Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste, i consequens med hvad jag i går yttrade, förklara, alt denna punkt tillkommit genom BancoUtsk:s sorgfälliga vård och noggrannhet i sina stadganden, men att jag anser punkten obehöflig, enär uti begreppet bank ligger dess ovilkorliga skyldighet att betala sina skulder, när så lämpligen ske kan. Het måste sålunda vara olämpligt att stadga något härom. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Jag begärde ordet, när Hr Tham föreslog en förändrad redaction af denna purt k t. Jag vill emot hans förslag anmärka, att, som det är svårt att bedöma framtida förhållanden, jag tror det vara bättre att nyttja ordet förmånligen, så att det komme att heta: "så fort det förmånligen ske kan,” hvilket vore ungefär detsamma, som Hr v. Troil föreslagit, och nära nog lika med Utsk:s förslag. Hr Tham: Då jag icke på något vis kan dela Frih. Ehrenborghs yttrade öfvertygelse, alt denna punkt är obehöflig, får jag blott åter uppläsa mitt förslag till redaction, förändradt i öfverensstämmelse med åtskilliga ledamöters begäran. Det lyder sålunda: "att, på det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, Bancostyrelsen åligger att på creditivet göra afbetalningar, så fort förmånligen ske kan." Då harman gifvit Bancostyrelsen tillräcklig latitud att förfara så, som den lämpligast linner. Skulle pluräliteten vilja hafva ordet: lämpligen i stället för förmånligen, skall jag ej vara deremot. Hr von Troil, Emil: Jag instämmer fullkomligen med Frih. Eh renborgh deruti, att denna punkt är öfverflödig för Bancostyrelsen, ty jag kan icke föreställa mig, att något Stånd skulle välja Bancofullmägtige, som icke skulle afbe - Den 25 Juli f. m. • n3 tala Bankens skulder, när sådant lämpligen ske kunde; men deremot tror jag, att punkten är ganska oskadlig och t. o. m kan vara nyttig, icke blott för Bancosfyrefsen, utan äfven för allmänna opinionen inom landet, som är uppskrämd för att realisationen skall leda till utländsk skuldsättning.
Lika med Landshöfdingen, tillstyrker féammnr-CoHegium, att hela tiondebeloppet må af Kronans Tjenstemän uppbäras; och i magasinen vid Kyrkan och i Prestgården, eller i brist .deraf, i tionde-ladorna levereras livad Kyrkoherden, enligt för Pastorat uppgjord stat tillkom ine, i Kroneoch Tertialtionde, Pastoratens dassi floa lion skulle sålunda icke bero på det större eller mindre hemmantal, hvaraf hvarje gäll komme att bestå, eller på det tiondebelopp, sorn hemmansegarne inom gällefc tili Ki onouppbördsmännen levererade, utan på det spanmålsoch löneanslag, Som för livar serskild Kyrkoherdelägenhet blefve fastställdt. Öfverskotlstlonden bunde deremot å Kronomagasinen x Visby levereras, så vida tioinlegifvarne ej ville begagna sin lösningsrätt, enligt Författning.')!ne. På lika sitt borde äfven penningeafgiflen å hemmanen lill Kronouppbördsmännen erläggas och Prestön sedermera utbekomma sin lätt af Fogden. Derigenom finge hemmansegarne icke det ringaste att vidare med Prosten liqvidera eller tvista 0111. Anledningen till stridigheter dem emellan vore undanröjd och allt behof att rubba den valrättighet hemmansegarne af ålder utbfvat försvunne.
Men man har gatt längre och anslagit fonder, som först framdeles blifva disponibla — en del af bankens dels redan bokförda, dels blifvande vinst —- samt derjemte handlat i strid med hvad Banko-Utskottet i utlåtandet N:o 24, angående lånerörelsen, tillstyrkt och Rikets Ständer redan godkänt, eller att banken icke skulle i låneväg sammanlagdt använda högre belopp, än som dertill enligt nu gällande Bankoreglemente blifvit anvisadt. Jag förstår icke eller, huru Bankofullmäktige, derest Utskottets beslut vinner Rikets Ständers bifall och, såsom sannolikt är, det till Filial-banker anslagna kapitalet genast till sitt hela belopp tages i anspråk, skola kunna uppfylla önskningarne, utan att nödgas antingen öfverskrida den bestämda gränsen för sedel-emission, eller ock aflåta innehafvande obligationer, de der likväl med rätta anses såsom bankens mest användbara tillgång vid inträffande af en kris; ty att upplåna medel af allmänheten, skulle, om det kunde verkställas annorlunda, än att Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 31 de, som nu hafva disponerat penningar i banken, erhöllo tillfälle att derifrån uttaga dem, för att i stället deponera dem emot ränta, endast innefatta en åtgärd, hvarigenom man toge ur landets rörelse med ena handeu, hvad man åt rörelsen lemnade med den andra, under det man hade ränteutgiften för upplåningen på köpet. Bankovinsten för den förflutna tiden är nemligen, på sätt i betänkandet derom N:o 12 med tillhörande reservationer ådagalägges, endast i obetydlig mån kontant disponibel, hvarföre Utskottet oek föreslagit Rikets Ständer, att hvad deraf till statsverket afiäts, skulle med årligen vid slutet af detta och följande år utbetalas, d. v. s. liqvideras med de sedlar, som under dessa år till ränteliqvider för utestående lån till banken inflyta. Detta liqvidationssätt, hvarom alla då voro ense och som afsåg att förekomma, då väl öfverstigandet af maximum för sedelstocken, som nödvändigheten att realisera innehafvande obligationer, synes nuvarande majoritet hafva alldeles förgätit.
Han är nyss kommen och rik, han är alldeles galen att strö ut pengar, springer hvarenda dag till Tore och Cooper och drar hem skräp – det är han, som betalar för miss Anderzohn därnere – ja, ni såg? alldeles hederligt för all del – hon vek timid undan för Louises blickar – jag är till den grad noga med mina pensionärers uppförande ... bara, ni vet – hon lade hufvudet på sned och log – ungt folk, ute för första gången – jag gör honom en väntjänst med att se till, att hans pengar komma till nytta och er är jag säker på, att han bjuder. Ni slog an på honom. Hon såg sig hastigt om och sänkte rösten ytterligare: – Bara säg att han inte ser ut som en jude – han kommer från en döpt familj, ser ni! Louise stod som tjusad och såg på den lilla smilande munnen och det gamla draget nedom näsvinklarna. Tankegången var så orimlig och främmande, att det gick rundt i hennes hufvud. Hon mumlade några ord och gaf det hela en skämtsam vändning, hvarpå hon sprang in i rummet, trefvade efter stickor och tände gasen. Tankarna flögo som bollar mellan det högsta och lägsta i hennes själ, begreppen upplöste sig och med större och större lugn mätte hon svindlande djup – de skrämde henne icke så mycket, hon trott. Egentligen var deras – Tores och hennes – förhållande ett undantagsfall. Något så vidunderligt som att verkligen stå utan tak öfver hufvudet – utan mat – det måste ju väcka allas bestörtning Hon hörde någon med lätta steg ila uppför trapporna och flög till dörren, öppnade den helt litet ... hennes panna fuktades af kallsvett. Dörren till herr Holsteins rum stod på vid gafvel, han gick och gnolade, drog fram lådor, släpade på möbler ... Hon kunde se hans vackra ansikte glöda af ungdom i gasskenet. Hastigt gick hon ut i korridoren och herr Holstein upptäckte henne genast. – Ah pardon madame – entrez – please. Louise dröjde på tröskeln, stammande i förvirring: – Ni nämnde den där lilla marmorbiten – skulle vara så – – Sitt ned madame – genast. Rummet var belamradt med halfuppackade föremål, statyetter, skärmar – gamla talrikar.
Da Konung 6ullak den riste införde til»verkningen af denna wara, inrättades pä flera ställen Salpetterhus, alla Hemman indeltcs at til dem lewerera ämnen för jordens hlandning och beredning, staffa wed til kokningar, utgöra dagswerken wid arbetet och förrätta, nödiga foror; pä detta sätt förblef det allt til Drottning esirillinas tid. Riksens Ständer sökte och singö dä med Kronan et sadant LontraÄ, at den tryckande Inrättningen skulle uphöra, emot det at en ständig Salpetterstatt ä sattes hwarjc Hemman , och at Kronan derjämte alltid bibehölle sin rätt, at läta genom dess Utgörande anstallter siuda Salpetter ä all flags Landtegendom, samt taga nödig wed bertil hos Jordäga - NN, ekler hwar Len beqwämligen funneS. Sadan är Kronans rättighet ännu i denna dag; den har af tilfälliga omständigheter icke blisivit pä alla stät-, len utöfwad, ty hela krovincer gifwaS, der aldrig nägon siudning stett; men derigenom har den rcbala rättigheten icke uphört. Konungen, angelägen at läta samteliga Dess trogna undersåtare wederfaras lika rätt, wille dermed förena en säkerhet om det för vekenllOns. Merkel nödiga Quantum, af denna wara, och utfärdade pä dessa grunder Dess Nådiga läircialair är i7Z8- Dä Rikets ärliga behof är 40,0.20 lispund, sä är det äfwen jämnt deladt, at hwarje helt Hemman med sin jord häftar för den styld-gheten, elfer ligger i re^uilition, at deras ärligen kokaS et halft lispund. Innan alla intradt i sädana anstallter eller förbindelser, som gjorde erhällandet af Kronans ärliga behof ofelbart, war icke lämpligt at eftergifva hen ännu sudMoranäe Kronans ensamma rätt at köpa och sälja Salpetter. Detta är sakens förhällande. Högloft.
På alla dessa skäl förenar jag mig med Herr Hjerta, och anhåller om proposition i enlighet med hvad han begärt. Friherre Cederström: Då flera Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln synas icke kulina öfverenskomma om skillnaden emellan sedlar och Obligationer, tyckes det vara påtagligt, hvad verkan omstörtningen Den 2 December f, in, 29 af den gamla ordningen genom Realisationen skall medföra. Jag anser mig afven böra erinra, att det torde vara falskt alt decrelera utgifrande af Obligationer, enär dessa ej genom annat än nya sedlar kunna inlösas. Om upplåningen blir obegränsad, celi sträckes utöfver hvad man äger visshet att få utlåna, blir hela operationen högst vådlig, och kommer att medföra förlust på räntan. Är upplåningen deremot bestämd efter möjligheten att få utlåna, kan någon ränteförlust icke inträffa. Då uppkommer i stället en gifven vinst för Banken, och ingen menlig verkan på den beslutade Realisationen. Deremot motsätter jag mig Obligationernas utställande på längre tid, emedan det måste förutsättas, att belåningsrätten, sådan den nu bestämmes, icke kan hindras förr än vid nästa Riksdag. Det är naturligt, att Banken, då försatt i mera actift tillstånd, ägande belånbara Obligationer ute, skulle, om inskränkning i utlåningsrätten vidtogs, vara tvungen att, till honorerande af sina utevarande förbindelser, utgifva nya sedlar, hvilket åter menligt skulle inverka på silfverfonden. Sådant kan deremot aldrig inträffa, om blott uppoch Afskrifnings-räkning antages, men vidtages både denna och Öbligationsmethoden, Skola flera invecklade förhållanden uppkomma. Ettdera sättet måtte vara det enda rätta. Jag kan således icke förena mig med Herr Hjerta, alt utlåningen skall ställas på 3o Den i Decewber f. m. längre tid, efter BankoFullmägtiges bestämmande, utan yrkar, alt först måtte afgöras, det Obligationerne blifva å vista, och sedan om både Obligationsoch Afskrifningssystemet, eller hvilketdera, skall antagas; jag kan icke afstå från begäran om votering häröfver. Friherre Boye:
Om Bancostyrelsen ansåg nyttigt att upptaga lån, så hade jag trott, att sådant bort ske af andra skäl, i hvilket fall jag skulle tillstyrkt desamma, men icke på den falska grund, som finnes i reglementet uttryckt. Nu finner jag med ledsnad, att samma grund är bibehållen, och ber att få reservera mig deremot. Hr Lagerhjelm: Med fägnad har jag hört, att Hr von Hartmansdorff hufvudsakligen hyser samma åsigter sora jag i denna fråga. Han har äfven rätt deruti, att den omflyttning, som jag föreslagit, icke nöjaktigt upphäfver alla svårigheter, och i följe deraf ber jag att något få förändra mitt förslag. Jag föreslår således, att början af § måtte få denna lydelse: ”Jemte de åtgärder Bancofutlm. hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska cassa, äga Fullmäktige att, när Bankens ställning i öfrigt det påkallar;” Derefter följer mom. a), dernäst mom. c) och sedan b) och d). Hr von Hartmansdorff: Innan vi komma till beslut, möjligen genom votering, anhåller jag alt få fästa uppmärksamheten på verkan af de tvenne ordförändringar Hr Lagerhjelm nu föreslagit. Den ena är, alt i st. f. oberoende af dessa åtgärder skulle sättas jemte dessa åtgärder. Detta gör en betydlig skillnad, som Ståndet torde ihågkomma. Den andra är, att, i st. f. åligger det Fullmäktige, har han sagt: äga Fullmäktige, och således borttagit skyldigheten. Delta skulle komma att blifva ett högst beklagligt tvisteämne inom Fullmäktige. Öfverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o.
Hvad åter angår räntan å obligationerne, som jemväl är ett ganska vigtigt moment i Hr Gr:s förslag, sä beror det på entreprenörerne att, om arbetet öfverlåtes på dem, bestämma benne derigenom, att de påstå eller säga, att den ränta, söm Svenska Staten bestämmer i och för obligationerne, icke är tillräcklig för att hälla dem al pari å Londons börs; hvaremot, i fall Staten sjelf vfvertager jernvägsarbetet, R. St:r tillkommer bestämmandet af denna ränta å obligationerne eftersom de finna för godt. Det är icke sagdt, att derföre, att under ett år obligationer å ett visst belopp med hög ränta utgifvas, man under ett annat behöfver utgifva enahanda belopp med samma ränta. Således, om Staten anlägger vägarne, beror det af Staten att utfärda obligationer med ränta allt efter konjunkturn; men entreprenörerne deremot, som äro tillförsäkrade räntan, skola naturligtvis söka att bibehålla henne vid samma höjd, hvilket i tidens längd torde blifva talande skäl för den af K. M. för R. St:r här framlagda plan och betydligt förminska de fördelar, som framställas uti Gr. Rosens förslag. Man säger, att entreprenörerne fortare än Staten skola fullborda jernvägsarbetet. Jag betviflar det och påstår, att detta beror af R. St:r. Skola entreprenörerne bygga dessa jernvägar skyndsamt, så erfordras skyndsamma utgifvandet af alla de Stats-obligationer, som motsvara kostnaden af anläggningen. De skola således under en kort tid utställas och Svenska Staten måste följaktligen vara förbunden att inom en kort tid inlösa dem med uplupna räntor. Ofvertager åter Staten bestyret, kunna R. St:r bemyndiga K. M., eller updraga åt fullmäktige i Riksg:sKont. att utsläppa obligationer lika skyndsamt och till lika summa men med den ränta de kunna betinga, hvilken naturligtvis mäste blifva lägre än om bestämmandet häraf beror af entreprenörerne. Skyndsamhet i arbetet kan vinnas lika väl i ena som andra afseendet. Men, säger man, vi hafva icke ingeniörer, hvaremot de ifrågav:de entreprenörerne hitsända sådane skicklige män.
No 15. den nödlidande krigsmannen, under dess troligen få återstående lefnadsdagar; och anhåller jag i lika ödmjukhet om remiss af denna motion, icke allenast till vederbörligt Utskott, utan äfven till Med-Stånden, af hvars medlemmar troligen en och annan känner, lika väl som jag, den armes belägenhet, och alltså torde biträda denna min framställning. Stockholm den 8 November 1865. F. Du Rietz. Af Herr von Francken, August Alfred, angående löneförbättring åt lärarne vid rikets navigationsskolor. Af de läroanstalter, som i riket finnas, äro navigationsskolorna bland de sist inrättade; men detta oaktadt har det visat sig att dessa, hvilkas tillvaro räknar blott omkring decennier, likväl för handelsfarten såväl som för handeln i allmänhet gjort serdeles stor nytta, hvarföre de kunna anses bland våra vigtigaste och nyttigaste läroverk, oberäknadt att de från nämnda skolor utgående elever så till sägandes komma att representera Sverige i utlandet. Skall nu en läroanstalt kunna påräkna framgång eller, med andra ord, på bästa sätt efter tidens fordringar uppfylla sitt ändamål, erfordras, bland mycket annat, hufvudsakligen skickliga lärare, samt sådan aflöning åt dessa, att de uteslutande kunna egna sig åt deras magtpåliggande tjenst, eller, hvad som är detsamma, blifva satta i tillfälle att på vetandets väg följa med sin tid. Af navigationsläraren erfordras grundliga kunskaper i alla de högst olikartade ämnen, som en fulländad sjöman behöfver känna. Han måste dessutom icke allenast vara kunnig i navigation, utan äfven i mathematik, astronomi, mekanik, skeppsbyggeri, ångmachineri, m. fl. ämnen, och således, som det synes, ega en ganska mångsidig bildning, hvilken, för att icke allenast kunna underhållas utan äfven förkofras, erfordrar både tid, ansträngning och penningar.
Efter fondernas konti intagas räkningarne med Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontoret, hvilka räkningars innehåll, endast omfattande de under boksluts-året emellan dessa verk och de uti Rikshufvudboken ingående förvaltningar befintliga räkenskaps-förhållanden, i nuvarande Rikshufvudbok dels intager en mindre framstående plats, dels saknas. Vidare förekomma konti med samtliga i 1846 års Rikshufvudbok intagna medels förvaltare, hvarvid den grundsats blifvit följd, att för hvarje förvaltande myndighet i en enda räkning, hvilken erhållit benämning efter myndigheten, redovisas allt hvad den om händer haft, då deremot, enligt nuvarande Rikshufvudbok, redovisningen för nästan hvarje myndighets förvaltning är spridd på flera konti. Vid denna tom Expedilions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 95. 169 tom finnes älven fogadt ett af sjelfva beslutet oberoende, men på detsamma grundadt tabellverk, innehållande dels generelt sammandrag öfver samtlige i den allmänna förvaltningen ingående medel, så väl dem, hvilka erhållit egna konti i Rikshufvudboken, som äfven sådana, hvilka, såsom kommuner eller korporationer m. m. tillkommande, ansetts icke fordra lika utförlig behandling, dels ock special-sammandrag, som blifvit upprättade särskildt för hvarje slag af omförmälda medel. Uti 2:dra törnen behandlas Statsinkomsl-titlarne sålunda, ali å hvarje konto upptages, utom de i nuvarande Rikshufvudbok debiterade inkomst-beloppen för året, med specifikation af hvad deraf afkortats eller blifvit till disposition behållet, eller ock vid uppbörds-årets slut befunnits resterande, äfven det i Riks-staten påräknade beloppet samt det, vid jemförelse dermed, framträdande öfverskottaeller brist-beloppet, och å utgiftsanslagens konti, hvilka i nu gällande Rikshufvudbok endast tjena till att sammandraga de anordnade summorna, införas så väl reserverade behållningar från föregående år, som anslag för året, de tillfälliga inkomster något anslag kan ega, samt, elter anordningens jemförande dermed, jemväl resultatet af brist eller besparing; hvarförutan, i stället att nu gällande
December i fråga om de tullsatser, som för innevarande år böra utgå för ifrågavarande artiklar, funnit skäligt i nåder bestämma, jemte fortfarande tullfrihet för talg, väsendtligt lägre afgifter å förnödenhetsvarorna stearin, talgoch palrnetmsamt stearinoch margarin-ljus, än kommitterades förslag upptager, samt anledning icke lärer vara för handen att för nästföljande år antaga någon till fördyrande af dessa förnödenhetsvaror ledande tullsats; hemställer jag underdånigst, att, i enlighet med högstberörda nådiga beslut, talg fortfarande medgifves tullfrihet, och att införselstullen å stearin och ljus måtte i närmast motsvarande öretal bestämmas till likhet med hvad nu provisoriskt utsår, så mycket hellre, som detta äfven i det allra närmaste motsvarar skillnaden i den tull, hvilken enligt taxan varit åsatt stearin och den dertill erforderliga talgen (då man beräknar, att omkring 2 S' talg åtgår till 1 stearin) eller för: Stearin 1 JU 4 öre. Ljus: Talgoch Palmetin1 8T 5 öre, Stearinoch MargarinIS" 6 öre, Kongl. Moj.ls Nåd. Prop. JU Si. Metaller, samman satta. Oj or. Ost. äfvensom alt för rubriken ljus, andra slag, lullafgiften, i förhållande till dessas högre värde, bestämmes till 15 öre skålpundet. Marin-metall eller annan komposition, i form al bleck och spik till förhydning af fartyg, hafva komtnillcrade ansett böra medgifvas tullfrihet, enär denna för skeppsulrustningen behölliga varu icke tillverkades inom landet och det inhemska skeppsbyggeriet, i bredd med den tullfria införseln af fartyg, borde i möjligaste man gynnas; hvaijemte kommitterade, bland annat, för andra slag arbetade metaller (än förgylde, forsill rade eller pläterade) tillstyrkt en tullafgift af 40 öre skålpundet.
- Dito 8kr6sjorcj . Ollo j »Z sk./ör lunnel. ^rren3ersr »3 ^nneDn6 ocilrcl 8t36rjorä sk irlts grsöen Lgenclorn rn. m. i sncir, 'ksxering,- 3>llr! Äet enligt korcekning Del» Dulkru ..» » 8onen kl. kl. Dotter kl. kl. Letsenten kl. kl. s Drsngsr s 40 lk. L kigor 8äsom Ikrstleur Dlllier Lillsrä Des» klulkru -.-» . Lre8ltorer »gs KZrlsLäcs: 8tscls^or6, en vuppmstt ling sk3:640 grsäen 03>s3 8ts6-!jor6, Dels llullrn » kigs Döss lltikru . - 8u>iun» "4 L 8ts6sjor6en» Vircle. L/> 'L Q_ L N!trr; etter xix. ;6. Sr»<. (c.) LarnmÄNÖrn^ ofver Allmänna. Levil! oin^en ntr Län för Ar Oälaä 8(Lä8^0s6. 1^. 8tr6 - 8oc!(2N ^iro As. ^ ^octcen As. Zocken X Al. «1ns ^ As. äito ötc. §cc. Lummr vo oc>tOo Llemrnsns (5!iiLfer. O O.' O O 00 OV j 0 —.OOOlsQ VO, OO 2- O O. OO OOO -OOO LerLlcrrsä v. « v 3 OOO OO O OO i oo ^ OO' L^Lslcl
I afseende härpå förekommer å ena sidan, hvad, ang:de desse Presidents-löners bestämmande till olika belopp, blifvit anfört: att de Embets^ och Tjenstemän, som äro fästade vid Hufvudstaden skulle till löneförhöjningen äga större anspråk än de i Landsorten-' ne, och att i enlighet dermed det icke vore förenligt med rattvisa, att Presidenls-lönerne bestämdes till lika belopp, utan boide Presidenten i Svea HofRätt få 5oo R:dr mera än hvar och en af Presidenterne i Götha och Christianstads HofRälter: att, ehuru det vore orätt att Presidenten i IIofRätt hade Rang öfver JustitiseRådet och fö I ja k te 1 igen äfven högre lön, uttoge likväl rangen, så länge dessa obehöriga förhållanden icke voro afskalfade, sin rätt: att de skäl, på hvilka R.
Denna, till Rikets Ständers pröfning och behjertande, genom Nådig Remiss, hänskjutna fråga hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit; och dervid väl funnit all anledning saknas för sökandens befrielse i rättsväg från den honom ådömda betalnings-skyldighet; men då, så vidt handlingarne utvisa, Thysenius icke uppburit ifrågavarande anmärknings-medel eller af dem haft nytta, med afseende å hvilket förhållande och i betraktande af den kännbara olägenhet, som beloppets utkräfvande skulle tillskynda sökanden och dess talrika familj, Kammar-Rätten jemväl för sin del för - ' 212 Expclitions-Utskoltets Förslag till tind Skrifvelse, N-o Qf ordat Thysenii underdåniga ansökning, hafva Rikets Ständer medgifvit, att Härads-Skrifvaren Thysenius må åtnjuta eftergift af den, i följd af Kammar-Rättens ofvannämnda laga kraftvunna Utslag af den 27 Aug. 1835, honom åliggande skyldighet att till Kronan erlägga 151 R:dr 43 sk. 6 r:st banco, under vilkor likväl, att Thysenius godtgör vederbörande tjenstemän i Kammar-Rätten den anmärknings-provision af 25 procent utaf omförmälda medel, hvilken, jemlikt 46 § af 1831 års Kongl. Instruction för Kammar-Rätten, skolat nämnde tjenstemän tillkomma, derest samma medel verkligen till Stats-Verket influtit. Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Februari 1845. Uppläst och godkändt hos Ritjd. och Adeln den 12 Febr. i845. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af f.d. Kronofogden C. Westlinger och f. d. Häradsskrifvaren G. Lindfors sökt eftergift af ådömdt ersästningsansvar.