Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge Fjerdingsmänaen, hvilkas biträde vid krono-restantiei nes indrifning, truppers inqvartering Ftmårs-Berättels» fr. Jönköpings Län■ 4 26 och flere mindre handräckningar är oumbärligt, njölo lön, saknades aldrig skicklige personer att dertill använda och de bibehöllo, med ett visst anseende af tjenstemän, befattningen i mångå år, samt vunno derunder nödig bekantskap med ärenderna; men sedan lönerna indrogos och fjerdingsmanskapet började årligen ombytas, har det antagit utseende af ett onus, som är förhatligt. Det stannar stundom på personer, som ej ens kunna Jäsa en skrifven ordres, än mindre exequera den, hvilket föranleder en mängd af oredor. Allmänna fattigvården utgör ett ämne, med hvilket man på flera ställen i denna och föregående Femårsberättelser föres i oundviklig beröring. Det visar sig nemligen att ur vissa ekonomiska och politiska förhållanden pauperismen organiskt tillväxer och ur pauperismen brott och laster, samt att fattigdomen och brotten vexelvis befrämja hvarandra. Orsakerna härtill har man ock i föregående Femårsberätltelser sökt visa, såsom varande till en stor del af andlig natur, och att således det onda icke med blott materiella medel kan botas; att någon ny väg till detta mål icke kan banas, utan att man måste återgå till det gamla, nemligen allmänna lefvernets förbättring. På desse anvisningar anser man sig böra lägga ökad vigt, och för öfrigt icke ingå närmare undersökningar af en fråga, som efter långvarigt begrundande af den stora Kommittén för Fattigvårds-anstalterna i Riket, blifvit i dess afgifne underdåniga utlåtande afhandlad på ett sätt, som lemnar hästa ledningen för en ny lagstiftning i detta och hit hörande ämnen. \idare ■vissa brister, som nog allmänt vidlåda fattig-försörjningens organisation i denna landsort, med tillägg likväl, att enligt officiella uppgifterna, ytterligare en kommun, nemligen Willstads församling i Wässbo härad, tillämpat principen al en med arbetsskyldighet förenad fattigvård och afskaffat tiggeriet.
Jag erhöll det nåd. updraget att afgifva yttrande och förslag i ämnet, utan att jag förut af Depart:sChefen eller annorledes blifvit tillfrågad huruvida jag ansåg mig kunna fullgöra samma updrag, hvilket väl icke egentligen torde kunna anses tillhöra min tjenstebefattning. Jag trodde mig dock sedermera icke böra undandraga mig att försöka upgöra ett dylikt förslag, ehuru jag misströstar om framgången, enär ämnet är af den mest grannlaga beskaffenhet. Ändringar i gamla edsformulärer. dervid man vant sig, äro nemi nära nog lika kinkiga som ändringar i ömtåliga delar af religionsböcker. 1 detta afseende torde jag här endast behöfva erinra om de talrika och långa debatter, som egt rum 502 Den 21 Februari. ang:de det af Lagkouiitén och Lagberedningen framlagda förslag till ny vittnesed. Detta förslag, vid sista Riksdagen tillstyrkt af LagUtsk. och pä ett talentfuilt salt understödt af dess Ordf:de jemte Hr Carleson och Frih. R. Cederström, föll dock på Riddarhuset med en betydlig majoritet efter motstånd af Frih. Ugglas, Gr. Lagerbjelke och Hr v. Hartmansdorff. Arbetet med nya formulärer är emellertid påbörjadt. Den egentliga anledmn att det ännu icke blifvit bragt till slut, är den, att endast en del af de vidlyftiga handlingar och tiplysningar, som samlades efter det R. St. vid 1823 års Riksdag gjort en nära likartad underd. framställning, kunnat igenfinnas i arcbiverna, oaktadt flerfaldigå efterforskningar. Jag nämnde att en dylik framställnig skett år 1823. Ärendet remitterades då lill Kansli-styrelsen jemte Just.-Kansleren. Alla embetsverk och auktoriteter anbefalldes, att inkomma med eds formulärer. Dessa befunnos utgöra omkring 250 stycken deraf dock 150 endast inom Bergsstaten. Sedan underd. utlåt, blifvit afgifvit d. 30 Dec. 1824, hördes åter åtskilliga myndigheter; Akad.-Kansleren, Erkebiskopen, General-Adjutanterna m. 11.
Kammar-rätten blifvit granskade för båda revisions-åren utan anmärkning, hafva icke heller till någon erinran från Revisorernes sida föranledt. De utvisa följande förhållande: Debet. ar fSSO. år 1851. Balans frän föregående året: Uppbörd: Credit. Utgifter: Arfvoden Hyra för bibliotheksrum Omkostnader för högtidsdagar . Balans till påföljande året: För båda revisionsåren hafva dess räkenskaper undergått, granskning i Kongl. Kammar-rätten idan anmärkning. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: debet» år fl$50. år ISSI. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Skuld å statsanslags-medlen 40: 5. 2. Credit. Balans från föregående året: Skuld å Akademiens enskilda medel 14: 34. 10. Utgifter: Till aflöning och jettoner 460: — 430: 32. 123 - Balans till påföljande året: Någon erinran vid dessa räkenskaper har icke heller från Revisorernes sida förekommit; och befunnos, vid anställd inventering, säkerhetshandlingarne i behörig ordning. Kongl. Museum. Af räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren utan anmärkning, inhemtas: Debet. år t§50. år ISSI. Uppbörd: Balans till påföljande året: Skulder Credit. Balans från föregående året: Skulder Utgifter: För inköpta tallor och böcker Härvid har icke heller från Revisorernes sida någon anmärkning förekommit. Kongl. Akademien för de fria konsterna. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren utan anmärkning oell utvisa: Uebel. år 1850. år 1851. — Uppbörd: Utgifter: Balans till påföljande året: — Vid dessa räkenskaper hafva Revisorerne icke heller funnit något att erinra. Kongl. Musikaliska Akademien. Af räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för håda åren utan anmärkning och icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida, inhemtas följande förhållande: — 125 — Delset. år fi§5©. åT SSSfl. Balans från föregående året: Uppbörd: Credit. Utgifter:
9Äaj:t mtber ben 21 fiftlibne Slpril förorb» nät, att en altman inbuftriutftältning [fall t ©todljolnt ega rum unber [ommaren år 1866, [arnt låtit afgå inbjubning ide allena[t tilt Slorge utan äfioen till grannlänberna ©attmar! odf ^iulanb att i ut[tåltningen bettaga. llppffattabe totalmårbet af Sftifetö utförfel od) införfel, gulb odf filfmer ^a]^j*e8od) oberäfnabt, font år 1854 ntgjorbe 136 millioner, uppgid 1862 till 183 fjöfarten. millioner, 1863 titt 188 millioner odf 1864 till omfång 184,800,000 9!:br. ©toenffa fartpgö anbel i benna rörelfe fpncö af nebanftåenbe Sill ©toerige anfommo nteb taft från utrifeS ort: år. ©menffa fartyg. St. $rot. 18Ö5—1866. l:a Samt 2:a 21]b. y 50 ©wenge? fjanbefsftotta Snrife? fjöfarten. Sanalfarten.
Jag skulle fela emot den djupa vördnad oell den innerliga tillgifvenhet, jag hyser för Hans Maj:t Konungen, om jag ett ögonblick kunde tro , att han skulle sanktionera detta beslut eller låta frånrycka sig magt att förbjuda införsel af sådane slöjde tillverkningar, som inom Riket till mängd och godhet kun. na motsvara det allmännas behof; —• hvarföre jag ock af pligt emot mig sjelf, af pligt emot en vis Regerings välgörande omsorg för allmänt väl, sch af pligt emot det Samhälle, hvars förtroende mig kallat, alt vid detta Riksmöte vara dess ombud, reserverar mig emot ett förslag som innefattar så eftertänkliga och vådliga följder. Uti denna Herr .Limnelii reservation instämde Herr Huldt. Hurr Ehinger.- Herr Stads-Major Rimnelii anförande föranlåter mig, att dervid göra några anmäkningar. Aldrig har det varit det Höglofl. Utskottets afsigt att på något vis villja undandraga våra Fabriks-inrättningar det skydd, hvilket de af så val våra framfafne Regenterj sorn vår närvarande Nådige. Bevillning* TJtsloHtts BetänkaruUn. 161 Nådige Konung, njutit och ännu hafva rätt att njuta. Man undersöka det förslag till ny Tulltaxa, som Utskottet nu gar att underställa Ständernas pröfning, och de grunder, som vid författandet deraf blifvit följde, och all sådan miss. tanke skall för den fördomsfrie och billigt tänkande försvinna. — Men.
Potztusig! Det är inte som en annan menniska. Det är som en slemartad massa utan skelett i. Föreståndaren upplyste också mycket rigtigt, att den olyckliga varelsen, som satt der hopkrupen på golfvet, varit figurmålare. Nu hade hans öga länge sedan förlorat blick för form och färg och hans tunga förmådde endast framstamma ett enda litet ord: – Tobak! Sedan föreståndaren och min medicinare anförtrott mig åt en af kvinnoafdelningens väkterskor, begåfvo de sig till liköppningen. Min följeslagerska, som skulle föra mig genom detta helvete, liksom Virgilius ledsagade Dante, var äfven en Virgilius hvad åldern angick. Hon hade ett fåradt, melankoliskt ansigte och hade hon varit kokett, skulle hon alltid ha gått klädd som nunna. Hon rasslade en stund med nyckelknippan, som hängde vid hennes sida. Derefter öppnade hon en dörr, och vi stego in bland de kvinliga dårarna. Vi genomvandrade stora, slottslikt höga salar. Taken voro betäckta med religiösa målningar och rika skulpturer sedan klostertiden, då munkarnas sandaler klapprade mot stengolfven. Den skarpa höstsolen låg in genom de breda fönstren och derute brusade Rhen i sin skogskantade bädd. I dessa glada rum, der man skulle kunnat önska att för alltid få stanna tillsammans med sitt skrifbord, sutto dårarna på bänkarna och golfvet. Det var som om taket med sina helgon och sväfvande englar föreställt himlen och golfvet med sina hemska varelser afgrunden. Ännu så länge befunno vi oss dock bland de saktmodiga och ofarliga. Flera af dem sutto kring långa brunmålade bord och drucko kaffe ur bleckskålar. Porslin skulle de ha slagit sönder. Emellanåt kunde helt plötsligt en af dem resa sig och komma mot oss på ett sätt som om det varit ensamt henne vårt besök gällt. – Är du Kristus ? – frågade en äldre kvinna och grep fast så hårdt om min hand, att jag först med väkterskans hjelp kunde frigöra mig. – Puh, Kristus! – inflikade en annan och betraktade mig föraktfullt. Derefter veknade hon med ens och tillfogade:
Memorial med förslag till allmänna bestämmelser rörande utgåendet och användandet af de vid innevarande riksdag för tillfälliga statsbehof anvisade anslag. (U. A.) Sedan Stats-utskottet numera till Rikets Ständer afgifvit yttranden rörande samtliga dels uti Kongl. Majrts nådiga propositioner, dels medelst enskilda motioner framställde och till Utskottets behandling hänskjutna frågor, om anslag för tillfälliga slatsbehof, har Utskottet, beträffande sättet och tiden för utgåendet af de anslag utaf förenämnde beskaffenhet, hvilka redan blifvit eller ytterligare kunna varda af Rikets Ständer beviljade, äfvensom i fråga om vilkoren för deras användande, trott sig böra föreslå, att följande allmänna bestämmelser, motsvarande hvad i berörde afseenden blifvit vid sistlidne riksdag stadgadt, måtte af Rikets Ständer meddelas: l:o Alla sådana anslag, hvilka ej blifvit till årligt utgående anvisade å Riksstatens serskilda hufvudtitlar, skola af Riksgäldskontorets medel bestridas, på de tider och i den ordning, som af Rikets Ständer för hvarje serskildt fall blifvit eller blifva fastställde; skolande, i de fall, der vissa terminer icke finnas bestämde och utbetalningen ej heller, i följd af anslagets beskaffenhet, bör på en gång verkställas, anslagssummorna från Riksgäldskontoret utgå under åren 1848, 1849 och 1850, med en tredjedel årligen; 2:o Hvad, som af ett anslaget belopp, under ett år, icke från Riksgäldskontoret uttages eller behöfver användas, kan, der ej annorlunda blifvit serskildt föreskrifvet, under ett följande år disponeras och utbekommas; samt 3:o De besparingar, som å anslagen för hvarje serskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, till andra behof disponeras, utan böra oafkortade till kommande Ständers disposition reserveras. I händelse de af Utskottet nu föreslagna bestämmelser varda af Rikets Ständer godkände, torde sådant böra hos Kongl.
Ifrån Elfsborgs och Hallands Län hade ännu icke, vid Revisorernes sammanträde, slutredogörelser för undsättnings-anstalterne inom samma Län till Kongl. StatsGontoret inkommit; men sedan efter framställd begäran hos Hr HofGancelleren af Revisorerne, om utverkande af Kongl. Majrts Nådiga befallning till vederbörande, att sådane redogörelser skyndsammeligen afgifva, Undsättningsräkningar ifrån nämnde arne Län äfven kommit Revisorerne tillhanda; hafva Revisorerne icke allenast granskat den af Kongl. StatsContoret afgifne General-Räkning, hvaruti allt hvad till undsättnings-anstalterne hördt blifvit sammandraget, med åtföljande räkningar öfver de disponerade anslagen, öfver beloppet af undsättningarne på Credit i hvarje Län och hvad deraf blifvit återbetald t, öfver qvantiteterne och värdet af den Säd, som för andsättningsbehofven anskaffats, samt huru denna Spannemål sedermera blifvit använd och redovisad, utan äfven genomgått Kongl. Räntekammarens serskildta räkning öfver influtne Creditivmedel, samt eftersett huru den speciella förvaltningen inom Länen af meddelade undsättnings-anslag blifvit verkställde. ( 45 ) Häraf liar, beträffande frågan: huru anstallterne med Spanncmålcns anskaffande och användande till undsättning utfallit, visat sig: Att af Credilivmedlen blifvit upphandlade 68,43a T:r 10 kpr Spannemål, hvilka med tillägg af transportoch lossnings-kostnader m. m., enligt SammandragsRäkningen N:o 1, tillsammans kostat 735,345 R:dr a5 sk. 4 r:st.; hvilket Spannemålens egentliga kostnadspris likväl blifvit, till betäckande af tillfällige förluster, såsom Magazins-afskrifning, afgång under forslingar o. s. v. ökadt med io,gi5 R:dr 3g sk. 3 r:st., så att följagteligen hela upphandlingen, enligt Räkningen N:o 3, upptagits med
Betänkande N:o 45. a3 täckande af inqvarterings-utgiflerne, utan till städernes andra behof, utgör, enligt nyssnämnde sammandrag, efter medeltal af 5 år, 8,478 Rdr; oeb då cl et mäste antagas för gifvet, att denna tolag är städerne förunnad, endast och allenast till lindring i inqvarterings-besvärct, lärer både al rättvisa och billighet påkallas, att hvad sorn deraf hittills blifvit ryckt fråtusin bestämmelse, och en längre tid fått utan motsvarande lunga åt» njutas, för framtiden varder till sitt rätta ändamål återfördt, äfven om en dylik förändring i nu varande förhållande skulle drabba städer, som förmena sig vara ifrån inqvarteringsskyldighelen befriade. Sedan inqvarlerings-tolngen, genom behörige controler vid uppbörden deraf, blifvit till summan känd, och inqvarterings ulgifterne, medelst ny inqvarterings-stadga bestämda, kan rätteligen utrönas den brist, som bebo fvei fyllas, samt en ordentlig reglering af inqvarterings-besVäret, med eller ulan inköp af easerner för Statens räkning, verkställas. I enlighet med hvad Utskotten sålunda anfört, och utan att frångå de grunder, som Rikets Ständer å förra Riksdagen i denna fråga fastställt, få Utskotten, till Rikets Ständers bifall, hemställa: att, enär Rikets Ständer, i saknad af tillräcklige upplysningar och i brist af medel, icke för närvarande kunna inlösa eller uppbygga easerner för Statens räkning, Rikets Ständers åtgärd vid denna Riksdag, till verkställande af senaste Ständers fattade beslut malte inskränkas dertill: * a) att, medelst underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det sådane undersöknings-ålgärder vidtagas, hvarigenom dels ulredes inqvarlerings-tolagens belopp, serskildt från den öfrige tolagen, och det för alla städer, der sådan uppbäres —> hvarom Commerce-Collegium torde få Kongl. Maj:ts
IS:o 47. uti verkställigheten, med ovanlig framgång och skyndsamhet närmat sig till ändamålet och, efter hvad Rikets Ständer serskildt inhemta t, gifvet’ säker förhoppning, att tillfredställa hvad man måste anse såsom en af mensklighetens och samhälls-ordningens mest nödvändiga fordringar, hvilka icke böra lemnäs ouppfyllda, enär medel till ändamålets vinnande icke saknas, hafva Rikets Ständer desto hellre velat besluta', att dessa 104,563 R:dr må ur räkenskapen afskrifvas, sorn Rikets Ständer redan år i8x5ansågo förbättringen af Coreclions-anstaiterne vara af den vigt, att Rikets Ständer till Kongl, Maj:t öfverlemnade att utse erforderliga medel, för att den påföljande Riksdagen ersättas, och öfverskotten, efter i8a3 års Riksdag, uppstigit till en då icke förutsedd eller ens förmodad höjd; och hafva Rikets Ständer, på enahanda grunder samt med afseende å de af Styrelsen öfver Fängelserne och arbets-inrättningarne i Riket anmälda omständigheter, jemväl ansett sig böra bifalla, att de 41 *^47 R'dr 23 sk. g rst. B;co, hvilka för uppgifne behof erfordras, må å öfverskotten af Statsverkets inkomster anvisas och till Styrelsen utbetalas. Beträffande åter merbemälde Styrelses i underdånighet gjorda hemställan, att de 10,594 R:dr 34 sk. 3 rst. B:co, som ännu icke influtit af arbetshus-fondens utestående fordringar, måtte af fång-underhållsmedlen förskottsvis få utbetalas, emot återgäldande, i den mon samma fordringar ingå och sist inom x 831 års slut, hafva Rikets Ständer funnit något hinder , emot Exp. Utsk. Försl, till urul. Skri fp. N:o 47, 48- 109 bifall härtill så mycket mindre sig förete, sorn, enligt erhållen upplysning, dessa medel äro utlånte emot sådan säkerhet, som icke lemnar något tvifvelsmål för deras inbetalning inom föreskrifven lid. Hvilket Rikets Ständer, till svar å Eder Kongl.
Men likasom ångan framkallat dessa betydliga och vigtiga tillägg inom befästningsplanernes strategiska område, har den ock inom deras taktiska, i förening med skjutvapnens uppdrifna krafter, gjort nödvändigt alt omoch utflytta former och befästningspunkter, som de äldre förslagen antagit. Man ansåg nemligen då, att de verk och anläggningar, som kunde hålla fiendtliga Artilleriet på 3,000 alnars afstånd, icke hade mycket att befara af dess eld; för att nu vinna lika mycken säkerhet, måste detta afstånd fördubblas, och då träffsäkerheten icke kan undgå att dervid förminskas, måste de erforderliga grofva styckena med allt sitt tillbehör af materiel och manskap förökas, så framt man skall kunna påräkna alt mot den aflägsna och rörliga fienden någonting uträtta. Men materiel och besättning kan icke ökas, utan alt behof af större utrymme och flera byggnader, i förhållande dertill, uppslår och måste fyllas. Att de hittills beräknade och uppgifna summorna sålunda icke kunna blifva tillräcklige till utförande af återstående befästningsplaner med alla dertill numera behöfliga tillägg är oundvikligt, men dessutom hafva, oberoende af hefästningsplanerne, under de sednast för fl u t ne Irenne åren, sådane förhållanden inträdt, som i flere afseenden inverka på byggnadskostnadernas belopp och äfven göra en ny beräkning deraf i alla fall nödvändig. Ty, utom stegring i alla pris, både på förnödenheter och aflöning, har, genom ökadt enskildt arbetstillfälle och förtjenst, Kronoarbets-korpsens rekrytering redan betydligen minskats och kommer säkerligen, dels derigenom, dels ännu mera, såsom följd af förändrade straffbestämmelser, att till den grad nedgå, att något betydligare dagsverks-antal från denna korps icke torde Bil. JM 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. JM 1, om Statsverket 183G. 125 få för framtiden påräknas, ännu mindre dagsveikskoslnadsberäkningen derpå grundas. Derjemte bär tillgången på ofria dagsverken redan 1854 alldeles upphört på Carlstén, då dervarande Straff-fängelse blef utrymdt.
Härjemte och slutligen hafva Rikets Ständer fästat serskild uppmärksamhet derå, att alla inrikes seglande fartyg emellan Stockholm och Rikets norra orter äro, enligt 22 § i Förpassnings-Stadgan, nödsakade att anlägga vid inloppstullkammaren Furusund, i hvilket afseende Rikets Ständer jemväl irihemtat, det Kongl. Maj:t redan under den 26 Juli 1834, uppå gjord underdånig ansökning, funnit godt i Nåder förklara, att inrikes seglande skeppare tills vidare fri kal tades från skyldigheten att vid utgåendet från Stockholm ankra utanför Furusunds tullplats, men med förbindelse att med båt uppsända sina förpassningar till Tullkammarens påteckning; och då någon controll i ke synes ligga i blotta påtecknandet af förpassningshandlingarne, utan att dessas vigtighet, genom anställd visitation, kan utrönas, ExpeditionsUtskollets Förslag lill und. Skrif velie j N:o i$8. hafva Rikets Ständer funnit sig ega skäl att hos E. K. M. i underdånighet framställa den anhållan, att från Stockholm till annan inrikes ort gående fartyg må varda från all slags tullbehandling vid Furusunds tullplats befriade^ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. N:o 193, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj i845. Preste-Ståndet den i4 —- — Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den i5 ■—• — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition angående förändrad lydelse af 1 $ i 23 Cap Ärfda Balken och tillägg till y § i 20 Cap. af samina Balk. (Lug-Utsk. Bet. N:o 14 och Ull. N:ris 65, 79 och 101 samt Först. Lag-Utsk. Mein. N:o 113.) S. A. K. Uti aflåten Nådig Proposition af den 1 Augusti sistlidet år, har E. K.
Om det Hederwärda Bonde-Ständet eftersinnar angelägenheten för Stats. WerketS förnämsta Catza, Kongl. Räntekammaren, att de personer, som der innehafwa trägne och an, swarige tjenster, icke sakna nödig utkomst, stall Let Hederwärda Ständet säkert icke afflä att den ifrägawarande obetydliga summan mä, un. der Norbergs fä äterstäende dagar, pä All, wänna Indragnings Staten uppföras, hwartill detzutom z:ne Ständ redan lemnat bifall. 6:o Ränta till Hamburgske Banquiererne för pommerske Lammarens skuld samt sjelfwa Lapitalets öfwersiyttande pä Riks. gälds-Contoiret under wista wilkor. De Politiska orsaker, som utgöra grunden för sambandet emellan Swerige och Pommern kunna icke wara ämne för Stats. Utskottet, ej eller tillhörer detsamma att intränga i detta sistnämda Lands styrelse och Förwaltning. Hwad som, i anledning af Konungens Nädiga Pro. position, det älegat StatS-Utstottet att beswara, är frägan, om Swerige bör biträda Pommer, sta Landet att afbörda sig en skuld, som detta Landet blifwit äbragt genom sitt oförwällade deltagande i en Swensk Konungs Krigs-an stal ter, Den 12 October. 119 ter, genom hwilka det derförutan iräkat de stör. sta olyckor, hwarifrän det längsamt repar sig till förmägan att bära egna skulder. De skäl som Stats-Utskottet i sitt Betänkande framställt, Utbeder sig Stats-Utstottet att till widlyftighets undwikande här fä äberopa, säsom, efter Stats. Utskottets tanka, tillräckeligen bäde upplysande och bindande; med tillkännagifwande, att de Z:ne andre Riks Ständen Betänkandet Killat. Hwad Stats. Utskottet i det ena och andra yttrat, öfwerlemnas för öfrigt till det Heder, wärda Ständets pröfning wördsamme.ligen.