Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner mig så oerfaren att taga itu med allt. » » Men det är väl att morbror lämnat allt i den bästa ordning. Underligt att säga, invigde han mig i en hel del affärsförhållanden under den sista tiden, innan han blef sjuk. Det var, som hade han haft en aning om sin död. Men han ville aldrig oroa moster därmed. Han sade flere gånger till mig, att ifall något skulle hända honom, innan du kom hem, så skulle jag hafva reda på det. » » Och förstår du verkligen sådant, Elsa? » » Ahja! Morbror hade nog besvär att förklara det, men jag tror, att jag skall kunna göra dig reda för det hela. Han litade aldrig riktigt på sina biträden och önskade ofta, att du snart skulle komma hem. » » Men hvarför förkortade han ej då min vistelse i Paris? » » Jag vet ej. Jag föreslog honom det, men han kunde ej besluta sig därför. » Begrafningen hade försiggått, och på aftonen sutto Rikard och hans moder tillsammans, sedan släktingar och vänner aflägsnat sig. » Säg mig nu, Rikard, huru tycker du om Elsa? » » Hon är mycket älsklig, så kvinnlig och behaglig, och har ett märkvärdigt affärshufvud. » » Det gläder mig, att du tycker om henne. Du vet, Rikard, huru gärna jag vill, att hon skall bli din hustru. Det var ock din faders önskan. » » Mamma, » sade Rikard, » tala icke härom. Jag vet, att detta är eder önskan, och Gud vet, huru gärna jag i allt ville göra eder till viljes. Lämna mig tid. Lofva mig att icke tala härom på ett år. Vi få se, huru allt då gestaltar sig. » » Min aning har väl då gått i fullbordan — du är fästad vid Marguerite? » » Mig själf ovetande har hon blifvit mig mycket kär, » svarade Rikard långsamt. » För din skull, mamma, behärskade jag mig dock vid afskedet, och hon vet ej, att jag älskar henne. Jag skall försöka glömma henne, men det vore ju orätt af mig att söka vinna Elsa, om jag ej kan gifva henne min fulla kärlek. » » Ja, Rikard, det kan du ej. Tack för ditt förtroende. Vi få nu lämna saken.
Lagutskottet, hvars utlåtande i förevarande ärende blifvit af Rikets Ständer infordradt och som, på grund deraf, erhållit del alalia samma ärende rörande handlingar, har dessutom från samtlige Riksstånden emottagit dels åtskilliga emot ifrågavarande lagförslag gjorda anmärkningar, samt i anledning deraf väckta motioner, lith. till K. SI Prol. 1817 och 1818- 7 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 1 2 Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 58. dels ock särskilda, vissa delar utaf brottmålslagstiftningen rörande förslag, dem Utskottet ansett böra tagas i betraktande vid pröfningen af förstberörde mera omfattande lagstiftningsfråga. Då Utskottet, som kommer att för dessa särskilda motioner och förslag redovisa i den ordning, hvartill ämnenas beskaffenhet föranleder, nu går att uti ifrågavarande ärende sig yttra, får Utskottet till en början tillkännagifva, att de anmärkningar, som inom Riksstånden emot den föreslagna strafflagen blifvit gjorda, äro hufvudsakligen riktade dels emot det i förslaget uppställda straffsystem, samt dels emot den deri antagna princip, enligt hvilken det åligger domaren att, inom vissa i lagen bestämda gränser, för hvarje brott afmäta straffet, efter derför gifna allmänna grunder; och således emot de delar af ifrågaställa lagförslag, som utgjorde föremål för senaste Ständers godkännande och pröfning. Det är ock oförnekligt att ifrågaställa förslag i synnerhet i dessa delar afviker från nu gällande brottmålslagstiftning, äfvensom att man med omförmälde anmärkningar vidrört de väsendtligaste grundvalar, hvarpå samma förslag Ii vilar; och enär berörde godkännande icke lärer inskränka närvarande Ständers grundlagsenliga pröfningsrätt, samt den Utskottet ålagda granskning följaktligen ej heller deraf är begränsad, anser Utskottet sig i första rummet böra ingå i den pröfning, som blifvit påkallad medelst förenämnde anmärkningar och i sammanhang dermed väckta förslag. Den vigtigaste fråga som dervid blifvit uppkastad, är den: huruvida nu brukliga kroppsoch skamstraffen böra i ny lag bibehållas eller, på sätt i lagförslaget skett, utbytas emot frihetsstraff.
Dito af i833 års Anslag till Statsbchofvens fyllande R:dr i834 års anslag till dito i834 års dito utaf Bevillningen till Förs vars Verkets iståndsättande 277,200. 1,727,20°. i834 års dito till Strömrensningar och lättade Vatten-communicationer . Återstoden af de 4°°;ooo R:dr som, med Kongl, Maj:ts Nådiga tillstånd, Riksgälds-Contoret fått disponera mot 2 procents ränta utaf de till FörsvarsVerkets iståndsättande i Contoiret innestående Medel Återstående så kallade Extra Stats Utgifter, omkring Återstoden af anslaget till Vattuledningen vid Carlscrona Åtskillige redan för längre tid tillbaka förfallne Obligationer, med derå till förfallotiderne beräknad ränta, R:dr 11,967: 3o. 11. eller i rundt tal Interessen, på förslag mindst Aflöning till R:s St:s Justitioe-Ombudsman, samt tjenstgörande vid dess och Tryckfrihets Committe'ens Expeditioner, jemte respenningar och Expenser, på förslag Dito till vederbörande i RiksgäldsContoiret, samt Exspectanter och Pensionairer på Contoirets äldre Stat, jemte de från f. d. General AssistancContoiret öfverflyttade Exspectanter och Pensionairer, äfvensom öfrige Förvaltnings-omkostnader, på förslag Förmodad restitution af den vid i833 års slut endast förskottsvis lefvererade Banco-rän te vinst för samma år Kostnader för innevarande Riksdag, på förslag . S t e r (förslagsvis beräknade). Allmän Bevillning 2,270,600. — Tidningsstämpel-afgift 9,000. — Skatterättsoch Obser vations-Medel 12,000. — Capital-afbctalningar och räntor på utlånte Medel 28,000. — Bankens räntevinst, som förskottsvis för år i834 skall Iefvereras inom samma års slut 200,000.
Om också det råa skrattet är fernissadt bort, så återstår dock alltid den sinnets råhet, som aldrig försvinner, den själens smitta som följer oundviklig som den fysiska med det lif de lefva. Hela dagen våndades hon under dessa tankar och när William kom till henne på kvällen hade lidandet nått en sådan höjd att hon tyckte det fans intet annat medel emot det än att fråga honom rent ut om allt. Det var som att underkasta sig en operation, att köpa sig fri från den naggande pinan genom ett ögonblick af accumulerad smärta. Han var i jemförelsevis godt humör och han satte sig tillrätta i en af hennes bekväma stolar med ett uttryck af lättjefullt välbefinnande. Hon kastade sig strax in på ämnet med en nervös patients otålighet. »Det är något, som har plågat mig hela dagen och som jag gerna vill fråga dig om. Du får icke bli ond och du skall tro mig när jag säger, att det icke är för din skull, jag gör det, utan för min». »Ond?» sade han. »Har du nånsin sett mig ond? Jag kan inte bli ond numera». »Ja, men du får icke misstycka.» »Nej, säg bara ut. Jag smickrar mig med att vara en af de menniskor, som man kan tala om allt med.» Hon teg ett ögonblick som för att samla tankarne och formulera frågan kort och koncist. »Du sade för någon tid sedan, att du i skildringen af de unga männen i den der boken igenkände hela den unga generationens lifsöde... Stämmer denna skildring också i detalj med din egen erfarenhet?» »Ja... Trodde du jag lefde som en munk?» »Åhnej... men det är så stor skilnad...» »Det är ingen skilnad alls», sade han kort och kärft. »Vill du lofva mig att vara fullt uppriktig? Ser du, jag ville så gerna komma till klarhet i detta fall och det fins ingen annan möjlighet än att tala öppet och fördomsfritt som två bildade menniskor kunna göra det. Du förstår ju att det icke är någon simpel nyfikenhet från min sida, utan ett verkligt begär efter klarhet. »Det behöfs inga preludier», sade han vänligt. »Du kan fråga mig om allt och jag skall svara dig på allt utan betänkande.»
M. icke sjelf i nåder åtagit sig denna granskning. Detta vore ju att ställa Regering och Ständer i paritet bredvid hvarandra såsom granskande myndigheter, hvarigenom Ständernas rätt alt kontrollera användandet af de medel, de beviljat, hlefve illusorisk. Gr. Cronstedt har vidare anmärkt, att det skulle leda till en inkonstitutionel handling, om revisorerna skulle granska en åtgärd, för hvilken K. M. redan gifvit déchnrge, emedan ett af Konungen i Stats-Rådet fattadt beslut omöjligen kan ändras utan af Konungen sjelf i Konseljen; då deremot en sådan gransknings-åtgärd skulle förutsätta en på annan väg skedd ändring i ett af K. M. fattadt beslut. Denna anmärkning förefaller visserligen ganska vigtig, men jag tror att dess betydelse bortfaller, när man besinnar att det beslut, hvarigenom K. M. meddelat décharge, afser endast och allenast den redovisande myndighetens förhållande lill K. M., och alldeles icke att borttaga R. St:rs granskningsrätt, utan endast att frikalla berörde myndighet från allt vidare ansvar inför K. M. Då nu enligt min tanke denna R. St:rs grundlagsenliga rätt att uteslutande granska statsmedlens förvaltning icke kan bestridas, så uppstår likväl den frågan: mot hvem skola uti förevarande fall ersättningsanspråken göras gällande, ifall medlen skulle befinnas vara oriktigt använda? — Stats-Utsk:t har utgått från den åsigten, att ersättningsanspråken öfverflyttas från den redovisande myndigheten till de Konselj-ledamöter, som tillstyrkt déchargen, och det Stats-Råd, som kontrasignerat K. M:s beslut. Denna åsigt anser jag icke vara fullt riktig; ty om så vore, skulle äfven Gr. Cronstedts anmärkning vara befogad, att uti ett sådant fall ingenting skulle vinnas genom en af revisorerne gjord granskning, ty § 5 af Ansvarigshetslagen fiir StatsRådets Ledamöter ålägger visserligen ansvar för det Stats-Råd, som deltagit i eller underlåtit att göra föreställningar mot ett beslut, sorn innefattar oriktigt användande af Statsmedlen, men det ansvar, som stadgas, är endast tjenstens förlust.
Man kan skyffla båldt, man kan skaka målkärlet, man kan råga det, äfven dä man mäter med ett kubikfots-mätt. De argumenter, som hemtas ifrån möjligheten af dessa underslef, bevisa således ingenting. Öfriga förhållanden, som blifvit åberopade, elier huruledes, sedan vetenskapsmännen infört nya benämningar, man missbrukat dessa, för att, under förment skydd deraf, tillvälla sig förut icke åtnjutna fördelar, skulle kanske snarare kunna vara en varning emot den föreslagna förändringen. Det var då kannan förändrades emot hvad deri förut varit, som det upgifvits, att de två kannorna tillkommit på T:n; det var vidare när en justerare tog sig före, att med kronomärke förse målkärl af en | T:s rymd — något, som i sig sjelf var ganska lofligt —, som andra förklarade detta målkäl motsvara den s. k. skäppan och tilläde J-dels T:n detta namn. Dessa af andra talare upgifna förhållanden visa vådan af sådane förändringar och den lätthet, hvarmed under öfvergångstiden missbruk kunna inträda och rotfästa sig. Jag hoppas, att detta icke hädanefter måtte komma att ske, och har blott velat fästa upmärksamheten derpå, att en del af de till stöd för förslagen anförda argumenterne halta. Frih. Klinkowström: Jag skall endast med några få ord besvara den del af yttrandena pä motsatta sidan, som icke blifvit af föreg:de talare uptagna. Hr Lefrén har yttrat, att man, för att anföra VetenskapsAkademiens utlåt., rör:de det alternativa förslaget om T:ns införande i det nya målsystemet, bordt hafva iakttagit nämnde Akademies ordalag. Jag har gjort det och, sä vidt jag kan se af den K. Proposm, har Akademien sagt, att om T:n kunde undvaras, så skulle heldre såsom enhet kuhibfoten eller fotingen antagas. Akademien tilltror sig således icke att bestämma om T:n kunde undvaras.
Ehuru denna grundlagens föreskrift icke blifvil följd, och oaktadt RiksSltns olika meningar i det stället blifvit framställda till votering i förstärkt Utsk., så får man likväl icke deraf draga den slutsats att 69 §:n Reg.- F:n till alla delar upphört alt gälia, ulan måste den enligt min tro böra i alla öfriga delar gälla, när del rörer stats - Den >4 Juni f. tn. regleringsm. fl. i 69 §:n Reg,F:n oinförmälda frågor, Så» Junda kunna, enligt min tro, ej dessa frågor löffalla, om oek aine Stånd skulle yrka detsamma eller ogilla voterts-proposlna utan att framställa nya i de casserades ställe, alldenstund nämnde § stadgar, att StatsUtsk., förstärkt med så många ledamöter, att de blifva 3o af hvarje Stånd, skall votera i dylika frågor, nar 2ine Stånd stannat emot 2.', oell ehuru enligt grundlagens bestämmande bär endast borde voteras om StatsUlskts och ej om RiksStms beslut, så blir en följd af ofvannämnda praxis, att voteringen bär bör för sig gå emellan de olika åsigter, som inom RiksSttn gjort sig gällande. Det finnes ingenstädes föres k rifve t, att StatsUtsk. skall till RiksSttns gillande framställa voterts-proposir, ehuru Utsk. visserligen bort till RiksStins justering öfverlemna desamma, för att få godellef underkänd!, huruvida Utsk. riktigt uppfattat Ståndens mening eller ej. Skulle något Stånd finna, att dess mening icke blifvit rätt uppfattad, så må det återremittera betänk, med föreskrift om rättelse deruti ; men jag finnér intet som berättigar StatsUtsk. att, till följe af voterts-propostnes casseling hos det ena eller andra Ståndet, underlåta att votera öfver desamma, då ingen anmärka, blifvit framställd emot uppfattningen eller framställningen af Ståndets beslut.
Att för hvarje år, från och med 1824 räknadt, komme att utaf Bankens behållna RänteBevenuer afsättas R:dr 266,666: 32 sk. till uppköp af Myntbara Metaller i Silfver eller Guld, till det största belopp som för desse anslagne Medel erhållas kunde, utan att sådant föranledde till Courssns höjande å utländske Myntslag; med iakttagande af de hufvudgrunder, som i sammanhang härmed finnas uppgifne; men utan inskränkning til! visst minirni-pris, efter det någre månaders erfarenhet hunnit visa att Silfver, mot 128 sk. per R:dr, ej erhölles. c) Att af en och hvar, som det åstundade, finge emottagas inyntbara Metaller för Bankens Sedlar, till ett pris sorn Fullmägtige ägde att, för hvarje år, på uppgifne grunder bestämma; dock icke under 120 Skillingar, och icke öfver 128 Skillingar för En R:dr Specie i Silfver. På ofvannämnde enligt Litt. a) anslagne Fond har Stats-Verket lefverera;: Summa B:co B:ur 292,592: 28: 5 Fonden enligt Litt. b) uppgår å 266,666 B:dr 32 sk. för 5 år, nemi. från och med 1824 till och med 1828, till . • R:dr l,333-333: Summa, tilTgängelig Silfver Upphaudlings-Fond 1,625,925: 44 b Berättelse Bada Fonderne äro för deras ändamål fullt använde, till betydligaste delen under loppet af år 1825, och för öfrigt under sednare hälften af innevarande år. En hög Vexel Cours åren 1826 och 1827 rnedgaf ej annan åtgärd härutinnan, än att efter möjligheten söka tillvägabringa de anbefallda ovilkorliga Silfverköpen, som ändå, oaktadt alla bemödanden, och verkeliga uppoffringar vid sistnämnde årets slut, då Banken nödsakades betala ända till 138 sk.
Kyrka ä¥ så bristfällig, att de snart behöfva den ifrågavarande eller ock måste med dryg kostnad reparera sin egen, skulle blifva föranlåtne till det senare, eller i brist af de påräknade medlen för Klosterkyrkans iståndsättaude, stanna i förlägenhet, och hvarigenom Fdosterkyrkans behöriga underhållande, såsom en märkvärdig fornlemning, icke vore så försäkradt, sorn j händelse ifrågavarande summa nu blefve §nslagen, att till Församlingarne aflemnas så snart StatsTJtskottets Betankanden. 66;, det nödigt ansedde Contraftet hunnit upprättas och af Kongl. Maj:t i Nåder blifvit gilladt. Efter det desse erindringar och återremisser kommit Utskottet tillhanda, har Wällofl. BorgareStåndet, genom ProtocollsUtdrag den a nästlidne Martil, meddelt den af Herr Lagmannen Kjellander, såsom Fullmäktig för Wadstena Stad, sistnämnde dag gjorde anmälan: att flere af Stadens Äldste uti skrifvelse den 24 förutgångne Februarii förklarat, det Stadens fleste Invånare icke skola vara hugade öfvertaga Kloster-Kyrkan, utan anmodat honom, att förekomma bifall till Propositionen derom, hälst de befara, att kostnaden till nämnde Kyrkas island, sättande skulle vida öfverstiga den ifrågavarande summan af 5000 R:d och altså blifva för Stadens Invånare högst känbar.
Men, detta oaktadt, anser jag likväl att den fråga för hvilken jag nu kämpar, gjört ett ganska betydligt framsteg. Då den nemi, förra gången väcktes bos II. St:r i samma form, d. v, s. att den icke åtföljdes af något orgauisationsförslag, sysselsatte man sig hufvudsakligen med att bevisa olämpligheten deraf; nu deremot, erkänner man att dylika inrättningar, som i motionen åsyftas, äro bådenyttiga och nödiga; tfien man har blott fästat sig vid a, 11 något organisationsförslag icke blifvit bilogadt. Felet ligger således hos mig, hvilket dock, om det är ett fel, torde vara ursäktligt, då man tager i betraktande den ovana jag har vid behandlingen af offentliga ärenden. Emellertid blef jag i början nedslagen öfver att jag icke rådfört mig med personer mera hemmastadda i dylika saker än jag; men jag tröstade mig då jag hann längre fram i Utsk.s Utlåt. Jag fann nemi. då långt ifrån någon bekräftelse på Hr Lilljehööks yttrande, att inga anslag blifvit be viljade der organisationsförslag saknats, men deremot förhöjningar i redan befintliga anslag åt inrättningar som redan existerat. Jag ber i detta fall att tå hänvisa till Utsk:s tillstyrkande af det olyckligt ryktbara förslaget om inrättande af en Homöopatisk klinik, hvilket förslag ingalunda varit åt följd t af något organisationsförslag, gtom det att man icke begär,de någon bestämd summa, ut,an blott upgaf 8 eller 10,000 såsom erforderliga. Utsk, har icke heller sökt utreda, huruvida en dylik inrättning med det äskade anslaget kunde tillvägabringas eller icke, utan allenast ställt summan till K. M:s disposition, och åt honom öfverlemnat organisationsfrågan. Denna inrättning är dock en sådan, som ej allenast icke f. n. existerar, utan äfven af den beskaffenhet, att sakkunniga personer ännu icke veta huru den skulle kunna organiseras. Hvad åter den gf mig föreslagna skolan beträffar, så har man icke blott exempel på anstalter i dylik syftning, utan det fordras äfven icke synnerlig konst att åstadkomma en, organisation deraf. För öfrigt ansåg jag
Det anser dessa val såsom mera liknande det bestående representationssättet, tillika utgöra en garanti för ernående af en sann representation, hvaremot den allmänna valrätten enligt deras åsigt icke erbjuder några ga rantier. Månne det då är ett förmedlings-förslag, som fordrar det dessa företrädes-rättigheter skola afträdas och att till på köpet representationen skall grundas just på den princip, som detta parti enständigt bekämpat. Och hvad skulle vara orsaken för detta parti, att afstå från sin grundprincip, som åtminstone har för sig stödet af häfd inom vårt land? Den talare jag nyss åsyftade anförde såsom hufvudsaklig grund för nödvändigheten af en representationsförändring, bristerne i det nuvar. representations-sättet. Desse voro, tror jag, 1 :o uteslutandet af en mängd samhälls-medlemmar, som dock borde hafva andel i representationen, 2:o formen för detta Stånds representations-sätt; 3:o arbetssättet i vår nuvar. representation. Nu frågar jag Mine Hrr, äro alla desse brister tillräckliga för alt rättfärdiga en så genomgripande förändring, som det Kongl, förslaget innefattar? skulle man icke kunna komma till det mål som talaren angaf, nemi. afhjelpandet af berörde brister, på ett enklare sätt än genom totalt förintande af grunderna för nuvar. representation, samt antagandet af en helt ny theori? mig synes, att om förmedlings-förslaget är byggdt på dessa grunder, sä borde man hafva kommit till helt andra resultater. — Eller är tilläfventyrs den grundsats, hvarpå förslaget är byggdt, den allmänna valrätten, eller personlighets-principen af ett afgjordt företräde. Denna så mycket omordade personlighets-princip, utgår från den åsigt, att samhället endast är ett medel för individens ändamål. Den förnekar derigenom samhällets högre betydelse. Den lemnar individens öfverdrifna begrepp om sina rättigheter utan ringaste erinran om hans skyldigheter. Sådan är den individualisme, som nu i allmänhet predikas, och den kan icke bestå, ty individen, lemnad åt sig sjelf utan stöd af dem, med hvilka han är förenad, eller står i beröring genom antingen yrke, eller bostad, blir en atom inom samhället.
Den är ock både lättare att åstadkomma, genom utgiftens fördelning på en längre tid, och skänker åt freden ett så mycket högre mått af trefnad och njutning, Den 23 December f. m. 391 Samma vidslräcklhet i geografisk längd, som utan jernvägar är oss till så mycket men i militäriskt hänseende, ar äfven ofördelaktig i commerciell, emedan vi sakna ett större antal betydande släder, och största delen af exportvarorna således måste gå till de 2:ne platserna Stockholm oell Götheborg. Våra transporter blifva derigenom mycket kostsamma, och tynga alltförmycket varupriset, hvilket i betydlig mån stänger oss från konkurrensen med andra nationer, sä mycket mer, som våra produkter äro af den beskaffenhet, alt de mindre lätt hära en dryg transportkostnad. Skogs-effekter, bergsverksprodukter och jordbrukets alster äga icke ett värde som står i förhållande till mannufaktur-varornas, med hänseende till volym och tyngd. De måste följaktligen, genom transporternas svårighet och längd, stå oss mycket dyrare, än om transporterna voro lätta och föga kostsamma; hvarföre vi ock vid försäljning hafva å varorna en mindre förtjenst, hvilket naturligtvis icke bidrager att särdeles höja välmågan vare sig hos den enskildte producenten eller hos landet. Den långa sträckningen i norr och söder, som verkar en stor klimat-skillnad särskildta delar af riket emellan, har i följe med sig att om än en allmän missvext derigenom icke lätt kan uppstå, äfventyret för en partiel är så myckel större. När en sådan inträffar, ofta nog, än i den ena landsorten, än i den andra, visar sig verkan af svåra kommunikationer. Det är då oftast nästan en omöjlighet för den ena provinsen alt bistå den andra; ty det kostar vanligen mindre att, utrikes ifrån, införa cerealier, än att transportera dem de särskilda inrikes orterna emellan, hvilket är för den inhemska produktionen allt utom uppmuntrande. Alla dessa förhållanden göra nödvändigheten alt skaffa oss jernvägar så skyndsamt som möjligt särskildt för oss tvingande. Förelaget belönas ock genom fördelar i öfrigt, på hvilka det lönar mödan, att uppmärksamheten fästes; dervid hvarje särskild näringsgren må tagas i betraktande.
Det var icke fjortonåringen i största allmänhet, utan sådan som hon måst bli, hotad af blindhet och uppväxt under de i pjesen för öfrigt angifna speciella förhållanden, hvilka ej kunde annat än göra henne försenad till fasoner och uppfattning, men med den varma okritiska känslan för sin komediantartade fader till en mäktig underström. Hennes Hedvig stod ock jämte den gamla frun helt och hållet eller nära på jämbördigt vid sidan af Nora, och i » Vildanden » var hennes utbrott af smärta i soflan någonting verkligt utmärkt. Uti » En middagsbjudning » hade man att beundra det sprittande humöret och den utmärkta förmågan att i tal kunna karakteristiskt efterbilda. Om henne i » En liten förmyndare » och » Sällskap der man har tråkigt » kan man korteligen ej säga annat än med ett uttryck från den sista pjesen: » hon är verkligt söt », ty hon var i sanning intagande i sin anslående naturlighet, såväl i de glädtiga som känslosamma momenten. Förklaringen i sista akten af sist-nämda pjes var i synnerhet ett glansnummer. Såsom ett bevis på hennes omsorgsfulla utarbetande af sin uppgift vill jag bl. a. påpeka en liten detalj: hennes stumma spel i de allra sista ögonblicken af samma akt, medan de många förlofningarna tillkännagåfvos, hvilka fina växlingar af ömhet och glädje då återskimrade i hennes ansigte och blick. Motspelarens stumma spel inskränkte sig, så vidt jag kunde observera, nära på till en ryckning i skjortkragen. Jag använde i böijan af artikeln ordet » högtidsstämning » for att antyda hufvudintrycket från detta gästspel. Deri ligger kanske en förklaring, hvarför jag nu sett endast solsken, ej skuggor. Ett äfven till andra roller utsträckt iakttagande skulle ju antagligen icke alltid ha fullkomligt samma resultat. Man kan ju oek redan nu ana sig till vissa begränsningar, liksom man måhända ej strax var med på en och annan detalj.