Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den finansiela ställningen åter är för närvarande visserligen icke så gynnsam för en dylik fortsättning som önskligt vore; men den synes ej heller vara så förtvifladt mörk, som mången äflats och äflas att måla densamma. Den enskilde medborgarens betryck är omisskänneligen stort och betänkligt; men den enskildes krafter hafva ju aldrig anlitats för detta sekulararbetes bedrifvande och lärer icke heller hädanefter dertill långt förslå. Systemet är en Statens angelägenhet; och det torde vid närmare besinning och beräkning blifva uppenbart, att det för närvarande förhåller sig med Statens finanser, såsom ofta förut varit händelsen, nemligen att de i allmänhet äro lika goda och tillfredsställande som de enskildes äro betryckta. Riksgälds-kontorets tillgångar äro bestämdt ganska ansenliga, om de blott blefvo mera disponibla än tillförene. De hafva för mig uppgifvits till omkring 20 millioner R:dr R:mt. Å Statsverkets inkomster uppstå dessutom årligen betydliga öfverskott öfver hvad som beräknats; dessa kunna i rundt tal anslås till 5 miliioner R:dr årligen. Men de inflyta icke i vederbörlig tid till Riksgäld s-kontoret, som sannolikt ännu i denna stund ingen afbetalning derå erhållit hvarken för 1864 eller, ännu mindre, för 1865. Å hufvudtitlarnes ordinarie anslag uppkomma äfven årligen betydliga besparingar, som af Riksgälds-kontoret kunde tillgodogöras, om de i vederbörlig tid och ordning kommo i dess händer och ej, så mycket som nu sker, reserverades för kommande behof. Härtill kommer slutligen äfven den betydliga Bankovinsten. Med sådana statstillgångar borde hvad af jern vägssystemet numera återstår ofullbordadt kunna verkställas utan någon synnerlig upplåning utomlands. Men äfven om någon sådan skulle behöfvas; hvarföre skulle den icke tillgripas för ett sådant sekulararbete som våra stambanor, då derigenom endast fördelas äfven på andra generationer, hvilka skola upphemta vida större nytta än den nuvarande af dessa anläggningar, kostnaderna och bördorna härför? Jag vågar derföre föreslå, att Statens stambanebyggnader fortsättas utan afbrott, 366 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
”Detta pris förtjenar min lilla välmening i sanning icke. Men om du vill bevisa på något sätt din tillgifvenhet emot mig, så stöt ej med köld bort den innerliga bön, jag har att göra dig!” Med dessa ord fattade han varmt hennes hand och såg henne bedjande i ögat. ”Och den är?” ”Den är, att du ej måtte sluta ditt hjerta för den tröst, som kommer från höjden, att du ej förtviflar, ty allt skall bli bra och förlåtet, blott du med lefvande tro kastar dig, så syndig du är, i din Frälsares armar; men om du det ej gör, om du misströstar och tviflar, då skall du alltid förbli olycklig, ingen fröjd skall då mera finna väg till ditt hjerta, ty du är den ovärdig genom din otro.” ”Men, huru vill du att jag skall hoppas? Jag har ju så djupt försyndat mig emot Herrens bud. Skall jag också kunna finna nåd?” sade Elisabeth sorgsen och ödmjuk. ”Det skall du,” sade Ferdinand med lefvande öfvertygelse, ”blott du fast tror och hoppas derpå. Din synd är stor, men Jesu förtjenst är mycket större, ja så stor, att den räcker till att betäcka all verldens skulder, huru gräsliga de än vara må, om man blott i ödmjukhet sträcker sina händer derefter, med varmt och innerligt hopp.” ”O jag ville gerna tro dina ord, men jag kan ej!” suckade Elisabeth. ”Du kan, blott du ej misströstar, blott du väntar med tålamod. Icke kan man så hastigt fatta tron eller komma från mörker till ljus. Man måste småningom ledas dertill, och det går stundom mycket långsamt, men man skall ju vänta på mycket mindre, hvarföre skulle man då ej göra det på en sällhet, så stor som den Guds barn åtnjuta? Hoppas, bed och misströsta ej, så skall du med Guds nåd bli hulpen. Jag skall läsa något lugnande för dig om du så vill?” ”Ack ja, gör det!” Ferdinand tog upp ur sin ficka nya testamentet, hvilket han, såsom en sann herrans apostel, ständigt bar på sig och började med mild och sagta röst läsa Johannes evangelium.
Men skulle ett stånd lika fullt förblifva vid sin serskilda tanka; måste frågan förfalla — Enär jag derföre å ena sidan icke kan göra mig begrepp om ett Utskotts förstärkning, utan någon rätt till afgörande beslut i förekommande ämnen; bör jag, å den andra, hvarken förmoda eller tillstyrka, att Rikets Ständer en sådan rätt, i anseende till frågor om Grundlagen, åt något slags I. tskott eftergifva. Att detta mitt yttrande till protocollet må varda Ilögl. Constitutions Utskottets betänkande i närvarande ämne till Rikets Högloft. Ständer följakligt, anhåller jag vördsammast. Herr Doctor Wijkman: Jag skulle aldeles vara af Herr Biskoppens tanka, om den föreslagna Nämnden finge i Constitutionsmål en sådan afgörande rätt, som 71 § RegeringsFormen tili - 1 Tingstadius yttrande, som av honom är undertecknat, är såsom bilaga n:o 7 fogat till protokollet; det har åtföljt utskottets memorial till Stånden och är därför i C. U. M. 1810—1815 tryckt i samband med sagda memorial (a. a. sid. 430). Bilagan har överskriften: Till protocollet i Högl. Constitutions Utskottet d. 28 Jul. 1812. Men såsom jag fattat meningen med närvarande Nämnd, skall det blott tillkomma den att sammanjemnka Ståndens skiljagtiga tankar, ej att öfver dem besluta. Det tror jag dock borde tydligare uttryckas, men icke tror jag ett särskildt Jemnknings Utskott vara tjenligt, livars Ledamöter förut icke i saken deltagit oell äro okunnige om de öfverläggningar, som, inom Utskottet pro & contra, blifvit hållna. Herr Doctor Falk anförde: (införes)2 Med Tit.
•Jag tror icke att IIr Grin skall kunna framdraga något yttrande af Hr von Hartmansdorff, som visar, att Hr von Hartmansdorff skulle velat inom de gamla läroverken sönderspränga den klassiska bildningen. Hr Grin har äfven förklarat, att han icke med förakt anser skolmannen, ulan endast pedanterna och han har citerat en vers, som kan synas förlöjligande för dessa. Då den dessutom tyckes förlöjliga äfven det grekiska språket, vill jag endast bemöta den genom att påminna derom att på detta språk, och om detta språk, finnes så mycket vackert skrifvet, att grekiskan sjelf utgör sitt försvar. Jag vidblifver mitt yrkande om afslag. Hopen på propos. förnyades. Gr. Sparre, Erik: Jag är långt ifrån att bestrida, att frågan om elementar-undervisningen är af den vigt, att den hör utgöra föremål för representationens omtanka, och att det derföre är med fullt fog, man nu dermed sysselsätter sig; men jag anser det olämpligt, att representationen till den grad fördjupar sig i frågans detaljer, att den bestämmer, hvilka ämnen skola vara föremål för undervisning på den ena eller andra linien. Såsom ett exempel på olämpligheten häraRillåter jag mig påpeka det förhållande, som Gr. Björnstjerna på förmiddagen omnämnde, nemi. att R. Stir vid 1856 års riksdag ingingo till K. Mit med underd. anhållan om förändring af skolväsendet i en viss rigtning, men straxt derefter ångrade sig, och ånyo ingingo till K. Mit med en skrifvelse i motsatt syfte. Min öfvertygelse är, att dylika skrifvelser till K. Mit, angide skolväsendets detaljer, äro och förblifva i högsta grad olämpliga, enär de tillkomma genom beslut af personer, mer eller mindre kompetenfa att bedöma hithörande frågor och sålunda omöjligen kunna hos K. Mit tillvinna sig det afseende, som önskligt vore.
— Då susar det i skogens trän, Och där i suset drager hän Ut öfver blommig Saimastrand Ett tack från allt vårt land. En svensk kvinna. Att blifva sjuksköterska vägledning för valet lefnadsbana. Med blicken utaf tårar skum Vi tyst den lägga ned I vårlig afton, blid oeh ljum, På detta stilla, vigda rum, Där slumrar ' n hvilar under hed I signad ro och fred. En praktisk sig hjälpen. vid Brita. m. å r l i g e n. Hushållskaffe k 1,25 pr paket Fint kaffe ä 1,50 » • • Finaste kaffe ä 2, — » I Högtidsdräkten är i mörkblått ylle. o c h därefter 3 0 0 kr. årligen. Tjänstledighet beviljas af föreståndarinnan i den m å n omständigheterna fordra och medgifva. (Forts.) — * Iduns läkarartiklar. (Eftertryck förbjudes.) Psykoterapi eller behandling a f sjukdomar med hypnos o c h suggestion. (Forts.) De rubbningar, som äro ett uttryck för sjukdomar i det motoriska nervsystemet, såsom förlamningar, kramp, darrningar e t c, äro o c k tillgängliga för suggestionen. H i t höra först de s. k. funktionella rubbningarna, utan upptäckbart anatomiskt underlag, hvilka man betecknar såsom hysteriska, eller åt hvilka man gifvit ett annat epitet, psykiska, o c h vidare de rubbningar inom motiliteten, som bero på sjukdomar i de nervösa centralorganen eller som äro af mekanisk natur, till hvilka höra förlamningar, vid slaganfall t. e x. stelhet såsom vid reumatism. D e t är helt naturligt, att man med en viss skepticism läser o m m e d suggestionen 1896 kunna återföra dessa till normaltillståndet, huru är d e t möjligt att p å detta, sätt kunna framkalla vare sig blodöfverfyllnad på ett bestämdt ställe eller dess motsats, huru förklara frambringandet af kräkning eller diarré? O c h om man medgifver, att detta ej sällan är möjligt, sker det, tror man, därför att man i så fall O m man suggererar en i hypnotiskt tillstånd har att göra m e d hysteriska eller simulatorer.
63. — fättet för ftäntningé belgiftoanbe åt bpalag m. m 71. §. 64. — änbring af föreffrifterne röranbe anmälan af mifjnöje mot bomftofö beflut i inmänbningöfrågor . .71. ©ib. §. 65. Sing. beftämmanbe af loij) tib för ®omö affunnanbe i fftåbftufmusDtätt 72. §. 66. — np Sjölag 72. §. 67. —- författning röranbe allmänt fprfos möte 72. §. 68. — änbring i 2 od) 3 §.§. i 3 $ap. Sprf olagen 73. §. 69. — upppäfmanbe af 11 ®ap. 2 §. Äprfolagen röranbe påföljberna för uraftlåtenpet att begå nattmarben 73. §. 70. — änbring af 18 Sap. 12 §. Äprs tolagen 73. §.71. — ©fogöpnöpåttningen 74. §. 72. — np -Sagtftabga .74. §. 73. —• utarbetabe af förflag titt en edle 74. — föränbrabe ftabganben i affeenbe a frejbebetpg 75. §.
Éedamot har funnit det så \/\1 Den 27 Julii e. tn. lätt för BancoFullröägtige att fä veta, huru affairerna stå för köpmän från Malmö eller Götheborg, hvilka kunde vilja här begagna den ifrågavarande utlåningen, att röan blott behöfde gå upp på Stockholms Börs för att ögonblickligen få veta sådant. Men inom Utskottet har funnits köpman just från Stockholms Börs, hvilka ej ansågo saken så lätt; och det torde vara förlåtligt, om Utskottet i allmänhet, och om jag enskildt, ännu hyser mästa förtroendet till desse sakkunnige män. Det har blifvit anmärkt och tadladt» att Utskottet icke velat gifva Götha canal-actier något belåningsvärde, fastän man föreslagit, att, utom hypotheket af dessa actier, äfven ställa tillräcklig borgen för den lanta summan. Men 0111 Banken således skulle grunda sin säkerhet icke på de pantsatta actierne, utan på borgen, så vet jag ej, hvartill räntan af actier skulle tjena, om ej till att genom den inbillade belåningsrätten åt desamma, gifva i annan mans hand ett högre värde än det rätta, eller att på sätt och vis förfalska dem, till Canal-bolagets fördel. Jag anser sådant vara så mycket olämpligare, som Banken just nu, genom den tillämnade realisationen, skulle börja med ett redbarare förhållande i anseende till sina egna sedlar. Herr Rosenblad: Friherre Cederström har ej mindre orätt i förklaringen öfver sitt yttrande, än han hade i sjelfva yltran - Deti 27 luli! e. m. i43 det. Friherren har glömt, att det 1828 stadgades, att RiksgäldsContoiret icke får utgifva några nja Riksgäldssedlar annorlunda än i samina mån RiksgäldsContoiret insatt penningar i Rikets Ständers Bank. Jag glömde förra gången jag hade ordet att upptaga något, sorn Herr Hjerta yttrade om vexlar. Herr
Om tiden emellan Elins död och begrafning talade Gösta aldrig – Att han derunder ingen gång synts vid torpet, och bestämdt icke heller på Högesta, var det enda Fru Wahl någonsin fick veta, och Fru Wahl, ehuru qvinna, var ej mycket nyfiken. Förgäfves väntades Gösta den dagen han lofvat komma till Stånga. Alla rätter Gösta ifrån sin barndom gerna ätit, hade Gertrud i försåt för honom – Fru Wahl hade åt Gösta inrymt Sali Patrons båda rum, obebodda sedan egarens död. – Allt som möjligen kunde göra Gösta nöje var samladt dit in, men Gösta behöfde icke se det, om han ej ville eller ej kunde Aftonen kom – ännu ingen Gösta. Med hvar minut fastare öfvertygad att han någonstädes fallit omkull och dött af hunger, höll dock Gertrud för Hennes Nåds sig otillbörligt ökande ängslans skull, visligen inne med sin tro Natten inbröt – en sömnlös för Gertrud – och hennes Fru. Dagen efter inhämtades att Gösta höll på att dö i en bondgård, ej mycket långt från Högesta kyrka. – Lyckligtvis var Elins Doktor, fastän stadd på afskedsvisit, hos Fru Wahl – hvilken så godt som enleverade honom med sig till Göstas sjuksäng. Gösta låg i full feberyra – En gång kände han igen Fru Wahl, vände sig mot väggen och yttrade någonting om att få dö i fred – Frun hörde det, men hon var icke kommen för att få komplimenter. – Tack vare Doktorn, henne, och Göstas ursprungligt starka konstitution – fick Gösta ej den gången dö i fred – Fru Wahl hade slutligen glädjen att föra honom, blek och affallen, men ändå lefvande, med sig till Stånga. Under det Fru Wahl i bondgården skötte Gösta, hade hon haft täta besök och mycken hjelp af Gertrud – Vid första underrättelsen om Göstas insjuknande hade Gertrud väl utropat: ”Ack den maten, den maten, jag visste det väl!” men ej sagt något vidare innan Gösta blef på bättringsvägen – då anmärkte hon en dag för sin Hennes Nåd: ”Allt detta lär en ändå att man ej skall släppa uthungradt folk opåtaldt ifrån sej!”
Det torde äfven såsom ett bevis, hvilken vigt man i andra länder tillägger den officiela statistiken, och hvilka betydliga summor man der icke drager i betänkande att använda för att vinna tillfredsställande resultater i detta hänseende, förtjena anmärkas, huruledes Belgiens sednaste folkräkning kostat 600,000 francs, samt att Förenta Staternas 7:de census — den af år 1850 — kostat 1,267,500 dollars, eller vid pass 3,100,000 R:dr Banko. 3:o af förre Talmannen Nils Persson från Kronobergs län, som väl ansåg inrättandet af ett Statistiskt Embetsverk kunna vara af intresse och medföra nytta, men til Bih. till B. St. Prot. iS53 & 1SS4. 4 Samt. 2 Afd. 1 Hält. 3 14 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-fjtskottens Betänkande, N:o 2. lika föreställde sig, att enahanda ändamål, som med motionerna afsåges, kunde vinnas derigenom, att Kommerse-kollegii statistiska kontor sammansloges med Tabell-kommissionen, och, derest sådant erfordrades, tjenslemanna-personalen ökades med en eller högst tvänne tjenstemän, hvarigenom den betydliga kostnad, som skulle uppkomma genom inrättandet af ett nytt embetsverk, kunde undvikas.
Alltid skulle Stella gerna gifvit dig en kyss, men Erik, tiderna ha förändrat sig ... Stella vill nu ha, hvad Stella förr blott gifvit. Litet lyftade hon upp hufvudet ifrån örongotten för att liksom möta Erik på halfva vägen. Men då Erik icke närmade sig henne, lät hon åter hufvudet sjunka. Eriks känsla skyggade tillbaka för en salighet, hvilken han aldrig vågat tänka sig. Aldrig, om ej i drömmen. Der satt han orörlig på sin stol och han ... bleknade. Stella sade: – Jag böjde mitt hufvud emot dig, och Erik kom mig icke till mötes. Erik förde nu sitt hufvud mot Stellas, men drog det plötsligt tillbaka, innan hans läppar hunnit vidröra Stellas. Det påkom honom en skrämsel, en känsla som sade honom, att Stella kunde vara någonting annat än menniska, att hon säkert var för fin och luftig att vidröras af menskliga händer. Hvem vet, kanske hon äfven då försvunnit för hans åsyn och lemnat honom der ensam, ensam med den tomma bädden. Tredje gången sade Stella: – Hvarföre ser Erik på mig så der? Är jag icke Eriks egen lilla Stella, som vackert beder sin vän att gifva henne en liten kyss. Är det så mycket? Det påkom Erik en annan känsla. Ännu lefde denna varelse och var en menniska, kanske hon snart skulle någonting annat än lefva och blifva engel. Då, då, blefve hon utan hans kyssar ... hans, den beklagansvärdes ... nu, nu ... men nu, nu, ... Och han beviljade Stellas bön. Han gaf henne det, som hans själ så gerna tog. Visste han, hvad han gjorde? Nej. Kände han hvad han kände? Ja. Drömde han en salig dröm? Nej ... ty det var ju verklighet. Tänkte han sig in i verkligheten, såsom man det plägar? Nej, ty det var ju en dröm. Den högra armen hade han under hennes venstra, den venstra öfver hennes högra, och läpparna ... o, vid Stellas ... ja, hans läppar berörde Stellas läppar ... först Stellas läppar och sedan Stellas hals ... och der blefvo de länge.
Förklara mig ur människans byggnad som maskin minnets verkningar, vår önskan och vårt hopp om fortvaro efter maskinens förstörande – hvilket en människa icke kan förneka, om hon icke har sina hemliga skäl därtill eller samvetets glädje och smärta? Lärjungen ser under tiden märkvärdigt kallsinnig ut, som om denna bevisföring alldeles icke imponerade på honom. Tydligare och tydligare förstår han, att detta meningsutbyte aldrig kan leda till något resultat. Det finns ingen brygga mellan de åsikter, till hvilka enhvar af dem kommit på fackstudiernas väg, de se världen med alltför olika ögon – och prästen är lika okunnig i fysiologien som han själf i den högre teologien. Emellertid drager prosten Balthasar sina slutsatser: – Er hypotes är således icke i stånd att förklara det, ni antagit den för att förklara – så vida ni icke, för att fasthålla den trots allt, vill taga er tillflykt till allehanda hjälphypoteser. Men ni vet, hvad värde man kan tillmäta en byggnad, som behöfver så många stöttor. Nu invänder ni kanske, att maskinen genom förnimmelsen bestämmes till de verkningar, som vi kalla villkorliga och fria – Just så! infaller Struensee, hvars motsägelselust åter blossar upp vid denna ljusglimt af förstående – Därför är ju maskinen utrustad med sin utomordentligt stora sensibilitet. Dess handlingar bestämmas af intryck, utifrån eller inifrån. Om ni läst eller tänkt närmare öfver Hallers lära om irritabiliteten, skulle ni lättare uppfatta, hvad jag vet att jag illa uttrycker. Människans handlingar kunna ju vara hvad vi kalla fria, fastän de, djupare sedt, äro bestämda af maskinens nervösa konstruktion – Men ni måste väl medgifva – vidhåller prosten – detta, att en handling är på förhand bestämd, betyder att motsatsen icke kan ske och ni vill väl ändå icke frånkänna människan frihet? Struensee svarar icke. Återigen kommer den känslan öfver honom: Hvad tjänar det till att byta ord? Vi tala icke samma språk, ty prästen fattar aldrig det verkliga innehållet af min mening. Prosten talar vidare: – Förnimmelserna kunna tillfälligtvis orsaka fria handlingar, de kunna ge en människa eggelse till sådana, men de bestämma henne icke, omöjliggöra icke motsatsen af den handling, hvartill de egga.
I en sadan sakenö stallning, och pä osman anförde grunder har Ridderstapet och Adeln sett sig föranlätit förklara: att R-dderstapet och Adeln anser sitt i ämnet fattade best t, säsom ett aldeles sammanhängande helt, nmra utan all bi .dande kraft och werkan för detta Ständ, sä wal i a eende lill det hela, som hwar och en af dest L lar, inkill dest Riksens Ständer sig förenat om ett med 7Z cch 80 !s,. as Regeringö-Formens föreskrifter instämma! de beslut; att Ridderstapet och Adeln förmodar sig hafwa inför Konungen och Nationen äöagalagt, art detsamma med erbjud nde af uppoffringar pä ägande-rätts Bekostnad, endast förenliga med Fäderneslandet» behof, Den 26 April. 967 sökt att befrämja ett Gwenste män wärdigt föremal; och akt Ridderskaper och Ädel», oagtadt den nu algifne förklarilig, rörande sitt fattade beslut, aldrig förglömmer din heliga pligt det sarf af sina Fäder erhållit, den ed trofast förpligtat sig att upfylla, och den det skall oför» falstad till sina barn öfverlemna, den, att hälla lif och blod städse osparde för Konung och Fosterjord, ur -uxrs. Utdrag af Protokollet, hället l Högloft. Ridderstapcts och Adelns Plenum den 2Z April I8l-. D. D. ÄterremitteradcS , i anledning af g,'l?rde an« märkningar, hwilka Ridderstapet och Adeln ansägö för antagandet hindcrlige, Allmänna Beswärs, och Oeconomie» Utstottets förlcdne gärdag pä bordet lagde Betänkande angående Saltpeterrtillwerkningcn i Riket vr ruprs. Utdrag af Protocollct, häktet i Högloft.
Maj ts Nådiga Proposition, och skall vara att anse lika med en Stian, Särskildta Utskottets förslag bör, j< nival i de delar, hvari det icke af C<>n.-iillitintisL tskottet gillas, kunna hvila till afgörande vid nästa Riksdag. Men då ingen annan ( rundlags behörig Pioponent af Grundlagsförändringar finnes, än Korungrn eller ConstiintionsL tskottet, då särskildta Utskottets Betänkande, ehuru löranledt af en Kongl. Maj ts Nådiga Skrifvelse, dock ej är någon .-Adan, och * j mindie nå^on Kongl. Maj:ts Propr» ilion, hvilken vanligen åtföljes af Redaction förslag, orh ej får modifieras, samt då dessutom icke särskildta Utskottet omedelhai ligen, ulan, i stöd af Riks. Ståndens Remisser å Kongl. Maj ts Nådiga skrifvelse , saint Organi ationsCommittéens och Särskildta Utskottets utlåtanden, Constiluti nsL tskottet framlagt förslagen, tror l tskottet dem rj kunna annorlunda Inhandla , än sorn des egna, på det sätt nemligen , att endast hvad Constitutions’ tskottet tillstyrker, må blifva Riksens Ständers Bihang, till Zt, $. Prat. 5'djt SamL 43* $33 Constitutions-Vtskotrets betänkandet». beredda, till rasta Rik dag hv*ilande yttrande; hvadan Utskottet förmodar, att Väl BorgareStåndet, med frånträdande af sin generella anmärkning, torde låta vid detta vördsamma förklaiande bero. Mot de partiella förslagen vid 5 och 6 §§.
För att likv äl visa dessa premiers ungefärliga belopp vid Straffoch arbets-inrättningarne, lemnäs derom en framställning på åtföljande tabell, hemtad ur Styrelsens berättelser. Dessa premiers höga summa, som vid Långholmen år 1846 uppgått ända till 60 procent af hela brutto-inkomsten, äfvensom den inbördes olikheten — 116 — emellan de särskilda fängelserna, då, under nu ifrågavarande år, premierna varierat emellan 60 och 8 procent af hela arbets-inkomsten, synas Revisorerne utgöra föremål för en alfvarlig uppmärksamhet. Då räkenskaperna icke heller tydligt åtskilja hvad Tångarne af hopspard arbetsförtjenst vid sin afgång medfört och hvad de under fängelsetiden användt, vare sig af egna insatta medel eller af premierna, äro Revisorerne urståndsätta att öfver detta användande uttala något grundadt omdöme. Detta är ytterligare försvåradt derigenom, att, t. ex. vid Södra Korrektions-inrättningen, hufvudhoken för år 1847 utvisar, det, förutom den betydliga mängd födoämnen, hvilken Tångarne för sina premier fått sig utur förråden förskaffa, en kontant summa af 1,104 Rdr 37 sk. 4 rst. linnes uttagen till upphandling af premier, utan att genom verifikationer upplysning kunnat vinnas, hvilka varor för sådant ändamål blifvit inköpta och utdelade. Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelser för åren 1846 och 1847 upptaga nedanstående inkomster och utgifter för de arbeten, hvilka för främmande personers räkning blifvit vid de särskilda Straffoch arbets-fängelserna verkställda: Vid jemförelse emellan de särskilda Korrektions-inrättningarnes hufvudböcker och dessa Inrättningars conti i Styrelsens hufvudbok, hafva Revisorerne icke återfunnit samma utgiftssummor; hiilkel lärer härröra deraf, alt åtskilliga kostnader bestridas omedelbart af Styrelsen och derföre icke upptagas uti Inrättningarnes egna redogörelser.