Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit och RvSnatt erlagde Lewillning för Set föregäende äret, hwarwid blott de närwarande mä röster afgifwa. Electorevne deremot rosie per Lapita. cvmröstningett werkställeS altid Med slutna sedlar. 4. Mom. Här torde böra bestämmas at den Lector eller Ledamot af Academie - Staten, som ibland det utsatte antalet Presier wäljes till Taxerings.Lcdanrot, icke behöfwer wara af Preste-StZndet. 6. Mom. Lika som Prester och wälkände Borgare fä waljas till Taxeringsman utan at wara bofaste, sä böra afwcn Magistrats Personer i lika predikamenl kunna waljas. 4. Mom. Dä Lector» och Ledamöter inom Aeademie-Staten alltid anses såsom hörande till Preste-Ständer, kan Utskottet ej tillstyrka antagande af denne Anmärkning. 6. Mom. Ester Utskottets tanka, böra ej blott Prester och wal kände Borgare samt Magistrats Ledamöter, utan äfweN andre lika wal kände Jnwanar< i Stad, fastan de icke 676 Dm 22 September. 7. Mom. Skabg-»idet, att hälften af Taxeringsmaiinen skola ärligen ombyras, kan icke wcrkställas i Städer af Fjerde och Femte Clasierne, hwarest Taxeringsmännen aro Nio till a,ifakt; detzuroni är nied Sala ett särskildt forhällande» som fordrar ett egit stadgande för denna Stad. ib. Mom. i stället för orden: Gälla ock för Städer kunde bättre sättas: Gälla ock i afseende pä Taxerings, Lommittee i Stad rc. 5- §. Andra Momentet lemnar rättighet att afsäga sig för. äga hus eller jord, kunna til! Taxeringsman wäljas.
Pilten genmälte: »sätt dig upp på min rygg!» Svennen gjorde såsom honom var tillsagdt; men i detsamma skiftade pilten sin hamn, och blef till en stor, stor hök, som for genom luften, och stadnade icke förr än de kommit till ön, såsom vallaren äskat. Svennen gick nu upp i borg-stugan, och begärde tjenst. »Hvad är din färdighet och idrott?» sporde köksmästaren. ’Jag kan gå vall med fä!’ genmälte vallaren. Köksmästaren sade: »Jätten behöfver nu en vallare som aldra-bäst; men tilläfventyrs går det dig såsom det gått de andra; ty om du mister något kräk, gäller det ditt lif.» Svennen tog till orda: ’detta tyckes mig vara ett hårdt vilkor; men jag vill antaga det’. Då bad köksmästaren honom vara välkommen, och sade att han skulle börja sin tjenst den andra dagen. Svennen gick nu vall med jättens fä, samt sjöng sina qväden och klingade med sin pingla såsom hans sed var. Men konunga-dottern satt vid vind-ögat och lyssnade, samt vinkade tillika åt honom, det han icke skulle låta märka sig. Om qvällen lullade vallaren åter hem ur skog. Då kom jätten gåendes emot honom, och sade: »du är i stället för den som fattas»; men intet kräk var borta, huru jätten ock ville räkna. Nu blef tussen vänlig, och mälte: »du skall blifva min vallare, i all din dag.» Han gick derefter bort till sjö-stranden, lossade sitt förtrollade skepp, och rodde tre gånger omkring ön, såsom han plägade göra. Medan jätten var borta, ställde sig konunga-dottern vid vind-ögat, och qvad: »I natt, i natt, du vallare-man! går molnet undan min stjerna. Och kommer du då, så blir jag väl din, min krona ger jag dig gerna. Vallaren lyssnade till sången, och förstod, att han borde komma om natten och befria konunga-dottern. Han gick så bort, utan att låta märka sig med något. Men när det blifvit sent, och alla sofvo sin djupaste sömn, smög han åter fram till tornet, ställde sig nedanföre vind-ögat, och qvad:
Att det vore bättre att hafva inga åklagare, än de närvarande LandsFisknlerne, är en åsigt, som jag icke kan dela. En Landshöfding, om lian ock använder all möjlig upmärksamhet på vidmagthållande af Lagarnes kraft, skulle likväl icke äga verktyg till beifrande af vissa förbrytelser, dem KronoBetjeningen icke hinner efterse, såsom om allmogen blir lidande å falska målkjäril, eller om en eller annan Etta finnes med deg ihopsmetad på handelsvigterne o. s. v. I anledning deraf hyser jag det fullkomliga förtroende till Regeringen, att den icke skall lemna Landshöfdingarne utan medel för en sådan eftersyns möjliggörande. Herr Bergenschöld: Herr von Hartmansdorff har förklarat, att LandsFiskaler till hög grad besvära allmogen. Jag önskade, att Herr von Hartmansdorff ville upgifva, hvilken LandsFiskal han dermed menar, emedan man såsom Representant icke får inom sitt Stånd förklena en hel Embetsmannaklass. För öfrigt liar han yt - Den iG Februari i e. m. 95 trat, alt de äro afskydde, der de Iilifvit anställde att utöfva åklagaremagten. Delta anser jag vara förolämpande för mig, såsom deras förman, och jag får äran anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes fråga Herr von Hartmansdorff-, på hvilka personer detta yttrande har afseende. Herr Nordenanckar: Sedan Herr Tham närmare utvecklat ämnet, kan jag icke undgå att vitsorda rigtigheten af de flerfaldiga exempel, som styrka hvad han yttrat. Jag tror att, om åklagaremagten allenast ålåg KronoBetjeningen, vore Landshöfdingen lättare i tillfälle att veta, när missbruk begingos, och återföra dem till ordningen, emedan den står under hans omedelbara befäl; hvaremot om LandsFiskalerna missbruka sin myndighet, Landshöfdingen dermed har intet att skaffa. Herr Cederschjöld: En värd Talare har berättat, att de orter, der LandsFiskaler äro bosatte, finna sig deraf besvärade.
— Vi skola nu se, hurusom af dessa i största allmänhet tänkta väsen blifvit inom den nordiska mytologien de klart tecknade Valhallsgestalter, som fått namnet valkyrjor. * / * * Forngermanernas öden voro allt igenom krigiska. Ständigt voro männen stadde med sina familjer på vandringståg; och härigenom gafs åt kvinnan en friare, vidsträcktare » verkningskrets ». Hon fick tillfälle att, äfven hon, deltaga i utvecklingen af sitt folks, sin stams öden. Förhållandena gjorde henne till mannens ledsagerska vid färders faror, vid nederlag eller segrar. Hon försvann icke i den tränga kretsen af ett stilla husligt lif. Den värld, i hvilken forntidskvinnan lefde, skapade i allmänhet namnen ät henne. Sålunda fäste sig inderna hufvudsakligen vid det veka hos kvinnan; och hon jämfördes därför hos dem med blommor. Hos dem äro kvinnonamn ur blomstervärlden inhemska. Sådana namn kände forntidens germaner icke till. Deras kvinnor buro däremot ofta namn, som stodo i samband med strid och seger. Jag vill blott påminna om ett, sädant det ideligen uppenbarar sig i den fornnordiska världen, namnet Hildur, hvilket betyder strid, eller de sammansatta så karaktäristiska Gunnbild och Hildegunn, hvilkas bägge led betyda detsamma — strid. Det var i kampens värld den germanska kvinnan lefde. Mycket tidigt föreligga också bevis för, att hennes karaktär utvecklat sig till sådan själfständighet, att hon kom att stå likberättigad i de krigförande männens leder. Under Marcus Aurelii fälttåg emot marcomannerna funno romarne på slagfälten liken af germanska kvinnor i rustningar. Och i kejsar IDUN 92 Aureliani triumftåg sågos tio fångna gotiska kvinnor, hvilka gripits med vapen i hand. Vida flera, berättar en romersk historieskrifvare, hade huggits ned i själfva slaktningarna. Dessa krigiska kvinnor, som naturligtvis ej längre förekommo under mera ordnade samfundsförhållanden, uppträdde emellertid ånyo i en icke ringa mängd änder vikingatiden. De kvinnor, som då följde nordmännen på deras härnadståg i Europa, utmärkte sig genom ett sant manligt mod.
Några flera Allmänningars reglering som torde kunna ske i öfverensstämmelse med trakthuggnings-systemet, beror ännu på oafslutade Landlmäteri-förrättningar, hvilka pågå. Andre Allmänningar stå under förbud på ti 11 vext. För införande af en förbättrad Skogshushållning fordras åtskillige åtgärder och inrättningar, sora icke aflöpa utan kostnader och de menigheter, som hafva nyttjande rätt till allmäningar äro föga böjda för frivilliga förskotter till ett ändamål, hvars nytta och nödvändighet väl kan af den kloke genast förutses, rnen af den mindre upplyste eller fördomsfulla icke genom erfarenheten inhämtas, förr än i en aflägsen framtid. Att dela allmänningarne emellan häradsboerne uti de orter, der hvarje hemman blott finge en otillräcklig och aflägsen lott, skulle otvifvelaktig! medföra Allmännings-skogarnes snara ruin och sjelfva allmänheten synes vara nästan öfverallt öfvertygad om skadligbeten .af dessa skogars delning. I allmänhet kan man säga att vanvården och förminskningen af Skogarne, undantagande vid större Herrgårdar och Bruk, stigit till den höjd, att detta förhållande påkallar Lagstiftande maktens mellankomst. Om årlig trädplantering, der den kan verkställas, blefve en skyldighet för Heinmans-ägare, skulle sådant i betydlig mån motverka Skogarnes utödande. Timmer i Westerås har stigit i priset till 12 sk. banco alnen. Veden till 8 R:ds Rgs famnen. Byggnads och hägnadssättet är öfver hufvud detsamma som efter sista Berättelsen. Tegeltillverkningen har likväl tilltagit och nya Tegelbruk äro under de sista fem åren anlagda. Tegeltak blifva allt mer och mer allmänna, i synnerhet i Städerna der byggnadsordningarne föreskrifva sådan taktäckning; men ganska få hus byggas af sten. Endast vid en och annan större Herregård har Stenhus-byggnad under de sista fem åren skedt, men icke i någondera af Släderne.
Uti det som rörer, antingen Statens reglerande, eller Bewiilningens derefter lämpade hela belopp, elier hivad tili Riksgälds-TvnkoiretS Utgifter och in kemister hörer, eller qrunderne för Riksgälds-Contoirers styre!» se och förwaltning, tilikomme Utskottet den befattning, ledande akt bringa sadans ämnen till. slutlig! afgörande, hwilken 69. §. af Regerings-Formen, jämte sä^ ket dertill , föreffriftver. Pppar sig sadan skiljaktighet om grunderna, sälten af deras tillämpning och fördelningen lill Bewistningens utgörande, hwarom 71. §. as Regerings,Formen förmäler, sörsare Utffotiet, förstärkt till det antal af Ledamöter, som Regerings. För - iZ22 Den 21 December. FormciiS 69. §. föreskriswer, dermed pä dek sätt nystuämrde §. tz. utstaka. Stars-Utskottet äligge att dest berättelse om NiksgäldS-ContoireiS förw-iltning sä tidigt inlämna, akt mål till Fullmägtige derstädes ma, enligt 67. §, kunna förrättas. §. Zr. BewillningS Utskottet skall bestå as Fyratio arta Ledamöter, walde fran särskilda, och, sä midt möjligt är, frän alla Rikets Provincer. Detta Utskott tillkommer, sedan summan af den Vcwillmng, som Riksens Ständer mid hwarje Riksdag sig ätagit, bkiswit saststäld, att författa Förslag till berörde summas fördelning till utgörande, upgisma grunder»? derför och utreda sätten, h»cu desamma böra i hwarje särskildt fall tillämpas, samt alr sadaut i etk sammanhang Riksens Ständers Plena underställa.
Medan Adolf ännu läste, inträdde Ellen i kammaren. Hon hade under sin tvungna frånvaro vandrat omkring i skogen och der i tårar gifvit fritt aflopp åt sin obestämda ängslan för modren. Aldrig var hennes sinne mer beklämdt. Men innan hon återvände, hade hon omsorgsfullt torkat sina ögon och sökt lifva sitt mod så godt hon förmådde. Fruktande hade hon nalkats stugan och lyssnat ett ögonblick vid dörren, innan hon beslöt sig för att öppna den; men då hon endast hörde den vänlige herrns röst och allt derinne för öfrigt var tyst, hade hon återfått sitt mod och stigit in. Nu märkte hon med ett älskande barns skarpa blick, huru modrens panna klarnade, allteftersom Adolf fortsatte läsningen; hennes blick riktades på denne, hennes hjerta började svälla ... Och hon anade alldeles icke, att hon begick något, som kunde synas opassande och påfluget, då hon, lydande sitt hjertas trängande kallelse, efter slutad läsning, hastigt lindade sina armar kring Adolfs hals och på hans mun tryckte en kyss, som glödde af den renaste eld: tacksamhetens och tillgifvenhetens i ett barnsligt hjerta. – Kära Ellen, sade Ingrid öfverraskad af denna hastiga manöver, – du vet icke, hvad du gör. Friherren täckes förlåta henne eller rättare mig, ty jag har ej vant henne vid verldens vanliga later, utan låtit henne arta sig efter naturen! – Hvarför behöfver han förlåta oss? frågade Ellen med oförställd undran. – Jag behöfver det ej heller, sade Adolf lifligt och fattade Ellens hand, – ty med denna kyss har du beseglat vårt syskonförbund, Ellen. Förstår du hvad jag menar? Jag vill vara dig en kär broder, och du skall vara såsom min syster. – Ack, så lyckligt, utbrast Ellen med strålande ögon, – jag får då åter en bror i stället för den, som du så ofta begråtit, moder Och då stannar du väl nu hos oss och blir här alltid? – Nej, svarade Adolf leende, – det kan jag icke, men jag lofvar att ofta komma hit till din mor och dig. Är du nöjd dermed? – Jag måste väl, eftersom du icke kan annorledes.
R:dr ersättning till Stockholms stad för Kyrkholmskanalen och derintill gränsande delar af den för museum behöfliga tomt, tillika med dennas äldre åbyggnader, och Stadsfullmägtige å stadens vägnar numera afstått från anspråket på sådan ersättning, under förbehåll och förutsättning af Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts nådiga förslag om öfverlåtelse till staden af den Kronan tillhöriga mark, som för strandgatas anläggning vid Ladugårdslandsviken erfordrades; komme vid det förhållande, att berörda nådiga förslag redan blifvit vid riksdagen bifallet, ifrågavarande kostnad att, enligt komité-förslagets öfriga innehåll, utgöra R:mt R:dr 428,261: 59. hvilken summa, ökad med ofvanberörda af Stats-kontoret utgifna förskott till godtgörelse för redan verkställda ornerings arbeten 5,026: 76. och med de af öfver-intendents-einbetet anmälde ytterligare behof, tillsammans 94,540: — utvisade att ett belopp af Runt R:dr 527,828: 35. erfordrades för National-museibyggnadens försättande i fullfärdigt skick, med all inredning, sorn de antiquariska, historiska och artistiska samlingarne för en värdig uppställning påkalla, samt vidare för dessa samlingars inflyttning, — och omgifningarnes ordnande, jemte byggnadens underhåll och rummens uppvärmning under de tre år, som nästkommande statsregleringsperiod antagligen komme att omfatta. Vid ofvanberörda för Natlonal-museum återstående kostnader har ännu ett tillägg ansetts oundgängligt. Geheimerådet Stuler i Berlin, den frejdade arkitekt, som, enligt uppdrag, år 1848 uppgjort den sedermera gillade och följda ritningen för museibyggnaden, hade för dess utförande varit under hela byggnadstiden anlitad, icke blott om mundtliga och skriftliga råd och anvisningar, utan äfven om uppgörande af detaljritningar för nästan alla byggnadens och orneringens delar, äfven sådana, som ännu icke hunnit utföras.
Dommaren, sjelf vm thet jäf; Thesie öro Laga jäf Om Dommaren är med entbera i tken skyld" stäp eller Swägerlag, tberr äktenstap esler y dra Capitlet Giftermäls-Balken antingen owukorligt förbudit ar, eller ej utan Konungens särskildta tilständ, sär byggas; sä ock vm han är entheras Eyskonebarn i skyldskap; eller i andra Swägerlaget med enthera befryndad i the leder som i 6 §. äberopade Capitlet nämnas: eller är Dommaren dest wederdelo - man eller uppenbara vwän; eller äger Dommaren eller hans skyldemän som nu nämde äro, i then Saken del, eller kunna de någon synnerlig nytta eller stada tberaf wänta: eller hafwer han i annan Rätt i samma Sak Bommare warit, eller förr warit Fullmägtig tberi, eller wittnat, eller förut säsom Betjent i nägon Rätt, eller bos Konungens Befallningsbafwande, nägot sint fattat, som iben i Saken rörer: eller hafwer han sjelf en lika Sak i annan Rätt, wet Dommaren, at ett sädant jäf emot honom är, änthä at Parten ej är ther om kunnig; träde sjelfmant frän Rätten. Stockholm den 12 Augusti iM. Pä Högloft. Ridderstolpe! och Adelns Ledamöters wägnar. kl. k'. 8 t r ö m l e ! t. Pä HZgwördige Presterskapets Ledamö. ters wägnar. Pä Högtärade Borgerskapets Ledamöters wägnar. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamöters wägnar. kelter Jernström. Jobsn kkolmberxsson. Tran, Den 24 Augustt. 1245 Transumt af Protocollet hällit uti Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskott den 12 Augusti 1809.
På landet vare tvänne eller flere åboer å samma eller serskiide hemman, hemmansdelar eller lägenheter, då desse äro inom samma socken, och högst på en mils afstånd från hvarandra belägne, obetaget att, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvins-redskapen belöpande bränvins-brännings-afgift, oell behörig anmälan, deras bränvinsbrännings-rättighet utöfva med en gemensam panna på den af desse lägenheter, som dertill uppgifves, hvilken panna dock aldrig må öfverstiga högsta tillåtna pannerymden. Åboer å sådane hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till Tre Hundrade Riksdaler i taxerings-värde, men för öfrigt hafva de egenskaper, som, enligt andra erfordras för rättigheten alt utöfva bränvins-bränning, åtnjute jemväl samma förmon, med vilkor, att det sammanslagna jordvärdet uppgår till minst Tre Hundrade Riksdaler. Bränvins-brännings-rättighet må ej å annor man öfverlåtas, utan i sammanhang med jorden. §• 7* Af de fleste i fråga om jord röstegande invånare i hvarje stad må det bero att, i den ordning, som uti hvarje stad för beslut om stadens inkomst eller utgift iagttages, bestämma, huruvida den bränvins-bränning, hvartill staden, efter värdet af de serskilda jordlotterne, är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas eller för stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvins-bränningen skall ske med serskilda pannor efter hvarje jordlotts värde, eller ock i ett eller flere sammansatta verk, efter alla eller flere jordlotters sammanslagne värde, likväl under förbehåll, att bränvins-bränning i stad ej må utöfvas med panna af mindre rymd än 3o kannor, samt att, derest Kongl. Maj:t ej, i betragtande af serkilde omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förstå. till R. St.
Efter en i Carlskrona upprättad calcul af en i Skogshandteringen ganska erfaren man, skulle en tunna Ekbark, från dessa orter transporterad till Stockholm, ej kunna utan ägarens förlust försäljas för mindre än 1 I\d. 45 sk., och då densamma vanligen här gäller omkring 1 Rd. 16 sk. är förlusten på arbetsoch transportkostnaden gifven, utom den af sjelfva varans eget värde. Följden deraf måste nödvändigt blifva, att barkaftagningen på liera orter antingen alldeles försummas, eller, der det af fruktan för åtal ej låter sig göra, verkstäiles så hastigt, och med så liten omsorg, att barken linnes föga duglig, och följaktligen denna nyttiga product både för det allmänna, och för Engelska Garfverierna är förlorad. Det låga pris, hvartill barken i allmänhet föx-yttras, härrör af den inskränkta afsättning som derföre inom Riket gifves, under det, enligt nu gällande Författningar, denna product ej får exporteras till andra orter, der den skulle säljas till ett mångdubbelt pris. Detta export-förbud motverkar äfven anläggningen och vådan af nya ekplantager, af hvilka i de första 20 å 30 åren ingen annan inkomst kan dragas, än genom försäljning af den bark, sorn rotskott och spädare grenar, vid Ekskogens rensning och utgallying kunna lemna. I hela Riket linnas vid 520 ock Ekon ZJtsk. Betänkanden. pass 40 så kallade Engelska GarFverier, grundade på Ekbark, hvilka således omöjligen kunna använda, följakteiigcn e; upphandla, och till sitt värde betala hela den qvantitet deraf, som frambringas på Södra hälften af Rikets areal, hvars jordmon och klimat äro för detta trädslag tjenlige. Af alldeles samma orsak härleder sig äfven denna saknade tillgång på Ekbark, hvaröfver man stundom i hufvudstaden hört klagas ; ty ingenting är naturligare, än att en vara ej utbjudes tili försäljning, då ej prcductionsoch transportkostnaden, än mindre dess eget värde genom det gångbara priset ersättes. Skulle deremot utförsel af bark vara tillåten, så funné Skogsägaren en möjlighet att, genom den exporterande Köpmannen eller
Det är så frestande att berätta för den, som förstår allt, det är derför jag hugnats med så mångas förtroende vid bordet kommo han och jag i en liflig dispyt om Strindberg. Efter qvällsmaten kommer han och ställer sig vid min kakelugn för att fortsätta striden. Han förfäktade den juridiska rättvisan, och jag slogs tappert för den moraliska – åh, om jag hade tid skulle jag skrifva upp alltihop! Jag skall i alla fall ha in det i »hufvudboken». – Religionen är bara humbug, sa’ han, men det är det enda som håller massorna i tygel. Han har samma åsikter som Str., och om han satt som domare, skulle han döma honom till det strängaste straff lagen medgifver, ty som man skulle tala om sanningen kunde inte samhället bestå». – Åh, jag sade hvad jag tänkte om honom! Han skrattade och sade, att sådan är verlden, det tjenade till inget att tala om, att det är orätt, ty det blir så ändå. Och han talade om, hur de rika gå fria och de fattiga straffas, och han drog fram exempel, de mest upprörande, om menniskor, som jag känner, och om hvilka jag vet, att det är sant. »Det der ser man», sade han, »men man talar inte om det. Så skulle Strindberg ha gjort. – Penningen! penningen är det enda i verlden, och den är allt» Ja, du, det är just hvad jag tycker om Strindberg för; man får intrycket af en personlighet. Och så energien! — Det fins ingenting i verlden som slår så an på mig, som en seg och outtröttlig viljekraft. Med en sådan gör man underverk. Att kunna allt, allt, men aldrig för ett ögonblick lemna sitt mål ur sigte, det är någonting som jag förstår! »L’art pour l’art» – jag tror att det till en viss grad gäller äfven nu, men nog måste man taga både penningen och framgången med i räkningen, det är ju klart, att alla söka också efter det.
St. härvid tillika för» Ordnat: u) att Bolaget å de, till Säkerhet För Canaiens fullbordan och underhåll, uti Riksgälds-Contoiret insatta medel, skall af Contoiret, så lange medlen, till större eller mindre belopp, der innestå, få uppbära årligen 5 procents ränta ; b\ att hvad efter CanåleUs fullbordan äf det insatta beloppet återstår, Utöfver ofvanberörde eil tredjedel deraf, eller1 93,926 Rtdr, skall Bolaget återställas; men skulle något arbete i hamnbyggnadsväg, i anseende till under tidell befintligt högt vatten, eller annat dylikt naturhinder, icke kunna fullgöras inom den tid här ofvan, för Canalarbetets fullbordande, blifvit föreskrifven, inneliålles jemväl, af Bolagets insättning, dubbla beloppet emot hvad för samma arbete, i kostnads-förslaget, £ih. till R, St. Forstag till und. Skrifv. N.o 3n. är upptaget, intilldess allt blifvit fullgjort; samt c) att, till ytterligare säkerhet för Canalens underhåll, de till Bolaget redan donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Canalverkets tillhörighet, hvilken ej någonsin får detsamma afhändas. 3:o Att, under dessa vilkor och stadganden, en summa af 745,334 R:dr Banco, oberäknadt det förskott af 100,000 R:dr, som under innevarande Riksdag redan blifvit beviljadt', och af Directionen lyftadt, nu, såsom ett ytterligare biträde till Canal-arbetets slutliga fullbordande, varder af framdeles anvisande tillgångar anslagen. 4:o Att, i afseende så väl på sättet och liden för utgörande af denna summa, som ock uppsigten och controllen öfver användandet deraf, R. St. funnit godt föreskrifva: a) att, innan första utbetalningen af detta Statens nya bidrag får ske, Canal-Directionen, genom Äctie-egarnes sammankallande till allmän Bolags-stämma, skall hafva anskaffat och, till R.