Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fordringarnn på griindlighet i utbildningen h a h a under denna tid alltmera ökats, så att elevkursen, som i början r ' äckte ett år, numera allmiiint utsträckes till tre, i några lasarett t. o. in. till fyra. Till denna utbildning hör, förntoin föreläsningar i anatomi, patologi m. fl. teoretiska öfningar, Sfven en tids arbete i lasarettens kök för inhemtande nf sjulrmatlngning, i dess tvättstuga för att lära dar förekom'. I, \ mande sysslor, samt j syatelieren för att sedermera kunna skara tili .och förfärdiga en del vid olika tillfallen nödiga plagg åt de sjuku. Båda dessa färdigheter k o m a särskildt till nytta rid sjukvard i fattiga hem, där sköterskan ofta nog få.r hjiilpa pH alla h811. Särskildt beaktansviird iir arbetsfördelningen inom lasaretten, där öfversköterskan har en, jemfördt med vara förhiillanden, ofantligt sjalfstindig stiillning; hon är nämligen styrelsen direkt ansvarig fi; r ordningen och &amp; betet inom lasarettet, för alla sina underordnade, samt för det punktliga utförandeb af 1ii.karens föreskrifter. De imderordnade sköterskorna och eleverna antagas endast p&amp; hennes förord och hon har en ganska stor myndighet öfver dem, iiger bestämma deras arbetstider, ledighet, förflyttning m. m. d.; men i händelse af dåligt uppförande frtin deras sida, kan hon dock endast arunäla förhiillandet hos styrelsen, som ensam antager och afskedar såval öfversköterska som öfriga slröterslcor. Läkarens tid och krafter kan s h n d a h g t n e r iin hos oss odeladt ägnas åt patienternas sjukvård och den därvid nödiga bebandlingen; på detta område Gr han naturligen oinskränkt herre och äger fordra den punktligaste lydnad.
När salpetersyran i luften förenades med amoniaken, uppstod stark köld, liksom när man löser salmiak i vatten. Mayow satte samtidigt salpeterbildningen i samband med en viss beståndsdel i luften "particulæ nitro-aëreæ", som är verksam vid förbränningen, metallernas förkalkning samt andningsprocessen. Han visar att en del af luften är oduglig att underhålla förbränningen, men anser att solljuset förmår återbilda de particulæ nitro-aëreæ, som förbrukats vid förbränningen. Äfven Boyle hade förvissat sig derom, att något borttoges ur luften under förbränningen. Black visade 1757 att kolsyra uppstår i luften genom andningsprocessen, och trodde att denna bestod i luftens förvandling till kolsyra. Den engelska forskningen var, som man af det föregående finner, på rätta vägen till lösningen af problemet om luften och dess förhållande till förbränningen. I andra länder, i synnerhet i Tyskland, rådde deremot de besynnerligaste åsigter om luftens betydelse och natur. Boerhave trodde (1732) att kroppsvärmen kom af blodets rifning mot kärlväggarne och att andningen af luft hade till ändamål att afkyla blodet i lungorna, der det utsattes för den starkaste friktionen. Först under 1770-talet utbildades riktiga åsigter om luften genom forskningar af engelsmannen Priestley, svensken Scheele och fransmannen Lavoisier. Redan 1771 hade Priestley funnit att växterna förmådde göra sådan luft, som ej kunde andas, ånyo duglig för respirationsprocessen, eller att luften innehåller en beståndsdel, söm underhåller lifsprocessen, och att växterna kunna af kolsyra bereda denna luftens beståndsdel. Den 1:sta augusti 1774 framstälde han ur qvicksilfveroxid syrgas i rent tillstånd. Syrgasens nödvändighet för förbränningen och andningen visade Priestley väl, men han antog att syrgas var luft befriad från flogiston samt att luften utgjordes af tvänne gaser, flogisticerad och deflogisticerad luft. Den flogisticerade luftens natur af en särskild gas visade skotten Rutherford, 1772, på det sätt att han med kalilut borttog kolsyran ur den luft, hvari djur respirerat.
Sig likväl finna ”betänkligt” att lemna nådigt bifall till denna underdåniga anhållan såsom ”stridande emot Kongl. Brefvet den 27 November 1772, hvarigenom de allmänna verk och Embetsmän, som hade egen fond att tillgå, blifvit från åtnjutande af portofriheten undantagna.” Det i detta svar åberopade, till Kongl. f. d. Kansli-kollegium expedierade bref innefattade dock ej något stadgande i afseende på sådane embetsverks skyldighet att betala postporto för de af dem mottagne bref, utan innehöll endast ett af då framställda förslag till förekommande af bref-friheteus missbrukande föranledt förklarande: att Kongl. Maj:t pröfvade bäst och säkrast, att antalet af fribrefsböcker, så mycket möjligt vore, inskränktes, samt att det för en orygglig grundsats antoges, att allmänna verk och embetsmän, som hade egen fond att tillgå, blefve undantagne från åtnjutande af portofrihet. Till följd af det Fullmäktige sålunda i nåder meddelade svar, hade Postverket allt sedermera, efter afgifna räkningar, erhållit godtgörelse för det enligt posttaxorne belöpande porto för alla sådana bref, som varit i fribrefsböcker införda och af Riksgälds-kontoret från Stockholms GeneralPost-kontor utbekommits; och hade Riksgälds-kontoret dessutom, under sednare åren, jemte den vanliga lösen för mottagne rekommenderade bref, Stati-Utikottets Utlåtande, N:o 49. 3 godtgjort den numera föreskrifna så kallade assurans-afgiften för alla till detta verk ankomna dylika bref, derför denna afgift icke behöft å afsändningsorten betalas. Men då 1772 års Kongl. Bref, emot hvilket den för mer än 60 år tillbaka sökta befrielsen för
N:o 12 influtna förslag i afseende på spisqvarter, der mat, porter och öl hållas till salu, minska brännvinssupandet, så skulle jag visserligen vara den förste som biträdde det. Jag kan likväl ej neka, alt jag i Utsk. bi träd t majoritetens åsigt, att äfven de skola betala bevillning. Detta beslut fattades dels på de skäl, som Hr von Rosen under discussionen här anfört, och dels till följe af de missbruk, som redan här i staden med sådana spisqvarter ägt rum. Det upplystes nemi. under discussionen i Utsk., att åtskilliga sådana värdshus funnits i Stockholm, och bland annat äfven eli vid Svartmangalan. Der tillgick det så, att uti 7o Den 3 October c. ra. ofra våningen spisades middag och på nedra botten var krog, der middagsgästerné logo så mycket brännvin de behagade. Det har funnits ett annat dylikt värdshus, der man spisade middag uti det yttre rummet, men de, som åslundade att taga middagssupen, fingo den uti det inre rummet. Brännvinet stod ej pä bordet, det var den enda skilnaden. Utsk. trodde det ej vara lämpligt, att de, som drefvo en näring, för hvilken de sjelfve blygdes, skulle vara fria från bevilln. derför. På dessa grunder hav jag varit af samma tanke med Utskrs majoritet, och skulle gerna öfvergå på den motsatta lanken, om jag kunde tro, alt en enda sup brännvin derföre mindre söps. [Jr Ribbing: Det af Grefve Hamilton uppgifna exemplet är visserligen rätt bedröfligt; men orri också ett sådant exempel finnes, så hoppas jag likväl, alt flera motsatta skola kunna uppgifvas; således tror jag mig ej, på grund af Gr. Hamiltons anförande, böra afstyrka hvad Utsk. uti betänk. N:o 12 föreslagit, under förhoppning att det i en icke ringa mån skall bidraga till nykterhetens befrämjande. Skulle något missbruk med sådana krogar försökas, så lärer det väl ej blifva svårt att upptäcka det, och då kunde en sådan inrättning särskildt beskattas för brännvins-minuteringen. Gr. Mörner:
Jag anser, lika med den siste värde talaren, ali SlalsUtsk. ej äger grundlagsenlig rätt, att med ett anslag förena ett sådant villkor, som det här ifrågavar., hvars antagande skulle förutsätta en handläggning af ekonomiska ärenden, hvilka tillhöra K. M. ensam att afgöra, och således ej kunna af R. St., annorlunda än i önskningsväg, framställas. Skulle man äfven ingå i hufvudsaklig pröfning af detta villkor, vore jag jemväl derom af samma tanke, som den siste talaren. Jag tror att, i händelse en täflan emellan flera theatrar här skulle uppkomma, icke ens någon vinst för en enskild theater stöde att vinna, hvaremot det säkra vore, att publiken i det hela skulle förlora. Öfvertygelsen derom kan jag ej frångå. Hr Hjerta: Det må i sanning anses ytterst vågadt, att jäfva den åsigt, som blifvit framställd af en så sakkunnig och competent domare i denna sak, som H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, isynnerhet då det är ett ämne, deri hans egen erfarenhet bör kunna gifva fullständigt utslag. Må det likväl tillåtas mig, att, i afseende på hvad den värde talaren yttrade om omöjligheten för den K. Theatern att bära sig utan särskildt anslag, erinra att, om jag icke bedrager mig, gaf den K. Theatern under den tid, Hr Gr. Löwenhjelm var dess directeur, ett öfverskott, som var vida större än det nu ifrågavar. statsanslaget; och, såsom jag tror, var denna tid till och med den enda, då theatern gifvit något öfverskott. Hvad åter beträffar samme värde talares yttrande i afseende på verkan af täflan, nemi. att Theater-directeurerne endast skulle söka att nedgräfva sig i dyn under hvarandra, med 6 H. 8o 634 Den 13 Maj c. rn. åsidosättande af smak oell anständighet; så vill jag ej heller, i denna omständighet jäfva lians erfarenhet och omdöme.
Län, Anders Nordmarks motion, om inskränkning af den nuvarande tillåtelsen för ynglingar bland allmogen, alt vid 18 års ålder ingå äktenskap; N:o 32, öfver Riksdagsfuilmägtigen Johan. Z?r!essörts ifrån Stora Kopparbergs Län motion,. 0111 förändrade föreskrifter, rörande den undersök nirig; sorn bör föregå, innan sjelfspillingar må begrafvas; N:o 33, öfver Riksdagsfuilmägtigen ifrån Östergöthlands Län; Botvid Jons om förslag till vissa föreskrifter, i afseende på tiden, inom hvilken ransakning öfver häktad person borde företagas m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutiomUtskottets den 2tt dennes på bordet lagde memorial, N;o 4. mec^ uPP"iR & af samtlige RiksStåiiden godkända grund lagsändringsförslag, fann Ridderskapet och Adeln samina memorial endast böra lärkas till handlingarne. S. D.. Remitterades till EagJQisHoftet' t vänneden 21 dennes'på bordet lagde motioner, af Friherre Boije, Ludvigy 1:0 Med förslag, till preliminairie åtgärder för slutliga pröfningen oelh afgöraiulet af det utaf LagComilen utarbetade förslag till ny Lag; 2:0 Om underdånig anhållan hos Kongl,. Maj:t, att de utii Högsta Dbmstolen, vid'granskningen af. LagGomitens förslag; tilli ny Lag;, hällne' I 13 Fröt. Ut dr. d. i5 April 1834- Protocoll, måtte till trycket befordras; tillika med de i anledning af denna motion, i dag afgifne yttranden. S. D. Afslog Ridd ersk apel och Adeln Allmänna Besvärsoch OcconomieUtskottets den x5 dennes på bordel lagde Betänkande N:o 33, i anledning af väckt motion, angående rättighet för en beväringsskylldig att annan duglig karl i sitt ställe insätta, S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch Oeconomie
Fyra utgöra domfört antal, derest alla om slutet ense äro, funnit Kämners-Rätterne i Stockholm uti nyssnämnda gröfre brottmål samt Rådstufvu-Rätterne i allmänhet uti dessa och alla andra mål, utan några vådliga följder för en Bihang till Riks^St. Prut. ig!7—iSjrS. 10:dt Sami. N:r 98, 99. 778 Riksdags-Beslutet'. behörig lagskipning, kunna vara domföre då Trenne Ledamöter deruti såsom Domare deltaga, håfve Vi förändrat ifrågavarande §. till följande lydelse: ”A Häradsoch Lagmans-Ting, så ock vid ”daga syn i Jordatvist, må ej dömas, ther ej ”Sju i Nämnden äro. I Kämners-Rätt mage Tre ”döpaääfven i the Städer, ther Kämners-Rätt ”eger brottmål afgöra, som å Ära och Lif gå. ”Rådstufvu-Rätl vare ock Domför ther Tre i ”Rätten sitta. I Hof-Rätt måge ej färre än Fem ”Ledamöter döma i mål, sorn å Ara och Lif gå: ”1 andre mål måge Fyra Ledamöter utgöra dom”fört antal, ther alla om slutet ense äro.” Till den i Nåder förordnade Lag-Kommitéen Viar Kongl. Majit täckts öfverlemna Vårt u-j ti Skrifvelse den 9 sistlidne Maj framstälda underdåniga Förslag om vissa nya åtgärder då Förmyndare skola förordnas. §• 33- Den länge allmänt förda klagan Öfver brister i de nu gällande Konkurs-Författningar, såsom icke nog tydlige och bestämde samt ej heller nog kraftige till förekommande af ett otili börligt gäckande å Gäldenärers sida af Fordringsegandes rätt, liar gifvit Kongl. Majit anledning att låta genom den tillförordnade Lag-Kommitéen utarbeta samt, utan afbidan af hela deri öfriga Lagstiftningens fullbordande, till Oss öfverlemna Förslag till en ny Konkurs Lag:
Lindberg. 4.0«) 32 Afskedade Magazinsförv. Öfver-Insp* P. D:o G. Meurk. 226' 32 _ D:o Littorin. 1C6 32 Enkan Sonntag. CG 32 — D:o Flodin. ' 5o _ _ D:o Nordström. 24 —. D:o Enegren. GG 32 D:o Wahlberg. 5o — -— D:o Alm. 2Ö . _ D:o Jönsson. iG , — D:o Westerberg. iG — D:o Runström. 16 D:o Blomberg. iG _ — D:o Cederhvärff. 24 —. D:o Hellstrand. 5o —- Afskedade Kammardrängen Lidren. 5G I 2 — Enkan Erfass. 25 Brämimästaren Troselius. i33 16 —. Dranksäljaren SaUhemus. CG 32 _ Bryggaren Fröling. 56 Bränner idrängen Skånberg. 3o Enkan Ståhlberg. 16 D:o Låstbom. 16 D:o Söderström. 16 — —* Läge r k ä 1 la r dr ä n g en Hudding., 3o Enkan Ingelius. 24 D:o Strömberg. iG D:o Carlström. 16 —. — D:o Lind. iG .1— D:o Hultman. 16 _ D:o Lundström. »6 _ D:o Hedberg. 16 —. — Dro Bergenzaum. 66 32 — D:o Padenheim. a4 Vaktmästar Boström. M — —. Bränneridrängen Östergren. 24 Enkan Brita Flygare. *6 Samma — &U. ifj.
N:o 61, ang:de Riksg:s-kont:s förvaltning under den sedan början af 1847 oell 1848 årens riksdag förflutna tid. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagde utlåtrn. N:o 62, i anledn. af väckt motion om magistrats-personernes ersättning för eller befrielse från deltagandet i ränteri-inventeringar; och N:o 63, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de tio års förlängning af det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson uplåtna arrende af Motala kungsfiske och Mjölnqvarn i Östergöthlands län. Vid föredragning af SiatsUtsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda utlät. N:o 64, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de anslag för beredande af rättelse _ lili beräknandet af salpeterhjelpen inom provincerne Småland och Öland, lades detta utlåt, ånyo på bordet, uppå begäran af Frih. Raab, Adam Christian och Frih. Cederström Rud. Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 11, i anledn, af Bonden Carl Magnus Jonssons i Bistockskulla ansökning om eftergift af öfverränta för diskontlån. Vid föredragning af BankoUtsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 12, med upgift om och huruvida någon del af den sedan 1848 års början uplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande, begärdes af flere ledamöter att detta mern. måtte ånyo bordläggas, hvarjemte Gr. Lagerbjelke, Gustaf, yttrade: Jag anhåller vördsamt att nu föredragna betänk., måtte sättas fremst på förcdragmslistan till plenum nästkommande Lördag. 396 Den 12 Mars e. m. Häruti instämde Frih. Palmstjerna, Carl
Tjensteman, skicklig och passande såsom Bokhållare eller Kamererare, kunde ej alltid vara fullt lämplig till befattning i nästföljande grad och borde derföre icke, för att komma i åtnjutande af högre lön för tjenstgöring, som han möjligen saknade tillräcklig förmåga att till verkets fördel förrätta, tvingas att frångå plats, der han vore för verket nyttig, men hvarvid han nu icke kunde rättvisligen bibehållas, då tillfälle saknades att tilldela honom behöflig och afven förtjent löneförhöjning. Då, inom ett sådant yerk som Banken, göromålen kunde på de särskilda tjenstemännen i allmänhet ganska lätt så fördelas att, för bestridandet af tjenst i lägre grad, samma omdömesförmåga i vanliga fall toges i anspråk, som för handläggningen af göromål tillhörande tjenstemännen i näst deröfver varande grad; och då redbarhet och ordning vore oeftergifliga vilkor hos Bankens samtlige tjenstemän, hade tjenstemännen, under sådana förhållanden, skäliga anspråk på den uppmuntran för lång ocb berömvärd tjenstgöring, som endast genom löneförhöjaing kan honom beredas. Detta mål ernåddes lättast, derest lönen inom hvardera af dessa tjenstegrader, efter vissa års tjenstgöring inom graden, höjdes, först med halfva skilnaden emellan lägsta lön i graden och lägsta lön i nästföljande grad och sedermera, efter ytterligare vissa års tjenstgöring, med hela skilnaden emellan omförmälda löner, så att tjensteman i bokhållaregrad slutligen uppnår lägsta lön i kamereraregrad och tjensteman i denna grad lägsta lön i högsta graden.
En värd ledamot har fästat uppmärksamheten derpå, att man icke bör fästa sig vid den olikhet eller den divergens, som lian kallar det, hvilken kan äga rum emellan auctoriteters yttranden, och de meningar, som af R. St. framställas till K. M. För min del skulle jag tro, att det, hvarpå man egentligen bär göra afseende, är, hvad som är rätt och billigt, ulan att fästa sig vid om det divergerar, eller sammanstämmer med den enas eller den andras framställningar. Når man dä finner, att de auctoriteter, som yttrat sig, hafva varit i tillfälle alt lemna bättre upplysningar, och alt känna förhållandet bättre, än den fraclion af R. St., som utredt målet, och på hvilken R. St. alltid hufvudsakligen måste förlita sig, så skulle jag tro, att det är nödvändigt alt fästa sig vid hvad sålunda finnes rätt och upplyst vara, utan afseende på än den ena och än den andra consideralionen. Hvad särskildt angår denna fråga, så tillkommer ännu ett skäl, hvarför jag anser det vara rätt att afslå den, hvilket ligger deruti, att det icke torde vara lämpligt, att skilja en af de mänga särskilda rättigheter, som tillhöra presterskapets aflöning ifrån de öfriga, och särskildt handlägga frågan derom, utan om någon förändring uti presterskapets aflöning skulle ske, så borde väl frågan be - Den 28 December. 673 behandlas i sin helhet. I synnerhet anser jag det icke vara rätt att lägga skatter pä den ena medborgaren, och taga dem ifrän den andra, så framt icke derigenom något stort ändamål vinnes, nemi. en ändamålsenligare allmän lönereglering. Gr. Frölich: Det skäl, som den siste värde talaren nu sednast anförde, och som jag icke vill bestrida kunde ligga äfven onämndt inom hans förra yttrande, är så allsmäktigl bjudande, att jag icke har någonting att deremot invända. Så fort sora frågan är om att betrakta saken ur rätt synpunkt, så skall åtminstone jag icke vara den siste att medgifva K. M:s rättighet och pligt, att icke göra afseende på R. St:s framställningar.
Uti det nya förslag, som nu är under pröfning, är i närmaste öfverensstämmelse med förra kommitté-betänkandet antaget, all varor na i stadgad ordning må kunna jemväl såsom transito-gods landvågen införas, samt alt förpassning må kunna erhållas till hvilken ort som helst i det andra riket, der förtullning kan ega rum. För min del motsätter jag mig icke denna med en vidsträcktare handelsfrihet öfverensstämmande förändring. Ehvad förtuliningsorten är belägen på längre eller kortare afstånd (rån gränsen, hvilar kontroll-säkerheten alltid lika mycket på uppmärksamheten hos tulltjenstemänen i afsändningsoch destinationsorterna.» »Alt kommittéen, beträffande delta slags bandelstrafik, uti § 2 föreslagit befrielse från transito-afgift, finner jag mig, på derför af kommiltéen (pag. 52—53) anförda skäl, böra till nådigt godkännande hemställa.» »Med bibehållande i § G af den i nu gällande förordning gifna tillåtelse att öfver gränsen tullfritt medföra så väl utländska sorn Svenska eller Norrska tull-underkastade varor i mindre partier, har kommittéen trott sig böra för några artiklar minska qvantileterna, i öfverensstämmelse med hvad 1846 års såmedelst att maximi-qvantiteten för ospecificerade varors värde blifvit nedsatt ifrån 10 till 5 Riksdaler silfver.
Och dä tillräckelige antal Läntagare utåt» sädan kungörelse icke saknades, behöfde Fullumqkige wisterligen icke ätnöjas med anora willtor och Länedocumenrer, än som, efter föregången granskning af Fullmägtige, i alla fal! gillades eller söreskrcfWvs; men skulle ett sadant förhällande, oaktadt någon lik wäl kunna mistränka Fullmägtige, att haswa gjort afseende pa relationer, har en sadan m,stranka icke kunnat undanrödjas genom cu alliuän kungörelse om uclaningarne. z:o Att län icke annorledes,' än efter skriftcliaa ansökningar bordt meddelas, hwarigenom Rikets Högloft. Ständer och Revisorer med mera rrllförlitelighet skolat kunna utröna huruwiva Contoirers säkerhet och förmän wid alla tilifällen blrfwit bewakade. Dä någor län icke titan söregängen anmälan och Fnllmägliges bifall bliswit bewiljadt; samt an» retning öfwer sä rväl documcnler som wrlkoren blifwit förd, har Fullmägtige synis wara öfrverflödigr, ali befw-ra Läntagare med skrifteliga ansökningar, sedan förhällandet i alla sall baft inhemta» af Lane» handlingarns, Le der altid för Rikets Högloft. Ständer och Revisorer till närmare ffärskädande hällas i beredskap. 4:0 Alt endast Z procents ranta blifwir fordrad, da likwist esker hwad Högloft. Slars Utskottet anea» git L procent eiler manlig ränta skolat kunna erhällas, hade kill grund, dels alt Eomoirct ej siclft hrralre 1024 Den!8 November. betalte högre ränta, och dels att för andre utlåningar frän Publiqve Werk, dä de ställas pä korrc upsägnings-kid och emot Hypolheques, wanligen högre ränta, än Z procent icke erläggeö< Z:o Akt uti de för
Men då hon fick se hvem det var, böjde hon vänligt på hufvudet och helsade honom med sin vanliga rodnad och sitt strålande småleende, som skulle varit mycket intagande, om hon ej på samma gång omedvetet rätat på sig och sett så spotsk ut i ögonen. De fortsatte nu tillsammans gatan upp. Han gick till höger, och om det varit en annan ung herre, skulle Cecilia alldeles bragts ur humör härigenom, men nu brydde hon sig ej derom. Det var någonting »särskildt» med herr Vigert, så olikt alla andra hon kände. »Nå, fröken Cecilia», sade herr Vigert, sedan han tackat henne för sist och helsat henne från familjen Hedenstam, »hur är det med Burströmska målet? Har ni avancerat långt deri?» Han vände sig emot henne och hans ögon glindrade, medan små skälmska linier började spela kring mungiporna. Cecilias ansigte mulnade och hon höjde otåligt på axlarna. »Ack, tala icke med mig härom, ni vet ej hur det förargar och plågar mig. Ingenting kan ju göras dervid, hur man än försöker! Jag har talat vid min bror, och han säger precist som farbror Conrad, att det vore en dårskap att stämma Burströms, att man kanske bara skulle åstadkomma ledsamheter dermed!» Herr Vigert skrattade. »Nå, man kan då säga att ni blifvit rigtigt stukad, fröken Cecilia! Nu kan ni förstå hur ohjelplig saken är, när till och med er bror, den renaste, ädlaste, vackraste och bästa jurist som finnes, icke kunnat uträtta ...» »Nej, skämta icke!» afbröt honom Cecilia häftigt. »Denna sak har gjort mig mera smärta än ni kan förstå. Jag känner mig så hätsk, så upprorisk, derför att ingenting kan göras för det rätta, jag vill anklaga någon, men jag vet inte hvem eller hvad. Jag känner att det fins en slapphet någonstädes, men jag vet icke om det är i lagen eller hos mig sjelf eller hos bror Edward, eller kanske hos alla rika gent emot de lidande. Förstår ni hvad jag menar? Den är så obeskrifligt pinande, den der känslan af någonting disharmoniskt, ofullkomligt, som man känner, men inte kan definiera!