Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandena måste nemi. vara väsendtligen olika t. ex. i Skåne mot i rnedlersta och isynnerhet i norra Sverige. Jag är fullt öfvertygad, att i den förstnämnda provinsen t. o. rn. en obegränsad jordafsöndring skulle kunna bära sig, och opinionen är der också mera stämd derför, hvaremot man i öfriga provinser hyser stora farhågor för något sådant; och under dylika förhållanden anser jag att lagstiftningen gör klokast uti att icke göra några skutt, utan så småningom söker närma sig det mål, Den 30 Mars. 405 man anser eftersträfvansvärflt. Det liar blifvit sagdt, att då vi få en obegränsad näringsfrihet, så måste vi också hafva en obegränsad jordafsöndringsrätt; men vi hafva dock ännu icke den torra, och till dess den blifvit en verklighet, torde väl kunna äfven anstå med deri sednare, isynnerhet sorn behofvet deraf ännu icke torde vara så allmänt kändt i landet. Jag lörutser att den ledamot, sorn nyss yttrade sig om fiskerierna på landet, skall säga att en större rätt till afsöndring är nödvändig, men det förvånar mig, att han icke derom väckt förslag i vidare mån, än i afseende å jorden närmast städerna. Jordvärdet är i allmänhet ännu icke så högt uppdrifvet, att en sådan vidd, hvars afsöndring nu är medgifven, kan blifva så särdeles kostsam, isynnerhet sorn det vanligen är obrukad jord, som försäijes af dessa tunnlandsafsöndrare. Ar frågan om någon anläggning af större värde, så är för det första att antaga, att dertill erfordras någon betydligare jordrymd; men äfven om så ej skulle vara, så blir kostnaden för inköp al jorden blott en pris snus i jemförelse med de öfriga kostnaderna. Jag tillhör visserligen icke dem, som anse, att från statens sida någon synnerlig förmyndarevård bör utöfvas i afseende å näringarnes utveckling; men jag kan dock icke göra mig aldeles fri från den tanken, alt sedvänjan kan bidraga till utbildning af tänkesätt, som ej äro särdeles förmånliga för den ekonomiska utvecklingen.
Då jag under öfverläggningen om StatsUtskrs betänk., angående g:de hufvudtiteln, tog mig friheten att göra åtskilliga anmärkningar emot detta betänk., var ej min afsigt att väcka en ny motion. Discussionens vändning och åtskilliga ledamöters derunder yttrade önskan att förvandla dessa anmärkningar till en ny motion har nu föranledt mig att fullgöra detta, samt att bifoga en tableau, som närmare visar systemets practiska sida. Det är mig härvid redan en tillfredsställelse att hafva till vederläggning uppkallat tvenne för djupsinnighet kända talare; men deras anmärkningar synas mindre vara riktade emot mitt förslag, än emot statslånesystemet i allmänhet. Jag uppträder val icke nu egentligen för att försvara detta system i sin helhet; det har vida bättre försvarare än jag, äfvensom det äger mägtiga motståndare. Englands och Frankrikes exempel ådagalägga redan tillräckligt principens giltighet; andra Europeiska stater, och deribland sednast Danmark och Norrige, hafva äfven erkänt nyttan af systemet, och om den ännu icke erkännes hos oss, hörer sådant till ordningen, ty det nya får alltid senare insteg i vår aflägsna Nord. Detta om satsen i allmänhet. Hvad åter mitt förslag angår, tror jag, att de värda anmärkarne icke rätt förstått det; och detta fel återfaller måhända mest på mig sjelf, ty det exempel, jag uppställt, har förmodligen icke varit så kiart, som jag önskat. Jag har uppgjort den bifogade tableaun under förutsättning, att Utsk:s ledamöter redan arbetat sig så in i systemet, att större vägledning icke behöfdes, och jag tror, att hvar och en, som tänkt sig in i ämnet, icke skall finna denna tableau så oriktig, som de värda talarne ansett. Jag har sagt, att på ett årligt anslag, som jag endast exempelvis antagit till 100,000 r:dr, skulle, då detta anslag med säkerhet vore att tillgå, iltiksgeont. kunna bildas en lånefond, som betäcktes af räntan på det årligen utlånade statsanslaget.
Vill han medgifva upphörande af förläningen; så har han derom att göra endast med långifvare!!; och när denne härtill fått hans bifall; återtager han sin egendom utan allt hinder af förläningshafvarens borgenärer. Jag kan således ej annat förstå, än att Rådstugurätten och Hofrätten i den förevarande saken dömt rätt. Utan tvifvel kunna missbruk af lagen om hemföljd befaras; och det lärer ej ens kunna betvillas, att lagstiftaren sjelt bclarat dem. Att falskt föregifva en hemföljd och stjäla den Irån sina borgenärer, kan ej sällan stå en menedare öppet, med biträde af ett par eller tre andra menedare. Men lagstiftaren trodde förmodligen, att detta skulle sällan förekomma; och att stänga utvägen dertill stod ej annorlunda i hans makt, än om han ville förbjuda allt lån (vill säga lån elter lagens språkbruk, och betyder icke försträckning), vid äfventyr att ej kunna återfå det, om låntagaren kommer på obestånd. Ty så länge man kan låna till annan man något, dödt eller qvickt, måste låntagaren äga vitsord att erkänna lånet och det låntas identitet, eller också kan knappast någonsin någotdera bevisas. Och skall i allmänhet en möjlighet gifvas att sålunda utlåna och återbekomma; då gifves ju hvarken skäl eller utväg att mer förbjuda hemföljdslån,. än hvarje annat, eller förknippa det ena med annorlunda beskaffade vilkor, än det andra, eller vägra tillämpning af enahanda lag och rättsgrund på det ena, som på de andra. Hos en Rådstufvurätt söktes, på en förbindelse till ansvarighet för en skuld, inteckning ^ i utgifvarens »inom staden och på dess område belägna fastigheter»; men dervid uppgafs icke någon bestämd fastighet såsom utgifvaren tillhörig. Rorde inteckningen då icke anses rätteligen sökt i alla gäldenärens inom staden och på dess område belägna fastigheter? Denna fråga, då den blifvit med nej besvarad, torde böra noga betänkas.
Det är därför nödvändigt att välja särskildt denna del af utstyrseln praktiskt, d. v. s. varaktigt, vackert och motsvarande alla förutsedda billiga anspråk. Linneskåpet rymmer som bekant bordsoch sänglinne, handdukar och kökslinne. Hvad det förstnämnda beträffar är det kanske icke onödigt att nämna, att man bör hålla åtminstone det finare bordslinnet i samma mönster, så att i händelse af en större bjudning duktyget ej behöfver se » hoplappadt » ut. A f samma skäl borde Jikhetsprincipen äfven följas vid köp af kulört duktyg. Broderi och spetsar på kaffeservietter, stora, eleganta monogram äro vackra och moderna, men i blygsammare lefnadsförhållanden gör man bäst i att afstå från denna prydnad för att kanske kunna skaffa sig ett hälft dussin servietter mera. Till lakan och örngått väljer man helst linne, emedan shirting, domestik etc. fort gulnar och i hållbarhet ej kan jämföras med linne. A r linneförrådet knappt tillmätt, borde man likväl alltid förse sig-med ett ombyte af shirting. De nu så vanliga afstickade vecken utgöra en vacker prydnad på lakan och örngått, likaså languette och broderi. Virkade, lätt sönderdragna spetsar böra däremot undvikas på sänglinne afsedt för h vardagligt bruk. En vacker och vid strykning lätt handterlig garnering på örngått är en öfverhängande bred kant af dubbelt tyglag, som genom en hålsöm skiljes från själfva örngåttet och äfven kan prydas med ett broderi. Hvita piqué- eller äfven ljusa kulörta trikåtäcken begagnas mycket utomlands och borde icke heller fattas i en utstyrsel. D e äro nämligen icke blott lätta och behagliga under den varma årstiden, utan kunna äfven i nödfall användas som öfvertäcken på sängarne och sjukbäddar. Som garnering på dylika piquétäcken tager sig en plissé af batist med 3 smala veck med eller utan smala trådspetsar särdeles bra ut. Beträffande den del af utstyrseln, som är afsedd att bäras af den unga frun själf, ligger det naturligtvis i egarinnans eget intresse att det bästa materiel väljes därtill.
Fasthållandet vid ifrågavarande grundsats hindrar dock ingalunda, att då en grufva så länge legat öde, och jordegaren följaktligen under så lång tid fått såsom sin egendom begagna den omgifvande marken, att något visst för grufvan gällande utmål icke vidare kan ådagaläggas, den då bör, likasom hittills skett, vid förnyad inmutning, i allo anses och behandlas såsom en ny grufanläggning, deri den dåvarande jordegaren har sin jordegare-andel oförkränkt, och för att undvika allt missförstånd om en sådan på flera ställen antydd författningens mening, hathär i 26 § en uttrycklig föreskrift derom såsom allmän regel blifvit antagen. Hvad slutligen angår 5 Kap., om utmål för grufvor, så har, med antagande af hvad uti de föregående förslagen funnits lämpligast rörande hithörande ämnen, endast blifvit tillagde de närmare och mera fullständiga bestämmelser, i afseende på de formela föreskrifterna för en utmålsläggnings verkställighet, som ansetts erforderliga för att åt förrättningen gifva den helgd och det vitsord, att den, i händelse den icke i stadgad ordning öfverklagas, kan för framtiden tjena till efterrättelse vid bestämmandet af alla de rättigheter och skyldigheter, som med den genom utmåislägguingen fullbordade grufanläggningen äro förenade; och jag torde, med hänvisning till hvad Kapitlet i berörde afseende innehåller, såsom redovisning för detta innehåll, hvilket till största delen blifvit hemtadt från hvad redan i andra författningar finnes för liknande fall stadgadt, eller af Lagberedningen i dess förslag till Allmän Civil-lag upptaget, blott behöfva särskildt nämna, att ehuru en så beskaffad splittring uti ordningen för de vid en utmåls-förrättning förekomna frågornas fullföljd, som uti 41 § omförmäles, alftid måste medföra någon olägenhet, jag likväl i anseende till dessa frågors beskaffenhet trott en sådan olikhet icke utan ännu större olägenheter kunna undvikas, och derföre föreslagit, att de som äro af administrativ egenskap böra fullföljas hos Bergs-kollegium, under det alla tvistefrågor gå till domstolen.
Det första är, att han påstått, det bibehållandet af proportionen utaf 5 till 8 är ett i myntbestämuingslagen stadgadt vilkor för realisationens verkställighet. En annan talare har likväl upplyst, att något sådant vilkor i lagen icke finnes. För det andra har Hr Nordenanckar uppgifvit beloppet af sedcdstocken i skillingssedlar till 3,236,000 R:dr, ehuru de enligt Banco-Fullmägtiges officiella tableau icke utgöra mer än 2,200,000 R:dr. För det tredje har samma ledamot uppgifvit, att fastighetslån emot lägre ränta, men med betalningsskyldighet i silfver, icke haft afgång, hvilket skulle 48 Den ao Fcbruarii f. m. bevisa, att man icke trott på utvexlingen. Härmed hänger så tillsammans, att, enligt R. St:s beslut, dessa lån icke fingo beviljas, så vida inteckning ej var sökt och vunnen före d. 3o Junii i83o. Det har således sedan varit omöjligt att erhålla silfverlån, och man har följaktligen icke varit i tillfälle att bedomina, huru begärliga de kunnat vara. Då misstag i dessa delar ägt ruin, torde hända, att det samma inträffat med flera af de mångfaldiga uppgifna förhållanden å särskilda orter ända till andra sidan af jordklotet. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag är i flera fall förekommen i hvad jag i anledning af Hr Nordenanckar yttrande ämnat anmärka; men en omständighet återstår ännu, vid hvilken jag ber att något få uppehålla mig. I afseende på hvad Frih. Rantzou anfört, att nemi. all farlig silfveruttagning från Banken skulle, bland annat, hämmas derigenom, att en så betydlig penningesumma hålles i beständig vandring i och för skatteuppbörden, har Hr Nordenanckar påstått, att den sålunda uppgifna summan icke kunde så högt beräknas, emedan åtskilliga liqvider till Uppbördsverket verkställdes med samma sedlar, som förut under året dertill varit använda, men åter utgått i rörelsen.
För min del vill jag hvarken medgifva eller bestrida att förbållandet så varit, innan riksrättens dom fallit i denna fråga, men hemställer dock till hvarje opartisk vän af fäderneslandet, om icke Regeringen har handlat vida klokare och med mera faderlig omvårdnad för Rikets bästa, att den brustit i dessa former oell medelst anskaffande af obetydliga penningesummor till bekostande af beskickningar till mäktiga Riken", för att bibehålla vänskap och förtroende makterna emellan och uppgöra fördelaktiga handelsförbindelser, än ntt följa din principen, som synes vara rådande bland dem, hvilkas afsigter jag icke förstår, nemi. att med bot och pock göra Rikets fordringar gällande, hvilket omöjligen kunnat åstadkommas på annat sätt, än genom uppsättande af betydliga armffecorpser och utrustande af stone flottor, hvilkas underhållskostnader äro lika oberäkneliga som de följder, hvaruti en så falsk politik kunnat indraga landet och dess innevånare. Under riksdagen har jag till min stora ledsnad flera gånger hört sårande yttranden om Regeringen, om dess kraftlöshet, svaghet och obeslutsamhet m. m., och det, om jag icke missniinner, till och med af SlatsUtskrs ledamöter, hvilka troligen endast i följd af sådan öfvertygelse kunnat framkomma med den opolitiska begäran att Regeringen för Utsk. och Ständerna skulle framlägga redovisning för de utgifna penningarna. Jag hemställer af sådan anledning till hvar och en, sora icke sätter mera värde på den ögonblickliga fördelen att äga en lumpen penningesumma, än på nationens rykte örn ägande af hederskänsla och ett redbart handlingssätt, om Iian icke skulle blygas öfver att äga en Regering, så svag och så medgörlig, alt i denna del gä Utsk;s önskningar närmare till mötes än den redan gjort. Åtminstone får jag för min del förklara, alt ehuru innehafvare af en icke obetydlig förtroendeplats bland Statens embetsmän, så hade jag, 0111 Regeringen uppfyllt denna Utskts orimliga fordran, varit den, som på detta rum högtidligen gifvit millogillande tillkänna 456 Den 3o April f. m.
Den, sorn bifaller StatsUtsk:ts uti 3:dje punkten af Utlåt:t N:o 51 framställda förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. nämnde förslag med de förändringar, att de i början deraf förekommande orden: »på sätt K. M. i nåder föreslagit» uteslutas, samt ordet: »Tjugu» utbytes emot ordet: »Tjugufem», Vid voteringens slut befunnes rösterna hafva utfallit: sålunda: Ja — 79. Nej — 125. Erih. Åkerhje) m, Johan Carl: Sbm det är kändt att PresteSt:t beslutat en uplåning af 20 milhr, BorgareSt,:t bestämt sig för 25 milhr och R. o. Ad. nu beslutat denna sednare summa, så tager jag mig friheten hemställa, huruvida R. o. Ad. ej skulle vilja inbjuda PresteStd att förena sig i samma: beslut, sorn R. o. Ad. och BorgareSt:t, pä det att denna lånefråga ej måtte blifva föremål för afgörande i förstärkt StatsUtsk.; oeh anhåller jag att Hr Gr:n o. Landtm, behagade framställa propos. på denna min hemställan om inbjudnings aflåtande till Högv. PresteSt:t. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då jag ej deltagit i den töreg:de diskussionen, men ej heller vill anses hafva bidragit till det beslut, sorn blifvit, fattadt, får jag tili prot;t anmäla mig såsom reservant. Den 15 Februari e. m. 519 H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, förmälte. att Frih. Åkerhjelm hade föreslagit, det R. o. Ad. skulle inbjuda H. PresteSt:t att lorena sig uti R. o. Ad:s nyss fattade beslut om lånesummans bestämmande till 25 mill. rdr rmt, hvilket belopp, enl. hvad å enskild viig inhämtats, BorgareSt:t jemväl antagit; och hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad. behagade till detta förslag lemna bilall.
Jag hoppas, i grinst af allt detta, at mine Herrar Med.Fullmäktige icke tweka, alt uti Formulairet trll Stats Werkcts förbindelse endast gora afseende p^ Lvu förestrlkt, Riksén Hög.ost Ständer fjellsta un deras Riksdags Beslut gifwu; och anhäller, r fall Majoritete är as en annan tanke, att detta mit», serskilt votum mä fä bifogas Herrar Fullmäktiges Ex pedition till Hans Maj:t Konungen. Hwarefter upplästes följande af Herr Fri herre Cederström äberopade och nu inlemna de Utdrag af Swea Rikets Ständers Beslut gjordt, samtyckt och förafstedadt pä allmänn Riksdagen i Stockholm, som slutades i Stockholn den 2 Maji 1810, sL lydande: §. 18» "I sammanhang mel denna anstalt till succetziv betalning, hafwe >v »ve hundrade ättatio tusende Riksdaler, till gäldan* de af Twä procents Rä> ta och Fem pr cent Capital afbetalning pä dest werkeliga förstvtt; ägandes Banken, om Slats-Werket skulle brista i uppfyllandet af de Medes älagde förbindelser, rättighet att af Hypothequen sig godtgöra." Riktigheten af berörde Transumt war intygad af Actuarien i Riks.Archivet, och af Secreteraren wid Riksens Ständers Expeditionsutskott under förliden Riksdag. Herr Doctor Drysen förmälte sig, med uppmärksamhet, och under jemförelse emot Reg. lementets lydelse i samma ämne, hafwa genomläst det uttryck uti Riksdags. Beslutet, som anflär inbetalningen ä Bankens förskott till StatSWerket; och ehuru nägon skiljaktighet emellan begge meningarne tyckes sig förete, willHerr
Afvittringen har inom länet fortgått med rastlös ifver, hufvudsakligen härrörande dels deraf, att en ökad afvittrings-landtmätarepersonal är anställd, med särskild föredragande och styresman, samt dels och hufvudsakligast genom den fördelaktiga arbetsmethod, som blifvit en följd af Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 8 Januari 1858, varande det att förmoda, det afvittringen i länet inom få år kan vara slutad. Afvittringsarbetets fortgång under qvinqvenniet redovisas i härunder följande tab. Litt. Cc. Tab. Litt Dd. Att redovisa för influtne statsmedel torde icke vara rätta stället i denna underdåniga berättelse, men då, för att få en allmän öfversigt öfver länets ställning i ekonomiskt afseende, det icke lärer vara ur vägen att lemna en kort uppgift på influtne allmänna medel, anser sig Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra meddela följande öfversigt, tab. Litt. Dd, i detta hänseende under qvinqvenniet, hvarvid anmärkes, att restantierne, som under åren 1856 och 1857 voro förda under särskild titel, de påföljande åren i följd af förändradt räkenskapsformulär äro inberäknade i de utförda summorna af statsoch riksgäldsmedel m. m., utgörande restantierna för 1858 ett belopp af 30,987 Af dessa summor utgjorde större delen bötesmedel och testamentsbevillning, hvarom tvist varit under längre tid anhängig. Tab. Litt. Ee. För att visa beskaffenheten af de i kolumnerna införda summor må en redovisning för sista året här få rum, tab. Litt Ee (å följande sida). Till denna afdelning synes äfven böra hänföras roteringsbesväret. Länet är nemligen roteradt till båtsmanshåll och utgör deraf en styrka af 444 man*), hvarförutom för tillökad rotering utgöres vakansafgift efter 47 hela rotar och lflåfoV rote i spridda andelar. Hvarje rote består i Medelpad af 3§ och i Ångermanland af 3^ mantal.
Jemtland och Norrige, angående en kommunikationsled mellan . 144. Jerlåsa, angående danaarf till förmån för 133. Jernlunden, angående sänkning af sjön 158: 32,33 Jernv ägs stambanornas fortsättning år 1857, angående medel till vestra och södra . .16. 55. Jernv äg sslamlinier nas utförande och derför erforderliga medels anvisande 62. » angående återremiss å, jemte förslag till voteringspropo sitioner rörande 97. » angående utförande på enskild bekostnad af vissa delar af 98. Jernvägar, angående medel till Statens 99. » angående en Centralverkstad för materielen vid 100. » angående en jernvägsstation å Södermalm .112. angående återremiss å d:o d:o 114. » angående förskott å beloppet till arbeten å vestra stambanan . .118. » angående verkställda omröstningar rörande .113. Reg. öfv. Stats-Utsks Utlåt. o. Memor. 1856—1858. 2 10 Utlåtandets Nummer och Moment. Jernvägar, angående sättet och ordningen för utbetalning af medel till 125. » angående återremiss härå * . 150. » angående medels anskaffande genom skattskyldig jords försäljning för .161. » angående lån till Gefle-Dala .174. » angående lån till jernvägsanläggning mellan Wessman och Barken . .175. » angående ytterligare lån åt Nora-Ervalla jernvägsbolag 176. » angående undersökningskos tnad för jernväg från Wexiö till Södra stambanan 221. Ifösjön, angående sänkning af . 158: 48. Indragningsslaien, angående utgifter till 167. Industriella förhållanden, reseberättelser rörande . .110. Ingeshult, angående jordafsöndring från 138. Ingeniörkorpsen, angående löneförhöjning för .71: 24. Inqvartering, angående förhöjning af ersättning för soldatsoch båtsmans247.
R;dr årligen, minskas till 10 procent, som ändock utgjorde lämplig uppmuntran till och vedergällning för Advokat-Fiskalens ansträngande arbeten; och får jag i underdånighet detta förslag tillstyrka; 4:o att, då hittills,- enligt 46 § i Kammar-Rättens instruktion, af alla icke till böter hänförlige medel, som till följd af gjorda anmärkningar vid de till årsrevisionen hörande räkenskaper inflyta i Kronans eller annan allmän kassa, 25 procent äro anslagna till sådan fördelning, att anmärknings-författaren uppbär 15, Revisions-kommissarien 5 och Kansliljenstemännen gemensamt 5 procent, hvaremot författare af så kallad efleranmärkning vid sådan räkning, som förut bort vara inom ett år behörigen granskad, erhåller, af derigenom inflytande medel, äfven Kommissariens andel och således 20 procent; men Kammar-Rätten ansåge, att endast anmärkningsförfatlarnes arfvode, hvars ändamålsenlighet att egga de granskande till nit och uppmärksamhet vore af en lång tids erfarenhet ådagalagd, borde bibehållas, utan att likväl denna inkomst, såsom underkastad mångå oför vållade förändringar och minskningar, borde såsom någon påräknad andel af lön upptagas; Eders Kongl. Maj:t måtte i nåder förordna, ej mindre det tillåtelsen för Revisions-kommissarierne att undfå en del af anmärkningsarfvodet skulle alldeles upphöra, till vinnande af en säkrare tillsyn öfver revisious-arbetet, så att de förklarings-skyldige icke blefve med oriktiga anmärkningar besvärade, än ock det Kansli-tjenstemännen, sorn icke befatta sig med räkenskaps-granskningen och hvilkas förtjenst det icke i någon mån är, att anmärkningar göras, skilldes från andel i aumärkningsarfvodet; äfvensom att de för efteranmärkning nu medgifna 20 procent nedsattes till 15 procent, som blefve det högsta afdraget på alla genom anmärkning inflytande medel. På grund af den härigenom ökade behållningen för åtskilliga kassor och syn - Bil.
Majit finnér sig icke kunna lemna bifall till denna Rikets Ständers framställning, utan pröfvar erforderligt att kavalleristyrkan ökas med SOO man, sådant måtte ske genom Smålands husarregementes afsättning och uppsättning ånyo af Ostgöta kavalleri-regemente, men att i alla händelser denna åtgärd icke måtte leda till förändring i de förfoganden af räntors och boställens indragning, som skett till följd af regementets afsittning, samt att Rikets Ständer icke eller finna skäl ätt till förändringens genomförande till Kongl. Majrts disposition ställa andra medel, som till Statsverket böra ingå, utan anhålla om nådig Proposition rörande de anslag, som för ändamålet erfordras.» c) af Herr Alfr. Grenander. d) af Riksdagsfullmägtigen G. Bjerkander: »Skälet, som blifvit anfördt för nödvändigheten af en tillökning i arméens nu varande kavalleristyrka, skulle bestå deri, att denna för närvarande »vore lägre än hvad allmänt inom andra arméer anses motsvara behofvet af nämnda vapenslag», i förhållande till den öfriga arméen. Detta skäl torde dock förlora betydligt af sin vigt, om man jemför våra förhållanden i alla afseende!) emot andra nationers, såsom vårt naturliga läge, våra tillgångar &c., som gör att vi hvarken kunna eller böra använda våra stridskrafter annorlunda, än till vårt sjelfförsvar. De lätta kommunikationsmedel, som nu alltmer utbreda sig inom landet, jemte den frivilliga och fosterländska folkbeväpning, som redan i icke obetydlig grad tillökat våra stridskrafter och ännu mer skall göra det genom ett kraftigt understöd från Statens sida, äro den säkraste borgen derför, att hvarje ogästvänligt besök af en roflysten granne skall qväsas, redan vid första försöket att landstiga på våra kuster, och att således ett på samma gång dyrbart, som med stora förluster föienadt, talrikt kavalleri, icke är för oss af behofvet påkalladt. Att samma mening hyses äfven af mångå militärer, och äfven blifvit uttalad på riddarhuset vid den Kongl.