Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berta hade så småningom fått denna underliga magt öfver sin man, som qvinnan ibland har öfver mannen, och som gör honom feg och tafatt i kärleken. Han kunde ej uthärda att se henne ledsen, han var rent af rädd att framkalla den der trumpna minen, som så missklädde henne, och derför rättade han sig tåligt efter hennes tycken och önskningar, under det han på samma gång inom sig hyste den föreställningen, att belöningen för så mycken kärlek en gång skulle bli, att hon å sin sida också gerna gaf vika för hans önskningar. Men belöningen lät vänta på sig. Så snart han började tala om sina musikaliska bekantskaper och sina planer för ett fortsatt musiklif, såg han genast en skiftning öfver Bertas drag, och om han satt vid pianot längre än en timme, kunde han vara alldeles säker på, att den kyss, hans hustru sedan gaf honom, icke kändes så varm som annars. Emellertid började hans musikaliskt törstande själ att icke längre nöja sig med sådana musikabstraktioner som kärleksmelodierna i ett par vackra qvinnoögon. Han måste återtaga sina gamla vanor, han måste hafva musik omkring sig, och den aftonen, då han satt och stirrade på Sapphobilden, dröjde han vid pianot i öfver tre timmar, alldeles glömsk af sin hustru och hennes kalla kyssar och sura miner. Men sedan förgingo flere dagar, utan att han rörde vid pianot. Bertas mer än vanligt påtagliga ovänlighet hade djupt sårat honom, och för första gången efter sitt giftermål gaf han vika för den nedslagenhet, som beständigt herskade inom honom. Aningar och känslor, hvilka hittills legat bundna i djupet af hans själ, löstes och stego uppåt och blefvo allt mera tydliga och förnimbara. Ibland, då han satt ensam i sitt rum, sysselsatt med läsning eller skrifning, kunde han plötsligen känna sitt bröst genomfaras af en stickande ångest, af någonting som qväfde honom och som han ej kunde befria sig från.
Men hennes nåd på X — sta, prostinnan och några af de öfriga damerna togo dylika uppträden riktigt illa vid sig och gåfvo, så fort de kommo åt, stackars Rose en dufning i god ton hvilket vanligen hade till resultat, att flickan efter att tyst ha åhört föreläsningen gnodde sig om näsan med klädningsärmen och såg ledsen ut. Och sen sade fruarna sinsemellan: » Stackars Nanie, » (så hette grefvinnan) » hon får bestämdt ingen glädje af det barnet! » (Forts.) Smånotiser från kvinnovärlden. Hemmet för bespisning af fattiga skolbarn härstädes, denna behjärtansvärda och gagneliga inrättning, för hvilken fru Thecla Tjäder under nära sex år med aldrig svikande offervillighet arbetat, kommer nu tyvärr att upphöra. Fru Tjäder tvingas nämligen genom dödsfall inom sin familj att flytta från Stockholm, och det torde vara mer än ovisst, om någon annan kan finnas villig att fullfölja hennes själfuppoffrande verksamhet, för hvilken hon förtjänar det varmaste erkännande. Sällskapet Nya Idun hade i lördags sitt första samkväm för denna höst, hvarvid fru C. Scholander uppläste » Några intryck från en sommarresa till England » och musik utfördes af fru A. Gibson och fröken M. Kull. Konstutställningen för aftonen utgjordes af en byst af fru Kowalewski af W. Runeberg samt af följande taflor: Akvarellporträtt och genre: Lektyr i det fria, af fröken Clara Löfgren, Lappflickan frän Storlien och Lappgossen frän Skalstugan, i olja af friherrinnan E. Sparre, samt landskap: September och Motiv från Södermanland af fröken Charlotta Wahlström. Teater och musik. Kungl. operan. Sistlidne fredag uppträdde signor i sin andra gästroll, nämligen som Figaro i » Barberaren i Sevilla ». Att han äfven här vann en glänsande triumf, behöfva vi knappast nämna. Naturligtvis är det särskildt hans framstående talang som skådespelare o c h hans förmåga att härigenom rycka såväl publik som medspelande med sig, som framkallar detlifliga, ofta stormande bifallet. Ty stämman o c h ' sången kunna j u ej sägas höra till det vackraste och bästa.
Län, hvarest Carl von Linné föddes, måtte varda för allmänna medel inköpt, till anläggande af en inrättning för trädgårds-odlingens (horticullurens) befrämjande i denna ort; 2:o att en föreståndare för denna inrättning måtte anställas, hvilken innehade nämnde hemman, såsom lön och emot de förbindelser, hvilka, genom ett blifvande reglemente, kunde honom åläggas; 3:o att en trädgård måtte derstädes, på Statens bekostnad, anläggas för odlande af sådane vexler, som kunde vara af större allmän nytta i landlhushåilningen; 4:o att en enkel minnesvård måtte i denna trädgård uppresas åt verldens störste Naturforskare; och 5:o att inseendet öfver inrättningen måtte uppdragas åt Kronobergs Läns Ilushålls-sällskap. Ulskoltet instämmer visserligen fullkomligt i Motionärens yttrade åsigt om Svenska Nationens förbindelse, att egna ett tacksamt minne åt den man, som, i högre grad än någon annan, bidragit att sprida Sveriges vetenskapliga ära och anseende; men då Utskottet jemväl, lika med Motionären, anser den värdigaste minnesvård åt en sådan man vara den, hvilken eger det närmaste samband med den vetenskap, som varit hans verksamma mödors och skarpsinniga forskningars uteslutande föremål, så föreställer sig Utskoltet, att Sveriges störste Naturforskare icke kan erhålla någon mera värdig gärd af sina landsmäns fortfarande agtning och erkänsla, än det nit och den värma, hvarmed undervisningen i Naturvctenskaperne af Nationen vårdas och befrämjas. Ur denna synpunkt och med afseende dessutom på de flere väsendlliga betänkligheter, som förekomma emot det af Riksdags-fullmägtigen Heurlin nu framställda förslag, anser Utskottet sig icke kunna derå tillstyrka Rikets Ständers bifall. Anti. till Exp. Lisk dea 16 Mars kl. 1 e. m. Utlåtande, angående ett föreslaget låneunderstöd af allmänna medel, för anläggningen af den nija vägen emellan Borås Stad och Fläshjums Gästgifvaregård. (Rjjs Afd.)
Det största skepp som 1834 inregistrerades hade 1,438 tons, under det att det största nu är skrufångaren » City of Rome » med 8,144 tons. Då var 1,000 tons sällsynt, nu äro icke mindre än 196 fartyg registrerade för ungefår 3,000 tons. I synnerhet under de senaste tio åren har Lloyd utvecklat sig till den grad, att dess bok för närvarande verkligen kan göra anspråk på att vara ett internationelt register öfver handelsmannen, och det sjelf är en institution, öfver hvilken den nation, som fram-bragte den, med skäl kan vara stolt.Holbergjubiléet och Holbergliteraturen. Af Kristian Winter-Hjelm. (Öfversatt efter författarens manuskript) Redaktionen för » Ur dagens krönika » har önskat att i anledning af Holbergjubiléet äfven kunna gifva svenska läsare en kortfattad öfversigt öfver den nyare Holbergliteraturen och har uppdragit åt mig att utarbeta en sådan. Den kan naturligtvis i anseende till plats och andra förhållanden blott ske i mycket sammanträngd form och nedanstående Ulla uppsats gör derför icke anspråk på mer än att vara en orienterande vägledning, sådan som den kan anses lämplig för svenska läsare, hvilka naturligtvis äro något främmande för hvad som i. denna riktning under årens lopp uträttats på den dansk-norska bokmarknaden. På uppmaning till förläggame att insända de i senare tid utkomna verk af och om Holberg, har jag mottagit följande: Peder Paars. Et comisk Heltedigt af Ludvig Holberg. Udgivet ved A. E. Boye. Femte Oplag. Forlagsbureauet i Kjöbenhavn. Peder Paars. Af Ludv. Holberg. Ny Udgave. Med sex Tegnin-ger af " NV. Marstrand. Kjbvn. Nyt dansk Forlagskonsortium. Peder Paars, komisk Heltedigt af Ludvig Holberg. Med 100 illustrationer. Kjbvn. Andr. Fredr. Höst k Sons Forlag. Ludvig Holberg: Peder Paars, illustreret af Hans Nikolai Hansen. Kjbvn. J. * C. Stockholms Forlag. Den danske Skueplads eller Holbergs Comedier.
Något särskildt stadgande i afs:de å embetseller tjenstemän, som äro pligtiga att makulera kartor, tror jag icke behöfves, då här står: ”miss-skrifning eller annan orsak,” hvarunder väl äfven detta fall torde inbegripas. Att Kammar-Katten skulle ålagt Hr Cederschiöld eller någon annan redogörare att erlägga sådan makulerings-afgift, förefaller mig högst besynnerligt, och dertill måtte hafva medverkat äfven andra särskilda omständigheter. Jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Gr. Lagerbjelke: Jag är af den siste värde talaren förekommen, och får blott vördsamt anhålla om bifall till TJtsk:ts förslag. m Den 26 Maj f. m. Hr Cederschiöld: Hed den uppfattning af det parla mentariskt skickliga, som synes vara Hr Printzensköld ensam förbehållen, har han icke dragit i betänk, att yttra tvifvels-mål om sannfärdigheten af ett utaf mig omnämndt förhållande. Pligten emot mig sjelf, håde såsom medborgare och representant, bjuder mig att allvarligen protestera emot dylika yttranden. Och om den värde talaren ytterligare fortfar i sina omotiverade tvifvelsmål om riktigheten af min uppgift, kan han i Kammar-Rätten erhålla kännedom om rätta förhållandet. Enär kartor kunna komma att makulerade återställas, utan att miss-skrifning eller annan förseelse af vederb:de expeditions-hafvande egt rum; men stadgandet om erläggandet af makulerings-afgift är allmänt, samt icke gifver anledning till något undantag, fortfar jag i min anhållan om återremiss. Hr Printzensköld: Jag har sagt, att det förefaller be synnerligt, att Kammar-Rätten skulle hafva ålagt Hr Cederschiöld att erlägga makulerings-afgiften. Såvidt jag nu kan förstå, har Kammar-Rätten, innan ännu Stats-Kontoret yttrat sig, gjort ett sådant åläggande blott med tillämpning af författarns ordalydelse, och då är allt hvad man kan säga, att denna domstol möjligt gått för långt i nit. Jag anhåller om bifall till mom:t oforändradt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Nå, hon skulle nu ha honom. Dagen efter bröllopet flyttade hon till torparbacken, och drängens flyttade ut. I sex dagar skurade, sopade, gräfde, lappade, hamrade, spikade och fejade hon. På den sjunde grät hon. Men på måndagen började hon på igen. Tvättade, sydde och strök. Rellu-Calle tappade becktråd och syl, han satt utanför på gården med sitt bord och glömde arbeta. Han gapade med sin stora mun in i den öppna dörren, der hon syntes, hans hvita tänder lyste, och hans ögon skeno af en glädje, så ny och stor, att han ännu ej kunde fatta den. Det blef icke mycket med hans arbete. Han funderade öfver sin lycka. Öfver alla verldens ting. Medan han såg på henne, flögo hans tankar långt bort. En dag blef hans rock underkastad en noggrann undersökning. Kajsa fann i fickorna någonting, som skulle skrämt lifvet af en hufvudstadspiga. Men hennes känsla för honom var »långmodig och förlåtande», hon vände ut och in på fodret, innehållet sprang bort, allesamman, de voro kanske nio eller tio, de galopperade nedåt gården, och Rellu-Calle såg med en undergifven blick den hårdhändta afskedshelsning hon gaf en, som icke ville i väg fort nog. Det var hans favorit, just denna halfvuxna, hans bästa kamrat, född och uppvuxen i rockfickan, en så älsklig tam en, och just den skulle dödas så der omildt. Han hade dem kära, dessa bruna »torrakaner», de förstodo honom, han behöfde bara skrapa på ficklocket så kommo de fram, de visste genast, de kloka djuren, att de skulle ha frukost ... vattvälling. Nu var det slut med den fröjden. Vännerna voro borta och döda allesamman. Hans kärlek tålde dock vid denna knäck. Kajsa hade intet hjerta för dessa varelser, som hon i sitt oförstånd kallade »ohyra» men han förlät henne, och han teg. Hon piskade rocken, skrapade den med knif, tvättade den med borste, vädrade den och lappade den. Så kom byxornas tur. Och sist ägaren sjelf.
Doktorns tanka, icke mindre orimliga förhållande, som eger rum , då en Tjensteman, sorn njuter högre aflöning, råkar i cessions-tiilstånd. Att en sådan Tjenstemans Vicarie njuter större förmon, än en an-j nan, är, enligt Herr Doctorns mening, obilligt ; och Herr Doctorn har derföre föreslagit, att, vid inträffande cession hos Tjenstemän, Vicariens arfvode matte, efter billighetens grunder och de för serskilde Embetsmunna-corpser gällande Författningar och of vcrenskommelser, bestämmas af de Auctoriteter, under hvilka han sorterar. LagUtskoitets Betackande N:o 62. 37 Då Utskottet, vid granskning häraf, öfvervägat de skal, hvilka Herr ContractsProsten Östberg till stud för sitt förslag andragit, har Utskottet funnit Herr Prostens anmärkningar, örn än i sig sjelfve med verkliga förhållandet enlige , likväl ingalunda leda till den slutföljd, Herr ContractsProsten deraf dragit. Ehuru Allmänna Dagen, i 7 Cap. 2 $. UtsökningsBalken, gifvit borgenär rätt till hälften af gäldenärs årliga lön, har dock ConcursLagen deruti gjort den inskränkning, att af denna hälft blifvit tillagdt gäldenären så mycket, som till hans eget samt hans hustrus och oförsörjde barns underhåll tarfvas; hvaraf följer, att, om denna hälft är så ringa, att den ej ens förslår till gäldenärens nödvändiga behof, borgenärerne icke erhålla någon del af lönen, så länge tjenslen af Vicarie förrättas. Att nu derutöfver förpligta borgenärerne, att af gäldenärens öfrige tillgångar bekosta Vicariens underhåll , i händelse den andra hälften af lönen är dertill otillräcklig, synes Utskottet så litet skäligt, att det ej ens må sättas i fråga. Utskottet drager alltså ej i betänkande att tillstyrka ", det Herr ContractsProsten östbergs förslag måtte utan afseende lemna»; 58 Laq Utskottets Betänkande N:o 6?.
Kungörelse angående inrättandet av en Allmän Pensionskassa för Civila Ämbetsoch Tjänstemän. Stockholm den 27 april 1825. Vi har beslutat att efter kommitterades förslag inrätta en pensionskassa för civila ämbets och tjänstemän. Vi har förordnat en interimsdirektion, bestående av en ordförande och tre ledamöter. En från Svea hovrätt, en från Kommers Kollegiet och en från Kammarrätten jämte en ständig ledamot med benämning av överkommissarie, skall tills vidare övertaga förvaltningen av inrättningen tills den blivit fullbordad och fått ett av oss gillat och stadfäst reglemente. Stockholm den 27 april 1825 CARL JOHAN Reglemente för Köpingen Mörbylånga på Öland. Stockholm den 27 april 1825 Den 13 oktober 1820 förordnades att en köping skulle få anläggas vid Mörbylånga skans, under namn av Mörbylånga. Därvid bestämdes de villkor och förmåner som de, som bosatte sig där, kunde räkna med. Vi har funnit nödvändigt i avseende på köpingen ekonomi och polis meddela följande stadga: § 1 Om rättigheten att i köpingen sig bosätta Mom 1 Varje välfrejdad svensk man eller utlänning, sedan han vunnit svensk medborgarrätt, av vad kristlig trosbekännelse som helst, äger frihet att bosätta sig i Mörbylånga och vinna burskap. Mom 2 Var och en med burskap försedd har rätt att utan tvång av korporationer, skrån och gillen, idka varje lovlig hantering eller hantverk som anses för stadsmannanäring. § 2 Om burskap Mom 1 Den som vill idka handel, hantverk eller vilken annan stadsmannanäring som helst, skall begära tillstånd hos befallningshavande i länet. Han bilägger bevis på god frejd, nykterhet och välförhållande samt om han söker burskap för handel, betyg av kända och pålitliga personer, att han har varor till ett värde av minst 1.000 riksdaler. Har han haft burskap i annan stad skall han styrka, att han blivit i vederbörlig ordning entledigad därifrån. Dock må under en tid av tio år även personer som i annan stad har burskap, kunna idka handel eller hantverk även i Mörbylånga, om de skött sina skyldigheter på annan ort ordentligt.
Jag fortfar således, att yrka återremiss, i den förhoppning, att Utskottet torde frångå sin idee om en fix spanmålstull, som icke kan åstadkomma några stahla priser, utan föranleder en beständig fluctuation, och hindrar oss ifrån att speculera på denna vigtiga del af handelsrörelsen. Herr Manck af RosensköldEberhard: Ämnet är i detaljerna så på alla sidor betraktadt, att jag blott vill tillägga ett pär allmänna anmärkningar. Vid sista Riksdagen fick man, i ersättning förj den olyckligt administrerade allmänna Magazinsinrättningen, anvisning på den enskilda speculationen. Huru denna Anvisning blifvit honorerad, derpå hafva vi två exempel: det ena af spanmålsbristen af 1826 års missväxt of - Oen i Ju ni i. 39 vanpå a års Öfverflödig gröda, och med en skillnad i priset af flere hundrade procent, inom några månader. Jag tog mig vid sista Riksdagen friheten, att nästan ensam påstå, att hvarken enskildes omtanka eller capitaler voro tillräckliga att försäkra nationen om tillräckligt förråd af spannemål vid inträffande missväxt-år. Ett annat exempel på huru denna anvisning blifvit honorerad, håfve vi uti spanmålsexporten sistlidne höst, då de handlande försummade, att begagna den högst fördelaktiga conjuncturen för afsättning i länder, der priserne voro två å tre gånger högre än hos oss. Vår Regering hade ändå redan i Augusti upphäfvit exporttullen på spannemål. Så mycket mer är Statens inblandning ännu af nöden, när fråga är, att försäkra vår nation om tillräcklig tillgång på spanmål, som detta behof äfven erkännes i Frankrike, och der föranledt till Statens mellankomst. Må det i detta afseende tillåtas mig citera en författare Say, hvilken så ofta nämnes såsom vår tids förnämste försvarare af den oinskränkt liberala Stats-oeconomien. Med honom har jag sistl. år flere gångor samtalat i dessa ämnen, och han har sagt mig, att han ansåg icke en gång Frankrike kunna undvara Statens biträde för beredande af tillräckligt förråd af spannemål vid inträffande missväxtår, emedan Nationens enskilde Capitaler icke voro tillräckliga dertill.
Detta förhållande kan ju naturligtvis lika litet undergå någon förändring, genom det att Staten upptager full aflöning för hela styrkan och blott utbetalar den effective tjenstgörande, som att, såsom hittills skett, blott supponerade effective eller icke permitterade upptagas uti ett förslag som aldrig kan slå in. K. M:s nåd. propos. mäste alltså vara den enda rätta, då hufvudprincipen för allt utgiftsförslag är maximum för den påräknade utgiften , så att allt understigande blir vinst eller besparing; i stället för, efter Utskts och såsom hittills skett, aldrig dessa förslag hafva slagit in , utan ständigt åstadkommit årlig brist, som måst fyllas af till andra ändamål afsatta eller påräknade medel. Och detta lappningssystéme är det, som Utsk. nu vill skall fortsättas! Då jag nu genomgått de delar af StalsUtskrs utlåt., som kunde tillkomma mig att behandla, och deruti funnit 4o8 '■ Ben g M a j f. m. dess conseqvehs , att hela vägen igenom motverka K M:s nåd. propos:r, bereda förminskning uti armeens olika vapen och försämring i hela corpsers helais villkor, med ett enda undantag, nemi. — för de reducerade officerare, underofficerare och deras vederlikar, som gå ur krigstjenst, hvilka af Utsk. blifvit sällsamt gynnade; sä återstår att fästa II. o. Ad:s uppmärksamhet på filt förhållande, som Utsk. med all lystnad förbigått. ' Ingen lärer kunna neka, att Svenska armeVns befäls lönevillkor i allmänhet äro knappa; ett förhållande, sorn, fastän allmänt erkändt, icke så lätt, ej heller sä snart torde kunna afhjelpos. Men då Utsk. icke haft sig uppdraget att föreslå förbättringar uti de knappa lönevillkoren, så bade man åtminstone bort vänta, alt detsamma icke skulle söka bereda anunti sämre villkor; oell det är delta förhållande, - som jag går alt anmärka, med anhållan om R. o. Ad:s behjertande.
Då således i fråga ställda förändring af Domstolarnes antal och organisation, ej synes vara så påtagligen nyttig, att den nu fordrar ett preliminairt beslut, afsöndradt från hela Lag-Förslagets meddelande till allmänhetens kunskap och utlåtande, och utan afseende på de för Staten, i dess och allmänna rörelsens nu varande förlägenhet, härvid förknippade betydliga utgifter, till flera Embetsmäns och Nybyggnaders bekostande; så hemställer jag vördsammast till Eders Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Höglofl. Ridderskäpet och Adeln, om ej denna fråga måtte blifva hvilanda och, i sammanhang med hela Lag-Föi'slaget, genom Trycket komma till Allmänhetens kunskap och inhämtande af anmärkningar dervid; hvarförinnatt Kongl. LagComrnittéen kunde meddela alternativa Förslag till Rättegångsordning, lämpad efter Domstolarnes, så väl nu varande, som till förändring föreslagna antal och organisation; och torde derföre Höglofl. LagUtskottets Memorial blifva återremitteradt, med de härvid gjorda anmärkningar. Friherre Boye, Ludvig. I anledning så väl af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som af här i Ståndet gjorda framställningar, äger detta Ärende 2:ne frågor: den ena, om Beslutet, angående förändringen J7<> Den 5 Juli. e. ni. af Domstolarne bör nu afgöras, eller uppskjutas till nästa Riksdag, och i förra fallet den 2:dra, huru. Beslutet hufvudsakligen bör afgöras, till bifall eller afslag. Da Propositionen först här förevar, vågade jag göra Eders Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln uppmärksamma på vigten af Ämnet, och på den angelägenhet, som jag ansåg ligga uti Ärendets uppskjutande till nästa Riksdag, för att hunna öfvervagas i ett sammanhang med det dertill troligen inkomna LagCommittéens nya Lag-Förslag.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, då bifall till förevar:de puukt i viss mån vore stridande emot R. o. Ad:s nyss fattade beslut, propos. till bifall ej kunde framställas; hvarefter R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af sitt förut, i fråga om räkne-enhetens benämning fattade beslut, afslå Utskis nu förevaride hemställan. 5:te punkten, an g: de utfärdande af ett stadgande om hvad med benämningen Riksdaler utan tillägg bör förstus. Gr. Lagerbjelke: Det faller af sig sjelft, att, då genom lag är stadgadt, att mynt-enheten heter Ridr silfver, och räkne-enheten Ridr Riksmynt, så kan det icke komma i fråga, att en förfaltn. behöfver utfärdas, deruti stadgas hvad del skall betyda, när man endast skrifver Ridr, hvilket mynt icke finnes. Jag får fördenskull vördsamt anhålla, alt denna punkt måtte afslås. Hr Gr. o. Landtmis först till bifall å förevaride punkt framställda propos. besvarades med Nej; hvarefter samma punkt afR. o. Ad. afslogs. Gite punkten, innehallande förnyadl tillstyrkande, att i enlighet med K. M:s Nåd■ Propos. enheten må fördelas i 100 lika delar och 100:de-delen benämnas öre. R. o. Ad., som förut bifallit ifrågavande tillstyrkande, lade denna punkt till handlingarne. Den 19 Augusti f. m. 31 7:de punkten, ang:de såsom följd af det nya systemet tillstyrkta sladganden om sättet för offentliga räkenskapers förande och jemkningar i allm. taxor. Frih. Palmstjerna: Hvad dessa punkter beträffar, torde det vara lämpligt att derom besluta, när Hr Gr. o. Landtm, föredrager de mot desamma svarande punkterna på 8;de sidan i Utsk:s Utlåt. De två näslfölj:de punkterna motsvara punkterna 4 och 5 pag. 8.
Jag tilstprker af detza skäl bifall till ConstikutionS - Utskottets fbreflagna tilläggning. Herr Oa^erkeim, Olok 2. Som man i all ling bör följa en princip, och det alltid warit min tanka att det bör wara full analogi emellan stadgandcn, har det wäckt min uppmärksamhet att i den 2Z Z föreskri smes, det älsta närwarande Grefwe» under Landt - Marskalkens sjuklighet bör wara Ordsb* rande i ?ler>3, dä Utskottet deremot föreslagit att Ordföranden i Utskott skulle ulses genom wal. Mellan detza föreskrifter spneS mig wara mycken stridighet och Analogiens regel aldeles icke iagttagen. Jag tror att Ämbetet att föra ordet i ett Ständ är lika wig» tigt som i hwad Utskott som häldst, sä mycket mer som jnga Utskott utom Banco - Utskottet äga nägon afgörande rätt. Jag tror det worc rätt att samma prin» Den 21 October. 450Z kip följdes, och jag kan pä snick sätt förena mig med der, tankan att alla fyra Ständcn inom Utskottet skulle öga wall ätt till Ordförande. Wi böra ej skänka bort nägra af de fä rättigheter wi ägg d«'riga. Det är Electorernas rätt att wäija, och wi böra läka walet be» ro af deras upplysning. Friherre Itt s e> n e r k e? i n,: Frägan ty» nemig wara om föreskriften om sättet huru Ordförande bör utses skall stä i Riksdags-Ordningen eller i Riddarhus - Orbuingcn. 2"g tror för min del att den hörer till den senare, och att ordet wal gerna här kunde utelämnas, dä det framdeles star otz öppet att i Riddarhus > Ordningen afgöra sättet. § kunde säledcs lälunda redigeras, den sc»n enligt Riddarhus - Ordningen dertill berättigad är.