Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förmodar Högloflige Ridderskapet och Adeln skall finna det sä mycket mera billigt, då de erhindra sig den åtskillnad, som vid detta serskilta tillfälle äger rum, nemligen; Att det är Riksens Ständer som sjelfve föreslagit och gifva Pensionerne tilt ifrågavarande Herrar, såsom belöning för deras bemödande och omsorg uti deras vigtiga uppdrag, i sammanhang med det förhoppningsfulla resultat, som deraf blifvit en följd. Hade dessa Pensioner på vanligt sätt blifvit hos Riksens "Ständer sökte och beviljade, så vörö tillämpningen af den stadgade principen också- vigtig? men då Pensionerne föreslås ®ch gifvas af S>änderne sjeifve såsom belöning, Den 11 April. 37? vore det att för Cancelli-Rådet Tannström tillintetgöra denna belönings kraft och verkan , hell st ingen lärer kunna bestrida, att icke Cancelli-Rädet Tannström, lika med Regering*.Rådet leMoine, i alla fall ägt ostridig rättighet, att förr eller senare få Pension af Statens medel sig anslagen. Jag får således för min del vördsamt tillstyrka bifall till Stats-Utskottets Betänkande, med den förändring, att Herr Cancelli-Rådet Tannström lika med Herr Regerings - Rådet leMoine, må oafkortadt tillgodonjuta den honom tillagcfe Pension, utan afsende å den Lön på Stat, han framdeles kan komma att erhålla. Herr Strussenfelt, Michael: Det skulle vara alltför litet uppmuntrande för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens f. d. Lärare, Herr Can O ’ celli-Rådet Tannström, om den Pension Riksens Ständer nu ämna att tillägga honom, skulle upphöra, så snart han erhållit något Embete med lika stor Lön på Stat. Jag förenar mig således med hvad Grefve Posse uti denna del anfört. Friherre Wrangel, Henning; Jag vill endast anmärka, att det inträffar en betydlig skillnad emellan Regerings-Rådet leMoine och Cancelli-Rådet Tannström.
Den som af Vnderrä/t, genom Dom eller Utslag i tvistemål, blifvit lill viteseller ensaksböter ] ålid, och vill hos öfverrätt i det beslut ändring söka, fullgör hvad i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den -2 3 Mars 1807, angående brottmål är stadgadt, i afseende på klagande parts skyldighet att antingen nedsätta ådåmde böter, el - 48 fagVtskönels Betänkande N.o u5» ler får dem stalla vederhäftig borgen, eller, om han är sa Jaltig, att han ej Iean boterne nedsätta eller borgen ställa, vid ändringssokandet hos Öfverrätten bevis derom förete. Försummas det, varder ändringssökandet, sd vidt det angar boterne, till pröfning ej uppf taget.] Stockholm den 27 October 1829. STOCKHOLM, Elméus och Granbergs Tryckeri, 1829, Lag-Utskottets Utlåtande N:o ijfl. i N:o 126. Ankom till Exped. Utskottet olen 3l O c lo b, 1829. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 46, öfver väckta motioner om ändring af 5 i 23 Cap. Ärfda-Balken m. m. Från Högloflige Ridderskapet och Adeln,' Välloflige Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet har ofvanberurde Betänkande blifvit återremitteradt , på grund af dervid gjorda anmärkningar , i hvilka dels, i anled ning af Herr Friherre Hermelins i Betänkandet intagna förslag, förnyade framställningar äro gjorda om nödvändigheten af mera bestämda och ändamålsenliga säkerhetsmått till betryggande af omyndiges rätt och förmyndares förpligtande att fullgöra deras i Lagen stadgade redovisnings-skyldighet, dels ock, i afseende på den af Utskottet tillstyrkta ändringen af 5 <§. i 23 Cap.
Uti bevillms-värdeiängen må icke ingå åbyggnader, qvarnar och sågar, som endast för husbehof begagnas, eller tork-inrättningar för egendomens gröda; hvaremot alla andra, här icke nämnda, befintliga verk och inrättningar, såsom hafvande till föremål producters förädling till afsalu, påföras, särskildt för hvarje, bevillning efter Art. IV. Mom. 4- Brännvinsbränning, ehvad den begagnas såsom fabriks-rörelse eller endast för husbehof, anses efter derom gällande särskild författning. § 26. fr. § 22 Bev:s-förordn. Mom. r. För kronohemman samt alla andra hemman och lägenheter, hvilka innehafvas med åborätt, erlägga åboerne enahanda bevillning som vore de sjelfva ägare; men af alla sådana annex-, mensaloch stom-hemman, samt de under ecclesiastik-, civiloch militär-boställen lydande hemman och lägenheter, för hvilka innehafvaren erlägger bevillning, på sätt § 3, Art. II stadgar, betala åboerne bevillning i i likhet med arrendatorer och brukare. Åboer, som besitta hemman med lifstids—städja , erlägga bevillning såsom ägare. § 27. fr. § 2Ö Bev:s-förordn. Mom. 1. Arrendatorer betala i bevillning fem proc. af den inkomst de åtnjuta, sedan arrendesumman blifvit af1 H. 18 i38 Den i Februari. «y dragen; dock må denna afgift ej påföras tili mindre belopp, än en åttondedel af fastighetsbevillningen, och icke till högre, Un den bevillning, ägaren sjelf erlägger för egendomens värde. Landtbö‘nder, hälftenbrukare och de som bruka arrenderad jord, erlägga bevillning till hälften emot den, som blifvit arrendatorn påförd, eller minst en sextondedel af ägarens. För arrende af ladugårdar eller andra förmåner, betalas fem proc. af behållna inkomsten. § 28. fr. § 26 Iäevts-förordn. Mom. 1.
Herrarne Ribbing, Hjerta, Montgomerie, Rosenqvist, Gripenstedt, af Sillén, von Heyne, von Becker-, C. F., af Billbergh och Tham; i noin Högvördige Preste-Ständet‘- af Biskopame, Herrar Doctorer af Wingård, Wallenberg och Wijkman, Herrar Contracts* Prostarne Sifvertsson, Nordin, Agrell, Petterson, Herr Professor Gravander, Herrar Prostärne Broome, Kjellström, Forsslind, Elfström och H^rr Kyrkoherden Lyth, samt Herr Kongl. Lif-Medicus Ekström; inom Välloflige Borgare-Ständet: af Herrarne Hiessleiter, Helsingius, Zethelius, Brovallius, Sandblad, Matisson, Ekerman och Pettersson; samt inom Hedervärda Ronde-Ständer. af Riksdagsmännen, från Jönkopings Län Petter Pehrsson, Jonas Johansson och Petter Jönsson; från Östergöthlands Län Anders Andersson, R-otvid Jonsson, Olof Olofsson och Anders Pehrsson; från Upsala Län Anders Hansson, Casper Wijkman, Eric Jansson och Eric Carlssom fran Stockholms Län Nils Insulin, Gustaf Larsson och Eric Ersson; från Skaraborgs Län Anders Andersson; från Elfs - Hevilla,- Lagoch Oecon,-Utsk. I'et, N:o G. 7 borgs Län Anders Hansson; från Götheborgsoch Bohus Län Eric Svensson; från Krono» bergs Län Sune Nilsson, Nils Håkansson och Pehr Ericsson; från Calmare Län Lars Larsson, Petter Pehrsson och Olof Jansson; från Malmöhus Län Anders Nilsson och Nils Mänsson; från Blekinge Län Ola Jeppsson, vice Talmannen Jon Jonsson och Olof Mänsson; från Christianstads Län Pehr Pehrsson och Pehr Jönsson; från Hallands Län Anders Svensson; från Stora Kopparbergs Län C, G, Fahlander; från Örebro Län Bengt Nilsson; samt från Vester-Norrlands Län Nils Strindlund och Jon Larsson; hafva de förenade Utskotten, till undvikande af vidlyftighet samt befordrande af ämnets lättare öfversigt och pröfning, hos Rikets Höglofl.
Dranken, om icke annat, gifver tillkänna tillvaron af dylikt underslef. Jag måste understödja Hr Braunerhjelras förslag, dock med den förändring, ali, i enl. med min reservation, pannerymden bestämmes från 21 till 30 kannor, men jag erinrar mig nu, att Hr Braunerhjelm föreslagit pannerymden till minst 21 kannor och således finnes ingen gräns för pannerymden. Jag tillstyrker således bifall til! Hr Braunerhjelras förslag hufvudsakligen af det skäl, att en annan §, nemi. 21, som jag i min reservation föreslagit, har, enl. hvad jag tror mig känna, icke vunnit sympathier i de andra Stånden, och då det är nödigt att fä likstämmighet i besluten, tror jag den af mig föreslagna 20 §:n icke bör antagas. Jag har emedlertid föreställt mig, att antagandet af den 21 §:n varit nyttigt, enl. hvilken man borde hos K. M:t anhålla, att under den tid af året, då bränvinstillverkning icke är tillåten, få till distillering begagna annan än den i 20 § medgifna redskap. Derigenom blir dislilleringen inskränkt till de större fabrikerne, hvarest kontrollör är tillstädes, och någon fara kan således icke upkomma. I milt förslag förekommer ett fel, som jag vill anmäla till rättelse, nemi. att jag föreslagit afgiften till 100 R:dr om dagen, som motsvara den minsta afgiften för de större brännerier. Jag tror att denna afgift kan nedsättas till 4 sk. för hvarje kanna 20-gradig sprit. Jag väntar mig den invändningen, som vid ett föregide tillfälle blifvit gjord, att pressjästberedniugen medfört eller åstadkommit missbruk, och att sådane vöre att befara af mitt förslag. Jag beliöfver till vederläggning endast nämna, att pressjästberedningen är förenad med brävinsbränning, hvaremot den sednare är förbjuden vid distillering, och alt vid pressjästberedningen icke finnas kontrollörer, då enl. mitt förslag sådana skola hafva tillsyn å de större distilleringsfabrikerne.
Förutom de i berörde sammandrag upptagne levereringar till Magazinerne, hafva väl äfven i några Län förekommit uppsägningar af spanmål, som blifvit försåld med rättighet för köparen att densamma af räntegifvaren emottaga; men, med undantag af något år, då serskilda omständigheter inträffat, såsom år 1844, lärer dylikt förhållande icke med betydligare qvantiteter egt rum. Enär således, äfven då de skattskyldige egt fritt val, de fleste föredragit alt lösa Kronans behållna spanmålsräntor, synes detta ytterligare bestyrka, hvad Comiterade ansett sig ega skäl antaga, att bibehållandet af hemmansräntor uti persedlar icke, lör bevarande af de skattskyldiges intresse i afseende å leverering in natura, är af verkligt behof påkalladt. Vid fråga derefter om det ena eller andra af förutnämnde 2:ne alternativers företräde i öfrigt; så har, såsom skäl för hemmansräntornas bestämmande i persedlar, blifvit anfördt, att denna skatt derigenom altid komme att jemkas i förhållande till varuvärdenas omvexling. Delta skäl är likväl endast rigtigt under förutsättning, att de skattskyldiges inkomster af sina egendomar och följaktligen tillgångarne för 49 skatternes utgörande, som altid borde vara grunden för deras belopp, i samma mån omvexlade; men, att så icke är händelsen, inses lätt vid öfvervägande deraf, att, då priserna stiga, sådant vanligen är en följd af missvexter och dylika omständigheter, som vålla ringa tillgång å de produkter, hvilka äro i fråga, hvadan en i dylika produkter bestämd skatt då innefattar vida större andel af afkastningen, än under vanliga omständigheter, och således det orättvisa samt för jordegarne menliga förhållande uppkommer, att skattebördorna ökas i den mån, tillgångarne till deras utgörande förminskas, hvaremot, när ymnig tillgång uppstår och priserna falla, motsatt förhållande eger rum.
Exo. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels godkännande och dels ogillande af Utsk:t.s förslag till voter.-propos. i frågan, framställde H. Exc. propos. derå, att voter.-proposm måtte godkännas, och då svaren utföllo med många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Emot detta beslut anmälte Hr Printzensköld sin reservation. Efter föredragning af StatsUtsk:ts d. 12 dennes bordlagde > Mern. N:o 17 0, med förslag till voter.-propos. i fråga a»g:de anvisande af låneunderstöd till marmorfabriksidkaren J. E. Schram, blef denna voter.-propos. af E. o. Ad. godkänd. Föredrogs Exped.Utsk.-ts d. 12 dennes på bordet lagde skrifvelseförslag N:o 123, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de Leckö Kungsgårds användande för ekplantering. Hr Bos, Anders Ernanuel, anförde skriftligen: Jag kan för min del icke godkänna det ifrågavide skrifvelseörslaget. Deruti åberopas, att 11. St:r afgjort hufvudfrågan om Leckö kungsgårds användande till ekplantering; men jag vågar ifrågasätta om detta verkligen är förhållandet. E. o. Ad. samt PresteSt:t hafva godkänt den K, Proposm i ämnet, hvaremot de begge andra Stånden fattat ett motsatt beslut. Vore nu frågan af ren ekonomisk art och beskaffenhet, medgifver jag att. svaret till K. M. kunnat förmånligt ställas i de ordalag, som skrifvelseförslaget innehåller; men nu är detta alls icke fallet. Frågan till sitt resultat berör ovedersägligen också statsregleringen.
Man mä icke säga, att man lika gerna kunde skaffa dessa statspapper, som valuta i silfver; ty jag tror att det för närvarande är ett oundvikligt behof att skaffa sig silfver, emedan under en lång tid har man icke kunnat få vexla sig till Svenskt silfvermynt i Banken, och jag förmodar att det bör vara öfverensstämmande med den gjorda realisationen, att, när man anmäler sig i Banken, man erhåller de särskilda myntstycken, som äro antagne, utan att vara inskränkt till de små valeurerne. Således måste man i första rummet skaffa sig silfver. Hr von Hartmansdorff: Frågan om uppköp af obligationer kan ses ur 2:ne allmänna synpunkter. Den ena är, att man för hvarje år bör åt Banken ersätta den minskning i räntebärande papper, som uppkommer derigenom, alt Riksg.cont. årligen inlöser en del af sina till Banken utställda obligationer å de nyligen omnämnde 4,400,000 r:dr; Banken har redan varit föranlåten att, i ansseende till dessa afbetalningar, köpa andra räntebärande papper. Men det förhåller sig så, som värde ledamöter redan anmärkt, att räntebärande papper inom detta land äro få, och derföre icke alltid tillgängliga. Om Banken vill köpa sådane, är det derföre icke sagdt att de kunna erhållas. Öfverläggningarne inom Bancostyrelsen ang:de en sådan bandel, visa nogsamt hurudant förhållandet varit. Men detta är, på sätt förut blifvit sagdt, ett ringare föremål, en mindre angelägenhet, emedan summan, som fattas, icke är stor. Kan man ej få henne den ena gången, så erliålles hon väl en annan; men den 2:dra frågan om inköp af räntebärande papper, hvilka på främmande börser gälla såsom silfver, lion är för Banken af större vigt. Om Banken icke ägde andra räntebärande papper än inhemska, och han finge starka påkänningar, som föranläle honom alt dem försälja, månne det skulle lyckas för Banken att i Sverige afsätta sådane papper till ett värde af flere 100,000 r:dr på en gång? Jag befarar att det icke lyckades. Dessa pappers försäljning .skulle naturligtvis åsyfta att förminska sedelstocken och derigenom upphjelpa Bankens ställning.
Vidkommande beloppet af det andra, eller s. k. mindre kreditivet, har detsamma, under den tid nuvarande grundlagar varit gällande, undergått flera förändringar. Efter att vid 1815 års riksdag hafva blifvit från dess förutvarande belopp af 500,000 R:dr förhöjdt till 1,500.000 R:dr Banko, af hvilken summa dock 1,000,000 R:dr skulle endast få användas, derest oundgängliga försvarsanstalter behöfde vidtagas, och sedan detta sålunda förhöjda belopp, som under nästpåföljande 2:ne riksdagar bibehölls, derefter blifvit nedsatt, vid riksdagen åren 1828—1830 till 1,000,000 R:dr Banko, deraf hälften bestämdes för utomordentliga åtgärder till rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål, samt vid riksdagen åren 1840 och 1841 ytterligare till 500,000 R:dr, med uteslutande likväl af den förut meddelade bestämmelsen i afseende på kreditivets användande, blef detta kreditivs belopp under riksdagen 1847 och 1848, samt likaledes vid 1850 och 1851 års riksdag, åter bestämdt till 1,000,000 R:dr, hvaraf 500,000 R:dr anvisades för rikets försvar och 500,000 R:dr, allt Banko, för andra angelägna ändamål.
Schartau, som ansåg, att den af Stats-Utskoltet, sedan målets första behandling, vunna upplysning derom, att Kongl. Krigsoch Kam mar-Collegierne i underdånigt Utlåtande till Kongl. Maj:t redan yttrat sig afstyrkande, angående öfverlåtelse till staden Haparanda af Hapaniemi Capitains-boställe, hade inneburit skäl för Utskottet att uti sin förra hemställan nu göra den förändring, att Rikets Ständer tillstyrktes hos Kongl. Majrt Ståts-Utskottets Utlåtande, JT.o 21 g. j 17 anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nådigt öfvervägande taga, huruvida Capitaines-bostället vid Norrbottens Fältjägare-Corps Hapaniemi N:o 1, | dels mantal, sedan det angående detsammas utarrendering gällande contract tilländagått, eller förr, i händelse öfverenskommelse derom med arrendatorn kan träffas, må emot en erbjuden lösen af Tre Tusen R:dr Banco åt Haparanda Stad för all framtid och till full ego öfverlåtas, samt till en sådan öfverlåtelse förunna Nådigt bifall, så framt Kongl. Maj:t pröfvar den gagnelig; med förklarande derjemte, dels att Rikets Ständer, för sin del, så vidt en rubbning af Indelnings-verket härigenom åstadkommes, medgifva boställets öfverlemnande till Haparanda Stad, dels att Rikets Ständer genom ett stats-anslag, som kan pröfvas motsvara ifrågavarande boställes afkastning, vilja bereda Fältjägare-Corpsens lönings-fond ersättning för den sålunda förlorade inkomsten af bostället. Jlih till Ä. St. Marcus, i845. Stals-Utskutlets Utlåtandej N:o 220. 1 Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Febr. kl. 3 e. m. Ull utande, i anledning af Kongl.
BevittningsdJtshottets Memorial lY:o SSL 3 N.o 58. Antom till Exp.-Utst, d. 26 Mars» Memorial, med förnyadt förslag till formulaire för Debetsedlar* Då, på sätt Utskottet uti Betänkandet, N:o 5y angående ista och aldra Artiklarne i BeviUnings-Förordningen, närmare uppgifvit, Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Majlis derom aflåtne Nådiga Proposition, beslutat, att för ordinarie rotering underkastad, men likväl ännu oroterad jord, skall, i stället för den hittills bestämda bevillningen för rotefribeten, erläggas en, roteringsbesväret motsvarande vacance-afgift till Stals-Verket, hvilken afgift, såsom till följd deraf, ej vidare af bevillningsnatur, följaktligen bör å Bebe t se d e 1 sfor m u la i re t skiljas från de under 2idra Artikeln sammanförde Tittar, samt enär centonalen af löner, egentligen till vinnande af ett förenkladt uppbördsoch redovisningssätt, blifvit öfverflyttad till utgående i sammanhang med allmänna bevillningen, utan att likväl tillhöra någon af de enligt a:dra Artikeln bestämda afgifter af lön, egendom och rörelse; så har Ulskottet, dels med afseende å förstnämnde förhållande, och dels tillförekommande af centonalens sammanblandning med bevillningen efter 2:dra Artikeln, hvarå åtskillige communal-afgifter jemte flera beräkningar gemenligen grundas, trott sig böra hos Rikets Ständer lill antagande vördsamt föreslå det förnyade formulaire till Debetsedlar, som, härhos oifogas. Stockholm: den 26 Mars i835». Bihang, till. R. St. Formulaire till Debetsedel. Fol för år 18 Banco. Banco. Debet. R:dr. sk. rst.
I sammanhang med de af Grefvarne De la Gardie och von Rosen väckte motioner om vissa förmoner för Stockholms och Götheborgs Sparbanks inrättningar egenteligen genom medJens insättning i Banken eller Discontverket till förräntande, får jag till enahanda förmån anmäla den vid 1822 års början i Mariaestad organiserade Sparbank, hvilken under loppet af samma år 6amlat en fond af omkring 5000 R:dr Banco , och som fortfar att begagnas till insättningar af arbetsclassen och andra både i Staden och kringliggande ort; hvarjemte hem* ställes, om ej samma förmån borde med lika skäl tilläggas alla de inrättningar af nämnde egenskap, som hittills blifvit eller hädanefter blifva organiserade, på det sätt, att deras rättighet att genom något af berörde penningeverk få sine fonder förräntade bestämdes antingen till viss andel af samma fonder, såsom hälften eller tredjedelen, eller ock till någon viss summa för hvarje Sparbank, lämpad efter dess nu varande fond, hvilken för Mariae* stads Sparbank framdeles skall till vederbörligt Utskott närmare uppgifvas. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Icke utan anledning öfverklagas pennin - 43Q Den, 3 Martti* geförlägenhet och inskränkta penningetillgån* gar, men, ibland orsakerne dertill (ror jag icke att man fästadt uppmärksamhet vid de större summor, som årligen utgå till främmande länder i synnerhet till Finland för victualie och andra varor, som vårt eget land bör kunna producera, och hvilken, utan beräkning af allmän nytta, utsträckta importhandel, medver. kat att minska tillgångarne i den inhemska penningerörelsen.
Så der – ack nej! det stackars lilla barnet blir ju allt mera ledsen, ju mera du för henne beskrifver din egen lycka, och ber henne deltaga i den. Jag vet blott ett enda medel, det att förespegla henne, att hon ännu möjligtvis kan slippa ifrån det gifna löftet. Se så, det är rätt! – «Min söta, goda Nanna, du har ju ingenting sjelf låfvat ännu, du kan ju ännu förklara att mamma helt och hållet misstagit sig, då hon tydde din tystnad som samtycke.» Nanna reste sig till hälften i soffan, men sjönk åter tillbaka, och suckade: «ack nej, jag känner det mycket väl, jag kan aldrig, aldrig bli lycklig mer!» – «Men hvarför icke, älskade Nanna? Alexis –» – «Alexis!« ropade Nanna, och satte sig hastigt upp. – «Ja, Alexis kan göra dig lycklig!» – «Kan! ja – men vill?» – «Han vill,» svarade Celestine tröstande, men dock med någon osäkerhet i rösten, ty hon var sjelf ej öfvertygad. – «Alexis är en så besynnerlig menniska. Jag känner mig ovilkorligt dragen till honom, och ändå är det som vore jag rädd för honom. Det förekommer mig som om han väl skulle kunna älska mig, ja älska mig verkligen högt, men dock ej ensam.» Celestine kände inom sig, att Nanna hade rätt, och vederlade henne derföre ej. Henne hade ej undgått, att Alexis’ hjerta var svårt härjadt, och att det ej mera var friskt, emedan det ännu led af de svåra blessyrer det förut erhållit. Hon fann att den, som blef hans maka, måste ikläda sig rollen af ett slags sjukvakterska, och att han således ej kunde erbjuda någon en fullkomlig sällhet. Detta var också hvad Alexis sjelf kände, och han höll sig alltid derföre mycket tillbaka, emedan han ej ville bedraga någon. Med Albert kunde man deremot vara fullkomligt lycklig. För honom var kärleken ännu helt och hållet blott natur, då den hos Alexis stigit till konst. Alexis hade velat intränga i kärlekens mest hemlighetsfulla mysterier, och som sfinxen störtade sig hans kärlek i afgrunder, sedan dess gåta blifvit löst.
HH. Kronprinsen och Kronprinsessan; den förre utställer en långhårig hönshund och en vallhund, den senare en mops. Afven andra utetällarinnor förekomma, flertalet af dem inom 7: de klassen. Anmälningar hafva ingått från många mera framstående jägare i vårt land. Härigenom bör utställningen blifva upplysande och lärorik, framkalla ett ifrigare sträfvande att förbättra den svenska hundafveln samt mana våra verkliga hundkännare till en noggrannare vård om och uppfostran af nyttiga hundar. Icke få utställare (bland dem en, som anmält icke mindre än 26 nummer) hafva angifvit försäljningspris för sina hundar; i ett par fall är detta dock så öfverdrifvet, att det tyckes vitna om mycken naiveté eller en god portion oblyghet hos egaren. Till utställningslokaler hafva godhetsfullt upplåtits ka-valleri-etablissementets ridhus och stall på Ladugårdsgärdet Enär ridhuset, hvilket förses med en kostsam inredning, på det att hundarne icke må skada hvarandra, icke är tillräckligt rymligt, måste 96 stöfvare placeras i det ifrågavarande stallet I utställningslokalerna skola alla hundarne ovilkorligen vara bundna, men för dem, som få sin plats i ridhuset, blifva kättar af rutstaket iordningsstälda, i hvilka de förvaras.För hundarnes vård och utfordring under de trenne utställningsdagarne hafva Komiterade naturligtvis träffat anstalter. Dock är det egarne tillåtet att, om de så önska, sjelfva bestå mat åt sina hundar, hvaijemte de påjernvägs-resan medsända vårdarne på derfbr särskildt bestämda tider fa tillträde till utställningslokalerna och då kunna se till de dem anförtrodda djuren. Den komité, som har det högligen mödosamma och synnerligen maktpåliggande värfvet att förbereda och iver-ketsätta denna utställning, utgöres af H. K. H. Kronprinsen, öfverhofjägmästaren V. Ankarcrona (Tureholm, Trosa), hofjägmästaren friherre F. von Blixen-Finecke (Näsbyholm), polisdomaren C. Kullberg (Stockholm), hofjägmästaren E. Rohnstedt (Rinkesta, Hållsta) samt fil. doktorn C.