Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det är en ofullkomlighet i 106 §:n, att der icke stå omtalade några sådana Just.råds-ledamöter, som skola vara närvar., när just.ärenden föredragas, utan att der endast är fråga om Statsministrar, — och dermed förstås afven Just.Statsministern, — men han icke i sin egenskap af ledamot af Högsta Domstolen kan komma under 106 §:n, hvilket han dock kan som Just.Statsminister5 så hemställer jag, om det är rätt att göra en lagtolkning så extensiv, d. v. s. att kunna fälla någon, sorn icke står i lagen omnämnd. —• Men, mine herrar! hittills har jag gycklat med er argumentation. Skälet ligger i 101 §:n, hvarföre icke desse ledamöter blifvit sälte i samma cathegori, som Statsråden, nemi. för de fall, att fråga är att någon skulle orättvist mista lif, personlig frihet eller egendom, hvilket icke gerna är tänkbart, då 2 ledamöter af Flogsta Domstolen äro i Konungens Conselj närvarande. Är det länkart, att det varit för sådana mål Just.råden suttit i Gonseljen, då nemi. mål af denna art böra afgöras i Högsta Domstolen? De ledamöter af Högsta Domstolen, som sitta i Statsrådet, äro der för helt andra ärenden. Af denna orsak har jag icke velat ställa dem under 10b §:n. Huruvida efter delta anförande Frih. Cederström och Hr von Troil hafva rätt i sina meningar, är mig likgiltigt. 324 Dcu 18 Ma rs c. m. Hr von Hartmansdorff, Au g: Detta Högi. Ständ liar nu kommit på så många afvägar, att om vi på dem ytterligare fortgå, befarar jag, att vi hvarken komma att besluta om valet till opinionsnäinnden, eller att remittera de mål, som skola lill Utsktn afgå. Visserligen böra vi göra hvad vi kunna för att gå de öfriga Ståndens önskningar till mötes; men vi böra ock ihågkomma, att frågan angår våra högsta domares anseende och välfärd, att vi sålunda icke böra, för höflighets skull, taga så vigtiga steg, utan att äga erforderliga upplysningar.
Detta inkast, härledt från religionen, rörer dock egentligen nationaliteten, och jag torde derföre få behandla det i sammanhang med det inkast, man i afseende på denna gjort, nemi., att Mosaiske trosbekännare, till följd af sin härkomst, aldrig skulle kunna blifva Svenskar, utan alltid skulle förblifva Judar, således aldrig betrakta Sverge såsom sitt fädernesland, utan alltid derföre anse det förlofvade landet, dit deras åtrå alltid skulle stå och dit de, vidhängande sin tro pä en kommande Messaias, alltid skulle hoppas blifva återförde. För all vederlägga della inkast och visa hvad de Mosaiske trosbekännare med afseende härpå tro och känna, finnes endast ett sätt, det alt undersöka deras troslära, och fullständigare bevis om origligheten af någon satts, än denna lemnäs om grundlösheten af nämnde påstående, kan ej heller gifvas. Jag mäste derföre besvära med några korta utdrag af deras religionslärobok, och bifogar derjemte till vidare påseende ett exemplar af denna bok. Tillämpningen till 4:de budet omfattar i deras, likasom i vår lära, kärleken till fäderleslandet och pä frågan ”Hvilket är vårt fädernesland?” svaras: ”Det land der vi äro födde eller der vi ät”njuta skydd och borgerliga rättigheter. Vi böra anstränga alla ”vära krafter för delta landets väl.” Men ej nog med delta bestämda stadgande af kärleken till födelsebygden såsom af Gud befalld; alla de politiska lagarne och landslagarne, hvilka möjligen kunnat interferera med lydnaden för allmän lag, och hvilka man, om de tillämpats, icke utan skäl ansett skola sammanhålla de Mosaiske trosbekännarne till ett serskildt samhälle eller, som man sagt, en stat i Staten, äro helt och hållet uphäfda och förklarade ogiltiga. Det heter derom i den ofvannämnde läroboken: ”Vi äro ej förpliktade att iakttaga alla buden. ”ATu binda oss endast moraloch ceremonial-buden, ej de politiska ”budén, tempellagarna och landsförordningarne,” och åter på frågan: ”Hvarföre?
Jag anhåller således om afslag på mom. litt. a) och b), men bifall till moni. litt. c). Hr von Hohenhausen: Sedan nu sjelfva § kommer att discuteras, så får jag först, med instämmande uti hvad Frih. Stjernstedt nu anfört, erinra, alt det sista moni. litt. c) icke innehåller något annat, än en framställning af BancoUtsk. till R. St. af den åsigten, alt det kunde vara mindre Ijenligt alt taga mtdel från Banken och lenina dem till eli annat R. Sl:s verk, om de skola utlånas, emedan de likaväl kunde utlånas ifrån Banken. Detta är alltihop. Hvad återigen beträffar de båda andra morn., så stå de i nära sammanhang, på sätt betänk, utvisar, med åliggande för Banken alt supplera privatbankerne. För min del hyser jag visserligen samma öfvertygelse, som Frih. Cederström, att icke Riksb:n löper någon särdeles fara genom att sålunda supplera privatbankerne, i händelse fråga derom skulle uppstå ; men jag tycker det är skäl nu alt så mycket som möjligt afhålla oss ifrån att ingå i någon detalj om dessa privatbanker, och skall således icke yttra något vidare derom. I afseende på sjelfva ämnet, ber jag få fästa uppmärksamheten på, hvad som af en annan ledamot förliden gårdag blef yttradt, alt när R. St. sammanträdde lill riksdagen, så var en allmän farhåga i landet för realisationens bestånd. Den föranledde till skrinläggande af flere capitaler och en allmän oro i landet. Nu har den försvunnit. Sinnena hafva blifvit lugnade, och en gynnsam handelsconjunclur har uppstått, som lofvar godt för framtiden; men likasom vårvindar i allmänhet äro ombylliga, må man icke alltför mycket lita på sådana gynsamma handelsconjunclurer. Det synes derföre vara skäl, att man, när farhåga så nyligen bar förefunnits, icke gör sig alltför säker nu, och således icke frånhänder Banken, utan någon regress, de medel, som man nu tycker öfverstiga behofvet.
I de flesta fall skulle Banco-Styrelscn, i brist af annan utväg, nödgas anmoda Konungens Befallningshafvande att utse Ombud, som då blefve en Länsman eller högst en Landsfiscal, hos hvilken ingen ersättning vore att påräkna, om han antingen af okunnighet, vårdslöshet eller i möjlig connivence med Vederparten eller Medborgenärer i concurser, underläte alt behörigen iakttaga Bankens rätt eller försum - Bih. till Riks. St. Prot. 182S, 1829. öste Samt, 2 B. 2 3:dje Häftet. 18 B ane o-Ut skottets Betänkande TV.o Gg. '1 made dess fatalier, då likväl flera, dels innan sista Riksdag i transport-väg utgifna och dels från andra Verk på Banken öfverlåtna Fastighets-lån uppginge till ao h 3oooo R:dr och derutöfver. Att en stor kostnad skulle blifva den oundvikliga följden af behofvet alt hålla serskilda Ombud i alla Rättegångar utom Stockholm, i hvilka Banken vore kärande, och i synnerhet i de vid andra, än Stockholms Domstolar, oftast inträffande Concurser, deri Banken egde att fordra , hvilken kostnad Banken, om den sjelfvilligt afsade sig en vida mindre kostsam Rältegångs-ordning, icke torde kunna påföra lånet, och återfordra af Låntagaren, eller utur panten, äfven om Bankens rätt till ersättning för låns-påkoslnader i allmänhet varder bibehållen i sin förra helgd. Att den ifrågakomma förändringen skulle orsaka långsamhet i Bankens Rättegångar, tvärtemot Lagstiftarens afsigt, då man med dem måste genomvandra alla instantierne, hvarunder till och med Bankens egna Ombud, obekante med Banco-Ordningarna samt Bankens Räkenskaper och Handlingar, nödgades begära uppskof från det ena Häradseller Lagmans-Tinget till det andra, för att inhemta upplysningar, hvil - Banco-Utskotlets Betänkande N.o 6g. 19 ka, då saken föres i Svea Hof-Rätt af Bankens Fiscal, dels icke behöfvas och dels kunna erhållas till påföljande dagen.
Det går som en lek — man tar på sig ett stort hvitt, förtjusande hushållsförkläde m e d en kaffekittel broderad p * å bröstlappen, en nyckelknippa på fickan och rundt om kanten knifvar och gafflar, nötknäckare och korkskrufvar och fullt med andra lustiga saker, antingen i blått eller rödt — men hvar i all världen var j a g n u? Jaså — j o, vi taga alltså på oss vårt förkläde och en viktig, liten husmoderlig min, som klär oss förträffligt, öfvervaka städningen af rummen och göra allt som oftast en hastig titt ut till Margareta, som ser ut som en stackars kokt kräfta, där hon steker sig framför den rysliga spiseln, och råda henne ta en handfull cayennepeppar till i soppan eller att sätta på mjölken i tid, på det den må hinna bli » fil » till middagen. Så gå vi den ena dagen efter den andra, fem, sex vuxna systrar, och hjälpas åt att med bistånd af ett par ordinarie jungfrur och några extra hjälpmadamer passa upp på mamma och pappa och hålla huset vid makt. Allt under det vi vänta på » h o n o m ». Och han kommer till sist och för oss till vårt nya hem, där vi skola börja lefva vårt eget lif. Det är ett stort ansvar, som hvilar på en husmoder, och helt visst skulle vi digna under denna för oss så ovana börda, o m icke vår lyckliga ställning tilläte, att vi delade med oss litet däraf åt andra. Vi låta kokerskan laga maten, husan stå för städningen, sjuksköterskan vårda våra sjuka, sömmerskan sy kläderna, amman amma barnen, barnjungfrun se efter dem, när de blifva något större, och öfverlämna dem siutligen till läraren för vidare uppfostran. Själfva öfvervaka vi det hela och ägna den tid, vi ha öfrig, åt studiet af den nyare romanlitteraturen, nöjen och ett eller annat oskyldigt handarbete. Men det händer understundom, att detta vårt angenäma lif af en eller annan orsak tar ett brådt slut, t. ex. därigenom att vår make faller ifrån och lämnar oss, som det lika målande som otrefligt heter, på bar backe.
– Nej, nej, min björn – inga ceremonier! Lyft mig i dina starka ramar och gif mig lyckan utan ord! Och Struensee känner mot sitt bröst en fyllig kvinnobarm böljande under den lille kavaljerens tunna sidenväst. Två finkar, en hane och en hona, kvittra och flaxa i löfverket öfver lusthuset, och ett dun, ett segertecken, faller i Traves grönglittrande vatten helt nära en hvit båt, som kommer drifvande med strömmen. Vid årorna sitter grefve Fritz Moltke och hans ögon tindra förväntansfulla mot Elisabeth Eyben, som hvilar på toftens röda sammetsdyna och ser bort med en mörk blick mot sidengardinerna framför fönstren till det tysta Sans souci. Sakta vaggande glider det hvita nötskalet förbi. – En herdestund till sjös! – drottningen pekar småleende ut mellan gardinens springor. – Men farkosten är rankig! Skulle grefve Fritz tillåta sig några friheter, bär det omkull. – Älskar du mig, min björn? – Ja, min drottning. – Det vore fatalt, om den stackars grefven skulle lida skeppsbrott just då han beredt sig på att ändtligen få njuta sin ihärdighets lön! – Af hennes ögon att döma, lär den stunden ännu icke vara förhanden. – Du har rätt. Hon tycks mera intresserad af hvad som försiggår härinne, än af de känslor, som röra sig i grefve Moltkes hjärta. – Jag skulle verkligen unna henne ett kallbad! – Hvarför just henne? – frågar Struensee, illa berörd af uttrycket i drottningens blick. – Det får du aldrig veta. – Seså! Säg mig det nu! – Nå – eftersom min konung befaller det. – Hon slår armarna om hans hals, höjer sig på tå och hviskar i hans öra: – Den fräcka slynan lär ha insinuerat – att hon – att du – egentligen skulle vara hennes björn. Nu är det allvar! Olycksförnimmelsen kommer öfver henne som ett oväder, hon trycker sitt hufvud in till hans bröst och brister i krampgråt med strida tårar. Och han måste lugna henne med smekningar.
R:dr; dito dito 9,549: 50. 9,072: — » sänkningen af sjön Nätaren samt Bruksoch llekebo-åarne i Barkeryds och Jersnäs socknar af samma härad, å 3,976 R:dr 33 öre; dito dito 3,976: 16. 3,777: 35. » aftappningen af Stensjön och Laggarbo-sjön i samma härad, å 4,500 R:dr; dito dito 4,724: 77. 4,499: 77. till Sven Johannesson i Krökesbo, å 805 R:dr 50 öre, för sänkningen af Hökasjön i Forserums och Barkeryds socknar; dito dito 420: 24. 355: 77. för utdikningen af Barkeryds-sjön jemte deromkring belägna kärr och mossar i sistnämnde socken, å 1,500 R:dr; dito dito : 660: — 540: — » sänkningen af sjöarne Or och Bunn samt Ofra och Nedra Qvarnsjön inom Wista och Norra Wedbo härader, å 7,562 R:dr; dito dito 3,327: 30. 2,722: 35. Transport : 8,490,686: 37. 8,570,369: 98. 5 — 34 — Transport: 8,490,686: 37. för sänkningen af Aneby, Flisby och Vesselda sjöar samt upprensningen af några dermed sammanhängande mindre vattendrag inom Bredesta, Lommaryds.
Äger staden sjelf sakören; då är ej nödigt saköreslängden till Hofrätten sända. Huru med dombok, sorn af Rådstufvurätt ii Stockholm hålles, förfaras; skall, är serskildt stadgadt.. 9 kap. Följande §§ skola hafva denna lydelse:: i §• Kommer ej Häradshöfding till laga ting, utan låter Rätten ligga neder,-; bote tretio daler, der liau ej laga förfall visar, och gälde deni skadan åter, som Rätten sökte. Blifver lian en tingsdag ute, då ting flera dagar står; bote tio, daler.. Försummar Iian syn eller urtima ting, vare bot häften mindre. 3 §. Kommer ej Borgmästare till Rådstufva den dag rättegång skall hållas? bote tre daler, och Rådman, som blifver från Rätten ute, två daler. 10 kap. § ”gånge dermed, sorn i 6 kap. 1 § sagdt är’r undras till derom Rätten I samma stad. Slutet af 5 följande lydelse dö me Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o t4&. 261 Ändra punkten i 27 § eller orden: ”1 staden gånge om dessa mål, som sägs i 5 kap. 1 §” ändras till denna lydelse: i staden skall Rådstufvurätt dessa mål upptaga. 11 kap. Följande §§ erhålla denna lydelse; 4 §. Käranden vare skyldig att låta svaranden fä stämning fjorton dagar förut, der han inom häradet hor: utom häradet eller i annan stad, tre veckor,-; utom länet, sex veckor,' i tredje eller fjerde länet, eller längre bort, nio veckor. Stockholms stad räknas för serskildt län.. Är den utom riket som stämmas skall; håfve sex månaders tid ifrån det han stämningen fick. Der stämning genom offentligt anslag sker å rättens dörr, skall eck sex månaders dag föreläggas. Om stämning i konkursmål är serskildt stadgadt. I alla dessa fall; der stämning fordrar längre tid, än om lysning till ting stadgadt är, må den svarande stämmas till viss månad, och underrätte han sig sedan sjelf, å hvad dag tinget hållas skall. 5 §.
Hvad s m sednast fästat min uppmärksamhet på ifrågavarande förhållande är, att vid nyligen börjadt laga skifte uti ett hemman förekommit den omständighet att, vid ett af skiftesmannen hållet sammanträde, jordegaren haft alt förete köpeoch fastebref på Tedels manta! mera än hvad hemmanet i det hela innehåller, och, att ingen ville gifva efter, utan påyrkade att få del elter hvad deras handlingar innehöllo, var naturligt. I anledning häraf får jag till Rikets Ständer vördsamligen hemställa om vidtagande af lämplig åtgärd till förekommande af en sådan villervalla och torde det iända till någon bättre reda om den föreskrift meddelades att, Domstolsordförande genom en kori anteckning å, vid lagfart af fastighetsköp på landet företedd, åtkomsthandling gjorde tydligt, dels att handlingen varit som åtkomst begagnad, dels ock tiden då detta skett, äfvensom lill huru stort skatletal. Skatteförteckning öfver homman, som upptoge hvarje deiegares lott, årligen justerad och underskrifven af delegarne i hemmanet, skulle Sända tiil mycken, om ej fullständig reda, derest utdrag deraf uppvistes vid första uppbudet af hvarje köp. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Slockholm den 50 November 1862. Nils Andersson, från Wermlands län. Af Angnst Carlberg från Hallands län, om förbättring i folkskolelärares lönevilkor, deras pensionerande samt hela personliga skyddsafgiftens, jemte särskildt statsanslags, anvisande härtill. Ehuru sättet och melhoderna för ordnandet af en god folkundervisning kunna vara underkastade ganska olika meningar, torde dock icke några meningsskiljaktigBiL till N. St. N:o 447. beter förefinnas rörande vigten och behofvet af en god folkundervisning för ett framåtskridande samhälle. Vilkoren för en god och fruktbärande folkundervisning äro i främsta rummet skickliga lärares bildande, och delta torde man hoppas sedan omorganisationen af våra seminarier försiggått, och dernäst att folkskolelärarne aflönas så att de med munter håg och utan andra näringsomsorger må kunna egna bela sin tid och alla sina krafter åt det dem anförtrodda vigtiga kall.
Ej må beslut fattas, någon åtgärd vidtagas, eller befallning i ÖfverStyrelsens namn meddelas Verkets Embetsoch Tjenstemän, utom vid Fullmäktiges sammankomster; och bora, i afseende på förvaltningsåtgärder af den natur, att besluten skola grunda sig på för handen varande omständigheter och förhållanden, i anseende till hvilka sistnämnde, Fullmäktiges åsigter och deras, som skola granska åtgärderne, kunna vara skiljaktige, skälen till de fattade besluten uti Protocollet antecknas och omständligen utredas. ( 77 ) §• i4°- Uppkomma under öfverläggningarne skiljaktiga meningar, afgifver en hvar bland Fullmäktige serskildt sin röst, skriftligen eller mundtligen, hvarvid rösterne beräknas på sätt 67 §. af R.O. bestämmer, och saken afgöres efter de fleste rösterne. Yttras flera olika meningar, jemkes beslutet efter dem, hvilka närmast med hvarannan öfverensstämma. S*4'- Den Fullmäktige, sora, fastän han är närvarande, ej serskildt afgifver sin röst, eller ock, efter påbegynd ventilation uti ett ämne, bortgår, anses hafva bidragit till det beslut, som vid en sådan sammankomst fattas. §. 142. Skulle, emot förmodan, så inträffa, att samtlige Fullmäktige för ett RiksStånd på en och samma gång äro bortreste, eller af sjukdom hindrade, eller ock, af samma orsaker, närvarande Fullmäktiges antal ej stiger till Atta, må, i händelse ärendena icke tåla uppskof, det vara de öfrige Fullmäktige tillåtet att dem afgöra. Angående Betjeningen vid RiksgäldsContoiret. §• »43- För Fullmäktiges Expedition och Canzli bestås:
Om än detta ändamål icke är detsamma, för hvilket helgonskylden under Katholska tiden ursprungligen afsågs, torde sådant icke numera böra föranleda någon ändring deri, hvilken endast genom statsanslag rättsenligen kan åstadkommas, då, på sätt Utskottet jemväl erkänt, lagligheten af denna afgift icke kan ifrågasättas. Men är det väl billigt, att hela det öfriga landet skall sammanskjuta den ej obetydliga summan af 8,940 R:dr B:ko, för att befria åtskilliga af det södra Sveriges socknar från en urgammal utskyld? På sådant sätt kunde en ej ringa andel af våra ordinarie skatter, hvilka ursprungligen afsett särskilda ändamål, föreslås till indragning, mot ersättning af statsmedel. Sådane prejudikater anser jag böra undvikas. Utskottet har åberopat att Rikets Ständer år 1840 medgåfvo ett statsanslag af 3,856 R:dr 45 sk. 4 rst. till Kathedralskolan i Lund, hvarigenom dennas behof af helgonskyld från vissa socknar kom att upphöra; — Men dels hade dessa socknar före år 1824 innehaft sin helgonskyld till sina klockares aflönande, dels bör bemärkas, att Rikets Ständer, enligt hvad äfven i deras underdåniga skrifvelse N:o 21 i samma ämne vid 1848 års Riksdag omförmäles, medgifvit anslaget, på det Kathedralskolan i Lund måtte komma i åtnjutande af nödige medel, utan afbidan af de tjenstemäns afgång, till hvilka besagde helgonskyld dittills utgått. I alla fall var Lunds Kathedralskola en ny läro-anstalt, som endast ett mindre antal år egt bestånd; hvadan Rikets Ständer förklarade sig icke finna det år 1840 medgifna anslaget kunna åberopas till stöd för yrkandet om särskildt högre anslåg tor deli nu ifrågavarande helgonskyldens aflyftande. Man säger att helgonskylden skulle framgent utgå, nemligen till klockarnes i socknarne aflöning. Men socknarne hafva längesedan sörjt för detta behof.
Anmäla sig flera till godkännande under protest och finnes deribland någon, å hvilken anvisning är gjord uti vexeln, att densamma i nödfall godkänna, då ege sådan person förmonsrätt att mellankomma, men i annat fall den, som, vexelgifvaren till heder, erbjuder sig godkänna. Dernäst, af mellankommande för någon af öfverlåtarne, den godkännare, som för den äldre öfverlåtare!! sig anmäler. IV. C AP. Om betalning af vextl. §. 3a. Vid fråga om betalning med Rikets mynt, af vexel, ställd i utrikes mynt, vare den i hufvudstaden sist noterade medelcurs ländande till efterrättelse, der ej annorlunda öfverenskommes. §. 33. Den, som betalar vexelbref före dess förfallotid, är ansvarig för betalningens giltighet. Innehafvare af vexel kan ej åläggas derförinnan emottaga betalning. §. 34. Utbetalning af vexelskuld på grund af an^ra» tredje, fjerde, ^ ö * ö secunda, tertia, qvarta, vexelbref vare giltig, då vexelbrefvet innehåller, att betalning af ettdera gör tillfyllest eller medför förfallande af de öfriga. §. 35. Den, som inlöser en vexelskuld på andra, tredje, fjerde vexelbrefvet, utan att återfå det, på hvilket han tecknat sin accept, är icke fri från betalning, derest tredje man fordrar betalning för det godkända vexelbrefvet. Bih. till R. St. J© Lag-Utskottets Betänkande N.-o 179. §. 36.
Fattigdom och nöd, tvänne härda frestare, särdeles inom den samhällsklass, hvilken oftast är hemfallen under lagen, blifva försvårande omständigheter vid en sådan lags tillämpning och man kan nästan säga, att sjelfva fattigdomen blir ett brott. För min del anser jag böter alltid böra ådömas jemte annat straff, såsom förhållandet är efter Code Napoléon, och i proportion till den felaktiges kända förmögenhet. Böterna böra också utgå efter samma grunder, som andra skuldfordringar, med öppen rätt till framtida liqvid för Staten och målsägande!]. Det är klart, att någon förvandling af dem då icke kan komma i fråga, och det förnämsta skälet emot deras bestämmande i proportion till förmögenhet förfaller. Genom stadganden, sådana som IT. B. 17: 16 i nu gällande lag, kunna andra fordringars bättre rätt iakttagas och i analogi med U. B. 7: 2 och flera staganden om hvad vid utmätning undantagas bör, (jfr Lagförslaget 2: 17) förekommas, att den skyldige och hans husfolk icke genom böterna komma att lida brist på det nödvändigaste. Det är af vigt, att de straff, med hvilka lagen belägger förbrytelser, äro till sin art noga bestämda; sjelfva lagen förlorar i motsatt fall sin betydelse och blir ej längre ett värn emot godtycket. Det kan t. ex. icke vara likgiltigt för en, som efter 12 kap. 16 § dömes för obehörigt inverkande å val till allmänt värf, om med frihetens förlust följer behandling i cell, hvilken man försäkrat vara ett allfvarligt och verksamt straff för de grofsta missgerningar. 2 kap. fängelselagen undanröjer icke i detta afseende all tvekan. Jag anser det således orätt att, så - 8G Reservationer vid Lag-Ulskoltels Betänkande, N:o 28. som här skett, förvisa de hufvudsakliga bestämningarna af straffen till ett bihang, hvilket innefattar både hvad som tillhör lagen och det reglementariska och kan förändras efter opinionens vexlingar, utan att lagen erhåller en motsvarande omarbetning. Emot domarelatituden har jag i min förut åberopade reservation förklarat mig och vidblifver de åsigter, jag der yttrat.
U. 4i5. A. 464. XXVI. É. 62. — N:o 488. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 347. XXIII. B. 426. XXIV. A. 439* — N:o 489- > anledning af återremiss fl utlåtandet Nio 497* XXIV. B. 384, 442. A. 473, 473. XXV. U. 87. A. 1 38. U. 4i.5. A. 484. E. 476. — N:o 49°- ,leL* förslag till sammanjemkning eller votering i anledning af RiksStändens skiljaktiga beslut angående extra-statsregleringen. XXIII. — Nio 49 * * ' anledning af Herr Bagges motion om etl eif raranslag af 400,000 Ridr Biko, att ställas till Kongl. Majlis disposition, till lättade communicalioners befrämjande. XXIV. B. 453. XXV. A. 17. ( 28S ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden; — N.o 49-1' ■ anledning af Herr Hegardt* motion om ett extra-anslag för Loisväsendet. XXIV. B. 453. XXV. A. 17. — N:o 498. *ned förslag till ny instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver liiksgäldsverket. XXIV. B. 453. XXV; 17. A. 4ö. E. 2g4- — N:o 494- rae(^ förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande r:sta afdelningen af det vid sista Riksdag för Riksgäldscontoret utfärdade reglemente. XXIV. B. 453. XXV. 18.