Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä dea wigtiga punkten akt bewilja sjelfum Summan ändä ä« tcrstär, kan man ju dröja dermed sä länge man behagar, till och med ända till dagen förut innan man will att Riksdagen skall sluta, och derunder bereda sig sä läng tid man önskar till andre angelägne ärcnders afstutande. Om grundcrne förut "äro gifne, dä gär det an, ty dä är allt sä utarbcladt att Summans fördelande blott äkerstär Annorlunda blir fbrhällan dct dä grundcrne och Summan pä en gäng skola bestämmas, dä behöfwcr Riksdagen wara ännu en längre tid derefter. Befaras äter akt Konungen sedan deste grunder, som jag nästan allmänt hört gillas, worc stadgade, skulle, med stöd af 109 Z Regerings - formen och sedan ben 11 Nowember inföll, Riksens Ständer Stskilja, blir följden deraf ingalunda swärare än att den gamla Bewillnings - Summan till nästa Riksdag fortfar, men Winsten blcfwe kanske, att den utgick pä billigare och rigtigare grunder. Äfwentyrligare wore kanske, om enligt samma §, Bewillnings - Summans belopp wore bestämdt, men ej de sördelningsgrunder, med hwilka man nu önstar dröja, ty dä skedde denna fördelning efter förra Bewillningsförordningcn, och om det wore lyckligt, deröfwer wä. gar jag ej fälla ett omdöme. Jag 4060 Den 10 October. Jag skulle sälcdes anse, akt om de nu ifrägawarandr grunder för ben blifwande Bcwlllningen, befinnas goda och billiga, hwarbfwcr jag ej anser mig nog skicklia att döma, och hwilket jag till mera sakkunnige bfivcrlemnar, anser jag dock ingen wäda deri om de nu antagas. Herr kotkliek, 0-1 kreäric, anförde skriftcligen till Protocollet följande:
Jag instämmer helt och hållet i hvad Hr v. Troi! anfört, just på den grund jag förut nämnt, att en hypoteksförening eller association ej kan blifva belåten med en obetydlig summa, utan, (orätt vara betjenad, mäste erhålla större crediliv. Den af Gr. Cronhjelm föreslagna redaction upplästes ånyo, likväl med uteslutande af det sista mom. fr. o. m. orden: samt att, t. o. m. ordet: tillhöra. Hr Cederschjöld: Om jag ej missminner mig, har R. o. Ad. nyss förut vägrat privatbanker rättighet till cassacreditiv, nemi. vid pröfningen af ingressen till 2i:sta punkten, och då måtte de här ej kunna upptagas bland dem, som kunna få cassucreditiv. Gr. Cronhjelm: Jag får fasta den siste talarens uppmärksamhet derpå, att här endast talas om privatbanker, som i större scala befatta sig med belåning af spannmål; och sådana banker äro, enligt beslutet öfver ingressen af förevar. 2i:sta punkt, berättigade att erhålla cassacreditiv. Uppå derefter framställd propos. bifölls Gr. Cronhjelms redactionsförslag, sådant det sednast blifvit uppläst. Hr Nordenanckar: Jag tager mig friheten hemställa, huruvida icke 11. o. Ad. skulle anse nödigt att här göra det tillägg, som jag i min emot detta betänk, gjorda reservation pag. 21 föreslagit, att nemi. medlen icke prenumerationsvis må pätingas, och att de till en eller annan låneväg utassignerade medel, då gifna föreskrifter blifvit iakttagna, ej må från en rörelse återfordras för att till annan öfverflyttas. Jag föreställer mig nemi., att det vore möjligt, att medlen det ena äret öfverlemnades åt hypotheksföreningar, och att det följande året spannniålsassociationer uppstode samt, till följd af det dem medgifna prerogativ, yrkade, att dessa medel borde, för att af dem begagnas, återtagas frän hypotheksföreningarna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å det af Hr Nordenanckar föreslagna tillägg.
Desi pligt fordra, at ej cftergifwa; men hwartil erforderlige Medel ej finge saknas, utan at ändamälet för redan gjorde upoffringar förfelades, och Riket, samt desi Flottor och Armeer blottstäldcs för oberäknelige olyckshändelser: samt at säledes et oafbrutit fortfarande förskott af aldraminst lika penninge-summa i weckan, som Riksens Ständer hittils lätit genom Banquen utbetala, wore alldeles oumbärligt; och Kongl. Majit, som ä ena sidan insäg omö eligheten, at med den skyndsamhet behofwen fordra, annorlunda än af Banquen erhälla desie förffott, ä den andra intet högre önskade, än at sädane utwägar mätte »vidtagas, som, dä de befrämja det angelägna Banco-Werkets orubbade och »varaktiga beständ, icke »nedtaga de tilgängar, so»»» för Stats-Werket äro oumbärlige: ar denna Nädiga framställning af de respective Ständen, genom Protocolls-Utdrag under den L7 dennes, dels med och dels utan ätföljande decision uti en och annan omständighet, tilBanco°Utffottet öfrverleinnad, at inom föreffrefwen tid desi utlätande afgifwa: hururvida de af Banquen, til Rikets uprättbällande, ihwarjewecka förffottswis utgående biträden, än widare, oH 866 Ven 81 IuM. intill desi Riksens Ständer derom annorlunda förordna, mä kunna fortsättas? och dernäst i hwad mohn de af Kongl. Maj:t för samma biträden föreflagne hypotheker kunna til BanquenS säkerhet anses tjenande samt för ändamälet blifwa tillräckelige? Til följe deraf fann Högloft. Baneo-Utssotset sig jemwäl nu, i likstämmighet med desi förut afgifne wördsamma yttranden, böra förklara, at, dä
Det säges val ännu att Corruptionen i England är bragt i Systems, och att striden emellan Ministéren och Oppositionen har till grund begäret efter Embeten, inflytelse och inkomster. Jag kan ej tro det. Väl begriper jag att under en constnutionel Stats första barndomstider, corrumperande medel kunna och äfven måste användas; ty der rättighet till medverkande finnes) men förstånd och insigt saknas, och våld ej får nyttjas, kunna, för att sätta krafterne i verksamhet, inga andra än dylika lockande medel begagnas. Mert de upphöra att blifva behöfliga och att vara användbara, när förståndet och insigterna blifva allmänna, när ögonen blifva klarseende, när den inifrån manande kraften och ädelheten hunnit utbilda sig. Jag bedyrar att jag i Friherre Anckarsvärds Memuiia! icke funnit annat än hvad hvarje om 220 Den 8 December. sitt Fäderneslands interesse kunnig , och för dess väl nitälskande Man, skulle kunna tillåta sig att i tal eller skrift yttra» Rätt ofta begär Oppositionen i Brittiska Parlamentet upplysningar till bedömmande af Statens Politiska förhållande. Förklara Ministrarne att tystnaden ännu icke får, brytas, så upphör ali vidare efterfrågan. Men så snart omständigheterna det tillåta, meddelas de önskade upplysningarne. -— Verkan deraf är alltid förmånlig; ty det tillfredsställda förståndet föder lugn och förtroende. Med ledsnad har jag f!?re gånger hört huru det onda, hyaraf man lider, sky lies påfordra Ständers misstag. Jag har ej deltagit i det Riksmöte, sorn grundläde Fäderneslandets nuvarande skick. Jag ogillade inom mig flere af de åtgärder, som då vidtogos, och jag har sedermera olver ett och annat af dem offentligen yttrat mig, ehuru städse med den skonsamhet, hvarmed alltid det förflutna bör bedommas, och sorn fordra? för att ej sammanblanda personer med saker. Jag mins en stor Mans ord, att i Politik ej får finnas hvarken vänskap eller hat. Men änskönt misstag i idéer och planer, hos Ständer kunna hafva ägt rum, tillhör det icke en uppmärksam Styrelse att minska och förebygga deras menliga veikan?
Vid detta förhållande får Utskottet hemställa: angående Blad, Marjlandsoch andra stag, att, i afseende å införselstullen, Preste-Ståndet, samt, med hänsigt till den föreslagna tullfriheten vid utförsel, Ridderskapet och Adeln ville,.med. frånträdande af deras egna, instämma i de tre andra Stånden* beslut i dessa delar; angående Cigarrer, att Ridderskapet och Adeln behagade, lika med de tre andra Stånden, biträda Utskottets förslag; angående Stjelkar, dervid skiljagtighet Stånden emellan eger rum endast i afseende å utförsels-bestämmelsen, att Ridderskapet ocb Adeln ville instämma i de öfriga Ståndens beslut om utförsels-afgiftens upphörande; samt angående alla de öfriga rubrikerna, ått Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ville afstå från deras åsigt om gällande taxas bibehållande och med Presteoch Bonde-Stånden godkänna Utskottets förslag; men, såvida dessa inbjudningar lemnäs utan afseende, komma följande voteringar att ega rum: 119:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, alt införselstullen å Tobaksblad, Marjlandsoch andra s/agj, skall utgöra 8 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Yinner nej, kommer nu gällande infövselstull, 6 sk. skålpundet, att bibehållas. Detri Urlin g i - Utskottets Blmwrial, N:o 30. 31 12Cko. Den, som anser, att TobaksbladMaryland?- och andra slag, böra, på sätt Utskottet hemställt, få afgiftsfritt utföras, rostar ja; den, det cj vill, röstar nej. Vinner nej, bibehålies derå nuvarande utförselstull 2 r:st. skålpundet. 121:o Den, som godkänner Utskottets förslag, att införselstullen å Cigarrer bör höjas till 1 frdr 6 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej.
Han öppnade sin lilla hand för att kasta en blick på den talisman, som för h o n o m skulle öppna dörren till detta paradis. Där låg den, glimrande i ljusskenet i kapp m e d barnets ögon. Tyvärr beskådades den af ännu ett annat lystet ögonpar. En stor grof slyngel lutade sig öfver barnet och — så var den lilla handen t o m! Stackars Jerry! Förtviflad stödde han sig ett ögonblick mot fönsterposten, under det tårarne strömmade och snyftningar skakade den lilla kroppen. Småningom lugnade han sig och öfverlämnade sig, ehuru ovetande, åt den annalkande döden. Allt h o p p var ute. Intet återstod h o n o m. Troligen förstod han det e j, utan instinkten ledde hans steg tillbaka till den mörka, kalla källare, han kallade sitt h e m, liksom ett vildt djur, så- radt till d ö d s, söker sitt läger. Därinne var så kallt, så mörkt. H a n lade sig stilla ned m e d den lilla hundvalpen bredvid sig. Det var så hemskt, så mörkt, att han förfärad satte händerna för ögonen för att slippa se de rysliga skepnader, som dansade omkring h o n o m, Med a. E n sak s o m harmlig är För mångens ty sta h o p p. Den ej till frihet bär, Men hindrar hvarje l o p p. r B. Med de b o j o r du min A n n a Binder mig, jag fängslad är. A c k, jag ville evigt stanna I en öken, o m jag där V i d din sida, hulda flicka, Finge d r ö m m a bort min dag Och från dina läppar dricka K y s s e n s rusande behag. Så i kärleks ljufva yra K v a d jag — och ett svar så nätt Skref hon just i verser fyra På en liten söt biljett. ej finnas ens ett grand, jag vill minnas, bara sand. Om du lägger till mitt andra Blott ett litet, litet e, Så på det nu m e d hvarandra K a n vår ökenresa ske. Strumpor, ^röjor, l^alsonger. Ecks. Vokalförändri ngsgåta. Charadgåta.
Dessa farhågor kunna visserligen besvaras med hån eller bemötas med den likgiltighet som tänker: ”kommer dag, kommer råd;” men erfarenheten har ett annat språk, och för detta får fosterlandsvännen icke tillsluta sina öron. 2:o Den förändring af Handels-ordningens 25 som, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sista riksdagen fattade beslut, skett genom Kongl. Kungörelse den 7:de Februari 1852; saknar icke sammanhang med här ofvan närmast framställda frågor, och torde derföre här böra förekomma. Nämnde Kongl. Kungörelse innefattar, att rättighet till idkande af handel på landet skall bero af landshöfdingens pröfning. Den förut gällande grundsatsen, att ett lofligt förvärf stod en hvar fritt, att efter egen urskillning försöka, hvar honom bäst syntes, är således upphäfd och dermed jemväl principen af den såkallade närings-friheten väsendtligen förnärmad samt vägen öppnad för ptt tillbakagående till föråldrade åsigter om näringslifvets rätta natur och behof. Anledning till detta förfarande har visserligen förefunnits i Ständernas framställning; men deras åsigter i dessa frågor skulle lika litet tillåtit näringsfriheten att någonsin erkännas, som de medgifva, att den ostörd får visa sina välgörande verkningar. Den högsinta uppfattning af den enskildes rätt och samhällets verkliga fördel, som genomgår författningarna af 1846, förstod att göra sig gällande, oaktadt allt det motstånd, som då förefanns; och ett rådslag, som i sjelfva verket hvilar på en motsatt uppfattning i förenämnda hänseende, synes särdeles lämpa sig, för att ådagalägga, att utvecklingen äfven i detta fall befinner sig på återtåg. Upplysande i samma afseende, om ock icke i lika mån, är jemväl det förhållande, att af gifter för vinnande af burskap å handtverk; blifvit förhöjde, såsom t. ex. genom Kongl. Maj:ts Resolution den 15 Augusti 1851, i Kalmar.
N:o 14. ”gälla äfven för Säteri-, Rå-och Rörs-samt ■”alla slags Frälsehemman5 hvad Säteri an”går, utan ändring af hvad allmänna Laggen, vid frågor om klyfning af sådana ”Hemman yjd arfstägt eller hörd, innehål”ler; och att, hvad i 2 Cap. af nämnda ”Nådiga Förordning är föreskrifvet i afseende på Frälseoch Krono-Skatte-hem”man, äfven må blifva gällande för Säteri-, ”Rå- och Rörs-: samt Insockne Frälsehem"man, endast med den skillnad, att af ”Hemmanens jordrymd till och med en ”femtedel må afsöndras, samt att de hit”tills från sådana Hemman skedda jord”afsöndringar, hvilka ej strida emot förra ”Författningar, icke må derigenom rubbas.’' ”1 sammanhang härmed har Kongl, ”Maj:t äfven velat Rikets Ständer meddela , ”att Kongl. Majrt funnit den i äldre Författningar stadgade skyldighet för Inne”hafvare af Säterier, att, vid äfventyr af ■''Säteri-frihetens indragning, vid Säterier ”underhålla så kallade Säteri-byggnader, ”nu mera vara utan ändamål och icke stå ”tillsammans hvarken med den i senare ”tider lemnade tillåtelsen för alla medbor”gare-classer alt sådana Hemman besitta, ”eljer med en skälig frihet för en hvar i ”begagnandet af dess egendom, så sorn han ”fqr sig bäst och nyttigast finnér ^ hyarfqfg Lags. Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. bl.o l.j.. j ”ock Kongl. Maj:t anser sig böra till Rikets ”Ständer hemställa, om icke föreskrifterna i ”detta ämne, hvilka väl i sjelfva verket till ”större delen redan upphört, men likväl, till ”olägenhet för enskilde, af vederbörande ”kunna göras gällande, må förklaras böra till ”ali kraft och verkan upphöra. — Kongl. ”Maj:t förblifver Rikets Ständer med all ”Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. carl johan.
Så obekant, som jag erkänner mig vara med Bankens förvaltning, vägar jag väl icke ingå i någon strid med de Hrr, som yttrat sig i frågan; men jag tillåter mig dock fästa uppmärksamheten derå, det den allmänna opinionen är, att Bankens förvaltning verkligen är i behof af nå gon förenkling. Det är nemi. en känd sak, att för detta ändamål nu åtgår 240,000 r:dr, således nära en tredjedel af hvad Banken har i årlig vinst, äfvensom det är lika kändt, att i detta verk finnes ett öfver mättan stort antal tjenstemän. Vid sådant förhållande skulle jag tro del icke vara ur vägen, om någon summa utsattes såsom prtemium för den, som mäktade framkomma med ett förslag, som kunde anses uppfylla det åsyftade ändamålet, nemi. förenkling af Bankens förvaltning och inskränkning i kostnaderne derföre. Jag vill visserligen fullkomligt instämma med Hrr von Hartmansdorff och Nordenanckar deruti, att afslå framställningen om en comité', som skulle kosta 7,000 r:dr, och om hvars arbete raan ej kunde vara förvis ad att det blefve ändamåls ■ ° enligt; men jag ber alt Hrrme mätte göra afseende på Hr Åkermans reservation, deruti han löreshir, att eli prtemium af 4,000 r:dr b:co skulle utsättas för den, som inom 1845 års slut framkommer med ett förslag uti ifråga var. hänseende, såvida nemi. detsamma af Rikets näst sammanträdande Ständer godkännes. Någon förlust kan häraf för Banken icke uppkomma; enär denna summa af 4,000 blott kommer att utbetalas om någon framlägger ett tjenligt förslag, i hvilken händelse en vida störte summa för Banken skulle besparas, hvaremot om någon ej gör sig förtjent af det utsatta prtemium, delta ie.keo kommer att utbetalas. Jag anhåller således om propos. å Hr Åkermans förslag, såvida R. o. Ad. icke hellre skulle vilja återremittera betänk. Frih. Cederström, Jacob: Lika med dem, som yttrat sig emot Utsk:s förslag, bestrider äfven jag bifall till detsamma.
När man så förfar, händer det ofta, att man på sidan af en hög och vacker idé kan få ganska rätt i småsaker, men man hinner icke på detta sätt det stora mål, hvartill man sträfvar. Hvad man i denna fråga först och främst bör afse, är den anda, som uppenbarar sig inom en armé, den må nu - vara stående eller konskriberad. Ar denna anda icke sannt fosterländsk, är den icke sådan, att man vid fäderneslandets fara kan trygga sig dervid, då är arméen, så väl den stående som beväringen, klen och ynklig samt föga alt lita på, om än den är aldrig så talrik och väl organiserad. Den inflytelse, som legningsrällcn utöfvar på nationalandan, anser jag vara ganska menlig. I våra dagar börjar den s. k. stora hopen alt med klarare blick än tillförene skåda in i en mängd förhållanden och är i stånd att klokt och riktigt bedöma vida klyftigare saker än denna. Man inser nog, att legorätten endast gagnar en mindre del af nationen, och vår allmoge, åtminstone den yngre delen deraf, hvars sinne är mera ömtåligt för oförrätt och förtryck, har icke underlåtit att gifva sitt missnöje deremot tillkänna. Man har påstått, att beväringskyldigheten är förhatlig för allmogen, men jag bestrider detta påståendes allmängiltighet. I den 54 Den 4 Januari f. m; ort, der jag är bosatt, har jag fannit allmogens söner med glädje tåga till exercisplatsen. Oftast råder bland denna ungdom vid dessa tillfällen en serdeles munterhet, och något tvång eller någon skrämsel förspörjes sällan-. Jag förklarar ännu en gång, att jag, lika med Frih. Raab, anser legorätten böra uphöra. Jag anser denna rätt vara ett slags privilegium för den mera bemedlade samhällsklassen, och om man än aldrig så ofta uprepar, att lagen tillerkänner den fattige lika rätt att lega som den rike, står dock det verkliga förhållandet qvar och visar den fattige vara urslåndsatt att utöfva denna rättighet just derföre att han är fat tig. Således existerar icke legorätten de facto för honom.
Man vet också ganska väl, att derigenom, att revisionsförrättningarna äro så långt aflägse frände år, för hvilka revision sker, en tillförlitlig controll måste saknas deröfver, att de betydliga öfverskott, som utöfver de påräknade inkomsterna årligen inflyta, i rättan tid komma Riksg.cont. eller Statsverket tillgodo; i anledning hvaraf ett obehörigt vångel med dessa medel kan misstänkas. Jag skulle tro, att då Riksg.cont. så ofta, för att fylla statsverkets behof, måste upptaga lån, det vore väl, om Cont. hade att tillgå öfverskotten å tullmedlen till förstärkning af sin cassa och derigenom kunde undvika att låna, samt således bespara ej ringa ränteförluster. Jag yrkar återremiss och att StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande ej blott mina nu gjorda anmärkningar, utan äfven 1823 års Ständers beslut i ämnet. Såsom utlåt, nu är uppstäldt, innefattar det intet slags utredning af ämnet. Ilr Stuart, Carl Gust., uppläste följande: Det nu vid 3:dje riksdagen framställda förslaget, att alla de afgifter, R. St. såsom bevillning sig åtagit, måtte till Riksg.cont. ingå, synes i samma mån, som detsammas antagande skulle komma att medföra större fördelar för det allmänna, vinna mindre framgång. Vid 1823 års riksdag, då Riksg.cont. ännu ägde ett obegränsadt creditiv på Banken, och då det följakteligen icke var af någon synnerlig vigt för Cont., om detsamma förr eller sednare erhöll de till dess utgifter anvisade tillgångar, beslöto R. St., att tullmedlen skulle till Riksg.cont. inlefvereras, hvilket beslut dock, enligt hvad Constit.Utsk. vid sistförfluten riksdag anmärkt, icke blef till verkställighet befordradt. Den om dessa samt alla öfriga bevillningsmedels ingående till Riksg.cont. vid nyssnämnde riksdag väckta motion understöddes väl af dåvar. StatsTJtskrs Riksg.-afdelning, men afstyrktes uti Utskrs häröfver afgifna och af R.
Öfver dem föres särskild redo och räkning och det sednare, reserveller krigsförrådet, bibehålles alltid uti vederbörl. skick, så att det icke förstöres genom lid och mal, i hvilket afseende krigs-colhm frän detsamma i mån af behof uttager persedlar för att användas vid armeen och ersätter förrådet med nya persedlar af samma slag och beskaffenhet, hvarigenom detsamma alltid bibehålles uti dugligt och ordnadt skick. Men som anslaget för denna krigs-collegii afd. redan länge varit otillräckligt till fyllande af de dagliga behofven, har krigscolhm hvarje år måst tillgripa det allmänna förrådets behållningar, så att i detta ögonblick en högst obetydlig qvantitet persedlar återstår och således är det för krigs-colhm omöjligt, att i framtiden bestrida ile årliga utgifterna för detta depart. Detta förhållande har krigs-colhm hvarje år anmält hos K. M. och äfven för denna riksdag. Hehofvet för denna afd. uppgår till 403,000 r:dr, men K. M. har icke funnit godt begära mera än 426,666 r:dr 32 sk., som det hitintills varit. Vid krigs-collegii beräkningar, som slutat dermed, att anslaget för afd:n borde ökas till 463,000 r:dr, har likväl blifvit afräknad den besparing, som uppkommit vid Lif-gardets till häst beklädnad. Således är denna besparing, utgörande 10,000 r:dr, hvilka Stats-Utsk. nu föreslår att afdragas, redan iakttagen uti krigs-collegii kalkyler, och om en ytterligare nedsättning med dessa 10,000 r:dr komme att äga rum, 12 * 180 Den 11 Mars e. m. skulle denna summa 2:ne gånger afdragas. Dessutom har StalsUtsk. afdragit för alla 3 åren desse 10,000 r:dr, ehuru Stats-Utsk. sjelft likväl uppgifvit, att för innevar. år, som är det första af den nya Statsregleringen, behofvet för Lif-gardet till häst är oförändradt bibehållet efter gamla regleringen. Då R.
Tverlom anser jag af högsta vigt, alt R. o. Ad. godkänner den principen, och det är af sådan anledn. jag an - Den aj Maj c. m. 333 håller om återrerniss, på det R. o. Ad. inå komma i tillfälle att uttala en sådan opinion. Hr von Troil, Emil: De särskilda fördelarna af decimal-systemets införande hafva här blifvit med särdeles fullständighet utredda, ehuru delta Stånd icke synes hafva haft synnerligt behof deraf, sedan fiågan vid 2:ne föregående riksdagar blifvit med utförlighet behandlad och tiotcdssysternet vid sislförflulna riksdagen af R. o. Ad. antaget. För mig, som bevistat dessa riksdagar, är frågan således icke heller någon nyhet, desto mindre sorn jag både vid 1828 års liksd ig, då motion derom väckles af Hr Gustaf Hjerta, och vid sista riksdagen, då Ur Lefren bragte saken å hane, fann in ig höra understödja förslaget; och till utgången af den förpost-affär inom BancoUlsk., der Hr Lefren tillkämpade sitt förslag segern, bidrog äfven jag, på sätt som den i ledet stridande soldaten kan bidraga de 1 till. Jag har dock icke föl bisett de olägenheter, som decimal-systemet äger, jemte sina obestridligt stora fördelar.
Ofta kan ett Som-, JDm 24 Martil, f. m. 3! 3 inardagsverke vara svarande emot 3 Vinterdagsverkcn, och hellst dä ett Sommarskall ej tjenar ti!! annan nytta, än, dådet lyckas väl, jnan kunnat drifva Vargarne till sina grannar för att äfven beskatta dem , i stället lör att uiödas och utrotas , få behålla lil vet, och till ett annat år mångdubbelt törökas. Sedan jag igenom denna jemförelse tror nrig tydeligen bevist orimligheten af den fqreslagne föräpdringen, återstår för mig att anmärka något om de lämplige anstalter, Utskottet tror sig känna , jemte Spckneskall , vara tjenlige till Odjurens utödande och utrotande. Jag tror att hvar och en anstalt i sin mohn medverkar tid Odjurens förminskande, men sorn jag intet kan upptäcka något enda, sorn på grundade skäl och anledningar kan anses svarande emot Vinterskall och Jagt-platser; så tror jag det vara en ofelbar skyldighet att så i detta, sorn annat, iakttaga att ej föreslå förändring i Lagar och Författningar förr än man kan uppte något bättre att sätta i stället. Slutebgen får jag nämna att jag gjort försök med alla kända anstallter till Odjurens förminskande, men intet funnit något närmare till Vintern skall bidraga, än Varggårdar; men förklarar % att om sådana icke allmänt anläggas, så gör2 da icke eller i det hela önskad verkan. Att utö.t da och utrota Odjuren, som Utskottet säger , tror jag vara alldeles omöjeligt, så vida de årligen nedkomma från fjällen och de större Skogarne, yngla och kringsprida sig åt Slättbygden. Ofta hör man sägas, som skäl till Odjurens, 3 14 Den 2 4 Martii, /. m. förökande, att JägeriBetjeningen ej fullgör sina skyldigheter. Dertill fordras ju nödige anstalter och att de blifva försedde med nödige föreskrifter; då en Öfverjägmästare skall antagas, heter det, han skall examineras ; men hvaretter skall den examen göras, då ingen förskrift eller Reglemente för hans yrke är att tillgå?