmärker i hvad mån brottet närmat sig tiil fullbordan, en bevisning, som eljest ofta kan vara vansklig.
I sådant ändamål har Direktionen uppdragit åt Riddarhus-Kamereraren att meddela en utredning af Stifts-kassans årliga tillvext och pensioneringsförhållandena inom stiftet, samt afgifva det förslag i ämnet hvartill han kunde finna skäl förekomma. Till fullgörande af detta uppdrag, har Kamereraren inkommit med ett berättelsen bifogadt utlåtande och upprättat en dertill hörande tabell, hvilka innehålla icke allenast en framställning af inrättningens tillkomst och utveckling samt förslag till förändrade bestämmelser å pensioneringen m. m., utan äfven en utredning af öfrige förhållanden, som vid frågans bedömande böra komma i betraktande. Af detta förtjenstfulla utlåtande jemte dervid fogade tabell, hvartill, såsom redan tryckt och utdelad, Utskottet i öfrigt hänvisar, inhemtas bland annat: Sedan Ridd. o. Adeln år 1738 beslutat inrätta ett Adeligt Jungfru-stift, hvarest Adeliga Jungfrur, emot en stadgad ringa inskrifningspenning, kunde njuta ej allenast all nödig undervisning under uppfostringsåren, utan ock sedermera i all den tid de lefde oförsörjda årligt underhåll, och Drottning Ulrica Eleonora dertill upplåtit slottet i Wadstena samt Konung Fredrik I såsom bidrag lill fonden, den 5 Januari 1747 lemnat ett lotteri privilegium på 3 år, sammanträdde en af Ridd. o. Adeln vald Direktion under namn af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts-Direktion, för första gången den 18 Februari 1747, och beslöt en kungörelse till samtlige Landshöfdingarne med anmodan att hos de i landsorterne boende ledamöter af Ridd. o. Adeln göra föreställningar om deltagande uti Stiftsinrättningen medelst frivilliga gåfvor.
Då i allmänhet församlingarne böra sjelfva underhålla vederbörande presterskap och så stor medellöshet inom hufvudstadens församlingar icke gerna kan förefinnas, att svårighet deraf kan uppstå att genom vederbörande församlingars bidrag bereda tillgång för dervarande presterskaps tillräckliga aflöning, finnér Utskottet, med hänsigt jemväl dertill att staten, genom anvisande af medel till löneförbättring åt Romministrarne i hufvud - Stat s-Vt skot tets Utlåtande, N:o 184. 7 staden, äfven torde anses pligtig att bevilja enahanda förmän åt Komministrarne i andra församlingar, der dessa tjenstemän kunde anses icke vara pä ett emot lefnadsbehofven svarande sätt atlönte, sig böra hemställa, att förevarande motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 Juni 1851. Ank. till Exp.-TJtsk. den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Utlåtandej i anledning af väckt motionangående inlösen för Statens räkning af 200 exemplar af en geografisk statistisk Karta öfver Sverige, jemte beskrifning öfver Riket. (U. A.)
Ständer ett korrektiv emot arrendeanbudens oskäliga uppstegring vara af behofvet påkalladt. Reslämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrätt för förre arrendatorn, hans enka eller barn att, emot erläggande af berörde maximum, öfvertaga arrendet, skulle ock, enligt Rikets Ständers tanka, utgöra en kraftig uppmuntran för redan varande kronoarrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar. De skäl som sålunda blifvit åberopade för införandet af den s. k. optionsrätten i fråga om arrendens öfvertagande, hvilken endast eger rum, då förre innehafvaren lägenheten väl brukat, hafva synts Rikets Ständer ännu ega sådan giltighet, att Rikets Ständer funnit ett frånträdande af de utaf 1845 års Ständer härutinnan uttalade grundsatser betänkligt, äfven om någon ringa förhöjning i Statsverkets inkomster af nämnde egendomar skulle kunna derigenom åstadkommas. Deremot, enär erfarenheten visat, att förre innehafvaren eller den i afseende å arrendets öfvertagande med honom lika berättigade, nästan alltid begagnat sig af rättigheten att få öfvertaga arrendet efter det på föreskrifvet sätt bestämda maximum och arrendebeloppen följaktligen Expeditions-Ulskctlels Förslag lill underd. SkrifveUn N;o i59. 439 sällan bestämmas genom fri täflan, utan hufvudsakligen bero på bestämmandet af berörde maximum, hafva Rikets Ständer, inseende den vigt, som hvilar på nämnda förrättning, ansett det vara angeläget att ett så grannlaga åliggande verkställes på ett fullt ändamålsenligt sätt. Enligt nu gällande föreskrifter åligger det E. K. Maj:ts Befallningshafvande i länen ali, sedan vederbörande kronobeijente hörde blifvit, utsätta ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver' del årliga arrendet ej får gå, samt att de sålunda utsatta beloppen Kammar-kollegii pröfning och fastställelse underställa.
Förordningen af den 2 3 Juli 1803 nyttjade ordalaget: ”inom Lagsagan’’, när fråga är om Spannemålens forslande vissa mil, måtte alldeles försvinna , heldst detsamma väckt talrika tvister imellan Tionde-tagare och Tionde*gifvare, och billigheten syntes fordra, att Tionden fördes inom det bestämda miltalet, utan afseende på, om det vore inom eller utom Länet : af Herr Doctorn och Biskopen Friherre Mörner: att förslaget, det vissa Sockne-Fullmägtige skulle gemensamt med Kronofogden stadga det pris , som borde för Häradet uti Pris-Couranten intagas, ledde till onödig omväg, och voxe öfverflödigt för ändamålet; samt af Herr Prosten Wickblad : att särskildt pris på blandsäd borde hädanefter uti Markegångs-Taxorna utsättas. 3:0 Inom Vällofl. Borgare-Ståndet , enligt Protocollet för den 8 uti innevarande månad,' af Herr Commerce-Rådet Egge: att Justitias-Ombudsmannens rättighet att granska MarkegångsTaxorna icke borde borttagas ; att terminen för Markegångs-sättningarna borde bestämmas till någon - Den 5 Juli. 651 gmi af de efter November följande Vinter-måliader; att föregående årets granskade och faststäfde.
Vid för nyad föredragning biföl lös Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden t N:o 29, i anledning af Herr Rosenblads^ Bernhard, från Ridderskapet och Adeln, till Stats-, BancoOch Bevillnings-Utskotten remitterade Memorial , angående utställande af ett nytt Creditiv , å a Millioner R:dr till Manufactur-Disconten ; N:o 30, t anledning af ej mindre Kongl. Majlts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, af den 4 December 1828, angående Låneun - derstöd till återuppbyggande af Staden Borås, än ock Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, af den 17 i samma månad, angående Lånebiträ; de till Staden Norrköping 5 Prot. Utdrag den 11 Januarii »830. 5j N:o 31 > i anledning af Herr Hembergs från Borgare-Stlndet remitterade Memorial , angående Lån till Staden Uddevalla ; N:o 3a , i anledning af KonglMajit* till Stats - Utskottet den t5 Augusti aflåtna Nådiga Remiss, af en till Kongl. Majit genom J. Gezelius , i egenskap af Fullmägtig för Öregrunds Stad, ingifven underdånig ansökning om Byggnadshjelp för nämnde Stad, efter den derstädes timade eldsvådan; oell N:o 33, i anledning af Kongl. Majit* Nådiga Proposition (ill Pikets Ständer , angående Lane understöd af allmänna medel lill Trollhätte Canal-^ och Slussverks - Bolag , för fullbordande af en Canal - anläggning vid Strams Säteri i Bohus-Län. S. D. Banco - Utskottets Betänkande, Nio 89, i anledning af en utaf Riksdags - Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län väckt motion , att utvexlingen af nya Bancosadlar emot förslitna måtte blifva ombesörjd vid Rikets Ständers Line - Contoir i Götheborg, blef, vid förnyad föredragning, af Ståndet bifallet.
M. i underdånighet anhålla, att, sedan underrättelser örn förhållandet vid hvarje Regemente i detta fall blifvit infordrade, EK. M. täcktes, genom tillförordnade Commissioner, af enahanda sammansättning, som de, åt hvilka Riksens Ständer anse jemkningen af extra Roteringen i Riket böra uppdragas, i Nåder lita vid hvarje Regemente, der behof af förändring katr förefinnas, i vederbörande Rotehållares närvaro, allmänt undersöka, huruvida och i hvad mån utbyte af från Stam-rotarne af. lägsne Hjelp-rotar och deras sammandragande till närmaste Stam-rotar må kunna ega rum; hvarefter desse Commissioner torde böra upprätta samt E. K. M:ts Nådiga pröfning och stadfästelse underställa förslag till ett sådant utbyte; med ovilkorligt iakttagande likväl, att Indelnings-Werkets hufvudgrunder på intet sätt blifva rubbade, samt att hvarken någon tillökning får beredas i de Rotehållare förut åliggande skyldigheter, eller någon minskning åstadkommas i det hemmantal, hvaraf hvarje Rote, efter Indelnings-Werket, består. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrif velter. 299 Nm 374. Uppl. o, godk, hos sam t T, Riks-St, d. 3 Dec. i8r3. flik sens Ständers underd. Skrifvelse, angående Gratification till StatsCo/nniissarien C, Tuli elius, S, A, K.
Då detta mein. ånyo föredrogs hos R. o. Ad. d. 27 Apr. gjordes dervid en mängd anmärkmr, hvarefter ”Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg Consl.- Ulskts mern. böra, i anledn. af de dervid gjorda anmärkmr, lill Utsk. återförvisas, hvilket bifölls.” I anledn. af denna åtcrremiss yttrade Const.Ulsk. i meni. N:o 43: ”Men, då ingen anledn. förekommer, att dessa unmärkarr förklarats utgöra II. o. Jd.s gemensamma tankar, finnér Utsk. sig ej bcrältigadt att, mot innehållet i sednare delen af.Reg.F:s 56 §, åt berörde ålerremisser lemna något till jemkning af förslagen verkande afseende. Med lillkännagifvaude häraf får Utsk. <J4 Den 5 April f. m. tillika anmäla, att de 3 öfriga RiksSt:n till behandling efter grund lagen godkänt meranärande förslag.” R. o. Ad:s prot. Juni I: 567. Då Const.Utsk:s svar förekom hos R. o. Ad. till slutligt afgörande d. 11 Juui f. m. uppstod en ytterligare discussion: ”Hvarefter 11. Ex. hemställde, om icke, enär den af Const.- Ulsk. föreslagna redaclion redan blifvit af de öfriga 3 RiksSlm, till den behandling 56 § Reg.F. stadgar, godkänd, R. o. Ad. behagade äfven för sin del uti enahanda beslut instämma. Bifölls.” Vid 1823 års riksdag föreslog Const.Utsk. i mern. N:o 10 upphäfvandet af 8 mom. 4 § i Tryckfr.förordn. om indragningsmakten. 1823. R. o. Ad:s prot. Maj. sid. 415.
Utlåtandey i anledning af väckt motion, angående dagsverksskyldigheter för hemmansegare å ön Hven. (I. A.) Riksdagsfullmägtigen MånsPehrsson frän Malmöhus Län har uti memorial, sorn af Bonde-Ståndet blifvit till Stats-Utskottet remitteradt, anfört, att, enligt contract af den 20 November 1688, hemmansegarne å den till Rönnebergs Härad af ofvannämnda Län hörande ön Hven åtagit sig att, emot åtnjutande af sex dalers Silfvermynt afkortning i räntan för hvarje 3/B mantal, utgöra arbetsskyldighet till den på ön belägne Kungsladugården Uranienborg, hvilken arbetsskyldighet genom 2:ne af Kongl, Mapts Befallningsbaf - Stats-Vlskottets Utlåtande, N;o i98. vande i Länet år 1811 utfärdade och af Kongl. Kammar-Collegium den 13 Maj 1813 fastställde Utslag blifvit bestämd till 22 ökeoch 45 dränge-dagsverken af hvarje 3/s mantal. Denna dagsverksskyldighet, hvilken i sednare tider, enär arbetet icke vidare varit vid Kungsladugården behöfligt, utgjorts med penningar efter markegångspris, vore emedlertid numera i högsta måtto betungande; och hade t. ex. lösen för den på 5/32 mantal belöpande dagsverksskyldigheten år 1838 uppgått till 65 R:dr 22 sk. 2 r:st. Banco.
Jag medgifver, att omständigheter kunna inträffa, som i vissa fall göra det betänkligt, att tillåta ofvannämnde köpare att sjelfve vittna; men då jag tillika besinnar, att en mängd lönnkrogar genom ett dylikt stadgande snart skulle försvinna med alla de svordomar, slagsmål och brott af nästan alla slag, som nu fräckt utöfvas i desse afgrundsnästen, så tvekar jag icke längre, att, efter mogen öfverläggning och fullkomlig öfvertygelse, påyrka, att köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må sjelfve derom vittna; tjr så länge som köparen icke får vittna, skall lönnkrögaren hädanefter som hittills i de flesta fallen onäpst få fortfara med sitt afskyvärda handtverk, att demoralisera och i grund ruinera drinkaren samt försänka hans hustru och barn i armod och nästan oberäkneligt elände. Må vara, att den enfaldige någon gång, genom tillståndet för köparen att vittna, till minuteringsbrott skulle kunna förföras af den listige, så bör han åtminstone derigenom erhålla en kraftig varning, att för framtiden taga sig till vara samt afstå från denna nesliga näring, som förr eller senare leder till ofärd och förebråelser f — och hvad det ändtligen beträffar den erfarne och slipade lönnkrögaren, så tycker jag, att man icke< synnerligen behöfver oroa sig, om han omsider och någon gång genom detta stadgande skulle träffas af det ansvar, som han tillförene genom mångåriga konstgrepp förstått alt undvika. För att likväl förebygga det rysliga menederi, hvartill en köpares vittnesmål kunde föranleda lönnkrögaren, önskade jag tillika stadgadt, i öfverensstämmelse med Herr Lejflers förslag i ett af de sammansätta TJtskottens Plena, att lönnkrögaren i dylika fall aldrig ålades värjemålsed, utan först då till ansvar fälldes, när 2:ne köpare, på en gång närvarande, genom sina sammanstämmande vittnesmål bestyrkte lönnkrögarens förbrytelse.
Vid banan M 4 — lika Söderhamn och Hudiksvalls — finnes denna kost - mynt pr mil, men anmärker dervid »alt station och rörliga materielen äro beräknade för en så ringa trafik, att icke samma materiel kan användas för tvänne efter hvarandra gående tåg», då jag deremot, såsom förut är anfördt, beräknat allting för så stor trafik, som lemnar 5 °/0 på anläggnings-kapitalet, saint dertill förlagskapital för trafikens påbörjande m. m. *) Så har, bland annat, afseende ej fästats på den större onyttiga egna vigt, uppgående till omkring 24 centner, som iokornotiver med samma dragkraft erhålla, till följd af ökad bredd och gröfre dimensioner, för hvar l/2 fots tillökning i spårvidden, samt det större motstånd, lokomotiverna och vaguarue vid bredare banor göra i banans kurvor m. m. Ifi Stats-Utskoltets Memorial JVi 77. nåd intagen med 16 R:dr 28 öre och, om man tager medium af de verkliga utgifterna vid dessa båda banor, till i det närmaste 16 R:dr 50 öre*). Uti det föregående har jag, så tydligt som det varit möjligt, sökt utveckla och förklara de grunder, hvarpå Tab. 2 är uppgjord, för att på samma gång göra ämnet fattlig t äfven för icke »män af facket» samt möta och möjligen förekomma inkast, föranledda af missförstånd. Att invändningar och anmärkningar emellertid emot hvarje uttalad åsigt med befogenhet kunna göras, ligger i sakens natur och kan ej förefalla oväntadt, då man vet hurusom samma föremål, sedt ur olika synpunkter och i olika dager, ofta får ett helt olika utseende för samma betraktare och ännu mycket mer af flera med olika individuel uppfattning. Jag önskade blott att de anmärkningar, som icke torde uteblifva, måtte dikteras af samma motiver som mina, — begäret att upplysa och gagna.