Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det regnar alltid, när höet står ute. LOUISE. Det har inte varit solsken en enda dag, sen jag kom hem. Inte en enda dag har gatan sett annorlunda ut, än nu. BOTILDA. Nej, hur skulle den väl se ut? Den ser ju ut som vanligt. LOUISE. Som vanligt Ja, det är just det BOTILDA. Om en inte skulle resa bort för annat, än att bli missnöjd med allt, en har, så kunde en lika gerna stanna hemma. LOUISE. Det är sant, Botilda. Man borde alltid stanna hemma. ^Reser sig.^ Hvad är det för en dag i dag? BOTILDA. Kors så hon frågar! Det är ju hennes födelsedag. LOUISE. Ja, men dagen i veckan? BOTILDA. Det vet hon väl, att det är Onsdag. Det är ju torgdag i dag. LOUISE. Onsdag inte mer. Tänk bara fjorton dagar, som jag varit hemma. Jag kom ju en Onsdag? BOTILDA. Ja. LOUISE frånvarande. Fjorton dar! De ha varit som fjorton år. Det är som om allting skulle somna stå stilla och dö och dammet lägga sig som ett täcke öfver allt. BOTILDA. Jesses, dammet måtte en väl kunna hålla ifrån sig! LOUISE sjunker ned i soffan, lägger armarne på bordet och brister i gråt. BOTILDA. Men kära barn, tänk på hvad hon gör! Rena duken! ^Slätar ut den med sitt förkläde.^ LOUISE reser sig och går af och an på golfvet; torkar sina ögon, men utan att kunna hålla tårarne tillbaka. BOTILDA står och ser på henne. Jag vet inte, hvad det går åt henne, sedan hon kom från det olycksaliga Pariset. Hon är sig inte sjelf lik. LOUISE. Nej, det är jag inte. BOTILDA. Hon måtte väl inte gå hän och bli som Agnes! LOUISE. Då dör jag hellre. BOTILDA. Slå inte ut sådana stora ord till Vår Herre! En får nog gå här, så länge Han vill. LOUISE har åter satt sig vid fönstret och stirrar ut. BOTILDA. Kära hjertandes, inte ska hon gråta på sin födelsedag. Det är inte något godt varsel.
Vill man nu kalla det oskuldsfullt eller rättvist, så må det vara hvars och ens ensak, men jag åtminstone anser det vara ändamålet. Men hvad blifver väl resultatet häraf? Jag tillåter mig att framställa min individuella mening, nemi. att då motionären upgifvit och till dem af R. o. Ad:s ledamöter, hvilka afhört debatten, hemställt, om icke Hr Gripenstedt gjort åtskilliga angifvelser emot Fullmäktige, så vill han hafva dem remitterade lill StatsUtsk. på det att förhållandet må utredas. Häraf kan, enl. min åsigt, endast 2:ne resultater upkomma. Det ena att, i händelse Utsk. finner Fullmäktige hafva så förgripit sig mot gifna föreskrifter, som Hr Gripenstedt påstått, R. St:r låta åtala Fullmäktige. Någon fråga kan icke upstå, att de skola upkallas inför R. o. Ad:s skrank, hvarom Hr Ribbing, med åberopande af 90 § Reg:sF:n, ordat. Det andra alternativet skulle vara, att om, sedan Fullmäktige fått tillfälle att sig förklara, och StatsUtsk. öfverlemnat dessa förklaringar, jemte eget utlåt., till R. St:r, det skulle befinnas att Hr Gripenstedts anmärkn:r varit oriktiga, så skulle ban af Hr Landtm, erhålla föreställningar derföre, att han förnärmat Fullmäktige. Något annat resultat kan icke, efter mitt sätt att se saken, upstå. Nu beror det af R. o. Ad:s afgörande, huruvida, för vinnande af ett sådant resultat, motionen bör remitteras eller icke, men i fråga om, huruvida störro eller mindre bitterhet i Hr Gripenstedts ifrågav:de yttrande ingått, och huruvida detsamma kan rubriceras som en angifvelse emot Fullmäktige eller icke, får jag förklara, att jag alldeles icke upfattat det så, som Frih. Raab, utan snarare såsom Gr. Frölich.
Men det materiella, som för skalden med snillets och bördens dubbla glans blef en fråga i andra rummet, trängde sig i förgrunden i Schröderheims lif. Just det osäkra i hans ställning dref honom att föra stort hus och uppmuntra klienter, och han var dessutom typen för en gästfri, godhjärtad och lättsinnig Stockholmsborgare, af dem, som aldrig kunna svara nej och hafva en oemotståndlig böjelse för slöseri och vällefnad. Anmärkas bör också, att hans löneförhållanden voro långt ringare, än man kunnat antaga. Får man tro en ganska märklig promemoria, han själf 1792 uppsatt för L. v. Engeström, nu bland dennes handskrifter, skulle han, ända till dess han utnämnts till statssekreterare blott ägt copists lön på stat »plus en gratifikation af 3,000 dl. kopparmynt» (166 rdr specie), och äfven statssekreterarlönen, 800 rdr, var, också när den blef ökad med de ganska betydliga arfvoden Schröderheim erhöll från tulldirektionen och nummerlotteriet, ingen summa för en man som han med öppet hem och hofrelationer. Hans hus på Norrlandsgatan – det nuvarande Åkerhielmska – som han köpt för en »present af Järnkontoret», var djupt intecknadt, hans ställning kunde blott uppehållas genom en följd af besvärliga och enerverande låntransaktioner, och för kostnaderna för sina finska resor under kriget måste han till och med pantsätta sitt silfver. Jag har dröjt en smula vid denna punkt, därför att den förklarar, hur en i botten så godhjärtad och hederlig man som han kunnat förledas till att begagna sin ställning till de missbruk, som kastat en skugga öfver hans namn och rättskaffenshet. Men alla dessa omständigheter i förening alstrade en stor svaghet och omöjliggjorde till sist hans bana. All hans kvickhet och älskvärdhet kunde icke bemantla, att han blef, hvad en offentlig man minst af allt får blifva – ofarlig och utan betydelse.
Enligt de statistiska Tabellerne skall hem nan utskylderne gå till 200 R;dr Banco, andra visa åter högre summa; men med säkerhet antager jäg att alla hemman öfverhufvud skatta 100 R.dr Banco, och då utgår efter circa 65,000 hemmaa, en rund summa af 6 Millioner 500,000 R:dr i utskylder. Enligt inteckningslängderne , lära fastigheter på landet vara iniecknade till 60 millioner, deraf jordbruket således omkring 50; å 6 procents ränta gör 5 millioner R:dr På 16 år lemnar blotta räntan Capital åter, hvarföre jordbruket under en sådan tiderymd, som snart nog förflyter, utbetalar minst 50 millioner R‘.dr, utom utlagor. Må man invända att jorden är för högt värderad. Sätt ett Capitalvärde derpå, som svarar mot dess nuvarande afkastning. Men beklagligen står utlagorne och den åi liga räntan 3 millioner qvar; Så att hvem som öfvertager jordbruket, utan att minska utlagorne, eller inlösa den intecknade skulden , blifver alltid förhållandet detsamma. Om en och annan egendom är ograverad, om en och annan köpes på utmätnings' auction, till ograverad, förmår det intet verka på förhållandet i det hela Den lediga summan blifver snart med tacksamhet öfverflyttad på en annan fastighet. Bibehållandet af jordbrukets Capitalvärde, utgör onekeligt en hufvudfråga i vår Bevillning. TaxeringsComittéerne hafva väl utsatt detta värde; men afkastningen bestämmer det Den io Febriiarii, a6r verkeliga; då nu afkastningen är 3 procent; nödgas innehafvare med 30 procent intecknad skuld, använda hela sitt revenue till 6 procents räntans betalande härå och har intet för sine ograverade ^delar. Resultatet af denna framställning är att jordbrukaren icke har något betydeligt öfverskott. Näringen tärer sig sjelf rom kräftan , och så länge denna städning varar, skola vi alltid finna stigande lånebehof. hvilka år från är blifvit omöjligare att uppfylla, hvarigenom beroendet, fattigdomen och förlägenheten allt mer skola ökas.
— Hvad säger du om min kaktus, Ada, är den inte vacker? och hon såg upp från sitt arbete och nickade mot den blommande kaktusen i fönstret, ett riktigt praktexemplar med sin stora, mörkröda, öppna blomma. — Ja, den är nog märkvärdig, men jag kan inte säga att jag tycker om kaktus, det är något så onaturligt med den där präktiga blomman på den taggiga, hårda växten. Det är inte naturligt. — Jo visst är det naturligt. Jag har en liten klockarkärlek för kaktusväxter, jag blef liknad vid en, när jag var helt ung. Faster Malin höll den fina penseln mellan tänderna, medan hon talade. — Fy så oartigt att likna en ung flicka vid en kaktus! — Ja inte är du lik en sådan där tingest, men ser du, jag var en ful flicka. Ja, inte för att du är någon vidare skönhet häller, men du skulle vara bra att måla — eller rita i pastell, det vore nästan ännu bättre. Vill du sitta för mig? Om inte idag, så en annan gång. — Om jag ville! Åh faster, hälst i pastell, som det där förtjusande porträttet, utbrast jag. Och jag pekade på den ena pastellen, en dam i blå sammetsklädning med svart spetsschal om hals och skuldra och en hvit fichy om hufvudet, sammanhållen under hakan af en ljusblå sidenrosett. En gammalmodig dräkt som passade förunderligt väl till det spirituella, pikanta uttrycket. — Det var min farmor, sade faster Malin, som om hon presenterat den blå damen för mig. Det gjorde jag innan jag reste ut. Det var inte så oäfvet. Ja, det hade nog blifvit något af mig, om jag fått fortsätta. Men jag gjorde bättre saker sedan i Paris. — Har faster ingenting att visa mig från den tiden? — Ah jo, du skall få se barnhufvudet, som jag fick mention för på salonen. Gamla-mor vill inte att jag skall hänga upp det, hon tycker det ser så sorgligt ut. »Ett barnansikte, som man jämt skall se på, bör vara friskt och gladt och det är inte din unge», brukar hon säga.
Baron 8t3ei projwterat om answar för Fullnägtige och deras wcderhäfiigbrt, bör efter min kanka lennäs utan afseende; emedan Hagarne l ^örra fallet redan stadgat det answar hwartill ofticklige och orcdllge sakförare böra dömmäs enär de derom warda ölweriygade, och allt päbud om wederhäftighct ä>° destomer vlänpelög4 som ä ina sihan den p'rt fär ffylla sig ij-lf hnMen i walet af ^ullm^gtig icke är sä försigtig som hans wäl fordrar^ utan akt Lagstiftaren lärer behöf» wa srara förmyndare för fullmpadige personer, och L den andra till äfwcntyrs ingen Advocat finnes som kunde wara wederhäftig för saker af bctydeligare sä« som t. ex. af flera Tunnor GuldS wärde, emedan det med sundt förnuft icke är att förena, att den hwitfelt äger ansenlig förmögenhet, skulle befatta sig med sä ringa lönande affajrer som Fullmägtigskap för andra wid underdomstolar; och om Wederhäftiabetcn skulle utgöra en owilkorlig egenskap hos Fullmägkige, ett monopolium särdeles för Millionai-cr h.wilke blelwo cutorlscrade till en frihet hwaraf d.^e säkert icke lära wilja begagna sig. Friherre 8 k geI von II o j i k t e i rä^ att jag kunnat tala generclt cm Dommare hopo s jag ingen kan förmoda. Jag har redan i ett förut iitgifwit memori l förklarat att ganska mänga» tordi hända de fleste, äro redelige och ägd ingswärde Ä n« bctsmän. Jag talar Ilott om en och annan i dea ort der jag bor. och hwars oordei llighetcr j'g förr omrört.
S. D. Wid pröfning af Bevillningsutskottets nu föredragne utlåtande N:o 13, rörande de emot grunderne för den blifvande Bevillningen gjorda anmärkningar, ansåg BondeStåndet sig icke kunna godkänna, hvad Utskottet i afseende på beskattning af synbar förmögenhet föreslagit, i hvilken del Utlåtandet Ogillades och beslöt BondeStåndet, att i stället såsom hufvudgrund för Bevillningens utgörande antaga, hvad 1810 års BevillringsFörordning föreskrifver, så att hvarje skattskyldig bör antingen genom progressiv afgift efter behållen inkomst eller efter särskild tariff såsoiri skydds eller minimi afgift utgöra den Bevillning, som för honom efter ettdera af dessa taxeringssätt högst uppgår; dock kommer Capitationsafgift derjemte att ärläggas, med iakttagande af det project, Herr Landshöfdingen von Törne vid 1815 års Riksdag afgifvit, hvilket i fråga om Prof. Vt dr. d. 5 Julli 1823. 433 om behållne inkomst-afgiftens indelning i 96 Classer från och med Ett till och med 20,000 Rd., samt med viss procents förhöjning derutöfver, jemte särskild Bevillning af Stenhus, Testamenten och Fidei Commiss m. m. bör tjena till efterrättelse, likväl med de förändringar hvad angår Capitationseller personella Bevillningen, dels att den samma utgår från och med fyllda 17, till och med fyllda 60 år, då den upphör för alla, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en behållen inkomst af 50 Rd. ; dels ock att denna personela Bevillning kommer att indelas i Fem särskilda Classer, i förhållande till högre inkomst eller någorlunda likhet med stadgandet i 1789 års BevillningsFörordning, så att om t. e.
Fond-papperen äro till sin natur, så som Utskottet äfven här ofvan föreslagit, ouppsägbara på långifvarens sida, hvaraf åter följer, att långifvaren å sin sida, såsom ersättning härför, måste kunna påräkna några fördelar vid räntefotens bestämmande. Men är nu räntan å Stats-papperen förut bestämd och, som vid dylika tillfällen och äfven nu är fallet, till en siffra, som är lägre än den, hvartill räntan i allmänna rörelsen uppgår, så kan långifvaren ej erhålla några sådana räntefördelar med mindre än att Stats-obligationerna kunna köpas för en lägre summa än den, hvarå de äro utgifna och gifva ränta, eller, med andra ord, erhållas mot kapital-rabatt. Kapital-rabatt medför härigenom för långifvaren en ränte-fördel, fast under en annan form, än en högre ränta, och utgör följaktligen, liksom den sednare, ett af de vilkor, som måste komma i fråga vid låns upptagande. Yid uppgörandet af grunderna för ett fond-system, kan och bör likväl aldrig komma i fråga huru stor kapital-rabatt, som bör medgifvas, eller till huru högt belopp räntan bör uppgå, emedan detta beror på Statens kredit och af sjelfva penninge-tiilgången vid låne-tillfället, hvilken i allmänhet ej kan vara känd; utan frågan bör då inskränka sig till att undersöka, hvilket för Staten kan vara fördelaktigast, antingen att sätta en låg, men bestämd ränta, och medgifva kapital-rabatt, eller att låta räntefoten vara obestämd.
Hemmet för sådana sjuka barn inom Maria församling, som ej kunna få tillräcklig omvårdnad i sina egna hem, har som bekant hittills varit inrymdt i en förhyrd lokal i huset n:r 132 vid Hornsgatan, där man till och med saknat sådana bekvämligheter som vattenledning. Tack vare den d o D a t i o n enkefru Lindberg inom Östermalms församling i lifstiden gjorde till hemmet, är det nu emellertid i stånd att bygga sig ett eget hus, till hvilket efter uppgjorda ritningar grundläggningsarbetena blifvit påbörjade. Det nya hemmet, som skall bli färdigt till hösten, blir beläget på den öppna, hittills obebyggda platsen midt emot det nuvarande och kommer att omgifvas med en liten trädgård, på det där måtte bli så landtiigt som möjligt och man m å slippa att företaga besvärliga landsflyttningar med de sjuka barnen, såsom man hittills fått göra. Föres ' åndarinnan blir den s a m m a som nu, en f. d. folkskolelärarinna, som helt och hållet offrat sig för den goda saken. Inom de andra hufvudstadsförsamlingarna torde äfven inom den närmaste framtiden dylika sjukhem komma att upprättas. Sarah Sernhardt kommer till Stockholm i höst, enligt hvad det meddelas till utländska tidningar. Om en månad börjar den bekanta stora konstnärinnan en ny turné, som omfattar Schweiz, Holland och Belgien, Danmark, Sverge och Norge, Kyssland, Österrike och Italien. * Fredskonferensen i Bern. För någon tid sedan meddelades, att den internationella fredskongressen (bestående af fredsvänner i allmänhet) skall sammanträda i augusti i Bern. Några dagar därefter sammanträder äfven den interparlamentariska fredskonferensen, bestående endast af riksdagsmän. Denna fredskonferens sammanträder den 29 augusti och fortfar i 3 dagar. Därvid förekommer till behandling: Meddelanden och förslag angående en internationell skiljedomstol. Fredens garanterande genom förening af Europas stater. Organisation af en beständig centralbyrå och af ett generalsekretariat. Motioner böra vara inlämnade senast den 20 augusti. De, som ämna deltaga i konferensen, böra så skyndsamt som möjligt uppgifva sina namn och adresser, antingen direkt till konferensens president, d:r Gobat, Bern, Schweiz, eller till sekreteraren för den svenska parlamentariska fredskommitén, d:r E. J. Ekman, Stockholm.
Då Ni emellertid just i följe deraf /häraf/ icke skulle kunna uppfatta ett afslag annorlunda än som bristande tillmötesgående å min sida, har jag icke annan råd än att – ehuru med en viss bäfvan – skrida till utöfning af en lärares kall. Men innan dess – och en gång för alla – ber jag Er komma ihåg att jag är en autodidakt, en som tum för tum på egen hand måst tilkämpa sig sitt vetande, min metod blir således ej den häfdvunna, så att säga ”lagliga” pedagogiens, och skulle den af någon pedagog ex professo förkastas, har jag intet att försvara mig med annat än att jag gjort efter bästa förmåga, samt att jag aldrig sökt förgylla den. Om jag får säga min mening rent ut, och det måste jag om jag skall kunna vara Er till nytta, så ligger bristen hos Er svenska mindre i teorien än i praktiken. Ert skriftspråk är för tungt. Ni saknar öfning, se der hela saken! Lectionerna böra således mindre bestå i att läsa grammatik än i att skrifva; dels i form af bref, dels uppsatser. Det är också detta jag ämnar föreslå, men det kommer att kosta Er arbete. ”Då var det för tidigt, ty jag älskade icke; nu är det för sent, ty jag har lärt att reflektera.” På ett bondbröllop der ”damerna” voro uppsträckta i blommor på håret och ”herrarne ” i hvita handskar sade en af de senare till sin syster, som höll sin sofvande lille son i knät: ”Hodent e de mä din torscheman?” (Hur är det med din tröskeman?) ”Jag passar icke för äkta ståndet,” sade hon leende. ”Om du icke varit min syster skulle jag haft lust att öfverbevisa dig om motsatsen,” svarade han. Man bör aldrig försöka att med sitt eget ansigtsuttryck återgifva tankar och stämningar hvilka icke härleda sig direkt från de yttre omgifningarne, ty om stämningen uppstått genom en kedja af idéassociationer inom en sjelf, står åskådaren ju fullkomligt oberörd deraf, och man blir lätt missförstådd. Hon syntes intelligent och hennes omdömen voro ovanligt klara för att vara en qvinnas, men hon afgaf dem med en viss skygghet. Detta var hans tanke första gången han såg henne.
Låtom oss här i korthet betrakta hvad begreppet „gudomligt mysterium“ kan innebära. Ingen bör förneka, att det menskliga förnuftet är begränsadt, att således sanningar måste gifvas, som det blott på oklart sätt är mägtigt att förnimma. Men ett är att på oklart sätt förnimma en sanning; ett annat att i en sats upptäcka de handgripligaste motsägelser. Vi bedja treenighetslärans förkämpar lägga denna skilnad på minnet. Menskliga förnuftet sjelft känner och erkänner sin begränsning, känner och erkänner, att endast Guds oändliga förnuft förnimmer allt med högsta klarhet. När predikanterna från sina talarestolar påstå, att menskliga förnuftet icke vill känna och erkänna detta, och när de fördenskull anklaga det för högmod och öfvergrepp, så är detta tal tanklöst pladder och denna anklagelse grundlös. Hvad deremot samma predikanter med allt skäl (n. b. från sin ståndpunkt) kunna förevita menskliga förnuftet, är något helt annat: att detsamma nämligen från begynnelsen och till evig tid är så inrättadt, att det betraktar och måste betrakta sjelfmotsägelsen som ett kännetecken på osanningen. Det är ett grundvilkor för tänkandet, det är en tankelag, att motsägelsen gäller som det omöjligas märke, som misstagets, begreppsförvirringens, lögnens signatur. (I logiken kallas denna tankelag principium contradictionis, hvilket kanske en eller annan af de förnuftsfiendtlige predikanterna erinrar sig.) Det är mot den lagen och öfriga tankelagar, som predikanterna böra dundra; ty förnuftet är icke öfvermodigt, det begår ej ett öfvergrepp, utan är endast sig sjelft och gör bruk af deder nödvändiga lagarne, när det nekar att upptaga som sanning hvad det måste förkasta såsom oförnuft. För förnuftet måste hvarje sats, som innebär en oupplöslig motsägelse, vara falsk, om den än uti årtusenden föregifvits vara en gudomlig sanning. Ett verkligt och ej blott föregifvet gudomligt mysterium kan således icke innebära en motsägelse. Ett gudomligt mysterium är en oklart, men utan motsägelser förnummen sanning om de högsta tingen.
Sunehaftoare af ett eller flere tjeitfier, antingen utatt lött eller iitfomft, eller h löard fammauräkttabe Belopp ej öfmerfttger Stoåljuubrabe 9t:br 33anco, tneb 23i(). till §1. 12 23ewtUningsä5ot‘Ot*btiingen, 9° iaFttaganbe af (nimb 3:bje §. förcfFriftuer; Slufeitftanter od) (Sr t ra crbtitaric Sjeit* ftcmäu af alfa Stater, fjtmTFaä tttFomfter genom arftuobett elter (portier icFc öf« tyer (tiga ftfhtätuuba fumuta; be pevfotter, (mot lfa af Staten eller allmänna 28crF åtnjuta pettftoiter, font t cfc öfivcrfttga Sttvåpuitbrabe 9t:br SSatteo; affFebabe eller blott caractcrtferabe perfoncv utan tjeufi cd) löne mårb cely ffötfel, aro bcböflige; Tjitulfet dbmmitteerneö intog bör i ^rotocollet tntagaS till berifteaticit för befrtelfett. 3:o $perfoiter, lytmlfa angifmit nyttiga nyyfiitntngar, för ben belöning, font i fåbant affccnbc åtnjuter. 4:o Äronattö cely ©tatenS |cmte anbra till allmänt belyof anffagna byggttas ber, merf cely inrättningar, l;marunber Itfmäl tcfc må tnbegriyaS fåbane, Emaris genom f^reémtcbel eller annan tnfomft tift cnfftlbe pcrfonerä eller ccryorattonerS merfltga förmån inflyta; 5öarml;crtigl;et'3 Slllntättna ©olag
Utaf den inom Närtuna, Husby-Långhundra, Odensala och Husby-Odensala socknar i Stockholms län åt Upsala Akademi anvisade Tionde-Spanrnål utgår till Kyrkor ett qvantum af 311 kub.-fot 8 k:r, å 2 R:dr, förslagsvis 623: 60. 270,859: — Oindelt Spanmål: Nuvarande anslaget 1,398: 60. Tillkommer: Resestipendier samt läroböckers och lärda verks lifgifvande, Reserv alio n s - o n släp Reseoch Traktamentspenningar, Förs lags-an slag Skrifmaterialier och Expenser, ved m. m., Förs lags-ans lag. Nuvarande beloppet , 16,839: 5j sljgä: För jemnande af Hufvud-Titelns slutsumma 18: 6( Extra utgifter, Reservation s-anslag. Summ Expeditions-UIskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 197. 237 Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. Spannil. Indelt på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Oindelt. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot Summa. Förslag till underd. Skrifvelse IS:v ti)7. Extra Statsregleriugs-anslag till föremål, beroende på Ecklesiastik-Departementels handläggning. A) Anslag för åren i861, 1862 och 1863 att utgå tued årligen: Hyresersättning ål Chefen för Ecklesiaslik-Departemenlet, 2,000 R:dr årligen 6,000: — För flyttandet af den botaniska trädgården vid Lunds universitet, 7 000 R:dr ärligen 21,000: — Till lön åt en Ånliqvitels-Inlendent. 2,000: — och till resekostnader för denne samt till andra extra utgifter 1.000: — eller tillsammans 3,000 R:dr årligen 9,000:
Ridr 300i — „ lön åt en chirurgiae adjunkt „ |333; 16. „ lön lör en professor i pathologiska anatomien „ 1,600: „ arfvode åt en klinisk lärare flir veneriska sjukdomars kännedom och behandling „ 666; 32. „ förhöjande af lönen för läraren i medicina legalis, så att en profession i nämnde ämne derigenom må kuuna bildas, eller ifrån 400 Ridr tili 1,600 Ridr, 1,200: — Summa Ridr 4,100: — H vad först angår fortfarande och uppförande på stat af det vid sista riksdag beviljade anslaget för en profession i kliniken för barnsjukdomarne, så kati jag ej annat än på det högsta tillstyrka, att Eders Kongl Majit ville derom göra nådig framställning tili Rikets Ständer, då ej allenast Sundhets-kollegium upplyst, att den i detta änne från början af Maj må nåd år 1845 vid allmänna barnhuset i Stockholm lemnade undervisning måste betraktas såsom ett ganska vigtigt och högst angeläget tillägg till den praktiska läkarebildningen i fäderneslandet, och att upphörandet deraf skulle medföra en desto kännbarare förlust i detta hänseende, som någon motsvarande undervisning vid något annat läroverk i riket icke kan lemnäs, enär för densamma ovilkorligen erfordras det tillfälle till 44 iakttagelser vid sjuksängen, som endast en större vårds anstalt för späda barn, sådan som allmänna barnhuset, kan erbjuda; utan ock af till Eders Kongl. Maj:t ingifna statistiska uppgifter angående dödligheten inom första lefnadsåret ej mindre inom barnhuset, än ibland oäkta barnen uti Stockholms stad inhemtas, att den varit betydligt mindre alltsedan år 1842, eller den tid, då uppmärksamheten började närmare fästas på denna del af sjukvården. Då detta anslag redan vid förra riksdagen inberäknades i staten för Carolinska institutet, förorsakar dess uppförande på ordinarie stat icke någon förhöjning i den för institutet vid sista riksdagen beräknade summa.