Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande IV:o 7 Fattigvårdsoch SkolDirectioner, Spar Banker, frivilliga BrandCorpser, jemte andra G arn i leer och Förvaltningar för hvarjehanda ändamål, hvilka alla redan i Municipal väg behandla allmänna angelägenheter, och fördelen delaf, . efter Utskottens öfvertygelse, är obestridlig, så synes icke heller något skäl vara för handen emot försöket att ordna dessa spridda element till ett sammanhängande helt eller emot principens tillämpning på andra ämnen, hvari den hittills icke varit använd. Att den tidpunkt för oss ännu icke är inne, då man af munieipal-styreiser får vänta ali deras möjliga verksamhet och inflytelse, kan visserligen icke motsägas, men häri ligger icke något skäl för uraktlåtenhet, att vårda och använda hvad vi redan cgn, utan synes fastmer den sorgfälligaste vård och uppmärksamhet böra egnas åt dessa elemenlaira styrelseformer, hvilka icke allenast erbjuda ett naturligt och föga kostsamt förvaltningssält af folkets närmaste angelägenheter, utan äfven lemna tidiga väckelser för den medborgerliga anda och den sjelfständighet, hvilken på en gång utgör den constitutionela frihetens kännetecken och borgen för dess bestånd. I betraktandehäraf hafva Utskotten icke tvekat att, med anledning af Herr JVccrns motion, vördsamt hemställa, att Rikets Höglofl. Ständer' måtte hos Kongl. Maj:t i under'dåni ghet anhålla, det täcktes Kongl. Majit i Nåder infordra sakkunnige mäns yttranden om det mest ändamålsenliga sätt för införande af en ordnad och sammanhängande Communaloch Municipalstyrelser samt derefter vidtaga de åtgärder Kongl. Majit i Ndder kan finna med Nationens behof och framskridande bildning färenliger Hvilket dock Rikets Ständers närmare pröfning vördsamt underställes.- Stockholm den 18 Junii 1834• STOCKHOL M, hos Ludv. W ESTE E li ER G Lag samt Allm. Besvoch Oeconomic-XJ(sköttens Utlåtande JY:o 8. l N:o 8. Anlcom till Exp._Utslc. den 2 Julli.
Förordningen den 19 Maj 1845, rörande brandstod, måtte meddelas, att den egare eller innehafvare af hemman deruti lemnade tillåtelse, att fråntiäda i lag stadgad brandstodsförening inom häradet, för att ingå i sådant brandstodsbolag, som för orten är af Konungen stadfästadt, icke må leda till den följd, att de egare eller innehafvare af hemman, som uti brandstodsförening qvarstå, betungas med brandstodsafgift efter annan grund, eller i större män, än som förut enligt lag egt rum; b) att Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1743 mätte, i fråga om stärnningssättet i brandstodsmål sålunda ändras, att, derest antalet af de egare eller innehafvare af hemman inom en socken, hvilka uti den i lag stadgade brandstodsföreningen qvarstå, skulle, när brandstod hos Häradsrätten sökes, enligt den uppgift, som af häradsskrifvaren meddelas och brandstodssökanden har att vid Häradsrätten förete, finnas vara sä ringa, att de såsom menighet ej böra anses, det skall åligga domhafvanden att förständiga den brandstodssökande att, derest han frågan fullfölja vill, sjelf föranstalta om delegarnes lagliga inkallande till tinget, för att öfver den gjorda ansökningen sig yttra. Sedan Lag-Utskottet, för behaudling af dessa molioner, sammanträdt med Allmänna Jiesvärsoch Ekonomi-Utskottet, få Utskotten härmed Utlåtande öfver desamma afgifva; och enär, genom Kongl. Eörordningarne den 15 Juni 1818 och den 19 Maj 1845, blifvit förklaradt, att hemmansinnehafvare, sorn ingått i allmänna brandförsäkringsinrättningen, eller för sin åbyggnad och hvad till gårdens bruk tarfvas, tagit försäkring i brandstodsbolag, som för orten är af Konungen stadfästadt, icke är pligtig att gälda brandstodsersättninp, hvarom i lag eller derpå grundad förening stadgas, och serskilde brandstodsbolag i de fleste orter uppstått, torde det kunna med visshet antagas, att lagens »stadgande i 2;4-t 4 Lagsamt Allm.
Banquen pantförskrifwas, utan at en sädan pantförskrifning skulle hindra den förwaltning af dessa Kronans lägenheter, som Riksens Ständer, i samma §. sig forbehällit, genom en sädan förpantning eller genom nägon annan af Kongl. Maj-.t och Riksens Ständer fastsiäld ätgärd, kunde skällås lil säkerhet för de anstalter, som Riksens Ständer lära finna nödigt at widtaga trl uprätthällande af Rikets Penninge - werk, äfvensom af Stats-Wsrket, har Preste-Ständet, uppä derom gjord Proposition, för dest del enhälligt bifallit , det mä förenämnde Kronogods och Lägenheter, til säkerhet för de af Riksens Ständers Bank redan gjorda, och ännu lemnande förskott til Rikets uprätthällande pantsättas, xä sätt Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition samt slutet af 77 Z uti Regeringsformen inriehäller; .hwilket genom Utdrag af Protocollet skulle Den 27 Julik. 65? ffulle de öfrige respective Stänken wördsamt och manligen meddelas. Lx krotocollo, is. 17. Anmältes och infördes en Deputation frän det hederwärda Bonde-Ständet; anförd af Riksdagsmannen ^näer8 sockums8on, frän Östergöthland, hwilken tilkännagaf, at Bonde-.Standet ingätt i Kongl. Mastts i dag meddelte Nädiga Propvsition, likwäl sä at Bancooch StatsUtstotten deröfwer först böra med deras utlåtanden inkomma. Derjämte afiemnades et Protokolls - Utdrag af den 26 dennes, rörande de af Ridderffapet och Adeln den 2 Junii gjorde eftergifter af Privilegier.
Ty han som hela tiden anat oråd, hade genast Grefven började tala, föreslagit värdfolket att skynda på middagen, men värdinnans vaniljcréme i koppar var ännu orörd och åtskilliga värdens tal och skålar ännu icke intagna – när redan talet tog en vändning, som hade flera att tänka på Saint Simonism, andra på Hednings missionärer, och de flesta att misstänka det talaren till Julens firande tittat alltför djupt ner i glaset, upprepade Pappa på det sätt, som alltid vinner gehör, sin anhållan, och under det Grefvens väsen allt blef vildare och vildare, bröt samtliga sällskapet upp i tämlig oordning. Pappa skickade efter vår släda samt Doktor och kom bort till mig – Jag hade förblifvit sittande Jag såg Pappa tyckte om att jag så gjort, men jag kunde ju ej göra annorlunda Nu var Pappa ju dessutom hos mig. Ack det var icke för mig man behöfde sörja utan för Grefven, som allt i samma ställning, hvari han tystnat, tycktes helt och hållet borttagen ur sinneverlden – blott då och då utstöttes något otydligt ord af hans hårdt sammanpressade läppar. Jag ville tala till honom, när vår värdinna som väl kan vara omtänksam men ingalunda skonsam, just stack in hufvudet genom dörren och skrek: ”För Guds skull ta bort knifvar och gafflar och laga han kommer hän.” Vid ljudet af hennes ord, hvilkas syftning han lyckligtvis icke lade märke vid, spratt Grefven till, och såg sig om; – ”Der skramlade en ketting” sade han halfhögt, i det Majorskan åter stängde dörren. Förlåt mig Gunla. Jag var rörd, jag var verkligen högtidligt stämd, men jag måste skratta. Grefven såg sorgset på mig: ”Ni skrattar, det är träldom” sade han och hade mycket rätt. I det samma blef han Pappa varse. Hans ansigte fick ett hemskt uttryck och han yttrade någonting, doft om den, som fängslade mig. Jag skyndade mig att säga, att Pappa som sjelf var fri, önskade det alla andra vore äfven fria, och tackade min Gud att Doktorn, som träffats strax utanföre, nu inträdde. Det var vår förträffliga P. Pappa gick genast mot honom och gaf mig en vink att följa sig.
— 6 — &gt;Så kall min lilla " flicka är om händerna, &gt; sade bekymrad t, » fryser du? » » Nej, mor lilla, jag har ju haft en stor brasa därinne. Nå, här är fint, » fortfor hon glädtigt, » två stora silfverskålar med allt möjligt godt bröd på. Malmstaken med sina fyra blankskurade grenar och tjocka hvita ljus midt på bordet, koppar rundt omkring, gul grädde och rågade sockerskålar och största damastduken med eklöfsmönstret, så ser det väl ut. » hon VIDAR I ANDRA AKTENS KOSTYM. EFTER FRU ANNA BOBERGS ORIGINALSKISS. na direkt i det bästa " äppelträdet trädgården hade, var nu förvandladt till gästrum, men här nere i dagrummen var allt som förr, och kaffebordet därute i salen skulle också vara uppdukadt som förr, fastän kanske med ett par koppar till. Hon reste sig och gick ditut med lätta, spänstiga steg. Modern kom emot henne och lade hennes arm i sin. » Ja, du Margit. Och nu skall jag tända kronan och lamporna i salongen. Det är nog på tiden att skjuta spjället därinne, tänker jag. » » Eedan, » sade Margit med en ton af saknad. » Jag tycker så mycket om skymningen. Jag minns så väl, hur allting ser ut därinne då. Och så tänker man så bra, när glöden falla helt sakta som tomteprassel därinne i kakelugnen. » » Tänker! Du tänker för mycket, Margit, » sade modern sorgset. » Ah nej, tankar skada ingen, men kanske drömmar, de äro bara till för dem, som se färgerna i lifvet, och du vet väl, att svart är ingen färg, mor. Skola du och jag fira skymning en stund, innan de andra komma? » » Ja, gärna det, lilla barn, fast jag tänker pappa kommer snart och undrar, hvad tiden lider. » » Men till dess. » Hon lade smeksamt sin arm omkring modern och förde henne med sig in till den lilla raka téteå-tétesoffan med sitt blommiga sidentyg, en smula nöet och stoppadt, men med oblekta färger.
Herr Lagman Silfversparre och Herr Grefwe Mörner förenade sig till alla delar med de uti Niddarhus-Secrctcraren Silverstolpes anförande utträde principer, och ansägo tillika någon>auna» slutsats icke kunna dragas af den ifrägawarande H:en, sadan den nu är redigerad. In tiäem ./i D. l'a/erus. 311 N:o 12. Med förslag till Wal-art, H. K. H. Kronprinsens Försäkran samt Försäkran att gifwaö af Swea Rikes tillkommande Konungar. Wördsamt Memorial. Till Riksens Högloft. Ständers pröfning får Constitutions-Ulskottet härmed »vördsammeligen ös»verlemna Förslag till I:o Wal-Act, i kraft af hwilkcn Riksens-ständer till Kongl. S»vensk Kronprins utkorat den Högborne Fursten, Prins af Sckles wig-Hollstein-Sonderburg-Augustenburg; 2:o Högbcniälde Herres, Kronprins OiiRi8?i^,k< ^uciiiK^s försäkran, att afgiftva i egenskap af Sivcnft Thronfölfare; och 3:o Försäkran att giswas af Sivca Rikes tillkommande Konungar. 6arl vou HoZeustsiu. vuuisl LdorKein. nck<;r8 ck:80u ll^ekerc. 31Z Expeduioiier lill Riks-Ltänden. Bilaga till Mem. R o 12. Swea Rikes SräudecS Förening vm Haus Durchiailchti^hcts Prius OunisriLu Xu<Mi?8 af Schleswig - Hvllstci» - Sondcrburg-Augilstciiburg förklaranSc för Hans Kongl. Mazsta Wär nu Regerande Konung Ollila XIII.8
Arbetspersonalen uppgick här 1847 till 235 personer: mästare, gesäller och lärlingar, bosatte dels vid faktoriet, dels i omkringliggande socknar; och under de sistförflutna fem åren har tillverkningen, i följd af ökade beställningar, uppgått till 10,860 besigtigade och till kronans förråder levererade infanterigevär, samt 910 stycken pistoler, eller 5,130 gevär och 910 pistoler mera, än under nästföregående lem år. Den penningeförtjenst, som genom gevärstillverkningen sprides i orten, beräknas i medeltal till 50,000 R:dr banko årligen. Eders Kongl. Maj:ts nådiga Fabriksoch Handtverks-ordning af den 22 December 1846, som skulle äga tillämpning på alla manufakturverk, undantagandes dem, hvilka stå under Bergs-Collegii uppsigt, har föranledt villrådighet och tvifvel, huruvida den föregående lagstiftningen angående de, med serskilda privilegier försedde, under vissa vilkor från kronan till enskilde upplåtne och under Krigs-Coliegii tillsyn lydande gevärsfaktorierne, samt om faktoriägarnes rättigheter och skyldigheter äfvensom arbetarne kunde anses vara upphäfd. Det egna förhållandet att faktoristerne vid Ilusqvarna, af hvilka en stor del bo utom faktoriets område och drifva hemmansbruk i andra socknar, sig emellan voro förenade i särskilda skrän, inom hvilka gesällskap och mästerskap förvärfvades, gaf ökad vigt åt dessa tvifvelsmål, hvarigenom tvist uppkom emellan faktoriföreståndaren och arbetarne, som likväl, utan någon auktoritets mellankomst, bilades genom ett af den förre upprättadt reglemente, hvilket tills vidare tjenar till efterrättelse. Jag har ansett mig icke böra lemna ett sådant förhållande obemärkt. Utaf öfriga fabriker på landet synas garfverier, färgerier och pappersbruk hafva öfvervigt, i anseende till arbetspersonal och tillverkningsvärde. Tegelbruk, hvaraf antalet ökats, tilldraga sig dernäst uppmärksamhet. Ett glasbruk har blifvit anlagdt i Östra härad, på hemmanet Borssasjögle ägor, i stöd af den nya Fabriks-ordningen.
Som ledamot af Exped.Utsk., anser jag mig först böra, i anleda, af den väckta frågan , hvarföre icke StatsUtsk:s inkomst-betänk, blifvit samtidigt med utgifts-betänk. till Stånden utdeladt, — om orsaken hvartill jag enskildt fått emottaga åtskilliga förfrågningar,— en gång för alla förklara, alt tiden för utdelningen ligger alldeles utom möjligheten för Exped.Utsk. samfäldt, eller för någon dess ledamot särskildt att bestämma , emedan deutlåtm, som af de särskildta Utsk:n fattas, afgå direele till Exped.Utsk:s tryckeri-afdeln., och såvida icke särskild föreskrift är meddelad, innehållande, att förutg:de utlåt:n skola hvila till dess samlingen blifvit complett, så sker och måste ske utdeln. af utlåt:na, i den mån de blifvit tryckta. Det har således berott af uteblifvet särskildt förklarande till tryckeri-afdelnm, att utgiflsutlåt. som först ankommit från trycket, icke blifvit hvilande, till dess det kunde utdelas på samma gång som inkomstutlåtandet. Detta är enda orsaken. En värd ledamot, Hr von Hartmansdorff, har likväl begagnat tillfället i anledn. af denna omständighet, för att förespegla motiver dervid, sorn skulle StntsUtsk. — ja, insinuationen kunde äfven möjligen gälla mot Exped.Utsk. — haft för afsigt att, genom inneliållning af inkomst-betänk., icke gifva tillkänna, huruvida tillgångar funnos för de utgifter, som man under utgiflsutlåt. skulle bedomina. Till svar på en sådan insinuation får jag lof att yttra en annan , nemi. att den slutsats skulle mycket mera logiskt kunna härledas från hvad den värde ledamoten uttalat, att nemi. han vill påstå det, såvida blott tillgångar möjligen kunna finnas, så uro också Ständerne skyldige att betala allt hvad som blifvit hegardt af Styrelsen. Det är emot en sådan princip jag ber att få nedlägga min protest.
Bancostyrelsen äfven för en kommande riksdag icke ovilkorligt bör upphöra med förfärdigandet af mindre sedlar, att användas i rörelsen; men jag vill ej säga, huru stora dessa böra vara, utan leinnar åt Utsk. att bedöma och afgöra denna fråga till näringarnas nytta och förkofran, till allmänhetens belåtenhet i förening med myntvärdets bibehållande. Den C Maj f. m. Hr Rothlieb: I anledning af hvad Ilr Lefren yttrat, att jag omtalt 2 ridr b:eo, får jag erinra, att jag menade riksg;s. Efter jag har ordet, anhåller jag få tillika anmäja, att jag förenar mig med Frih. Ehrenborgh. Hr von Hartmansdorff, Aug: Jag erkänner visser!, att i samma mån som silfvermjmt kommer ut i rörelsen, skall deraf föranledas större sparsamhet med myntet hos allmogen och besparing för Banken i tillverkningskostnad. Sedeltillverkningen kostade iS32 ungefär 54,000 r:dr, de förslitna sedlarnas förstöring deruti inbegripen, Om för denna och för andra sedlars och attesters tillverkning afdragas 10,000 r:dr, återstå dock 44’000 r*dr, Silfyermyntets undershållande kostar väl mindre; men vid detta tillfälle mäste man göra skillnad mellan grundsatsen i sin alimänlighet och verkställigheten för ögonblicket. Min mening är, att åtgärd derna för realisationen böra göras så stilla och omärkliga, att allmänheten ej erfar annat, än att den får silfver i omloppi stället för sedelmynt. Att hastigt inställa småsedlarnas utgifvande anser jag olämpligt. Frill. Ehrenborgh har anfort en omständighet, hvilken torde böra tagas i betraktande synnerligen af dem, som hysa farhågor för realisationens bestånd, den peml., att silfvercassan mindre påkännes, om smål sedlarna förblifya i rörelsen; meq det finnes äfven andra, som jag ej hört anmärkas, och bland dem är beqvämligheten att begagna småsedlar.
Af nämnde summa äro a5o,ooo R:dr afsedde för fästnings-arbetenas fortgång samt 5o,ooo R:dr för uppförandet af förråds-byggnader inom fästningen. Utskottet, som anser dessa senare utan våda eller skada kunna tills vidare uppskjutas, bar åter trott sig böra tillstyrka fästnings-arhetets fortsättande, och har, utan att ingå i bedömande af den nytta sorn denna fästnings-byggnad kan för Rikets försvar medföra, för detta tillstyrkande hemlat skäl, dels deraf, att, i motsatt fall, de å företaget redan nedlågde kostnader skulle blifva att anse såsom förlorade, dels ock att arbetet verkställes af den, under benämning af Pionier-Corpsen, vid Carlsborg förlagde fång-personal, hvars underhåll och beklädnad i allt fall; mäste af Staten anskaffas och bekostas. — Och sorn, efter hvad de föregående arens räkenskaper utvisa, för nämnde personals ändamålsenliga sysselsättande samt till uppköp af materialieiv verktyg m„ merfordras etr summa af 5o,ooo R:dr ont året» i Slals-Utskotlets Utlåtande N.o 2o3. tillstyrker Utskottet, att för Carlsborgs fästning må för de följande 5 åren anvisas en sammanlagd summa af R;dr 25o,ooo. 6:0 Carlskronas befästning 200,000 R:dr. På de skäl som i förestående punkt äro anförda ocb då af räkenskaperna för de föregående åren är ådagalagdt, att omkring 34,000 R:dr årligen erfordras för den vid befästnings-arbetena vid Carlskrona använda fångpersonals ändamålsenliga sysselsättning, hvartill ytterligare kommer alt arbetena å Kongsholmen äro så långt framskridna, att de, innan de följande 5 årens förlopp, kunna vara fulländade, tillstyrker Utskottet, att för ofvan uppgifna ändamål må, efter nämnde beräkningsgrund, anvisas under följande 5 år en sammanräknad summa af 170,000 R:dr. 7:0 Kongsholms fästnings bestyckning 100,000 R:dr.
Hans hysteriskt nervösa mor, som först på gamla dagar blifvit gift, hade dött vid hans födelse, snart derefter hade också hans far – en högre militär – gått ur tiden, och båda hade de lemnat honom i arf mycket penningar, och ett oroligt, sjukt sinnelag. Så växte han upp hos slägtingar, bortklemad och bortfjesad på grund af sin förmögenhet utan att visa lust eller fallenhet för något, och när han förra året blef myndig, sin egen herre, var han blaserad utan att hafva lefvat, förtvifladt sceptisk utan att någonsin hafva satt en enda åsigt under granskning, till mattighet trött utan att hafva arbetat – ett besynnerligt, lefvande pot-pouri af raffineradt öfverciviliserade känslor, af från alla håll lösligt sammanrasade kunskaper, af brådmogna erfarenheter, utan ansträngning fångade i flykten. Så for han utrikes för att krya upp sig och hade nu ett helt år flackat ikring i Tyskland och Italien, oroligt farande från stad till stad, snokande efter äfventyr, med ljus och lykta letande efter något, som helt kunde absorbera hans tankar, kastande sig in i de bisarraste, mest olika menniskokretsar för att genast fattas af leda vid dem, just som han satt foten inom dem. Här i Montreux hade han emellertid mot sin vana legat mer än en månad. Orsaken härtill var en dam, var just den svenskan, som han nu som bäst satt och väntade på, der han makligt sträckte sig på korgsoffan. Hon intresserade honom, intresserade honom mycket. Icke att han älskade henne, långtderifrån. Älskade – han smålog nu altid åt det der starka ordet med sin pretensiöst romantiska klang och bad gud bevara honom från den der robusta teaterkänslan, som han visst icke hade kraft att dras med. Han älskade sannerligen icke, men han trifdes i hennes sällskap och höll af henne, så som han redan hunnit hålla af massor med fruntimmer, massor, ty han uppsökte altid damsällskap.
— Då under Riksdagens lopp föredragningslistan växer till en betydlig längd, så att den ofta nog går på flera ark, är det lätt att finna svårigheten för ledamöterne att alltid vara försedda med nödiga handlingar, och de skulle säkerligen om föredragningsämnena komma att ega mycket mindre kännedom än f. n. Under sådana förhållanden bör man väl ock något se på kostnaden. Den af Utsk. upgifna summan är visserligen icke betydlig, och blir det icke heller, sedan man dertill lagt arfvodet för det ökade kanslibiträde, som Exped.Utsk:t säger sig för ändamålet behöfva; men alldeles torde den dock icke böra lemnäs ur sigte. Frågan har dessutom förlorat en stor del af sin betydelse, då den redan är af 2 Stånd afslagen och således för denna Riksdag förfallit. Jag anhåller om afslag, Hr Printzensköld, Carl: Då förslaget redan är af 2 Stånd förkastadt, synes det icke löna mödan att kosta många ord på detsamma. Min afsigt är också endast att för Ståndet tillkännagifva, det jag ej var närv:de i Ulsk:t, då denna fråga der afgjordes. Den enda del jag eger i Betänk., är att vara författare till detsamma, hvilket nu är för mig desto mera smickrande, som den värde motionären yttrat, att rubriken var särdeles väl upsatt. På detta beröm har han dock gjort ett betydligt afdrag genom sin förklaring, att han trodde afslaget inom 2 Riksstånd hafva härflutit deraf, att motiverna vore ofullständigt uptagna. Jag vet dock sannerligen icke, hvad man kan af ett Utsk. begära mera, än att Den 17 December. 363 det gör en framställning i enlighet med motionarens önskan och grundad på hans motiver. Hade jag deltagit i denna frågas behandling, hade jag förmodligen reserverat mig mot Utsk:s beslut, och jag är således rätt belåten med den utgång saken redan lått.
I Södermanland i Akers och Selebo Härader aro mångfaldige sa kallade Krono Jagbackar til 2, z, 4 Tunneland rymd, fallan större, hwilke kil Skogen uthnggne, liksom sina Utjordar, innefattas ofta af ett och samma Hemmans agor. Olägenhererne deraf för desse Hemmans-Innehafware wisa sig pa ett twefaldigt satt, dels at deras agor mäste öfwerfaras, va något der ntsynl branfle bortföres, dels at deltaga i underhållandet af desamma omgifwande Gardesgardar, som pa en ssoglös Ort är icke obetydelig at anse. I afseende derpå hafwa desse Häraders Jnwanare af Bonde-Stander genom underdånige Beswär wid >800 Ars Riksdag hos Konungen anhallit, at fä desse Jagbackar antingen til Skatte lösa eller emot Skatt för längre lid begagna; men hwaröfwer Ortens Jnnewänare ännu mäste sakna clecision. Om nu, som jag förmodar, desse Jagbackar, såsom Kronans enskildta tilhörigher, komma ar til den mästbjudande pä Auktion försäljas, får jag wördsammeligen hemställa, om icke, i förening med rättwisa och allman nytta, det mä wara de angränsande Hemman til Jag-Parkerne öppet, at innom en kort utsatt tid ester suLiom?- pris och i mon af Hemmantaler af tilgransande Hemman, inlösa och sig emellan Jag-Parkerne fördela. Enar derigenom desse Parker blefwe utlagde lil de omgifwande Hemmans-Ägor, kommo således, til enskild och allman nytta, mångfaldige Gardesgardar at aldeles förswinna, och en sadan Lösnings-rättighet til en sa belägen Jord synes desiurom aga styrka af de allmänt godkände cipoi-, at genom Storskiften och Enffisten ägoblandning mä sorgfälligt unvwikas. Der i 4 §. inne fatt - Den 2z Mars.
Fullmäktige berättigades att utgifva ett premium af 8000 r:dr för det sedelprof, som, inlemnadt före 1846 års utgång, ansåges bäst betrygga mot efterapning. Af 1845 och 1847 årens Revisions-Berättelser inhemtas, hvilka åtgärder Fullmäktige i anledning af berörde beslut vidtagit; att endast 2:ne prof inom den stadgade preskriptionstiden till Fullmäktige ingifvits, det ena af f. d. Guldoch Silfverarbetare!! J. P. Ljungström., och det andra af ofvanbemälde Åkerberg, samt att Fullmäktige, efter sakkunnige mäns hörande i ämnet, funnit intetdera af dessa täflingsprof berättiga till erhållande af den utaf Rikets Ständer bestämda belöning, eiler kunna användas för det ändamål, som af Rikets Ständer, genom ofvan omförmäldta beslut, är vordet afsedt. Utskottet, som, efter tagen kännedom af förenämnde prof, jemväl forsin del anser desamma icke hafva bordt medföra rättighet till undfående af den stadgade belöningen, tillstyrker, alt Fullmäktiges i förevarande fråga vidtagna beslut och åtgärder, hvaröfver några besvär ej blifvit af vederbörande anförde, må af Rikets Ständer-godkännas. §• 13. Banko-Utskottets Berättelse, N:o 44. 17 § 13. (184-5 Ars Rev-Ber., § 22. 184-7 års Rev.-Ber., § 33. Banken Fullm. Ber., p. 42, sid 24.) Öfver den af så väl Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade Revisorer, sorn Fullmäktige gjorda hemställan om upphörande af all tillverkning och utgifning från Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparskiljemynt, ämnar Utskottet till Rikets Ständer afgifva serskildt utlåtande. Med Bankens låne-rörelse samband egande frågor. § H (1847 års Rev.-Ber., § 39. Banko-Fullm.