Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då de unionela förhållandena inom Norska pressen, så väl som inora storthinget» blifvit behandlade på ett sätt, sora understundom ådagalagt det föga värde, man i Norge fästade vid dess förening med Sverige, hade det synts motionären vara tid att de svenska folkombuden äfven bröto tystnaden, i fall de. liksom motionären, voro öfvertygade att man jemväl inom Sverge egde grundade anledningar att för ingen del prisa föreningen, sådan den af Norrmännen uppfattas, eller i minsta män hålla pä dess fortfarande bestånd. Sitt syfte hade motionären uppfyllt, om hans framställning kunde föranleda Rikets Ständer att taga föreningsförhållandena i ett närmare skärskådande, i hvilket, fall motionären gjorde sig förvissad, att Rikets Ständer skulle inse vigten och det obestridliga behofvet af en noggrann och allvarlig revision af föreningsfördraget.
Hvarje lagtima riksdags Gransknings-utskott eger att äska de i Konungens R. O. § 29. Statsråd förda protokoll, med undantag af dem, som angå ininisterieila ärenden och mom. 2. kommandomål, hvilka endast i det, som rörer kända och af utskottet uppgifna hän delser, må kunna fordras. R O. § 29. Efter tagen kännedom af förenämnde protokoll, tillkommer utskottet att afgifva mom. 2. utlåtande, ej mindre öfver anmärkningar, som inom någondera af Riksförsamlingens Kamrar tilläfventyrs blifvit emot ledamöter af Statsrådet i och för utöfningen af deras rådgifvarekall väckta, än ock öfver de anmärkningar, som Riksförsamlingens revisorer af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, kunna i deras berättelse hafva emot Konungens rådgifvare framställt. R. F. § 106. Finner utskottet härvid, att någon Statsrådets ledamot, eller någon för tillit. O. § 29. fället förordnad föredragande, elier den embetsman, som i kommandomål Konun q raom' ‘ gen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag eller till styrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar inot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 69 upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 58 § af denna Regeringsform förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall utskottet ställa den Konungens rådgifvare, mot hvilken anmärkning skett, under tilltal af Justitiaeoinbudsmannen inför riksrätt, hvaruti, för sådan händelse, i stället för Statsråd, lyra de äldste Justitieråd komma att säte taga; och förfares härvid i öfrigt, på sätt i 83 § om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves.
Dervid synes böra iakttagas, att, då någon ledighet yppas inom en tjejrstegrad med llere löner, hvaraf en eller flere å nya staten indragits, den lediga lönen först användes till fyllande af de öfriga lönerna inom samma grad, och hvad deröfver är, liksom de lönetillgångar, hvilka genom ledigblifvandet af de eljest indragne tjensterne varda disponible, användas till nya statemes successiva kompletterande, på sätt Kongl. Maj:t för hvarje tillfälle pröfvar lämpligast. Då, i följd af löneanslagens delning i fast lön och taffelpenningar eller tjenstgöringspenningar, det för några tjenstegrader skulle inträffa, att den å gamla staten anslagna lön, med derunder beräknad spanmålsföi höjning, något éfverstege den delen af löneinkomsten, sorn nya staten upptager såsom fast !öa, och detta förhållande komme att i samma mån verka till minskning i 11 blifvande pensionsbelopp å indragnings-staten, torde det, för att undanrödja det häraf möjligen uppkommande hinder mot nuvarande tjenstemäns användande i de ombildade embetsverken, böra stadgas, alt embetsoch tjenstemän , som ingå å de nya staterne med fasta löner, understigande de af dem i dessa embelsverks stater förut innehafda, icke dessmiudre skola vara bibehållna vid rättigheten till enahanda pensionsbelopp, som åtföljt de frånträdda lönerna, i händelse de framdeles från samma tjenster med pension å indragnings-staten författningsenligt varda förafskedade. Skulle Eders Kongl. Majit täckas i nåder gilla, hvad jag sålunda i underdånighet yttrat och föreslagit, hemställer jag underdånigst, alt Eders Kongl. Maj:t uti Dess till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåtande proposition örn stats-verkets tillstånd och behof, täckes tillkännagifva
Fordran hos Gravören J. E. Åkerbergs konkursmassa 9,319: 9. 349,269: 7. 8,193,923 59 Som likväl Rikets Ständer vid föregående riksdagar till försträckning åt Filial-banker .anslagittillsammans 9,000,000: — men vid 1859 årsslut häraf blifvit från Reservfonden utanordnade endast 7,102,500: — så bör skilnaden 1,897,500 — Transport R:mt | 6,296,423 59 Bih. till R. St. Transport R:mt 6,296,423 59 såsom varande af Rikets Ständer anvisad att från Reserv-fonden utgå, afräknas från dennas belopp då Reserv-fonden vid 1859 års utgång blifver 6,296,423 59 Enär förestående utredning på samma gång den utvisar Reserv-fondens belopp, den del deraf som är genast disponibel och huru öfriga till fonden hörande medel äro använda, tillika upplyser i hvad mån en ytterligare sedel-utgifning från Banken kan ega rum utan öfverskridande af det för sedelstocken bestämda maximum, och sålunda innefattar en enkel och åskådlig redogörelse för Bankens hela sedelansvarighet, hvarom meningarne under föregående riksmöten ofta varit ganska skiljaktiga, har Utskottet ansett de grunder, uppå hvilka ifrågavarande utredning blifvit uppgjord, böra för framtiden noggrannt iakttagas vid beräkningarne öfver Reserv-fondens ställning.
Fan bomma att af £Kifögälbk€onto* ret voerbflällaé. derjemte befföfweé för ben af Df roerf* flällba Sptra @tat&9teglering ett fammam räbnabt belopp af 800,000, Martill hommer bet mib ftjfa £Kif& bag till 3votcf)å!larne rnib <3Befler« bottené ^regemente gjorba anflag af embring 1600 3v:br årligen, men fymtlbet ännu icFe blifmit uttaget; od) font betfamma intill näfta SKtfö* bag fortfaranbe hommer att utgå, kräbnaö bet för 10 år nteb , 16,000. 9v:br 816,000. l)milfcn fumma, förbelab på fem år, forbrar ett årligt anflag af 163,200. Sten Då <2öt anfett Denna fumma böra betäfnaö få, att tillgång till någon oförmoDaD minDre utgift icfe Fommet att faFnaö, famt Derjemte i ntnDt tal befiämmaö, f>afnoe ^Bi bejluttt, att i od) for liKifögälb^Contoretö be< l)of intill näfta SviféDag amnifa ocl) anjlå en årlig fumma af .. 1,200,000. ©uinma @ummanim 9v:Dt 10,898,190.
Men Behr var händelsevis förargad öfver det nyss fälda yttrandet, och använde på den grund sin klubba med sådan styrka och skicklighet, att klotet träffade fröken Janson ofvan ena fotleden. Hon skrek icke; hon svimmade icke; hon tillät sig endast att långsamt neddigna i sittande ställning, hvarunder hon förskräkt betraktade den flock af yra, hjälpsamma människor, som frågade hvar det gjorde ondt. Ingen öfvertalning kunde förmå henne att resa sig. Det såg värkligen hopplöst ut. Stadens student, herr Edvard, ryggade tillbaka för en min, som i sig själf ingen min var. Befallningsman Behr bad så mycket om ursäkt: det hade ingalunda varit hans afsikt ... han hade endast ... Fru Hilleström grep händelsens trådar i sin hand genom en förtydligande vink åt Margit, som just kom ut på verandan — och då lät den förnärmade damen beveka sig. Hon gick till och med så långt i offervillighet, att hon mottog »den kära fröken Schrowes» arm. Någon annan ville hon icke ha att skaffa med. Det konstaterades snart att en obetydlig svullnad var hela olyckan. När fröken Valborg, som genast borrat sig djupt in i ett hörn af Margits bekväma soffa, riktigt vågade tro på en sådan möjlighet, vågade hon samtidigt ett diskret litet leende, i det hon sporde: »Jag får väl inte säga du eller hur?» Hon betonade ofta ett eller flera ord särskildt. »Jo, gärna.» Detta var inledningen. I videbersån, dit toddybordet blifvit inburet, kunde befallningsmannen icke låta bli att säga sin mening rent ut: att Sedegren varit tämligen obelefvad, och att det främmande sjåpet såg tusan så ohälsosamt ut. »Hvem bad henne sticka tårna i vägen! Inte jag.» Herr Edvard kände sig plötsligt helt intim och jämnårig genom att häjdlöst instämma såväl i beskyllningen som i skrattet, hvilket senare kulminerade just före andra koppen te; brickan afvisades med vänliga nickningar — studenten tog dock ett af småbröden. Det sades i allmänhet om stadens student, att han var mycket lofvande. För resten gjorde han just ingenting.
S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Herr 'Landegrens denna dag ingifne Memorial, i anledning af en utaf Herr Lindqvist gjord och till nämnde Utskott remitterad Motion, angående förändring af 3 och 3 §§. 14 Cap. Miss gerningsBalken. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets BetänkandeNto 13, i anledning af väckt Motion, om olägenheterne för+ Linköpings Stad deraf, att Lif - GrenadierRegementenas Musik - Corpser bo i Staden och ej på Rotarne, blef samma Betänkande, med de dervid gjorda anmärkningar , till nämnde Utskott återremitteradt. Vrot. XJtdr. ii, * t Jatii S. D. Beslöt Borgare - Ståndet, att de, del* inom Högloft. Ridderskapet och Adeln, dels inom Hedervärda Bonde * Ståndet, väckta och i sistnämnde Stånds Protocoll den 9 dennes omförmälde Motioner, som angå jemkning uti Ståndsprivilegierne , Rusthållsoch Roterings skyldigheterne samt jordnaturen, och undanrödjande af nuvarande olikhet i jordens beskattning, genom införande af en enda allmän, beskattnings - method , lämpad efter inkomsten, skola, jemte de inom Borgare - Ståndet gjorda tillägg och erinringar, remitteras till Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottet. S. D. Vid förnyad föredragning af det, genom!
Många af gästerna hade redan begifvit sig bort; men dansen var allt ännu liflig. Då föllo Walters ögon på Lotta och hennes vänner, som nu fingo sig en och annan dans; Lotta var ovanligt blek. En känsla af medlidande tycktes röra sig hos Walter, och synbart förlägen bjöd han upp henne till walls. Hon rodnade starkt och syntes villrådig; likväl följde hon slutligen med. Efter tvenne hvarf om salen ville Walter upphöra, men icke så Lotta, och då hon vallsade ganska bra och musiken fortfor, höllo de ut en stund. Slutligen fattade prostinnan Lotta i klädningen och ropade: "Vallsa då icke lifvet ur er begge två!" Lotta drog djupt efter andan, lade handen på det klappande hjertat och sade: "förlät, det var den sista dansen"... Lotta försvann, och när de andra flickorna, något derefter, med en kyss på prostinnans klädningsfoll, ödmjukt tackat för hedern och välfägnaden, och sedan sågo sig om efter Lotta, sades det, att Lotta ensam begifvit sig bort en stund förut. Några dagar sednare passerades eftermiddagen hos Baron Y. på Holmsjögård. Sällskapet var talrikt, och roade sig i den vackra trädgården. Omkring några krusbärsbuskar stodo fröknarna S. jemte Nora och några andra ogifta damer och pratade, under det de läto bären smaka sig. Ett stycke från dem, likväl få långt, att deras temligen högljudda prat icke kunde höras, var en kastgunga, der en yngre upplaga af båda könen var samlad. Gungan, med afdelning för två personer, var nu upptagen af Lovisa, som satt och Walter, som stod och kallade. Alltid lika intagen af sina teaterprojekter, anmärkte fröken Nora, att ingen passade bättre än dessa två till de båda älskande i Kotzebue's "Brodertvist" som nu var på förslag. Hvilken roll ämnar du välja sjelf? frågade den yngre fröken S., du må väl inte tänka bli gamla Griponia heller! Hvarföre icke det, det kommer ju blott an på, om man spelar sin roll väl, menade Nora, och gammal blir man nog genom ett och annat streck i ansigtet.
Beträffande åter de erforderliga nya adjunktsbeställningarne, så, då tillvexten i lärjungeantalet icke vid alla läroverk varit så stark och jemn, att icke en förminskning kunde antagas komma att inträda, och då erfarenheten visat, att svårigheten att få lärareplatserna besatta med personer, som aflagt föreskrifven examen, på sednare tider blifvit med hvarje år större samt det vore af synnerlig vigt för läroverkens framtid, att ej personer, som saknade erforderliga kunskaper, derstädes erhålla fast anställning, ansåge Departements-chefen, jemväl med afseende på den tillökning i lärarekrafter, som de ofvan föreslagna nya lektorsbeställningarne åsyftade att bereda, endast följande adjunktsbefattningar nu böra å stat uppföras, nemligen: Ordinarie Nya Lärjungar, lärare, adjunkter. Vid Stata-Utskottets Utlåtande N:o 66. IT Ordinarie Nya Lärjungar, lärare, adjunkter. vid Skara läroverk med Fahlu ty tt Carlskrona yy ty 234 13 2. >« Christianstads yy tt 257 13 2. ty Göteborgs M yy 559 22 2. r> Calmar ty yy 448 20 2. w Wisby yy n 206 14 1. eller tillsammans 36 adjunkter, deribland likväl inberäknade de två, som redan blifvit vid läroverken i Linköping och Örebro tillsatta. Det af Kongl. Majit nu äskade anslag är således beräknadt dels till löner åt 9 lektorer och 36 adjunkter, hvilka skulle på stat uppföras, dels till ar f v oden åt de extra lärare, sorn redan äro eller till följd af lärjungarnes stigande antal under den närmaste tiden blifva af behofvet påkallade. Vid pröfning af denna nådiga framställning har Utskottet jemväl förehaft åtskilliga inom de särskilda Riks-Stånden af enskilde motionärer väckta förslag om inrättande af högre fullständiga elementarläroverk, för hvilka förslag Utskottet här får i ett sammanhang redogöra.
Under förmälan, hurusom vid de reparationer och förändrade inredningar af verkhusen vid Tumba, hvilka under sednare åren egt rum, sig visat, att det för Bruket leder till betydlig vinst att hafva tillgång till någon person på stället, som, i egenskap af byggmästare, utöfvar daglig och stundlig tillsyn öfver såväl arbetets utförande, som arbetarne, samt då, efter hvad kändt vöre, större 20 llanko-Utskottels Memorial N:o 42. eller mindre reparationer både på byggnader och gängande verket årligen ifrågakomma oell kunde, utan omväg och tidsutdrägt, på de för Brukets fortsatta och oafbrutna drift lämpligaste tider verkställas, derest någon äf Brukets tjenstemän hade till tjensteåliggande att såsom Byggmästare uppgöra ritningar och kostnadsförslag till samt utföra alla erforderliga reparationer, förbättringar och anläggningar af byggnader och machiner, hafva Fullmäktige, enär Bruket, för närvarande, i sin Verkmästare egde en tjensteman, hvilken genom det biträde han under de sednare åren, mot särskild ersättning, der lemnat, visat sig vara byggnadskunnig, ansett sig, för vinnande af besparing i den utgift, som uppstode genom användande af Byggmästare utom Bruket eller meddelande af särskilda ersättningar för biträde i denna väg, böra föreslå, att Verkmästaren h\ F. Bladin inå, ifrån och med detta års början och så länge han leinnar allt erforderligt byggnadsbiträde vid Tumba Bruk, tilläggas ett personelt årligt arfvode af 244 R:dr 21 sk. 4 rst. Banko, hvilket belopp blifvit utfördt, för att derigenom jemna hans kontanta löne-inkomst på det hela, med deri föreslagna ^:dels tillökning, till 1,666 R:dr 32 sk. Banko, eller 2,000 R:dr R:mt årligen — en inkomst, som icke kunde anses vara för hög i betraktande af Bladins duglighet och redbarhet samt det gagn han städse beredt Bruket, med hvars fördel det måste öfverensstämma att derstädes fästa dylika personer.
Maj :ts Nådiga Instruction för Uppskattnings Committéerne innehöll tydlig föreskrift, att Committerade borde noga granska alla Cartor, Syneoch andra Boställs-handlingar, samt genom tillkallade i orten inom hvarje Compagnies district boende Embetsman, Landtmätare, samt kunnige Landtman och Nämndemän söka förskaffa alla nödiga upplysningar om hvarje Boställes beskaffenhet till Ägovälde, Jordmån, särskilta förmåner m. m. samt i följd af dessa upplysningar och med afdrag af livad som enligt ortens natur och brukningssätt erfordras till Boställets behöriga häfd, uppskatta dess behållna afkastning, utan afseende på hvad det samma nu lämnade i arrende, antingen det var bortarrenderadt på 3o år eller på annat sätt brukades. Häraf synes att grunden för denna Boställs-värdering varit enahanda med hvad vid allaLandtbruks-uppskattningariagttages. Denna princip var så mycket nödvändigare alt iagttaga, som i Skåne funnos flere Boställen, dels nyligen enskiftade, dels under enskifte, och hvilkas framtida afkastning ej kunde bedömas förr än desse kommit i fullt åtnjutande och begagnande af de dem tilldelte nya skiften. Under denna förrättning syntes förhållandet vara nog allmänt sådant, att Ryttmästares samt UnderOfficerares Boställen, hvilka som oftast varit bebodde af 52 Ben 0.0, December f. m. Indelningshafvarne, voro i vida bättre häfd än Subaltern-Boställen, som, i brist af byggnader och genom täta ombyten af innehafvare, ej kunnat af dem begagnas. Jag kan derföre ej underlåta, att begagna detta tillfälle att yttra de åsigter och den öfvertygelse jag altid ägt om olämpligheten att tilldela Boställen åt Subalternerne vid Regementerne. Nyligen har man inom detta bus hört yrkas alt desse borde, enligt Konung Carl XI:s indelningsverk, sköta sina Boställen och förena landtmanna-yrket med militaire tjenstgöringen.
De gamla minnena vakna, han blir ung på nytt för en sekund. Men ack, han orkar ej med länge, han är för gammal, han är kasserad. — Snart är den kära synen svunnen i ett moln af damm. Veteranen sänder dem en afskedsblick, kamraterna i det glada lifvet från fordom. Därpå sänker han hufvudet och börjar trögt, mycket trögt afbeta det gröna, frodiga gräset. Gande, stolte springare, gräset smakar dig bittert i denna stund. Just en sådan där kasserad nummerhäst var för detta öfverste Malcolm Langenhjelm. Trum IDUN 116 petstöten var namnet, som han sett på det gulnade dansprogrammet. Eveleen Vyse — detta namn stod skrifvet på det enda rosenröda bladet i hans gråa lefnadssaga. — De hade mötts en vinter för fyrtio år sedan, då hon vistades hos sin onkel, den brittiske envoyén i Stockholm. Lifvets morgonsol log då ännu sitt vänligaste leende öfver dem båda. Och hur kunde den väl göra annat. Världen hade ej ännu tryckt en enda rynka på Malcolms panna, sorgen hade ännu aldrig slagit sin skarpa roftand i hans hjärta. Dessa korta månader, en följd af friska skratt och klingande bjällror, af glada skämt ock sprittande dansmusik, de umgällde den unge officeraren för det lif af mödor och arbete, som förestod honom, innan han nådde målet, som ständigt varit hans lefnads dröm: öfversteepåletterna. Snart gingo också de unga tu och buro på en hemlighet, som de inbillade sig, att ingen annan hade reda på. Och en vacker dag anförtrodde Albions blåögda dotter sin moster en sak, som ovedersägligen gick ut på: han eller ingen. Härmed började det andra kapitlet i deras roman Förgäfves använde vår hjälte sin vältalighet, förgäfves bedyrade vår hjältinna, att hon skulle dö af spleen därborta bland Somersetshires dimmor. Det var ju löjligt alltihop, menade den goda mostern.
Jemte anmälan härom, hafva Revisorerne velat uttrycka det omdöme, rörande ifrågavarande tabellariska uppställning, att densamma med ordning och redighet företer de upplysningar, som deraf böra hämtas; hvadan ock nu mera tillfälle finnes, att vid hvilken tidpunkt som helst under året, undfå kännedom om icke allenast hvarje särskild låneoch creditiv-rörelses ställning, utan äfven förhållandet på det hela; hvarpå Revisorerne, genom meddelande af nedanstående utdrag utur berörde tabellariska uppställning, ansett sig böra lemna ett bevis. Bankens fordringar, jemförde med förhållandet vid 1844 års slut, uppgingo den sista Juni och den 1 November delta år till följande belopp, nemligen: Vid 1844 års slut. Den 30 nästlidne Juni. Den 1 sistlidne November. a) För räntebärande Obligationer. Riksgälds-Contorets löpande förbindelser på återstoden af Bankens fordran för lån till 1808—1809 årens krigskostnader 3,520,000 3,520,000 3,520,000 Af Armeens Accords Arnorterings-fond . 725,000 725,000 825,000 „ Skånska Hypotheks-Föreningen 50,000 b) hos Staten. På guld och silfver 417,639 463,921 469,806 På Bankens räntebärande skuldförbindelser. Den 30 nästlidn Juni. Den 1 sistlidne November. Transport Den 30 nästlidne Commerce-Collegii 2,000 Crediliv Jern-Contorets Under liden från den 30 Juni 1844 lill den 1 Juli 1845, har Belåningen af guld och silfver (se §§. 158—163 i Banko-Reglementet) förhållit sig, som följer: TNya Lån hafva blifvit utgifne på B:ko R:dr 449,364.
Jemte anmälandet af desse bestämmelser, hafva Rikets Ständer i underdånighet anhållit, alt termincrne för statsbidragens utbetalande måtte, så vidt ske kan, utsättas i de koatrakter, sorn med vederbörande afslutas, eller på annat lämpligt sätt fullmäktige i nåder meddelas; äfvensom att, derest, under arbetets fortgång, någon förändring härutinnan eger rum, fullmägtige måtte derom underrättas. Stats-Uiskoltets Memorial, IV;o 3o5. 15 § 84. Till den här i hu/vudstaden inrättade navigations-skolas underhållande och till aflöning för de vid samma skola anställde lärare, hafva Riktis Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat en summa af femtusen sexhundra riksdaler, som från 1849 åts början och intilldess de medel, hvilka genom aflidne grosshandlaren A. Rydbergs testamente anslagits för en dylik skola, blifva härtill använda, må, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, för detta auda» inål, emot framtida ersättning, utaf besagde teslamentsmedel förskottsvis disponeras och utbetalas med 2,800 rtdr årligen. § 83. För slöjdexpositioners befrämjande hafva Rikets Ständer anslagit en summa af tretusen riksdaler, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga disposition, af Riksgälds-kontoret utbetalas med 1,000 r:dr för hvart och ett af åren 1848, 1849 och 1850. 5 8<J. För att vid landtbruksmöte!! användas lil! premiers utdelning åt egare af kreatur utaf utmärkUre slag, hafva Rikets Ständer likaledes beviljat ett anslag af tretusen riksdaler att för samma tid och med samma årliga belopp, som i nästföregående § stadgas, af Kongl. Maj:t disponeras och af Riksgäldskontoret utbetalas. % 87. Sedan räntan för den å hemmanen på Öland fördelade utmark, eller den s. k.
Sädan , redelige Dannernän, war den belägenhet i hwilken en känd och älffad röst sammankallade Swensta Folket, at förena sina bemödanden, til Fäderneslandets räddning, och Ridderstapet och Adeln styndar at begära det Hederwärda Bondeståndets biträde til et sä dyrt och heligt ändamäl. Det Riks-Ständ sorn älade osi, at i dag pä detta rum förklara Den 5 Maj. 29 desi tänkesätt, känner at Swensta Adelns och Swensta Allmogens »välfärd hwilar pä samma grunder, det statkar Bondc-Ständets trefnad lika högt som sin egen, och wet at de bördor som trycka det sednare, äterfalla med ökade tyngder pä Desi egna skuldror. Lika som det Hederwärda Bonde-Ständet beklagar Ridderstapet och Adelns förluster af besia ynglingar, sorn fallne pä Slagtfältet, eller bortryckte af härjande farsoter, gömmas i den Jord, htvars stördar skulle beredas af deras flit, och mogna för at stänka staten och dem förnyade krafter: Lika som det Hederwärda Bonde-Ständet, har Ridderstapct och Adeln blifwit hemsökt af saknaden och sorgen. I Palatset och i hyddan begräter ännu mängen öm maka, mänga sörjande föräldrar, mänga »värnlösa barn, deras lcfnads lycka, deras älderdoms stöd och deras framtida beskyddare. Mätte dä Allmagten stär. ka »vär förmäga, at mildra följderne af besia allmänna och cnstildta lidanden, mä