Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörners reservation, om jag ansåg det vara behöflig!. Jag anser icke, att det amendement, som jag, i anledning af Gr. Lagerbjelkes förslag, har begärt, att den andra kammaren skulle tillsättas genom classval, står i strid emot de nu fattade besluten, emedan dessa beslut äfven kunde tillämpas endast i den öfre kammaren och icke i den nedre. Jag anhåller således hos Hr Gr. o. Landtm, att jag får tillgodonjuta rättigheten att få mitt amendement för Ståndet föredraget, antingen i afton eller i morgon. Den 13 Mars e. m. 300 Upplästes lill pröfning 2:dra punkten af Frih. Palmstjernas förslag, innehållande, att konungamakten bör göras starkare än kamrar ne i frågor, som röra riksdags fortfarande; att således § 106 får i i mom. följande lydelse: ”Riksens Ständer må behof. Vid åtskiljas, såvida icke Konungen minst 14 dagar förut förlängt riksdagen, hvars fortfarande derefter af Konungen beror.” Hr von Hartmansdorff: Jag anser äfven denna Frih. Palmstjernas anmärkning vara gilllig och tillstyrker vördsamt, att hon må af R. o. Ad. godkännas. Uppå härefter framställd propos. förklarades ifrågavar. 2 punkt af Frih. Palmstjernas förslag utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke. Föredrogs 3:dje punkten af samma förslag, innehållande, att äldre kammaren ej må sä organiseras, att den fortfarande längre tid kan förlama Styrelsen; att således § 106 må erhålla elt 3:dje moment af följande lydelse: ”Finner Konungen för godt att upplösa hamrarne, då böra nya val för äldre kammaren ske innan nästa riksdag.” Hr von Hartmansdorff: Denna punkt anser jag mig deremot böra bestrida. Om K. M. skulle äga rätt att upplösa den äldre kammaren på samma sätt som den yngre; så är ingen större stadga i den äldre kammaren att påräkna. Den kan dä upplösas vid hvarje riksdag, och derigenom det bestånd, som den öfre kammaren borde äga och föreställa, blifva lillintetgjordt. Jag afstyrker således bifall till denna punkt. Gr. Horn:
Som den lägre klassens ämbetsmän här i Italien uppbära i lön nätt och jämnt så mycket, att de kunna draga sig fram för dagen, så råkade Concetta och hennes moder i stor nöd, då deras stöd bortrycktes. Concetta beslöt nu att lära sig måla. Hon hade länge önskat utbilda sig till målarinna. För detta ändamål tog hon lektioner i målning af den gamle Matteo vid Biva degli Schiavoni och gjorde så snabba framsteg, att hon redan efter ett hälft års förlopp kunde arbeta för åtskilliga affärer. Hon bemödade sig dock att alltjämt utveckla sina konstnärliga anlag och gjorde för den skull studier efter naturen i de offentliga parkerna och på ön Lido och arbetade upp sig till en duktig målarinna. Med förkärlek må- lade hon solfjädrar, såväl med blomsterstycken som med landskapsbilder. Hennes målningar voro ofta så tjusande, så natursanna, att jag omöjligen kunde se mig mätt på dem. Naturligtvis fick hon nu många beställningar, men det oaktadt förtjänade hon ej synnerligen mycket. Som vanligt togo uppköparne största vinsten. Emellertid kunde hon, tack vare sin arbetsförmåga, lefva ett någorlunda bekymmerfritt lif tillsammans med sin mor. Paolo — så hette Concettas trolofvade — hade blott en klent aflönad plats i en lyxaffär på Markustorget och var för öfrigt lika fattig som Concetta. Concettas moder, ett praktiskt anlagdt fruntimmer, ville därför på inga villkor ge sitt samtycke till deras förening. » Huru skulle det g å? » sade hon alltid, när man sökte öfvertala henne att Under det han talade, var hon som förlamad och kunde ej få fram ett ljud; hon hade ej heller märkt, när han gått; hon hade blott hört modern tala vänliga ord —, o, afskyvärdt vänliga ord! — som nästan kommo henne att skrika högt af smärta. Under det hon nu satt där, ifrigt upptagen med att teckna och måla, kom ofta fram till henne en ung man, som envist och uppmärksamt betraktade henne.
Deri ligger väl icke någon billighet; det måtte väl vara Statens skyldighet alt belöna det arbete han nedlagt vid Akademien utan afsrde på om han varit civil eller militär, och det är på dessa skäl jag anhåller alt f. d. Stallmästaren Hahr måtte erhålla pension motsvarande det här föreslagna beloppet af 300 Rmt hvilket utgör hälften af det arfvode han vid KrigsAkademien åtnjutit, Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt, att Hr von Knorring yrkat, att R. o. Ad. måtte fatta följande beslut: »att R. St:r må bevilja f. d. Stallmästaren och Löjtnanten Carl Emil Hahr en pension af 300 Rdr Rmt att årligen från allmänna IndragningsStaten utgå, utan afs:de på den pension han redan å Stallstaten åtnjuter»; samt att Hr Bildts framställning syntes afse enahanda resultat, yttrade: Hr Bildt: Då han vid KrigsAkademien hade ett arfvode af 400 Rdr Bko så utgör 50 proc. deraf hvad som här blifvit be gärdt eller 300 Rdr Rmt. Den härpå först till bifall å förev:de punkt framstälda proposm besvarades med Nej, hvarefter R. o. Ad. biföll det af Hr von Knor ring afgifna förslag till beslut. Den 9 December f. m. 163 7lista punkten, ang-.de förhöjning af den pension Guvernören å Kolonien S:l Barthelemy, Öfversten J. II. Haasum blifvit förklarad berättigad all vid afskedstagande erhålla. Hr Prytz: Då vid föregide Riksdag R.
Slutligen bör Utskottet, i afseende på den formcla behandlingen af förevarande ärende, tillägga, att, ehuru det icke åligger Stats-Utskottet att till Rikets Ständer afgifva förslag angående tullsatsernas bestämmande, Utskottet likväl, då Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 13 frågan om dc på jcrnliandteringcn lagda skatteafgiftcrs bibehållande eller upphäfVando står i det närmaste samband med don om tullafgiftcrne för jerneffekter, oj kunnat undgå att taga dessa frågor i det betraktande, som deras så beskaffade sammanhang fordrar; —■ och om Utskottets i ämnet yttrade åsigter vinna bifall, torde icke heller någon betänklighet möta för Rikets Ständer att — utan att nu definitivt fastställa ifrågavarande tullafgiftcrs belopp — med afseende å dessa tullbestämmelsers sammanhang med nu förevarande beskattningsfråga, godkänna och antaga den grundsats, att exporttullen å tackjern och jernmalm ej bör bestämmas till högre belopp än hälften af nu stadgade afgift.
fruktar jag kommer endast att stå uti Författningen, då deröfver svårligen någon conlrol lärer kunna utfinnas.” Med hvilken förenade sig Gustaf Larsson ifrån Stockholms Län. Af Anders Olofsson från Stora Kopparbergs Län: ”Då Utskottets plura litet ansett sig böra föreslå en plikt af 3 sk. för hvarje R:dr uti debiterade Kronoutskylder, som ej vid. den sista uppbördsstämman liq videras, får jag emot detta beslut anmäla min reservation. Utskottet utgår nemligen ifrån den öfvertygelse, att om uraktlåtenhet vid utskyidernes erläggande - Bevillnings-Ulskottcts Betänkande jV-0 7. 5 läggande å bestämda terminer icke vore förenad med något äfventyr för de skattskyldige, skulle all motvigt saknas emot dessa senares naturliga benägenhet att tredskas med utgörandet af skattebidragen; men, om den sålunda i allmänhet gjorde förutsättning tilläfventyrs må ega sin verklighet på ett eller annat ställe i Riket, vågar jag dock påstå, att förhållandet är annorlunda i de fleste orter. I min hembygd t. ex., behöfver allmogen icke genom någre tvångsåtgärder påminnas och uppmanas att afbörda sig Kronoutskylderne; de finna pligtkänslan och laglydnaden i detta afseende vara tillräckliga, och de anse som en olycka, ja nästan som en skam, att nödgas emottaga utmätningsbesök af Fogden eller Länsmannen. Om likväl, detta oaktadt, beklagligen ofta händer, alt en del af utlagorne, äfven efter sista Uppbördsstämma!! finnes i orten utestående, så må grunden dertill icke sökas uti någon obehörig tredska hos allmogen, utan uti en verklig oförmögenhet att till utsatt tid finna nödige pen ni ngetil Igångar, hvilka till det mesta bero af binäringarnes framgång samt den större eller mindre lättheten att för året på denna väg komma till någon contant förtjenst.
Tryckeriet, hvarigenom allmänna påbud kungöras, står med Archivet i nära samband , och borde äfvenledes lyda under Hof-Cancellerens förmanskap. Han återfinge då den befattning af en civil General-Adjutant, eller Ombudsman, hvilken han fordom ägt, och hvilken småningom , samt efter hvad jag tror, till skada, synnerligen för vården af Rikets allmänna handlingar, gått förlorad. *-• / % ' Jag afstyrker således Constitntions-Utskottets, och tillstyrker Särskilda Utskottets förslag i dessa afseenden. Herr Mannerstam: Jag instämmer i de anmärkningar, som blifvit yttrade emot HofCancellerens bibehållande. Tvenne Talare hafva redan bevisat olämpligheten deraf, att tvenne Ministrar för Utrikes ärenderna finnas. — Jag tillstyrker att Hof-Cancellers-Embetet helt och hållet indrages, och att de dertill hörande göromål fördelas på vederbörande Föredragande. Ännu eD omständighet, på hvilken jag ville fästa Constitutions-Utskottets uppmärksamhet, innan det afgifver sitt svar på åtterremissen i Sen 1 Decemher f, nit 9? detina fråga, är den , att det icke torde vara lämpligt att hos en och samma Embetsman före-1 na magten att indraga tidningar med rättighet att sedermera föredraga hos Konungen frägan om indragningen skall sanctioneras eller ogillas* Herr Grefven ach Lahdt-Marskalken yttrade, att vid ifrågavarande fyra punkter den anmärkning blifvit gjord , att Hof-Cancellers-Embetet måtte helt och hållet indragas* Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde , att, enär tiden redan så långt framskridit , fortsättningen af förevarande discussion måtte till nästa Plenum uppskjutas; hvilket bifölls* Herr Grefven och Landt-Mar skalken anmodade Hrr Electoret, att med första sammanträda, för att utse en Ledamot i Banco-Utskottet efter Herr Hammarhjelm, Carl Fredric, sorn med Herr Grefvens och Landt-Marskalkens tillstånd från Riksdagen afrest.
Ett motsatt förhållande skulle deremot sannolikt hafva uppkommit, i följd af del af förra riksdagens Const.- Utsk. framställda reformförslaget, genom hvilket de skatlgifvande hade erhållit en lika obegränsad makt, som enligt hvad nu föreslås skulle tillfalla de skattagande. Den utvägen är derföre den enda riktiga, att det ena intresset får sitt fria veto i den ena kammaren, det andra sitt i den andra kammaren. — Hr Lefren sade väl, att det. icke var rätt alt man skulle göra de båda kamrarne hvarandra absolut motsatta. Delta är visserligen ganska sant, men det har icke eller någonsin någon påstått; man yrkar blott, att den ena kammaren mätte blifva i den mån på annat sätt beskaffad, än den andra, att den hufvudsakligen — alltså icke uteslutande — kommer att bildas och sammansättas af olika beståndsdelar med denna sednare, hvilket dock icke låter sig göra på det sätt, att man bibehåller de båda kamrarnes ursprung lika, och blott gör dem olika i hänsigt till deras ledamöters ålder. Någonting så orimligt, som alt man skulle l. ex. inrymma rörelseelementet uteslutande i den ena kammaren och deremot återliållselcmenlet ensamt i den andra, och dertill gifva dem båda lika styrka, kan naturligtvis ingen vilja yrka, särdeles da man har för ögonen vår närvarande representation, som just innehåller ett realiserande af en Sådan alldeles grundfalsk idé af rakt motsatta, lika starka krafter; deraf kan visserligen ingen verkan uppkomma. Men annat är att först organisera dem sjelfständigt bredvid hvarandra, men sedan later dem så sammanträffa, att de förenade samverka emot det gemensamma målet, fosterlandets högsta trefnad och välgång. Jag skulle nu kunna ingå uti en vidlyftigare utveckling af do andra mångfaldiga och särskilda principer, som, representerade af de båda hufvndclasserne, strida med hvarandra inom samhället och sorn behöfva skydd inom hvardera af de båda kamrarna,; men då det skulle blifva alltför långt vid detta tillfälle, vill jag för närvarande endast anföra ännu ett annat skäl, hvarföre jag tror att raan bör hålla sig fast vid idéen af ett tvåkammarsystem.
Hvad åter angår Hr Fåhraei yttrande, så bör hvar och en visserligen finna det ganska förtjenstfull!, att han, jemte flere öfrige landsfor, nitälskar för att häktena uti 44* 692 Den 23 Februari e m. landet må blifva försatte i bästa möjliga skick ; men vi andra, som måste tänka icke blott pä de med uppbyggandet af dessa fängelser åsyftade gagneliga verkningar utan äfven pä huruvida de dertill erforderliga medel äro att tillgå, med fästadt afseende på statens öfrige behof, kunna likväl icke instämma i förordandet af den frikostighet, han i detta hänseende påyrkat;; ty man bör väl något se på möjligheten för nationen ej mindre att bekosta dessa byggnader, i den utsträckning, hvartill systemet leder, än äfven att bestrida öfriga för staten nödiga utgifter. — Hr af Dalström har beklagat, alt man missförstått honom i det man, efter hans förmodan, skulle trott hans afsigt vara att i gemensamt fängelserum inspärra felaktige soldater med verklige missdådare, då deremot hans mening varit att de i särskilde celler skulle hällas; men jag, som för min del intet ögonblick misstagit mig om denna Hr af Dalströms åsyftan, hemställer likafullt, 0111 det icke torde menligt inverka på soldatens hederskänsla, ifall han inneslutes lika med egentlige brottslingar inom ett gemensamt allmänt fängelse, låt vara att de, i detta, hällas afskiljde frän hvarandra medelst celler. Allmänheten såge dem afföras på arresten och hemtade deraf ett obehagligt intryck, som skulle återverka på militärens anseende.
I anledning häraf upplästes ett af Grefve Gyllenborg, polian Henninge inlemnadt så lydande anförande. I anledning af Höglofl. StatsUts.kottets yttrande, att blott ett ganska inskränkt arktal af RiksStåndens Protocoll och Bihanget dertill kun» na hvarje månad ifrån trycket utgå, får jag lör min del tillkännagifva den önskan, att så vidt ske kan, tryckningen deraf, i synnerhet af Bihanget, nu påskyndades, samt, om ej lämpligare utväg utfinnes, att i sådant ändamål* Den 31 Mars. 331 det må genom kungörelse i allmänna Tidningar Boktryckare öppet lemnäs , att ingå i öfverenskommelse om tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, ned förbindelse, att så snart något dertill hörande vore till tryckning färdigt, genast och utan afseende på arktal det samma må blifva till trycket befordradt. Jag föranledes härtill i synnerhet, i afseende på Utskottens Betänkanden, hvilkas skyndsammare tryckning skulle i flera afseende!» blifva gagneligt, helst omeit Utskotts Betänkande, så snart det i Utskottet vöre justerade, genom Expeditionsutskott till Boktryckaten aflemnades, kunde detsamma, före dess afgörande i RiksStånden, vara till allmännare kännedom tryckt, och medföra mycken nytta, i synnerhet för Ledamöter i detta talrika Riksstånd, som stundom, i saknad af tillfälle att genomläsa på bordet hvilande betänkanden, icke äga rådrum inhämta fullständig kännedom af dessa handlingar. Jag är älven öfvertyga;!, att om tryckningen af Bihanget på detta sätt påskyndades, blifver detta interessant för Allmänheten, både här i staden och på landet, och prmnujneranter derpå skola icke saknas, då, i annat fall, om det tryckes långsamt, och till en del efter Riksdagen , icke många prenumerera, och de tryckta exemplaren blifva maculatur , som hittills skett.
Medelst nådigt bref den 6 Augusti 1858 har Kongl. Maj:t i nåder bifallit Kongl. General-post-styrelsens underdåniga hemställan att, enär postiljonen Eklund och postdrängen Per Jansson, hvilka under forsling af post emellan Brovallen och Broddbo by i Westerås Län natten till den 13 Maj 1856 genom rådighet afvärjt ett försök till poströfveri, dervid de blifvit svårt särade, icke af de tilltalade kunnat utfå dem tillerkänd ersättning, af postmedlen finge utbetalas till Eklund 100 R:dr och Per Jansson 45 R:dr R:mt. § 17. Genom nådigt bref den 3 December 1858 har Kongl. Maj:t i nåder förklarat: att ifrågasatt förhöjning af den sednast genom nådig kungörelse den 23 förutgångne Februari bestämda assuransafgift för penningar eller andra valutor, hvilka med posten under rekommendation afsändas, komme att uppskjutas för att till pröfning förekomma närmare innevarande års riksdag; att framställdt förslag om tillåtelse för korrespondenter, att vid de Postkontor, der sådant utan äfventyr för Post-verket och olägenhet för brefafsändare kunde ske, i stället för penningar, i bref innesluta Post-styrelsens anvisning å det Postkontor, dit brefvet är ställdt, för hvilket ändamål Post-verket skulle berättigas att anskaffa och begagna dylika anvisningar från och å Landt-ränterier samt Tullkamrar, enskilda bolags eller korporationers penningeverk eller enskilda handelshus och personer, icke för det då närvarande borde till någon åtgärd föranleda; att, till posternes betryggande, vare sig genom begagnande af egne tjenlige åkdon eller genom andra medel, Kongl. General-post-styrelsen skulle skyndsamt vidtaga nödige åtgärder, i hvilket afseende Styrelsen egde att af Post-verkets medel i mån af behof använda en summa af 5,000 R:dr R:mt samt, i händelse ytterligare medel dertill erfordrades, Styrelsen dä egde att derom göra underdånig anmälan, och att Kongl.
Detta förslag hafva samtlige Riks-Stånden jemväl godkänt, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet likväl med förklarande, att efter de i slutmeningen förekommande orden: »börande Fullmägtige tillse att» skulle tilläggas, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, orden: »såvidt ske kan» och enligt Preste-Ständels »såvidt möjligt är». I anledning häraf har Utskottet skolat inbjuda nyssnämnde tvä Riks-Stånd att Instämma i Utskottets ofvanberörde af Borgareoch Bonde-Stånden i sin helhet bifallna förslag; men för den händelse, att denna inbjudning icke skulle af någotdera Riks-Ståndet antagas, tillstyrker Utskottet, att frågan må genom omröstning i Förstärkt Bankoutskott afgöras, samt får; under förutsättning att Preste-Ståndet i afseende å det beslutade tillägget biträder de af Ridderskapet och Adeln begagnade ordalag, föreslå, följande voterings proposition: Den som bifaller Utskottets i 3:dje punkten af Utlåtandet N:o 11 framställda samt af Borgareoch Bonde-Stånden gillade förslag, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej gillas berörde förslag med den förändring, att slutmeningen erhåller följande lydelse: »börande Fullmägtige tillse att, så vidt ske kan, prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnas i förråd.» Stockholm den 6 Februari 1860. Rättelse i Sta(s-Utsko(tets utlåtande N:0 47. angående l:sta Hufvudiiteln: pag. 4, 7,de punkten, 8:de raden, slär: nuvarande Riks-stat anslagen läs: nuvarande Riksstats-anslagen Rättelse i StatsUlskottets utlåtande N:o 49, angående 2:dra Hufvudiiteln: pag. 3, 26:te raden, står: ofvannämnda särskilda betänkande N:o 49. läs: ofvannämnda särskilda betänkande N:0 48. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 5860. Banko-Utskottets Utlåtande M 17. 4 JM il.
Vid Norra häradets Tingställe saknas ännu fängelse. O D Uti Länet äro 91 socken-magasiner inrättade, hvilkas fond af spanmål, enligt 1849 års bokslut, utgjorde 10,230 tunnor, och af hvilka många derjemte äga betydlig kontant förmögenhet. Alla dessa magasiner styras efter det år 1814 nådigt fastställda Reglemente, med de af Eders Kongl. Maj:t den 5 Juli 1834 gillade förändringar. Direktionerna inkomma årligen till Landskontoret med summarisk redogörelse, som der granskas. Till meddelande af den undervisning, som Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga om folkundervisningen föreskrifver, äro i alla pastorater folkskolor inrättade och med få undantag försedde med examinerade lärare, till hvilkas bildande är inrättadt ett seminarium i Wisby. Helsovårdeu besörjes af 2 Provincial-läkare, 1 Stads-iäkare, och särskildt för Gottlands Nalional-beväring af en Sjukhus-läkare. I Wisby finnes ett hospital för mottagande af dårar och personer, behäftade med vederstyggliga eller obotliga sjukdomar, som har 12 platser för hospitalshjon; ett lasarett med 12 sjuksängar, samt ett kurhus för veneriska patienter, med 30 platser. Antalet platser på hospitalet har befunnits nog inskränkt emot härvarande behof, hvaremot sängrummen vid lasarettet, oaktadt en stor del patienter der blifvit vårdade, likväl, utom någongång tillfälligtvis, hitintills varit tillräckliga. Under de sista 3 åren hafva patienter intagits å Lasarettet. Kurhuset har de sednare åren varit mindre anlitadt, härledande sig hufvudsakligast deraf, att bensårs-patienter, sorn förut vårdats på kurhuset, förflyttats till en särskildt afdelning, benämnd kurhusets lasaretls-afdelning. Skatle-bidråget till kurhuset har ock derföre stundom kunnat nedsättas något under det fastställda maximi-beloppet.
Så väl vid den verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning, som vid behandlingen af flera gjorda framställningar, angående sättet och vedergällningen för besörjandet af åtskilliga inom samma verk numera förefallande och ingalunda tillfälliga göromål, hafva under loppet af innevarande riksdag också hos Stats-Utskottet förekommit 4 Slats-Utskottets Memorial, N:o 344. serskilda omständigheter och förhållanden, hvilka föranledt Utskottet att, vid föreslåe ndet af de reglementariska föreskrifterna för Riksgälds-kontorets styrelse, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å detta ämne samt tillstyrka vidtagandet af här nedan föreslagna åtgärder och beslut. Dessutom har Utskottet hemtat en ytterligare anledning härtill af Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut, angående verkställigheten af en förändrad organisation utaf Banko-verket samt en ny reglering af dervarapde tjenstemanna-personal, helst härigenom uppkommande förändringar i aflöningsstaterna och motsedda förbättringar i lönevilboren inom detta verk säkerligen skola, i likhet med hvad vid sådane tillffllen förut skett, framkalla anspråk på enahanda löneförhöjningar för Riksgälds-kontorets tjenstemän.
Tid ningar, med sådan stämpel forsed de, äro från postporto-algift frie”; alf i 2 morn. nleslules orden ”Stals-Tidning eller”, samt att i 3 mom. ordet ”verket” utbytes emot orden ”skriften eller brochure»,” och slutligen benämningen Siats-Tidningen” utbytes emot ”Tostoch Inrikes Tidningarna”; 9 o, återremitterades, lill följd af gjorda anmärkningar, den tiel af Utskottets betänkande, sorn angår 11, 12, 13, 14 och 15 §§; 10:o, i fråga om 17 §, bifölls Utskottets Lillstyrkande, att stamphult papper icke må, vare sig till embetsverk eller embetsman, annat än mot borgen, på credit ullemnas, och afl de embetsverk och embetsman, sorn äfven i och för ulöfningen af embelet, till allmänheten föryttra stamphult papper, må derå åtnjuta vanlig försäljnings-provision; men afslogs Utskottets hemställan, att i författningen må återinföras stadgande om åliggande för 496 P rot.-Utdrag, den 4 Januari iS'45. domare, att vid ting och andre förrätlningsslällen vara försedde med stämpladt papper tili försäljning, och deremot uteslutas föreskriften, att de inom taxerings-districten utsedde charUe-sigillalae-försäljningsmän ovilkorligen höra, under pågående ting inom districlet, vid tingställena hålla allmänheten stämpladt papper tillhanda; ll:o, bifölls, att, på sätt Utskotlel tillstyrkt, Rikets Ständer skulle till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anmälan och begäran i ämnet, hvarvid dock det af Utskottet begagnade ordet ”bestämmelse” borde utbytas emot ordet ”föreskrifter”; samt 12:o, remitterades till Bevillnings-Utskotlet, för att i sammanhang med de återremitterade delarne af ifrågavarande betänkande behandlas, ett nu af Friherre Paal? afgifvet anförande med förslag lill tillägg vid de, i afseende på befrielse från Charlae-SigillaUe-afgift för Testamenten, gällande stadganden, tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande.