Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förläning på viss tid: Skaraborgs Ovigtig Debitering: Jemtlands Län 11: 11: Kronovärde. Markegångsvärde. Förläning på lifstid: Kopparbergs Län Summa Förläning på behaglig tid 8 42 6 57 30 6 Köpte Gods oell Räntor. Jönköpings Calmar SpanmSl. T;r. kpr. Af 4 mantal Frälse i Östbo Härad och Åkers Socken. Räntan af åtskillige, från Krono till Frälse köpte Hemman och Lägenheter. 3:18.6. 104:10. Ordinarie Ränta, AltarHafra och KronoTionde, köpt från Kronan till Frälse. 731: 24,8. KronoTionde, dels köpt från Kronan till Frälse och dels disponeras under Jus Patronats rätt. Från Kronan till Frälse köpte Hemman och Räntor af Adrian Tripps arfvingar, m. 11.. Räntan af åtskillige Hemman, som i byte öfvergått till Frälse natur. Räntan af hemmanet Theboda $ mantal i Qvissbro Socken och Leke Rergslag. (Räntan och KronoTionde af Hemman och Lägenheter, köpte från Kronan med 1 Bergsfrälse rätt. Boskapsoch Skjutsfärds-penningar för Krono Säterier, som under förpantning med Säterifrihets rätt innehafvas. it3; 13. Räntan af åtskillige Hemman och Qvarnar, hvilka blifvit af GeneralFörrådsCassan inlöste och äro dubbelt påförde. 10: 26. 7. Räntan af ett mantal och en qvarn i Stenbrohults Socken af Allbo Härad, som afl. Häradshöfdingen Nyman sig tillpantat. Or din arie Ränta. Kronovärde. Markegångsvärde. Omslut. R;tlr. sk. rat. R:dr. st. rst. Hvarifrån afgår och påföres: Dubbel Debitering: Kronobergs Östergöthlands Spanmål. An in ärkn in gar:
(Stats-Ulskoltels Utlåtande N:o 126.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom Hennes Majit Drottning Christina, genom särskilda afhandlingar den 26 April och 9 Maj 1653, alhändl sig och Sveriges Krona 357/j i Hallands län belägna hemman, hvilka tillegnades Holländske handlanden Adrian Tripp, hans hustru, barn och arfvingar till everldelig ego saint allodialt och okonditioneradt frälse, emot af Tripp försträckte 89,733 R:dr 26 öre 13-J penningar silfvermynt, dock ined förbehåll, att Kronan egde att, när så lagligt och ”behagligt" vore, hemmanen mot nämnda belopp återlösa, äfvensom att skatteganden skulle vid sin rätt då och framdeles varda oförkränkt bibehållen. Efter det Reduktions-kommissionen under åren 1687 och 1688 af dessa hemman lill Kronan åter indragit 159 mantal, hade de Trippska godsen, rom fortfarande voro äterlösen underkastade, utgjort 198^ hemman, af hvilka 39-JJ mantal arffallit till Svensk man samt sedermera förbli fv i t i Svenske mäns ego och, efter all hafva gått flera händer emellan, med enahanda rätt, som vanliga frälsehemman ega, nu tillhöra dels åboerne sjelfve dels andre frälsegodsegare i Halland; hvaremot de återstående 159j mantalen ännu disponerades af Tripps utrikes vistande arfvingar. I anledning af en vid 1809 års riksdag väckt (råga om inlösen af de Trippska godsen och efter Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse derom framställda begäran, allat Kongl. Majit lill Rikets år 1823 lörsamlade Ständer nådig Proposition i ämnet, deruti Kongl. Majit föreslog, att, jemte det
Län icke tillsättas, samt så väl dessa som Profosserna, för hvilka endast i fyra län lön af Statens medel utgår, med en förändrad brottmåls-lagstiftning åtminstone icke till samma antal som nu, torde komma att erfordras, har Styrelsen icke ansett lämpligt att aflöningen till ifrågavarande vid fångvården anställda personal nu uppföres i en bestämd stat, som af Rikets Ständer komme att fastställas, hvarigenom Eders Kongl. Maj:t blefve förhindrad att härutinnan göra de ändringar, som af behofvet påkallades och icke utan mehn skulle kunna afbida Rikets Ständers sammankomst och beslut. Då Styrelsen för sin del ansett sig sålunda böra inskränka den bestämda afdelningen af FångvSrds-anslaget, har Styrelsen dervid jemväl haft till syftemål att undanrödja det hinder, som deri eljest kunde förefinnas mot uppförande af detta anslag på ordinarie stat. Enär, efter Styrelsens underdåniga förmenande, de Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, hvilkas aflöning i enlighet med hvad Styrelsen här ofvan yttrat, komme att ingå i det bestämda anslaget, nu äro oundgängligen erforderliga, och någon så väsendtlig förändring i fångväsendet icke torde vara att för framtiden motse, att ett annat förhållande kan förutsättas, så vida icke brottens och fångarnas antal, i motsatts till hvad hittills egt rum, skulle komma att i en högst betydlig grad minskas, hvilket fall för samhället dock utgjorde en i mångfaldigt hänseende vida större vinst än en jemförelsevis obetydlig kostnad för aflöning till en eller annan tjensteman, som vid sådant förhållande kunde finnas mindre behöflig; så och då detta anslags-uppförande på ordinarie stat skulle gifva en fasthet och bestämdhet åt fångväsendef, hvarigenom den ganska vigtiga fördel kunde vinnas att, vid besättande af fångvårds-tjenster, personer med erforderlig bildning och i öfrigt passande egenskaper kunde lättare erhållas, har Styrelsen trott sig böra hos Eders Kongl.
Konsistorierna med Biskoparne lill chefer äro nemi. med afseende på dessa sednare i sjelfva verket hvad Sundhets-Kolhm nu är för helsovårds-ärender, och för dem blir det föreslagna Koll:t ett högre embetsverk; men om SundhetsKoll:m indrages, och helsovårds-angelägenheterna till EcclesiastikKolhm förläggas, blir förhållandet med afseende på dessas behandling i sjelfva verket oförändradi, i det alt det nya Kolh.ls medicinska afdelning, såsom förut Sundhets-Kolhm, blifver första instans, och icke, såsom afsedt varit och såsom äfven kommer att ske för de akademiskt och ecclesiastikt konsistoriel målen, ett Ofver-Kolhm eller en slags Siats-Beredning, som icke har att förvalta och omedelbart styra, utan endast alt, i högre instans, pröfva de ärenden, sorn af Konsistorierna till detsamma hänskjutas, eller i besvärsväg dragas under dess bedömmande, samt att i vissa allmänna frågor till K. M. afgifva underd. ullåhn och förslager. Det oformliga Ernbelsverkcts ena afdeln. blefve för dithörande ärenden en administrerande myndighet, under det att dess öfriga afdeloirs bestämmelse förnämligast blifver af konsultativ art. Jag kan alltså icke ur någon synpunkt tillstyrka alt behandlingen af helsovårds-ärenderna sammanslås med handläggningen af de ecclesiaslika, undervisningsoch faltigvårds-ärendena m. m. inom ett enda Embetsverk. Vill man bilda ett Ecclesiastik-Kolhm i egentlig mening, och jag tror det vore nyttigt, så må man icke öfverlasta det med ärender, som icke höra dit, samt derjemte undvika, att, genom de hopade ärendernas mängd, göra det omöjligt för Embetsverket och dess chef, att, så som sig bör, handlägga och följa dem. Jag yrkar följaktligen afslag på Betänk, såvida icke den förändring deruti göres, att den sista punkten, rör:de öfvetflyttande af medicinal-ärenderna till detta Embetsverk, borttages. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Af IV. P. Bäckström från Calmar län, om ändring i sättet för presterskapets aflöning. Då den förändring, som nyligen blifvit vidtagen i .afseende på uppbörden al presterskapets rättigheter, icke kan sägas hafva undanröjdt alla de olägenheter, hvilka ilrån äldre tider varit en följd af deras uttagande utaf fnrsamlingarnes medlemmar, samt det tillika är af vigt alt den reform, som i delta hänseende genomföres, måtte ega bestånd för århundraden, så får jag vördsamt föreslå: alt presterskapets rättigheter hädanelter skola, ulan något undantag, uppbäras af kronofogdarne och ingå till Slaten, hvaremot presterna höra, i likhet med de civile tjenstemännen, erhålla sin aflöning i kontant af Kronan. Om remiss häraf lill vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Stockholm den ”26 November 1662. N. P. Bäckström, från Öland. Af IV. P. Bäckström från Calmar län, om ändring i gällande föreskrifter rörande fördelning af vitesböter. Såsom bekant år, har allmänna lagen meddelat den föreskrift, att vitesböter höra fördelas till hälften emellan Kronan och åklagaren, hvarjemte särskilda förlaltningar föreskrifvit huru i hvarje särskildt lall dessa höler skola skiftas. Men då det Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 361 det synes mig vara mera lämpligt att socknens fattiga erhälla äfven sin andel i sådana böter, så lår jag vördsamt föreslå: att alla slags vitesböter skola gå till tveskiftes emellan åklagaren och socknens eller stadens fattige, helst fattigvården ganska väl behöfver att dervid ihågkommas. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Stockholm den 26 November 1662. N. P. Bäckström, från Öland. N:o 243 Af O. Lindström från Westerbottens län, om anslag af 50,000 R:dr af inflytande b ränvinsbr Anning safgiflen till understöd för odlingsförelag inom länet.
Till uppförande af en fyr på Hernö-klubb anvisade Rikets Ständer medel 1858, men stället ansågs sedan ej lämpligt, utan skulle byggnaden i stället ske på Lungön, der, efter qvinqvenniets utgång, 1861 ett fyrtorn af eldfast tegel med en omgående lentiljapparat af fjerde ordningen är uppfördt. Vårdkasar Annas på Hvalhufvud, o Hemsö, Hernö, Dalund, Astholm, och stångmärken på Hernöklubb, Brämökalf och Lotshäll, hvarförutom o Skeppshamns kapell på Astholmen är inseglingsmärke, varande på samma holmes sydöstra udde år 1859 på kronans bekostnad uppfördt ett stenkummel med inmurad furuspira, för en kostnad af 425 R:dr. A Väntalites grund har blifvit utsatt en remmare, hvilken årligen kostar kronan 7 R:dr 50 öre, och vid Storgrundet i Sundsvallsbugten äro trenne remmare utsatta, med en årlig kostnad af 22 R:dr 50 öre. Länets lotsar lyda under norra lotsdistriktet och tillhöra dels Umeå, dels Sundsvalls fördelning. På begge ställena äro Fördelningschefer stationerade. Lotsarnes antal var vid 1860 års slut följande: Här bör äfven nämnas, att så kallade Skeppareföreningar Annas i Hernösand och Sundsvall, stadfästade af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, den förra den 3 Juni 1858 och den senare efter qvinqvenniets slut den 12 Mars 1861. Westernorrlands län. Strömrensningar och flottleder. Kanal. Postoch telegraf-inrättningar. 33 o De större elfvarne, såväl som de flesta öfriga vattendrag, begagnas till timmerflottning, men Angermanelfven är segelbar till Sollefteå och trafikeras under sommaren af ångfartyg, enligt hvad förut är närnndt, till Nyland af fartyg mera djupgående, men vidare endast af dem, som gå omkring 4 å 8 fot djupt.
Jag kallar Götha Canal ett nationelt företag, emedan det varit gilladt och understödt af både Nation och Regering, och emedan jag icke eller vet, hvarföre en så stor anläggning, hvars verkningar äro så vidsträckta, skulle mindre interessera Nationen, än de många små, som dageligen af benne befrämjas och understödjes. Att öfverlemna allt åt sig sjelf, är en Theori, hemtad från folkrika länder, med öfverflödig» Capital-tillgångar, hvilken på ett folkfattigt, glest bebyggt land, med inskränkt rörelse och långsam omsättning, alldeles icke kan lämpas. Nu är fråga endast om, i hvad förhållande nyttan af Götha Canal står till de utgifter, som för dess fullbordande ännu återstå att göra. För att kunna bedöma detta, måste vi nödvändigt betrakta Canalen, icke sådan den nu befinnes, utan såsom fullt färdig. Jag tror då, att den lättade communication, som Canalen bereder mellan de begge håfven och den ökade rö - Den 26 Mars e. m. reise, som nödvändigt, ehuru småningom, måste uppkomma i hela dess ofantliga område, skola allena betacka servicen och underhållskostnaden af dess många slussar, det enda, som i financielt afseende kan interesse™ Kikets Ständer, hvilka med Herrar Actieägares dividend icke hafva något att skaffa. Jag är om denna väsendtliga afkastning af Canalen, som fordras till dess bestånd, så mycket mera förvissad, som jag tror, att man bedömmer densamma alltför ensidigt, då man betraktar den endast såsom ett commuuications-medel. Den lätta utväg Canalen nu lemnar till ängsvattningar, eller, som är detsamma, att på en vidsträckt yta flerdubbla jordens bördighet i Rikets frugtbaraste delar, är, mine Herrar, af ett oberäkneligt värde i den persons ögon, som sjelf sett hvad de länder vunnit i välmåga, hvilka af denna välsignade konst vetat draga behörig nytta.
Arnold hade ingenting emot att resa. Sedan han i två långa månader ej behöft tänka på något annat än sina nöjen, längtade han efter någon sysselsättning. Derför samtyckte han till att lemna Stockholm, då de företag, för hvilkas utförande han var bestämd ej kunde förverkligas i hufvudstaden. För öfrigt var det, som Brauner vid ett föregående tillfälle försäkrat, ej fråga om något brott, ej ens om en handling, som vore mindre honett i verldens ögon, utan endast om ett fullt lofligt företag. Visserligen var det sant, att den hemlighetsfullhet, hvarmed Brauner gick till väga, var egnad att ingifva misstankar, men dels hade denne troligen stora och vigtiga skäl, för att vilja hemlighålla sina affärsoperationer på andra orter, dels resonnerade Arnold som så, att så länge dessa operationer bedrefvos i öfverensstämmelse med hvad Brauner anförtrott honom om sina planer, så länge kunde han stå qvar på sin så utomordentligt väl aflönade post. Dock ålades honom redan i början svåra vilkor att uppfylla. Han förbjöds att för någon uppenbara hvart han reste och fick ej efter framkomsten stå i korrespondens med någon annan än Brauner, ej ens med Nora. Ett undantag utgjorde likväl den affärskorrespondens, det nya företaget medförde. Samtidigt med att Arnold lemnade hufvudstaden lästes i Stockholms tidningar och sannolikt äfven i landsortspressen en notis af följande lydelse: »Svensk ingeniör till Buenos Ayres. Civilingeniören hr Arnold Lindqvist, hvilken för ett par år sedan med särdeles vackra betyg utexaminerades från härvarande teknologiska institut, har i dagarne afrest till Buenos Ayres, der han erhållit en mycket förmånlig anställning vid de storartade vattenledningsoch kanalgräfningsarbeten, hvarom tidningarne förut meddelat och till hvilkas fullbordande regeringen anslagit en summa motsvarande tre hundra millioner kronor i svenskt mynt. När Arnold rest, beslutade Brauner att sätta sig i förbindelse med Nora. Han behöfde vinna henne helt och hållet på sin sida, för att ega en värdefull och pålitlig kontroll på sin medarbetare.
Derest Rikets Ständer bifalla Utskottets nu framställda förslag till beräkning af Statsverkets ordinarie inkomster och restantier, skulle alltså desamma öfverskjuta det i nu gällande Riks-stat beräknade belopp af enahanda inkomster med 74,200: Stockholm den 14 Februari 1851. Reservationer vid Usta, 2:dra och 3:dje punkterna, angående Ordinarie räntan, Afrads-spanmålen och Tionde-spanmålen: t af Herrar Gråå, Grape, Petré, Lindström, Nordvall, Hörnstein, Wedberg samt Riksdagsfullmäktige Carl Ersson från Westerås län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län, David Andersson från Hallands län, Christen Andersson från Malmöhus län, Måns Månsson från Calmar län, Anders Gustafsson från Östergöthlands län, Per Persson från Örebro län och Anders Eriksson från Stora Kopparbergs län, hvilka åberopad* Iukomst-afdelningcns förslag till Betänkande, i dessa punkter så lydande: S ta tsUt iko t te ts Utlåtande, N.-o 51. 23 ”Ordinarie eller ständige lnkomster, i:o Ordinarie räntan. Under denna titel hafva, vid föregående statsregleringar, upptagits och beräknats de skatter och utskylder, hvilka, utom afrads-spanmålen och krono-tionden, enligt länens Jordeböcker skola utgå af den skattskyldiga jorden samt åtskilliga verk och inrättningar m. m., varande uti den vid sednaste riksdag fastställda riksstat ordinarie räntan upptagen med följande belopp, nämligen: den häraf till åtskilliga stater, verk och inrättningar anvisade andel, utgörande efter kronovärde 335,066 R:dr 33 sk. 3 rst. med en förslagsvis beräknad summa af R:dr 1,762,000: samt den öfriga till statsverket direkte inflytande delen utaf ordinarie räntan, med 575,000: — •— R:dr 2,337,000:
Klas for opp med knuten näfve, men satte sig åter ned och kastade nacken bakut och såg tankfull och ledsen ut. "Sannerligen jag det kan hjelpa", sade han. "Gjord gerning är gjord." Ännu funderade han litet på saken, men sade sedan skrattande: "Ja inte vet jag bättre råd, än att de kasta honom in igen samma väg, ty sannerligen jag kan annorlunda hjelpat." "Sådan gudsförsmädare", sade fru Metta och lyfte ögon och händer. "Nå inte var det så farligt heller! Men så började alla att påstå det herr Klas skulle straffa sina knektar. Om de finge medhåll vid sådant barbari, blefve snart hela landet en röfvarehåla och dylikt, och nu blef herr Klas så ond, att han sprang opp. Men vet J, mor, biskopen han är dock en dugtig man, ty han gick emot honom med alfvar och värdighet och utan all räddhåga och sade: "Herr Klas Fleming", sade han, "J ären en stor och mäktig man och förmår mycket, men derföre ligger ock på eder ett ansvar, större än på andra, som mindre makt hafva. Eder tillkommer att vaka öfver att i landet religion och god sed skyddas. Fienden går omkring och vill utså sitt onda utsäde; presterna tillkommer att genom from lära motarbeta honom, men icke att genom af menniskor uppfunna ceremonier ohelga religionen och återföra påfviska bruk och villfarelser, dem vi längesedan afsvurit. Men när religionens väktare icke vördas, då segrar fienden och falska läror utspridas. Så har nu ock hos mig anmäldt blifvit, hurusom en adelig jungfru, med sin fars tillåtelse, vistats i det nära utrotade klostret Nådendal, och der öfvergått till katholska bekännelsen. Riksens ständers beslut af den 21 Oktober 1595 vid Söderköpings riksdag, är eder kunnigt, det utfäster straff af landsflykt och egendoms förlust, icke allenast för affall från den rena lutherska läran, utan ock samma straff för den, som med vett och vilja, son eller dotter, derifrån afsöndrar."
Ridd.Sekret, lillkännagifvit att Preste-oell BondeSt:n bifallit denna §, blef densamma af R. o. Ad. bifallen. § 122. lindert. Ridd-SekreU tillkännagaf att Presteoch BondcSt:n bifallit denna §. Frih. Leyonhufvud, Axel Gabr.: Då troligen få länder begagna sig af edgång sä mycket som Sverige, torde noggran upmärksamhet böra fästas pä edernas beskaffenhet, deraf somliga finnas, som icke kunna lättas, och andra som icke kunna följas. Bland den första klassen kan räknas krigsmanna-eden, den kanske få krigsmän, åtminstone hvad soldaterna beträffar, kunna förstå, och bland de sednare, kan eden i vår gällande Bevilluims-förordn. räknas. Den redaktions-föränd ling, sorn bär är föreslagen; bar åsyftat en förbättring, genom insättande af orden: ”efter bästa förstånd”, men då i sednare perioden icke blifvit infördt det tillägg, som af Frih. Alströmer blifvit föreslagit, eller orden, ”genom den af mig påförda beskattning upsåtligen förnärmas”, så anser jag att ändamålet icke är vunnet, ty det finnes bestämt en motsägelse i taxerings-förbindelsen, att, ”efter bästa förstånd påföra hvarje skattskyldig person den beskattning han bör vidkännas”, mot det följande: ”så att, under ett noga iakttagande af föreskrifterna i Bevillms-stadgan, hvarken kronan eller de skattskyldige förnärmas i deras lillständiga rätt”. Ordet ”upsåtligen”, mäste nödvändigt der finnas. Hvad vidare den ändring som i §:n förekommer att, ”Bevillms-stadgan” blifvit satt i st. f. förbindelsen att vid hvarje ny Bevillms-sladga förnya eden, . anser jag den vara behörig, ty derigenom kan det ouphörliga svärjandet, hvarigenom missbruk förr inträffar, till någon del äfven förek ömmas. Jag önskar blott att ordet upsåtligen måtte uti eden införas; för tillvägabringande hvaraf jag vördsamt vågar anhålla att denna § måtte återremitteras. Frill. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen:
Ständer ville framställa förslag om inrättande af ett förvaltande vei k under Depart:s-chefen för ecklesiastik-ärenden, som beredde och sammanhöllo de ärenden, som höra under denna styrelse. Remitterades till SlatsUtsk. Föredrogs ånyo K. M:s d. 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos. till R. St:r, ang:de provinsen Jemtlands rotering. Hr von Hartmansdorff, Aug.: lag tillåter mig anmärka, att så länge de indelta räntorna utgå omedelbart från räntegifvarne till räntetagarne inom de öfriga indelta reg:tena, så bör man låta samma förhållande jemväl ega rum i Jemtland. Gör man icke del, så är den nya indelningen i detta lanskap, sä att säga, en begynnelse till det gamla indelningsverkets uphäfvande. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs Hr Nordenfeldts, Johan Åke, d. 16 dennes f. m. på bordet lagde motion med förslag om nedsättande af en komité för undersökning af Riksbankens samt Riksg:s-konl:s och Prival-bankernes verksamhet och beroende af hvarandra samt för utarbetande af förslag lill förbättrad organisation af nämnde penninge-verk. Hr Nordenfeldt, anförde skriftligen: Då sannolikt betänkligheter lära upslå, huruvida min, under d. 16 dennes, i detta Stånd gjorde framställning om sammansättningen af en komité för upgörande om förslag till Bankens samt Finansverkets reglering i sin helhet, kan uptagas såsom ny motion, under tillämpning af 56 § Riksd.-Ordn., har jag ej velat göra mig saker lill förebråelsen, alt härom hafva väckt en möjligen tidsödande tvist. Ehuruväl anledn. icke torde saknas till förmodan, att bifall 6 H. 14 210 Den 30 April. borde kunna erhållas, uppå min då gjorde anhållan, om molionens uptagande och behandling, såsom sådan, inskränker jag mig nu vördsammast lill den hemställan, att förenämnde mitt mern. må få, såsom enskilt utlåt, meddelas BankoUtsk., i sammanhang med 32 § af dess betänk.
Om vid Trollhätte-Canalen, Hjelmare och Strömsholms Canalerne samt alla våra landsvägar man velat dröja med arbetet, till dess man 44 Dea 26 Mars f. m. kunnat exact beräkna nyttan och balancera den emot kostnaderne, så hade desse anläggningar förmodligen aldrig kommit att ega rum; nyttige ärodedock, och jag hemställer, om de, 100 år efter deras fullbordan, ens kunna tänkas umbärlige. Den andra satsen, som jag anser lika obestridlig, är, att det i militairiskt afseende är nyttigt och nödigt, att i det inre af Landet hafva en depot, skilj dfrån gräns och kust: samt att en sådan depot ej är tänkbar utan segelbar communication i alla riktningar, sä framt man icke, redan i fredlig tid, vill förderfva alla Landets hästar med de transporter, som till och från en sådan ort uppkomma. Om dessa a:ne satser äro sanne, hvilket de för min föreställning obestridligen äro, så följer deraf, att Götha Canal, redan till nio tiondedelar färdig, förr eller sednare kommer att fullbordas, antingen genom Rikets Ständers anslag, eller genom Bolag, eller genom hvad annan utväg som möjligen kunde uttänkas och vidtagas. Icke mindre national-känslan för ettså nära fulIbordadt stort verk, än den säkra, ehuru alldeles icke till ziffran beräkneliga, nyttan, försäkra mig, att jag icke i denna förmodan misstar mig. Ett arbete af stor omfattning kan icke nedläggas och åter upptagas, utan att kost - Dcn 26 Mars f. m. 45 naderne ganska betydligen ökas. Ett uppskof endast af 2 eller 3 månader synes, i anseende Lill tiden, icke synnerligen betydligt; men i ett climat, der man endast har 5 arbets-månader, verkar äfven ett sådant kortare uppskof detsamma som ett längre, ty hvad som icke i rätt tid kunnat prepareras, kan icke i rätt tid verkställas, och ett par förlorade månader blifva på detta sätt förlusten af ett helt år, under hvilket mycket förstöres, och alla så kallade faux fraix, som aldrig äro obetydlige, utan nytta fortlöpa.