Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan väl icke neka att framför handel och näringar ligger landets och befolkningens hela väl. Således, om detta skulle komma i fråga, så måste väl icke endast import-tullen uphäfvas, utan äfven exportförbud vidtagas. Den som bäst kan öfverskåda dessa förhållanden Den 18 Mars e. m. 317 är K. M.; Han sitter icke förgäfves på den höjd i samhället, der Han blifvit satt. Han sitter der icke endast för att utöfva Sin makt efter impuls af den andra Statsmakten, för att denna på förhand skall utstaka för Honom hvad Han skall göra eller icke göra. Huru skulle vi vara till mods, om K. M. skulle till oss göra itererade framställningar uti ämnen dervi hafva beslutande rätt? Jag tror att vi skulle höja våra opinioner deremot. Just derföre tror jag äfven att aktningen för den andra Statsmakten bidrager till alt sjelf få åtnjuta en sådan. I öfrigt har här blifvit så mycket taladt rör:de detaljerna af denna fråga, att jag icke har någonting vidare alt dervid tillägga, utan önskar blott att det harn, som här på nytt dvkat upp, ånyo insvept i de granna fraser, hvarmed dess far så väl förstått att omgifva det, på nytt må nedsänkas, i sin graf och Utsk:s Betänk, läggas till handlingarne. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Jag begärde ordet i anledn. af Gr. Posses anförande, men sedan det nu blifvit bemött af så många talare, så har jag föga att tillägga. Gr. Posse ryckte i slutet af sitt anförande fram med den satsen, att då man har att välja emellan import-tullens upliäfvande och export-förbud, så måste man välja det förra. Gr:n sade att då förhållanderna äro lika beskaffade nu som förra gången, då exportförbud inträffade, så är det troligt att ett sådant föfbud äfven nu skulle komma i fråga. Jag vill först och främst icke fullt medgifva att tillståndet är lika nu, som då; men äfven om så vore, så tror jag alt erfarenheten ifrån år 1847 mera än något annat, talar emot exportförbud.
En omständighet torde mig än tillåtas att Den 1 3 December. få tillägga , om alls Egendoms ägare, som äga Frälse bönder och Torpa;e under sina Egendomar, funne det billigt, sä framt dess Underhafvande vore råkad i någon Spannmåls förnödenhet till utsäde eller nödtorftig föda, NB. ej gerom Bränvins-tiilverkning, han då framför allt horde bestås af Egisndoms-ägaren , såsom Husbonde, mot pris Markegång® - Taxan utsätter. Krono - bönderne, om de behöfva någon hjelp, jorde få hålla sig till Krono Magazi neine, Slutligen vill jag ödmjnkligen hemställa och tili ömaste omtanka samt största nytta för Riket, att otn en Frälse - bonde eller Torpare på den Lägenhet han genom Contract med Egendomsägarens samtycke bebor, skulle på Hemmanets eller Torpets ägor göra några nya upptagningar af Åkereller Ängsmark å Bondegård till ett Tunneland , å Torpställe ett fjerdedel Tunnland, ju mer desto bättre, om utiymmet tillåter, då en sådan flitig Jordbrukare skulle få begagna desse Lägenheter uti sin och sina Barns lifstid, utan någon annan tillökning till Husbonden och säker från uppsägning , så framt han utan tredsko fullgör det ingångna Contracjet. Hvad märklig tillökning i uppodlad mark» som nu ligger ofruktbärande, skulle icke öka y Spannmåls tillgången i Riket, och lända Egendoms-ägaren till osägelig förmån , då efrer uppodlarens utgångne Barn han fritt disponerade äfven om den uppodlade tillökning. Detta Memorial anhåller jag ödmjukligen Den 13 December. må meddelas och comrauniceras de öfrige re* spective Stånden. Lades på bordet. Herr Estenberg, Pehr, hade inlamnat fölt jiande, sorn upplåstes: Ödmjukaste Memorial!
För hvar och en, som nitälskar för fäderneslandets framåtskridande i industrielt hänseende, och anser jernvägars anläggande dertill leda, kan det icke vara annat än en glädjande företeelse, att ett lifligare intresse upstått för sådane anläggningar inom landet, samt att insigten om dessa kommunikationsmedels stora gagnelighet och nytta vunnit allt mera insteg. Dock är det härvid högst angeläget, att icke understödjandet af liemödanderne i detta hänseende sker på ett sådant sätt, som genom dess öfverdrift kan skada ändamålet. Detta synes mig vara fallet med den motion, sorn nu är till remiss föredragen. Motionären har nemi. föreslagit, alt all i och för jernvägsanläggning nödig jord skulle af egaren öfverlåtas utan ersättning, med undantag af inegor, för hvilkas afstående skulle i ersättning erhållas endast jordens fulla värde, men utan den förhöjning deri, som nu gällande expropriationslag bestämmer Ett sådant lagstadgande skulle dessutom, enl. min öfvertygelse, helt och hållet strida emot eganderättens billiga fordringar. Visserligen yttrar motionären, att en dylik upoffring skulle vara både billig och rättvis, alldenstund värdet af de egendomar, öfver hvilkas egor jernvägen komme att sträckas, betydligen blefve derigenom ökadt. Jag anser likväl det vara nödvändigt och med eganderättsprincipen öfverensstämmande, alt låta en egare sjelf bestämma, på hvad sätt hans egendom må ändamålsenligast användas; och då lagen redan nu i vissa fall fordrar hans egendoms afstående för det allmännas bästa, (hvilket ej heller bör ogillas, ty hvarje princip tål att till en viss grad, men icke derutöfver, Deni Januari f. m. 29 modifieras), är det icke obilligt, att han för en sådan, ofta ganska kännbar upoffring, visserligen stundom endast förment, men ej mindre ovälkommen, åtminstone tillerkännes den ersättning, som i ämnet nu gällande författning honom medgifver.
Akademien underhåller ett par, ger dem 300 kronor årligen i 3 år under akademitiden, ger dem sedan ett eller två tusen, medan de vänta på resestipendiet, och om de uträttat något under denna väntan och om det stora stipendift blir ledigt i läglig tid, då äro de säkra för sin existens under åtskilliga år, 5 eller 6, medan de uppbära en årslön af Men huru många kunna få stora stipendiet? För att ha rättighet att söka det skall man hä fått kungliga medaljen, men mången, som för länge sedan förvärfvat denna medalj, väntar ännu i dag på stipendiet och får nog vänta derpå till döddagar, i synnerhet, om han varit djerf nog att skaffa sig medel att resa utrikes, innan han fått det, och i all synnerhet om han visar någon benägenhet att draga sig fram af egna krafter. Ty i sistnämda fall behöf-ver han ju intet understöd. Smärre stipendier (om 3,000 kronor för ett år, om 1.000 kronor o. s. v.) kunna tilldelas ett par af de jid läroverket fullärda. Men de öfriga? Och de som haft ett tillfälligt stipendium men ej längre ha det? Några ha lyckats komma i ropet och de få sälja sina taflor till enskilda eller utomlands. Andra ha sina beskyddare eller lyckas skaffa sig tillfälle att flytta ut, helst naturligtvis till Paris, der de kunna studera men sällan kunna förtjena något i klingande mynt. Andra åter förblifva Jiemma, stretande efter bästa förmåga att hålla sig uppe. Och de måla för konstföreningarna. Att bli konstnär är én svår sak, men att komma in på konstnärsbanan är pu för tiden allt för lätt, och mången gosse, som ej lyckas öfvervinna elementarskolans svårigheter, tröstar sig med att han kan bli målare, och så låter han sina små teckningsanlag bestämma öfver sitt lif. Ochanläg för teckning ha de flesta; alla barn rita gubbar på hvar papperslapp de komma öfver. Men att kunna utbilda sig till målare är en helt annan sak än att bli en verklig konstnär, — eller borde åtminstone vara det. Den hvars anlag äro så utpreglade — och så ensidiga, att han måste bli konstnär och ingenting annat, om han skall bli något, han har skäl att slå in på konstnärsbanan.
Förslaget är icke heller nödigt emedan en snart 50-årig erfarenhet ådagalagt att alla de ministeriela målen, som hittills af Konungen, på sätt Grundlagen föreskrifver, blifvit handlagde, utan undantag fört till resultater, hvilka för fäderneslandet varit nyttiga och gagneliga. Man skall således icke, utan att det af behofvet påkallas, vidtaga någon förändring i Grundlagariie och aldra minst i ett så vigtigt fall som detta, hvarföre jag också anhåller att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara att den ifrågav:de grundlagsförändringen hvarken är nödig eller nyttig, om den också är möjlig att verkställa. Gr. Lagerbjelke: Ännu en gång anhåller jag att få upträda för att bemöta en af en aktad talare gjord anmärka. Han fann sig nemi. förundrad deröfver att jag skulle hafva sagt det Konungen enl. grundlagsförslaget ieke behöfde höra StatsRådets samtlige ledamöter förrän vid sjelfva beslutet om förbunds afslutande. Det är också händelsen att jag så yttrade mig, meri hail förundrar sig deröfver att jag tilläde, det Konungen i alla fall bör 504 I)en 25 Juli f. m. meddela sig med sina StatsRåd i denna fråga. Förhållandet är att jag sade: i alla fall behöfver Konungen, sedan den nya Grundlagen är antagen, ieke höra StatsRådets samtlige ledamöter förrän vid afslutandet af förbund, men att i afs. på den kommunikation, i hvilken Konungen kan och bör sta med sina StatsKåd i afs. på den föreg:de beredningen, derom har det nya grundlagsförslaget ingenting stadgat, det finnes redan föreskrifvet i den gamla Grundlagen, och icke bör man gå så långt i sitt missnöje med det nya förslaget, art man lägger det till last äfven sådant som man icke tycker om i den gamla redan befintliga Grundlagen. För min del tycker jag äfven att det är rätt att Konungen kommunicerar sig med sitt StatsRåd, men det må nu bedömas huru som helst, det härleder sig icke från förslaget, utan finnes redan intaget i 11 :te §:n, och i detta förslag är hvarken någon utvidgning eller inskränkning föreslagen.
Det torde också icke böra väntas, att länets Landthushållningssällskaps lifliga och nitfulla bemödanden i denna riktning skola förr, än efter ännu liera år, bära önskade frukter i större mängd, än som visat sig. I naturlig följd af detta hushållnings-system vacklar jordbrukarens ställning med sädesskördarnes ojemna och ovissa resultater. Hos några få af denna medborgare-klass finnes något solidare välstånd. I allmänhet har dock länets allmoge, nu, sin jemna bergning; men under missväxtåren 1844 och 1845, som föregingos af en rätt svag skörd år 1845, saknades denna, till den grad, att hade icke Eders Kongl. Maj:t med nådigt låneanslag af en sammanräknad summa stor Trehundra tusen Riksdaler banko, jemte nådigt understöd af Femton tusen riksdaler banko, utan återbetalningsskyldighet, och den offentligen påkallade allmänna välgörenheten med gåfvor, som, tillhoparäknade, utgjorde ett belopp af Femtioåtta tusen Niolnindrafemtiofem Riksdaler, trettiotre skillingar, fyra runstycken banko, jemte Åttahundra nitton tunnor, elfva kappar spanmål, kommit länets invånare till hjelp och undsättning, hvaraf omkring trettio tusen personer voro i verkligt behof, så hade säkerligen flera tusen omkommit af hunger, fastän stora summor, så väl af Eders Kongl. Maj:t, som af länets bemedlade och välgörande possessionater, blefvo anvisade till arbetsförtjenst åt behöfvande, uti vägoch bro-byggnader, odlings-företag m. m. — Året 1844 ingick nämligen med den mest lofvande vår, och utsigten på en rik skörd var, ännu vid midsommartiden, den vackraste som man kunde önska; men ett derefter, nästan utan afbrott, ända till vintern fortfarande regn, förstörde sädesgrödan redan under dess växt, hindrade dess inbergning på många ställen, ända intill dess att vintern så tagit öfverhand, att på marken kunde köras med lassade vagnar, och hindrade höskörden, så att ängarna till en stor del blefvo oslagna och fodertillgångar för hemkreaturen saknades.
Efter ett halft års uppehåll i Petersburg afreste de unga makarna på våren 1869 till Heidelberg, Sonja för att studera matematik, hennes man geologi. Sedan de skrifvit in sig vid universitetet där, gjorde de under sommarferierna en resa tillsammans i England, hvarunder Sonja fick tillfälle att göra bekantskap med många af den tidens mest ryktbara personligheter, George Eliot, Darwin, Spencer, Huxley m. fl.1 I George Eliots dagbok, publicerad i mr Cross’ biografi, finnes följande anteckning af den 5 oktober 1869: »I söndags hade vi besök af ett intressant, ryskt par – mr och m:me Kovalevsky; hon, en täck varelse, intagande blygsam i röst och tal, som studerar matematik (på särskild tillåtelse, erhållen med Kirchhoffs hjälp) i Heidelberg; han, älskvärd och intelligent, studerande de konkreta vetenskaperna – specielt geologin, och på väg till Wien för att stanna där 6 månader för detta ändamål, lämnande sin hustru i Heidelberg.» Denna plan realiserades emellertid ej strax, utan Woldemar stannade i Heidelberg en termin med sin hustru. Deras lif under denna tid beskrifves på följande sätt af den väninna, jag förut citerat, och som genom Sonjas förmedling erhållit sina föräldrars tillåtelse att tillsammans med henne studera vid universitetet: »Några dagar efter min ankomst till Heidelberg i okt. 1869 anlände Sonja med sin man från England. Hon syntes mycket lycklig och mycket belåten med sin resa. Hon var fraiche, rosig, intagande som första gången jag sett henne, men det var ännu mer eld och glans i hennes ögon, hon kände själf hur en ny energi utvecklade sig inom henne till att fortsätta sina knappt begynta studier. Dessa allvarsamma sträfvanden hindrade henne likväl ej från att finna nöje i allt möjligt annat, äfven de obetydligaste saker. Jag kommer väl ihåg vår promenad på tu man hand dagen efter deras ankomst. Vi gjorde ett långt ströftåg i Heidelbergs omgifningar och då vi kommo på en jämn väg begynte vi två unga flickor att springa i kapp som barn. – Min Gud, hvilken friskhet öfver dessa minnen från den första tiden af vårt universitetslif!
Jag anhåller att få på det högsta bestrida detta och yrkar, att af bevillningen må utgå endast hvad som fordras till ränta och amortissement för de lån, som kunna behöfva upptagas. De särskilda föremål, hvartill de ifrågasatta anslagen blifvit begärda, äro af andra talare afhandlade. Jag vill endast göra en anmärkning i afseende på frågan om anslag för lättade vattencommunicationer och andra allmänna arbeten. Fr. o. m. 1818 beviljades till detta ändamål 100,000 r:dr årligen, hvilken summa vid sista riksdag nedsattes till 5ö,ooo rldr. Utsk. anför såsom skäl emot beviljande af något anslag i detta ändamål, att dessa utaf hela Nationen såmmaliskjutna summor till betydliga belopp användts till företag, som, efter att vara fullbordade, be - 3'20 Dc» 2S Augusti. funnits mindre gagnelign. Vid utförandet af arbeten för allmän räkning liar visserligen ofta inträffat, att de uppgjorda kostnadsförslagen blifvit betydligt öfverskridna, Och att salunda nyttan af elt utfördt arbete möjligen icke alltid motsvarat den större utgift, som det förorsakat utöfver hvad först beräknades. Detta har haft den Olägenheten, att man ej med anslagen kunnat uträtta så mycket, sora raan förmodat. Én annan olägenhet af kostnadsförslagens otili förliflighet har varit omöjligheten att göra några beräkningar på det hela. Delta Ilar ock föratiledt K. M. till vidtagande af den åtgärd, att de menigheter, hvilka begära sådana anslag, sjelfva äfven skola till arbetet bidraga och fullborda det med det anslag, sora of K. M. anvisas. I sednare tider liar också mindre missräkning på det liela ägt ruin. Vidare anför Utsk., att särskilda menigheter, i förväntan på utlofvade understöd, med betydliga kostnader påbörjat coiömunicationsleders upptagande, som sedermera mast öfvergifvas. Detta härrör egentligen af den nedsättning, som anslaget vid sista riksdagen undergick, då det blef nödvändigt att afbryta arbeten, sora redan voro började; men detta måtte väl snarare vara ett skal för anslagets fortsättande, än för dess afbrytande.
H a n kom nämligen till henne, samma dag som han hämtat sig en korg hos en greflig kusin, och föreslog hennas nåd helt tvärt att mot en viss provision af den flickas förmö- genhet, som hon lyckades » snoka upp », skaffa honom en rik fru och det så fort som möjligt för att » förarga kusin Lovisa ». Hennes nåd älskade penningar, tog därför saken i öfvervägande, och hennes tankar fastnade genast vid en granne, den tjuguåriga änkan efter en såpoch tvålfabrikör. » Men, min nådiga tant, mannens dödsannons stod ju i tidningarna under förra veckan, » utbrast landtjunkaren häpen. » Just denna omständighet faller sig bra. Den unga damen — ty hon är en dam med nobel hållning — står fullständigt ensam — alla hennes anförvandter ha emigrerat till Amerika — och det kommer icke att dröja en månad, innan hon är belägrad med friare: det gäller därför att komma först till kvarnen och få först målet. H a r du någonsin sett den unga damen? » » Ja, på teatern ett par gånger — Mörkt, vågigt hår, bruna ögon — Vacker, icke sannt? » » Rika damer äro alltid vackra i skuldsatta herrars ögon. — Men du har naturligtvis tuttat eld vid hennes första anblick, kämpat mot din vanvettiga kärlek och slutligen stått i fara att söka glömska i — drufvans safter. Men nu, då din älskade är fri — » » Nej, ta mig — förlåt tant! — om jag vågar mig på att berätta henne denna historia! » » Det behöfver du icke heller, min gosse; du håller dig grannlaga i bakgrunden, tills guldfågeln är i garnet. Ah, en titel, sådan som du kan bjuda för detta mamsell Nilsson, skall göra effekt i den tafla, som jag kommer att måla för henne, och det redan i morgon dag! » Hennes nåds beslut blef verkligen till handling, men effekten däraf blef helt annorlunda, än hon föreställt sig, ty den unga eukans tacksamhet öfver » kondoleancevisiten » förbyttes till harm, så fort hon fick klart för sig hvad som egentligen åsyftades därmed, och giftermålsagenten fann sig föranlåten att betydligt af korta sitt besök.
Jagten utgöres hufvudsakligen af harar, änder, ljäder och orre, men är af ringa betydenhet. Fisket. I de intill hafvet gränsande socknar utöfvas ganska betydligt strömmingsfiske. Arrendet af Kronans laxfiske i Dalelfven, som, enligt förra berättelsen, utgjorde 358 LM., har vid ny auktion uppgått till 820 LM. salt lax, ehuru strandägarne nu, till stor belåtenhet i orten, ulan afgift få fiska invid sina stränder. Sjöfarten från Upsala till Stockholm har tilltagit i liflighet. Trenne ångfartyg underhålla en daglig kommunikation mellan dessa städer, då årstiden det tillåter. Ett ångfartyg går dessutom 2:ne gånger i veckan mellan Enköping och bufvudstaden. På Mälaren bedrifves någon sjöfart med seglande jakter. Fyra lastageplalser finnas vid Bottniska viken, hvarifrån jern och malm föres till olika orter. Vattendragen till Upsala och Enköping hafva blifvit betydligt förbättrade genom muddringsarbeten. 11 Varors forslande är en binäring af betydenhet i de norra delarlie af Länet och en god inkomstkälla för allmogen. Dessa varor bestå dels i malm och kol lill bruken, dels i de landtmannaprodukter, {sorn från Norrland och Helsingland föras till marknader söder ut och till hufvudstaden, såsom sili, smör, fogel, lärfler m. m. Öfrige binäringar äro 20 tegelbruk, ett jerngjuteri, elt pappersbruk, 7 kalkugnar, någon tjärbränning, en vadmalsslamp, åtskillige mindre sågar och qvarnar, kolning för bruk och bergverk samt ylleväfnader, hvilka sednare likväl icke motsvara behofvet. Bruk och Bergverk. Då ingen väsendtlig skillnad varit i tillverkningen af stångjernssmidet samt stål och tackjern m. m. vid nedannömnde jernbruk inom Länet under åren 1848, 1849 och 1850, meddelas, till undvikande af vidlyftighet och med uteslutande af mindre tal, beloppet af tillverkningen under sistnämnde år, så vidt de ifrån bergsfögderiet ingångne uppgifter gifva sådant Vid handen. Stångjernssmide.
Föredrogs Const.Utsles i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 22, i auledn. af återremisser af Const.Utsk:s uti mern. N:o 11 afgifna förslag till ändring i 39 § Riksd.Ordn., ang:de val af Ordfide i Utskott oell andra delegationer af R. St. R. o. Ad. beslöt, alt med vidblifvande af sin förut i ämnet yttrade tunke, lala vid den i förevar, mern. gjorda anmälan bero. Föredrogs Coust.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 23, i anledn. af ett Stånds återremiss af mern. N:o 14, ronde ålkilliga lill förstärkt StatsUtsk. hänvisade frågor. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För att undvika votering i förstärkt Const.Ulsk. ronde denna fråga, der troligen, enär de 3:ne öfriga Stånden äro med hvarandra ense, R. o. Ad:s mening i alla fall icke blifver gällande, hemställer jag huruvida icke Ståndet skulle finna för godt alt, på sätt Utsk. föreslagit foga sig efter de öfrige Stånden och antaga detta förslag till hvilande intill nästa riksdag, då det i alla fall kommer att bero på R. o. Ad:s beslut, huruvida det då kan blifva antaget eller icke. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att såsom Utsk. hemställt, foga sig efter de öfriga RiksStin och således äfven för sin del antaga det i Const.Utsk:s mern. N:o 14, afgifna förslag att hvila lill grundlagsenlig pröfning vid nästkommande riksdag. Föredrogs Consl.Utskits i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 15, innehållande förslag till ändring uti 36 och 43 §§ Riksd.Ordn. ronde sammansatte Utskott. R. o. Ad. beslöt alt antaga det i förevar:de mern.
Skrifvelse, N.-o i8y. förseelser, begångna å landet, nödsakade den tilltalade, jemte vittnen, att resa till länsresidentet, en väg ofta mångdubbelt längre, än som i annat fall varit af nöden, samt, att, om den tillåtna, men sällan begagnade, utvägen anlitades, att förvisa undersökningen till Häradshöfding med. biträde af två Nämndemän, så vunnes derigenom icke den åsyftade skyndsamheten med lagförandet af drvckenskapsförseelser, emedan rättegångssättet, i stället att förenklas, tvärtom invecklades, då undersökningen måste, vid hvarje jäfs-invändning emot vittnen, uppskjutas, enär domfört antal för denna invändnings pröfvande naturligtvis saknades. Vid öfvervägande af hvad sålunda yrkadt blifvit, hafva, under tillämpning af den grundsats, att missbruk af starka drycker utgör en last, hvilken, i och för sig sjell betraktad, straffas genom sina förderfliga verkningar på den, som densamma utöfvar, men, oin derigenom offentlig förargelse förorsakas eller andras frid och säkerhet störas, jemväl antager egenskapen afbrott, samt inträder i och med detsamma på allmänna straffrättens område, Rikets Ständer väl icke funnit ofvanberörde Förordning bora helt och hållet upphäfvas, men dock i vissa delar undergå ändring, hvarvid Rikets Ständer i främsta rummet fästat uppmärksamhet derå, hurusom förevarande Författning innehåller, att den gjort sig till ansvar för fylleribrott förfallen, som genom missbruk af starka drycker så öfverlastar sig, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, alt han är drucken; och—som denna beskrifning synes vara mindre lämplig, enär bevisningen om förseelsens verklighet derigenom blifvit till en del gjord beroende äf vittnens enskildta begrepp om den tilltalades sinnestillstånd, hafva Rikets Ständer ansett detta lagbud böra i mera enkla och bestämda ordalag affattas.
Ian ls-stats-tjenstemännen beräknas i kontant, utan någon derunder inbegripen spanmål; e) att af allmänna medel särskildt borde ersättas resekostnader för häradsbokhållare vid r sor till taxeringsförrättningar, till mantalsskrifningar i de städer, der de hittills förrättats af häradsskrifvare, och till skattläggningar, der sådana ifrågakomma: resekostnader och traktamente till vaktbetjenter vid landshöfdinge-embetena, då de i tjenste-ärenden afskickas utom landshöfdinge-residens-staden, kostnader för blanketter till debets-sedlar och betalningsbevis för 23 krono-utskylder, för diariers och handlingars sami räkenskapers vid läns-slyrelserna inbindning samt för läns-styrelsernas kungörelsers införande i allmänna tidningar, der sådant bör ega rum och icke sker för ändamål, hvartill särskilda anslag äro anvisade, hvaremot för Iryckningen af nämnde kungörelser, enahanda belopp som hittills, eller 100 rdrbko lör hvarje län i ett för allt borde bestås. I afseende å personalen och aflöningarnas belopp, hafva kommitterade vidare föreslagit för lands-sekreterare, i hvarje utom nedanämnde 8 län — lön ... 666: 32. Summa resepenningar och expenser 133: 16. för hvarje grad i Stockholms, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, der sportel-inkomsterne äro iinga, lön ... 866: 32. resepenningar och expenser 133: 16. samt efter nuvarande beloppet i anseende till betydligare extra inkomster: i Gottlands län, lön 366: 32. resepenningar och expenser 133: 16. Blekinge län, lön 466: 32. resepenningar och expenser 133: 16. Götheborgs och Bohus län, lön 266: 32. resepenningar och expenser 133: 16.