Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den solidariska ansvarigheten medför onekligen både att ett stort antal kapitalegare afhålla sig från deltagande, emedan de ej vilja ikläda sig en så vidsträckt förbindelse, och att de, som i dylikt bolag förena sig, blifva benägne på samma gång att utestänga dem, som icke äro i ungefär samma förmögenhetsvilkor, och att, till ersättning för den stora ansvarigheten, i främsta rummet lägga an på en stor vinst af företaget för sig sjelfva. Det stora flertalet får åtnöja sig med att insätta sina penningar emot en jemförelsevis låg ränta, i stället a'*t lä deltaga i vinsten af bankrörelsen; depositionerna i bankerna stiga till stora summor och föranleda svårigheter vid tider af hastiga rubbningar. Den solidariska ansvarigheten förhindrar derjemte utländska kapital från att anläggas här i landet uti bankrörelse, ett hinder, som icke kan anses undanröjdt genom tillfället för främmande kapitalister att möjligen få ingå såsom commanditdelegare i sedelutgifvande banker. Utländska kapitalister kunna nemligen knappast antagas vilja placera små summor i många särskilda inrättningar; men kommanditdelegare få inrymmas endast till bankernas halfva grundfondsbelopp och då stora banker här i landet väl komma att blifva få, lärer något deltagande af utländska kapitalister på denna väg, der de ej heller få i ringaste mån deltaga i förvaltningen, icke vara att påräkna. Dä Utskottet af dessa skäl tillstyrker medgifvande att bilda banker med begränsad ansvarighet, anser Utskottet likväl att i allt fall vissa allmänna bestämmelser böra vid detta, liksom vid andra slag af företag, utaf lagen uppställas till allmänhetens betryggande mot de förluster, som genom sådana inrättningar kunna uppstå, och Utskottet föreslår derföre åtskilliga tillägg och modifikationer vid aktiebolags-lagens föreskrifter, hufvudsakligen såsom garantier, hvilka kunna ersätta den solidariska ansvarigheten.
Jag tror, att den värde ledamot, som sist yttrade sig, begick ett misstag, då han sade det vara mjölnarens rättighet att afvisa mäld. Det finnes en gammal förordning, som ålägger mjölnaren att mottaga säd af aila, då han innehar skattlagd qvarn; men det faller af sig sjelf, att han icke kan mala, utan i den mån han har vatten och förut emottagen mäld ej hindrar förmalningen. Derföre, alt det finnes en förordn. af 1739, som ålägger mjölnaren att hafva vigter i qvarnen, följer icke, att han skall vara ensam ansvarig för sädeus vård under det den finnes i qvarnen, och på sådant sätt kunde säden komma att blifva qvarliggande flera veckor eller månader, i fall vattentillgång lomme att saknas. Hvad de domar angår, som blifvit framlagda för Utsk., har jag tagit kännedom af dem. Det är sannt, att en häradsrätt dömt en mjölnare att mala utan biträde af mäldägaren ; men den domen är upphäfd genom Lagmansoch Hofrätternas sammanstämmande beslut, af hvilka åtminstone lagmansrältens dom äfven blifvit framlagd hos Utsk. För öfrigt är den sak, hvarom dessa domar handla, nu inkommen till K. M:s pröfning. Jag förnyar min anhållan om afslag af detta betänkande. Uppå derom framställd propos. blef Oecon.-Utsk:s betänk. N:o 45 af R. o. Ad. afslaget. Vid förnyad föredragning af Oecon.-Utskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. JV:o 46, i anleda, af väckt fråga om utfärdande af författning med förbud emot monopoliers stiftande till menigheters förfång, blef samma utlåt, af R> o. Ad. bifallet. Maj c. ra. 4 >9 Ånyo föredrogs och lades till handlingarna Exped.-Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda memor. N:o 7 med svar å återremiss af Utskrs memor. Wto 6, angrde anslag i och för correcturläsning, m. m.
523 lagda meritförteckning, var en väl meriterad och skicklig läkare, om hvilken jag dessutom, på grund af tillförlitlig personlig kännedom, kan förklara, att han bland allmogen var allmänt omtyckt och älskad för den hei edvillighet, han städse ådagalade alt med råd och hjelp utan betalning tillhandagå de fattiga i det vid början af hans tjenstetid ovanligt vidsträckta distriktet, omfattande Fryksdals, Jösse, Nordmarks och Gilibergs härader, så tvekar jag ej att vördsaraiigen föreslå Rikets Höglofliga Ständer: alt, på de al mig anförda skäl, åt doktor Johan Fredrik Bergströms enka, Jeanna Maria Bergström, född Pihlgren, och dess oförsörjda dotter, Jeanna Albertina Euphemia Bergström, bevilja en årlig pension af 500 R:dr R:mt. Och anhåller jag om remiss af denna min motion till Stats-Utskottet, till hvilket jag förbehåller mig få inlemna nödiga handlingar. Stockholm den 29 November 1062. Olof Olsson, från Olebyn af Wermlands län, I denna motion instämma; Nils Åndersson, P. Ericsson, Per Persson, Aila från samma län. Af Olof Oisson i Olebyn af Wermlands län, om bidrag af allmänna medel lill uppförande af ett skolhus i Arvika. Arvika köping och orten deromkring hafva af Statsmagterna blifvit hugnade med anslag till lärare i ett lägre elementarläroverk, men slå ännu i saknad af nödigt skolhus jemte bostad åt rektor. För att kunna åtnjuta fördelarne af läroverket har man dock tills vidare genom förhyrning af enskild lägenhet skaffat plats för dess verksamhet; men behofvet af en egen skolhusbyggnad har städse gjort sig kännbart gällande, och det lilla samhället har derföre också dels dragit försorg om att ritning och kostnadsförslag till en sådan blifvit uppgjord i det skick, att de blifvit af Kongl. Maj:t efter Öfver - h24, Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 336. intendents-embetets hörande godkända, dels börjat anskaffande af nödiga medel till dess utförande.
En beskattning af ifrågavarande art är för öfrigt minst lämplig för sådane industriela inrättningar, som afse varuförädling, enär densamma utgår med en viss andel af den tillverkade varan och i följd deraf måste blifva ojemn och mera eller mindre betungande för produktionen, hvilken, likasom andra industrialster, kan på ett billigare sätt, genom bevillning i mån af inkomst, beskattas; — och hör härvid ej förbises, att i den mån afskaffandet af ifrågavarande beskattning otvifvelaktigt skulle uppmuntra till ökad produktion, flere andra af landets näringar derigenom äfven skulle befrämjas och nya arbetstillfällen för den arbetande befolkningen beredas, på samma gång som Staten genom förökad bevillningsinkomst skulle blifva åtminstone till någon del ersatt för sin uppoffring till ifrågavarande industris förmån. Den eftergift af ifrågavarande beskattning, som Utskottet af nu anförda förhållanden anser vara påkallad, torde likväl, hvad beträffar tackjernstionden — på sätt äfven Kongl. Majit vid sednaste riksmöte föreslog Rikets Ständer — icke böra utsträckas till den ännu med vissa privilegier gynnade tackjernstillverkningen inom bergslag, såvida icke bergslagen framdeles förklara sig villiga att afstå från sina särskilda friheter och förmåner. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. Enligt hvad Utskottet i det föregående sökt framställa, skulle otvifvelaktig! avskaffandet af hammarskaften äfvensom af tiondetackj ernet inom de icke privilegierade orterna i väsendtlig mån befordra jcrnhandtcringens utveckling.
Om Swensta Manufaktur - handteringens mängraldiga wldriga öden icke förmätt medföra Fabrikernas totala sörfall, mäste, utt ett sädanr söchällande, finnas stark, ste wedrrlöggninq af de inkast, som dels as vkunnoghet dels as illwisia göres, emot detze Näringar, som stulle de icke wara lämpelige för wart Land. Blv-rstälde för iöstderna, af en mera och mindre försämra Credit: Af ömsom stigande och fallande Waxcl-Ccurs: Al ostadigt pennmge-wärde, samt as wackiande Oekonomiska Författningar och destaS lama handhalwar de, halwa de altid hast att strida emot tykdMmar och mindre wä! tänkte LandWänH HE» 8Z4 Den 15 Januarkk. bemödande att befordra främmande tillverkning:rs rnimygande och krmglpridande i Riket. De Inrättningar, som alic detta kunnat uthärda, ulan art helt och hållit utrotas, mäste säledes icke xä orätt ställe wara onlagde. Och ingen upplyst, samt för Fäderneslandets bästa nitälskande medlem stall med kallsinnighet fe stike Inrättningar nalkas deras undergäng. Däman med uppmärksamhet betraktar Rikets närwarande tillstånd och te bcdrvfweiiga följderne, af sednaste Kriget, mäste man lätteligen finna nödw-ändigheten af jädana Hushälls.förlattnlngar som leda kill mindstnmg, uti wära utgifter till Utlänningen. En fortfarande hög Wäxel-cours, stal! oundwlkkiigcn Medtaga Rikskroppens öfwerdlefne strmäga, sä framt rf werkante anstalter deremot l tid widtagas. Ju mer Riket är fördjupat i skuld, desto mera sorgfällighet jordras, ott, genom en fördubblad filt och idoghet, bereda nya tillgängar.
Befallningshafvande förordne behöflig! antab personer att hafva tillsyn vid destillering, sorn enligt 20 § utöfvas, och bestämme,. hvilka destilleringsverk under hvarderas tillsyn ställas må. Der destillerings-verk är så beläget, att det icke skäligen kan-, med annat under uppsigt af gemensam tillsyningsman ställas, eger Konungens Befallnitrgshafvande att särskild tillsyningsman för detsamma förordna.” Friherre von Kramer: Mot 18 och följande rörande destillenngi af bränvin, får jag mig reservera. Jag anser nemligen att, då destillering, varesig: i större eller mindre bränneri, utöfvas under den tid, för hvilken anmälan lill bran'- vins-tillverkning skett, bör-derför ingen annan afgift erläggas, än den, som för brän-. vins-tillverkningen blifvit: erfagd. Utskottet har för mindre brännerier antagit denna grundsats, men lör de störe deremot föreslagit dels försegling under destille-* rings-tiden af mäske-kar och. jäst-kärl, hvilken föreskrift föranleder åtskilliga vidlyftiga och för bränvins-tiiiverkären högst besvärliga och kostsamma iakttaganden, dels att en afgift skall erläggas, motsvarande kontrollörens aflöning under den tid destilleringen pågår. Då likväl påtagligt torde vara, att den, som bekostat en större bränvins-redskap och för dess begagnande erlägger en dryg skatt, icke med fördel kan använda densamma till destillering vidare än mot slutet af den tid, Sorn för bränvins-tillverkningen är honom medgifven, och då jemväl antalet af dygn för destilleringen kunna bestämmas, synes mig billigt, att kontrollörens aflöning dervid bekostas på' enahanda sätt, som för den tid destillering icke verkställes. Jag anser vidare att rättighet'till' destillering under den lid, då hränvinstillverkning icke är tillåten, icke må, på sätt Utskottet föreslagit, medgifvas.
Hvem kunde tro, när jag för många Herrans år se’n pysslade litet om Wilhelm Borggren och fick Gustaf att under moderns mångåriga sjukdom betala hans kläder och skolgång – hvem kunde tro, säger jag, att jag nu, 10 år senare, skulle träffa på honom så full af tacksamhet och glädje öfver att kunna vara mig till tjänst. När han gått igenom skolan hemma, flyttade modern till Upsala, där hon fick inackorderingar, och så afsade de sig all hjälp. Ibland, isynnerhet under den första tiden, skref han flitigt, men under de sista tre åren hade vi inte hört af honom alls, förr än nu, när han stod framför mig som en lifs lefvande, 26 år gammal fullväxt karl! »Nå du, hur fick du reda på oss?» sa jag slutligen, när jag väl fått veta, att modern lefde och fortfarande bodde i Upsala, att hon var frisk, att han mådde som en prins m. m. m. m. »Jo, jag tittade af en slump in på biljarden, och hvem fick jag se där med kön i hand, om inte farbror Petterkvist!» Jag teg och knep i hop läpparna. Man ska inte blotta folks svagheter, allra minst sin manns, fast nog brände det mig på tungan att få lätta mitt hjärta! Så slog vi oss ned i sammetssoffan – för vi ha en afdankad sådan, Gud bevars – och pratade om allt möjligt. Jag hann bara svara, så förfärligt nyfiken var han. Men slutligen kom det också min tur att fråga. »Nå, min kära Villy, hvad gör du nu för tiden? Har du fullföljt din plan att bli lärare?» »Nej tant, det blef för dyrt, och så kokade blodet för oroligt i ådrorna på mig. Jag tyckte det var så förbannadt dumt, att jag först skulle stufva i mig en massa smörja för att sedan i min ordning stufva in den i andra. – Nej, det låg inte för mig!» När han blef ifrig, brukade han som gosse allt emellanåt upprepa ett par ord, det satt i honom ännu, fast hela stan brukade härma honom för att få bort ovanan. Och så svor han så! Det sa jag åt honom. »Gör jag?» skrattade han.
Elementarläroverket är för närvarande icke i tillfälle atfijerbjuda ungdomen mer än tvänne bildningslinier, den klassiska och den reala — båda föremål för samma omsorger, samma lärarekrafter, samma styrelse, och i ganska många ämnen arbetande tillsammans. Den ena linien heter klassisk, och bör derföre också hafva någon klassisk prägel. Denna åstadkommes genom studiet af latin och grekiska i förbindelse med andra bildningsämnen. Dessa båda språk upptaga på 7:de klassen tillsammans 12 timmar af läseveckans 30, på 6:te och 5:te klasserna tillsammans 14 af veckans 32 timmar. Dessa båda språk höra så nära tillhopa, hafva så många beröringspunkter, att de tillsamman, enligt pedagogikens hittills vunna erfarenhet, äro för grundläggandet af humanistisk bildning i hög grad vigtiga. Motionären, Johannes Andersson, har sjelf yttrat (s. 192): »Det lider intet tvifvel, att ju icke grekiskan är ett kanske det skönaste språk, och att på detta språk finnes mycket herrligt att läsa.» Detta erkännande torde just göra det betänkligt, att bortstöta grekiskan från dess gamla plats bland klassiska liniens bildningsmedel. Motionären fortsätter: »Män, som sjelfva genomgått läroverken, haf va sagt mig, att de af grekiskan jemnt och nätt hunnit inhemta så mycket, att de kunnat läsa den innantill och öfversätta några stycken af lättare författare, men att de inom få år glömt allt, och att de af denna ytliga läsning ej haft det ringaste gagn.» Härvid må först erinras, att vid läroverket vanligen medhinnes ett historiskt arbete af Xenophon, vissa afdelningar af det Homeriska skaldeverket, en bok af Herodotus och en dialog af Plato — med ett ord: bekantskap med några af grekiska litteraturens yppersta författare. Utgår man emellertid från principen af direkt och påtaglig nyttighet, så finner man, att grekiska språkstudiet är, för närvarande], nödvändigt för den, som vill egna sig åt det presterliga kallet samt åt klassisk philologi, och att det mycket gagnar dem, som sträfva till den philosophiska och medicinska graden, äfvensom kändt är, att nästan all vetenskaplig terminologi, äfven i de mest reala vetenskaper, har sin förklaring af grekiskan.
Derjemte hafva Rikets Ständer från E. K. Maj:Is Finans-departement fått mottaga åtskilliga handlingar, innefattande så väl en underdånig framställning af lläradsskrifvaren •). E. Hullgren om förklaring af nu gällande stämpelpappers-förordning i afseende pä föreskriften om stämpladt papper å arrendeoch byreskontrakter på landet och om sådane kontrakler* uppvisande vid mantalsoch skattskrifnirigar, sorn ett af E. K. Maj:ts och Rikets Stats-kontor öfver denna framställning afgifvet underdånigt utlåtande; hvilka handlingar tydligen ådagalägga de många och stora svårigheter, som äro förenade med tillämpningen af nu gällande stadganden om slämpelafgiften för arrendekontrakter samt deras uppvisande vid mantalsskrifningarne, jemte öfriga i sammanhang härmed stående föreskrifter. Enär några anteckningar icke föras öfver beloppet af stämpelpapper, hvarmed de kontrakler, som vid mantalsskrifningar uppvisas, blifvit belagde, kan den minskning i statsinkomst, som genom den föreslagna förändringen skulle uppslå, visserligen ej uppgifvas, men sannolikt blefve denna minskning icke så särdeles betydlig. Hvad landet beträffar, så är genom Kongl. Förordningen den 9 November 1844 föreskrifvet, att hvarje handling, hvarigenom besittningsoch nyttjanderätt till hus eller jord derstädes blifvit på viss tid eller på lifstid upplåten, bör, såvida den skall mot egandeeller nyttjanderätt, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit eller lika med honom berättigad är, hafva bestånd, hos Häradsrätten intecknas, och numera torde det alltså vara sällspord!, alt den som fått åt sig sådan nyttjanderätt upplåten icke af sin inteckningsrätt sig begagnar. Härtill kommer, ali ganska många kontrakler redan enligt gällande författning äro från stämpel befriade, intill dess de hos domare eller exekutor löretes, nemligen de, som afslutas af husbonde med underhafvande åboer, hälftenbrukare, landtbonde!-, tjenstefolk eller andra arbetare. Hvad åter städerna vidBih, till R, St. För släp till under d.
Hvad nu det förstnämnda stället (Uppenb. 1, 11) beträffar, är detsamma understucket. Det finnes ej i de äldsta handskrifterna, hvarför ock Tischendorf har uteslutit det. [Thomander har åtnöjt sig med att apostrofera stället som misstänkt.] Hvad angår det andra stället (22, 13), är det icke Kristus, utan Gud, som antingen omedelbart eller genom engeln (texten tillåter begge antagandena) uttalar dessa ord till Johannes. Uppenbarelseboken, långt ifrån att göra Kristus till Gud, skiljer på det bestämdaste emellan Gud och honom, hvilket är desto anmärkningsvärdare som Kristus här framställes efter sin jordiska död, upptagen i herrligheten och i hela glansen af sitt messianska majestät. „Min Gud“, „min Guds namn“, „min Guds stad“, „min Guds paradis“ äro uttryck, som Kristus i uppenbarelseboken begagnar; öfverallt framställes han och framställer han sig som en annan än Gud – som Messias, menniskosonen, lammet, lejonet af Juda, Davids rot. Redan den inledande helsningen i första kapitlet skiljer mellan Gud „Honom, som är, som var och som kommer“ – samt „Jesus Kristus, det trogna vittnet, den förstfödde från de döde och fursten öfver jordens konungar, den oss älskat hafver och rentvagit oss af sina synder med sitt blod, och gjort oss till ett rike, till prester för sin Gud och fader“. Och huru lyder „den nya sången“, som i himmelen sjunges till lammets ära? „Värdig är du att taga boken, emedan du är slagtad och hafver köpt oss åt Gud uti ditt blod“ (5, 9). Äfven de sublimaste uttryck, med hvilka Messias i boken betecknar sig, äro dock skiljda från dem, med hvilka Gud utmärkes. Gud säger: „Jag är A och O, den som är, som var och som kommer, allherrskaren“ (1, 8), samt „Jag är A och O, begynnelsen och ändan“ (21, 6).
1 anledning af denna Nådiga Skrifvelse har inom Ridderskapet och Adeln Herr Friherre Kantzow, Johan Albert., väckt en serskild motion om undsättning till Wenersborgs stads invånare, med anhållan örn remiss af samma motion till Stats-Utskottet till skyndsam handläggning; öfverlemnande åt Utskottets ompröfvande att, med fästadt afseende på olyckans vidd, bevilja den undsättning, som med Statens tillgångar må finnas förenlig. Enligt ett Utskottet tillhandakommet utdrag af det uti Bonde-Ståndet hällne Protocoll den 18 sisth October, hade, i anledning af Kongl. Majrts högstberörde Nådiga Skrifvelse, flere Talare instämt uti det förbehåll, att den undsättning, som utaf allmänna medel beviljas Wenersborgs stad, icke annorlunda än såsom lån skulle kc iima att utgå. G StaisUtsloitets Utlåtande N:o 388.
Kyrkgatan fram till stadens på en hög ås belägna kyrka, hviken äfven blifvit betydligt reparerad. Enköpingsån är fördjupad och en hamnbro uppförd. Ett ångfartyg, som uteslutande går emellan Enköping och Stockholm, är medelst aktier anskadadt. Stadens donerade jord är laga skiftad; planteringsjorden, särdeles omsorgsfullt vårdad, begagnas uteslutande till odling af pepparrot, morötter och andra köksväxter, hvaraf betydliga qvantiteter årligen a fy tt ras till de vid Mälaren belägna städer. Ett större ångbränneri med qvarn är anlagdt. Hållskjutsen utgöres på entreprenad, mot ett årligt bidrag af de skjutsningsskyldige till belopp af 1,101 R:dr Banko, hvaraf staden godtgör | och Åsunda härad återstoden. Handeln bedrifves af 9 handlande; fabriksrörelsen af 6 och handtverksrörelse!! af 42 personer. I staden finnes dessutom 1 apothek, 1 källare, 6 traktörsslällen och 6 krogar. Årliga inkomsten af hamnoch grundpenninge-afgifterna utgör omkring 400 R:dr Banko, som uteslutande användas till segelledens, kanalens och harrmbryggans vidmakthållande. Landskansliet i Upsala den 22 December 1852. R. VON KRÄEMER. Joli. Kjellin. J. Sjöberg. TABELL för Lasidet inom Hemmantal. 0 Utsäde a f Medelafkastning, sedan utsädet är afdraget. Underhållna Kreatur. * O 0 rorz z: -I 03 a: ro 1 (TO Uppskattad! — O: ■"S 3 0 Cu "T 3 ra 2b D 3' 2- SS BS ro ra <p S3 fisa CR © g ►t* PH 5- fis 5 sr s CL asi >■ ra 71 0 SJ s roj ro ro ro 58 SL-o Cfq W 0 P a PJ -s 03 es fia S O. fiss -5 ra rt "d 0 03 ro ffl sas; c« OJ O ro o? 0 ro 3 Ofi oO V? >5J fiso t» ro p gr 0 ro värde.
Inom den trakt, som jag tillhör, har man inga öknar, för skog nära oåtkomliga, att rödja och odla, ty af skog och afrösningsjord i öfrigt, såsom i allmänhet inskränkt och för behofvet otillräcklig, är föga att för åkerjorden vinna. Men deremot är af åkerjorden en del, vid sina tillfällen, utsatt för öfversvämning, och en del annan jord, eller äng, som lätteligen kunde till åker förvandlas, oftast vattendränkt, så att någon afkastning af den, åtminstone sådan som under förändrade förhållanden blefve att påräkna, nu icke är att förvänta. Nerike är ett landskap med en, i allmänhet, god jordmån och af ett fördelaktigt läge, ej blott såsom centralt, utan äfven angränsande till trakter med stor afgång på spanmål, och hvilka af densamma äfven alltid komma att blifva i behof, då deras lnifvudnäring är bergsbruket. Men Nerike, såsom ett sädesproducerande landskap, är derföre icke ännu hvad det kan och bör blifva; dock kan denna brist, lyckligtvis, icke skrifvas på räkningen af bristande flit och omtanka hos bebyggarne, utan fastmer sökas och finna sin förklaring i naturhinder, hvilka icke så lätt undanrödjas och besegras. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Man vet att detta landskap, ej blott i allmänhet, är ett slättland, utan äfven till en .stor del (ett lågland, sorn flerestädes omgifves och begränsas af insjöar, och bland dem en af de större i landet, och hvilka dessutom icke saknas äfven i hjertat af detta hjertland, hvarjemte ett och annat vattendrag, eller eif, af betydligare vattenmassa, genomstryker en del af låglandet. Att nu kunna reglera vattenhöjden i sjöarna, så att de icke öfverstiga sina stränder, utan fastmer af dem lemna någon landvinning, och att kunna hålla det rinnande vattnet inom de för detsamma utstakade bräddar, derpå beror, i icke ringa mån, Nerikes vidare utveckling och förkofran. Den framställning, som jag nu går att göra, har till ändamål att härtill medverka genom sänkning af sjön Tysslingen samt ändring af Svartåns rigtning och med detsamma reglering af dess vattenstånd.