Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkandej i anledning af väckt motion om återupplif vande af So i i83o års Konkurs-lag. Uti denna hos Högloft. Ridderskapet och Adeln väckta samt till Lag-Utskottet rern mittefade motion, har xäl Herr Printzensköld. A. C. förmenat, att det upphäfvande af berörde §, den der stadgade, att gäldenär, hvilken var bysatt vid början af konkurs, bor de sitta qvar i bysättningshäkte, derest den borgenär, som honom bysätta låtit, ej medgaf ,hans lösgifvande, eller han ej genast visade, det obeståndet tillkommit af endast olycka, som skett genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1811, skall, efter hvad erfarenheten ådagalagt, verkat menligt på den allmänna krediten, samt förthy yrkat att samma § måtte till sin förra kraft återställas och nämnde förordning följaktligen i denna del upphäfvas; — men då bysättning icke kan betraktas eller rätlfärdigas såsom ett straff för gäldenärs oförmåga att sin skuld betala, utan endast såsom ett medel att tvinga gäldenären att framlemna alla sina tillgångar; alltså och enär omförmälde Kongl. Förordning, hvilken, i alla dess delar, är byggd på berörde princip, i öfverensstämmelse dermed jemväl förklarat, att gäldenär, som vid början af konkurs är bysatt, bör lösgifvas, sedan han bouppteckningen besvurit, hvilket måtte antagas såsom bevis derom, att hans tillgångar blifvit framlemnade Bih. till R. St. Prot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 36 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 61. och följaktligen undanrödja behofvet af vidare bruk utaf det tvångsmedel, sorn bysättningen i sådant afseende innebär; får Utskottet vördsamt afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 22 Augusti 1851. Betänkandej i anledning af väckt motion om räntans jingifvande i vissa fall.
Lefflers inre lif och, som jag vet mig icke begå någon för henne eller andra plågsam ogrannlagenhet, skall hon i det följande själf tälja sin lyckas korta saga, en saga ur hvilken man ännu mycket fullständigare än af Sonjas lifshistoria erhåller »ett bekräftande af regeln, att hjärtelifvet är det väsentliga, icke blott i den kvinliga, men i den mänskliga naturen, och att den högst och den lägst begåfvade i andligt afseende alltid kunna mötas i detta centrala område för mänskligt lif».7 Hon skref under vintern 1889: » Hvad jag genomlefvat under detta halfva år! Alla sinnesrörelser från de ljufvaste, lyckligaste till de mäst slitande . Jag känner ingen, som jag tror varit så lycklig som jag under denna tid. Jag känner ingen, som jag tror njutit en sådan fullkomlig kärlek. Och heller ingen, som på samma gång lefvat i så stridande konflikter. Jag har fruktat kärleken – och jag hade rätt. Ty när jag i Florens stod på väg att resa hem och skiljas från den, som blifvit mitt allt, då kände jag, att detta var undergång, hopplös undergång för mig. — Men nu har allt löst sig i harmoni. Och jag reder mig bra med det stora problemet att älska helt och fullt och uteslutande och ändå bevara mitt eget, individuella, inre lif. Men aldrig ha heller två människor förstått hvarandra så fullkomligt som vi båda, dock så olika, naturer. Språk, uppfostran, race, karaktärer – allt detta skiljer oss, och dock skiljer oss intet. — Man misstar sig lyckligtvis ofta, då man tror sig ha satt hela lifvet på ett kort. Lifvet är rikare på nya uppslag och möjligheter än man mången gång tror. Och jag är så gladt förundrad öfver den otroliga spänstigheten i min egen natur, öfver att ha förmått lefva upp på nytt så helt och rikt. — Många arbetsplaner bygga och bo i mitt hufvud. Napoli är jag alldeles betagen i och skattar mig obeskrifligt lycklig att få lefva här i ständigt solljus och med de härligaste utsikter af haf och land, bara jag sticker näsan utom dörren – under det man hemifrån skrifver om bara mörker. En i afseende på himmel och natur mer gynnad stad än Napoli finns icke i Europa.
Sparre antagit, drifvits med fördel, utan att det tvärtom måst nedläggas, just derföre att dranken ej kunde afsättas. Gr. Sparre har förklarat, att de, som förfäkta borttagandet af maximum, skulle vilja ruinera jordbruket. Det torde dock icke vara Hr Gr:n obekant, att jag, fast jag har den äran att vara embetsman, tillika är landtbrukare, likasom R. o. Ad. torde finna, att samtliga de talare, hvilka i denna fråga hysa samma åsigter, som jag, äfvenledes äro det. Man kan väl då ej antaga att vi arbeta mot vårt eget intresse. Gr. Sparre kan visserligen med hög röst ropa: J ruineren jordbruket, J locken in personer på en viss bana, för att sedan störta dem i förderfvet;» men beviset på allt detta blir Hr Gr:n oss fortfarande skyldig. Jag hyser den högsta aktning för Hr Grins skarpsinnighet, men tror i detta fall mera på fakta, än på Hr Grins blotta påstående. Fakta tala. Se på förhållandet i Holstein och Schleswig. Handteringen der är fullkomligt fri, hvar och en bränner när och huru mycket han vill; nå väl, månne inga landtbrännerier der finnas? Jo, Mina Hrr! nära nog på hvarenda större gård, alla gå med fördel oaktadt de närbelägna stadsfabrikerna. Dea 12 Maj f. m. sorn är möjligt i Hertigdömena, måste val ej vara omöjligt här. Hela talet om den fara, som hotar jordbruket genom den föreslagna förändringen, förefaller mig således sakna all hållbar grund. Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:ts hemställan. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Gr. af Ugglas: Då Gr. Björnstjerna och jag, hvilka öfverensstämma deri att båda vara landtbrukare, och båda icke bränvinsbrännare, i denna fråga hysa olika åsigter, torde detta visa, att äfven bland jordbrukets idkare skiljaktiga meningar kunna finnas ang:de den ifrågasatta förändringens lämplighet. För min del anser jag fortfarande betänkligt att i detta fall gå brådstörtadt till väga.
Ändtligeu alla Socictcters och Werks samt enskilda Personers Memvrialer, Ansökningar, Projecter, Betänkande», Beswär, med Utslag och Swar dera. Och böra till den ändan icke allenast alla sädana Handlingar wid Domstolar och andra Publika Werk genast och utan tidsutdrägt, emot Lösen, utlcmnas ät hwcm det äskar, antingen han har i Saken del eller ej, wid answar såsom för tsenstens försummelse, om det af nägon wägras, eller obehörigt fördröjes, utan äfwen wid samma answar, i alla Archiv fri tillgäng lcmnaS att fä pä Bilaga till Mem. N:o 10. 219 stället afskrifwa, eller, om derwid hinder wore, i bewittnad afskrift emot »vederbörlig Lösen utbekomma alla sädana Handlingar, som i ofwannämnde mål kunna wara att tillgå. Wid söregäende tillåtelse, böra likwäl följande undantag och »vilkor owägerligen iakttagas: 1:o Att i anseende till Protocoller som hos Konungen, eller i Bancooch Riksgälds-WerkenS hemliga ärcnder, eller »vid Allmänna Riksmöten, Ständens och Utskottens Öfwcrläggningar, hällas, hwad derom i Rcgerings-Formen och RiksdagsOrdningen stadgas, till owilkorlig efterrättelse länder. 2:o Att, när för öfrigt i nägot Nättegängsmäl, hwilkct helst, en Part genom trycket kungör sitt beswär eller sin anklagelse, han äfwen mä »vara förbunden att pä samma gäng genom trycket kungöra hivad till Sakens upplysning och slutliga afgörande wid samma Domstol owilkorligt hörer.
Bctänkanden 1/r an Hcgvörclige PrästeStåndet, Anförande till Protocollet, af Prosten Herr Doctor Stenhammar den 10 December jemte förklaradt instämmande af Herrar Doctor Knös samt Prostarna Hagberg och Ahnqvist, med många andra. — Memorial af Herr Professor Agardh den 13 December. Dito af Herr Prosten Backman den 15 December, Ifrån Wäll öflig c Borgar eS t andet. Memorial af Herr E. M, Leffler den ö December, Anföranden till Protocollet af Herrar torsell, Nyberg, Ahlin, Eckhoff, Winberg och Arfvidsson. Utdrag af Wälloflige Ståndets Protocoller den 2 och 4 December, innehållande, jemte ofvannämde skrifteligja anföran* den, de derstädes i afseende på Husbehofsbränningens inskränkning skedda munteliga discuäsioner. Memorial af Herr Laurell, den 8 December, Ytterligare Memorial af Herr Leffler samma dag, innehållande Förklaring af Dess förut ingifne yttrande. Ifrån Hedervärda BondeStåndet, Protocolls Utdrag afl den 13 December, innehållande skrifteliga anföranden Besv. och Ekon Etsk. Betdnkondcn 7 af Riksdagsmännen Wessing från Westmanland, samt Botvid Jonsson från Östergötland, j<-tnte förklarande af Ståndets allmänna bifall till dessa anföranden. Då alla nu uppräknade Memorialer, Anföranden och Protocolls Utdrag, hufvudsaklitren behandla samma ämne, nemligen Fria HusbehofsBränningen, men för öfrigt innehålla särskilta och efter hvarje Författares olika synpunkter, ganska skiljaktiga uppgifter och Förslager; vågar Utskottet, med hänseende till hvad nedanföre anföres, icke nu upptaga R. H. Ständers dyrbara tid, med upprepande af hvarje Memorials särskilta innehåll, utan utbeder sig att framdeles, efter vederbörlig Beredning, häröfver i sammanhang få afgifva sitt Utlåtande. För det närvarande har Utskottet fästat sin uppmärksamhet dervid, att de remitterade Handlingarne, tydeligen omfatta 2:ne särskilta frågor:
Då emellertid icke hvarje slags värde kan antagas utgöra lika god säkerhet, och en lagstiftning, rörande sedel-utgifvande enskilde Banker, egentligen har lill ändamål, att, sä vidt möjligt, försäkra allmänheten om Bankernas förmåga att mot henne fullgöra sina förbindelser, uppkommer deraf ock giltig grund, att i lag bestämma arten af de säkerheter, på hvilka en Bank må berättigas att utgifva sedlar; men då man, såsom Utskotten nu gjort, för sådant ändamål godkänner de säkerheter, hvaraf grundfonden får bestå, måste man ock följdriktigt medgifva, att äfven de lika beskaffade säkerheter, Bankoorh Lag-Vtskotlens Betänkande, N:o 4. 27 hvilka Banken erhåller genom den för allmänheten så vigtiga rörelsegren, som omfattar kreditiven, böra, i den mån de anlitas, få läggas till grund för sedel-utgifning. Min åsigt är, i följd häraf, att grunderna för enskilda Bankers sedel-emission borde bibehållas sådana de nu äro, eller åtminstone, utöfver hvad Utskotten föreslagit, utsträckas äfven till de genom kreditiv-rörelsen inbragta säkerheter af samma beskaffenhet, som grundfondens, dock endast i den mån de anlitas och med undantag af aktier. Vidkommande förslaget derom (§ 9), att enskild Bank ej må få utgifva räntebärande förbindelser på lägre valör, än 333 B:dr 16 sk. Banko, finner jag det icke vara grundadt på tillfyllestgörande skäl med hänsyn till allmänhetens behof och intresse, och biträder heldre Herr Stuarts motion, som föreslår denna minimi-valör till 133 R:dr 16 sk. Banko. Det under 13 § förekommande förslag, att enskild Banks aktiebref ej må belånas i sådan Bank, finner jag, för min del, vara så mycket mindre grundadt pä goda skäl, som aktier utan undantag blifvit af Utskotten godkända såsom antagliga säkerheter för sjelfva grundfonden. Det bör väl få ankomma på Bank-bolagen sjelfva, huruvida de finna sig kunna belåna aktier; och om något anses nödigt att i ämnet stadga, synes det till det högsta kunna blifva, att förbjuda belåning af enskild Banks aktiebref i samma Bank.
Riksdag är vordet iagttaget, i detta (all föreslagit ett visst års taxerings-värde, dels till förekommande af de missbruk, som, genom egendomarnes uppstegrande vid taxering, kunde ega rum, i händelse medium al taxerings-värdet för vissa före lånets upptagande tilländalupna år, tages till grund för iåne-beloppet, och dels för att afböja den orättvisa, som möjligen inträffade, om en egendom, hvilken fått sig förhöjdt taxerings-värde åsatt, endast finge belånas efter medium af taxeriugs-beloppet un - Banco-Utskottets Utlåtande, IV.-o 118. 3 der de är, den stod i lägre värde; men då det icke är otänkbart, att en fastighets-egare, i afsigt att erhålla högre lån å sin egendom, beredde sig tillfälle att få densamma i taxering uppdrifven utöfver verkliga värdet; synes det Utskottet vara angeläget, alt Banco-Styrelsen icke betages möjligheten att, der omständigheterna sådant påkalla, nedsätta beloppet af ett sökt lån under den del af taxerings-värdet, hvilken får belånas; hvadan ock Utskottet anser sig icke kunna biträda det förslag, att ofvanupptagne ord: ”efter pröfning af omständigheterna i hvarje serskild fall” från ifrågavarande föreskrifter uteslutas. Hvad åter anmärkningen om nedsättning af låne-rätten för fastighet å landet till |:del af taxerings-värdet vidkommer, så och då de af Utskottet för det klandrade förslaget i denna del uti Betänkandet N:o 83 framlagda skäl icke blifvit vederlagde af de ledamöter inom Riks-Stånden, som emot samma förslag uppträdl, utan fastheldre flere ledamöter medgifvit, att, i anseende lill landt-egendoms i allmänhet egande låga taxering, för Banken ingalunda böra kunna befaras förluster derigenom, att sådan egendom får till halfva taxerings-värdet belånas, anser Utskottet sig, vid berörde förhållande, höra vidblifva detta, af ett Riks-Stånd redan godkände, förslag.
Adelsfane-Boställen, indragnes sådanes försäljning b. y 34 b. y 34 b. y 34 till skatte ,,,, ,,,,,,,, 4 1 32 5 b. y 34 Adelstam, se Ersättning. _ , Adjnncter, Pastorcrnes; angående serskild Författning om deras aflöning ,,,,, — 8 58 i-5 b. 1 34 b. f 34 b. y 34 å. y 34 } 72 77 Svar på återremiss ,,,,, 8 — 84 24,25 a. a. , 34 a. a. V, 34 a. a. , 34 a. a. | 34 „ se Academisk tjenstgöring. b. II 34 b. il 34 b. 11 34 Af hörd, offentlig: Om afskairandet deraf ,,,, 7 I l32 8,9 bVö 34 Afgift till Veneriska smittans hämmande} se Curhus-afgift Afkortning, exlra-ordinarie, å Inkomst-titlarne; se Anmälan 54- Aflöning till Riks-Ståndens och Utskottens Canceller; sc Riksdags-kostnadcr.
Sedan 1828 hafva tillkommit 2~ mantal oförmedlade, samt blifvit skattlagd 2 mantal, 12 särskilta lägenheter och 2 pär qvarnstenar, hvarjemte i 'mantal frälse blifvit utur jordboken afförda , , Hemmansklyfning har väl något varit i fråga, men folkerna deraf hafva föga visat sig. Det tyckes emedlertid kunna lagas såsom säkert, att ju mera l.en.m.nsklyfmng sker, dess mera komma skoga, ne att ardnas . afseende 4 tide byggnad, stängsel och vedbrand. Sjelfägare jordbrukare kunna anses förhålla sig till arrendatorer eller brukare af andras jord, såsom 5 förhåller sig till l\. Posthemman och gästgifvaregårdar aro, de forre 29 och de sednare§46» af hvilka sistnämde, 6 äro äfven postförare. Storskiften och laga skiften hafva med båtnad för landet fortgått. Det encia verk 1 Länet som öfver hvad i allmänhet stadgadt är, äger rätt till uppdämning, ar det bönan tillhörige - Åkers krutbruk; men uppdämningen, som påstår ganska korta tider, är ej af sådan betydenhet att den skadar angränsande eller hindrar odlingar. I öfrigt har £j mera än en enda uppdämning ofverklagats; och örn sådant skett med eller utan skäl, har ännu icke hunnit visa sig. Stats-bidrag. Så vida man dervid fäster betydelsen af alla de emera som åtfölja jorden, så kan ej nekas att de äro tryckande, emedan, såsom förut är visad t de oer medium uppgå till ett sammanlagdt penni lige varde af 2, H.dr tor hvarje tunna spanmål, jorden frambringar, utan afdrag af utsäde oellbrukninislnad; niell menar man dermed intet annat än hvad sjelfva uttrycket tyckes närmare antyda: afgifter till Kongl. Majit och kronan, sa stanna de vid ett värde af 1 R:dr 10 sk. såsom äfven förut ar namdt, och blifva således mera än hälften mindre. Huruvida dessa onera möjligen kunde vara mindre är åte1,- ganska oafgjordt.
Åtminstone icke i de förra Danska provinset na Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, der sådan tionde ej förut blifvit erlagd eiler åtagen; 17:o E J. Rudberg från Calmar län, om aflåtande af underdånig skrifvelse med anhållan, att Folkskole-inspektör måtte berättigas till ledighet från ordinarie tjenst i och för anställande af inspektionsresa inom distriktet, äfvensom att sådan Inspektör måtte förklaras vara sjelfskrifven medlem af Domkapitel i alla folkskoleväsendet rörande mål, hvilka han der bör föredraga, m. m.; 18:o Anders Gudmunsson från Hallands län, om ändring eller förklaring af Kongl. Cirkulärbrefvet deri 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden lör lil rares vid elementarläroverken rätt till uppflyttning i högre lönegrad; 19:o Liss Lars Olsson frän Kopparbergs län, derom, att § 12 uti Kongl. Förordningen den 7 December 1860 måtte erhålla tillägg i den syftning, att kommunerna sjelfva må höras och besluta om den i sagde författningsrum gästgifvare tillkommande rättighet att ulskänka bränvin; 20:o Fredrik Hallström från Stockholms län, om förhöjning i afgiften för forsling af s. k. lösväskor för enskildes räkning, m. m.; 2i:o F. 0. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan om utfärdande af nådig föreskrift i och för ordnandet af plogningsskvIdighelen inom de nordliga länen; 22:o Olof Nilsson från Westerbottens län, om uppbörd och redovisning af de miiitiestaten anslagna indelta räntor i sammanhang med kronouppbörden, samt om åtskilliga dertill hörande föreskrifter; 25:o Jonas Christoffersson från Wermlands län, om ändring af 58 af Kongl.
Jag bar nu vunnit denna upplysning, och derigenom, med ledsnad, sett bekräftadt hvad mitt minne, efter ett hastigt åhörande, ännu Önskade finna tvifvelaktigt. Grundlagen tillägger hvarje Riksdagsman, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, rätt, att sin särskilda tanka till protocollet anmäla; men den har icke kunnat afse, att detta enskildta yttrande af en egen, från majoritetens afgörande, skiljaktig mening möjligen skulle urarta till en offentlig anklagelse emot det fattade beslutet, och till en dermed förenad uppmaning, att det icke åtlyda. Hela andan och ordalydelsen af vår Grundlag bär sLämpeln af en omsorgsfull afsigt, att skydda enskild rätt och allmän säkerhet; men om den förra, öfvermodig och förvägen, skulle vilja inkräkta 2o6 Den i5 December e. m. på den senares område, och dervid söta sig en vrängd anledning i sjelfva Grundlagens stadganden; så behöfves endast dessas använda kraft för att hejda försöket. Ty, i annat fall, skulle Lagen förfela sitt ändamål, och samhället upplösas. Vi tillhöra icke mera, lyckligen för oss och för fäderneslandet, denna så kallade frihetstid, från 1720 till 1772, som, i de fleste fall, hånlig för vårt politiska anseende och våra minnen , i mån af de stridiga partiernas växlande segrar, gjorde, utan afseende på Lag och rättvisa, ett främmande inflytande gällande, som mägtigt, ehuru skamligt, tyngde på öfvertygelsens vigtskål. Vi äga icke i vår Statsförfattning, något egenmägtigt veto, såsom fordom i Pohlen, hvaraf följderne bordt vara lärorika. Vi äga icke något sådant stadgande, som endast den Anarchiska 1793 års Constitution i Frankrike upptagit, att, efter godtycklig pröfning, kunna motsätta sig de constituerade Myndigheternas beslut; ett stadgande, för hvilket författarne sjelfve redan i dess linda studsade, och som derföre genast, från tomma ord på papperet, förbyttes till det gräsligaste tyranni, som någonsin verldens tideböcker kunna uppvisa.
Då det nu mera är Statens vinst, att en osäker fordran af dem som tillhört CanalDisconten, blir förvandlad till säker, emedan det då blir mindre slutlig förlust för Staten, men deremot blir Götheborgs Discont Bolags vinst, om sådant sker med enderas fordran , emedan der i alla fall supponeras blifva öfverskott; synes häraf följa, att om samma ämbetsmän skola besörja infordrandet af bägge Verkens skulder, kan Götheborgs DiscontBolag ganska lätt avantagcras på Statens bekostnad, vid alla de många tillfällen, So Den t Julii. der nu en och samma person har lån i begge Disconterne. Man behöfver nemligen blott så laga, att, af de nya säkerheter denna person kan bjuda, i fall någon skillnad finnes, den större säkerheten sättes på Götheborgs Discont, lånet och den mindre på Götha Canal Discont, lånet, så uppstår här en ny källa till enskild tas vinst på Statens bekostnad. Ingen Revisor skall kunna controllera detta och till och med de på stället varande Föreståndarne omöjligen kunna hindra underbetjeningen, som, i fall ut. redaingarne till ett Contoir sammanslås också blifva de vanlige commissionairerne i bägge Verken, att tillställa sådana händelser. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få till Utskotten åtfölja den återremiss, som jag i stöd af dem , och ännu mera, af Friherre Wirséns reservation, begär. Grefve von Platen: Jag har redan hört så många giltiga anmärkningar här framställas, att jag tar för gilvit, det Utskottens förslag till reglemente blir återremitteradt; jag skall alltså ej vara vidlyftig, helst då jag anser mig nu en ifrån DiscOnten afskild person j men jag torde kunna lemna några upplysningar, som vid öfverflyttningen torde komma till nytta. Baron Cederström har redan nämndt, huru svårt det blir att bibehålla-ordning, om ej tvenne Contoir i Götheborg der verkställa beg. ge Disconternas utredning.
Då jag notoriskt känner, att gardesreg:ternas reglering icke innefattar det villkor, jag för mitt medgifvande uppgifvit, utan dessa regleringar blott äro tills vidare fastställda, finnes intet skäl att låta sådana interimsstater gälla för längre tid, än de voro beräknade, eller till nästa statsreglering. Man saknar ej exempel uppå, att tjenster blifvit indragna utan ett runstyckes ersättning åt tjensternes innehafvare, och då läroverken och universiteten nyligen reglerades med interimsstater, fastställdes dessa endast under uttryckligt förbehåll, att, om Ständerna icke godkände anslagens fortfarande, kom me de att upphöra. Enahanda vilkor var fästadt vid gardenas reglering, och Regeringen är således icke comprometterad genom en återgång till den gamla löningsstaten. Skulle Regeringen i öfrigt vilja fortsätta anvisningar på besparingarna på samma sätt som hittills, må det bero af henne sjelf alt så förfara. Kommande Ständer få pröfva detta. Jag är på förhand säker, att samma considerationssystem då lärer komma att följas som det, hvilket nu tvifvelsutan gör sig gällande, och att ansvar således uteblifver; men att belöna en lagöfverträdelse på det sätt, att den sanctioneras till lag, strider åtminstone emot mina grundsatser. Hr Cederschjöld: Detta ämne har länge utgjort föremål för min eftertanka och mina bekymmer, och jag tillstår, alt jag icke kunnat utfinna något bättre medel att bevara den ena och andra Statsmagtens värdighet, än det Utsk. föreslagit. I anledn. af en ledamots yttrande, att R. St., utan förbehåll i afseende å anslagen, till K. M. öfverlemnat reorganisationen af de civila embetsverken, ber jag att få uppläsa särskilda Utsk:s vid 1823 års riksdag utlåt, i detta ämne. Det finnes under pag. 219 och lyder sålunda:
Den löne.tillökning af 3Zz Procent, som tillfaller denne höga Embetsman lika med öfrige penninge löntagare, för» sätter honom dock icke i jemngoda willor med Justitiä-Räd, hwilka dock i »värdighet äro under honom. Om det Hederwärda Bonde-Sländet bifaller de föreflagne Taffelpenningarne, har Stats.Utskottet i förut afgifwit Betänkande haft tillfälle wisa, att tillgäng af Statens medel dertill finnes, utan att behöfwa pätänka nya utwägar. z:o Landt-Staterne i de nye Länen Jemt Iand och Herjeådalen samt kTlorrbottn. Det är Kongl. Masts rätt, enligt RegeringS. Formen, att i Räder pröfwa och förordna, huru Regerings, ärenden bäst mäge skötas och sörwaltas. Dä Kongl. Mast i Räder funnit Inrättningen af de ifrägawarande nya Länen nödig och nyttig, äligger det Riksens Ständer att sig yttra, hurumida medel dertill pä Stat mä anfläs. Stats Utskottet har uppgifwit, hwar. ifrän desie medel kunna erhällas, utan nägon ny pälaga. Det Hederwärda Bonde-Ständet har icke anfört nägot stäl, som kunnat ändra Stats.Utskottets tanka, att de nya Landt. Staterne böra bewiljas och lika med alla andre tzandt-Stater pä Ordinarie Stat uppföras, emedan Riksens Ständer wid sista Riksdag bestutit att Ben 12 October. 117 att inga Ept^a Stater böra i StaLs-regleringen LillätaS. 4:0 Högsakrg prins Cark Augusts pen. sionairer. I hrvarje annat fall än det ifrägawarande, stall Stats-Utskottet icke tweka, att enligt fia pligt afböja all anledning till Stats-Werkets betungande med nye Pensioner.