Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mus och Rikets Stats-Contoir, uppå Landshöfdinge-Embetets i förenämnde Fän requisition om användande af hvad å Mantals-skrifningsprovisionen, från och med år 1810 till och med 1815, enligt Författningarne, blifvit innehållet, uti Skrifvelse till Fandshöfdingen den 30 Junii 1819, utlåtit sig, det den återstående provisionen, hvilken för Ryding belupit till 40 R:dr 43 sk. 6 x:st. Banco, icke kunde utbetalas på den grund, att requisition derå ej inkommit inom den i Kongl. Kungörelsen den 9 December 1812 bestämde prsescriptions-tid, utan äfven att dt n likaledes innehållne provisionen för åren ibi6 och 1817 till ett belopp af 29 R:dr 30 Underdåniga Skrifvelser. 5SS sk! ar vorden i 1818 års Landsbok afförd, E. K, M., efter det vederbörande hörde blifvit, genom Nådig Resolution den 19 December 18-2», förklarat, dels att Stats-Contoiret rätteligen förfarit, i afseende på den innestående Mantals-skrifnings-provisionen från och med år 1810 till och med 1815, men att Ryding egde, att vid nästpåföljande Riksdag med förnyad underd ansökning i detta ämne inkomma, hvarefter E. K. M. ville öfverlemna till Riksens Ständers pröfning, huruvida, till godtgörande af sistnämnde Provisions-belopp, något särskildt anslag beviljas kunde, dels ock att E. K. M. funnit Rydings yrkande att utbekomma återstående Mantals-skrifdings-provisionen, för åren 18» 6 och 1817, icke kunna till omedelbar
Qrufen ©egfjivbrobe Svtföbaler banco, att utgå från ocl) mcb år 18 31 r w till fTutet af bet år, unber Ifvar» lopp np bevillning of £>§ faftftålb blifver, od) belö anvifat ofvannåmnbe erfåttning för ©alpetergårben att/ femlift 2£år i åmnet unber ben it i benna månab aflåtne unberbåntga flPrif# velfe, utgå af be ©lotsverket, utaf bränvin^ 0$ $ull*bevillningen, fillflt}* tanbe tillgångar, utöfver bet belopp, hvartill be förft blifvit of Of; beråf* nabe. §6r öfrigt åro be till ©lotsverket omebelbart ingåenbe bevillning^ 74 meijen, forfTog&vté upptagne till folfanbe, utan afDrag fot $orttaltning£* ecb anitta foftnaDer, utförPe belopp: ^uIlbe!mdlning,enligtf6rftgoPfdnPberdfning 2,200,000: tillökning f)åruti, till fol/ö af Pe roiP Penna 9tif$Pag befTutne fordnbringar i £ itiliajean 21 r,coo: 2/411,000: @alu#accii? ♦ * 7,700: ^ofhnePel . Clmrtd#£igilIatd#mePel 300,000: famt afgift 1 och för £8rdnmin6brdniimgen, enligt forfta beräkningen 460,000: tneP Pen Peeuti, i anlePning af nu roiPtag# ne fordnPringar, calculeraPe förlofning . 87,000:—■ — 747,000:
Är någon med deras beslut missnöjd, utväije, och lillhälle jordegarne genast särskilde Gode Män, vid hvilkas utlåtande det bör bero»; samt dels, att förbud måtte utfärdas mot torfskärning och (låhackning under förrältningstiden, sedan graderingen försiggått. Med afseende å den vanvård, landets skogar sedan länge varit underkastade och det ökade värde desse lill följd deraf vunnit, äro Utskotten, lika med motionären, af den mening, alt det nu för obehörig skogsafverkning under skifteslid stadgade högsta vitesbelopp, 16 R:dr 32 sk., är allt för lågt, för att kunna afhålla skogsegare från alt medelst afytlring af den oskiltade, gemensamma skogens produkter äfven på otillåtet sätt deraf draga största möjliga fördel; och det synes Utskotten således vara otvifvelaktig!, att strängare föreskrifter i berörde hänseende äro af behofvet påkallade. Utskotten kunna likväl icke biträda motionärens åsigt om lämpligheten deraf, all vitet må blifva beroende af den otillbörligen huggna skogens värde, enär sådant, i anseende till svårigheten i de Hesta läll att, angående myckenheten al det utaf någon viss person åverkade, anskaffa erforderlig bevisning, efter Utskottens uppfattning, icke skulle leda till del åsyftade ändamålet, utan endast förmå afverkaren alt vid sine åtgöranden iakttaga större försigtighet, för att såmedelst undandraga sig någon svårare ansvarspåföljd. Underkastas deremot hvarje delegare, sorn under skifte med otillåten skogsafverkning beträdes, utan afseende å myckenheten, deU äfven tyr, alt icke allenast ersätta det huggnas värde, utan äfven .utgifva elt förut till beloppet bestämdt vite, så högt, all detsamma kan antagas i icke obetydlig mån öfverstiga vinsten af det otillbörliga förfarandet, skola, på samma gång de öfrige delegarne uppmuntras att oftare än nu beifra öfverträdelse!- emot förbudet, de ifrågavarande missbruken sannolikt blifva mer oeb mer sällsynta.
Jag tror att man hvarken bör eller behofver inlåta sig i en vidlyftig undersökning »f den fragen, huruvida gränslinierna emellan t Den 28 Junii c. nr. Konungens economiska lagstiftningsrätt, och Folkets beskattnings blifva rubbade genom Utskottets behandling utaf ämnet. Ofvanlöre citerade sista moment af RegeringsFormens 60 § torde göra osäkert huruvida ett, i afseende på tiden illimiteradt införselförbud, lagligen kan af verkställande magten utfärdas. Står den sats fast, att Ständerna icke kunna garantera den Sutsintrad, som genom Tulluppbörd påräknas, med mindro icke Tariffen nedsättes, så gör ofelbart en anmälan deraf jemte nödvändigheten att afskaffa Lsgar som mana till brott, tillfyllest, för att bestämma Kongl» Majlts beslut. Om Utskottet, sedan d« gjorda anmärkningar blifvit pröfvade, bibehåller sina nu framställda åsigter, så måste naturligtvis när Betänkandet återkommer, motiverne från Tull' tariffen skiljas. Denna senare hlir ett föremål för Ständernas beslut; rnotiverna för Ständernas beslut, Kongl. Maj-.t i underdånighet meddelade, lära sedan ofelbart erhålla det afseende, som Kongl. Majtt vid pröfningen af före-» kommande casus, kan pröfva nödig. - Beträffande Tariffen, får jag fästa Utskottets uppmärksamhet på nedannätr.nde puncter; Höfrö torde böra beläggas med högre införseltull, än för frön t allmänhet blifvit föreslagit. Höfröhandeln har redan blifvit cu inhemsk handtering. Vien 28 Junti c, m, Tullen på Mascowade synes mig vars nog hög i förhållande tili tullen på Toppsocker. Dea lärer förr ha varit 6 procent af varans varde, nu skulle d«n förhöjas till to procent. Utskottet föreslår att Styrelsen matte berättigas att efter omständigheterna moderera införseltullen för SpanBemål. Jag tror att; maximum af de i landet gångbara Spannemålspris borde bestämmas, innan Tull, på utländsk Spannemål bör kunna helt och hållet upphä fvas.
De flesta unga flickor älska ett ideal, som de så till förnöjelse för sig själfva påklistra den första karl de träffa på... (I en annan Jag tror inte, du har något att skämmas för, lilla ton.) Men jag står här och pratar och filosoferar det var egentligen inte det, jag ville säga. Var nu blott vid godt mod, lilla Emilie, och glad och stolt stolt, du öfver att du har känt dig ha kraft nog att kunna välja ... EMILIE (lågt, modlöst). vinna! Att välja När man icke har kraft nog att 103 (Dörren till matsalen öppnas ett ögonblick och slutes KATRINE (hastigt). igen; man hör ett ögonblick Leonoras stämma). du ser så förgråten ut. Det är Leonora. Leonora öppnar dörren.) Det kommer någon, Emilie. Det går inte an, att (Emilie går fram mot rampen, i samma ögonblick Sjette scenen. DE FÖRRA. LEONORA. LEONORA (i den öppna dörren med handen på låset, talar ut i matsalen). Anna måste ha missförstått mig ända från början. Det skall vara två kuvert till, och jag är rädd för att vi få sätta in en skifva till i bordet, annars får man inte plats för sina armbågar. (Läser raskt igen dörren öfver sin sidenunderkjol. Nickar till Katrine flyktigt.) God dag, Katrine. Nå, du också kommen i god tid! (Går fram till pianot och ger sig till att ordna och går in i rummet. Hon är klädd i en kort spetspeignoir blommorna i vaserna, så att hon får några öfver, hvarKATRINE. med hon fyller en liten silfverskål, hon håller i handen.) som om du gjorde några förändringar med bordet där inne. LEONORA Kan jag icke hjälpa dig med något? Det låter, (kort). för femton och vi bli sjutton. Herr och fru SchwartsHansen komma också med. Anna hade missförstått mig. Hon hade bara dukat 104 KATRINE (förvånad, ogillande). och efter det sätt, hvarpå Hans behandlade honom, då han var här förliden afton. LEONORA. Såå Efter allt hvad han har motarbetat Hans, ju rakt inte bevisadt man får inte döma folk på
Den ena dagen öfverlemnad af en, den andra af en annan. All moralité skulle naturligtvis sjunka till ett djup, hvarutur författaren, i sin filosofi, säkert icke egde någon reservoir till dess frälsning. En fallen qvinna är och förblifver fallen. Hon kan icke gerna, sedan hon gått ur tredje, fjerde mans hand, göra den femte lycklig. Författ. vet mycket väl, att qvinnan har i följd af den plats skaparen gifvit henne, intet att göra i offentliga bestyr. Men derföre satte Gud, – ifall den presterlige författaren tror på någon sådan – mannen, att der vaka för hennes säkerhet. Under det att hon inom hus vakar för sina hustruliga, sina moderliga pligter. Hvilken af dem har väl det ansvarsfullaste kallet? hvilken af dem behöfver den största aktningen af lagarne och samhället? – Må mannen, må författaren endast betänka detta; och han skall finna, att qvinnan eger en högre plats, en ädlare bestämmelse, än att inöfvas till en ambulatorisk marionette för hans nycker och nöjen. Författaren säger sig lyfta ett af de veck, som döljer Europas öden. Tror författ. verkligen det? Må han då taga chorkåpan på, och natt och dag bedja Gud om förskoning. Dock skola vi hoppas, att författarens andesyner äro af det slaget, som hvarje dödlig kan skåda med kroppens ögon. Och således frukta vi icke, att man ämnar försätta oss till lägre punkt, än vi nu äro. Författaren hade deremot förvärfvat sig en everldelig ryktbarhet, om hans snille framställt ett medel att återgifva qvinnan den plats, som är henne egen, eller åtminstone försökt att visa henne genvägen till den. Men nu kan till och med hvarje man, för sin egen välfärds skull, icke annat än vederlägga författaren. Och må hans sedeverk aldrig blifva vidare utvecklade. Kanske skall man klandra, att författ. försatt sin berättelse uti en inbillad period. Men för att bringa ett så kyrkolag-stridigt system till utöfning, kände hon intet annat medel.
Enligt hvad boets utredningsman, legationssekreteraren Letocard, med flera andra åsyna vittnen intygat, så väl skriftligen som muntligen, återfanns också det förlorade betalningsbeviset just på samma ställe som Svedenborg hade angifvit. En annan berättelse om samma tilldragelse afviker i några mindre detaljer ifrån den ofvananförda. Det uppgifves nämligen i denna, att Svedenborg, i stället för att sjelf underrätta hvar qvittot blifvit förlagdt, endast tillkännagifvit för enkan Martevilles att han sammanträffat med hennes man samt att denne sistnämnde för honom nämnt, att han (Martevilles), som snart skulle förflyttas till ett nytt englasamfund, redan följande natt ämnade besöka sin hustru. Verkligen skulle den aflidne kl. 2-tiden på natten och klädd i en nattrock, som liknade den han i lifstiden brukat, hafva inkommit till enkan, hvilken på Svedenborgs ord, jemte sin kammarjungfru, vakande afbidade sin mans ankomst. Anden hade då sett mycket allvarsam ut och med sitt finger påpekat det ställe, hvarest qvittenset var undangömdt. Derefter hade den, utan att yttra ett enda ord, ögonblickligen försvunnit. Svedenborgs förutsägelse om branden i Stockholm. Af alla de berättelser man eger om Svedenborgs andeskåderi och hans dermed sammanhängande förmåga att, oberoende af rummet, kunna skaffa sig de mest underbara, snart sagdt ögonblickliga underrättelser om tilldragelser på långt aflägsna ställen, finnes ingen mera öfvertygande än den om “branden i Stockholm“. Vi vilja om denna högst förvånande händelse, hvars verklighet är satt utom allt tvifvel, anföra ett bref ifrån den störste af förra århundradets filosofer, ifrån sjelfva – Kant, till en af dennes vänner. Säkert skall läsaren med nöje läsa hvad denne snillrike man, som annars just ej hörde till de lättrognas antal, tänker om denna händelse, hvilken på sin tid väckte ett så oerhördt uppseende. Vi citera nu brefvet: “Följande händelse synes mig innefatta ett det kraftigaste bevis (nämligen för Svedenborgs andeskåderi) och förtager verkligen hvarje tvifvel.
Jag anhåller derföre om proposition på uppskof med afgörandet af lånerörelsen, intilldess JemkningsBetänkandet blifvit definitift afgjordt. Frih erre Boyey Ludvig: Till den sista Talaren ställer jag den begäran, att han eftersinnar, om ej den skiljaktighet ligger emellan hans och min föregifna förvillelse, att han vill uppskjuta afgörandet af Lånebetänkandet vida längre än jag. Grefve von Schwerin och jag yrka ej annat, än att lånefrågan må hvila, intilldess JemkningsBetänkandet om realisationen inkommery hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken skulle med de öfriga Talmännerna bestämma dagen till ämnets föredragning inför Stånden. Jag är visserligen icke fiende till realisationen, sedan den en gång blifvit beslutad, emedan min lydnadspligt förbjuder mig det; men jag yrkar, att den skall göras så, att nitton tjugondedelar af Nationen icke är missnöjd dermed. Denna fogliga begäran, är den väl obillig? Jag anhåller om proposition på Grefve von Schwerins förslag. Herr Rosenblad: Alt uppskjuta föredragandet af frågan om Bankens lånerörelse, intilldess JemkningsBetänkandet örn realisationen blifvit definitift afgjordt, deri kan 49 H»4* 7.12 Den 13 November f. m. jag ej instämma. Jag har redan visat, och ingen af mina motståndare har deri kunnat vederlägga mig, att JemkningsBetänkandet om realisationen icke har det ringaste sammanhang med frågan om Bankens lånerörelse, och jag uppmanar mine Herrar motståndare att visa mig ett enda ställe i JemkningsBetänkandet, som dermed kan äga sammanhang. Jag hemställer, om man icke ändå kan få tillfälle att utvidga Bankens fastighets-läherörelse; långt ifrån att hindra ökningen af lörelsecapitalet, skulle jag gerna vilja utvidga detsamma, men ej på det sätt att man tillskapar falska creditsedlar. Jag har visat en utväg att skaffa 5 millioner i detta afseende.
Då nu ifrågavarande ständiga tionde-sättningar för Stockholms län kunnat, ehuru saknande formel fastställelse, under en så lång tidsföljd tdläinpas och lända till efterrättelse för så väl liondegifvarne som kronan: och då de skattskyldige säkerligen icke skulle lyckas undandraga sig att utgöra berörde afgift, på den grund alt tionde-sättningen ej blifvit fastställd, synes det Utskottet, att denna omständighet desto mindre bör af Rikets Ständer antagas såsom skäl för att ålägga ifrågavarande komministers-boställen en ny beskattning, hvarifrån de, om fastställelsen egt rum, obestridligt varit befriade, som Komminislrarne i Stockholms län derigenom i sjelfva verket skulle, på ett ganska kännbart sätt, få vidkännas följderna af en uraktlåtenhet, hvilken icke i något afseende kan dem tillskrifvas. Härtill kommer vidare, att Kongl. Majit, uti ofta åberopade Kongl. Bref af den 1 Februari 1825, dels förklarat sig anse ”deticke vara med billighet och grunderna för åsatte beskattningar förenligt, att uti. de orter, hvilka långt före detta ständig tiondesättning undergått, hemman och lägenheter, som dervid icke blifvit upptagne, nu skulle sådan tionde påföras”; att Kongl. Majit, i motsats härtill, omförmält ”de orter, der ingen ständig tiondesättning är införd”, samt att den af Kongl.
Prot. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 20 Haft. \ 2 JBevillningsUtskottets Utlåtande N:o 27. inbjuder Bonde-Ståndet att i de öfriga Riks-Ståndens beslut sig förena. Utskottet har vidare föreslagit att bibehålla den nu gällande tullfriheten för Koppar: rå eller garad; ' smidd, valsad eller gjuten: plåtar och andra ämnen för bearbetning; bleck och spik till fartygs förhydning; äfvensom för Kopparnickel; och Kopparskrot; Detta förslag, som af Ridderskapct och Adeln samt Presteoch BorgareStånden blifvit gilladt, liar af Bonde-Ståndet blifvit till Utskottet återremitterad!, med yrkande att en, efter de särskilda sorternas värde lämpad, med den stadgade utförselstullen å nyssnämnda slag al koppar jemförlig tullsats, måtte varda bestämd. De skäl, som föranledde Rikets sednast församlade Ständer att lör ifrågavarande artiklar bevilja tullfrihet, voro förnämligast, att införseln deraf i allmänhet icke varit af någon betydenhet och att, då koppar utgjorde en hufvudsaklig exportartikel, införseln af denna vara torde uteslutande afse sådana tillfälliga behof, hvilkas fyllande det icke kunde vara skäl att genom tullbeskattning fördyra. Då Utskottet anser dessa skäl fortfarande ega full tillämplighet, torde till bevis på införselns obetydlighet här endast böra lemnäs följande ur Koni m ers e-Ko ] 1 eg ii Berättelser hemtade uppgift på de qvantiteter af ofvanberörda vafor, som under de sednaste åren blifvit tull behandlade. Enligt nämnde Berättelser infördes: Koppar: 1855 1856 1857 1858. rå eller garad smidd valsad eller gjuten: plåtar och andra ämnen för bearbetning i Sk^ i Skar. 8 Skar. isif Skar. Bleck och Spik till fartygs förhydning 12 Skar. 7 Skar. 28 Skar 32 //. Utskottet vidblifver således sitt af tre Stånd godkända, ofvan omförmälda förslag.
Den talare, som före mig hade ordet, har befriat mig från att ingå i några egentliga detaljer för bevisning af min åsigt; jag instämmer hufvudsakligen i hvad han sakrikt anfört. Om en flyttning af universitetet skulle till vägabringas, vore det förbi med det samband nations-föreningarne i Upsala nu åstadkomma — förbi med den kontroll och det inflytande, desse föreningar utöfva på flit och sedlighet — förbi med det glada studentlifvet! Eget är att man nu så ifrigt förfäktar denna omstörtande åtgärd — nu då det är allmänt kändt och erkändt, att vid Upsala universitetet, kanhända aldrig förut med sådant nit, allvar och sakkännedom, utmärkte lärare i alla vetenskapens grenar der meddela undervisning, och den studerande ungdomen med sådan begärlighet och framgång emottager densamma, som just nu och under de sednare åren. Må hvar och en val betänka sig, innan han bidrager till nedrifvande af en mång-hundra-årig institution, hvarifrån utgått män, som i alla tider befordrat Sveriges lycka, anseende och ära. Jag yrkar bifall på Ekon.-Utsk:ts Betänk. Gr. Sparre, Erik: Det är mindre om sjelfva saken jag här vill yttra mig än om Utsk:ts motivering. Då Utsk:t i en fråga, som gäller så oändligen mycket för fäderneslandet, utan att ingå i pröfning af sjelfva frågan eller behofvet deraf, inskränker sig att motivera ett alslag blott på det skäl, att det icke finnes penningar och att utgifterna sannolikt skulle blifva större än motionären antagit, sä måste det medgifvas att denna motivering, minst sagdt, är otillräcklig. I en fråga, som så länge legat på bordet, begär man af Utsk:t en mera detaljerad utredning. Hvad sjelfva saken angår, tvekar jag, om jag bör tillägga något till hvad i detta afseende blifvit sagdt. Behofvet af ett universitet för hufvudstaden kan icke förnekas. Vilja vi gå i jembredd med, icke blott vårt brödrafolk, utan äfven andra Europeiska nationer, så mäste vi tillegna oss all den bildning som är möjlig.
Besvärsoch Ekon.Utsk. efter Nio 284. Frill. Örnschjöld, fullm. Hr Hammarskjöld, Carl Wilh., och N."o 844. Hr Tigerklou, fullm. Frih. Friesendorff, Fredr. August, samt lill en i Ridd.Utsk. efter N:o io5. Gr. af Ugglas, Ludv.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: i Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet: N:o 1985. Hr Nordenankar, Wilhelm; N:o 1992. Lagerstråle, Gustaf Rudolph; i Riddar husUts kottet: N:o 10. Hr Soop, fullm. Frih. Fock, Alexander Georg. Ilr Lagerstråle, Gustaf Rudolph, anmälde sig af tjensteåligganden vara förhindrad att emottaga det honom nu lemnade förtroende. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 13 och 20 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 76, i anledn. af R. St:s revisorers åren Den 27 Maj f. m. i835, 1837 och i83g afgifna berättelser om samma ar verk» ställe] granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i832, i833, i8>4, i835, iS36 och 1837. Gr. Frölich, David: Då ingen synes vilja anmäla sig för att klandra detta betänk., får jag vördsamt anhålla om propos. till detsamma? antagande. flr Nordensköld, Otto Guslaf: Jag vill egentligen icke här uppstiga föi’alt klandra StatsUtsk:? tillgörande i detta betänk., ty på del hela måste jag gilla det, så mycket mer, som jag anser Utsk. hafva gjort sina framställningar på ett värdigt och beskedligt sätt, i motsats till hvad som varit orättvisligen yrkadt.
Denna prestalions-skyldighet in natura bestämdes ännu mera genom Kongl, förordningen den 12 Oktober 1725, enligt hvilken allmogen i Stora Kopparbergs län, som blifvit kopparverket anslagen, förpligtades att på första åkeföret hvarje år afleverera sin skatt i kol vid stadgadt ansvar; och blef icke allenast de skattskyldiges i Näsgårds län begäran alt få erlägga ränte-kolen med penningar efter kronovärde samt mantalspenningarne i redbart mynt, men ej i kol, genom serskilde resolutioner den 18 Augusti 1730 och 21 Mars 1734, afslagen, utan ock genom Kongl, reskriptet den 16 JaIiih. till R, St. A. nuari 1754 förklaradt, alt 1721 års plakat om kol-prestationen in natura till Kopparberget och Avesta icke vore genom Kongl, brefvet den 22 December 1741 upphäfvet.
Jag tror, då Grundlagen lemnat dep ena StatsMagten rättighet alt bifalla eller afslå, hvad den andra föreslår, att denna rättighets utöfvande, på ett sätt, att Konungen icke blindt antager alla förslag, som komma från Reprensentationen, icke kan kallas en nedsättning af denna; och jag hemställer deremot, hvad namn ett sådant förfarande bör få, alt, med godtyckliga förklaringar af Grundlagen, bestrida äfven den nödvändigaste undersökning om Kyrkotionde och dylikt. Jag hemställer, om icke återförandet af de tider, då man ville, att Ständernas ensamma beslut skulle gälla mer än Sveriges Lag, snarare är ett sträfvande lill Konungamagtens nedsättning. Herr Hjerta har vidare fästat sig vid de Handelstraktater, som blifvit ingångna, och trolt sig deri finna enskilda interesse!!, gynnade. Jag hemställer, om man icke, vid granskning af dessa Traktater, skall finna deni byggda på det system, som håde Herr Hjerta och jag gillar, och hvilket äfven finnes uttryckt i Rikets Stan - 4o8 Ocn iS Julii e. m. ders skrifvelser, att nemligen grunda Handeln på frihet, genom reciproka förhållanden Nationerna emellan. I Amerika, Eng ' O land, Ryssland, Danmark och öfverallt, så yidt Ländernas egna Lagar tillåta reciprocitetens införande, emottages Svenska Flaggan, utan åtskillnad från Nationens egna Fartyg, och följderna deraf visa sig genom ett ökadt Lästetal i våra egna hamnar. Hvad den yttre politiken beträffar, så tror jag, att om Herr Hjerta, i stället att gå 14 år tillbaka, efter han icke tror 76 §. lägga något hinder i vägen, vill gå tillbaka till 1812, skall han finna den grundsatsen orubbligt iakttagen, att, så vidt möjligt varit, undvika Sveriges deltagande i de större politiska händelserna och dess indragning i krig, hvars resultater ej kunna förutses.