Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu synes §:n stå der, liksom så många andra bokstafs-garantier, endast såsom sken af en constitutionalitet, som icke finnes i sjelfva verket, så länge §:n paralyseras af BevillningsFörordningen, derigenom att Konungen och StatsRådet i sista instansen pröfva beskattnings* frågor. Grefve Spens synes mig hafva insett detta, och derföre ganska rigtigt föreslagit, att denna pröfning helt och hållet bör tagas från Kronans Verk. Jag önskar, att BevillningsUtskottet måtte fästa en särdeles uppmärksamhet på realiserandet af denna ide, som utgör grunden för all samhällsfrihet. Jag anser i detta afseende, lika med Herr Hjerta, lämpligast, att de Den 3o Mars e. m. 345 skattskyldiges besvär i beskattningsfrågor icke böra tillhöra KammarRätten, utan inlernnas till JustitiaeOmbudsmannen, hvilken, i förening med Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, formerar en Comilte, under det namn, som t. ex. Grefve Spens föreslagit, för att upptaga och i sista instancen afgöra sådane frågor. Äfvenså böra de mål, som KammarRätten, till följd af dess RevisionsContoirs egne anmärkningar, finner böra upptagas, till RiksPröfningsComitéens afgörande remitteras, så alt KammarRättens myndighet skulle inskränkas till att vara en bevakande Auctoritet öfver uppbördsmännen och till granskning af siffran. I enlighet med desse grunder önskade jag ändring i de 2 första punkterne af Utskottets förslag, och yrkar derföre återremiss, Friherre Anckar swärdh Carl Henrik: Svenska folket äger i afseende på beskattningen ingen appell, det måste åtnöja sig med livad Representanterne besluta. Skatternes fördelning bestämmes, enligt BevillningsFörfattningarne, af Rikets Ständers Ombud. För mig visar det sig oformligt, att tillämpningen af dessa författningar i slutinstancen skulle bedömmas af ett Kronans Verk.
Ehuru Högvördige Preste-Ståndet under den lQtte, samt Vallöf!. Borgare-och Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 7 i sistlidne månad, bifallit Stats-Utskottets omförmåldte Betänkande, och hufvudfrågan alltså , likmätigt 6g §. Regerings-Formen, år rudan afgjord; har Utskottet likväl, enär den af Herr von Hartmansdorff framstålde anmärkning af* ser en af Utskottets Förslag föranledd särskild omständighet, som förut icke varit under pröfning, med stöd af 5Ö§. i Riksdags-Ordningen, funnit sig, icke vara förhindradt att deröfver yttrande meddela; Och som Utskottet med Herr von Hartmansdorff, delar den öfvertygelse, att alla Skattdragande böra lika rått vederfaras, har Utskottet skolat vördsamt hem - Stats-Utskottets Betäilkanden. i ^33 hemställa, att priset val å Persedlar ocH Tionde Tack-Jernet, som å hammarskatt» Stång-jernet, bor, i likhet med hvad angående Kronans öfrige rånte-persedlar år forordnadt, vid de årliga Markegångssåttningarne bestämmas, och i de utfärdade MarkegångsTaxorne till vederborandes efterrättelse utsattas, Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne samt Kongl. Stats-Contoiret likväl obetaget, att, på sått i afseende på andre Råntepersedlar åt Kongl. Kammar-Collegium ensamt förbehållet, Kongl. Maj:ts och kronan härunder beroende rått och båsta, i vanlig ordning, ytterligare iakttaga och bevaka; Lårandes Riksens Håglöf], Ständer, i händelse af bifall härtill, sådant till Kongl. Maj:ts Nådiga profning och afgörande i underdånighet anmäla, i sammanhang med hvad uti sjelfva hufvudfrågan förekommit. Stockholm den 2 Julii 1823. Antom den ta Julli iSaJ. Riksens Högloft. Stånders Sfatsoch Banco Utskotts Utlåtande, i anledning af Herr Commerce-Rådet B• H.
Hå både äldre och sednare Författningar strängt förbjuda all rubbning uti Indelningsverket, och det skulle strida mot desse Stadganden; att någre Adels-Fahne-Regementets för närvarande indragne och till Miiitaire-HospitalsInrättningen anslagne Boställen, skulle •upplåtas för detta ändamål , hvarigenom de samma blefve Staten för evärdelig tid afhände, har Stats-Utskottet funnit sig icke kunna sådant föreslå, utan får Utskottet, under åberopande af dess förra tillstyrkande, att (Fordrings-Ägarne måtte till sin rätt varda förhulpne genom införsel uti Krono-Hemman eller Lägenheter, upplysa; att Äboer å sådan jord väl äga förmånsrätt till Skatteköp derutaf; men sådant utesluter likväl icke möjligheten ait Hemman och Lägenheter, både nu kunna finnas och framdeles blifva disponible, hvartill åboer med sådan rättighet icke gifvas, till ådagaläggande hvaraf Utskottet exempelvis trott sig böra uppgifva, att fråga för närvarande är derom, att flere till Ädelfors Guld-Verk nu anslagne Hemman skola till Staten med forsta indragas, samt att om sådant icke sker förr, desse Hemman efter nuvarande Arrende-Contracts upphörande örn någre år hemfalla till Kronan , då berörde Hemman blifva disponible för behof af ifrågavarande beskaffenhet. ■— Flere dylike fall kunna ock uppkomma, som gifva tillfälle för desse 137° Sta!s-Utskottei$ Betänkandert. fordringars godtgörande i den ordning, sorn med Författningarne instämmer, men det ankommer på innehafvarne af slike fordringar i allmänhet, att sin rätt härutinnan bevaka samt uppgifva de Hemman och lägenheter af denne egenskap, hvilka de kunna åstunda att erhålla; Hvilket Utskottet skolat vöidsarnligen tjll Riksens Hoglo fl. Ständers bepröfvande öfverlemna.
Denna rörelse har således lidit, i den mån Landtmannens tillgångar varit förknappade ömsom genom missväxter och oerhördt låga Spanmålsvilkor. I alla Städerne finnes Läkare, utom i Fahlköping och Hjo, på hvilket sistnämnde ställe likväl är Station för en Batailions-Läkare vid Skaraborgs Regemente, men Tjensten är för närvarande ledig. Af undervisningsverk finnas i Skara jemte Gymnasium en högre Lärdoms-Schola, i Mariestad en lägre Trivial-Schola, i Lidköping en StadsSchola samt i Sköfde, Hjo och Fahlköping, Pasdagogier, allt på Statens bekostnad, dock att Städerne underhålla Byggnaderne, utom i Skara, der endast Bostad för Rector Scholae af Staten bekostas, äfvensom Mariestad med 33'R:dr j6 sk. Banco årligen bidrager till aflöning för en Collega. Dessutom äro Vexelulidervisnings-Scholof efter Bell-Lancaster-melhoden inrättade i Lidköping och Mariestad genom Städernes Innevånares föranstaltande, sedan Kongl. Maj:t, vid resor genom Städerne, täckts dertill gifva bidrag och göra årliga anslag till Lärarnes aflöning. I Skara är jemväl en sådan Schola organiserad af Stadens Innevånare, som också bekosta Lärarens aflöning. I hvarje Stad finnes Fattighus, der de mest orkeslöse Fattighjonen inrymmas och så val till deras som Öfrige Fattighjonens försörjning lemna Städernes Innevånare årliga bidrag, hvilka vanligen fördelas efter hvars och ens taxation till Bevillning för näring och rörelse. Inga Prohibitiva Författningar finnas lill förmon för någon särskilt af Länets Städer, och endast i Mariestad och Lidköping uppbäras Brooch Hamnpenningar till belopp af 116 R:dr 32 sk. för den förra och 60 R:dr föl’ den senare Staden. Marieholm i Lands-Cancelliet d. 23 Dec. i833. CARL GYLLENHAAL. G. P■ Möller. F. G. L. Funch. Mariestad: Hus och Tomter under ägande rätt.
Erfarenheten har ådagalagt, att endast omkring 40 procent af den last, som vagnarne i ett tåg kunna föra, i medeltal under gynnsamma omständigheter derå fraktas vid reguliera tåg; dels i anseende till att många tomma vagnar mäste föras för att vinna snabbare expedition af anmäldt gods, dels ock i anseende till myckenheten af det skrymmande gods, som förekommer, af hvilket vagnarne icke kunna rymma så mycket, som de, med afseende å deras vigt, kunde bära. Man bör fördenskull vid jemförelseberäkningar endast antaga 40 procents belastning å vagnarne. Om vagnar af 100 centners vigt och en lastförmåga of 200 centner alltså antagas föra hvardera 80 centner, skulle, enligt tabellen JV5 5, ett lokomotiv med 2:ne kopplade axlar å 21,5 ! S:s rider uppför lutningar af 1:100 med 2 mils hastighet draga 23 sådana vagnar. Det svagare lokomotivet för 15 &:s räler skulle deremot under samma förhållanden endast draga 12 vagnar. Enligt tabellen J\/S 6, då ränta på anläggningskapitalet, med undantag af rörelsematerielen, icke tages i beräkning, kostar, vid en daglig tur af 14 mil, hvarje axelmil 15,6 öre mera uti tåg af 12 vagnar, än uti tåg af 20 vagnar, hvilket, under ofvanstående antagande af 40 centner på hvarje axel, gör 0,34 öre större kostnad för hvarje centner fraktad en mil i det svagare tåget. Då den skilnad i anläggningskostnad emellan dessa olika banor, som beror af räler med tillbehör och sliper, uppgår till omkring 55,000 R:dr per mil, och 5 procent ränta derå gör 1,750 R:dr, finnes alltså, att Iraklbeloppet endast behöfver utgöra 514,700 centner pr mil för att betäcka denna skillnad, då man ej gjort afseende å, att skilnaden i kostnad för materiel emellan den starka och den svagare öfverbyggnaden i mån af trafikens tillvext blir allt större och derföre dyrare.
Men då det i hast dagades för henne, allt hvad dessa ord kunde innebära, och hon fruktade, att han skulle anse dem IDUN förmätna, trodde hon sig förbättra saken genom att tillägga med mild röst: » Jag ville inte för allt i världen göra er något ondt, och därför känns det nästan som ett ansvar att tala med er. » Hon slog upp sina ärliga, vemodiga ögon och mötte hans blick. Han kände det, som o m han blifvit träffad af ett skott midt i hjärtat, och öfver hennes ansikte drog en plötslig blekhet. » Jag har haft en djup sorg just för den saken, » sade han hastigt och brådskande, » men i dag, nu i denna stund, förefaller det m i g, som o m den sorgen hade varit en obetydlighet. » Hon rodnade litet. » Det var väl, » sade hon, » att j a g inte visste det, när j a g där hemma tänkte på er. Det skulle ha smärtat mig så djupt. Fast kanske tvärtom. O m j a g hade vetat det, skulle j a g försökt att hjälpa er bära det. Det kanske hade lättat bördan för er, fastän ni knappast sett mig, och j a g var så långt borta. Sådant där vet man aldrig. » Han betraktade henne tyst, medan solstrålarna lekte i hennes hår och färgen steg på hennes kinder och hvarje hennes känsla förråddes af hennes växlande uttryck. » Nej, man vet det aldrig, » sade han, — » och man vet heller aldrig, när det ögonblick kommer, som beseglar ens öde. Men jag tror obetingadt, att ni skulle kunnat bära min börda, ni som har sympatiens underbara prägel i hela ert utseende. I ert ansikte läser j a g allt hvad j a g tänkt och drömt och hoppats. » » Tala inte o m mig, » sade hon allvarsamt, » Jag vågar inte se upp. Jag antar, att hundra par ögon betrakta oss. Och hvad skall fröken Hulda Mosander säga. Hon, som ni så ofta dansat med. » » Har j a g, » sade han, som vid denna på- minnelse o m tidens flykt blef utom sig — » kanske — men hon är god, hon säger aldrig något ondt. För öfrigt minns jag ingenting — j a g har glömt min förtid — det är som o m j a g nyss födts till l i f v e t.
Jag får för min del förklara, det jag hade önskat att ännu färre hade gjort det, emedan jag anser Hr Munck af Pmsenschölds motion såsom en tillställning, för att uppreta R. o. Ad:s känslor, och att derigenom få fram ett och annat uttryck, hvarvid andra vederbörande skulle kunna fästa sig och taga Hr Munck af Rosenschölds försvar. Detta har nu fullkomligen lyckats, sedan en vederbörande gjort just hvad jag förutsett. Nu synes af hela acten ingenting mera återslå, än den fulländningen, att alltsammans införes i Aftonbladet. Jag anhåller således, att R. o. Ad. icke måtte fortsätta denna öfverläggning längre, utan blott begagna ett något strängare ord, än det Frih. Cederström föreslagit, och i stället att säga”med ogillande afslå Hr Munck af Rosenschölds motion,”— besluta, att, med ogillande, förkasta densamma. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Hufvudsakligen förekommen of Frih. Cederström, H. Ex. Hr Gr. De la Gardie, Hr von Hohenhausen , Hr von Hartmansdorff och Gr. Horn, uppstiger jag endast för alt vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos., att motionen måtte med ogillande afslås. Hr Munck af Rosenschöld: Då jag sist hade ordet, glömde jag att besvara ett yttrande af Gr. Horn. Gr. Horn har misstagit sig, då han talat om detta porträtts uppsättande, likasom om eli sådant porträtt verkligen redan funnes. Han har äfven talat om storm och bortsopning. Måhända erinrar han sig någon bortsopning viii 1789 års riksdag. 73 De 11 y Juni.
— N:o 62. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 3:dje artikeln af nu gällande bankoreglemente. X. B. 463. A. 480. U. 586. A. 596. ( 23 ) BankoUtskoltets Memorialer, Betänkande!» oell Utlåtanden: — N:o 63. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 7 artikeln af nu gällande Bankoreglemente. X. B. 463. A. 484. — N:o 64. med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 6:te artikeln, 2, 3, 5 och 6 afdelningarne af nu gällande Bankoreglemente. X. B. 561. A. 564. — N:o 65. angående tillökning i löneinkomsterne för Registratorn vid Bankodiscontverket Adolf von Ehrenclou. X. B. 561. A. 573. — N:o 66. med förslag till åtskilliga förändringar i 4:de artikeln af Bankoreglemente den 15 Juni 1841. X. B. 561. A. 573. — N:o 67. med förslag till ändring af åtskilliga reglementariska stadganden uti 8:de artikeln af 1841 års Bankoreglemente. X. B. 561. A. 573. — N:o 68. med förslag till åtskilliga föreskrifter i 5:te artikeln af nu gällande Bankoreglemente. X. B. 561. A. 573. — N:o 69. med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 6:te artikeln, 4:de afdelningen af nu gällande Bankoreglemente. X. B. 561. A. 577. — N:o 70. med förslag till förändrade föreskrifter i 6:le artikeln, lista afdelningen uti nu gällande Bankoreglemente. X. B. 561, 578. A. 587. — N:o 71. med förslag till den slutmening, som hör inflyta uti det Bankoreglemente, hvilket vid innevarande riksdag kommer att utfärdas. X. B. 561, 578. A. 587. E. 688.
Denna nådiga skrifvelse, som af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt af Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, af Högvördiga Preste-Ståndet till Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet och af Yällolliga Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet, är af följande innehåll: »Sedan Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse den 18 Oktober 1848 anhållit, att Kongl. Majit täcktes, genom dertill utsedde tjenlige män, i nåder låta ombesörja utväljande ur Nya Testamentets heliga skrifter af 2:ne nya årgångar predikotexter samt utarbetandet af dertill hörande kollekter och böner, att vid den allmänna Gudstjonsten begagnas jemte de nu påbjudna, hvilka jemväl skulle bibehållas, och Kongl. Majit, med nådigt bifall till denna underdåniga anhållan, under den 6 Juli 1849 förordnat en särskild Kommitté att förslag i omförmälda hänseende meddela, blef detta nådiga uppdrag af Kommitterade fuilgjordt och det anbefallda förslaget den 3 Augusti 1850 till Kongl. Majit inlemnadt. Kongl. Majit behagade derefter från Konsistorierna i Rikets stift och i Stockholm infordra underdåniga utlåtanden i ämnet och anbefallde slutligen, genom nådig skrifvelse den 21 Mars 1851, det då församlade Preste-Ståndet att öfver nämnda förslag och yttranden underdånigt utlåtande afgifva, hvilken nådiga befallning af PresteStåndet i underdånig skrifvelse den 11 Augusti samma år fullgjordes. Då emellertid Preste-Ståndet vid den derefter följande riksdagen till pröfning företog frågan om ny kyrko-handbok och till en sådan uppgjorde förslag, som af Ståndet genom underdånig skrifvelse den 13 November 1854 till Kongl. Majit öfverlemnades, förblef frågan om de nya predikotexterna hvilande, för att i sammanhang med den om handbokens förändring till afgörande förekomma.
Skapelsens herrar, hvilka ju i vishet och kunskap anse sig stå ett godt stycke framom det svagare könet, måtte emellertid med några lysande undantag härutinnan vara mäkta oförståndiga — ty att de handla af snålhet och girighet och älska penningen högre än hustrun, får man väl endast sällan antaga. De måtte ej sätta sig in i hustruns förhållanden, ej fatta huru de utsätta henne — mellanhanden mellan dem och handlande, tjänare m. fl. — för svårigheter och obehag, som måste förbittra hennes sinne; att när hon inför de underordnade är angelägen, att mannen skall framstå i det bästa ljus, hon själf i stället blir kallad » snål »; att det är kränkande för en samvetsgrann kvinna att på ett område, där hon måste förstå bättre, höra ideligen upprepas » du får lof att hushålla! »; slutligen måtte de ej fatta, att det ligger i deras eget intresse att hafva en ' viss ordning i detta som i allt annat samt att ej taga till för knappt — endast därigenom få de själfva lugn för «kält - och den trefnad de eftertrakta i sitt hem. När man sett herrarnes merendels stora fordringar i alla vägar och med dem jämför fruarnas ofta nog stora svårigheter att få motsvarande kontanta medel, faller det ett försonande ljus öfver en tilldragelse sådan som den i början berättade, och man kan då, visserligen ej ursäkta, men dock förklara för sig sådana oegentligheter, som man någon gång kan få höra talas om, som att en hustru tillgripit penningar ur sin mans chifibnier eller uraktlåtit att till honom framlämna ett rekommenderadt bref. Det vittnar vackert för den kvinnliga redbarheten, att dylikt förspörjes så ytterst sällan. » Tag på räkning! » får hustrun kanske till svar, men följer hon uppmaningen, månne ej då den sista villan blir värre än den första? Om hon däremot i sitt bryderi tillgriper denna utväg, trots förbud, huru måste hon ej ständigt känna oro och själfförebråelser! Nej, minsann fruarna alltid hafva det så lätt! Men jag må säga, att det många gånger förvånat mig att se, att I, gifta kvinnor, underkasten er ett sådant sakernas tillstånd.
Jag förmodar, att den talare, som öppnade diskussionen i denna fråga, icke var närv:de, när Banko-Utsk:ts Mern. N:o 19 föredrogs och afgjordes, ty i så fall skulle han dervid halva hyst samma betänkligheter, som lian nu framställt. 1 båda fallan hafva nemi. 2 Stånd stadnat emot 2, men det oaktadt yppades inga betänkligheter mot antagandet af Banko-Utsk:ts i mämnde Mern. gjorda inbjudning. L motsats mot de tvenne sista talarne ber jag att få yttra mig i sjelfva hufvudsaken, och får då anhålla om bifall till Utsk:ls förslag. Detta förslag afser endast att tillgodogöra oss de krafter och förmågor i våra grannländer, hvilka hafva till uppgift att lindra mensklighetens nöd. Jag kan icke se någon olägenhet uti, att vi till vår nytta använda dessa personers insigt, helst det är bekant, att Danmarks läkarekorps står mycket högt i anseende, och jag kan icke dela den högt aktade vetenskapsmans H. lil. 32 498 Den 21 Mars. åsigt, som trodde, att derigenom en för våra Svenska läkare vådlig konkurrens skulle uppstå. För mig åtminstone är hjelper» lika välkommen, ehvad den förskrifver sig från Danmark eller Sverige. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Gederström, Rudolf: Det temligen invecklade skick, hvari frågan för närvarande befinner sig, härrör från den felaktighet, Ekon.-Utsk:t begått, — jag måste erkänna och vidgå min försumlighet deruti, — vid uppsättning af sista punkten i Betänk:t N:o 36; att nemligen ej denna punkt, i likhet med första punkten i nämnda Betänk., blifvit delad i tvenne delar, den ena afhandlande de omnämnda rättigheterna med afseende å Norrmän, den andra med afseende å Danskar. Nu framställer man såsom skäl, hvarför frågan ej kan sönderdelas och betraktas särskildt i dess förhållande till Norrmän och särskildt beträffande Danskar, att dessa båda ämnen äro sammanförda i samma punkt.
Utom enkan kunde nemligen de öfrige testamentstagarne hvarken sjelfve utföra sin talan eller dertill gifva uppdrag åt någon — så vida de voro inge andre, än hvarje möjligen blifvande innehafvare af fideikommissrätten, och såsom ännu icke existerande ej kunnat åt någon uppdraga att deras fördel bevaka. Antingen skulle då, efter min tanka, all testamentarisk disposition till förmån för andra än lefvande och fullmyndiga personer vara oloflig, eller ock borde utväg finnas att göra en sådan disposition verksam, oberoende af dem, hvilkas fördel strider deremot. Men hvarje testamente strider emot arfvingars fördel, såsom varande en inskränkning i arfsrätlen. Af arfvingar i allmänhet kan således icke väntas, alt de skola bevaka ett testamente, om de ock dertill äro behörige. Om än gjordt till förmån för deras egna omyndiga eller ofödda barn, mäste det i de flesta fall blifva obevakadt, om ej någon annan finnes, som derom kan besörja, utan ett uppdrag från dem sjelfva (de ofödda fideikommissarierna), hvilket är omöjligt att erhålla. Men genom allmän skyldskapsrätt, hvilken under sådant förhållande är närmast att ersätta det positifva uppdraget, kunde, utom arfvingarna sjelfva, här ingen annan dertill närmare behörig finnas, än den person, som bevakningen verkställde. Då nu lagen icke så inskränker leslamentsrätlen, alt den endast lill förmån för lefvande och fullmyndiga personer kan utöfvas, och ej heller föreskrifver särskilda formaliteter för de fall, der förmånerne tillfalla andra än sådana; har jag åtminstone icke kunnat föreställa mig, att lagen ej ens skulle velat låta den allmänna skyldskapsrätten, lill fördel för omyndiga och ofödda testamentstagare, göra sig gällande. Men ej blott för enstaka fall af denna art, utan såsom allmän regel för teslamentsbevakning, har den grundsats förekommit mig för sträng, hvarefter ingen testamenlsbevakning skulle kunna komma B. St. Jusi. Ombudsm. Etnb.-Berättelse för är 1848. 45 någon annan till godo än den, som dervid infunnit sig för egen räkning eller varit af befullmäktigad! ombud representerad.
DL likväl extra utgifts-anslaget, såsom följd af räntornas ökade penningevärde, under de sednast förflutna tvännc åren icke behöft till arfvodets fyllande anlitas, har Krigs-kollegium ansett formenligast och derjemte riktigast blifva, att meranämnde arfvode, från och med innevarande års början, anordnas uppå 4:de hufvudtitelns allmänna besparingar, dit öfverskottsräntornas hela belopp sedermera ingår; om hvilket förändrade anordningssätt föreskrift nu varder vederbörande tjenstemän meddelad. § 16. Hvad Revisorerne här erinrat mot den af Stats-kontoret gifna befallning till Eders Kongl. Majits Befallningshafvande i Upsala, Stockholms och Götheborgs län att direkte till Krigs-, kollegium, i stället för till Stats-kontoret, insända de indragna räntorna vid f. d. Adelsfaneöfverste-indelningen, äfvensom öfverskottet å indelningsräntorna vid Bohus läns regementes södra eller rusthålls-bataljon, torde af Stats-kontoret varda till besvarande i underdånighet upptaget. För Krigs-kollegium, åt hvilket dessa samtliga räntor äro anvisade tiif oafkortadt belopp, kan det visserligen vara detsamma, antingen medlen få emottagas direkte från Landtränterierna, eller först skola ingå till Kongl. Räntekammaren, att derifrån till Kollegium utbetalas; men då Stats-kontoret, genom dess af Revisorerne ogillade åtgärd, anbefallt det förstnämnde levereringssättet, vill det synas Kollegium, som hade Stats-kontorets dermed åsyftat besparing i både tid och omväg. Revisorernernes, i afseende å militie boställsoch krigsmanshus-kassornas samt invadlidhus fondens räkenskaper, gjorda tillkännagivande, att dessa räkenskaper icke lemnat rum för någon anmärkning, samt att, vid anställd inventering, »säkerhetshandlingarne befunnits i behörig ordning», har för Krigs-kollegium varit tillfredsställande att få erfara. Jemtlands roterings-kassa.