Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä jag således icke i allo kan gilla det förslag, StatsUtsk. framlagt, förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff, uti den modifikation deruti, som han föreslagit. Hr Aminoff: Ehuru jag med all uppmärksamhet genomgått StatsUtsk:s betänk, uti ifrågavar. punkt, har jag icke kunnat upptäcka, att de af R. o. Ad:s 2:ne ledamöter uti detta Utsk. som nu yttra sig emot betänk., reserverat sig emot detsamma, hvilket jag haft skäl att så mycket mer förvänta, sora den ene af dem ännu är i militärisk tjenst, och den andra innehaft en sådan befattning tillförene, samt således, genom sine kunskaper och erfarenhet uti militärväsendet, kunde lemna tillfredsställande upplysningar, hvilka nu genom reservationens uteblifvande gått förlorade; hvaraf följden också kan blifva, att R. St. fatta ett beslut som skadar både faktoriet och Staten. Man har sagt, att revisorerne uppgjort kalkyler som icke voro riktiga. Dessa kalkyler äro dock byggda på officiella uppgifter och sifferförhållanden, och om dessa äro oriktiga, är sådant ej revisorernas fel. Revisorerne hafva vid sina beräkningar upptagit kostnaderne, så väl för gevärstillverkningen m. m., som ock för verkets öfriga drift, samt jemfört denna totalsumma med inkomslerne, och derefter beräknat det hela. Man har vidare anfört såsom skäl emot öfverlemnandet af faktoriet till enskilda personer, att Staten derigenom skulle blifva beroende af dem i och för anskaffande af nödigt antal gevär m. m. Jag tror det icke; ty för det första vilja dessa enskilda förtjena, och för det andra kan vid kontraktets uppgörande Staten förbehålla sig vilkor, som afböja allt beroende. Men tager man i betraktande det ringa antal gevär m. m., som nu årligen erhålles från Carl Gustafs stads faktori, så finner man lätt, att Staten redan är i behof af det enskilda biträdet och således till en viss grad beroende, hvilket beroende ingalunda ökes, om Carl Gustafs stads faktori utarrenderas på de grunder, som öfverensstämma med Statens sannaste nytta och fördel.
i/|85 länge vi ännu sakna en fullständig ny Bibelöfversättning, hvilken sednare i min tanka bör föregå och i landet kringspridas, emedan i motsatt fall den enfalldigare delen af allmänheten troligen skulle anse en ny Evangeliiboks lifgifvande, innsss de fått tillfälle genomläsa den nya Bibelöfversättningen och derigenom gjort sig om des* nytta försäkrade, för ett vådligt ingrepp i vår antagna Lutherska religion.’’ ”Sedan Förslaget till i fråga varande nya Evangeliibok blifvit af mig läset och granskadt, har detsamma vunnit mitt fulla bifall; men af ofvan åberopade skäl anser jag tiden för dess ingifvande ännu icke vara för handen, utan yrkar jag, att den nya Bibelöfversättningen mätte föregå och allmänt kungöras, samt åberopar ej allenast hvad jag tillförne i saken muntligen anfört, utan i allo förenar mig med hvad medbrodren Ruthberg härutinnan tydligare utvecklat; anhållandes vördsamligen, att detta mitt anförande mätte, som min enskilda tanka, få till samtlige respective RiksStånden åtfölja”. Härmed förenade sig Ribsdagsfullmagtigen från Carlstads län, Jonas Gråberg. Ut Supra. Ex Protocollo. A. Fryxell. 1486 Besv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. Antom den 12 Nov. 1325. Betänkande, i anledning af väckt fråga, om bestämmande af en viss tid, f ör bortvandrande personers afförande ur husförhör slängderne. Högv. PresteStåndet har till Utskottets handläggning öfverlemnat ett Memorial a£ Herr Prosten J.
Efter först till bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan, och derefter till bifall derå med den förändring, att afgiflen i de län, der vederbörande sådant önska, må kunna höjas till 7 sk., framställde propos:r, som besvarades med Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall å Utskrs hemställan utan förändring framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han härvid funnit Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de Lars Andersons och Olaus Erikssons motioner. Gr. Liljencrantz: Då jag icke ville besvära det Höglofl. Ståndet med en votering i sjelfva hufvudfrågan, så är jag visserligen än mindre hågad att framställa ett sådant yrkande i denna punkt, men jag kan likväl icke underlåta att förklara, det jag anser Utsk. hafva haft ett alldeles onödigt bekymmer härutinnan. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 P r o t o c o 11, hållna hos II ögloflige liiddcrskapet och Adeln 9 vid Urtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1854 och 1855. Tjugonde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg} 1835. ' Måndagen den 2 Mars i835. Plenum kl. io f. m. Justerades 6 prot.utdr. för d. a3 sistl. Febr. Hr Rosenblad, Bernh., uppläste följande: Sedan H. R. o. Ad. behagat återremittera BancoUtsk:s betänk. N:o 91, anhåller jag, som vid detta tillfälle var frånvarande, att nedanstående anmärkn.T måtte få åtfölja återremissen.
För landtbrukets oafbrutna fortgång och för möjligheten att kunna underhålla samt efter hand i mån af behofvet hafva tillfälle att öka agronomernas antal inom landet, är det sålunda ett oundgängligt behof, att till slika magtpåliggande beställningar lämplige unge män må finnas hugade att egna sin tid, sina krafter och sina insigter åt den praktiska tillämpningen och vetenskapliga utöfningen af landets modernäring, för att sedan med råd och upplysningar kunna biträda landels jordbrukare, och får jag derföre vördsammast föreslå: att den summa af 3,000 Födr, som utgått till lönefyilnad åt de två äldste agronomerna, och hvilken summa Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit att disponeras lill tre landtbruks-stipendiater och deras resor, må uteslutande anvisas till understöd åt tre landtbruks-stipendiater, som under de äldre agronomerna skola erhålla utbildning och undervisning, samt alt kostnaden för desse stipendiaters resor hädanefter, som hittills, må bestridas af sjette Hufvudtilelns öfriga odisponerade tillgångar. Jag föranledes til! denna min motion af det ofvan angifna stora behofvet af flere agronomer samt att ämnen till sådane sålunda må få tillfälle alt utbildas, och anhåller att denna min framställning må till vederbörligt Utskott varda remitterad. Stockholm den 29 November 1862. Anders Gudmundsson, från Hallands län. 564 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 354. ■ Af Aiiders GndiaMdsson från Hallands län, om ändring siler för klaring af Kongl. Cirkulärbref oal den 28 Mars 185S, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken räll lill vppflyltning i högre lönegrad.
StatsSekreteraren Grip det tillägg, att frågan om anmärkta bytet väl förevarit i StatsRådet den 1 Februari 1840, på sätt det då förde Protokollet utvisade, men detta Protokoll justerades icke förr än den 8 i samma månad. Först efter en sådan justering kunde Beslutet i ämnet anses sorn en offentlig handling, och för den 8 Februari daterades i följd häraf samma Beslut. Sedan Herr Justitieombudsmannen, på fråga, huru lång tid han ansåg sig ytterligare behöfva för sin talans fullföljd, svarat, att under förutsättning, det Herr Justitieombudsmannen inom den sålunda ifrågaställda tid borde utföra ej blott åtalet enligt ansökningen Lit. E. utan äfven de i ansökningarne Lit. F. och G. väckta, sedan desse sednare åtal kommit i skick att kunna slutligen behandlas, vore Herr Justitieombudsmannen, med afseende å vidlyftiglieten af desse tre mål, särdeles det förstnämnda, föranlåten för nämnde ändamål! 213 ändamål begära anstånd till någon dag i nästkommande Augusti månad; och Svaranderne, under förnyande af ofvanberörda utaf Id. Ii. Herr Grefve Löwenhjelm gjorda förbehåll angående Svarandernes förklaring öfver Herr JustitieQmbudsmannens slutpåståenden, medgifvit det af denne sistnämnde sökte anstånd, lät RiksRätten, som ville taga i öfvervägande hvad nu förekommit, Parterne afträda, hvarefter Herr Presidenten Westerstrand tillkännagaf, att han innehade ofvanomförmälde, af Herr Justitieombudsmannen i fråga om åtalet i tredje punkten af ansökningen Lit. F. begärda, originalhandling och vore beredd att vid RiksRättens nästa sammanträde hålla denna handling RiksRätten tillhanda. RiksRätten fattade nu och för Parterne, vid å nyo lemnadt företräde, afkunnade detta Beslut. Hvad först angår frågan om rättegångens behörighet i afseende på åtalet i ansökningen Lit. G; så enär Konstitutionsutskottet, under åberopande af 106 §. Regeringsformen, funnit, det samma åtal borde inför RiksRätt anställas, anser RiksRätten hvad invändt blifvit icke hindra handläggning deraf, utan eger Herr Justitieombudsmannen andraga hvad lian vidare i denna del aktar nödigt.
Spens framställt i den af honom emot Utsk:s förslag afgifna reservation, och BorgareSt. hade återremitterat mern. med förklarande af Slåndets gemensamma tanke, att omförmälda förslag, i följd af Ståndets öfver Const.Utsk:s mern. N:o 86 den 17 dennes fattade beslut, icke kan nu föranleda till någon åtgärd å Ståndets sida. Gr. Frölich: Sedan det nu blifvit upplyst att Preste St. har fästat sin uppmärksamhet vid Gr. Spens’reservation, så anhåller jag att densamma måtte blifva Uppläst, och efter jag nu har ordet, ber jag äfven att få gifva tillkänna Den April c. m. 363 det jag anser den enda riktiga utväg, hvilken numera återstår, efter det beslut, som blifvit fattadt i afseende på betånktna N:is 68 och 85, vara den, att lorena sig i den åtgärd, sorn det Högv. Ståndet beslutat. Det egentliga fe!etiUtsk:s förslag ligger deruti, att Utsk. icke gjort detsamma oafhängigt från det i de nyssnämnda betänktna afgifna förslag, utan utgått från den förutsättning, att detsamma skulle blifva bifallet. I anledn. häraf blef ira alternativet af Gr, Spens’ förslag nu uppläst. Hr Printzensköld, Carl: Då Utsk. i sitt utlåt, ut tryckligen förklarat, att det framställde ifrågavar. förslag endas, under förutsättning att Utsk;s mern. N:o 85 skulle af II. St. blifva bifallet, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men 3:ne Stånd icke låtit denna Uiskrs förutsättning gä i verkställighet, utan förklarat betänk. W;o 85 för oantagligt, så synes det vara gifvet att det nu föredragna betänk, bör röna samma öde; hvarföre jag anhåller alt R. o. Ad. ville fatta samma beslut som BorgareSt. Frih. Gederström, Jacob: Att detta förslag icke är af beskaffenhet att kunna blifva antaget vid nästa riksdag, lärer en hvar vid den flyktigaste genomläsning deraf finna.
Vid denna belåning gälla följande hnfvudsakliga bestämmelser: a) Hvar och en i Sverige bosatt och 22 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. år 1864 inom det belopp, hvartill fonden för denna utlåning’, med iakttagande af de för detta år stadgade innehållningar, skall uppgå, eller 8,000,000 R:dr, hvaraf 7,000,000 R:dr för inteckningar i egendom å landet och 1,000,000 R:dr för inteckningar i hus och jord i städerna, utom Stockholm. För lånens utgifning och indrif-. ning skola de i åberopade Bankoreglemente stadgade bestämmelser tjena till efterrättelse. Inflytande medel, som icke erfordras i och för sålunda medgifven utlåning, ingå till Bankens reservfond. Mom. 3. Åt Fullmägtige öfvcrlemnas att inleda och afsluta aftal med allmänna Hypotheks-banken om öfvertagande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagarne tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt och att Banken må erhålla Hypotheks-bankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse emellan Fullmägtige och Hypotheks-banken kan varda bestämdt. i under Svenska lagarne lydande medborgare är berättigad att af lånefonden erhålla delaktighet, då den erbjudna panten finnes med författningarne enlig och innebär den för Banken nödiga säkerhet. b) Grunden för lånesummans bestämmande blifver 1850 års taxeringsvärde, enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxeringslängder; och må, efter pröfning i hvarje särskildt fall, hälften af detta värde kunna såsom lån meddelas mot pant af fäst egendom på landet samt stadsjord, men allenast en tredjedel af samma värde mot pant af hus i städerna, utom Stockholm; dock under iakttagande, att maximisumman för låntagare ej i något fall får öfverskridas.
Utskottet i ett föregående utlåtande haft tillfälle att anmärka, har äfven Rikets Ständers Juslitie-ombudsman i sin till innevarande riksdag afgifna berättelse fästat uppmärksamheten vid denna brist hos lagskipningen. Orsaken till denna långsamhet torde icke vara att finna i rättegångssättet. Detta är i allmänhet så enkelt, som nödigt afseende å lagskipningens säkerhet kan medgifva. Man har väl understundom, och äfven från Justitie-ombudsmannens sida, försport klagan öfver en alltför stor benägenhet hos domslolarne att bevilja uppskof med anhängiggjorda måls slutliga afgörande, och deri velat söka den egentliga anledningen lill den öfverklagade långsamheten. Men om, på sätt Justitie-ombudsmannen synes antaga, delta förhållande skulle bero af ett felaktigt förfarande hos underdomstolarne, så bör rättelse deruti ske på annan väg än genom lagstiftningen angående uppskof. I detta afseende skulle också föga vinnas genom att ändra lagens nuvarande stadganden efter Lagberedningens förslag. 24 Kap. 1 § Rättegångsbalken stadgar nemligen redan, att domaren ej bör uppehålla sakens slut med uppskofsdom, »utan så är alt vissa omständigheter det oundgängligen kräfva», och Lagberedningens förslag innehåller i dess 15 Kap. 8 §, att uppskof ej skall beviljas »utan att det för partens rätt nödigt finnes eller af andra parten medgifves.» Om lagstiftningen sålunda kan uträtta föga för minskande af uppsko/vens antal, torde deremot genom ett förändradt arbetssätt för Häradsrätterna den fördel kunna vinnas, att uppskofven blifva mindre långvariga. Då för närvarande ting hållas endast tre eller två gånger, undantagsvis till och med blott en gång, årligen inom hvarje härad eller tingslag, måste i allmänhet målen hvarje gång uppskjutas på tre eller sex månader, ja till och med på ett helt år.
Han älskar en främmande kvinna mera än oss. Vi hafva blifvit värnlösa... Mina krafter voro uttömda. Jag bad Mari föra barnen ut att spatsera, så att jag skulle få hvila mig i fred. Vanmäktig af sinnesrörelse föll jag värkligen i djup sömn och sof lugnt en eller en half timme. Då jag vaknade, kände jag mig lugnare. Barnen voro ännu ute, i rummen var det så tyst och ljust, solen sken snedt in mellan gardinerna. Det som nyss inträffat framstälde sig strax för mitt sinne. Till en början ville jag ej tro att det var sant. Det föreföll mig såsom en ond dröm. Var det jag, som var nära att kasta mig i sjön? Var det jag, som lämnade dem och plötsligt begaf mig bort? Och den rasande vreden, sorgen? Hade jag värkligen någon orsak därtill? Nu, då jag var uthvilad och tänkte öfver saken, såg jag den i ett alldeles annat ljus. Antti otrogen? Lättsinnigt förälskad i en främmande kvinna, som han blott sett några gånger? Antti, han som var så stadig och så hederlig? Omöjligt, absolut omöjligt! Jag var helt enkelt oförnuftig och hade varit värd att Jag skämdes för mig själf och beslöt att slå hela historien ur hågen och att på allvar taga i tu med någonting. Jag sprang upp, gick ut i fria luften och stälde mig i porten för att se om barnen icke syntes till. På gården var alt som förr. Allting stod på sitt ställe. Där låg Hartmans byggning med sina fönster och sin farstukvist, där stugbyggnaden och brunnen icke långt ifrån. Där trägårdsstaketet, där porten. Alt kände jag så väl igen, till och med sanden på marken föreföll mig bekant. Antti skulle glömma sin hustru och sina barn? Lämna sitt hem och följa en främmande kvinna? Kunde man tänka sig någonting mera absurdt? Till och med den solbelysta, välbekanta gården med alla sina vänliga byggnader, försäkrade mig att något sådant aldrig skulle kunna hända. Jag var åter mig själf, jag var som förut. Det var mig motbjudande att tänka på min vilda vrede nyss, på min vansinniga sorg och mina själfmordsplaner.
Lokomotiver oell rails till Statens jernvägar, angående anvisande af 500,000 Riksdaler Riksmynt, att utgå såsom lån till dem, som vilja åtaga sig att inom landet förfärdiga —; motion af Herr Anders Rolf Oxehufvud: se Motioner. Lots, angående befrielse för Svenska ångfartyg, som, enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, från skyldigheten att taga —: B. X. 24, 144, A. 152. 10 Lotsar, anslående åtskillige lotsars förseende med däckade båtar på Kronans bekostnad: B. III. 314, 457, 535, A. 538, E. 638; XI, 3. —, angående deras aflönande utaf stats-medel, samt om nedsättning af fyroch båk-afgifter jemte lots-penningar: B. X. 24, 152, A. 152. Lots-penningar jemte fyroch båk-afgifter, angående dels nedsättning deraf, dels lotsarnes aflönande utaf stats-medel: B. X. 24, 152, A 152. Lotteri-spel, angående åtgärders vidtagande till förekommande af olofligt sådant: B. IV. 276, 489, 509, A. 509. Luleå, angående ' låne-understöd till skol-bygguad derstädes: B. VI. 381; VII. 133, A. 133. Lund, angående rättighet att skatteköpa de Domkyrkan i nämnde stad tillhöriga hemman: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9. Lungön utanför Hernösand, angående den tillämnade fyr-inrättningens å Hernöklubb förläggande till —: Lurendrejeri, angående ändring i gällande författningar rörande ansvaret för —: B. IX. 112, 152, A. 152.
I Norge omtaltes imidlertid dette mislykkede angreb ikke med Roes, og det betragtedes som et vissent Blad i den Seierkrands, som vore Krigere til lands i de samme Dage flettede sig.” Enligt första delen af denna underrättelse var det således ingenting att undra öfver att norrmännen icke läto utlocka sig från Hvalöarna, då svenska flottiljen senare i verkligheten fick en större förstärkning. Och beträffande ”segerkransen”, hvarmed troligen åsyftas den, som den 24 april vid Medskogen flätades af ”oberste” Staffeldt och till hvilken svenske öfversten Gahn med sitt detachement fick släppa till bladen, hade väl denna krans redan förut ”ett vissnadt blad” genom affären vid Lier den 18 i samma månad. Men det tappades och togs så många blad fram och åter under detta guerillakrig, att segerkransen väl knappt med bestämdhet kunde sägas hafva suttit stadigt fast på hvarken Sveas eller Danas panna. Då den segrande lilla skaran återvände till staden, emottogs den af så höga jubelrop att lemningarne efter Carl XII:s befästningar på Laholmen darrade i sina fogningar och berg och klippor svarade med uthållande eko. Festiviteterna kunde också tillställas i hela hus, ty endast fem stycken 24:pundiga kanonkulor hade slagit in i staden. Bland dessa hade en behagat störa en af stadens förnämsta unga damer, fröken d’Orchimont, under det hon som ifrigast var sysselsatt med att nedpacka sina nipper och sin grannlåt. Kulan kom lustigt farande genom fönstret, susade förbi fröken, tog vägen tvärt igenom en brädvägg och fastnade i köket näst intill. Emellertid firades den 27 april icke blott detta år, utan hvartenda år i långliga tider högtidlighölls den minnesrika affären i Strömstads hamn af Strömstads borgerskap Några dagar senare bereddes ett varaktigt rum för de fyra i striden fallne, och till detta rum beledsagades de icke allenast af alla, som deltagit i träffningen, utan derjemte af nästan hela staden. De fattige, men ärekrönte soldaterna hedrades äfven med en tillbörlig salut, och en mängd qvinnor och barn kastade gröna qvistar ned på den mörka jorden.
Enär de till denna fond anslagna hemmansräntor jemte kronotionde redan vid 1844 och 1845 årens riksdag blifvit å allmänna indragningsstaten öfverflyttade och Rikets sednast församlade Ständer, enligt underdånig skrifvelse N:o 236, redan beslutat, att, med undantag af de till korpser och embetsman anvisade boställen, äfvensom de arrenden, hvilka skola till vissa inrättningars underhållande utgöras, alla arrenden af Statens egendomar, som äro till serskilda ändamål anslagne, böra, i utbyte mot kontante anslag, till Statsverket indragas, samt härtill kommer, att Invalidhusfonden är af hufvudsakligen enahanda beskaffenhet som Wadstena Krigsmanshuskassa, har Utskottet, med åberopande af dess tillstyrkande här ofvan i fråga om militiaeboställsoch Wadstena Krigsmanshus-kassorne, funnit sig böra, i enlighet med Kongl. Maj:ts' nådiga förslag, hos Rikets Ständer hemställa: l:o Att, i likhet med hvad angående utbyte af militiee-boställs-kassans in» deida hemmansräntor och tionde-spannmål här ofvan blifvit föreslaget, ersättningen för de till Invalidhusfonden nu anvisade inkomster af ej mindre indelda räntor än boställs-arrenden bestämmes sålunda, att den del deraf, som utgår efter markegångsförvandling, utbytes mot spanmåls-anslag, hvil - Stats-Utskotteti Utlåtande, N:o 61, Litt.
Den bevillning, bvuDgummen unDev Det förflutna åvet efter 2;DraSlrtifelnevlagt; att viDare De till Confijbrium eliev OEontractö^roflarne inlemnaDe förteckning gav böva af Dem meD De åtföljanDe DebetfeDlavne noga jemnföraé od) meD un# Detffvift befannaö, hvarefter Det ena epemplaret af förteckningen, jemte Debet# feDlavne, återfMeö haftor, för att förvaraö, men Det anDva infdnDeö, jemte tvänne af €onfijlovium eliev £ontractö#^roftarne upvdttaDe förteckningar, i ©torf* bolm till ^ongl. Siaj:tö od) SXifetö ^ammarsslätt inom Siarö månaDö flut, och i (anDöotterne ttU SanDö#£ontoren före påföljanDe Siaji månaDö utgång, viD vite af §re SliföDaler 16 fl?. för Den fåDant fövfummav, od) emot recepifle å Duplett# för teckningen, forn genajt återfidlleö; od) att ptterligare 2anDö# <Sontoren författa ett fatnmanDvag öfver fiftnamnDe förteckningar, meD utfövanDe af char# t®#beloppenö fumma för f)VDarje €ontract, famt meD bifoganDe af alla från fjkoftevievne inf omne förteckningar; och jfola Defla fjanDlingar meD SanDébofö# Släfenjkaperne infdnDaö famt till ^ongl. Siaj:tö och Slifetö ^’ammav#3lättö granffning öfverlemna^.
Inrättningar, men icke deras jord* egendom, blifvit i IV Art. af Bevillnings-För* ordningen från erläggande af dylika afgifter fri-, tagne, blefve följden deraf, att, i samma mod Hospitalernes inkomst användes till Bevillning*, afgifter, i samma rnon minskades deras förmåga till välgörenhet, och när dessa Inrättningar icke kunna emottaga och underhålla ett lika stort antal Hospitalshjon, som när Inkomsten bibehålies oförmin .kad, samt obestridligt vore, att, då Seraphimet Ordens-Gillet uti de ArrendeContract, som om fastigheter upprättas, tillför* hinder Arrendatorerne att godtgöra egande-rätts bevillningen, hvilken, utan serskildt aftal, ej kunde dem åläggas, desse komma att utgöra så mycket mindre i arrende, och bevillnings-afgiften i alla fall drabba och förminska HospitalsInrättningarnes inkomst, hvarföre, och som för öfrigt nästan alla Hospitals-hemman vöre ut. arrenderade till enskilde personer, hvilka såsom Arrendatorer erlägga serskild bevillning, hvarigenom Staten af dessa hemman åtnjuter en hevillnings-afgift, som icke utgår från de mångfalldiga hemman i Riket, hvilka vore under egarnes bruk och nyttjande; så har Kongl. Maj:t till Rikets Ständer i Nåder öfverlemnatt om icke Barmhertighets-Inrättningarne borde fran erläggande af Bevillning för deras egendomar af bade hus Och jord, ej mindre i Städerne än Bevill n.-lJtskottets Betänkande No 16; j pä Landet, njuta befrielse, en förmon, som dessa Inrättningar fdrut alltid åtnjutit, och deraf de lika mycket, som förr, vöre i behof. Uti det rörande Grunderne för Allmänna Bevillningen till Rikets Högloft.