Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under 1851 års embetsresa hade jag anmärkt, att för samma års vinterting med Lysings och Göstrings härader domböckerne varit i så måtto ofullständiga, som §§ 147—149 i Göstrings och §§ 218—228 i Lysings Häradsrätts dombok befunnits ouppsatta, och icke någondera af domböckerna behörigen afslutad; och sedan den tillförordnade Domhafvande, som nämnde ting förrättat, väl åtagit sig att dessa brister afhjelpa och med betyg deröfver inom viss tid inkomma, men oaktadt skedd påminnelse ej fullgjort samma åtagande, samt jag derför mot honom förordnat åtal, hvilket inför Kongl. Göta Hofrätt blifvit utfördt; så har utslag derstädes i detta ämne fallit den 20 Juni 1853, hvarigenom, efter det betyg öfver bristernes afhjelpande i domböckerna, enligt Kongl. Hofrättens föreläggande, inkommit, förklaras, att med afseende å detta betyg, något utlåtande härom nu mera icke erfordrades; men att beträffande underlåtenheten att i behörig tid uppsätta och afsluta domböckerna, Kongl. Hofrätten, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömde tillf. Domhafvanden att för den försummelse och vårdslöshet i dornare-embefets utöfning, han i detta hänseende låtit komma sig till last, böta Atta R:dr 16 sk. banco; och bar ändring i detta utslag icke blifvit sökt. Hos Kongl. Göta Artilleriregementes Krigsrätt hade den 24 Juli 1850 Artilleristen Anders Olofsson
Bland dem, som följde honom, war Arwidsson, Sonen i Örnskog, som han kallade sig, en oförsonlig Rysshatare, som endast med möda undkommit Ryssarnas förföljelser äfwen utrikes. Jag såg mig om efter Carlén och frågade alla bekanta, om de icke sett honom. Man swarade att han just nu kom med hela den yngre delen af stadens manskap, som han samlat och bewäpnat. Wi förnummo en sång, som den wäldiga ynglingaskaran uppstämde, då den, i täta leder, tågade öfwer torget. Orden till densamma hade Carlén författat, och boktryckaren Thomson hade midtunder striden låtit trycka och utdela dem. Den herrliga melodien war densamma, som under namn Marseillerhymnen fordom eldade Frankrikes ungdom till de odödliga striderna för frihet och ära: Stridssång. Framåt – att följa denna stämma, Som GUD i swenska hjertan wäckt! Framåt till fejd, den makt att hämma, Som mot all frihet dolken sträckt! Ej wackle wi bland röda morden, Ty fram går strid med mannamod: De fallne bröders spillda blod Om hämd anropar oss ur jorden. Wi segra eller dö – Wår död är lif ändå: Med rosor skall den swenska mö Till wåra grafwar gå. Se, bröder! Denna wilda skara Till nya offer redo står; Den kan ej spenabarnet spara Och ej förstå en moders tår. Skall Muskoviten längre kryssa Kring gamla Manhems fria strand, Och i wårt eget fosterland Barbaren wåra tärnor kyssa? Wi segra eller dö – Wår död är lif ändå: Med rosor skall den swenska mö Till wåra grafwar gå. Den man ej blekna kan af häpnad, Som fäder haft i Narvas slag. Hwar arm är stark, till frihet wäpnad – Det gryr till hämdens swurna dag. Oss jord och himlar samfäldt mana Att wåldets hydra göra stum: Ej köpta själar finna rum Kring Sweas blåa lejonfana. Wi segra eller dö – Wår död är lif ändå: Med rosor skall den swenska mö Till wåra grafwar gå. Till fejd då upp, i Sweas söner, Att sista striden kämpa ut!
För åstadkommande af större enstämmighet föreslås följande tillägg vid slutet af §:n: äfvensom mindre socknar kunna sammanslås. Vid § 71 föreslås: att nu gällande föreskrifter till besvärs anförande må bibehållas Vid § 76 föreslås den ändring i l:sta momentet: att till den upptagna kostnaden anslås första gången högst sex och sedan livart år högst tre procent af länets bevillnings-summa » llti denna reservation, i hvad den rörer §§ 29 31 och 76, hafva E. M Falk från Skaraborgs och Ni/s Olsson från Malmöhus län instämt; samt 16:o af Johan Bergström från Kopparbergs län: »Emot 71 §, för hvars utbytande jag yrkar införandet af 73 § uti Kommilterades Betänkande. Att ett tillägg lill 4 § uti Instruktion för Taxerings-förrättningarne måtte göras, som tillåter taxeringsmännen alt vid uppskattning å fast egendom jemte der uppräknade grunder taga egendomens afkastning i beräkning. Dessutom får jag reservera mig deremot ali Utskottet frånkäul den del af Kopparbergs län den lindring i bevillningen, som den åtnjuter för ett enligt Kongl. Resolutionen den 2 December 1746 ålagdt och ännu af den utgående onus, som kallas kungsgårds-hjelpen, bestående deri att de skola bygga och underhålla åbyggnaden å Näs kungsgård samt deltaga i stängsel-skyldigheten å dess egor. Rikets Ständers Revillnings-föro-dning af den 15 Oktober 176*6 §11 befriar allmogen i Kopparbergs Ian från hälften af bevillningen för den så kallade kungsgårdshjelpen, så länge detta onus fortfar, och uti Rikets Ständers Bevillnings-förordning den 28 April 1789 § 11 heter del:
Men han hade just visat sig som motsatsen af allt detta, och nu var spelet förloradt. Nu måste han bort, ju förr dess hellre, bort för att arbeta och glömma. Då fick han en dag Marias lilla biljett. »Min gode doctor, min kära mama är sjuk och jag är mycket ledsen och därför får doctorn koma nu. Maria Lindenow.» Det kom öfver honom en underlig förnimmelse. Det var som hade han stått i begrepp att kasta bort sitt lifs lycka och som om en barnahand sträckts ut för att hålla den kvar. Han kände sig glad utan att veta hvarför. Förnimmelsen var oklar; den var som dimma genomskimrad af en aning om sol. Men så arbetade sig en tanke fram ur dimman: Hon var sjuk. Hon behöfde hans hjälp Han skyndade till henne. Hon var ensam i sitt sofrum i det ögonblick han trädde ditin. Maria hade icke väntat honom så snart, och ingen hade förberedt den sjuka på kans ankomst. — Hennes ansiktes uttryck när hon såg honom, talade så tydligt att han förstod. Måhända berodde hans skarpsynthet däraf, att han, i det ögonblick, då han trädde in i rummet, var så helt och uteslutande läkare, en iakttagare som kunde se fenomenet objektivt. Det var som om det tändts ljus innanför hennes bleka, genomskinliga kinder, och ljuset strålade med ännu större styrka ur de blå ögonen. »Är doktorn här? — Hon räckte honom sin tunna hand. »Ja, och det ser ut som om jag behöfdes här. — Jag borde visst ha kommit förr!» Hon svarade icke med ett ord, men leendet kring hennes mun svarade. Han såg på henne: maktlös och trött låg hon där; men nu kände han, att han hade hennes lifsöde i sina händer. Nu berodde allt endast af hans klokhet och omtanke. När han den aftonen lämnade Norrbyholm, var hans beslut fattadt. Han skulle stanna kvar här så länge hon behöfde honom. Det kunde bli länge nog — tyvärr — men han hade tålamod; och under tiden kunde han handla. Några dagar senare kom Nils hem. Och redan samma kväll ägde det afgörande samtalet mellan honom och doktorn rum. »Jag skall tala lugnt och objektivt, som gällde det icke mig.
Utskottets hemställanden biföllos. 264 Prol.-Uldrag den 26 och 28 April samt i Maj 1S66. 92 punkten. Med uteslutande af sista meningen, eller orden: »med vilkor» etc., biföll Ridderskapct och Adeln Utskottets hemställan. 93—98 punkterna. Utskottets hemstälanden lif ollos; dock med det vid 95 punkten gjorda förbehåll om iakttagande af de förändringar i afseende å flufvudtitelns slutsumma och särskilda unslagsbelopp, som kunde komma att föranledas utaf Ridderskapet och Adelns från Utskottets förslag afvikandc beslut. 97 punkten och i sammanhang dermed ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet protokollsutdrag, M 185, med inbjudning till Ridderskapet och Adeln att biträda Preste-Ståndcts rörande denna punkt fattade beslut. Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets hemställan och lade Preste-Slåndets inbjudning till handlingarne. 98, 99 och 100 punkterna. Utskottets hcmställanden biföllos. 10! punkten och i sammanhang dermed ett från Hedervärda Bonde-Ståndet ankommet protokollsutdrag, M 238, innehållande inbjudning till de öfriga RiksStånden att biträda Bunde Ståndets rörande denna punkt fattade beslut. Utskottets hemställan bifölls och Bonde-Ståndets inbjudning lades till handlingarne. Utskottets hemställanden biföllos. 105 punkten Utskottets hemställan afslogs. 106—1^09 punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 110 punkten. Mom. a. Med afslag å Utskottets hemställan, beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, alt Rikets Ständer, till inköp af tomt för en seminariebvgguad i Linköping samt till påbörjande och uppförande, så långt tillgångarne medgifva, af denna byggnad efter den ritning, som af Kongl. Majit kan komma att fastställas, bevilja den ai Kongl. Maj:t för år 1867 äskade summa, 25,000 R:dr.
Lika mycket kan det vara att göra reda för hvad Fru Wahl, hvilkens ögon tårades, ämnade sig till, ty hon fick ej tid för Grefvinnan, som, med mera ifver än någonsin sprättande, sade: ”Understå sig icke, min Herre, att vara näsvis mot mina slägtingar, utan säg vackert Herr och Fru till dem, det vill jag bara be”; och ett så skarpt eftertryck lade Grefvinnan på ordet mina, att ett par kort halkade ur Grefvens hvita, adelsmanna hand, och så mycken smärta och känsla, hans vackra glatta ansigte kunde tåla, målade sig derpå – under ett ögonblick, förstås – sedan måste de nedfallna korten tagas upp, och all möjlig uppmärksamhet egnas den sin kris nalkandes patiencen. Göstas läppar darrade. En glödande rodnad öfverhöljde hans ansigte och ädelt formade hals – tårar framträngde i hans ögon. När Grefvinnan tystnat, drog han sig sakta tillbaka till mörkaste delen af rummet. Länge men icke väl, ty nu var den bestämdt otreflig, varade åter tystnaden. En gång upphof väl Alfred sin röst till följande ord: ”Men Pappa, om jag är artig mot Onkel Wahl och säger Onkel till honom, fast han inte är Adelsman, så kan det ju hända” ... men ”meningen han ej till slut,” ty Fadern kallade honom hastigt till sig, för att ställa något till rätta på hans dolma, och lika tyst blef det igen. Det tycktes vara öde, att allt störande den aftonen skulle komma från ett och samma håll i salongen, ty i den vrå, hvarifrån Gösta gått fram till Grefvinnan, hördes sent omsider ganska ljudliga snyftningar. Äfven dessa misshagade Grefvinnan. ”Hvad gör Elin derborta?” frågade hon strängt, allt utan att se upp ifrån arbetet. Hvad gjorde också Elin? Jo – vid Moderns hårda ord till Gösta hade hon liksom velat qväfvas och börjat gråta, och på det hennes gråt ej måtte höras, lindat sin halsduk om hufvudet samt krupit under en ländstol, och, med händerna hårdt tryckta till munnen, legat der med ansigtet mot golfvet.
Pasch’s tabell JV2 4 i 1847 års kommittés betänkande), vågar jag likväl icke föreslå en utsträckning i båda riktningarna utöfver Utskottets förslag, utan inskränker mig att i Öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som innehåller det förslag, att minsta dagliga tillmäskningen i fabrik skulle vara 1,000 kannor, motsvarande 125 kannor bränvin, vördsamt tillstyrka, att minimum af daglig tillverkning i större bränneri må bestämmas till 125 kannör. § 7. I afseende på den enkla redskapen är föreslaget, att den skall få ega »hvad form som helst». — Det är en af alla vetenskapsmän uppgifven och af erfarenheten vitsordad sak, alt bränvinsredskapens afverkningsförmåga hufvudsakligen bestämmes af den yta, som elden berörer. Det enklaste sätt att öka denna yta, är att gifva pannan en, i förhållande till dess höjd, större diameter. Ju större diameter pannan har, d. v. s. ju vidare och lägre hon är, deslomera kan med henne afver kas. Om t. ex. pannan har den vidd att mäsken endast står 6 turn djupt, ökas hennes afverkningsförmåga med nära en tredjedel utöfver den hon har, om mäsken 8 Bil. M 2 lill Särsk. Ulsk. Bet. M 8. står 9 tum djupt i pannan; om lion göres så vid, att mäsken står endast 4'A tum djupt, afverkar hon nära dubbelt, o. s. v. Och hvar skulle man väl stanna i sitt bemödande att genom vidare eller flatare pannor öka averkningen, och sålunda undandraga sig beskattningen? Man har sagt, att, om pannan göres för vid, äfventyrar bränvinsbrännaren att få pannbottnen skadad, hvarföre han af vårdnad om sin redskap måste afstå från den fördel i redskapens afverkningsförmåga, som pannans allt för stora utsträckning i vidd skulle medföra. Ja! så är förhållandet nu, då föga skatt erlägges; men om skatten blir så hög, att bränvinsbrännaren på 2 å 3 dagar kan i sparad skatt förtjena in värdet af en pannbotten, blir förhållandet an norlunda.
» Han afbröt sig och satte sig midt emot henne. » Fröken Ebba, » sade han tvärt, » hvarför ser ni så bedröfvad ut? » » Jag är alldeles icke bedröfvad, » svarade hon kallt. Han reste sig och gick mot dörren. » Nej naturligtvis, en segervinnare sörjer icke. » » Men jag har ju icke vunnit! » utropade hon i en förtviflad ton, i det hon dolde ansigtet i händerna. Edgar kom till baka till fönstret något fortare, än han kommit derifrån. Inom en minut låg han på knä framför henne och öfverhöljde hennes händer me.l kyssar. » Ni älskar mig då! » H o n nickade småleende. » Det är då sant, » utropade han, utom sig af glädje. » Hvad står på? » frågade Louise och stannade bestördt i dörren. tion ske ä närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bor » Ingenting annat än att vi förlorat komplotten, » sade Ebba skrattande. » Nej är det sant? » frågade Nils och stack fram sitt hufvud bakom portiéren. » Ja, komplotten har jag ' förlorat ', » svarade Edgar med en strålande blick på Ebba, » men jag har vunnit det, som är mera värdt än alla komplotter i verlden. » Och han tog Ebbas hufvud mellan sina båda händer och kysle henne. Adrian. Om att väga barn. J å en ung fru af mina bekanta, strålande af fröjd, visade mig sitt endast några få veckor gamla barn, bedröfvades jag vid åsynen af dess magra lilla ansigte, som dertill hade ett trött uttryck; den klena kroppen motsvarade till omfång hufvudet. Jag var uppriktig nog att uttala mitt bekymmer öfver barnets svaga utseende. Detta satte henne i den största förvåning, då alla andra bekanta lyckönskat henne till barnets dugtiga utseende. » Har det då redan tilltagit, » frågade jag. » Ja, när man, som jag, alla dagar ser barnet, tänker jag, att man inte så lätt märker det. » Hon hade alltså icke ännu vägt sitt barn. För mig var intet tydligare, än att barnet, som ammades ensamt af den svaga, lilla modern, ej fick tillräcklig näring och derför ock dagligen aftärdes.
Utskottet har ej utan noggrann öfwerläggning söresiagil bet anmärkta stadgandet såsom i Utskottets ranka enda Ukwägen att afgöra ikikjaktigheter i en stägn som est kan lämnas oafgjord, och twifwelöutan wore del wida mer obilligt och wädligt, om ett enda Stand ägde rätt, att genom sikt nekande, beskatta de irenne. Emedlertid hamrar Utskottet af hwad under -Riksda» ' gen Den sr December. 1427 gen redan i hctza ämnen blifwtt tillhört den förmodan, ait hädanrfcer ej »agon säcstUV bcstauning pä särst iMe Srand stall äga ruin, uran Vewiilnuigs grunderne ck-liswa allmänna, hwarigenom alla befarade olägenhe» ler -sannolikt stola ester hand förswinna. Af de wid 71. §. gjorde forstag, dels att det Ständ som trodde sig genom bcwillnings.Projectet förfördeladt, kunde, underkasta besiuret Konungens afgö» rande eller sanction, dels ock förbindas till ökning eller minskning i den förra Bennllningens belopp och fördelning i förhållande till de öfrige SrändenS samman» singne bevillning, efter den proportion detza Ständ ansett till ökning eller minstning nödig, har Ulstottet för sin del funnit det förra ledande till M inträng af Styrande magten i Nationens sjclfbestamiings rätt; och det sednare ej werkstallbart i anseende tilt vmö-lig' helen af proportionens säkra uträknande. §. 86 Akt Riksgälds-Lonkoirers pxotocoll Uti intet fall börg hemliga hällas. Swar: En owilkorlig publicitet af NiksgäldsContoircts operationer stuile törhända »agon gäng blifwa stadelig.
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Dä Consfitutions-Utskottets den 3 innevarande månad afgifna, och den 5 på bordet lagda alne Memorial, innefattande förslag: 1:0 till tillägg uti Grundlagarne i anledning af det utaf Riksens Ständer beslutne och af Kongl. Majit i Nåder sanctionerade tillägg i Justitia: Ombudsmannens Instruction ; och äio Till ett af Kongl. Majit i Nåder proponeradt tillägg i Sr §. Regeringsformen; nu Den 7 Juli, 719 nu åter foredrogos, förklarade Bonde * Ståndets Ledamöter sig icke hafva något emot dessa förslag att påminna; och blefvo de samma lagda på bordet till nästa Riksdag, i afsigt att då pröfvas» Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 3 i denna månad afgifne och den 5 påföljande upplästa Memorial, med Utlåtande öfver Riksdagsmannen Anders Larssons från Elfsborgs Län förslag, till ett stadgande i Grundlagarne , att vid beräkning af Riksdagsmanna afvoden för Bonde-Ståndets Eullmägtiga, alla inom Bonde-Ståndet, som bebo och äga Erälse-Heinman , ålades att deri deltaga, blef detta Utlåtande , efter deröfver föregången discussion, lagdt på bordet till nasta Riksdag, för att då komma under pröfning. Ut supra. Ex Protocollo Olof Walin. S. D. I ett sammanhang föredrogos Stats-Utskottets Betänkande angående åtskilliga omständigheter, som äga sammanhang med Regleringen af Rikets Penninge-väsende, samt Banco-Utskottets, i detta ärende affordrade och på bordet hvilande Utlåtanden af den 30 sistl, och den 4 i denna månad. Efter öfverläggning härom beslöt Bonde. Stan - 73» Den 7 Juli. Ståndet, att bifalla Banco Utskottets Utlåtanden i hvad de röra huvudsaken, eller Bankens urgamla egenskap af en Baneoch CirculationsBank, samt rättighet till
Maj:ts pröfning beroende åter4 Sami. 1 13. 80 ia44 Stats-Utskottets Betänkanden. vinnings-talan, om och i livad mån någon ersättning härföre till större eller mindre del kan Discont-Verket tillfalla. 4:o Att Directionen vägrat låta genom förre Ombudsmannen vid Discont-Verket, innan han sine Diarier hit aflcmnade, hos vederbörlige Domstolar anmäla och bevaka alla Discont-Verkets fordringar uti sådane yppade Concourser, uti hvilka Inställelsedagarne inföllo inom 1818 års slut och att likaledes genom tidigt anställande kraf förvara Discont-Verket öppen rätt och talan emot Löftesmän för Lån, hvilka icke in termino blifvit reglerade, så att någre fatalier vid första Domstolen eller hos Execulorer år 1818 icke skolat komma i fråga, att af Riksgälds-Contoirets Ombudsman bevakas, hvilken Directionens vägran Utskotten lika med Herrar Revisorerne, anse icke annorlunda kunna betraktas, än som en obenägenhet att gå Herrar Fullmägtiges önskan i denna del till mötes. Och som ej någon af de emot Interims* Directionens förekomne Anmärkningar äro af den beskaffenhet, att i följd deraf ersättnings-talan ansetts böra emot Directionen anställas, kunna Utskotten ej eller vägra deras tillstyrkan, att Decharge må varda Banco-Commissarien Brakel och Interims-Directionen öfver Malmö f. d.
Kollegium vidare erhållits 6,270 R:dr 6 öre, af hvilka medel blifvit dels godtgjord en vid årets ingång varande skuld af 6 R:dr, dels utbetalts 4,929 R;dr 19 öre, då behållningen vid slutet af året sålunda vuxit till 2,566 R:dr 48 öre. B). Ecctra statsanslagen. För denna del af Krigs-kollegii förvaltning lemna räkenskaperna följande redovisning: (Bil. Litt. I.) Bil. Litt. I. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 70. Kebe t. Fordringar och förskott, balanserade från år 1860 inom linien. Kontant behållning från år 1860. Statsanslag. Flxtra uppbörd. Anticipation till år 1862. Suni ma. Topografiska kårens arbeten Mathållning för manskapet vid garnisons-regementena år 1857 Till upprättande af ett statistiskt tabellverk Officerare i utländsk tjenst 1857 års lönetillökningar Till militära karteverkets utförande Karlsborgs fästningsbyggnad Rindö dito Karlskrona dito Slitehamns dito Fältbrygge-utredning 3111 förberedande åtgärder för Stockholms förseende med befästningar Waxholms fästnings bestyckning Karlstens dito dito Nya pistolers anskaffning Nya gevärs dito b änghålstappar samt gevärs-rengöringsoch söndertagningsverktyg Nya Fält-artilleriet Reserv-fältbatterier med lavettage m. m Belägrings-artilleriet Ammunitionsvagnar för Fält-artilleriet
Jag skulle derföre förmoda, att man ej annorlunda, än såsom ett sådant bemödande att fortskynda riksdagsärendernas afslutande, kan anse Utskts åtgärd att inkomma med detta betänk., hvilket om myntenheten ej innehåller något yttrande annorlunda, än under en sådan supposition, sorn jag trorUtsk. haft goda skäl att framställa. Hvad Prosten Åstrands reservation beträffar, hvilken af Frih. Boye här blifvit åberopad, så tror jag, att Hr Prosten sträckt sin reservation för långt, och att icke något ingrepp i K. M:s lagstiftanderätt varit gjordt eller åsyftadt. Hvad Hr Stuarts reservation angår, som Frih. Boye äfven stÖdt sig på, så synes den bestämdt åsyfta, att b:co-r:drn antages till myntenhet; och huruvida detta vore öfverensstämmande med hvad R. St. förut uttryckt, lernnar jag derhän. Jag har föreställt mig, att det varit BancoUtskts skyldighet att ställa sig R. St:s beslut till efterrätetlse. Hvad åter beträffar Frih. af Nordins yttrande, att Utsk. skulle sökt kringgå denna sak, så torde hvad jag redan yttrat vara tillräckligt för att vederlägga Hr Frih. Vi hafva icke velat kringgå någon sak, åtminstone har jag ej velat det; men vi hafva velat skyndsamt till R. St. inkomma med detta första betänk, i saken, hvilket icke blott afser myntenheten, utan jemväl en hel hop andra saker, hvarom det är angeläget för BancoUtsk. att få veta RiksSttns mening. I afseende på Frih. af Nordins anmärkn. deremot, alt vi ansett 5-r:drs-sedlar ej böra utgifvas, får jag upplysa, att anledn. dertill varit, att vi trott sedelmyntet böra vara så beskaffadt, att det äger något commensurubelt mynt i silfver, och såsom vi sett silfret hafva blifvit utmyntadt, skulle i, 3 och 4 samt derefter 10 r:drs sedlar vara lämpligare än sedlar på 5 r:dr.
Men Utskottet har af anförde skäl ansett ej mindre Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen än Föredraganden afKrigs-Ärenderne vara i denna sak från allt ansvar skiljde, samt den gjorde Anmärkningen således böra förfalla. 2:o I anledning af Herr Schönströms, Pehr, gjorde Anmärkning emot Herr Stats-Ministern för Utrikes ärenderne, i afseende på ett af honom den 21 Martii 1817 till Konungens Befallningshafvande aflåtit Circulaire, angående de af Regeringen vidtagne anstalter till Spannmåls införskaffande; men då berörde Circulaire-Bref icke emanerat till följd af Konungens i någon af Dess Stats-Expeditioner fattade beslut eller ägt gemenskap med beredningen och anmälandet af de Ministeriella Malen, utan blifvit af Herr Stats-Ministern enskildt efter Hög authorisation utfärdadt, har Utskottet ansett sig icke böra förevarande dess befattning ej tillhörande anmärknings-fråga till vidare pröfning upptaga. 3:0 I anledning af Herr Hertzenhjelms, Orl, anmärkning emot Stats-Rådet samt Föredraganden af Handelsoch Finance-Ärender, i afseende på deras tillstyrkan af Konungens den 27 September 1817 i Nåder vidtagne och korrt derefter återkallade beslut, rörande Malmö Ben ig April. ti Discontverk; deruti Utskottet anmält sig hafva öfver de nämnde Discont*Verk beträffande omständigheter redan fattat sitt beslut i sammanhang med de ämnen, som under gransk, ningen af Stats-Rådets Protocoll förekommit, och att Utskottet således ej kunde den nu framställde Anmärkningen serskildt till pröfning upptaga. 4:0 i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om en förändrad Redaction af 7 §, i Regerings Formen j och har Utskottet ansett sig böra lemna sin enhälliga tillstyrkan till det uti högstberörde Proposition uppgifna förslag till en ny Redaction af nämnde §.