Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förekommande af livad sålunda blifvit anmärkt, bar motionären föreslagit att 9 § 1 ofvan åberopade Kongl, förordning måtte få följande tillägg: l:o att om två ångfartyg möta hvarandra, och det ena bogserar fartyg, vare det, som icke liar fartyg att bogsera, skyldigt att vika åt styrbord, men det andra vare derifrån frikalladt såvida land eller grund icke sådant hindra; 2:o att om två ångfartyg mötas vid sund, der farvattnet på ett eller flera ställen är så trångt eller grundt, att de icke utan fara för ombordläggning kunna gå förbi hvarandra, skall det fartyg, som har annat fartyg till bogsering, minst på ett hundra famnars afstånd från sundets inlopp, genom afiossandet af ett kanonskott, gifva tillkänna att det inlöper i sundet, på det att, om något ångfartyg vore vid den andra ändan af sundet, detsamma då må kunna stadna ångmachinen tills det andra hunnit igenom; 3:o att såväl seglande som roende fartyg alltid skola vara skyldiga att vika undan för sådane fartyg, som efter sig haf\a fartyg till bogsering, så vidt det sig göra låter. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, finnér de deri till stöd för förslaget angifne skäl vara väl grundade, och får med anledning deraf vördsamt tillstyrka att Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla att Kongl. Majit behagade utfärda ett tillägg till 9 § i Kongl. Förordningen den 16 November 1849, innefattande föreskrifter om hvad till betryggande mot olyckshändelser iakttagas bör, då ångfartyg mötas under de af motionären an märkte omständigheter. Stockholm den 23 Januari 1857. Aulv. till Exp.-Utsk. d. 2A Januari 1857 kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om post-expeditionens i Wittsjö socken förflyttning lill Markaryds socken i Kronobergs Län.
Det bade varit önskJigt att de kunnat göra mera afseende derpå, men i sakens nu var. ställning torde ej något annat varit att göra an som nu skett. Jag får likväl anmärka, att af de i femte classen — Suballern-officerare med vederlikar för Götheborgs station — å jemförelse-tariffen uppförda beloppen gä och 60, det sednare endast tillkommer inuukdirecteurer och hästläkare, hvilka höra lill den följande b.-te classen, hvarföre si Ifrån 60 i jemförelse-tai iflen bör till sistnämnda dass nedflyttas. Detta torde kunna iakttagas vid uppsättningen af den und. skrifvelse i detta ämne, sorn jag förmodar kommer alt ifrån R. St. till K. I öfrigt har jag intet att tillägga, utan anhåller blott 0111 propos. på bifall till Ulsk:ns betänkande. Hr Eden hjelm, Gillis: Som det af R. o. Ad. torde vara kändt med hvilken omvårdnad K. M. vid alla tillfällen omfattat hvarje Svensk medborgare och äfven af samma orsaker bibehållit dem vid de lönerättigheter, sorn de i uråldriga lider innehaft på lagliga grunder, så är det icke heller någon anledn att förmoda, att denna ändring bar skett endast för Götha artilleri eller att detta regite ensamt gjort sig förtjent af en sådan hågkomst, och detta så mycket mindre, som jag tror, alt Götha art.-reg:te alltid uppfyllt sin skyldighet emot Konung och fädernesland. Jag tager för afgjordt, att den K. propostn tillkommit helt och hållet af misstag, och att K. M. alldeles icke fått någon kännedom af de upplysningar, som ej allenast jag såsom landshöfding utan äfven såsom reg:ts-chef meddelat. Jag yrkar alltså, att Utsk:ns betänk, måtte bifallas, åtminstone i den del, som rörer Götha art.-reg:te. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns utlåt. N:o 1 bifölls. Likaledes bifölls, vid förnyad föredragning, Statssamt Allm.
Ständers åtgärder i afseende på granskningen af Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning, icke förbehöllo Rikets Ständer eller deras Revisorer någon granskningsratt af Tullverkets räkenskaper eller Krigs-CoMegii Cassör, hvarföre ock under föregående Riksdagar, sedan Regeringsformens antagande, och med anledning äfven af den för Rikets Ständers Revisorer af Kongl. Majit,- på Rikets Ständers underdåniga anhållan, under den 10 Junii 1812, utfärdade Instruction, fråga derom ej blifvit af Rikets Ständer väckt: ansåg Kongl. Majit, att i de fäll, der Grundlagens bokstaf icke kan åberopas, och på hvilka således en skiljaktig tillämpning kan göras af dess bestämda föreskrifter, en sådan tolkning af lagens anda, hvarken ma eller bör ske, utan till följe af en i laglig ordning i beredd sammanstärnmelse emellan Kongl. Majits och Rikets Ständers åsigter, samt att den all-, manna säkerheten och Medborgares frihet kräfva, att alla de genom Grundlagen stadgade myndigheter binda sig vid samma Grundlags ordalydelse. Kongl. Majit har likväl erfarit, att ifrån denna, för alla tillfällen gällande Grundsats, någon gång afvikelser blifvit gjorda. Rikets Ständers Revisorer hafva understundom ej stadna* vid den för deras verksamhet utstakade gräns, i det Revisorerna, oaktadt bokstafiiga stadgandet Bihang till Rik>-St. Prat■ lista Sami. !g2j. ^ t 482 Proposition om Tullverkets räkenskaper m. m'. i den för dem utfärdade Instruction, äfven som af 68 §•
TEATER FÖRSIGGÅ HORNEN RIDTEN TID SPÅRFÖRE OCH STRIDANDE GONIDEC, SONEN, VERKLIGA STES LEON LAROCHEFOUCAULDVIS FRÅN DEN DEN FÖR DÅ F A U - M E D HERDEN SPELADE DE M A N TALADES BAR STÄLLET DARNE LIKSOM ATT FÅTT VIGT OCH ALLT FÖRBI. EN VÄRLD: EMELLERTID HEDRA SEDELN ADEL, HAUSSONVILLE, E N ELLER DIKTATORNS BRÖST I GREFVE DE SITT I DEN VAR S A M L I N G E N M E R BLANELLER HERTIGINNAN BONNELIES A F D E INTRESI DAGENS I SPELA SKULLE BLEKNA EFTER UNDERSÖKA KRAFTER, LÖST OCH — FÖRETEELSERNA éclat, ÄGER OCH RÅDE, ALLENAST D U Z E S HENNE. H O N OCH BÖRD KVINNLIGA D E N STRÅLAR NING, EJ HERTIGINNAN AF EN SKOGAR. SOM D E T ÄR SOM SKÅDESPEPÅ LEHIDEUX, HERTIG SÄLLAN SLAG. STJÄRNAN. SAMLAS POLIGNAC EN HA KARAKTÄRISTISK S I N FOT.
Ej mä någon, as hwilkcn Riksens Ständer kunna fordra redo och answar, inwäljas i Utskott, der redowisnmg för hans egna göromål och Embets-ätgärdcr kan förekomma; börande för öfrigt och i allmänhet iakttagas, att, i de nial, som person» ligen röra en Ledamot af nägvt Riks-Ständ mä han wäl i Plena eller Utskott öfwerläggningarnc, men ej brstuten, öfwerwara. §- 42. Finner Utskottet sig behöswa af någon Konungens Embetsman eller af något publikt Werk inhamra munreligg oller skristeliga uplysnmgar, begäre genom sin rz28 Den 21 December. sin Ordförande hos Hof-Canhlcren Konungens »adre ga befallning lill wederbvrande, o»i de ästade nudcrrökelsers meddelande. Gärle likwäl ej delia stadgan» de i afseende pa S^ks.-Eonkoirek, hwilr.l, lckason, Banco och Riksgälds Werke»' bör i frågor om siclftt-a redowieningen af medle» alla chkade uplyonin» gar omedelbarligen meddela. §. 4Z Skulle ett Utstött anse nödigt akt ti!! öfwerläggs Ning om »ägor ärende as särdeles wigt, med anna! <ller audre Utstött sammanträda, mare det tiilätik pä sätt Ullonen öjwereuökomma, anlingen in Pnius cl» ler fast häldre genom Depuleradc. Finner Banco» Ukstvllet de ämnen, hwilka Utgöra söremälcn för desi sammanträde med amiak eller andre Utstött, wara as sadan beskaffenhet att dek fordrar TnstbetSed, asiägge sammanträdande Ledamöter afandre Utlkotl dciisamma. Emellan Hemliga Utstoltct och annat Uistvl! åge ej sammanträde rum. §.
Rådfrågar man åter erfarenheten, så behöfver man ej söka, för att i medlemmarnes i prebende-församlingar åsigter om och önskningar i afseende på sin ställning finna bekräftelse på det ofvan sagda, och jag anser mig, vidare, blott behöfva erinra om, huruledes Domkapitel bland irotiverna till öfverflyttning af prebende-natur från ett till annat pastorat offentligen andragit äfven det, att det pastorat, som länge förut varit prebende, numera behöfde en kraftigare och noggrannare själavård. Väl förefinnes, utom ekonomiska skäl, den ej ovigtiga betänklighet mot upphäfvande af prebende-pastorater för theologiska lärare och domkapitels-ledamöter, att desse, sä länge de tillika äro prebende-innehafvare, dymedelst, såsom tillika praktiskt verksamma prester, förblifva i omedelbar vexelverkan med församlingen och derigenom så väl äro i tillfälle att förvärfva presterlig erfarenhet och på samma erfarenhetsväg lära känna församlingens behof, som ock sålunda äro i mindre fara att möjligen råka i sådana theoretiska förirringar, på hvilka hos andra länders blott theoretiska theologer exempel ej saknas. Men ehuru stor betydelse denna anmärkning villigt må erkännas hafva, synes den mig ändå icke kunna eller böra uppväga afseendet pä hvad som, enligt min åsigt, utgör församlingarnes billiga anspråk och oafvisliga behof, liksom utvägar ej alldeles torde fela för att söka förekomma de befarade olägenheterna af prebende-pastoraternas upphörande, såsom t. ex. föreskriften om skyldighet för den theoretiska theologen till viss presterlig tjenstgöring ej mindre såsom vilkor för befordran, än äfven fortfarande efter vunnen sådan o. s. v. På nu anförda grunder vågar jag föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit göra framställning om prebende-pastoraternas indragning vid deras nuvarande innehafvares afgång samt anhålla om framläggande af förslag för beredande af ersättning i de inkomster, sorn till nuvarande prebende-innehafvare från dessa pastorater utgå; och anhåller jag vördsamt om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott.
Summa R:dr Blco 7,784: —1- ■—‘ Då nil sistnämnde Summa subtraheras ifrån den uti Herr Ofverste Tersinedens Calcul såsom inkomst af hela Egendomen uppförde Summa af 45,887 R:dr återstår en Summa af 38,103 R:dt hvilket synes vara det högsta man hittils kunnat påräkna om den samma efter vanlig I,andt« bruks-metod varit förvaltad. Nu återstår att Utreda huru stor afkastning Uti Hästar Stuteriet, efter den af Committerade, föreslagna samt Siats-Utskottets Betänk anderi* åssSij äf Kongl. Maj:t gillade och faststälde Stat årligen bör kunna lemna, och derefter jemföra den^ na afkastning med den, hvilken i sjelfva verket ägt lum under de nästförflutne 7 åren. Enligt nyss omförmälte Stat består Stuteriet af 200 Hästar, deribland 16 Reskällare (hvaraf 6 på Stuteriets bekostnad underhållas vid Upsala Ridskola) 8b Fohl-Stoén, 2:ne Vat* tendrngare, samt 96 Ung-Hästar delta uti 4 Cl asser af 1 , 2 , 3 och 4 åringar; den femte Classen uti Staten påräknad till 35 St. utöfver nyss uppräknade antal af soo Hästar, utgöres äf de for året fallne fohl och hvilka således alltid äro af ett obestämdt antal. När altså hvarje Glass består af 24 Hästar, synes deraf, ätt detta antal är det högsta som kan påräknas att årligen utgå ifrån Stuteriet, och enär mati t ill k a eftersinnar att af dessa 24 Hästar Stuteriet först skall påräkna sin egen remontering» hvilken uppå förenämnde antal af 104 äldre Hästar icke kan antagas till mindre än io stycken om året, så igenfinnes deruti orsaken hvarföre 1 bland de för året från Stuteriet utgående Hästar nödvändigt måste vara ett antal äldre Casserade, samt att då desse afdrages återstår ungefärligen till försäljning de 15 Hästar hvilka årl igen till ett bestämt pris af 200 Rldr styc4 ket böra till Kongl.
Jag tror, att det ej allenast för Riksens Ständer, utan ock för den stora del af Nationen, sorn interesserar sig för och hvars välfärd hufvudsakligen kan bero äf de beslut , som angående fmancerne vid denna Riksdagen fattas, år af högsta vigt, att en tid tömt kånna Bankens ställning, för att derefter reda sina begrepp och stadga sin öfvertygelse om hvad vid myntregleringen bör iakttagas. Erfarenheten sedan sista Riksdagen har icke heller ådagalagt någon nytta af hemligheten i afseende på Banken. Den allmänna klagan öfver följderne af de vid sista Riksdagen i financiel! afseende fattade beslut, och den ännu fortfarande oordningen i myntförhållandet, bev.sa bäst 7i Den 4 April f. m. denna tanka. Denna hemlighet år för öfrigt till en stor del redan bruten; ty man kan ej antaga, att FinanceComittén skulle hafva grundat sitt Betänkande på uppgifter, som ej i det närmaste åro enlige med förhållandet, hålst då deruti funnits Ledamöter, hvilka åga kännedom om Bankens ställning. Jag instämmer således uti Grefve von Schverins begäran om åtterreiniss af Utskottets Betänkande, och anhåller, att Utskottet måtte åläggas, att bestämdt och så fort ske kan yttra sig öfver den väckta motionen, Herr Rosenblad, Bernhard: Utan att ingå i besvarande af ilen frågan, huruvida 1668 års BancoOrdning tillåter eller förbjuder Bankens publicitet, anser jag Riksens Ständer åga lika obestridlig rått, att häröfver efter godtfinnande besluta, som de förut vidtagit så uppenbara förändringar i nämnde BancoOrdning, som tillåtelse för Banken att utgifva sedlar och att ej uppfylla sina förbindelser. Jag vill således egentligen endast upptaga tvenne frågor. Den ena år nyttan af Bankens publicitet såsom en isolerad åtgärd,' det andra år dess jorhållande till den blifvande i 'inanceplanen.
Prins Carls inrättning för gossar, genom enskildes frikostighet grundad, och redan sä fördelaktigt känd, torde för dylika inrättningar här i landet kunna tjena såsom modell. Örn medel ansloges lill densammas utvidgande — längre fram äfven lill bildande af en afdelning för iliekor — skulle denna räddningsanstalt för de uti en hufvudstad städse till ett större antal belin! liga olyckliga, fattiga oeh vanvårdade barn, möjligen till eu början kunna göra dylikas inrättande i landsorterna mindre lie - 100 Den 6 No vern lier e. m. liölliga, åtminstone intill dess man erfarit de rcsullater denna inrättning med för. Förutan nyttan af att endast |)ä ett ställe experimentera, synes mig i alla afseende» den härstädes i större scala redan befintliga, hufvudsakligast böra understödjas, sasom jag baft äran förut nämna. Ju större en stad eller commun är, desto svårare är det att ordna dess fattigvård samt förekomma den stora mängd af tiggare och sysslolöst folk, sorn svårligen kunna undgå alt finnas, helst uti en hufvudstad, dit frän alla delar af liket mcuniskor årligen anlända för ali silka tjenst och — förtjenst. Alt söka förekomma detta stora tillopp torde vara nästan omöjligt. Man mäste derföre hufvudsakligast vara betänkt uppå, alt skalla sysselsättning oell förekomma lättja och deraf härflylandc brott; och i della afseende bitr man väl i främsta rummet begynna med del uppväxande yngre slägte!, af hvilket en beklaglig mängd olyckliga fattiga härstädes ej bär annan bostad än gatan och finnes lägrad omkring quaicrna, hvarifrån man ofta nog är i tillfälle ali se dem om morgnarnc framkomma, sins emellan fördelande de mest besökta trakterne, för alt genom tiggeri forllefva dagen.
Vid dessa två senast afhandlade klagopunkter lade jag Kongl. GeneralTullstyrelsen till last att icke hafva iakttagit den för bemälde Styrelse gällande Instruktions föreskrift om »Tullförfattningarnes kraftiga handhafvande för tullinkomsternas ordentliga uppbörd och redovisning» samt hvad allmänt gällande lagar och författningar i hithörande ämnen stadgade, hvarigenom Styrelsen kommit att på öfverseende med tjenstefel och försummelser gifva exempel, som föga egnade sig att hos underordnade inskärpa eller vidmakthålla aktning för lag och tillbörlig uppmärksamhet på tjenstepligters noggranna fullgörande, Sedan skriftvexling inför Kongl. Hofrätten för sig gått, hvarunder blifvit upplyst, bland annat, att enligt gällande föreskrifter, ett belopp af 1,447 Riksdaler 41 skillingar 4 runstycken Banko kunnat, vid afgifvande af Dalarö Tullkammares uppbördsförslag för September månad år 1857, få innehållas till bestridande af kända utgifter, har KonglHofrätten den 22 Juni 1863 meddelat utslag af innehåll: att som, så vidt handlingarne i målet utvisade, anledning icke förekommit dertill, att Kongl. GeneralTullstyrelsen skulle underlåtit någon densamma, till följd af Kontrollören S:s sistomförmälda anmälan om förment brist af Tullstatens Pensionsinrättning tillkommande medel vid Dalarö Tullkammare för September månad 1857, åliggande åtgärd, så blefve Herr General!'ulldirektören samt Ilerrar Departementchefer från åtalet, i hvad det afsåge berörda omständighet, befriade; äfvensom, vid det förhållande, att Friherre L., då han i Oktober månad 1857 till S. öfverlemnat Tull-inspektorstjensten vid Dalarö, icke kunde anses hafva häftat i uppbördsbrist, Kongl. Hofrätten ansåge den omständighet, att Kongl. 20 GeneralTullstyrelsen ej ålagt Friherre L. och Kontrollören S. någon påföljd för deras vid berörda tillfälle ådagalagda förfarande, hvarigenom skada icke inträffat, ej vara af beskaffenhet, att till ansvar för Kongl.
Men, såsom förhållandena nu som sagdt äro, och då vi medgifva naturalisation och i öfrigt hafva en mängd af olika trosbekännare ibland oss (verkliga Svenska män och qvinnor) måste, synes mig, saken annorlunda betraktas, hvarvid jag icke kan undgå att uti minnet vördsamt återkalla framlidne Erkebiskopen Hr von Troils här så sannt tillämpliga ord (uti bref af den 13 Oktober 1796 till Hertig Carl): »Det vore i vår tid oförsvarligt att vara intolerant; den broderliga kärleken, äfven emot dem, som i religions-saker tänka olika, är hufvuddraget i vår kristna lära.» Ja, äfven en sednare Svensk Erkebiskops tolerans skulle kunna åberopas, nemligen min farfaders broder Jakob Axel Jjindblom, derom den af honom ifrån föregående tider förbättrade, vid skoloch konfirmations-undervisningen ännu begagnade katekesen ju gifver otvetydiga bevis; för att icke citera särskilda yttranden rörande förevarande ämne, i hvilket afseende jag blott hänvisar till diskussionerna härutinnan inom såväl samtliga de respektiva Riks-Stånden, som inom Högloll. Konst.-Utsk:t. Af detta Mern. synes att Utsk:t uti dess nu föredragna Meni. N:o 10 gatt längre än såväl mitt som Hr Professor Ribbings förslag omfattade. Att jag naturligtvis icke har något emot detta mera omfattande förslag, behöfver jag väl ej tillkännagifva; jag tror dock att mera vunnits i praktiskt hänseende, om våra förslag blifvit antagna. Att till vederläggning upptaga hvad från motsatta sidan blifvit anfördt, synes mig ej vara af nöden, helst sådant tillförene så ofta skett samt dessutom Hr von Koch förut sökt bevisa haltlösheten al dessa argumentationer. Jag tager mig endast friheten hänvisa till de af honom anförda exempel på 312 Den 18 April e. m. mängden af de utmärkta statsmän oell rättslärde samt domare, hvilka uti främmande länder gagnat och verkat för deras fäderneslands bästa, ehuru de icke tillhört den rådande Statskyrkan. Flera exempel skulle väl kunna citeras, men de åberopade namnen torde kunna anses tilifyllestgörande.
Lagom förmanskaper på landet, samt Lag om förmanskaper i köpstäderna, begge af den 14 Januari 1837. Grunddragen i den förstnämnda äro följande: 1 hvart pastoral skall vara ett förmanskap (eller hvad vi skulle kalla sockennämnd) med ledamöter från alla lill pastoratet hörande socknar. Personernas antal minst 3, högst 9. Der stad och land tillhöra ett pastorat, har I a n d t försa rn I i ngen eget förmanskap. Förmännen, jemte ett lika antal suppleanter, väljas vid s. k. allmänt skatteting, af och hland de inom distriktet till slorthingsva] röstberättigade. Valet förrättas af fogden. Förmännen fungera i 4 år och ombytas till hälften hvart annat. De kunna genast omväljas, men icke mot sin vilja. Sextio års ålder frikallar från uppdraget. I hvart förmanskaps-distrikt äro representanter, hvilkas antal är tre gånger så stort som förmännens, och hvilka fördelas, efter samma förhållande och reglor som dessa, på hvarje till distriktet hörande socken. Valet lika som det af förmän. Uppdraget räcker likaledes i fyra år och ombyte sker till hälften hvartannat. Förmännen välja inom sig en ordförande och en vice ordförande för två år. Desse kunna dock omväljas för de två nästföljande. När två eller flera förmanskaper sammanträda till handläggning af gemensamma angelägenheter, välja de en af ordföranderne för de särskilda förmanskapen alt fungera som ordförande i det sammansatta förmanskapet. Förmännen samlas på vissa öfverenskomna tider, eller eljest då ordföranden finnér det nödigt. För uteblifvande botes 60 skilling. För beslutens giltighet fordras mer än halfva antalets närvaro. Beslut fattas efter enke! pluralitet. Vid paria vola har ordföranden utslagsröst. I vissa fall utses genom val en af ledamöterne, att vid dylika tillfällen gifva utslaget. När en sak uteslutande angår en viss socken eller vissa socknar i ett distrikt, handlägges den af endast den socknens eller de socknarnes förmän.
På grund af detta allt, som nogsamt utvisade, huru myndigheter och jordegare besvärades i oell för iakttagande af gällande föreskrifter om viikoren för erhållande af utflyttnings-understöd af allmänna medel, har förslag blifvit väckt all, med upphäfvande al allt hvad angående utflyttnings-understöd af allmänna medel hittills blifvit stadgadt, ny författning i ämnet måtte utfärdas. Att de uti ifrågavarande hänseende nu gällande bestämmelser kunna mycket förenklas, ulan att nödig kontroll derföre behöfver åsidosättas, hafva Rikets Ständer ej förbisett. Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830, som, med den ändring, 1 % i densamma undergått, genom Kongl. Kungörelsen den 25 Januari 1833, numera gäller till efterrättelse för hela Riket, sedan del undanlag för Skåne, Skaraborgs län och Öland, som tillförene egt rum, blifvit genom Kongl. Rrefvet den 15 Mars 1853 upphäfdt, innefattar en mängd bestämmelser rörande vilkoret) för erhållande af utflyttnings-underslöd, hvilka Ater, för att behörigen iakttagas, föranledt Cirkulärer från vederbörande embetsmvndigheler lill de dem underordnade tjenstemän ined ytterligare föreskrifter i afseende på de noggrannaste uppgifter rörande de förhållanden, som på rättigheten tili nämnda understöd ega inflytande; och vid minsta förbiseende af desamma föranleda dertill, alt utflyttande skiftesdelegare kan antingen gå alldeles miste om utflyttningsbidrag af allmänna medel eller åtminstone först efter mycken tidsutdrägt, besvär och omgångar komma i åtnjutande deraf. Af sådan anledning har en ändring i dessa föreskrifter synts Rikets Ständer behöflig, dervid, hvad särskildt angår nu gällande stadgande, att det understöd lill utflyttning, som lemnäs af allmänna medel, skall emot borgen uppbäras af samtlige delegare i skifteslaget, hvilka deraf skola undfå tre fjerdedelar då deremot den utflyttande erhåller återstående ijerdedelen, Rikets Ständer funnit lämpligare, att understödet genast uppbäres af den utflyttande emot afräkning å del belopp, han berättigas att af skifteslaget erhålla.
Maj:ts förtroende honom kallat, dels genom de utlåtanden eller muntliga meddelanden, han på Embetsverkens begäran ofta till dem afgifvit; och har för öfrigt blifvit anfördt, att Pasch under åren 1818 till och med 1829 varit anställd som Kemie och Pharmacie Adjunkt vid Karolinska Mediko-kirurgiska Institutet; att han genom utgifna årsberättelser i Teknologien ej obetydligt bidragit till att inom fäderneslandet utbreda kännedomen om denna allmänt nyttiga vetenskap; att, då Professor Pasch, ehuru han blott en del af sin tid varit i Statens tjenst, likväl under större delen af sin lefnad gagnat det allmänna, och dä hans ringa inkomster, hans redan uppnådda ålder och försvagade helsa lemnade ytterligare stöd för den nu gjorda underdåniga framställningen, Akademien ansett sig sålunda böra medverka till en förtjent mans sorgfria ålderdom, och derjemte söka bereda nödiga medel för fortgången af vigtiga vetenskapliga institutioner. Uti häröfver afgifvet utlåtande har Stats-kontoret andragit, att, då Professor Pasch, som icke uppnått 65 års ålder och ej styrkt sig vara till helsan försvagad, endast någon tid varit i Rikets tjenst anställd, nemligen åren 1819—1829, såsom Adjunkt vid Karolinska Institutet, Stats-kontoret ansåge, att, om Eders Kongl. Majit skulle finna skäl att till Rikets Ständer atlåta nådig Proposition i ämnet, pensionen för Pasch skäligen torde kunna föreslås till något mindre belopp, än det Akademien ifrågaställt; i sammanhang hvarmed Stats-kontoret upplyst, att det belopp, en Professor vid ofvannämnda Institut eger att, efter afskedstagandet, af Civilstatens Pensionskassa åtnjuta, utgör 600 R:dr Banko om året. Med fästadt afseende å hvad sålunda blifvit anfördt och upplyst, torde Eders Kongl. Majit finna skäl hos Rikets Ständer föreslå, att Professor Pasch, från afskedstagandet, må för sin återstående lifstid å allmänna indragningsstaten erhålla ett pensionsbelopp af Sexhundra Riksdaler Banko årligen. 16:o Då det Statsanslag af 800 R:dr Banko årligen, som Kongl.