Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofta hander det äf» a,en, att just wid den tid dä de förmänligare sysslor kunna ernäs, fordra uppwaxke barn en större kostnad, i6z Den 4 November. nåd, hwars fortsatte bestridande till antingen kunskapers uttvidgande eller till underhäll tvid lönlösa extra Ijenster, dä sannolikt mera skall förftväras, enar ett torkare ätnjutande af cn bättre lön uppstär. Detzutom stall, genom förflagets antagande, det alltid hända, att den som före desi werkställighet icke har lön, stall nöd.vändigk för ett är inom rZ gä alldeles i mistning deraf; d. ä. i andra uttryck fagdt, han stall, dä det är omöjligt att ett är efter döden tjena Staken, förlora ett helt är af stn lifstid i Statens tjenst. Jag underställer atla upplystas och tillika Lmmandes pröfning, om detta uppmuntrar etter qwäfwer hägen för stickliga ynglingar att ingö. i Statens tjenst, om det befordrar eller minstar tillgäng för Skaten ä dugliga Ämbetsoch Tjensteman. Ofta beror likwäl en ynglings hela »välfärd deraf, att ett är förr komma i ätnjutande af nägon lön. En wärd Ledamot af detta Högloft. Utstött har gjort cn jämnförelfe emellan arftagare och dem som wanka pä befordran i tjenstwägen; och denna jämnföreise afwiker, enligt mitt omdöme, föga ifrän sanna förhällandet. Det mäste anses för otwifwelaktigt, att en wäl förrättad tjenst i en lägre grad, medför ett flags utesiutande rättighet att i förhällande lill skicklighet och förtjenst blifwa till en bättre befordrad; man kan ej infe med wifthet, men dock med mer och mindre sannolikhet, nar sädant bör inträffa, och kan man wal rimligen af detta stal dömmas dertill, att dä det stcr, gä sin rättighet förlorad? Pä sammasatt är Den 4 November.
En dödande långsamhet och skonsamhet vid utsökningen af enskildta fordringar, har visat sig öfver allt, utom i Residenset. Också är det endast der, som penningar kunna fås, men mot inteckning i Stadsegendom; penningar finnas der, men begrafne såsom sagt är. Att framlocka dem ur denna graf genom något annat medel än egennyttan, lärer vara fåfängt. Att verkligen vilja umbära allt Rörelseeapital utom det lilla som nu visar sig i dagen vore, att med flit föra Landtmannanäringarna tillbaka till deras obetydlighet. Detta synes mången önska; man berömmer den goda gamla tiden, då allt var så tarfligt. Denna tid var också sannerligen värd högt beröm; men hon har det stora felet, att hon är förliden och aldrig kan återkomma, åtminstone aldrig utan genom de förderfligaste brytningar, hvaraf vi redan kant symptomer, Om vår Landtmannaröreise nu skall räddas från undergång, måste 10 Den i Martti, det sive genom återställande af capital, credit och rörelse, men ingalunda genom sträfvande mot dessa saker. Endast beskattningssystemets förändring till utskyldernas erläggande i penningar i stället för producter och tjenstbarheter, om ej annat vöre, skulle göra sådant nödvändigt. Vilja vi ej se våra odlade fält återfalla till vildhetstillstånd och all frukt af de påbegynta förbättringarne vid Landtbruket gå förlorade, måste således, efter min fasta öfvertygelse, en möjlighet för Landtmannen öppnas, att åter kunna disponera penningetillgångar, till samma belopp åtminstone som före Disconternas indragning. Vi måste upphöra att straffa den idoge Näringsidkaren för några Discont-Directeurers oredlighet. En betraktelse öfver den plats, Capitalisten intager i Samhället, och öfver hans förhållande till den productiva Näringsidkaren torde här förtjena ett rum, PeilBingehandel är visserligen det beqvämaste lefnadssätt man kan begära, men för landet ar den icke på något sätt indrägtig^ En Penningehandlare är en död person (jag hade velat säga moraliskt, om ej detta ord äfven hade en god bemärkelse).
Hela förfarandet är en brottslighet af den märkvärdigaste beskaffen: het; och vi komma, af hvad oss nu ligger för ögonen, till utveckling af hvad detta tilltag skulle föra oss till. Respective Utskotten hafva förbigått denna tillgång som ett noll, således icke ens värdt att upptagas, men på hvilken faller resultatet af detta sätt att behandla ämnet? På en bedragen Allmänhet; man tror sig kunna tillfredsställa den med att af Allmänhetens samlade medel återgifva den det insatta Capitalet pä 5 år utan ränta! Om vi nu göra ett omslut af Respective Utskottens bilagde Calculer och ibland tillgången upptaga dessa R;dr 1,166,374, så uppkommer, i stället för en brist af R:dr 526,60g, ett öfverskott för CanalDisconten af R;dr 639,766, således tillräckeligt att remboursera den bedragna Allmänheten. Man frågar hvar denna ressouree skald tagas då CanalDirectionen är ban-. 11® Dm 17 Martii, /. ni, queroutte ända till sista skillingen? 1 en tid då vi tala om Rikets heder och värdighet såsom motiv för nya tillskott åt ett företag, som länge burit de klokas misshag och Allmänhetens förbannelse, vore det visserligen en rättskaffens Lagstittning mera värdigt att uttänka medel tiil dessa förledda Individuel skadeslöshållande, om det ock vore genom Allmänhetens eller, som det hos oss heter, Statens bitta® dej än att votera nya Summor till utförande af ett, om icke vansinnigt, åtminstone misslyckadt företag. Enahanda grund för utredningen af Mai. inö Discont, sorn för Götha Canals, är af Respective Utskotten föreslagen, det är: Cäpitålets återbetalande på 5 fir, ifrån den i Julii 1S19, således något öfver 6 år härefter. Om målet behandlas i laglig form, såsom annat Concöutsmål, så kan Discöntens skuld icke betalas fortare, än i mån af Discontlånens ingående, hvilket inträliar 2 gånger om året, och slutar med den 1 Januarii 1823.
Jag hade hoppats, att den motion, jag vid Riksdagens början tog mig friheten afgifva, i mening att dermed inom StatsUtsk:t åstadkomma en skyndsammare handläggning af Statsregleringen, Sn under våra Riksdagar gemenligen blifvit händelsen, skulle föranledt någon medlem inom de respektive St:n till insigt af behofvet utaf ett särkildt Utskotts tillsättande för jernvågsfrågans och dermed förknippade utoch inländska skuldsättningens behandling; men då sådant icke skett, anhåller jag att, ifall PresteSt:ts under öfverläggning varande inbjudning skulle af R. o. Ad. bifallas, få, såsom ett bihang till den af PresteSt. föreslagna anmodan, bifoga en begäran, att StatsUtsk:t täcktes taga i öfvervägande »Riksdagsordningens 36 § 4 morn., som tillstädjer Utsk:t, att då göromålen blifva så ökade, att de ej med det vanliga antalet deputerade kunna bestridas, Utsk:t eger frihet att hos Rikets St:r anhålla om förstärkning af ledamöter, för att derigenom möjligen såttas i tillfälle att bereda ett ärendernas hastigare befrämjande.» Jag anhåller om afslag å PresteSt:s inbjudning; men i händelse den blifver bifallen, att detta mitt anförande måtte få till StatsUtsk:t åtfölja R. o. Adelns bifall till PresteSt:ts inbjudning. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Jag för min del har ingenting emot att bifalla PresteSt:ts inbjudning, men jag skulle dock 24 Den i J ni n 11 r i. önska att StatsUtsk-.t, i sammanhang med dess Betänk, om jernvågslånet, ville föreslå 11. St:r något medel, som kunde förekomma att icke äfven detta nya lån måtte gå samma väg, som alla andra utländska lån, nemi. blifva ett rof för importhandeln; ty utan att hafva sådana garantier, kommer jag aldrig att lemna min röst till någon utländsk skuldsättning. Hr Akerman, Fredrik:
Jag är litet misstrogen jag har alltid hört sägas att i fråga om processer, ger man ingenting för intet! FRUN. Ni tror kanske att jag vill beröfva edra blommor några droppar vatten? Ah, min herre ni misskänner mig! Det smärtade mig att ni skulle anse mig för en orättvis, processlysten och farlig granne, jag ville bevisa er motsatsen, se der allt! och det är derföre som jag proponerat ett samtal emellan oss. Det är sannt att jag är litet egen, litet fantastisk åtminstone har man sagt mig det ibland! Men fast man anser mig vara qvick, så har jag ändå haft tillräckligt förstånd att redan från början inse det vår process var afskyvärd! ERNEST. Men i så fall hvarför börja den? FRUN. Af vigtiga men hemliga skäl som skulle ursäkta mig, hoppas jag, i fall det vore mig tillåtet att yppa dem! ERNEST. Vigtiga och hemliga skäl? FRUN (stiger upp och ringer). Han tyckes ha förstått mig! (Lise inkommer). Lise, har hon frågat efter mig. LISE. Hvilken, frun? FRUN. Min niéce? LISE. Jag tror inte det? FRUN. Mår hon något bättre i dag? LISE (förvånad). Hvilken, frun? FRUN. Min niéce. LISE. Kors! . hon mår som vanligt! FRUN (med bedröfvad mine). Hon hvilar sig, inte sannt? LISE. Nej, hon klär sig. FRUN. Du menar att hon försöker stiga upp. LISE (afsides). Hvad behöfver frun bekymra sig för mamsell? ERNEST. Är er niéce illamående? FRUN. Hon är sjuklig det syns visst inte på henne tvärtom men det är så mycket mera oroande (till Lise) Ah! . (till Ernest) Ni tillåter? (till Lise) Om min niéce frågar om jag gått ut, så svara ja. Det vill säga, nej! Men tala för all del inte om att herr Duplessis är här. LISE (i det hon går). Om jag begriper ett ord, så ERNEST. Men hvarför dölja att jag är här, min fru? Skulle min närvaro kunna FRUN. Åh nej, nej!
Låtom oss närmare skärskåda detta; och man skall finna denna uppgift ej mindre osäker än den förra. Vid inom BondeSt. anställd votering, hafva rösterne utfallit med 66 för och 3r emot ifrågavar. förslag. Med känsla för lätt och sanning må man väl antaga, att, derest de, hvilka afgifvit sina röster för förslaget, uttalat deras committenters opinion, äfvenledes motsidan gjort det. Utslaget blir derigenom betydligen förändradt. 1 alla fall skulle jag tro, att denna si f fe r be r ä k n in g ingalunda är tillämplig på utrönandet af nationens opinion, vare sig uti detta eller likartade fall. Jag kan härvid icke underlåta att gå tillbaka till ett ämne, som väl ej rörer det, hvarom vi nu öfverlägga, men hvilket likväl utgör ett af de utaf mig antydda likartade fall, i afseende på det skefva uti sättet att vilja, såsom af vissa talare ej sällan är brukligt, beräkna nationens opinion och sympathier. Vid frågan om anslag till reparation af Riddarholmskyrkan, påminna vi oss, hurusom Gr. Anckarsvärd äfven då tillät sig framställa snarlika beräkningar. De angingo då Svenska folkets sympathier, uppskattade efter de, genom collecter, slamböcker och dylikt, till kyrkans reparation insamlade bidrag. 24 11. '9 Att insamlingai nes otillräcklighet för kyrkans fullkomliga iståndsätlande (de uppgingo likväl till något öfver 4g,ooo r:dr) torde hufvudsakligen böra härledas derifrån, att man ansåg Riddarholmskyrkan sorn en Statens tillhörighet och såsom sådan höra på dess bekostnad åteVställas, — ja, för min känsla var det, — jag tvekar icke att öppet uttala det, — nära nog motbjudande, att detta Sveriges Pantheon, med de dyra, heliga minnen, hvilka der innebo, skulle, genom på detta sätt insamlade medel, återuppresas. Att ifrån den otillräckliga insamlingen sluta till nationens sympathier för de lefvande, förefaller mig vara en, lindrigast sagdt, högst egen deduetion.
Det är således idel svenska danser — för att få nya, intresseväckande behöfva vi sålunda ej gå till främmande land, vi hafva, äfven vi, nationaldanser, fastän de varit förvista från » balerna » alltifrån den tid, då utlandets mode enväldigt dikterade på dansprogrammen: angläs, menuett, écossaise, gavott o. s. v. Det kan vara på tiden, att de nu komma till heders, då på skilda områden den fosterländska känslan börjar vakna. Kommer man till Ryssland — främst står där den nationella mazurkan, till Italien — så skall man där se tarantellan — nåväl, kommer utländingen till Sverige, så vilja vi visa honom våra danser. » Nå, men hvilka äro då fördelarne af de där nationaldanserna? » spörjer ni kanhända. Den viktigaste, som man kan hoppas på, har jag redan nämnt, den nämligen, att dansen åter blefve ungdomens käraste nöje. Men flere finnas. Man skulle undvika den enformighet, som nu gör sig kännbar äfven hos dem, som äro lifligt intresserade af att dansa, då ständigt samma danser upprepas. Vidare skulle dansens gymnastiska nytta i hög grad ökas, en sak, som ungdomen naturligtvis ignorerar, men som äldre nog skola uppskatta. Den kommer också att te sig skönare och mera skiftesrik, då det blir mera taktmässig dans och mindre rus och flängande. Och jag tror, att 27 man till och med skulle kunna vänta sig en förbättring af den genom tusentals anekdoter förlöjligade balkonversationen. Hur platt, hur löjeväckande är den ej nu i de flesta fall! Men efter en nationaldans — jag vill hålla nio mot ett på, att samtalet efter en sådan blir något helt annat. Och till sist — hvilken friskhet, hvilken sund och glad natur är det ej i dessa danser. Åskådaren skall helt visst genast föredraga dem framför de nu gängse — och huru mycket mer skola ej de dansande själfva då göra det. Och olägenheterna. Ja, älskvärda läsarinna, skall ni tro mig, då jag säger, att jag hittills ej funnit några.
Emot Frih. Cederströms yttrande, att smörräntan skulle vara så lämplig derföre att smöret har ett så konstant pris, på sätt tabellerna gåfve vid handen, ber jag att få anmärka, att priset å ett LU smör inom Stockholms län, enl. samma tabell, var år 1846, 6 R:dr roen år 1853, 7 R:dr 16 sk. Jag för min del har icke funnit någon persedel, hvars pris varit så varierande, att detsamma under en tid af endast 7 år differera! med 1 R:dr 16 sk. Jag kan icke föreställa mig annat än att R. o. Ad:s mening är, att den skatteförenklings-fråga, hvarmed vi nu äro syselsatta, en fråga, som under loppet af 20 år sysselsatt R. St:r och som, på sätt en talare på förmiddagen jemväl yttrat, redan för ungefär 100 år sedan bragtes ä bane, nu skulle lösas på det sätt, att utgången deraf blefve för räntegifvarne så fördelaktig som möjligt och tillfredsställa deras billiga fordringar, isynnerhet då man ej kan undgå att finna, att räntegifvarnes representanter vid Riksdagen tillkännagifvit en viss obenägenhet emot hela förslaget. Uti det bemödande, som hos flera af StatsUtsk:s ledamöter röjer sig, att med all gevalt få förslaget oförändradt igenom, tycker jag mig icke finna det bemödande att gå räntegifvarnes billiga önskningar till mötes, som i en så vigtig fråga borde finnas. Som R. o. Ad. redan känner, delar jag Hr Bildts åsigt i detta hänseende och får derföre äfven instämma i den af honom yrkade propos. Hr von Troil: Med anledn. af Gr. Sparres sista yttrande ber jag att få förklara, att den afdelning af Utsk., som under en ganska lång tidrymd sysselsatt sig med denna fråga, dervid gått så samvetsgrant tillväga som möjligt.
Stats-Utskottet, som icke kunnat förbise det stora gagn ifrågavarande jernvägsanläggning, med afseende på de af motionärerne antydda allmänt kända förhållanden, obestridligen måste medföra icke blott för Nora och Carlskoga bergslager samt för bruken i sydvestra Nerike, utan ock för vestra Wermland och äfven andra från Nora bergslags grufvefält mera aflägset belägna orter, hvilka för sin bruksrörelse begagna Nora malmer eller deraf tillverkadt tackjern, har desto hellre trott sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att till de i ämnet väckta motioner hufvudsakligen lemna bifall, som den uppoffring, Staten komme att vidkännas genom ränteförlust å lånemedlen, med säkerhet torde kunna antagas komma att tillskynda Staten fördelar, i mångfaldigt hänseende öfverstigande en sådan uppoffring. Då den kommunikationsled, som genom ifrågavarande jernvägsanläggning uppkommer, icke allenast är afsedd att underlätta transporten af malm till Carlskoga bergslag, som är i saknad af egna grufvor och nu måste på långa och ofta besvärliga vägar för sin betydliga tackjernstillverkning hemta malmer nästan uteslutande från grufvefälten inom Nora bergslag, utan jemväl genom sjön Möckeln skulle ställas i beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors, lider det intet tvifvel, att den tillökning i trafiken å nämnda stambana, som härigenom måste uppkomma, skall tillskynda Staten en direkt inkomst, fullt motsvarande dess uppoffringar för den ifrågavarande kommunikationsförbättriugen, som dessutom genom minskade transportkostnader komme att i hög grad lifva bergshandteriugen och öka landets produktionsförmåga.
På sådant tänker dock, och varer faste; I öfverträdare, går till edart hjerta. Tänker uppå det i förtiden af ålder varit hafver; ty jag är Gud, och ingen mer, i en Gud hvilkens like ingenstäds är; Jag, som förkunnar tillförene, hvad härefter komma skall, och tillförene förrän det sker, och säger: Mitt råd blifver ståndandes, och jag gör allt det mig täckes. Jag kallar en fogel östanefter, och en man som min anslag fullkomnar af fjerran land. Hvad jag säger, det låter jag ske; hvad jag tänker, det gör jag ock. Hörer mig, I stolthjertade, I som långt ären ifrå rättfärdighetene. Jag hafver låtit mina rättfärdighet när komma; hon är icke långt borto, och min salighet dröjer icke; ty jag vill gifva salighet I Zion, och mina härlighet i Israel. Stig neder, jungfru, du dotter Babel; sätt dig i stoftet, sätt dig uppå jordena; ty de Chaldeers dotter hafver ingen stol mer; man skall icke mer kalla dig den sköna och lustiga. Tag qvarnena, och mal mjöl; lös upp dina lockar, drag af skorna, blotta benen, vad öfver flodena; Att din skam skall upptäckt, och din blygd sedd varda. Jag skall hämnas, och ingen menniska skall bedja mig det af. ([Detta gör]) vår förlossare, den der heter Herren Zebaoth, den Helige i Israel. Sätt dig uti det stilla; gack in uti mörkret, du Chaldeers dotter; ty du skall icke mer heta fru öfver Konungarike. Ty då jag på mitt folk vred var, och ohelgade min arfvedel, öfvergaf jag dem uti dina hand; men du beviste dem ingen barmhertighet, och öfver de gamla, gjorde du oket alltför svårt; Och tänkte: Jag är en Drottning evinnerliga; du hafver härtilldags ännu icke fattat det i hjertat, eller tänkt deruppå, huru det skulle gå med dem i framtiden. Så hör nu detta, du som i vällust lefver, och så säker sitter, och säger i ditt hjerta: Jag äret, och ingen mer; jag blifver icke enka, eller ofruktsam.
Visserligen är en värdefull förbättring i ortens kommunikations-anstalter åvägabringad genom den förutnämnda redan Motioner i Borgare-Ståndet, 1862. .JVS 173. 337 ”da redan verkställda vattenleden; men för att åstadkomma fullständig lättnad i transporterna, bör densamma likväl först och främst förenas med sjön Roxen, och den kan ”sedermera i framtiden utsträckas i söder till Wimmerby. Enligt Styrelsens underdå”niga åsigt bör den nu ifrågavarande norra sträckningen, eller förbindelsen mellan sjö"arne Rengen och Roxen, företrädesvis anläggas; och, enär Kinda båtledsoch sjösänk”ningsbolag, hvilket före detta erhållit Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse, nu ställt ”sig i spetsen för utförandet samt begärt, att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i ”Östergötlands län skulle inför Eders Kongl. Maj:t göra underdånig framställning att, ”för så vidt icke Statens stambana erhåller sådan sträckning, att densamma kommer att ”beröra den nuvarande Kinda båtled, Eders Kongl. Maj:t måtte nådigst. till Rikets nu ”sammanträdande Ständer aflåta proposition om nödiga medels anvisande till båtleds anläggning mellan norra ändan af sjön Rengenoch Linköpings hamn; så, och då detta ”bolag borde öfvertaga arbetets utförande, har Styrelsen, fastän aktie-teckningslista icke ”blifvit ansökningshandlingarne bifogad, ansett sig kunna antaga att, om bidrag varder ■’vid instundande riksmöte till anläggningen afsatt, densamma skall under statsreglerings”perioden varda påbörjad; och får Styrelsen derför, samt emedan ortens menighet samfäldt deltagit i Kinda båtleds verkställande, i underdånighet (bland första klassens arbeten) anteckna |:delar af den till utsträckningen beräknade summan, eller 875,300 ”Riksdaler.” För att vidare ådagalägga vigten af ifrågavarande arbete, torde här böra återgifvas följande omdöme af Herr Friherre De Géer, som uppgjorde första förslaget till arbetets utförande.
Rättigheten för Rikets Ständer, att, genom sitt ConstitutionsUtskott, vid hvarje Riksdag granska StatsRådsProtocollen är gifven; men aldrig har, enligt hvad 20 års handlingar utvisa, det fallit något ConstitutionsUtskott in, att granska dessa Protocoller längre, än till den dag, på hvilken då påstående Riksdag börjades. För öfrigt har *) Detta yttrande tiar ej bland handlingarne kunnat tillrättafinnas. Den 16 Mars f. m. Utskottet äfven haft ett annat skäl att icke ingå i granskning af den väckta anmärknings-anledningen, hvilket skäl redan i början af Riksdagen blifvit anfördt, då Utskottet, på en annan anmärknings-anledning emot Chefen för ColonialÄrendernas Departement, svarade, att Hans Exeellence Herr Grefve af Wetterstedt i denna egenskap var utom granskning af Svenska ConstitutionsUtskottet, emedan 1812 års RiksdagsBeslut tydligen tillkännagifver, att Rikets Ständer antagit den af Konungen då föreslagne unda ntagsLag, som fritager hela Colonien S:t Barthelemy och dess Embetsmanna-personal från Sveriges Grundlagar och Drätsel. Med åberopande så väl af detta skäl, som det Utskottet anfört, tillstyrker jag alltså bifall till Utskottets Memorial. Grefve Horrij Claes Fredrik: Om det är en sanning, att ConstitutionsUtskottet vid denna Riksdag, såsom Fiber re Rålamb anfört, varit nog olyckligt att alltid se sina åtgärder klandrade, så är det troligen derföre, att både Nationen och Representationen varit nog olycklige att finna Utskottet dertill hafva gifvit full anledning. Äfven den nu ifrågavarande åtgärden finner jag för min del vara af så betänklig natur, att jag icke kan underlåta att framställa de anmärkningar, hvartill åtgärden, vid jemförelse m§.d Grundlagens uttryckliga stadgan den, Den 16 Mars f. ra. 129 den, föranleder.
För att afhjelpa det anmärkta missförhållandet och deraf uppkommande lidande för en embetsman, på hvars verksamhet det allmänna egde betydande fordringar samt enär staten måste tänkas hafva med sin åtgärd till landshöfdinge-ackordernas inlösande åsyftat icke blott en enstaka fördel för de då varande eller afgående landshöfdingarne, utan ackordernas för-. svinnande förmedelst en, efter hvad man ville och sökte åstadkomma, bil - Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 97. 11 lig och successivt skeende inbetalning, verkställd af platsernas innehafvare sunder flera framgent påföljande år, torde, enligt motionärernes åsigt, en förändring af det stadgade årliga beloppet för amortissements-liqviden vara af rättvisan påkallad helst när staten i alla händelser med sådan >äkerhet, sotn i delta hänseende vöre förhållandet, alltid mäste återfå, hvad den för ändamålet såsom lån förskjutit; i följd af hvilket allt Friherre Cederström och Herr Gullström föreslagit, alt det belopp, som årligen borde innehållas af Jandsliöfdingelönen i Wermlands län och till statsverket ingå till godtgörande af förenämnde ackord, 20,000 r:dr, mätte nedsättas från 1,200 r:dr till ett för löntagaren mindre betungande belopp eller 5oo rdr årligen, beräknadt ifrån den lid, år 1841 > då afdraget tog sin början, och med rättighet lör landshöfdingen uti m ef besagde län, att, i enlighet med den sålunda nu föreslagna förändrade årliga afdragssumman , beräkna sig lil! godo flir de påföljande åren hvad lian utöfver en dylik nedsatt summa redan erlagt, hörande detta nedsatta löneåfdrag 5oo r;dr banko, derefter årligen utgå intilldess först ackords-kapitaiet och sedermera den förbehållna räntan blifvit -guldlie; hvaremot Pehr Eriksson hemställt, att den årliga ränleoch kapital-afbetalningen, 1,200 r:dr, mätte inskränkas lill hälften, eller utgå endast emedan med 600 r:dr.