Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r lofgifvet att yttra sig till Konungen, men eljest täger man vanligen för gifvet att personer, som sammankomma från alla delar af Riket och äro hemmastadda med dervarande förhållanden, veta bättre reda derpå eller åtminstone lika säkert sorn Landshöfd:ne. Man har förnuijimit i Frankrike, att sedan representationen der uphört att yttra sig med samma frihet som tillförene, har det icke lyckats Kejsaren att genom sina polisagenter få reda på hurudana förhållandena verkligen äro. Om några sådana böra vara Konungen företrädesvis framför R. St:r bekanta, så är det väl de utrikes. Likväl har Hail för dem nu sammankallat ett Hemligt Utskott af R. St:r. Hvarföre? om icke för att af dem få uplysningar om sätt och medel att möta stundande öden. Ar utom Ståndets beredvillighet att lemna erforderliga skatter, intet annat att af dem få veta, så kunna de åtminstone lemna underrättelser om tillgången i landsorterna på spanmål, hvilket jag tror att de känna likasåväl som Landshöfdme, serdeles då många af de förre äro både sädessäljare och sädesköpare, både bränvinsbrännare och bränvinsköpare. Jag kan pä grund af alla nu anförda skäl icke annat än vördsamt anhålla det R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s Betänk. Om det sker, så är Konungen af Ståndens meningar alldeles oförhindrad att vidtaga den åtgärd han behagar. Finner Han för godt att göra en ytterligare inskränkning i bränvinsbränningen, så blifver Ilan genom detta Stånds beslut icke förhindrad derifrån såsom Han möjligen skulle känna Sig vara om vi afsloge Betänk., likasom Borgareoch Bonde-St:n redan gjort. I den händelsen stodo'lie Stånds beslut emot en åtgärd, som Konungen möjligen kunde finna Sig föranlåten alt ändock vidtaga. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då redan så många talare före mig både ur ekonomisk och politisk synpunkt utredt ämnet, vill jag icke dervid uppehålla mig, utan endast uptaga några af de yttranden, som här blifvit fällda.
De fall undantagne, då bränvins-brännjngs-redskap, antingen ostämplade eller stämplade, finnas af större innehåll, än egaren får dem bruka och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag hos någon till bränvins-bränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättighet till bränvins—tillverkning honom förmenas, innan, efter föregånget laga åtal, förste domstol i målet förklarat redskapen förbruten, utan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt beslag, att, till förekommande af förblandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfriga redskap medelst påslående af en tjenlig stämpel. § 60. Undersökning eller visitation, i afseende på öfverträdelser af hvad i denna författning är stadgadt, så väl om bränvinstillverkning, som om bränvinsbrännings - 27 redskapens innehafvande och försegling, må alla tider på dygnet anställas uti bränneriet kök, bryggoch bageri-stugor samt andre rum eller byggnader, hvilka för bränvinsbränning eller omdistillering af bränvin kunna begagnas. Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen synbart bära på sig sina brickor eller andre för dem påbudne tecken, eller, i brist deraf, sina fullmakter eller förordnanden, hvilka, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas; vare likväl ordinarie, i orten kände och boende, kronooch stadsbeljente frikallade ifrån skyldigheten att sin behörighet till sådane förrättningar styrka. Ingen må, vid 33 r:dr 16 sk. banko bot, vägra beslagare att på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke heller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förbrytelse ej upptäckes, så vida visitationen icke företages emellan klockan nio om aftonen och fem om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 r:dr 16 sk. banko, egarens ensak.
Man anförer afvittringsverket , nybyggens anläggande , Storskifte, Bruks anläggningar, nya vägar m. m. såsom skäl. Storskiften i Westernorrland hafva fortgått sedan i7So:talet. Dä kommo många Landtmätare dit. Den tiden hade Landshöfdingame dermed ingen annan befattning än att förordna Landtmätare, och då de slutat deras arbete, kom afvittringsDomstolen och föreslog ägogrymden för hvarje mantal i proportion af jordens beskaffenhet, och andra omständigheter. Denne åtgärd ingafs till Landshöfdingen , som sluteligen deciderada. Dermed hadeLandshöfdingensåledesej stort att göra , utan var ganska litet sysselsatt deraf; Jag bodde i hans grannskap, och hörde honom ej tala om mycket besvär därvid. Derefter komma Nybyggen. Sådane hafva ägt rum i mångfalldiga år. Dervid hafva Landshöfdingame ej annat att göra, än remittera saken till syn , och,sedan den inkommit, gifva bifall till Nybygganläggningen. När frihetsåren äro tilländagångne , anbefaller Landshöfdingen att skattläggning skall ske, och den blifver verkställd. Utt Storskiftena tager Landshöfdingen ganska liten del , kanske likväl något mera nu än förr. Nya vägars anläggning. har existerat äfven före Länsdelningen. Strömrensningar är något nytt. Dermed har Landshöfdingen ej någon befattning; jag supponerar, att der är en skicklig tjensteman - Den i4 Augusti J, m. il 7 man som styrer irbetet. Brukshandteringens uppmuntran , har åberopats såsom äfven ett skäl Aldrig hafva uti Westerbotten, så många och så betydliga bruksanläggningar blifvit gjorde , som af BergsRådet Baron Hermelin , och det skedde då Länet var odeladt. Ej eller hafva någonsin så många Nybyggen blifvit anlagde , sorn då. Jsg tror ej att han vann derpå , utan jag fruktar , att han bortkastat sine penningar, men det bevisar dock, att under en Lcänsstyrelse , kunde mångå nybyggen inrättas, jag tror nära 200 mantal, endast af Baron Hermelin.
Stäuder anser Lagutskottet sig böra anmäla, det Utskottet icke kunnat med dess ordinarie Betjening ombesörja alla till Ut*kottets C.inzli hörande göromål den Canzlist Utskottet vid Riksdagens början antagit har tjenstgjort såsom Notarius i Utskottet och dess med snöre Utskott sammansatte Beredningar. Utskrift af Betänkanden och Memorialer har egenteligen ålegat den sedermera i slutet af sistlidne Mars månad med Riksens Höglofl. Ständers bifall tillsatte Canzlist; men då Expeditionerne ej vidare i tryckte exemplar kunnat till RiksStånden »Aemnäs, har det blifvit omöjligt för eo Canzlist att medhinna utskrifning af 5 till 6 eyemplar utaf alla Expeditioner, deraf en del varit särdeles vidlyftige. Utskottet har derföre sett »ig nödsakadt att gagna biträde »f 2:ne och Stundom 3:ne extra ordinarie Canzlister; öfvensom , det oagtadt, någre Expeditioner måst utlemnas till uiskrifc mot betalning, nämnde extra Canzlister hafva allt ifrån Riksdagens början och i synnerhet ifrån Msrtii månads slut oafbrutet varit och äro ännu med träget arbete sysselsatte; Och då aofi Lagutskottet! Bttdnkandtn, det icke vore billigt att begära detta utan all slags vedergällning, får Utskottet hos Riksens Högloft. Ständer vördsamt anhålla, att ett Canzlistarfvode måite såsom Skrif* varehjelp Utskottet beviljas ifrån den i:ste sistlidne April till fördelning emellan bemälde extra ordinarie Canzlister samt be* stridande af utgifterna för hvad emot be* telning blifvit skrifver. Till upplysning får Utskottet jämväl meddela, att LagUtskottets afgifne Betan* handen vid innevarande
Då han legat en god stund, knackade det starkt på dörren. Aldrig fick man då vara i fred! Hvem kunde det väl vara? — Stig in! skrek han. Dörren sprang upp — och Sven Jonssons resliga gestalt uppenbarade sig på tröskeln. — Har du inte fått rätt, hvad? utbrast konsuln och satte sig upp. — Jo — o! — Nåh, hvad vill du då? — Hm, den der reversen — lika godt betala först som sist. Konsuln flög bort till skrifbordet. — Det gör du klokt i, sade han och tog fram reversboken. Räntan bryr jag mig inte om — mycket nog ändå för dig. Sven Jonsson lemnade konsuln den 100 kronesedel, som han haft hopskrynklad i handen. — Tack! Konsuln strök öfver reversen både kors och tvärs. — Här har du den, sade han och räckte Sven Jonsson papperslappen. Du handlade som en sann kristen, min käre Sven Jonsson — lönade ondt med godt. Och han reste sig upp och klappade Sven Jonsson på axeln. Men tjärbonden, som stått och bitit sig i läppen, kunde ej beherska sig längre, utan brast i gråt — våldsam gråt. — Den djefvuln — den djefvuln, mumlade han, har gjort mej rent olycklig. — Seså, lugna dig, Sven Jonsson, sade konsuln vänligt. Gull är ju inte annat än mull. Bättre än rikedom .är ett ädelt hjerta, och det har du ta ’ mig fan, Sven Jonsson — och derför skall Gud förr eller senare — belöna dig! Snyftningame blefvo allt svagare och svagare, och tårame föllo nu en för en. Sven Jonsson lät tröjärmen stryka öfver ögonen. När handen föll ner igen till sidan, kunde konsuln ej låta bli att smila. Der hade varit tjära på ärmen, och den hade satt stora märken öfverallt i ansigtet.Sannerligen för Gud, han såg ut som om han blif-vit tatuerad. Sven Jonsson tog farväl och gick. Konsuln tittade ånyo på klockan. Half tio! Det vår då ett ohyggligt söleri, innan man kunde få en bit mat. Det riktigt värkte i inelfvoma.
Jag deltog, ehuru med stark inre reservation, i de lifliga applåder, som följde på hennes nummer. Nu spelade professorn, mjukt och vackert, en berceuse af okänd mästare, kanske af honom själf — men den blef iskallt emottagen. Så slog han m e d ett litet leende o m till en känd italiensk visa, broderad med de tarfligaste varationer — och så fick äfven han sin del af bifallet. ' Först när madame drog sig tillbaka i vårt stora myrtenträds skugga, upptäckte jag, att den » världsberömda familjen » bestod af ännu en medlem — en omkring fyra års gosse i svart sammetsdräkt. Jag tror knappt, att jag sett ett mer sorgligt vanlottadt barn. Hufvudet var oformligt stort, de smala benen sneda, ansiktshuden gul och slapp och uttrycket en utlefvad roués. Kring munnen lågo fina rynkor, som tydde på elakhet — eller var det på sorg? Med ett nästan snålt grepp slöt han den magra handen kring moderns hvita dräkt. Det var som om han fruktat, att hon skulle försvinna mellan hans fingrar. Sedan såg han upp m e d ett lyckligt litet leende, som nästan gjorde h o n o m vacker. Modern strök ömt sin lilla bortbyting, ty som en sådan såg han ut, öfver det borstiga håret och lät sedan sin något stora, men vackra hand orörlig hvila på hans hufvud, som det tyck1896 tes fullkomligt omedveten o m, hvilken originell grupp de bildade. » Skönheten och Lasten », h viskade den sjuka, som fuskade litet m e d bildhuggeri. Jag nickade, men inom mig tänkte jag, att skönheten i det ögonblicket bra m y c k e t mer liknade en förhärligad » Helig Moder ». Hur mycken inre storhet behöfdes det icke hos denna mor för att kunna älska detta barn. Hittills hade bennes skönhet, hur formfulländad den än var, mer väckt min nyfikenhet än min beundran. Jag hade haft samma känsla, som när man står framför ett juvelsmycke, utan att veta, om det är äkta eller oäkta. Men nu visste jag att skönheten var äkta! Professor di Mantelli visade sig vara en mycket skicklig man inom sitt fack.
Men du har alltid behandlat flickan der som ett flarn och ett oting och som hon varit en annans foster och icke ditt...! Längre kom han ej i sin straffdom, ty nu kommo flere vaktkarlar sina kamrater till hjelp och togo fast de värste orostiftarne samt deribland äfven honom. — Nå i Jesu namn — skrek han utom sig af vrede, i det han utfördes. — Må vår Herre bevara Era kroppar! Mor Gretas vittnesmål hade varit afgörande. Hon var, som nämndt, känd af alla såsom en mycket gudfruktig och sanningskär qvinna, och när hon nu tagit på sin ed, att Elsa haft trollringen i sin ego, var saken klar, vare sig nu att ringen, som några vitnen påstodo, förvandlats till en bit näfver eller, såsom andra påstodo, till en rostig jernbit. Till och med de af rättens ledamöter, som hit tills hållit saken något “dubieux och farlig”, kunde icke längre vara “så absurde”, som de yttrade sig, att de helt och hållet ville förneka trolldomen. Elsa tillhölls nu för sista gången af magister Olaus att bekänna. — Vid Gud och Hans evangelium, höge, nådige Herrar — utbrast hon, snyftande i det hon kastade sig på knä — är jag oskyldig! Det var första gången, man sett tårar i hennes ögon och många af åhörarena grepos deraf djupt till sinnet. Men hennes sak var förlorad. De afgifna vitnesmålen hade större trovärdighet än hennes tårar och anfäktelser. — Stig upp, du satans förtappade — röt magister Olaus mot henne. — Den höga rätten låter sig icke förledas af sådant löst och fåfängt tal, utan ser den förvisso, att det kan intet annat hållas före än ett satans skrymteri och en djefvulens arglistighet. Elsa reste sig upp och betraktade honom en stund, utan att säga något. Derefter vände hon sig till mor Greta och sade lugnt, nästan kallt: — Ack mor, om I vissten hur I faren vill! Innan hon fick yttra något mera, gaf emellertid magister Olaus ett tecken åt hennes vaktare och hon vardt utförd. Äfven mor Greta och åhörarena tillsades att lemna rummet.
JO. Brister oell besparingar å förslagsanslagen samt öfverskott å statsinkomsterna. — 74' — Lyftade kreditivsammor. Transport: 387,055: 12. 4. i Januari månad innevarande år R:dr 1,188: 32. 8. i Juni „ „ „ 500,000: i Juli „ „ „ 400,000: i Augusti „ „ „ . 100,000: peli i Oktober B „ „ 421,026: 22. 8. # 1,422,215: 7. 4. Utaf det, för rikets försvar eller andra högst vigliga och angelägna ändamål, till följd af regeringsformens 03 §, vid sistförlidne riksdag å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv af 1,000,000 ll:dr, liar under den tid, hvars förvaltning och räkenskaper utgjort föremål för nuvarande Revisorers granskning, någon utbetalning icke ägt rum; men, enligt hvad Revisorerne vid genomgåendet af den hos Fullmäktige förda utgiftsbok inhemta!, hafva, efter denna tid eller under Revisorernes sammanvaro, från Riksgälds-kontoret requirerats och utanordnats ej allenast hela det belopp, 500,000 R:dr, som vid sagde kreditivs anvisande bestämdes för att vara att tillgå för rikets försvar, utan äfven 125,000 15:dr utaf den för andra ändamål afsedda kreditivsumma, så att den obegagnade återstoden af detta kreditiv för närvarande endast utgör 375,000 R:dr. Det, för fårskötselns och ullproduktionens befrämjande, på Riksgälds-kontoret anvisade1 särskilda kreditiv liar, äfven efter den under sednaste riksdag beslutade nedsättning af detsammäs belopp från 300,000 till 150,000 R:dr, varit mer än tillräckligt för infriandet af Kongl. Kommers-kollegii dera utfärdade invisningar.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Hästarne skulle utgöras af: Skolans egna manégehästar 10. Hingstar från Strömsholms stuteri 20. Kavalleriofficerares tjenstehästar 24. Anta! hästar, som bör anskaffas 66. ^o Komitén har ansett dessa sistnämnda 66 hästar skulle kunna erhållas från Lifgardet till häst; men då regementets Sekundchef uti afgifvet yttrande förklarat, att sådant endast kunde ske på bekostnad af regementets tjenstbarhet, hade Komitén ej längre trott sig böra ifrågasätta denna utväg för hästarnes anskaffande, i annat fali, än att, såsom Landtförsvars-komitén föreslagit, Lifgardet till häst komme att förstärkas, eller åtminstone de vid regementet befintliga 44 hästvakanser besättas. För den händelse att ingendera af dessa åtgärder komme att vidtagas, har Kavallerikomitén trott behofvet kunna fyllas genom öfverenskommelse med rusthållare vid Lifregementets Dragonkorps samt genom hästar, som vid skolan insättas till dressering eller utfodring, på sätt för en skola vid Herrevadskloster blifvit föreslaget. — I sistberörda fall blefve dock den årliga kostnaden lika med den för Herrevadskloster upptagna, eller 42,500 rdr. Vid jemförelse af de sålunda föreslagna platserna funne Komitén i första rummet ej ringa afseende böra fästas derå, att vid Drottningholm redan finnas alla för en ridskola erforderliga byggnader. För elevernas öfningar finnes der äfven en större ridplan bredvid ridhuset samt det af Lifregementets Dragon-korps begagnade exercis-fält Vidare syntes en hufvudsaklig vigt böra läggas på skolans nära belägenhet till hufvudstaden, hvarigenom allt hvad till skolans ekonomi hörer med lätthet kunde anskaffas. I alla de ämnen, som borde ingå i kursen för skolan, såsom veterinär-vetenskap, vapenföring, gymnastik, m. m. kunde der lättare och på bättre vilkor, än i en aflägsen landsort, skickliga lärare erhållas. I grannskapet af hufvudstaden kunde äfven utölvas en noggrannare kontroll öfver det sätt, hvarpå skolans lärare fullgöra sina åligganden.
Skulle den icke vinna afseende, vill jag visserligen medgifva, att Kronprinsen eller den närmaste, thronarfvingen må kunna antingen förordnas till Ordf:de i den sammansatta Interims-regeringen, eller 442 Den 18 Februari f. m. updragas, dä Knnungen är förhindrad, att regera med lians makt; men längre anser jag hvarken politiskt klokt eller i öfrigt nyttigt eller rådlig!, att successionen inom Konungahuset utsträckes under Konungens lifstid. Slutligen och dä man sednast föregående afton läst i officiella bladet, att stora vådor kunna vara förknippade med ett afslag å den Kongl. Proposni samt alt en dryg ansvarighet lägges på de representanter, sorn dertill skulle medverka, vill jag fästa upmärksamheten dervid, att äfven här i landet finnes ett s. k. precedent eller prejudikat, att utan grundlagsförändring håde Sveriges och Norges representation genom en adress updragit åt II. K. II. Kronprinsen atl. för den olyckliga händelsen af Konungens sjukdom, föra Regeringen. Man har deraf icke förmärkt några olägenheter, och då detta, såsom bekant är, äfven egt rum i England, hvars parlament likväl är särdeles ömtåligt om former, kan det väl icke vara så utomordentligt farligt äfven här i Sverige, helst om R St. genom något tillägg i grundlagen härtill bemyndigas, och hör man i detta hänseende ihågkomma, att ej heller den nuvarnle Interimsregeringen finnes med ett enda ord omnämnd i eller legaliserad af Sveriges Ileg.-F. Då en sådan adress alltid kommer att afse en bestämd, af landet känd Prins, torde tilläfventyrs deruli ligga långt mindre våda, än i stiftandet af en lag sådan som den, hvilken här blifvit föreslagen, och hvilken öfverlemnar snart sagdt åt slumpen, huru den person kan vara beskaffad, i hvars händer den interimistiska konungamakten skall komma att falla.
Det är nemi. en grundsats i vår Statsrätt, att den ena statsmaktens rättigheter icke äro beroende af de skyldigheter, den har mot den andra. Grundlagen har icke karakteren af ett aftal emellan Konung och folk. Vi hafva visserligen haft Kouungaförsäkringar, som stadgat att Konungen skulle lemna tronen under vissa förhållanden, men någon sådan finnes lyckligtvis Den 4 April e. ra. 49 lyckligtvis icke i den nuvarande. Deri ligger grunden hvarföre, på sätt Hr von Ehrenheim anmärkt, något äfventyr icke finnes i den föreslagna §m utsatt lör det åsyftade förbudets öfverträdande, och den anmärkta omständigheten gör, att ett sådant äfventyr ej heller kari med bibehållande af den Svenska statsrättens väsendtliga karakter stadgas. Jag har emellertid lärt mig att, då man stiftar en lag, måste man älven hafva garanti för att densamma efterlefves, och, der detta vilkor ej kan uppfyllas, blir lagstiftningen opraktisk. Gr. Mörner har sagt att denna garanti skulle ligga deri att rådgifvarne ieke kunde tillstyrka Konungen att mot grundlagens bud antaga en annan krona, om sådan erbjödes. Detta påstående tror jag har det felet att Konungen icke vid möjliga underhandlingar med en främmande nation om öfvertagande af dess krona, kati tvingas att ens meddela sig med sina Svenska rådgifvare. Förslagets grundfel ligger deruti att det innehåller ett förbud, rigtadt emot Konungen. Jag vet väl att grundlagarne redan innehålla ett stadgande af denna art, nemi. R. F:s 2:dra §, som säger att Konungen skall vara af den rena evangeliska läran; och ej heller innehåller någon påföljd för en öfverträdelse. Men detta exempel torde ej lörtjena efterföljd, och då jag icke finnér skäl att i grundlagen införa nya stadganden, som sakna ali praktisk betydelse, får jag anhålla om afslag å detta Betänk. Gr. Mörner: Det var då Frih. Alströmer hade ordet, som jag anmälde mig. Jag kan nemi. icke fatta hans betänkligheter, då det för honom, som lör alla, bör vara en nogsamt känd sak att Riksdagen lemnade sitt samtycke att Konungen skulle blifva Konung i Norge.
Betänkande om fangars förande och bcwakandc, 428. — med äterremist ä Stats-Utffottets Memorial, rörande förhöjning i löner för Statens penninge-löntagande Embctsoch Tjenstemän, 428. — rörande Hr. Hfwcrstcn Oonsaä Dll. von Scliiili-enlleims Memorial om dest pä Indragnings Stat satte Hfwerste L!eutenants-lön wid Kongl. Andra Gärdet, 428- rörande Stats - Utffottets ytterligare utlätande i anledning af Kongl.
Af detta chefskap för åklagaremagten anser jag ingalunda följa, att ju icke hvarje chef bör hafva samma rätt att tillse, det hans underordnade fullgöra sina skyldigheter, och att till åklagaremagiens beifran.le öfverlemna de fel, som kunna vara begångna; men dä Sverige har en hel åklagarecorps, fiscalerna, bör denna, lika som hvarje annan corps, hafva sin gemensamma förman. Ingen annan än Just.ministern synes mig kunna eller böra blifva det, i stallet för Just.cancellern, som nu är det. Ministern varder Just.canceller i samma ögonblick, som han blifver, hvad en Just.minister bör vara. Om den anmärkning, R. o. Ad. nyss gillat, kommer att föranleda ett förändradt grundlagsstadgande, föijer deraf, att Just.cancellerens befattning i detta afseende skall öfvergå till Just.ministern. Jag sager i detta afseende, emedan den åt Just.canCelieren nu jemväl leinnade befattningen, alt vara chef för Just.revisionen eller Högsta Domstolens cancelli, icke kan uppdragas åt Just.ministern. Om man icke anser Just.ministern, hvilken, då han utöfvar sin embetsmyndighet, naturligtvis gör det på Konungens vägnar, böra hafva åklagaremagten, borde denna magt ej heller tillkomma Konungen sjelf. Man skulle sålunda komma derhän, att man väl linge domare, men ingen, som lillsåge, huru de fullgjorde sina embetsåligganden. En värd ledamot har sagt, att i intet väl organiseradt laud vore åklagaremagten förenad med Just.ministerns befattning. Om orden: väl organiserade, hänföras till denne ledamots enskilda omdöme, är deremot intet att säga; men om de hänföras till sådana samhällen, som i sednare tider blifvit organiserade, skulle jag önska att få veta, uti hvilka länder åklagaremagten icke utöfvas af Just.ministern, åtminstone hvad domarecorpserna beträffar. Jag torde få fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att i det Rike, som med Sverige är förenadt, står åklagaremagten. under chefen för Jusf.departementet.