Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej, då detta Memorial nu ej får afslås, gora någon framställning derom; men jag hoppas med säkerhet att nästa Riksdag skall förkasta det. All återremiss af detsamma vore olaglig. Jag anhåller, att Memorialet derföre måtte blifva lagdt till handlingarne, att sålunda hvila för att af nästkommande Rikets Ständer till afgörande upptagas. Grefve Gyldenstolpe; Det hör väl egenteligen icke till denna öfverläggning alt bevisa nyttan af den ifrågavarande förrättningen, enär, som Friherre Cederström anmärkt, förslaget först äf nästkommande Ständer kommer att afgöras. Herr Friherren och jag torde kanske då komma i tillfälle att derom vidlyftigare orda, hvarföre jag nu derifrån afstår. Men då Herr Friherren medgifvit, att förslaget först vid nästa Riksdag kommer att afgöras, hoppas jag Herr Friherren icke har någon ting emot den anmärkning, som jag gjort, enär den äfven då kan afslås, och jag förmodar derföre, alt Herr Friherren icke envisas med att vägra en återremiss af detta Memorial. Den 9 Mars f. ni. 127 Grofve Frölich, David: Jag bekänner alt, ehuru jag med mycken uppmärksamhet sökt följa Friherre Cederströms yttrande, har jag dock deruti ej kunnat finna annat, än Herr Friherrens individuella öfvertygelse, utan något enda skäl derföre. Jag anser deremot Grefve Gyldenstolpe hafva utvecklat med klara skäl sin framställning, så att den fullkomligt verkar på min tro. Jag skulle förmoda, att Friherre Cederström egenteligen afsett, att få den princip etablerad, det Rikets Ständer vid första Riksdagen ej äga rättighet att afslå ConstitutionsUlskoLtets förslag till grundlagsförändringar. Jag tror, att Rikets SLänder hafva en obestridlig rätt att väl förkasta sådana förslag, men ej att genast antaga dem, och jag protesterar högeligen emot hvarje annan praxis, Utskottet må hafva bifallit en Grundlagsförändring eller icke. ConstitutionsUtskottet har föreslagit, att ifrågavarande Grundlagsförändring må hvila intill nästa Riksdag, d. v. s. utan anmärkning.
Ständer förelägga, ett förslag till försvarsverkets ordnande på elt med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt; tilläggande härvid Bonde-ståndet, för sin del, särskildt den underdåniga begäran, all Kongl. Majit mätte i Nåder meddela de män, som finge sig detta maglpåliggande värf anlörtrodl, den uttryckliga föreskrift, att deras plan till försvarsverkets reorganisation så ordnas, alt de kostnader, som i densamma komme alt beiäknas, under intet vilkor komme alt öfverstiga de nu varande utgifterne till härens och krigsmalerielens underhåll, utan tvärtom, så vidt möjligt vore, blefvo minskade. Regeringen omfattade likväl ej denna de två Riks-slåndens underdåniga anhållan med den välvilja, som utgjorde föremål för motionärens hopp. Han såg sitt arbete dömdt till förgätenhet, och della, såsom icke oväntadt, smärtade honom mindre, än alt se (fe två Riks-slåndens, enligt hans öfvertygelse, af varmt nit för fosterlandets framlida säkerhet och sjelfständighet gjorda underdåniga anhållan, äfvensom andra medborgares bemödanden och upplysta medverkan för annéens förbättrade inrättning, lemnad utan Nådigt afseende. Riksdagen åren 1853 och 1854 inträffade, under en politisk ställning i vår verldsdel, som bjöd att mera söka bålla samman lölkens gamla krafter, än att påtänka de större förändringar i dessas sammansättning och verksamhet, hvilka eljest kunde vara önskvärda för en utveckling, som fordrade tid och lugn utbildning. Motionären ansåg sig derunder icke böra på nytt bringa å bane hos Rikets Ständer en fråga, som då ej kunde hafva utseende att vinna framgång, enär i hvarje ögonblick man vore osäker om behofvet ej uppstode att använda de varande försvarskraflerna. 12 Sammans. Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53.
Befallningshafvande i länet att föranstalta derom, att vederbörande rotehållare må vid sockenstämmor utse vissa deputerade, för att vid sammanträde med Kronofogden i orten uppgöra och 'till Kongl. Majits Befallningshafvande afgifva förslag till de utbyten af rotedelar, hvilka, till vinnande af det utaf Rikets Ständer asyftade ändamål, funnos erforderliga och, utan rubbning af hemmanens taxation i Indelningsverket, kunde verkställas; och att i öfrigt med ärendets behandling borde förfaras på sätt i förrberörde Cirkulär vore stadgadt. Da, enligt hvad sålunda upplyst är, lämplig utväg, för vinnande af det med motionen asyftade ändamål redan är beredd, finner Utskottet sig böra hemställa. att någon åtgärd icke må, i anledning af samma motion, utaf Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 7 Februari 1854. 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Uskottets Betänkande, N.o 45. Ank. till Exp. Ctsk. d. 8 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vädd förslag, att universiteterne i Upsala och Lund måtte indragas och universitetet i stallet uti Stockholm inrättas.
Följden af denna brist på bestämmelse har blifvit många tvister och mycket obehag både emellan presten och församlingen, församlingen och skolläraren, samt skolläraren och presten, i det somliga tolkat den nådiga föreskriften sålunda att 400 R:drs lön blott afser åtta månaders undervisning och att för de öfverskjutande månaderna särskild ersättning borde gifvas och andra deremot så, att 400 R:drs lön motsvarar hela året och att skolrådet vore otörhindradt att sjelf bestämma undervisningstidens längd. Till vinnande af visshet i denna fråga och förekommande af den mängd rättegångar och obehag, som måste uppstå innan något Kongl, prejudikat kan vinnas för frågans lösning, vågar jag derföre vördsamt föreslå, antingen: att det Utskott, som kommer att vid innevarande riksdag handlägga öfriga folkskoleärender, måtte i sitt betänkande derom tydligen utsätta huruvida den undervisning, som i folkskola meddelas utöfver 8 månader om året, skall särskilt ersättas, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 5. 5 eller ock: att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om bestämd och tydlig föreskrift i detta afseende, så att denna anledning till tvist emellan skollärare och församling må varda undanröjd. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. Stockholm den 1 November 1865. Sv. Rosenberg, från Christianstads län. X o 5. Af Sv. Rosenberg från Christianstads län, om förändrad röstberäkningsgrund vid prestval. Yid en föregående riksdag har jag till Rikets Ständers bepröfvande framlagt ett förslag till förändring i rösträtten vid prestval. Min oerfarenhet i behandling af riksdagsärenden vållade då att jag hoppades för mycket och derföre begärde för mycket, för att under då och ännu varande förhållanden kunna vinna framgång. De öfverklagade olägenheterna stå dock qvar och kännas med hvarje år alltmera tryckande. Öfverallt höres den klagan att våra svenska prestval i allmänhet icke äro ett uttryck af majoritetens inom församlingen önskan, utan oftast blott en följd af några få förmögnare personers på förhand träffade öfverenskommelse, hvartill bevekelsegrunden ofta är en helt annan än omsorgen om församlingens andeliga bästa.
St:s skrifvelse 1834. På grund häraf synes det mig orimligt, om R. St. skulle ingå till K.. M. med und. skrifvelse och anhållan, alt K. M. ville vidtaga de åtgärder, K. M. kan finna lämpliga, då K. M. redan beslutat, hvilka föreskrifter skola i detta fall anses lämpliga. Det kan således icke återstå annat, än ett påskyndadt utförande af dessa föreskrifter, och vid sådant förhållande är det väl mindre lämpligt, alt R. St. begära, att ytterligare skall göras, hvad redan i ämnet blifvit vidgjort. Hr von Hohenhausen: Sedan Frih. Cederström, Jakob, förenat sig med Gr. Lagerbjelke, har jag icke något attihufvudsaken orda, men anser mig dock böra bemärka, att det i betänk. föreslagna misstag härrört deraf, att det K. brefvet af år 1843 sannolikt för Utsk. icke varit tillgängligt. Redan vid 1841 års riksdag ingingo R. St. d. 13 Febr. till K. M. med und. anhållan, det K. M. ville besluta de ytterligare åtgärder, som kunde vara lämpliga för att bringa ärendet till ett önskadt slut. Derefter följde det af Gr. Lagerbjelke upplästa K. bref, deruti föreskrifna åtgärder äro så långt ske kunnat vidtagne. Vid innevar. riksdag hafva länets riksdagsmän af BondeSt. varit hos mig och efterhört, huruvida den för några trakter och särskilta lägenheter felande skattläggningen, enligt 1747 års metod, och undervisning blifvit fulländad, uti hvilken pågående skattläggning något, ehuru obetydligt, ännu finnes ofullbordadt. Jag anhåller om afslag å betänk, och tillstyrker Ståndet att antaga PresteSt:s beslut. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. hvad Utsk. uti förevar, mom. tillstyrkt. Punkten Litt. C, om upphörande af förhöjd ärsbercikning.
N:o 3. 387 af de i detta Mom. för honom utsatte böter, kunde få en brottslig Skrift med lätthet utspridd. Herr Öfver-lntendenten Eäelcrantz upplyste, att dessa böter äro för Boktryckarens försummelse i den föreskrifne formaliteten, och att den brottslige Författaren särskildt straffas efter Lag. Med den förändring, att verkställes sättes i stället för »verkställas bör», blef 3 Mom. äfvenledes antaget. Vid 4, 5, 6 och 7 Mom. var intet att erinra, utom att Herr Borgmästaren Norström förmente, att orden uti 4 Mom. »framdeles tillgörande» borde förändras till: framdeles upprättande. 8 Mom. Herr Borgmästaren Ellberg anförde: Det förstnämnde vilkoret, nemligen om Skriften innehåller något vådeligt för allmän säkerhet, anser jag vara fullgiltigt skäl till både Skriftens confiscation och instälda fortsättning; men vid de tvänne öfriga vilkoren: enskildte personers oskäliga förolämpande och fortfarande smädelig beskaffenhet, får jag anmärka, att det nu föreslagne stadgandet om Hof-Canzlerens rättighet att utfärda förbud emot dylika Skrifters fortsättning, synes mig svårt om icke omöjligt att verkställa. Huru skall en Skrift anses innefatta personlig angripelse utan skäl, då Hof-Canzleren ej kan höra båda Parterne, ej kan anställa någon undersökning, dervid skäl kunna anföras? Huru skall Hof-Canzleren möjligen kunna inse alla de fall, fatta åsyftningar af allegoriska framställningar, om enskildta förhållanden, der enskild man i Publique Skrift kan finna sig träffad och förolämpad? Hvad är åter fortsatt smädelse? Förmodeligen skall caracteren deraf endast derigenom kunna bestämmas, att Författaren, en eller två gånger förut, för dylikt brott lagligen blifvit tilltald och straffad. Jag vågar derföre hemställa, om icke 3 § af Tryckfrihets-Lagen kunde såsom skärpning uti straff upptaga det tillägg, att Författaren af en fortsatt smädelig Tidskrift skall anses förlustig all vidare rättighet att Skriften fortsätta.
Man omtalar och har länge omtah en temmeligen betydlig minskning af Beviliningeo. Opinionen tyckes hafva påkallat den i nästan från Riksdagens början synes den vara likasom satt utur all fråga; Utskotten lära äfven taga den för afgjord, så skulle man åtminstone kunna sluta deraf, att ibland möjliga tillgångar till extra behof Bevillniogen icke blifvit påräknad. Ännu hafva dock Riksens Den 19 Juli/ f. m. 341 % Ständer icke officielf bekräftat minskningsprin* cipen; ty godkännandet af Betänkandet Litt. D., som föreslagit en nedsatt summa att af Staten hädanefter till Banken betalas, innebär ännu möjligheten att till ett annat ändamål använda den besparing i Bevilioingen, som deraf uppkommer. Troligt vore, att det Bevillningsbelopp, som nu är i fråga att försvinna, skulle kunna uppfylla dev extra beholven, helst om vissa de* ibland vore belåtna med något minskade, men längre fortsätta bidrag. Utskotten säga väl, och på goda grunder, att dä jrugterna af flora arbt tufor eteg egentligen fliola fklrdas i en kommande tid, duna äjviii /ynes böra deltaga i ko flan den. Men hvad som tyckes vara anticipstion, kan i vissa omständigheter ligga tungt nog på den närvarande tiden. Om till exempel (detta är en blott hypothes) ett StatsLån 6kulle, under en epok af olyckligt misstroende, anfes indirekt bidraga till Sedelmynt värdets nedsättning, manne ej då samtiden, icke den kommande, mäst vore anlitad, och det med en art af Beskattning , den mest tryckande af alla. den nemligen som tolle vissa classer af medborgare till last? Och klefve icke då fram*» tidens påräknade biträde säkrare vunnit, såsom jag nyss nämnde, med minskning af bidragen men med deras fortsättande långt in i den kommande tiden?
Sedan Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob, jemte anmälan alt framlidne Corn - jVin 12 November t. m, merceRådet Sebastian Tham i lifstiden genom förordnande af den 8 Mar3 1727, anslagit en summa af 5o,ooo Daler Kopparmynt, som genom gjorde besparingar sedermera uppgått till5o,5i3 Daler 28 öre samma mynt, tili inrättande af ett Collegium Illustre å Riddarhuset, och hvilken summa blifvit ställd under RiddarhusDirectionens förvaltning och att räntan af denna stiftelse år vorden använd till Lön åt en så kallad Thamisk Professor med förbindelse, att en gång i"veckan hålla föreläsningar i Mathematiken och Naturkunnigheten, hvilken Lärare för närvarande vöre ChemieAdjuncten vid Kongl. Carolinska Institutet hår i Staden, Magister G. E. Pasch , uti Ridderskapets och Adelns Plenum den 1 sistledne Augusti hemställt; att de föreläsningar, som i grund af nämnde stiftelse borde äga rum, hädanefter alltid borde hållas uti SecretaUtskottets rum hår å Riddarhuset, hvarigenom icke allenast Testators önskan närmare skulle uppfyllas, utan] ock RiddarhusDirectionen såttas i tillfälle, att vaka deröfver, det vilkoren för arfvode! blefvo med mera noggranhet fullgjorde; samt Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, vid den discussion, som i anledning af berörde framställning inom Ridderskapet och Adeln uppstått, yttrat den öfvertygelse , att en Lärare som i närvarande tid skulle vilja en gång i veckan anställa föreläsningar uti nämnde vettenskaper, icke skulle på annat sått kunna erhålla åhörare, ån genom experimenter i Physiquen , mera besynnerliga ån lärorika, men hvilket föreläsningssått Herr Cederschjöld ansett icke vara lämpeligt, samt derföre begärt, att RiddarhusUtskottet Dtn 12 Novtmbtr «. jtt.
Någon för Banken farlig påkänning af de här ifrågavar. lånen emot hypothek af actier och publika papper kan således ej komma i fråga, och jag tillstyrker för min del bifall till mom. lit. a i denna punkt, med uteslutande af de i sista meningen förekommande orden: före sisth riksdag. Hr Lagerhjelm: En talare har anmärkt, alt det icke vöre förenligt med beslutet om realisationen, att såsom skyldighet ålägga Banken att belåna vissa publika papper till fulla beloppet. Jag får i anledn. häraf fästa hans uppmärksamhet derpå, att i ingressen till denna punkt står, att belåningen skall ske i mån af tillgång. Det är således ej fråga om någon skyldighet för Banken att alltid utgifva dessa lån äfven med nya sedlar, utan blott om rättighet till detta slag af lånerörelse, då Bankens egen säkerhet och tillgångar det medgifva. Bancostyrelsen äger ju dessutom isin magt att bestämma tiden för dessa låns indragning, så att, i händelse det skulle finnas äfventyrligt att utställa dem på 6 månader, kan liden inskränkas till 4> 3 eller 2 månader. Mitt förslag förutsätter endast, att R. St. skola förvalta Riksg.cont. på ett för dem sjelfva så värdigt sätt, att dess Den 31 Juli f. m. 417. dess utgifna obligationer icke må falla i värde hos allmänheten, utan blifva gångbara; och det är klart, att om dessa obligationer utställas på mindre summor och kunna i Banken belånas under viss tid till folia beloppet, skola de blifva gångbara och öka rörelsecapitalet, hvilket, långt ifrån att stå i strid med de föregående realisationsbesluten, synes conformt med ideen att tillskapa nytt rörelsecapital. Om Riksg.cont. utställer en half eller hel million sådana obligationer, och dessa kunna när som helst i Banken belånas, skall hvar och en vara belåten med att äga dem, och de få samma egenskap som circulerande statspapper, med den fördel derjemte, att de icke kunna falla i värde, utom tilläfventyrs då Banken ser sig nödsakad att vägra deras belåning. Jag kan således ej annat än på det högsta tillstyrka R. o.
Rådet eger återkalla eller förändra de beslut, Utskottet på grund af denna artikel fattat; dock har sådant icke inverkan på den verkställighet, som redan kan hafva blifvit deråt gifven. Utskottets ledamöter få icke, medelbart eller omedelbart, deltaga i någon handräckning (service), uppbörd (perception de droit), leveranser eller entreprenad (adjudication de travaux publics) för Provinsens, stadens eller någon till Provinsen hörande kommuns räkning. C1X. När utöfningen af Utskottets verksamhet det fordrar, eger Utskottet gifva särskilda uppdrag åt en eller flera af sina ledamöter. Utskottet eger att, efter två på hvarandra följande påminnelser, bestyrkte genom brefboken, uppdraga åt ett eller flera ombud att, på de tredskande underordnade myndigheternas personliga bekostnad, lörflytta sig till ort och ställe som vederbör, för att inhemta dem affordrade underrättelser och upplysningar, eller för att låta verkställa Rådets eller Utskottets bud och befallningar. Utskottet förordnar en oller flera af sina medlemmar, så ofta sådant pröfvas nödigt, men minst en gång hvarje år, att granska räkenskaperna öfver Provinsens inkomster och utgifter. Provinsens tillgångar få icke användas utan på grund af en utaf Utskottet utfärdad anordning. Dessa anordningar skola undertecknas af Ordföranden och Sekreteraren och ställas direkt på räkenskapskammaren (cour des comptes) och för infriandet förses med påskrift om dess 70 Bilaga lill Allm. Besv.- och Ekon.-Utslds Bel. M 127. godkännande; dock må Utskotten anbefalla omedelbar betalning af deras anordningar ända till fyra femtedelar af den summa, på hvilken de lyda; den återstående femtedelen må ej utbetalas förr än påskrift erhållits af räkenskapskammaren, som dessutom åligger alt granska fordringen i sin helhet. Utskottet ingifver i början af hvarje månad till Inrikes-ministern en redogörelse för alla de liqvider, som, under näst föregående månad, blifvit antingen verkställde eller fordrade från Provinskassan. Anordning må ej betalas till högre belopp, än det i Provinsens budget uppförda anslag.
Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr von Geijer, B. B. G., angående ändring i gällande stadgande om betalning för å militie-bostäile för Kro nans behof hnggen ek (N:o 77 i Bihanget): I. 107, R. 107; B. IV. 476; V. 43, 66, A. 67, B. 296, 346, 435, A. 435, E. 609. — Hr Gyllenhammar, C. A. N., oin beviljande af ett låneun derstöd å fem och en half millioner Riksdaler för anläggning af en jernväg från Frövi till Fahlun (N:o 133 i Bihanget): I. 124, R. 124; B. V. 296, 344, 354, A. 369, 373, 374, 388, 389, 390. 392, 398, B. 540, 543, A. 543, E. 637. — Hr Gyllenram, H., om upphäfvande af den för Gotland gäl lande undantags-lagstiltning, rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål (N:o 128, i Bihanget): I. 123, B. 123; B. V. 443, 458, 507, A. 507, B. 592, 622, A. 622, E. 701. — B. V. 460, 508, A. 508, E. 701. — Hr Hallenborg, M. B., angående Ystads lägre elemeritar-läro verks utvidgning till ett fullständigt högre elementarläroverk — Frih.
Widkommande Bränwinsbränningen, har Utskottet redan före detta, esker haline sammanträden med Höglofl. BewillningSUtstottct, saktat och Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning, underställt tillämpningen af de grunder, som sistnämnde begge Utskott funnit wara de billigaste och nyttigaste; men i frägan om Allmänna Magasinerne, hwitken nog allmänt af respective Ständens Ledamöter ansedt böra fran frägan om Bränwinsbränningen stiljas, och af sadan anledning nu blifwit serskildt behandlad, har Oeccnomie-Utstokket trott sig icke kunna taga, mindre yttra, näqot beslut, utan atk Riksens Ständers StatsUlsiott, pä hwars ätgärd undersökningarne om förwaltuingeu af MagasiusWerkets Fond, desi försträckningar till StatsWerket, mm. ankommer, uti befluten deltagit. Sä wäl pä Lenna grund, som förnämligast i följd af Riksens Höglofl. Ständers enstämmiga beslut, att de frägor, hwilka tillhöra 2:ne Utstötts handläggning skulle af wista Ledamöter frän hwardera Utstotttt samfälldt beredas Den 5 Februari!- 8Z och derefter i begge U-stottenS Plena afgöra-? samt u!i ett Betänkande respective Stänken meddelas, är det, som Stats och OeconomieUlstotck» uti vfwanbcstrifne ordning förehast nu ifrågavarande ärende.
Af Herr Cederschiöldj B. T., som förmenat, alt af della moment kunde dragas den slulsatis, alt, om Konungens Rådgifvare tillstyrkte utfärdandet af en Lag i olaglig ordning, och någon, till följd af sådan Lag, efter föregången ransakning, blefve dömd alt mista lifvet och aflifvades, så skulle Rådgifvarne vara fria från ansvar, derföre alt den brottslige blifvit lagligen, d. v. s., med laga bevis förvunnen och dömd. Rådgifvarnes förbrytelse vore dock lika stor, ehvad den tilltalade blifvit förvunnen eller ej, och Rådgifvarne borde slraffas, för det de låtit en Lag i olaglig ordning utkomma. Enahanda vöre förhållandet, om löst eller fast gods på nämnde sätt förlorades. Af dessa anledningar borde orden; ”utan att lagligen förvunnen och dömd vara,” samt ”utan ransakning och dom,” utgå. §• 6. Af i:o Herr Lefrén, hvilken instämt j Herr Lagergrens reservation, deruti erinras, alt denna §., sådan den nu lyder, innebure det vigliga förklarande, alt felagtighet eller underlåtenhet i andra fall, än de i Lagen uttryckligen nämnde, ej skola vid Riks-Rält beifras och ej kunn* af denna domstol med straffbeläggas; hvilket förklarande vore nödigt, emedan Lagen eljest blefve ofullständig i verkställigheten; hvaremotden af Utskottet föreslagna nya redaclion ej innehölle något, som kunde utgöra ledning för åtal inför Riks-Rätt, utan innefattade blott ett till Ansvarighels-lagen icke hörande upprepnde af ett i annat ändamål gifvet grundlagsbud. 2:0 Herr Biskopen, Doctor Holmström, som yttrat sig i samma syftning och yrkat, alt 6 §. måtte vid dess nuvarande lydelse bibehållas. 3:o Herr Grefve Spens, som anfört, att Utskottet ej bordt nyttja andra ord, än 107 §. Regerings-formen innehåller, men att ordet; ”oväld” uteslutits samt frågan om ”nit, skicklighet och drift”, blifvit utsträckt äfven till andra Rådgifvare än Föredraganden.
Han gick offentligen till Herrans altare och gaf nådigt bifall till att hans höga namn inskrefs i communionsboken bland de öfriga nattvardsgästerna. Han besökte assembléerna, och de rikaste och ansenligaste-köpmännen täflade med hvarandra i att öppna sina salonger till lysande fester för de ståtliga hofkarlarne i gula och blå band, som åtföljde kungen. Tvenne, gånger besökte Hans Kungliga Majestät i John Halls sällskap Gunnebo och gjorde sig underrättad om Sergells och Desprez’ tillämnade arbeten därute samt uttryckte sitt nådiga välbehag öfver det täcka stället och dess vackra inredning. Öfver det Hallska huset strålade i all synnerhet den kungliga nådens sol, ty Hans Majestät beundrade ej allenast Gunnebo, utan visade sig också på det högsta charmerad af den syperba fru Hall och utmärkte henne vid alla tillfällen. Detta höga exempel följdes af alla de höga herrarne i kungens följe, förnämligast af statssekreteraren Elis Schröderheim, som pretenderade en aflägsen släktskap och i kraft häraf kallade fru Christina »söta kusin». Dagen i ända satt Schröderheim i hennes förmak under skämt och badinage. Själf satt fru Christina i soffan med sin lilla King Charles hund i knäet. De uppvaktande generalerna sutto eller stodo omkring henne. Det var ett veritabelt hof, och fru Christina var innerligt belåten med att på detta sätt bli fjäsad och kurtiserad. Hon gaf sig förnäma airer och agerade drottning med mycken talang. Alltför högtidligt var det ej heller, så länge Schröderheim var tillstädes, och när generalerna och hofherrarne af sin tjänst tvungos att lämna den nådiga frun, stannade Schröderheim merendels kvar för att trösta söta kusin och plaisantera öfver hennes krigsfångar. Han påstod, att han hvarje dag hade att till kungen inrapportera om hvad som tilldrog sig i fästningen vid Sillegatan. – I dag gäller rapporten också de där pojkarne. Schröderheim böjde sig fram och klappade hunden, som låg och snusade i den complaisanta värdinnans knä.