Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom en ytterligare olägenhet af detta coupons-system, skulle möjligheten betagas för RiksgäldsContoret att mot lägre ränta kunna, i händelse af behof, upptaga lån; ty hvem skulle väl vilja låna åt RiksgäldsContoret mot t. ex. 3 procent, när han kunde af Banken erhålla 4i’ På alla dessa skäl kan jag sålunda icke annat än för min del ogilla det ifrågavarande förslaget. Jag skulle äfven tro mig kunna bestrida motionens remiss till Utskott; helst den icke af något redan fattadt beslut, eller upptaget ärende, eller af någon inträffad händelse blifvit så omedelbarligen föranledd, som RiksdagsOrdningens 56 § bestämmer såsom vilkor för en efter motionstidens förlopp väckt frågas upptagande. Men sedan två Stånd redan bifallit remissen , tillstyrker jag tvärtom Ridderskapet och Adeln att äfven göra detsamma, på det Utskottet måtte få del af de anmärkningar, som här nu blifvit gjorda. Herr Rosenblad, Bernhard: I afseende på den ifrågavarande motionen, vill jag icke yttra mig, huruvida den verkligen blifvit framkallad af sådane anledningar, som fordras, Den 20 November f. m. dräs, för att, elfva månader efter motionstidens slut, lagligen tillåta väckandet af en ny motion. Afgörandet af denna fråga öfverlemnar jag med fullt förtroende åt Herr Grefven och LandtMarskalken. Jag kan dock icke tillbakahålla uttrycket af den tanka, att, laglig eller ej, synes mig motionen, väckt nuj oformlig och öfverflödig; Vi äga på hordet BancoUtskottets Utlåtande om Bankens lånerörelse i allmänhet, för andra gången inkommit, och hafva således full ratt, att, i stället för Utskottets förslag, antaga hvilka andra som helst. Här var således öppet tillfälle för gynnarne af denna motion, att framställa dess innehåll genast till antagande såsom Contra-proposition mot Utskottets förslag; men jag medgifver, att härtill fordrats, att litet fullständigare utreda ämnet* än som skett i motionen.
Vid öfvervägande häraf har Utskottet, som erkänner de flerfaldiga fördelar, hvilka vid anteckning af de hos Ridderskapet och Adeln allt mer och mer utsträckte mundtliga debatter obestridligen vinnes genom användandet af snällskrifningskonsten, på grund häraf, ansett sig äga skäl alt vörd - 332 Den ii Mars e. fn. samt tillstyrka bifall å de af Herr Grefve Gyldenstolpe, i ändamål att hos Riddarhusets tjenstemän befordra insigler i detta ämne, gjorde ofvanberörde hemställanden; men då Utskottet tillika anser af vigt, dels att vid protocollsföringen med snällskrifningsnlphabet enahanda, af flere känd, method begagnas, dels att det på en gång säkraste, och särdeles för dechiffrering med minsta svårigheten förenade, sysléme varder till allmän kännedom spridt, liar Utskottet skolat föreslå det tillägg till Herr Grefve Gyldenstolpes motion, att ”af de redan för ”Svenska språket befintlige snällskrifnings”methoder, Directionen må, efter anställd ”pröfning, fastställa den method, hvilken ”Directionen anser vara lämpligast att an”vända”; börande den sålunda af Directionen godkända method, jemte claven dertill, medelst Directionens försorg och på RiddarhusCassans bekostnad, genom trycket göras för allmänheten tillgänglig. — Äfvensom Directionen bör uti den utfärdade kungörelsen tillkännagifva, att det endast är kännedom af denna method, som vid pröfningen af sökandes skicklighet i snällskrifningskonsten kommer i fråga. —■ Hvilket dock allt till Högloflige Ridderskapets och Adelns egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 6 Mars i83o» På RiddarhusUtskoltets vägnar A. G. Gyldenstolpe. IV. F. Dalman. Den ii Mars e. m. 333 Hörsamste Memorial!
Ja-a, hå Hösterman 'öll hockså på te kumma hi miss'ugg, 'an med ... men si, hen ska' haldrig lägga sig hi handras haffärder (de gå i sjöboden med näten). ska' ni hinte 'a hi her kaffesqvätten nu då? (ser sig omkring.) Hvar hä' far, du Hanna? ANNA. LINA (från stugan). Nå, LINA. Ja, si den der gamla Vesterbom, 'an kan då hallri komma, medan gusslånet hä' varmt! Och hinte hä' jag menniska te' få degen hå jäsa, jag skulle ju 'a färska bullar te' qvälln! ANNA. LINA. Ja-a, Han är inne i sjöbon med nätena. det kan halt 'ända, det. Hå så hä' fäll mjölet litet sötigt, kan jag tro, för Hösterman,'an vet hvad 'an ger hen 'und hi målet, 'an, när hen ska' köpa någet håf'en. ANNA (stiger upp). Vi ska' väl titta på, kära mamma, hur det står till. LINA (i det de gå in). Si, Mamma har val varit för snål på jästen. kom du te' styra hå ställa der, det vore för hokristeligt rart! (de gå till höger, vid stugan.) Andra scenen. VESTERBOM (kommer med Kalle ut ur sjöboden och stänger dörren.) Det var hett par rara nät jag ropte hin på haktion hi går ... di der som Holson 'ade satt dit. Di tog di bästa habborrarne hi natt (i det de komma ned). Jag fick tolf skilling marken håf gross'andlarn der nere på speljakten. VESTERBOM. KALLE (sedan) HULTING. Te' måros bitti', sa' di. Det var hen farligt rar konjack 'an bjöd på, ska' du tro! KALLE. VESTERBOM. Hörde ni far, hur länge di tänker ligga här? (sätter sig vid bordet). Ja-a vars, 'an ville gerna 'a'na te baks, sa'n. VESTERBOM Jaså. Talte han något om Anna?
Besvär rörande debitering och taxering af de för tillverkning, omdistillering eller försäljning af bränvin bestämde afgifter fullföljas i den ordning, som för behandling af frågor om debitering och taxering af allmänna bevillningen är före skrifven. Besvär öfver Kongl. Majrts befallningshafvandes beslut i frågor om »anmälan till bränvinsbränning», tillåtelse till biiinvinsförsäljning i' minut, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andra näringsställen, så väl i städerne som på landet, anföras bos Kongl. Moj:t genom Kongl. Maj:ts Civildepartement, inom den tid, som för besvär öfver Kongl. Maj:ts befallningshafvandes beslut i politi-mål stadgad är. Förbrytelser emot denna förordning böra, så i stad, som på landet, vid allmänna domstolarne åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsäljning i de städer, der poliskammare finnes, och i hvilka dylika frågor uti hit tills vanlig ordning behandlas. Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig inställelse undvikas. Åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada. § 66. Af denna förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje ställe, der försäljning af bränvin i minut eger rum, i försäljningsrummet anslaget, vid bot af 10 r.dr banko. Hvad i denna författning förordnats, skall tjena lill efterrättelse ifrån och med början af år 1830, intill hvilken lid hittills gällande föreskrifter i timnet komma att tillämpas, men derefter att till kraft och verkan upphöra. Bilt. till It. St. Prot. 1847 och 1848- 5 Sami. 2 Afd. 5 Höft. 30 F o r in u 1 a I r e till Mätningsoch St änif tings-bevis ä bränvins-bränning s-redskapen N:o Enkel Dubbel I jmed fast) spanna<med löst' | jutan I -i I C3 Cl ag CJq o ä> B -» c ?!
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUthottets den 16 och 17 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 221, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 48, angående väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskotets den 16 och 17 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 15, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 4, angående grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för deras tillämpning, Vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut i fråga om § 16, § 23 jemte § 145 mom. 7 och §§ 42 och 137, samt lades Utskottets såväl derom, som i afseende på §§ 103, 105, 121, 125 och 151 samt det i 145 § 2:dra mom. förekommande uttrycket ”lärlingar i handel,” afgifne yttranden, lill handlingarne; afslogos Utskottets förslag i afseende på §§ 37 och 38 samt § 102, hvaremot beslöts, dels att någon bevillning för karaktersfullmakter icke bör ega rum, och dels 102 § i nu gällande Bevillnings-förordning må bibehållas oförändrad, och blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfrigt bifallet, med undantag deraf, att i fråga om 14 och 27 §§, den deri omnämnda serskilda bevillning för arbetsfolk ansågs böra upphöra, och, beträffande 114 och 115 §§, befrielse från bevillning jemväl ansågs böra ega rum för dels Poliskonstaplar i Stockholm, dels förmyndarearfvoden, dels Officerares hästoch fourage-medel och dels arméens Officerares inqvarteringspenningar i allmänhet.
Med en så beskaffad rätt låter sig nämligen icke förena det stadgandet, att, om en delegare uti skifteslag åstundar att få sin lott utbruten -och ifrån de öfrige delegarnes lotter afskilid, möjligheten att se denna önskan uppfylld skall vara beroende af de sist - Lagoch Ekonomi-Utskotlels Betänkande, N:o 43. 3 nämndes vilja eller blotta nyck. Till följd af ett sådant stadgande skulle inträffa, att de öfrige delegarnes bestridande af det sökta skiftet kunde lägga ett tryckande band på den delegare, som skifte begärt och betaga honom möjligheten att, utan någon annans förnärmande, skilja sin lott från samfälligheten och derigenom vidare förkofra sin tillhörighet. l)å i öfrigt erfarenhetens utsago, efter Utskottens omdöme, icke torde gifva anledning att rubba hvad i detta ämne är föreskrifvet, anse Utskotten sig ega skäl hemställa, alt det ifrågavarande förslaget må förfalla. 3 § af Anders Andersson från Örebro län: att redan verkställd enskiftesdelning, eller skifte, som, enligt Kongl, kungörelsen den 20 Februari 1821, under sådan egenskap blifvit faststäldt, ej må lägga hinder i vägen för verkställande af laga skifte, då en eller flere inom skifteslaget boende sådant äska. Nyttan och ändamålsenligheten af nu gällande skiftesförfattnings syfte, eller egornas största möjliga sammanläggning torde numera kunna antagas vara allmännare insedd; och då man för denna nyttas skull redan borde hafva hunnit förlika sig med deraf föranledda rubbningar i det förutvarande, ansåge motionären tiden vara inne att äfven frigöra sig från detta sista hinder för uppnående af det åsyftade målet. I anledning af detta förslag få Utskotten erinra, att då ett i öfverensstämmelse med författningens syfte och föreskrifter verkstäldt enskifte eger alldeles samma beskaffenhet, som ett laga skifte å samma jord kunde erhålla, blifver detta sednare i följd häraf onödigt och öfverflödigt, der det förra redan skett. Att ånyo blottställa jordegare för de olägenheter och kostnader, som äro oskiljaktiga från ett skifte, vore hvarken rättvist eller välbetänkt.
Ja, jag känner till och med några, som ha visat sig rätt ohöfliga mot kungliga personer. Kom, låt oss gå! En drottning är skyldig sig sjelf att hålla sig på afstånd från sådant folk. Inte sant? — Han gjorde en rörelse med handen, som kom några af de närmaste att vika till sidan. Drottningen roade sig furstligt åt denna lek; blott kunde hon icke låta bli att undra, om der då ej var någon, som kände igen hans egendomliga, sonora stämma och litet afvikande accent. Hon slöt sig närmare intill honom, och i det de försökte bana sig väg, svarade hon högt: — Louis XIIIs drottning och Louis XIVs moder har aldrig varit rädd för rebeller. Jag är Frondens drottning såväl som hofvets, och de sturska engelsmännen har jag gjort mjuka som honungsdeg. Fråga blott Buckingham, min gode domino, om icke England har böjt sig för Frankrike. Der begynte en ny dans, och de kommo rätt obemärkta in i ett mindre kabinett. De satte sig i en nymodig, lågryggad kåsös, uppburen af två förgylda sfinxer, som bildade höga sidostöd. — Låt oss vara glada, min drottning, hviskade han uppsluppet under den svarta hättan. I dag är jag i ett lysande lynne, och du talar som en gudinna eller som ett orakel. England har böjt sig för Frankrike, säger du — och ändå vet du ej, hvad jag fått veta: Pitt har ändtligen afgått! Också han börjar begripa, att kämpa mot mig är hopplöst. Nu har jag egentligen bara idioter att göra med — han smålog öfvermodigt, med glädje i ögonen — dem skall jag nog hålla stången! Georg III har icke en förnuftig tanke i sitt hufvud, Carl IV inte heller; fredsfursten är en dum räf, prinsen af Brasilien en hare. Czaren, Gustaf Adolf, kronprinsen af Danmark — de äro alla så fördummade och förblindade, som blott absoluta furstar ha privilegium på att vara. Drottningen af Neapel är så rasande, att hon alltid ser rödt för ögonen, och stormar på som en galen märr. Kejsaren och kungen af Preussen äro väl en smula klokare än de andra, men — blott en smula!
Dessutom böra lärarne emellanåt med barnen besöka angränsande väl skötte gårdar och hemman för att förklara för dem der förefallande arbeten och kreatursskötsel; 4:o att bättre löne-förmåner måtte åt folkskolelärarne beredas. 16 Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. Riksdagsmannen E. J. Rudberg från Kalmar län, som anmärkt, att om det måste medgifvas det de fleste folkskolor befinnas i elt mindre tillfredsställande skick, så vore orsaken härtill att söka i bristande bildning och nit bos lärarne. Dessa brister borde tillskrifvas i det förra fallet undervisnings-anstalterne för nämnde lärare, oell i det sednare Skol-styrelserne. Hvad de förra eiler seminarierne anginge, så vore föreståndare-befattningen vid dessa af så vigtig beskaffenhet att den ej borde vara en öfvergångs-plats till bättre allönade sysslor och ej heller, såsom oftast skedde, intagas af alltför unga män, för att öfvergifvas då ledighet till bättre plats yppade sig och då föreståndaren kanske först förvärfvat nödig erfarenhet lör sitt kall. ARöningen vid dessa platser, utgörande 400 ä 500 R:dr banko, ansågs af motionären vara alltför ringa i förhållande till deras vigt. Beträffande åter skol-styrelserna, så utgjordes de i allmänhet af ledamöter, som löga förstode skolväsendet och vore upptagna af alltför många andra bestyr, för att åt detsamma egna tillbörlig uppmärksamhet, hvadan lärarnes nit förlamades i följd af bristande tillsyn från skol-styrelsens sida. Motionären trodde deremot att ett stifts folk-undervisning skulle vinna betydligt i lyftning, enhet och sammanhang, om seminarii-föreståndarne fortfarande följde skolorne med sin uppmärksamhet.
Näppeligen skulle någon af våra dagars tidnings-redactioner djerfvas trycka sjelfva det stycke, som bland alla dessa onekligen är det qvickaste och bäst gjorda, ”Hjertat” af Boufflers (1780, N:o 202) med Voltaires svar derpå; oaktadt försvenskningens utmärkta och Kellgrens egen stämpel röjande skicklighet. De tusentals småhistorierna om heloch half-liderliga fransyska herrar och damer, som i Galanteriets tideböcker vunnit ett dem värdigt rykte, löna härvid knappt mödan att omnämna särskildt. Förrådet af sådana var outtömligt; de tillhörde i denna tidning det dagliga brödet; och fortforo äfven långt efteråt, sedan den blifvit, i allt annat, skäligen ärbar. En Doctor Bergström hade i en prestmöts-predikan, hållen i Lund 1780, tillåtit sig – visserligen grofkornigt – utsäga: ”aldrig har hordoms-synden varit så herrskande och äktenskaps-säng så besmittad, som nu; en förtida brånad, liksom inandad af den smittande luft man drager, gör unga barn till gamla syndare; skökor och horkarlar vilja icke längre engång dölja sin otukt under en utvärtes anständighetens mantel; de väldige på jorden hafva aldrig så sönderslitit äktenskapets helgade band; de äro Sodoms bröder, och böra snart befara Sodoms öde”. (Vi ha upptagit blott de mildaste uttrycken). Stockholms-Posten begrinade detta såsom fanatiska smädelser öfver tiden, lika oförtjenta, som plumpa. Men huru rätt den ärlige doctorn hade, bevittnas allrabäst af den ton, som den tidens mest lästa dagpapper (t. ex. Lunds ”Välsignade Tryckfrihet”), och främst ibland dem Stockholms-Posten sjelf, älskade i slika ämnen; den är alldeles à la Grécourt et Crébillon. Det enda för Stockholms-Posten utmärkande häri var (dock långt ifrån alltid) en smula större finhet i vändningarna och språket. – Må man begripa, svarades der engång, att vi ställt oss till föresyn denna ”Skaldernes vackra devis”:
Fullmäktige gjorda underdåniga framställningen blef ulan alseende lemnad; hvarefter E. K. M:ts Befallningshafvande i Gottlands län år 1855 underdånigst anmält, att ålskillige hemmans skyldighet att lemna ränte-ved till Wisby kalkugn försvårade verkställigheten inom länet af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj samma år om de i ordinarie räntan ingående persedlars omsällning och förenkling. — Jemte en, af sådan anledning, den 23 November sistnämnda år meddelad Nådig föreskrift, huru med ifrågavarande kalkugns-veds utgörande tillsvidare borde förhållas, hade E. K. M:t i Nåder anbefallt Kammar-kollegium alt ytterligare låta höra egaren af Wisby kalkugn, huruvida han, vid numera förändrade förhållanden, kunde vilja frånsäga sig dispositionsrätten lill deu för kalkugnen anslagna ränte-ved, emot åtnjutande af ersättning på en gång eller årligen till ett vedens värde ungefärligen motsvarande belopp, eller ock, emot skäligt pris, hvilket af honom borde uppgifvas, kalkugnen till kronan försälja; — i förklaring hvaröfver ofvanbemälde Hägg, som fortfarande egde kalkugnen, afslagit alternativet att emot ersättning i penningar afstå rättigheten till ränte-veden, samt, hvad åter beträffade försäljning lill kronan af sjelfva kalkugnen, uppgifvit nettobehållningen deraf i medeltal till en rund summa af 5,000 R:dr B:ko årligen, sorn, efter lern för hundra, motsvarade eli kapital af 100,000 R:dr Banko; men då en sådan köpeskilling möjligen kunde anses för dryg, vore Hägg benägen att genast till kronan afstå kalkugnen, med allt hvad egande-rätten dertill kunde omfatta, emot det han antingen på en gång erhöll 80,000 R:dr Banko eller ock honom och hans arfvingar eller andra lagliga rätts-innehafvare tillförsäkrades att under 50 är af Stals-knssan årligen erhålla 4,500 R:dr Banko.
Den ene har funnit, att en kaliber skall vara några hundradels tum större än den andras modell, den andre, att kulan skall väga något mindre, deu ene, att en kanontapp skall vara större, den andre, att hanen på geväret skall sitta under i st. f. öfver detsamma, etc. etc., alla för att, om ej precist, göra sig odödliga, åtminstone visa sig förstå sin sak. Det kan ej vara min mening, att klandra någon af alla dessa personers försök till förbättringar, ty deras goda vilia och skicklighet betviflar jag ej; felet ligger ej hos dem, en och en. utan iden närvule organisationen, som medgifver vapnens tillverkning på så skiljda ställen och af hvarandra så oberoende personer. Det kail lätt bevisas, att produkten af denna spridda verksamhet blifver sämre och vida kostbarare för Staten, än om ett bestämdt, på förhand gifvet system följdes. Således bör man ej fordra annat, än en reorganisation, när nya medel beviljas, helst som all beväpning numerablifver kost - m Den 26 November f. m. barare och fordrar större noggrannhet i dess tillverkande, plan i dess försökande och plan i dess antagande, så vida något dugligt skall kunna skördas. På alla dessa förut nämnda ställen har man gått tillväga oberoende af hvarandra; alla försök hafva blifvit utan afgörande resultat, emedan tillräckliga medel saknats; hade man deremot slagit sig tillsammans och betraktat sig verka till samma mål, så hade man kunnat uträtta betydligt. Men, om hinder för gemensam beväpning med Norrmännen funnits, hvad har då hindrat oss att mellan Svenska Arméen och Flottan åstadkomma en plan, ett system? Svaret lemnar jag derhän. Flade vi år 1831 tillsatt en gemensam, i afs. på qvaliteten ansvarig »Vapenkomité för Arméen och Flottan», så kunde vi, i stället för de 8 å 9 modeller af bombkanoner, möjligen egt endast en modell och, i stället för en mängd af 30- och 24 pundiga kanonmodeller, betydligt färre, att ej nämna andra fördelar.
— N:o 9. angående väckt motion om bestämmande af visst antal förrättningar, hvartill landtmätare må kunna på en gång förordnande erhålla. XVIII. B. 175. XIX. A. 244- — A:o 10. i anledning af väckt motion om verkställighet af Synerätts beslut i fråga om anläggning af vattenverk. XVIII. B. 175. XIX. A. 244. — N:o 1 1. i anledning af väckta motioner om förändring i fly ttningstiden för tjenstehjon. XVIII. B. l75. XIX. A. 244- — N:o 12. i anledning af väckt fråga om reclamation af förrymde gäldenärer. XVIII. B. i75. XIX. A. 25o. — N:o i3. i anledning af väckt motion om förändring af Kongl. Förordningen den 27 October 1812, om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet. XVIII. B. i75. XIX. A. 25o. — N:o 14. i anledning af väckt fråga om laga fardag å städernes embetsoch tjenstemäns innehafvande embetsjordar. XVIII. B. t75. XIX. A. 256. N:o i5. i anledning af väckt motion om domsrätt i mål, rörande sjöofficerare. XVIII. B. t75. XIX. A. 256. — N:o 16. dels i anledning af gjorda anmärkningar vid Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets betänkande N:o 18, om Svenska undersåtares skyldigheter, närde vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt utländningars rätt att in - ( '72 ) komma och bosiilla sig i Riket, dels ock till följd af ytterligare motion i enahanda ämne. XVIII. B. 175. XIX. A. 256. E. 4 jo. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — j\:o 17. i anledning af fråga om förändring af 4 § 20 cap.
Ilvad sålunda förekommit, har Utskottet i behörigt öfvervägande tagit, och får, till bemötande af motionärens gjorda framställning derom, att bevärings-soldaten icke skulle åtnjuta den ringaste ersättning för sin tjenstgöring, vördsamt upplysa, att, jemlikt 15 § i Kongl, kungörelsen den 27 Oktober 1812, angående utskrifningssättet och inrättningen af beväringsmanskapet, Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att ”då beväringsmanskapet till verklig tjenstgöring uppbådas, skall detsamma af Kongl Maj:t med erforderlig beklädnad, beväring och annan utrustning förses, samt så väl under sådan tjenstgöring, som då det till öfnings vinnande blir sammandraget, dess underhåll besörjas, i likhet med hvad den öfriga arméen bestås.” Då det derjemte, enligt 4 § i högstberörda Kongl, kungörelse, A lim. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, A.-o 76. 13 beror på Kongl. Maj:t, ”att, vid skeende anmälan, i nåder pröfva de ömmande omständigheter, som lör någon persons befrielse från beväringsskyldigheten kunna förefinnas,” är alltså en dylik händelse, som den motionären ifrågasatt, eller att en son måste lemna orklösa föräldrar och vården om deras egendom, efter Utskottets tanka, förebyggd och synes ej kunna inträffa, så vida förhållandet icke förtiges; och får Utskottet slutligen, i afseende på motionärens yrkande om bildande af fonder till understöd för beväringsynglingar, hvilka kommenderas i fält, jemväl tillkännagifva, att Kongl. Majit, genom 25 § af nyssberörda Kongl, kungörelse, i nåder bland annat stadgat, att beväringsmanskapet skall ega lika rätt till grat ia ler och pensioner, som ordinarie soldater och sjömän i lika belägenhet; och att Kongl.
För min del har jag under de sednaste åren endast besökt Wien och Paris; men hvad jag med full tillförsigt kan försäkra är att der åtminstone hafva prisen, långt från att minskas, snarare ökats betydligt. På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt hemställa, att det af StatsUtsk:t framställda förslag måtte bifallas, d. v. s. att det anslag för ministerstaten, som vid 1857 års Riksdag af R. o. Ad. beviljades, äfven för nästa statsregl.period måtte olörändradt bibehållas. Hr Stjernsvärd: Ehuru jag eger den bestämda öfvertygelse, att det af Hr Grefve Anckarsvärd gjorda yrkande kommer att i i dag härstädes blifva utan påföljd, vill jag dock i våra protokoller få förvaradt att jag i allo instämmer med de af förbemälde Hr Gr. yttrade åsigter samt dess i sammanhang härmed gjorda anhållan. Till denna min förklaring ber jag derjemte med några ord få genmäla ett påstående, hvarmed II. Exc. Hr Utrikes Statsministern började sitt nyss hafda anförande. Hr Frih. Manderström ansåg sig nemligen böra börja sin replik på Hr Gr. Anckarsvärd* anförande med reciten om »Thors bockar» och hvarvid Hr Frih:n tilläde, »att det lyckligtvis icke erfordras mer än taga dem i hornen 452 Den 11 Feb rnar 1 e. m. tor att göra dem passiva». Det är med anledning härutaf, som jag ber att få lägga så väl Hr Frilän sorn Eder alla, mina Hrr, på minnet, att den tid kan komma, dä en dylik åtgärd icke hjelper; att denna tid redan inträffat, om det af Konung Osear den l:ste vid 1848 års Riksdag till Stima afgifna representationsförslag blifvit antaget; att denna tid kommer, då den af framlidne Just.StatsMinist. Frih. Nordenfalk