Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna anledning anhåller jag att under en kort stund få taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk, då jag går att uttala de åsigter jag i denna fråga hyser. Det är svårt för oss, som icke tillräckligt känna lokalför hållandena inom Wermland, att med full säkerhet fatta ett beslut med ledning af de massor af siffror, som både nu och under den närmaste förflutna tiden, i tal och skrift, blifvit anförda i denna sak. På detta rum hafva de mot hvarandra mest stridande uppgifter blifvit lemnade, och, icke nog dermed, hafva Den 15 Mars. 335 under debattens lopp, nästan i en ständig ordningsföljd, talare efter talare uppträdt lör att jäfva den närmast föregåendes omdöme och uppgifter. (Juder sådana förhållanden återstår för oss, opartiske män, som endast kunna afse gagnet för det allmänna, nödvändigheten af att söka för oss uppställa vissa allmänna satser, användbara för alla tillämpliga förhållanden och således icke till den grad beroende på den större eller mindre siffran som andra partikularfrågor. Den första allmänna sats jag för mig då uppställt är den, att det i ekonomiskt afseende måste vara nyttigt att en jernbana på ömse sidor är omgifvén af bebyggd ort, synnerligast om denna ort har en idog och driftig befolkning, om hvilken man kan hoppas, att den icke blott eger förmåga att vidmakthålla redan befintlig rörelse, utan jemväl kraft att alltmera framkalla ny rörelse: Se vi till hurudana förhållandena i detta af seende visa sig vid de föreslagna jernvägssträckorna, finna vi, att den norra sträckningen otvifvelaktig! är af sådan beskaffenhet. Befolkningen utmed den norra linien är företrädesvis bergsbruksoch industri-idkande; utmed den södra deremot åkerbruksidkande. Nu har visserligen den söderut boende befolkningen icke samma gagn af en bana, förlagd i nordlig rigtning, som af en bana sträckande sig mera söderut, men erfarenheten har visat, att jernbana i allmänhet föga begagnas för utförande af åkerbruksprodukter, der tillfälle är att på annat sätt (öra dem till afsättningsorten I Orebro län, hvarest jag särskildt känner förhållandena, i Stockholmstrakten o. s. v. tycker man, att det icke lönar sig att för dessa varor på kortare sträckor begagna jernbanan.
Hannas skarpa kritik åter eggades oupphörligt af Jennys ytlighet och hennes förkärlek för bjefs och moder. De råkades sällan, utan att en mer eller mindre häftig ordvexling egde rum. En dag, då Bella för illamående icke varit i skolan, sökte Jenny ett tillfälle att gifva Hanna en snärt, som hon ej så lätt skulle glömma. Hon upphann henne på hemvägen och följdes åt med henne ett stycke under betydelselöst pladder. Slutligen sade hon liksom àpropos: Vi tycka att Bella har blifvit sig så olik, så stygg och krånglig, sedan du kom till skolan. Och vi tro alla, att det är ditt fel. Hon såg mycket väl huru djupt hennes ord träffade, och hon njöt af att en gång få tala, utan att blifva motsagd af Hanna. Denna gick tyst bredvid henne, en blick af förakt skjöt fram för ett ögonblick, men sedan blef hon djupt allvarsam och hörde knapt fortsättningen af Jennys anklagelse. Bella var alltid så söt och vänlig förr, nu har hon blifvit ovänlig, som du, och bryr sig icke om sina gamla vänner. Det är icke blott vi, som märkt det, alla menniskor säga, att Bella var mycket snällare förut. Här skildes deras vägar, och då Jenny, liksom att förtaga verkan af sina sårande ord, med låtsad vänlighet sade: adjö, glöm icke bort mig! svarade Hanna blott: jag skall tänka på hvad du sagt. Hemkommen, stängde hon omsorgsfullt dörren till sitt rum, kastade sig ned på en stol vid sängen och borrade hufvudet i kudden. Jag ser det! utbrast hon passioneradt, mitt inflytande är skadligt för Bella. Det är endast jag, som vinner på vår vänskap, hon förlorar, hon går nedåt. Huru blind jag varit, som icke sett detta förr! Som icke sett, att mitt kärlekslösa, hårda sinne måste göra också henne hård. Att min misstro mot menniskorna måste göra också henne misstänksam och sträng; att min starka vilja måste förslafva henne. Naturligtvis smittar det onda, och hon har förtroendefullt slutit sig till mig, utan att ana huru illa jag gjorde henne. Stackars Bella min, du var älskad af alla, ända tills jag kom och gjorde dig stygg och hård! Men är du det verkligen?
Om något sådant bref har jag icke kännedom; men jag känner, att under samma dag, som Hr Gr. uppgifvit, affärdades, i anledn. af tid efter annan från Svea Hofrätt inkomna mål, uti hvilka de olika åsigterna hos Hofrätten i besluten gjort sig gällande, en nåd. skrifvelse till Hofrätten, med tillkännagifvande, huru Högsta Domstolen i dylika fall dömmer. Om det är detta bref, Gr. Sparre afsett, är hans åberopande oriktigt; ty detta bref innefattar ej någon lagförklaring, utan endast en underrättelse, den K. M., i anseende till den olika behandlingen i Hofrätten, ansåg sig böra, för vinnande af enhet i lagskipningen, lemna. Af tvenne andra LagUtsk:s ledamöters, Hrr Grubbes och Cederborghs, särskilda mening inhemtas, att den grundsats hos Utsk. blifvit påyrkad, alt emedan förslag vore uppgjordt till en ny criminallag, inga andra partiella förändringar uti vår brottmålslagstiftning än de, som voro ytterst nödiga, borde för närvarande, och innan förslaget hunnit genomgå slutlig granskning, vidtagas, på det att ej sammanhanget af det hela må rubbas eller brytas. Detta skäl, oin det lämpligen så kan benämnas, torde kunna öfversättas på följande sätt: "Efter vi äga ett förslag uppgjord t till ny straffJag, böra R. St. tills vidare inställa sin lagstiftande rätt i denna del, för alt ej binda sig i afseende å pröfningen af det stora systemet. Jag hoppas, att pluraliteten inom LagUtsk. icke gotjkänner denna grundsats, och förmodar, att der ett gifvet missförhållande i lagstiftningen visar sig, bör Representationen, i hvad på den ankommer, skynda att afhjelpa bristfällighelen. Jag tror för öfrigt, att R. St., genom antagande af de ifrågavar. motionerna, icke behöfva frukta att komma i någon collision med de principer, hvarifrån criminal-lagförslaget utgått.
Men sådan är icke min mening, ty jag kan icke hylla Hr v. Hohenhausens sats, att den indirecta bevillningen bör läggas på consumenten sjelf, utan på det, sorn consumeras. Det är på delta sätt, sorn jag anser den indirecta beskattningen böra utgå. Hr Tham har så fullständigt utvecklat orättvisan af motsatsen, då lian visat, huru den, som en gång om året dricker en bouteille vin, skulle få betala lika hög afgift som den, som dagligen njuter deraf, att jag icke har annat att tillägga, än den lifliga önskan, att Utsk., vid uppgörande af bevillningen, i allmänhet täcktes hulla den lofven, som Utsk. gifvit uti en föregående punkt, der Utsk. medgifvit förmånen af den indirecta beskattningen samt lofvat, att å den inom RiksSt. yttrade opinion om den indirecta beskattningens företräden framför den directa fästa allt det afseende, som med rättvisa och billighet kan förenas; och jag gör mig således förvissad om, att Utsk., som dertill blifver i tillfälle, då Utsk. ännu icke afgifvit sitt förslag i de delar, der indirect beskattning kan komma i fråga, och betänk, rörande stämplade pappersafgiften i dag blifvit återreniitteradt, icke skall underlåta att använda den princip, som Stånden godkänt. Jag afstyrker för min del Hr v. Hohenhausens beskattn:sförslag och anhåller om bifall till Utsk:s tillstyrkande i denna del af utlåt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag respecterar oändligen de motiv, som föranledt Hr v. Hohenhausen att yrka afseende på förslaget uti sin vid betänk, bifogade reservation; men jag kan likväl icke gilla hans åsigt.
Emedlertid, och ehuru jag för öfrigt finner betänk, vara fullkomligen tydligt i bestämmelserna, instämmer jag uti anhållan om återremiss, så mycket hellre, som jag, efter Utskts förslag, icke finner någon ordentlig proportion i afgifterna, hvilket ändamål jag anser bättre skola vinnas genom classification af karaktererna, då jag likväl skulle önska, att afgifterna hlefve något högre, än Utsk:s afdeln. föreslagit, eller åtminstone någon större skillnad gjordes emellan afgiften för excellence-titulaturen och länsmans-fullrnagten. Hr von Hartmansdorff: En värd ledamot af Bevilln. Utsk. har visserligen sagt, att det vore föga någon förändring att vänta, om Utsk:s betänk, återremitterades; men då han tillika nämnt, att sjelfva förslaget icke vore så alldeles öfverensstämmande med sunda förnuftets fordringar, hoppas jag, att en återremiss icke skall vara förgäfves, och jag anhåller således att få göra några ytterligare anmärkntr. Man har sagt, att då man rättar sig efter personers lön på stat eller tjenstgörrsskyldighet, skulle all tvetydighet vara undanröjd i afseende pä en persons skyldighet att erlägga bevilln. för sin fulhnagt eller icke. Jag anhåller att få begagna det redan åberopade exemplet af en person, som har exped.secret.-fullmagt och som gjort den tjensten, men blott innehar prot.secret.-lön och gör registratorstjenst. Om nu denne mans betalningsskyldighet skall bedömas efter hans Jon, kommer han att erlägga särskild bevilln, för sin exped.- secret.-fullmagt. Rättar man sig efter hans tjenstgöring såsom registrator, blir förhållandet enahanda, och likväl är han exped.secret. och har gjort denna tjenst. Han skall således bestraffas för det han gör en tjenst, som på ranglistan icke är lika hög med den fullmagt, han innehar. Delta om dem, som hafva lön. Hvad åter angår dem. sorn hafva fullmagter eller bestämd tjenstgörrsskyldighet, men icke lön, har Hr v. Troil icke nämnt, huru med dem skall förhållas.
Revisorerne erfara Väl summariskt i StatsContoiret huru mycket dessa intägter gifvit i oafkortad inkomst, huru mycket förvaltningen kostat och behållningen följaktligen u(gjordt; men ej huru de egentligen ■26 0 Den 5 Martil, blifvit förvaltade, eller hvarföre de möjligtvis icke gifvit mer. Man ser af det föregående att Folkets Om; bud småningom börjat marka huru ofullständig utöfningen var af den granskningsrätt, Grundlagen tillerkände dem, och att de efter' hand sökt rättelse. Men först vid sistlidne Riksdag, blef detta bemödande mera allmänt och fullständigt. Riksens Ständer ansågo sig, i stöd a£ Gr un dl agar ne böra få genom deras Revisorer granska redogörelserna för Hospitalens och Lazaretternas inkomster, för Wadstena Krigsmans. LusMilitice., Boställsoch Mötes-Passevolance. Cassornas samt Tullverkets medel, och Riksens Ständer funno, att den i 68 §. Riksdags-Ordxsingen för deras Revisorers sammanvaro bestämda lid af 5 månader borde förlängas till 4. Uppå Riksens Ständers derom gjorde underdåniga framställningar, meddelade Hans Excellence HofCanzleren, under den i4 och lS Julii j 818 Kongl. Majds afslående svar på den grund, att 5o och 68 §. §. Riksdagsordningen icke upptaga förberörde Cassör och Inrättningar bland dem, hvilkas styrelse och förvaltning skola af Riksens Ständer, eller deras Revisorer, öfverses och granskas, samt att 83 §. RegeringsFormen uttryckligen stadgar, det Grundlagarna skola, efter deras ordalydelse, i hvarje särskildt fall, tillämpas. Rörande Tullverkets förvaltning tillädes derjemte det skäl, att hon i flera delar ägde en så nära gemenskap med Rikets oeconomiska styrelse, att densamma icke, utan rubbning af ärendernas obehindrad® gång, Den 3 Martil. kunde sältas i ett deladt beroende al Konung och Ständer. De sednares underlåtenhet att vid föregående Riksdagar begära en sådan granskning, åberopades äfven såsom skäl till att -vägra den.
S D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Utskottet följande Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner af den 2 dennes, nemligen: l:o angående anslag till ny skolhusbyggnad och nytt gymnastikhus i Carlstad; 2:o angående användande af uppkommande öfverskott å det för gymnastiska centralinstitutet beviljade byggnadsanslag till ombyggnad af det gamla gymnastikhuset å institutets tomt; 3:o angående disposition af kronotionde:! från Gotland för dervarande presterskaps aflöning; och 4:o angående anslag af prostetunna från Borås pastorat till prosten uti Åhs kontrakt inom Skara stift och Elfsborgs län S. D Till Stats-Utskottet remitterades dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 13 dennes, angående kostnadsfri utdelning af Postoch Inrikes Tidningar till alla kommuner i riket, dels ock åtskilliga i anledning af samma Kongl. Proposition inom Ståndet afgifna yttranden. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Banko-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 2 dennes, med öfverlemnande af ett från Styrelsen för allmänna Hypotheksbanken inkommet förslag till ändringar i Kongl. Förordnin - Prof.-Uldrag den 17 Februari 1866. 167 garne den 26 April 1861, angående dels en allmän Hypoteksbank för riket och dels de allmänna grunder, som vid hypotheksföreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse lända. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial JW 10, med förslag till reglering af Bankens låneoch krediti v—rörelse samt om användande af upplupen bankovinst; och blef samma Memorial godkändt, utom hvad angår nedannämnda delar, i afseende hvarå beslöts som följer: 44:de punkten. Utskottets redaktionsförslag antogs med följande förändrade lydelse af första perioden: »Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, de sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet, enskilde personer samt sådana bolag, hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar».
Riddprskapet och Adeln, att icke bevilja, något tillökt anslag för tredje HufvudTiteln, Utan att man må söka, genom hushållning, hjelpa sjg fram med hvad maja pedan har. 1 Grefve JLöiv^nhjelrri Carl .Axel' linnan jag vidare inlåter mig i ämnet, torde jag särskilt få yttra några ord, i anledning af hvad den sist talande Ledamoten anfört. Han har framställt vådan deraf, att i fredstid uppoffra Nationens krafter, och sedan i farans stund lemna henne maktlös. Jag delar fullkomligt Talarens mening i denna del. Jag tror det vara en helig pligt, att så hushålla med Nationens krafter, atp den förmår uthärda. Regeringen ar pekså aldrig obenägen att nyttja ali den omtanka , som kan leda till möjeligasfe hushållning, men denna bör ej utsträckas dfi* 156 Den 18 September e. m. llän, sorn ilen värde Talaren yrkat. Oeconomie-besparingar må vara nyttiga och möjeliga, men de böra icke ega rum till den grad, som nu yrkas. Skulle Riksens Ständer stanna 1 det beslut, att hos Kongl. Maj:t anhålla, att frågan, huruvida försvars-verket bör sättas på en annan fot, mätte en gång afgöras, och att Kongl. Magt för detta ändamål måtte låta en Committé till nästa Riksdag verkställa en undersökning, vill jag gerna dertill lemna min röst; men att nu under tiden låta tredje hufvud, titeln sakna de bidrag , den oundvikligen behof» ver, kan jag ingalunda tillstyrka. Herr von Hartmansdorff synes tro, att StatsUtskottet föreslagit en tillökning å nämnde Titel , mot hvad derå tillförene varit anvisadt. Jag tror dock, att han häruti misstagit sig. När nemligen Kongl. Maj:t i Dess första Nådiga proposition begärde de 200,000 Rnlr, hvarom denna proposition talar , lofvade Kongl. Majit, att så ställa saken , a.tt någon verklig tillökning 1 beskattningen icke skulle derigenom uppkomma.
Di» skonten af 1,083,877 R:d må afskrifvas emot det, att någon skyldighet å Statens sida icke erkännes, att ersätta Actie-ägarne ränta efter Bygg-' uads-åren. 4. Att Ridderskapet och Adeln gillar hvad Utskotten hemställt rörande utbetalning förskottsvis för det löpande året af högst Jrdel utaf års-’ anslaget eller 100,000 R:d, oaktadt Revisionen för nästförutgange året ännu icke blifvit förrättad, jemte de af Utskotten häl-vid föredagne viB kor och förbehåll, äfvensom rörande terininerne, då i frågavarande anticipationer å ej mindre 1819 än 1820 och de följande årens Byggnadsbiträdecr må uttagas ooh begagnas. Om hvilket allt de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen undeträttas. Fran Högvördiga Preste-Sldnclef. 5. Iföredrogs å nyo och bifölls Bevill» Fröt. Ucdr'. d. 16 Junii 1818.1 651 nings-Utskottets Betänkande N:o 21, angående giunderne för de blifvande Tullafgifterne. S. D. Sedan Högloft. Ridderskapet och Adeln uti nu företedt Protokolls-Utdrag af nasti, gårdag, under åberopande af förstärkta StatsUtskottets den 9 sisth April vidtagna beslut, det en öfverflöds-afgift skulle utgå genom Taxering af vissa Öfverilöds-artiklar , oell derest den erforderliga Summan icke kunde på annat sätt erhållas, en fyllnadsafgift utgöras för LanduTulls ersättningen, icke instämt uti Välloft. Borgare - Ståndets förslag, att de 166,000 B;d, sorn vid 1815 års Be vi llnings utgörande befunnits vara en brist, skulle genom tillökning i fyllnadsafgiften ersättas, hvarmed Prest •
5:0 för utgående varor skola alla Tull* Afglfter ovillkorligen erläggas i Silfver och Vexlar, likväl med rättighet för Rsporteuren, att, derest Afgiften ej uppgår till aoo R:dp Harob, Råneo, densamma å Tullkammaren i Svenska RancoSedJar erlägga, enligt en för hvarje Qvartal efter MedelCours förut upprät» tad Tariff; åliggande denna skyldighet likväl blott Stockholm, Götheborg och Gefle, på sätt BeviUningsUtsi. Betänkanden. 319 hitintills vanligt varit. Deremot må Tullen, för importerade varor liquideras i Svenda Ban* •oSedlar efter nysnärnnde grund. 6:0 Ehuru bristen i StatsSumman, så väl genom det ökade Tull värdet, sorn genom för* höjningen å inkommande Tullen , sannolikt bl ifver fylld , anser Utskottet likväl för Statsverket* ytterligare säkerhet bora åt Kongl. Majit i under* dånighetöfverlemnas, att, i öfverensstämmelse med Reciprocitets-grunder, lämpa Författningarne och fastställa Skeppsumgälderne å andra Nationerg Fartyg, i förhållande till en större eller min» dre börda Svenska Fartyg måste i utländska hamnar vidkännas. 7:0 Då den af Utskottet till utarbetande föreslagne förändrade TullTaxa ej så hastigt torde hinnas färdig, anser Utskottet sig böra hemställa, det Riksens Högloft. Ständer måne hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, intill dess densamma är färdig att af Kongl. Majrt i Nåder fastställas och till efterrättelse påbjudas , 1816 års TullTaxa för utgående varor jnå tjena till efterrättelse, utan någon slags förändring i allt hvad den upptager ; och 8io Som, enligt hvad Utskottet har sig be. kant, Höglofl. Statssamt Allmänna Besvärs, och EkonomiUtskotten, redan uti afgifvit Betänkande hos Riksens Höglofl. Ständer föreslågit, att TullVerkets Räkenskaper må ställas un. der Riksens Höglofl.
Mellan två sängar är ett rundt, ända till golfvet öfvertäckt bord, på behörigt ställe. Derpå kan stå en toilettspegel eller en studsare. Några bilder och familjeporträtter pryda rummet. Öfverhufvud bör allting här vara i ytterst enkel smak, och af mörk, icke skärande färg. Låter det sig göra, så vilja smak och helsa, att sängkammaren ej är för liten, att den har ren luft och solsken, med utsigt åt trädgården. Studerkammaren är grön samt bäst prydd med antika byster, porträtter af lärde och konstnärer, jordoch himmelsglober m. m. Borden äro öfverdragna med grön eller brun vaxduk. En pendyl afbryter med sina slag den högtidliga tystnaden i sånggudinnornas tempel. Tjenstfolkets rum äro hvitmenade, ytterst enkelt möblerade, rena och ljusa. SEDNARE AFDELNINGEN. Yttre egenskaper, som pryda menniskan i särskilda förhållanden af sällskapslifvet. FÖRHÅLLNINGSREGLOR VID FRUKOSTEN. Det gifves fall, då man antingen sjelf anställer en frukost, eller dertill bjudes på ett främmande ställe. I båda fallen föreskrifver ett godt lefnadssätt lagar, dem jag omöjligt kan förbigå med tystnad. Jag sammansätter dem i följande punkter: Man mottager gästerna icke i full statsdrägt, men ej heller i blott huslig klädnad. Man är nätt och fint klädd, dock alltid så, att man ser det vara en morgondrägt. Frun i huset, eller äldsta dottren, eller, der dessa felas, något derom anmodadt fruntimmer, åtager sig att servera gästerna. Hon kringbär dock ej kopparne sjelf. Hon fyller dem med morgondrycken och låter dem kringbjudas af domestiker. Bordet är fint och modernt dukadt; kopparne &c. valda med den mest bildade smak. Består sällskapet blott af karlar, så slå dessa antingen sjelfve uti, eller ock sker detta af någon betjent vid ett bord afsides. Äro damer tillstädes, så taga karlarne, om uppassarne icke gifva akt derpå, de tömda kopparne ur deras händer, och ställa dem undan. Fruntimren sitta; karlarne stå vanligen.
Om arfve-jord å landet må ej i någotdera af de i 1 § nämnda fall förordnas lill förmån för annan än den, som egt bords-rätt till jorden, om den af gifvaren såld blifvit, eller, om sä skyld ej finnes, till annan af gifvarens skyldemän, sä länge sådan till är; och behdlle den jord, som åt skyldeman gifven är, arfve-jords egenskap i hans hand. Man och hustru vare dock obetaget att hvar åt annan till besittning på lifstid förläna arfve-jord, der bröst-arfvinges laglott derigenom ej förnärmas. § 3. Gifver någon bort sin bördköpta jord genom testamente till annan än bördeman, håfve arfvinge, om han till den jord eger börds-rätt, makt alt lösa den åter innan laga stånd åkommer, efter det värde, som den är köpt före. Gälde ock åter all derå gjord nödig förbättring. § 4. Är efter lestaments-gifvare omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta underhäll och uppfostran; da skall af egendom, som i testamente gifven är, så myckel aflagas, som Rätlen pröfvar barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess det kan sig sjelfl nära, dock ej för längre tid, än till dess barnet fyllt tjuguett är. Är barn efter testaments-gifvare ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgäng njuta tillräckligt underhåll; då skall ock af egendom, som i testamente gifven är, tagas hvad för barnets underhäll nödigt pröfvas, sä länge behofvet fortfar. Nu har man genom testamente anslagit viss ärlig in komst till omyndigt barns underhäll och uppfostran, eller till underhäll för ofärdigt, med svär sjukdom behäftadtj eller litet vetande barn: kan ej sådant barn af eget arf eller annan tillgång njuta underhäll eller uppfostran, må det testamente gälla 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. för lid, sorn här ofvan sägs, ändå att aman bröst-arfvinges laglott dermed belastas skulle. § 5.
265 sig öfwer samma afwikelser pä ett fält som jemte det, att det witsordar om der werkeliga warde as sann Fäderneslands-känfla, flere andra för Herr Ba. ron >l>ihericl'Ant!L hedrande tänkesätt och goda principer, Utskottet dermi funnit, afwen till någon del åtminstone torde upfylla Riksens Högloft. Ständers billiga fordringar i bedömmandet dcröfwer, och pä det satt tillika uplyser Utskottets egen Finance.plan, att med de nu af Utskottet deruti gjorde tillägg och förändringar densamma förbättrad lägges wördsammeligen under Riksens Höglofl. Ständers uplysta pröfning, samt nu närmare än förr torde instämma med Riksens Höglofl. Ständers djupare kännedom af ämnet, och alt hwad till Fäderneslandets sannskyldiga wälfärd, samt upräkthällande af desi flere Penninge-werks Credit och biständ tjenar. Stockholm den 2 Februarii 1810. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdrag för d. 17 dennes, samt pleniprot. för d. 12 sistl. Juli f. m. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne Förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K. M:t: JVi 102, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens 8:de hufvudtite!; och JVs löS, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens 9:de hufvudtitel. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 11 och 17 dennes på bordel lagda Mern. JVs 55, med betänk., i ani. af väckt motion, i fråga om beredande af förslag till Lag, ang:de naturalisation af utländske män. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Innan man anmodar en annan att hjelpa sig med något företag: så bör man veta hvad man sjelf vill.
Direftionen för ©fånffa prejterffapetö bpggnabéfa^a att före flutet af år 1869 t nnberbånigbet afgiftoa fudftäubig rebogöretfe för fafjanö flädtting fatnt be förffag tid ättbring i bet för beiifamma gädattbe regte* mente, font funna mara ttöbiga för befrämjanbe af bet meb fafan af* febba äitbatitål, utan att preftgårbéinnefjafmarne betuttgaö meb t)ögre öfmetbpggnabéfuntma än font, t fört)ådanbe tid beraö (öneinfomfter, fan attfeö mara ffätigt od) meb btdigfet förenligt görjtag tid ftabga törattbe mårbett af Sunbé bontfprfa ocb för* mattningen af beting egettbom boi btifmit gidabt od) faftftälbt; brnar* förutan Äottgl. 9Jlaj:t fitabfäftat en för tio år uppgjorb nt) flat för af* tötting af nämnba fprfaö tjenjlemäit od) betjente.