Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln, att antaga BankoUtskottets första Betänkande, sona utsatte ett minimum af 4 R:drs belåningsVärde, och afslå det sednare, sorn utsätter 1 R:dr. För belåningen på Guld-och Silfver-panter äro 4 R:dr redan så ringa, att Banken dervid torde få mera besvär, än förtjenst. Att nedsätta belåningsvärdet ända lill 1 R:dr, finnér jag följagteligen vara aldeles öfverdrifvet. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag skulle instämma med den siste värde Talaren, i fall Assistance-Inrätlningen kom att fortfara; men sedan man nu mera beslutat, att denna inrättning skall afskaffas, och man sålunda betagit de fattigare klasserne all utväg, att bos andra än procentare erhålla undsättning i behofvets stund, Den aa November f. rn. o Ian jag ej annat än tillstyrka bifall 3 det i BankoUtskoltets sednare Utlåtande föreslagne minimum för belåningsrätlen på Guld och Silfver, särdeles som hittills intet minimum varit bestämdt, och jng derföre finner det så mycket olämpligare, att nu stadga det allt för högt. Får Banken besvär af de små lånen, bär det vara ett kärt besvär, då det leder till lättnad för de fattigare folkklasserne. Herr Ribbing, Arvid: Jag skulle instämma med Herr Cederschjöld, i läll Banken vore en anstalt till förmån för Stockholms Stad, såsom Assistance-Inrältningen varit; men då Banken är en inrättning för hela Riket, synas de skäl, Herr Cederschjöld anfört, sakna vigt. En Assistance, eiler något, som kan ersätta densamma, tillhör Styrelsen för Stockholms Stad, men icke Ständerna, att ombesörja. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Den siste talaren, Herr Ribbing, har ganska riktigt upplyst, att en belåning i Banken på allt för små panter endast skulle komma Stockholms Stad och de närmast kringboende till godo, hvilket icke ingår i ändamålet för Rikets Ständers Bank, sorn omfattar liela Riket.
När t. ex en person tager inteckning i sin fastighet och lemnar denna såsom hypothek, betalar han sjelf ingen ränta, men åtnjuter ränta för de sedlar, som derpå utgifvas; dock bör härvid anmärkas, att öm samma belopp contant inbetalades och derefter utlånades mot inteckning till samma person, skulle samma resultat uppkomma. Men att tillåta privatbankers inrättande med sådana stadganden, som medgåfve en dylik utlåning mot inteckning såsom enda säkerheten för sedlarnas inlösen, skulle icke gå an, emedan hvar och en då drog öronen åt sig och säkerligen skulle finna inteckningen icke innefatta så tillräcklig säkerhet för sedlarnas inlösen ä visla, som behöfves. På samma sätt är det med actier och andra documenler, som i 344 Den ij Mari f. m. banken insättas i stället för contanta penningar, blott ined den skillnad, att i samma mån de äro lättare realisabla än inteckningar, motsvara de ock bättre contant cassa. Vill man nu således bilda privatbankernas grundfond af inteckningar eller andra, mindre lätt realisabla papper, fruktar jag, att man motverkar deras uppkomst; deremot ser jag ingen fara i tillåtelsen att utgifva sedlar utöfver grundfonden, när nemi. cöntrollerna i öfrigt blifva sådana, som jag önskar dem. Jag skulle således helst vilja hålla mig vid Utsk:ns förslag i 6 §, under förutsättning att K. M., vid octrojens meddelande, aldrig beviljar tillstånd tillen privatbanks inrättande, utan att grundfonden består antingen i contantef ellef lätt realisabla papper; ty ju större contant cassä inrättas; ju större credit få bankerna, och dessa äro de mest solida. Emedlertid finner jag TJtsk:ns förslag till redactioncn behäftadt med åtskilliga felaktigheter, som kunna leda till missförstånd. Här står nemi. i början: ”Ej må banken utfärda tryckta eller graverade invisningar och c redi tsedlaf till större sammantaget belopp, än som med 5o proc. öfverskjuter summan af de hos banken och för dess räkning uti allmänt förvar innestående, bolaget tillhöriga tillgångar i penningar och säkra hvpothek.”
Och de, som sände voro, voro af de Phariseer. Och de frågade honom, och sade till honom: Hvi döper du då, medan du äst icke Christus, icke heller Elias, icke heller en Prophet? Svarade dem Johannes, och sade: Jag döper med vatten; men midt ibland eder står den I icke kännen. Han är den som efter mig komma skall, hvilken för mig varit hafver; hvilkens skotväng jag icke värdig är upplösa. Detta skedde i Bethabara, på hinsidon Jordan, der Johannes döpte. Dagen derefter såg Johannes Jesum komma till sig, och sade: Si, Guds Lamb, som borttager verldenes synd. Denne äret, om hvilken jag sagt hafver: Efter mig skall komma en man, den för mig varit hafver; ty han var förr än jag: Och jag kände honom icke; men på det han skulle varda uppenbar i Israel, fördenskull är jag kommen, till att döpa med vatten. Och Johannes vittnade, och sade: Jag såg Andan nederkomma i dufvoliknelse af himmelen, och blef på honom; Och jag kände honom icke; men den som mig sände, till att döpa med vatten, han sade till mig: Öfver hvilken du far se Andan nederkomma, och blifva på honom, han är den som döper med den Helga Anda. Och jag såg det, och vittnade att han är Guds Son. Dagen derefter stod åter Johannes, och två af hans lärjungar. Och som han fick se Jesum gå, sade han: Si, Guds Lamb. Och de två hans lärjungar hörde honom tala, och följde Jesum. Då vände Jesus sig om, och såg dem följa sig, och sade till dem: Hvad söken I? Då sade de till honom: Rabbi (det betyder Mästar), hvar vistas du? Då sade han till dem: Kommer, och ser. De kommo, och sågo hvar han vistades, och blefvo den dagen när honom; och det var vid tionde timman. Och var Andreas, Simonis Petri broder, en af de två, som hade hört af Johanne; och följde Jesum. Han fann först sin broder Simon, och sade till honom: Vi hafve funnit Messiam, det betyder den Smorda. Och han hade honom till Jesum.
Munthe. 151 Anmärkning smemorialet Lit. G., angående utbyte af första Ma~ jorsbostället vid Westmanlands Regemente Öster Bennebeck emot egendomen West Terna. Hr Justitieombudsmannen har, lill fullgörande af KonstitulionsUlskotlets föreskrift, emot de Konungens Rådgifvare, sorn tillstyrkt ifrågavarande egendomsbyte, anmärkt, att, så vida det aldrig lärer kunna ifrågasättas, att ju icke Majorsboslället Bennebeck varit Kronan tillhörigt, ett sådant, ulan Rikets Ständers samtycke, beslutadt af händande af Kronans fasta egendom strider emot uttryckliga stadgandet i 77 §. Regeringsformen, jemfördt med privilegierna för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1723 §. 28; dertill kommer, hvad Militieslällen serskildt angår, att utbyte deraf, emot Kongl. Stadgan och Förordningen den 9 December 1682 4 §. 10 morn., upplifvad genom Kongl. Förordningen den 4 Februari 1771 icke kan ega rum; såsom följd hvaraf Herr Justitieombudsmannen antagit, aLt de StalsRådsLedamöter, som den 1 Februari 1840 deltagit i denna Rådgifvande åtgärd, handlat emot både Grundlag och andra gällande stadgar. Igenom åtalet i det mål, hvarom anmärkningsmemorialet Lit. G. handlar, bar Konstitutionsutskottet fulländat sitt verk. Icke tillfredsstäldt med sina bemödanden, att uti StalsRådsprotokollerna för den tidrymd, inom hvilken dess granskningsrätt synes lagenligen vara begränsad, hafva uppsökt hvarje anledning, om också aldrig så ogrundad eller ringa, till anmärkningar emot StatsRådets Ledamöter, har Utskottet, påtagligen serskildt dertill uppmanadt, sträckt sin anmärkningsifver äfven tillen rådgifvande åtgärd tillhörande en tid, dit Utskottet ej bade bort vända sina blickar. Betraktar man delta förfarande ur en konstitutionel synpunkt, så linner man, att Ansvarighetslagens 11 §. och 105 §. i Regeringsformen, alltsedan deras tillkomst, varit så förstådde och tillämpade, att
Vid sednaste riksmöte medgåfvo Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 27 Februari 1858, att de läkare vid Arméen och Flottan, sorn under innevarande stalsreglerings-period erhöllo afsked, finge under de för civile embetsoch tjenstemän i förTattningarne föreskrifna vilkor och efter enahanda grunder, sorn för dessas pensionerande blifvit af Rikets Ständer antagna, uppföras till pension å allmänna lndragningsslaten: dock att ifrån berörde pension skulle afräknas det pensions belopp, som nämnde personer från Arméens Pensionskassa eller Amiralitels-Krigsmanskassan egde uppbära; och hafva Rikets Ständer, i anledning af E. K. Majlis derom gjorda framställning, medgifvil, alt omförmälda rättighet må, under stadgade vilkor, Arméens och Flottans läkare fortfarande tillerkännas för den lid, nu skeende statsreglering kommer alt omfatta. 16:o. Sedan E. K. Majit uti oftanämnda nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, tillkännagilVit sig hafva för afsigt att i särskilda propo sitioner från Landtförsvars-Departementet äska, det följande Officerare måtte, vid afgång ur tjensten på allmänna lndragningsslaten uppföras, nemligen: Majoren vid Göta Artilleri-regemente, Riddaren af E. K. Majlis Svärds-Orden, Johan Wilhelm Westerling; Löjtnanten vid Svea Artilleri-regemente, Nils Robert Themptander; Löjtnanten vid Första Lif-Grenadier-regemenlet, Per Johan Carl Loenbom; och Underlöjtnanten vid Jönköpings regemente, Carl Arwid Forshaell; samt att Fältläkaren, Riddaren af E. K. Majlis Wasa-Orden, Doktor Ulrik Miillern måtte komma i åtnjutande af enahanda pension, sorn nu vore för Regementsläkare bestämd; har E. K.
Maj på bordet lagda utlåt:n: ]N:o 62. i anledn. af väckt fråga om befrielse för allmogen på Gottland från skyldigheten att bygga och underhålla boställshus åt tullbetjeningen vid landthamnarna derstädes ; N:o 6å. i anledn. af väckt fråga om ett förändradt användande af den proc., som af sterbhus inom Wermlands län erlägges; N.'o 64- i anledn. af väckt motion, att något ansvar, utöfver hvad lagen bestämmer, icke måtte, medelst särskilda vitén, kunna åläggas vägbyggnadsskyldiga för försummad inställelse vid vägsyn; N:o 65. i anledn. af väckt fråga, att till allmänna landsvägarnas underhåll en viss lämplig afgift mätte af resande erläggas; _ . , . N:o 66. i anledn. af väckta motioner, ang:de åtskilliga ändringar uti föreskrifterna om allmänna våghålIningskyldigheten. Då nu ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d. 24. sistl. Maj på bordet lagda betänk. N.'o 67, i anledn. af väckta motioner ang:de ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer, blef detsamma ånyo begärdt på bordet af Hrr Gunther, Carl Gust., och Rothlieb, Axel Fredr. Föredrogos ånyo och biföllos nedannämnde d. 27 sistl. Maj på bordet lagda utlåttn från StatsUtsk., nemi.:
På enahanda grunder, som vid artikeln socker blifvit åberopade, och med afseende å den mindre behödigheten af tobak för en allmännare förbrukning, synas de så väl å råämnet, som å den manufakturerade varan nu faststälda införselsafgifter, ehuru vida öfverstigande den i allmänhet såsom norm antagna högsta tullprocenten, böra oförändrade bibehållas, med undantag likväl af cigarrer, hvarå den till 1 r:dr 6 sk. skålpundet bestämda införselstullen torde böra återföras till hvad den, enligt 1841 års taxa, utgjorde, nemligen 1 r:dr per skålpund, såsom i allt fall utgörande 53 Va procent å varuvärdet. Hvad i öfrigt redaktionen angår, synes för vinnande af en mera systematisk uppställning någon jemkning erforderlig, så alt artikeln klassificeras i »oarbetad», nemligen »blad», med uteslutande af specifikationen uti »Marylands» och »andra slag», samt »stjelkar», och i »arbetad», hvarunder hänföras alla manufakturerade slag. På lika satt som för oljor blifvit föreslaget, hemställes att tran och späck må tullbehandlas efter vigt i stället för kannvis. och införselsafgiften, nu utgörande 2 r:dr 24 sk. för 60 kannor, bestämmas till 7 sk. lispundet. Tryffel, som nu har sig åsatt 1 r:dr tull per skålpund vid införsel, eller 33 Va procent å värdet, torde, med hänsigt jemväl till varans egenskap af rå na turprodukt, icke böra beläggas med högre afgift än 16 sk. skålpundet.
En af de för»nämsta frukter af den förbindelse, som genom södra stambanans fulländning inträ»der emellan Skåne och Småland, och den vexelverkan emellan de båda provinserna, »som derigenom kommer att uppstå, bliiver utan tvifvel en följdrigtigare utveckling »af hvarderas naturliga förmåner, och torde man således ibland annat kunna antaga, »att kreatur, uppfödde på de småländska betena, hädanefter i betydlig mängd på jeru»banan komma att nedföras till den Skånska slättbygden, för att derstädes gödas, och, »så vida tillfälle dertill finnes, exporteras till England. En regelbunden förbindelse »med England, medelst större för kreaturs-transport lämpade ångfartyg, blefve såle»des nödvändig för att förmedla nämnde export samt i öfrigt utförsel af ladugårds»produkter, hvilket utom de ofantliga direkta fördelarne, äfven komme att hafva den »att återföra Skånska landtbruket ifrån dess närvarande ensidiga riglning åt spannmåls»odling, hvilken förr eller sednare kommer att utöfva ett menligt inflytande på joradens fruktbarhet.» Hvad jag ofvan haft äran anföra afser egentligen de fördelar, som i och för postoch personal-trafiken samt utur militärisk synpunkt äro att af ett Skånskt jernbane-system upphemta. Men äfven för det öfra landets transito-handel vore det af icke ringa vigt att stå i förbindelse med så många vintertiden isfria hamnar. Tidigt på våren och sent på hösten, då sjöfarten å den medlersta delen af Östersjön är förenad med stora svårigheter och höga assurans-premier, skulle utan tvifvel mången handlande finna sin uträkning vid att låta i någon af de Skånska städerna införtulla, eller på nederlagseller transito-upplag derstädes urlasta och sedermera på jernväg uppsända sådana varor, hvilka inom en mindre rymd innehålla ett betydligare värde. Fördelen af att dervid icke vara inskränkt till en enda stad, fäller klart i ögonen. Mer eller mindre gynnsamma vindar, hastigt påkommande förändring i väderleken, större eller mindre afstånd ifrån lastnings-orten, högre eller lägre hamnafgifter, kunna göra det af vigt att i detta afseende hafva valet fritt.
Då jag nu som jag hoppas visat behofvet af förbättring i Ryttmästarens och Lieutenantens vid Arboga Esqvadron nog svaga lönevilkor, samt tillika styrkt att ifrågavarande utbyte, långt ifrån att vara en innovation, blott är ett återförande till hvad som för 32 år sedan varit fastställdt, återstår mig blott att vördsamt anhålla om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, med lika vördsam anhållan att detta anförande måtte remissen få åtfölja. N:o 4* Friherre Stjerncrona, David: StatsUtskottet har för afslaget af min motion åberopat 2tne skäl. Det första deraf är att då de i frågavarsnde penningelönerne upp* kommit vid vargerningens upprättande, så voro nu då Vargerningen redan uppbördt dessa Officerare må hända öfverflödige, och således att anse som surnumeraire, och kunde möjligen som umbärlige indragas. Genom den förändring som föregått uti taktiken i sednare tider, har ett större antal af Den 7 Julii c. m. 121 Befäl blifvit oumgängligen nödvändigt, så väl i och för Trouppens dressering, som vid tjensteutöfningen uti spridd ordning, ett Stridssätt som den tiden aldrig brukades. Med anledning deraf har Kongl. Maj:t funnit för godt, att, genom utfärdad stat för Regementet bibehålla fulla antalet af Befälet, ehuru Vargeringen upphördt. Regementet har likväl pä Esqvadronsstaten icke mera än 24 SubaltcrnOfficerare, hvilka fördelade på 8 Esqvadroner gör 3 Subalterner på 125 man. Upplysningsvis får jag nämna: att vid intet CavalleriRe«< gemente i vår Arméa finnes mindre antal SubalternOfficarare på stat, i jemförelse med styrkan, men väl ett större antal. Det är således uti dubbelt afseende oriktigt af Utskottet att benämna ifrågavarande Befäl för Surmmeraire, då de hvarken äro utöfver stat, eller kunna umbäras.
Min öfvertygelse om olyckan af Rikets Ständers sammansättning har nått sin höjd, då jag, till och med inom Ridderskapet och Adeln, funnit majoriteten döf för all känsla, i anseende till den rättvisa, och de rättsförhållanden, hvilka uti förmiddagsbeslutet icke rönt något afseende. Ridderskapet och Adeln har, genom sitt biträdande till Presteoch BorgareStåndens beslut i Passevolance-frågan, frånkänt hela den jordbrukande delen af Sveriges in - Den 26 Octoher e. tn. innebyggare, hvilka äro Rustoch Boteringsskyldigheten underkastade, tillgodonjutände af samma lagliga ratt, och af samma lagliga rättigheter, som det öfriga samhället. Ridderskapets och Adelns Majoritet har, då den införlifvat sig med majoriteterne inom Presteoch BorgoreSlånden, kränkt Rikets Grundlagar, i det den tilltrott sig kunna utöfva en beskattningsrätt, hvartill Grundlagen icke från någon synpunkt lernnar Rikets Ständer rättighet. Efter den vidlyftiga deduction i ämnet, jag under förmiddagens plenum afgifvit, vore det här alldeles utom sitt ställe, alt nu mera tala om rättvisa och rätt för Rustoch Rotehållare, när frågan är, att blott protestera emot majoritetens begångna våld. Jag har från Grundlagarne icke kunnat hemta någon annan ledning för Rikets Ständers beskattningsrätt, än att den vid hvarje Riksdag utöfvas, med gällande kraft, blott intilldess nästa Riksdag inträffar; och nu hafva likväl dessa 1829 års Rikets Ständers majoriteter för Rustoch Rotehållare ensamt bestämt en skattebörda, hvilken efter deras mening skall fortgå under i5 år.
Stjernsvärd hos Ridderskapet och Adeln afgifvet, till Utskottet remitteradt, yttrande i frågan, innefattande hemställan, att, utöfver den af Kongl. Majit äskade summa, medel måtte anvisas till gäldande af upplupen ränta å ofvanomförmälda fordringar, har Utskottet tagit detta ärende i öfvervägande; dervid äfven Utskottet för sin del funnit ifrågavarande slags fordringar vara af den beskaffenhet, att Staten måste anse sig förbunden att detsamma godtgöra i de fall, der vederbörandes anspråk varder behörigen styrkt; hvaremot, beträffande de af en del fordringsegare väckta yrkanden dels att med ränta å fordringarne vinna ersättning för medlens mistning under den förflutna tiden, dels att de innehållna indelta lönerne måtte utbetalas efter 1855 års markegång å hemmansräntorna och kronotionden, Utskottet, vid det förhållande, att staten i dessa fall ej iklädt sig någon förbindelse, anser, lika med Kongl. Majit, att hvad som till återgäldande godkännes, bör utgå till enahanda belopp och efter samma beräkning, hvarefter löne-innehållningarne egt rum; och torde, såsom Kongl. Majit Bih. till R. St. Prof. 185(1 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. 2 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 75. föreslagit, en summa, motsvarande det belopp, hvartill dessa innehållningar enligt räkenskaperne uppgått, böra för ifrågavarande ändamål afsättas. Hvad åter angår den af Kongl. Maj:t ifrågaställda preskriptionstid för utbekommande af omförmälda fordringar, eller utgången af året efter det, då beslut om deras godtgörande fattats, synes det Utskottet, som denna tid lämpligen kunde något utsträckas och i stället bestämmas till slutet af det år, hvarmed nästa stats-regleringsperiod tilländagår.
Till fullkomnande af olyckan skulle höra, att de mångfalldige andre utvägar hvarje Embete bereder innehafvaren s att 200 Den 2 g Mars. på bekostnad af enskildt och allmän säkerhet söka fyllnad i utkomstens brister, jemväl må vinna det allmänna omdömets tysta godkänilande, De hafva gifvits, nekom det ej, och de gifvas ännu, till Landets heder, desse män af Ståndaktighet och mod, som, vid utöfningen af vigtiga kall, tåligt uthärdat fattigdomens hrister; men undvikom att blottställa Fäder* neslandets sak för dylika prof. Om Statens redlige tjenare faller ett offer för nödens fre* stelser, skall vanäran ej mindre drabba bo* nom, än Staten sjelf, som utställt honom lör faran, och sedan lemnat honora värnlös, utan medel till räddning. Då jag öfverlemnar mig ät betraktelserna af dessa ämnen, för att af dem sammanfatta en tafla, den jag vågar fram* ställa till åskådande i det aktningsvärda Stånd, hvaraf jag har den äran att vara medlem, in* tages jag tillika, jag bekänner det upprigtigt, af det smickrande hopp, att mina afsigters ren* het ej skall misskännas, och att sanningens löst, hvarifrån hon ock må komma, ej skall förgäfves tränga sig in i det rum, der Höglofl Ridderskapet och Adeln är församladt. Tilläfventyrs skall någon invända, att Staten ej har förmåga att fullgöra hvad hon eljest skulle önska. Denna invändning är likväl den mindst antagliga af alla som kunna upptänkas. En Stat kan likaså litet bestå utan Lagar, sorn utan sådana personer, åt hvilka Lagarnes vård och handhafvande äro anförtrodde. Den Stat, sorn ej kan uppfylla för - Den sg Mars.
Förlåt oss våra synder. Säll är den du utväljer, och hafver honom till dig, att han skall bo i dina gårdar; han hafver en rik tröst af ditt hus, det helga templet. Hör oss, efter den underliga rättfärdigheten, Gud vår salighet; du, som äst allas hopp, på jordene, och fjerran på hafvet. Du, som bergen stadig gör i sine kraft, och begjordad äst med magt; Du, som stillar hafsens fräsande, dess böljors fräsande, och folks buller; Att de, som vid de landsändar bo, skola förskräcka sig för din tecken; du gläder allt det som röres, både om morgon och om afton. Du besöker landet, och vattnar det, och gör det mycket rikt; Guds källa hafver vatten tillfyllest; du låter dess korn väl trifvas; ty alltså brukar du landet. Du vattnar dess fårar, och fuktar det upplöjdt är; med regn gör du det blött, och välsignar dess växt. Du kröner året med ditt goda, och din fotspår drypa af fetma. De boningar i öknena äro ock feta, så att de drypa; och högarna äro allt omkring lustige. Hjordmarken är full med får, och dalarna stå tjockt med säd; så att man glädes dervid, och sjunger. En Psalmvisa, till att föresjunga. Fröjdens Gudi, all land. Lofsjunger, till att ära hans Namn; priser honom härliga. Säger till Gud: Huru underliga äro dina gerningar! Dinom fiendom skall fela för dine stora magt. All land tillbedje dig, och lofsjunge dig; lofsjunge dino Namne. Sela. Kommer och ser uppå Guds verk; den så underlig är i sina gerningar, ibland menniskors barn. Han förvandlar hafvet uti det torra, så att man till fot öfver vattnet går. Dess fröjde vi oss i honom. Han är rådandes med sine kraft evinnerliga; hans ögon skåda på folken. De affällige skola icke kunna upphäfva sig. Sela. Lofver, I folk, vår Gud; låter hans lof vidt hördt varda; Den våra själ vid lif behåller, och låter våra fötter icke slinta.
Gyld en stolpes, Ant. Gabr., d. 30 sistl. Dec. e. m. på bordet lagda motion, att R. St. måtte i und:het anhålla, att K. M. täcktes hädanefter låta utöfva den framtida upsigt och kontroll öfver Götha kanals vidmakthållande, som för närvar, är updragen åt R. St:rs Fullmäktige i Ranken och Riksg:s-kont. - 74 hD e n 8 Januari. Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utsk. Frih. Cederströms, Hildolf, d. 30 sisth Dec. e. m. pä bordet lagda motion om bibehållande af nn gällande Tulltaxa m. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: R. o. Ad. beslöt nyss, att till Bankolltsk. remittera Gr. Gyldenstolpes motion ang:de den närmare kontrollen öfver underhållet af Götha kanal. Det må visserligen vara rätt att så skedde, ty Bankofullm. hafva för närvar, en sådan kontroll sig ålagd; men samma kontroll som Bankofullm., hafva äfven fullm. i Riksg:s-kont., och stadgandet derom finnes intaget i reglementet för nämnde kontor. För min del skulle jag derföre tro, att man borde jemväl remittera motionen till StatsUtsk. hvarom jag anhåller om propos. Uppå i auledn. häraf framställd propos. remitterades Gr. Gyldenstolpes ifrägavar. motion jemväl till StatsUtsk. Föredrogs Ilr Ribbings, Arvid, d. 30 sisth Dec. e. rn. på bordel lagda motion, ang:de uprällande af eli lagförslag om inteckning lill säkerhet för fattigvården. Frih. Raab, Adam Christian: