Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den röda Sefa en gång sjöng den visan och kom till slutet af ofvan anförda strof, märkte jag hennes inre rörelse, och blef deraf sjelf så rörd, att jag började gråta, och vi föllo snyftande i hvarandras armar och förblefvo i samma ställning nära en timme utan att säga ett ord; men tårarne strömmade ur bådas våra ögon, och vi sågo hvarandra som genom en fuktig slöja. Jag bad Sefa skrifva upp åt mig den strofen och hon skref den, icke med bläck utan med sitt eget blod; den röda autografen har jag förlorat, men stroferna ha outplånligt stannat kvar i mitt minne. Gochans man hade varit en bror till Sefas far, som också var skarprättare; han dog tidigt och Gochan tog barnet till sig. Men då också hennes man dog strax derefter, och hon sjelf flyttade till Düsseldorf, anförtrodde hon barnet åt dess farfar, som likaledes var skarprättare och bodde i Westfalen. Här lefde nu Sefa i skarprättarhuset ända till sitt fjortonde är, då hennes farfar dog och Gochan åter tog till sig det nu alldeles huldlösa barnet. Som följd af sin illegitima börd hade Sefa fört ett ensamt lif från barndomen ända in i jungfruåren — ty på skarprättargården hos farfadern var hon naturligtvis också afspärrad från allt sällskapligt umgänge. Deraf kom sig hennes folkskygghet; hon krympte sig som en sensitiva vid hvarje beröring med främmande menniskor. Hon försjönk ofta i hemlighetsfulla drömmar, men var för öfrigt af ett trotsigt, halsstarrigt och vildt sinnelag. Underbart! Icke heller i sina drömmar lefde hon samman med menniskor, utan endast med djur — enligt hvad hon en gång berättade mig. I sin ensamhet på skarprättargården hade hon intet annat sällskap än farfaderns gamla böcker. Han var en ordkarg man, men han hade likväl sjelf lärt henne att läsa och skrifva. Mången gång hände det, att han och hans drängar voro borta flere dagar å rad.
M:s hö'gu vägnar afiemnade tväime Dess nåd. skrifvelse!' till R St. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: I anseende dertill att riksdagen är så långt framskriden, vill jag icke yrka afseende å min vid betänk, fogade reservation, uti hvilken jag har föreslagit, ali, intilldess fastställelse kan komma att äga rum å den nya ordinarie roteringen, en nedsättning af 25 proc. eller \ borde ske uti rotefrihetsafgiften; men jag kan icke undgå alt reservationsvis anmärka, att då man till grund för uppskof med fastställande af denna rotering lagt det förhållande, att hemman icke äro berättigade att bestrida deras roteringsbesvär derigenom, ntt de lika med alla andia hemman prestera skyldigheten in natura, så synes del mig, sorn hade man bort gå ett steg längre än man gjort och, i afvaktau på verkställighet under tiden, medgifva dessa hemman en sådan lindring, hvilken varit fullkomligt både billig och rättvis samt träffat så väl knektesom båtsmanshållet. Jag anmäler detta blott reservationsvis; ty då jag känner att Stånden fattat olika beslut, så är framställningen härom alldeles ändamålslös. Gr. Horn, Claes Fredr.: Vid behandlingen af detta ämne inom de förenade Statsoch Ekon.TJtsk:n, var det min pligt att för Utsktn göra det tydligt så mycket jag förmådde, att ifrågavarande betänk, eller Utskrns tillstyrkande slår i rak motsats med hvad R. St. vid denna riksdag beslutat; men det var förgäfves. Man affordrnde mig en propos., hvarigenom detta betänk, tillkommit i den form detsamma äger. Jag anser detsamma vara grundlagsvidrigt och är glad, att R. o. Ad. kan komma i tillfälle att icke omfatta detsamma under någon synpunkt, då inbjudningen gör det möjligt för R. o. Ad. alt, ehuru, såsom jag tror, visserligen icke fullkomligen rätlsenligt komma ifrån målet, dertill utväg är leornad, derigenom att tävnne Stånd förenat sig i den åsigt, uti hvilken jag hoppas att R. o. Ad. instämmer, på det att detta ämne icke må göras till en verklig grundlagsstridig handling vid slutet af riksdagen.
Jag tror, att en nästan fullständig passivitet numera måste iakttagas, om personen vill någorlunda lefva i godt Den IS April. 231 förstånd mild de liederviirda ledamöterna, till hvilkas biträde han är utnämnd. Om således någon egentlig nytta ej längre är med detta gruudlagsbuds qvarstående förknippadt, men skadliga iuHytanden, derest Ståndet, emot min förmodan, skulle finnas benäget att sådane emottaga, ej lära kunna utestängas, torde rättigheten att, i likhet med öfrige RiksStånd, sjelfva lä välja Sekreterare ej behöfva leda till några vådliga påföljder, men väl urvägenrödja aulin till en obelåtenhet, som, i .BondeStändets egna ögon. väl icke kan annat än fortfarande synas grundad. 1 alla händelser blifver tillfälle taga förhållandet härmed i noggrann! betraktande innan ändringen definitift beslutas. Det nu anförda utgör f. n. för mig tillräcklig grund för den anhållan, att förslaget måtte af R. o. Ad. antagas till hvilande för laglikmätigt afgörande Vid nästk. riksmöte. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Jag är till största delen förekommen af den siste värde talaren. För min del medger jag, att jag aldrig röstat för den föreslagne förändring, som medgifver åt BondeStåndet att utse dess Sekreterare; men efter R. o. Ad. för sin del vid föregide riksdagar antagit densamma, sä anser jag det ej vore skäl att nu undertrycka frågan, hvarför jag ber att få förena mig med Frih. Cederström i den anhållan, alt förslaget måtte till grundlagsenlig behandling hvila till nästk. riksdag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Grin o. Landtm, yttrat, att under densamma Frih. von Paykull yrkat förkastande af det i förev.-de mein. framlagde grundlagsändringsförslag, men att deremot två andra ledamöter ansett detsamma böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, framställde H. Exc. propos. derå, att det ifrågavide förslaget skulle förkastas och, då dervid svarades många nej jemte åtskilliga ja, förklarade sig hafva funnit nej öfvervägande.
Hr v. Heijne har val trott, att uppläsningen ej kunde underlåtas; men jag får påminna honom, huruledes det hände vid förra Riksdagen, då han var ledamot af Statsoch jag af BancoUtsk:n, att till begges gemensamma behandling ankom i fråga om Götha canal från alla 4 Stånden en packe med anmärkningar, tjock som en hatt i genomskärning, och att Utsk:n, för att icke förlora flera dagar med uppläsningen deraf, vidtogo den genvägen att icke läsa det ringaste. Gr. Cronhjelm: Jag vill blott tillkännagifva, att orsaken, hvarföre jag, äfven af aktning för R. o. Ad:s tid, icke begärde votering, var den, som Frih. Ehrenborgh uttryckt, att jag anser, att om discussionen och den opinion, som derunder gjort sig gällande, kommer till Utsk:ns kännedom, skulle den mening, jag uttryckt, möjligen kunna i U(sk:n blifva considererad. Jag har haft den tanken, äfven under förutsättning af en annan, stridig med Hr v. Hartmansdorff^, nemligen, att anmärkningarna skulle af Utsk:n blifva lästa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. tillät, att med afgifvandet af de anmärkningar, hvilka åtskilliga ledamöter anmält sig vara sinnade att göra vid det framställda förslaget till lag för Banken, linge uppskjutas till nästa plenum. Bifölls. Upplästes och lades på bordet nedannämnde inkomna memorial och utlåtanden från StatsUtskottet: N:o 12. i anleda, af K. M:s Nåd. Propos. om afskrifning af en i saltpeterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån till Carl Gustafs stads gevärsfaktori; N:o i3. i frågan om eftergift af ett dana-arf till Piteå stad; N:o i4- i anledn. af arrendatorens utaf Svartsjö Kungsgård, f. d. Grosshandlaren Weners ansökning om nedsättning i arrendet; N:o i5. i anledn. af K. M:s Nåd.
Olof Waltin, På Hed er v. Ronde* Ståndets Ledam. vägnar Tetter Jernström. A. J. Wahl stj erna:». tlpplast hos samte liga Fuks-Stånden den 22 Maj. Riksens Hoglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Betänkandes i anledning af yrkad skyldighet - Den 3 2 Maji 377 het får Bruk och Qvarnar, att del* taga i vägrödning och väghållning. Riksdags. Fullmägtigen Bengt Svensson ifrän Östergöthland har, uti ett den i dennes uti. Hedervärda Bönde.Siåndet ingifvet och till Utskottets handläggning reinitteradt Memorial , under åberopande, att nyttan af allmänna vägars vidmagthållande mera till-faller Brukspatroner och agate till Qvarnar jemte större utjordar, än någon Hemmansägare, föreslagit, att alla sådana Egendomar mätte åläggas vägrödning och väg. hållning, gemensamt med Hemmanen, samt att till måttstock för denna skyldighet kunde tjena det votum de äga vid Prestval. Vid pröfningen af detta Mål och oaktadt Utskottet funnit det i Memorialet gjorda yrkande ej sakna all grund , heldst icke torde kunna nekas, att Bruk och Qvarnar, genom de talrika landtransporter, sorn till deras förmon och nytta verkställas, genom tunga och betydeliga foror s ganska mycket bidraga till Vägarnas nötning, samt försvåra deras underhållande; likväl och enär ej mindre Bruk och Qvarnar än Utjordar, genom Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den ao November 1786 samt Kongl. Brefvet den 29 October x 793 , uttryckeligen äro ifrån vägrödning frikallade, anser Utskottet sig, med åberopande af de grunder, söm uti nämnde Kongl* Förordningar finnas stadgade, ej kunna tillstyrka rubbning uti de_ rättigheter neli friheter, sorn derstädes äro ägare till Bruk, Qvarnar och Utjordar till agde och försäkrade. Hvil* 371 Den s 2 Maj. Hvilket dock till Riksens Höglofl.
Sprengtportens redaktionsförlag, så är det att förmoda, att om de andra Stånden inbjudas att deruti instämma, åtminstone något af dem skola finnas villige dertill. Skulle dock så icke ske, återstår likväl R. o. Ad:s beslut, och derom lärer visserligen den ifrågasatta komitén komma att taga kännedom. Jag är också fullt öfvertygad om att denna komité skall åt den vigtiga frågan gifva den utsträckning, som den kräfver. Men i alla fall kan det icke vara ur vägen att R. o. Ad. uttalar sin åsigt. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Ordfm, att derunder hade yrkats dels bifall till Betänk:t, dels bifall till detsamma med följande, af Frih. Sprengtporten föreslagna förändrade lydelse: »Att R. St:r måtte i underd. skrifvelse till K. M. anhålla, att K. M. täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag så val för afledande som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordoch strandegares rättigheter och skyldigheter i förhållande så väl till hvarandra som till innehafvare af vattenverk eller annan egendom, hvars rätt af en eller annan anledning må häraf vara beroende;» och dels slutligen återremiss af Betänk:t; hvarförutan Frih. Sprengtporten anhållit, att derest hans förslag skulle vinna R. o. Ad:s bifall, inbjudning måtte aflåtas till de öfriga Riks-Stånden att deri sig förena. Jlärefter framställde Hr Gr. o. Ordfm först propos. på bifall till Betänk:t oförändradt, hvartill svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på bifall till detsamma med den af Frih. Sprengtporten föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Slutligen hemställde Hr Gr. o. Ordfm, huruvida R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Riks-Stånden att förena sig i det af R. o. Ad. nu fattade beslutet; hvilket bifölls.
Finnes ej Prins, sorn efter hvad nu bestämdt ur, äger att Riks-styrelsen öfvertaga, eller är lian af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norrige derifrån hindrad, då skall en In te rimsRegering så sammansatt, som i RiksAkten, till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige upp komne konstitulionela förhållanden, är stadgadt, tillträda Riks-Slyrelsen, hvilken den äger att föra med samma makt, som Regent. Interims-Regering afträde Styrelsen, dä den af Regent kan Öfverlagas. Inträffar det fall, att Styrelsen skall af Regent eller Interims-Regering öfver tag as, fores den, till dess sådant kan ske, af Siats-Rådet med samma makt, som Regent. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader nr Riket blifver, derom varder i 91 § stadgadt. 40. Blifver Konungen så sjuk, att Han icke Regerings-ärendena vårdar, för/tålfes med Riks-Slyrelsen, sorn i föregående § bestämmes. 41. Konung vare myndig vid fyllda Aderton år. Lag samma vare för den lill Thron följ den närmast berättigade Prins. Dör Konung innan Thronföijaren denna KorisUlulions-Llskollets Memorial N:o 3. 11 och myndighet i Konungens namn, intill ålder uppnått, föres Styrelsen af Intedess Riksens Ständer sammankomma, och rims-Regering, enligt 59 §, i Konungens den Förmyndare-Styrelse, Riksens Stannamn intilldess Riksens Ständer salomander förordna, [legeringen tillträdt, slutkomma, och den Förmyndare-Styrelse Riklande sig Stals-Rådet denna Regeringssens Ständer, jemte Norriges Storthing. Form till ovilkorlig ejlet lefnad. i enlighet med Riks-Aklen, förordna, Rihs-styrelsen till träd t. § 42.
Granlåt, granlåt men ni h ar rätt, ni är inte ännu min man ... hörpå, min herre som andta är väl i stånd att säg a en lika artighet åt hundra; jag bö r tro den beskrifning man g jort mej på er, mine herrar. S T . Och den är J U L . Så här: Då älskarn första gång en Är tänd af Astrilds brand, Och ljuft sig känner fången Uti en skönhets band, Han svär med hänryck t hjerta Att aldrig blifva f ri; Hans kärlek och hans smärta Skall evig evig bli! Men snart hans älskari nna Ett prof af ömhet ger; Hvad ljufva lågor brinna Ren brinna de ej mer... Ren sk all en annan qvi nna Utaf hans flygtighet En lika dyrkan vinna... Och lika evighet. S T . Det der är inte ert alvar. J U L . Fö rlåt mej S T . med ömhet. Men ni kant ... ni bör inte frukta det. J U L . leen de och med iro ni. LASSE. Fan i affärerna, Niclas på g atan Dernere ren kommer som satan, hänger bägge kapporna på Stålarm. Svep er i kapporna, Fort utför trapporna; Han på minu ten är här. 36 S T . Ach, ska jag så hasta J U L . Förlorad j ag är! L A S S E . Och hatten sen kasta På näsan, så här. sätter hatten på Stålarm. Jag aldrig ska glömma... LASSE. Kan h errn s tå och drömma Nå, på dörrn, så der ... ser i fönstret och spr inger sedan till Stålarm, som mäst hunnit ut. Stanna, dröj för allt i verlden; Han nu trappan gick oppför. S T . Hur ska slutas denna f ärden Jo, jag tör ... vill hoppa ut genom fönstret. J U L . hindrar det. Vill ni genom fönstret klifva Ur mi tt rum på ljusa dan? Vill ni jag sk a u tskämd blifva Kring hela stan? L A S S E , som öfverlagt med sig sjelf, stillar dem. Tyst, var nu stilla bara; Det sk a h a ingen fara; Han ska narrad bli om inte han är sjelfva fan. J U L .
Lagerbjelke har sagt alt det, efter hvad Betänk, utvisar, skulle vara lätt för den gamla staden att få lånet, emedan den nya staden redan förklarat, att om den gamla staden vill åtaga sig att ensam vidkännas betalningsskyldigheten och afstå från allt anspråk på den nya staden i detta afseende, så vore äfven den nya stadens innevånare beredde att deltaga uti den äskade ansvarsförbindelsen. Jag ber att härvid få anmärka, att det är en stor skillnad emellan en dylik öfverenskommelse om sättet för återbetalningens fördelande, och utgifvaren af förbindelsen till Staten. Den gamla Stadens innevånare vilja visserligen gemensamt åtaga sig ansvaret för lånet, men derföre icke afstå ifrån att genom laga rättegång göra sina anspråk emot den nya staden gällande, då deremot den nya staden vill, genom sin vägran alt deltaga uti den gemensamma förbindelsens utfärdande, tvinga den gamla staden att afstå ifrån dessa anspråk. Då, såsom jag förut sagt, länet icke skall utlemnas emot in - Den 1 Mars f. m. teckning i serskildta egendomar, eller enskilda förbindelser af några vissa tomi-egare i staden, utan emot gemensam ansvarighet af hela den gamla .staden; så synes det mig, serdeles med den kännedom jag eger om stadens förmåga att fullgöra sina förbindelser, icke vara det minsta för Staten att äfventyra härpå. En talare har anmärkt, alt det nn vore mindre lämpligt alt bevilja en äterremiss, emedan 2 Stånd redan vidtagit denna åtgärd. För min del måste jag bekänna att jag kommit till en alldeles motsatt konklusion, ly dä skälen för äterremiss i tvänne Stånd gjort sig gällande, anser jag detta vara en ytterligare anledn. för det 3:dje Ståndet, som nu pröfvar saken, att derpå fästa annat afseende än att just derföre alsia äterremisseu. Jag fortfar i milt yrkande om äterremiss. Frih. Åkerhjelm, Carl: Det skäl, hvarpå SlatsUfsk. grundat sitt utlåt, i denna fråga, var hufvudsakligen det alt Utsk. ansåg det vara af vigt all nu församlade II. Sl:r uprälthölle den vid sisla Hiksdagen utaf 11.
Äger en menniska dessa egenskaper i sådan lycklig ställning, så äger hon, med detsamma, både Snille och Smak; och så borde det visserligen alltid vara. Men nödvändigheten af denna lycka är icke gifven endast i sjelfva snillegåfvorna, såsom sådana: derföre händer så ofta den olycka, att en menniska har dessa höga egenskaper i orätta och ojemna förhållanden; då äger hon likafullt Snille – men ingen Smak. Snillet är skaparmaktens styrka; Smaken är dess proportion. Klart är, att likasom en menniska kan äga både snille och smak, när de utomordentliga egenskaperna sammanstämma i rätta förhållanden, såsom en harmonisk naturordning; och deremot (hvilket oftare inträffar) en annan menniska äga snille utan smak, när de öfverflödande krafterna förhålla sig till hvarandra ojemnt: så kan en tredje äga en liflig känsla af det Sköna förenad i rätta förhållanden med föröfrigt vanliga, men härigenom förädlade egenskaper; och denna menniska äger då smak utan snille. Detta fall inträffar oftare, än bägge de förra. Men sådant är ingen olycka: ty derigenom uppkommer just en ”allmänhet” för de vackra konsterna, en samling af konstvänner; och det urval, som af konstnären verkställes på skapande väg, verkställes då åf konstvännen på mottagande. Dock kan äfven inträffa, – och händer särdeles i våra dagar ofta, – att ovanliga egenskaper kunna äga ett slags jemnvigt i förhållanden, som, utan att sönderfalla, äro liksom sönderfallande, eller i det skick, att somliga ligga liksom uppföre, och somliga liksom nedföre: detta är den genialiska oreda, som kallas Qvickhet, I den physiska naturen har Qvickheten sin liknelse i det Meteoriska, som med oneklig kraft uttrycker ett slags inre lagbundenhet, men likväl framträder såsom någonting nyckfullt och regellöst. Det ligger i Qvickhetens väsende, att mer vara blänkande och fladdrande, än skapande; det ligger i Smakens väsende, att de Qvickas smak ej kan vara ren, utan alltid är (mer eller mindre) bisarr. Det bör ej förvåna oss, att vi möta Qvickhet nästan öfverallt, då tvärtom Smaken – i sin fullkomliga renhet – är vida sällsyntare, och allra-sällsyntast i sin fullkomliga förening med Snillet.
Då frågan blef, hken (hvilken) torftig församl(inge)n wille intaga i det lediga rummet i 3dje classen, så anmälte Jnsp.(ector) Mosberg det gamla folket i Logölet til fattigdels undfånade, äfensom Befallnings-m(annen) Blomberg vid Djula begärte en slik förmon för blinde sängliggande hustru i Löskebol, och hwarvid också enkorne i Karlsudden och Mog(e)torp komme i öferwägande. Efter erhollen försäkran, att det årl.(iga) mjölförrådet skulle räcka till, om antalet i 2dra och 3dje classerna ökades med 2 personer i hwardera, stannade församl(ingen) i följande beslut: hust(ru) Karin Månsd(otte)r i Logölet, 84 år gl. (gammal), och Enk.(an) Maja Gustafsd(otte)r i Karsudden, efven 84 år gl. (gammal), intagas i 2dra fattigclassen. Mannen Carl Ersson i Logölet, 81 år gl. (gammal), får det lediga rummet i 3dje classen. Enk.(an) Anna Anders-d(otte)r i Mogtorp, 67 år gl. (gammal), och blinde hustr.un) Anna Måns-d(otte)r i Löskebol, 75 år gl. (gammal), intagas efven i 3dje classen. § 10. Ur fattigcassan fingo nedannämnde fattige pgr (penningar): ä. Brita i Oxkällan och gamle usle Lars i Myrhella, hwardera 1 Rdr, ä. Anna hos sold.(aten) Spets; gamle skomakaren Eric i Röstenskrog; sängliggande hustru Stina i Bålsnäs; gamla utfattiga folket i Grönkärr; gubben Eric i Bertilstorp; Södergrens son i Lundsbol; ä. Maja i Sörgölstug(an); utfattige husm(an) Pehr i Mauritztorp, hvardera 32 s (sk). Blinde ä.
Oaktadt dessa vexlande förhållanden har dock ingen hufvudsaklig förändring i Silfververkets bergverksrörelse förekommit, som menligt inverkat, vare sig på Kronans tionde af verket, Bergslags-intressenternas vanliga anordningar och så kallade utbyten, eller på arbetsklassens sysselsättning och förtjenst vid bergverket. Utom den i sammanhang med silfvertillverkni ogen förekommande produktionen af Bly, uppgående i medeltal för åren 1856—1860 till en qvantitet af 331 Sk TE 19 L® 17 TE metallvigt, och af Silfverglitt, uppgående likaledes till 185,73 Centner, hvilka båda produkter Bergslaget tillgodonjuter utan tiondeafgift, bedrifves äfven kalktillverkning, dels för Bergverkets behof, dels till afsalu så väl af bränd kalk som obränd kalksten. Denna rörelse drifves dock icke för Bergslagets egen räkning, utan af enskild person, emot ett årligt arrende på vissa år. Arbetspersonalen utgör: öfver 18 år 249 mankön och 24 qvinkön, under 18 år 57 mankön; Summa 306 mankön, 24 qvinkön; förutom Tjenstemän och Betjente, hvilka utgöra 13 personer. Den af enskilda personer och bolag idkade bergverksrörelsen är för denna period af mindre betydenhet. Endast det s. k. Trefot-grufve-bolaget har drifvit någon större brytning på silfvermalm, uti ett grufvefält med detta namn, och uppfordrat malm och berg medelst en under samma period uppförd hästvind med rullgångar och lafvebyggnader, men endast en mindre del af den vunna malmen har blifvit hos Bergslaget på försök tillgodogjord och lemnat 6 lödiga marker silfver, som dock, i anseende till malmens ringa silfver hult, icke ersatt kostnaden. Af öfriga privata grufveförsök har blott ett, nemligen en Silfvermalm s-skärpning vid Gudmundstorpet, tillhörig Gränsjö Grufvebolag, under år 1860 varit något arbetadt, dock utan att ännu hafva lenmat någon lofvande fyndighet.
Då bruka ungdomsskarorna draga ut till vingårdarna, och det är arbete och skratt hela dagen, dans och skratt hela natten, och man vet icke mer hvad sömn är. Då är det ljusa lufthafvet öfver berget skönare än någonsin. Då är luften sprittande af infall, då fara glimmande ögonkast genom den såsom blixtar, då hämtar den ej värme och ljus endast från solen, utan ock från de unga Etnakvinnornas strålande ansikten. Men denna höst voro alla vingårdar förödda af phylloxeran. Inga drufplockare trängde sig fram mellan rankorna, inga långa tåg af kvinnor med fyllda korgar på hufvudet, ringlade sig fram till pressarna, och om natten var det ingen dans på de platta taken. Och denna höst låg icke mera den klara, lätta oktoberluften öfver Etnatrakterna. Utan som om den skulle vara i förbund med nöden, kom den tunga och förlamande ökenvinden öfver från Afrika och förde med sig stoft och dunst, som förmörkade hela rymden. Aldrig, så länge denna höst varade, kände man en frisk bergvind. Då blåste ständigt den olyckstunga siroccon. Någon gång kom den torr och sandfylld och så förbrännande het, att man måste stänga dörrar och fönster och hålla sig inne i sina rum för att ej försmäkta. Men oftast kom den ljum och fuktig och tryckande. Och människorna kände aldrig ro, sorgen öfvergaf dem icke hvarken natt eller dag, och bekymren hopade sig öfver dem såsom snödrifvor på de höga fjällen. Och oron kom äfven till donna Micaela, där hon alltjämt satt och vaktade hos sin gamle man, don Ferrante. Under denna höst hörde hon aldrig ett skratt, aldrig en sång. Människorna smögo förbi hvarandra, så fulla af vrede och förtviflan, att de tycktes nära att kväfvas. Och hon sade till sig själf, att de helt säkert gingo och drömde om ett uppror. Hon förstod, att de måste göra uppror. Det skulle helt visst ej hjälpa någon, men de hade intet annat medel att tillgripa. I början af hösten hade hon suttit på sin balkong och hört människorna tala på gatan. De talade alltid om nöden. Vi hafva missväxt på hvete och vin, det är kris på svafvel och oranger, allt Siciliens gula guld har slagit fel.