Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har under behandlingen af jernvägsfrågan städse varit framsläldt såsom en grundsats både i Jernvägs-styrelsens förslager och Kongl. Majrls Propositioner till Rikets Ständer, att man vid jernvägs-byggnadernas fullföljande borde afse att så snart som möjligt kunna sammanbinda sådane punkter, hvarifrån den lifligaste trafiken för jernvägen kan påräknas. Det kan i delta hänseende icke bestridas att en större rörelse och följaktligen större inkomst förr måste uppkomma för jernvägsrörelsen i dess helhet, genom jernvägsförbindelses öppnande från Jönköping uppåt landet till bufvudstaden och vester ut till Göteborg, hvarigenom dessa banor blifva tillgängliga ej blott för norra delen af Småland, utan ock för vidsträckta trakter af Österoch Westergötland kring stränderna af Wettern, än genom arbetenas fortsättning några mil längre upp i Småland. 2:o. Det har likaledes blifvit framsläldt och godkändt såsom en grundsats att arbetet å jernbanorna bör så mycket som möjligt samtidigt företagas från ändpunkterna och derifrån mötas på midten. Detta är tillämpadt på vestra banan, så till vida, att sedan sistlidne riksdag arbetats samtidigt från bufvudstaden åt Katrineholm och från Wårgårda uppåt Westergötland. Detsamma blefve nu också fallet, om arbetena på södra stambanan få fortgå samtidigt med ungefär lika styrka från Falköping åt Jönköping och från Finja-sjön uppåt landet. 3:o. Om del är en fördel för en landsort, att jernvägs-arbetet sprider förtjenst bland den fattigare befolkningen, så synes rättvisan bjuda, alt denna förtjenst af arbetet på den södra hanan fördelas någorlunda lika inom de tvänne provinser, som banan skall genomlöpa. Härtill kan det kända förhållandet läggas, att de arbetsbehölvande i Skåne hafva ett lätt tillfälle att erhålla arbetsförtjenst i Danmark, hvarifrån de höst »itiden återvända hem med sina besparingar. Detta tillfälle kan deremot icke gerna begagnas af innevånarne i det norra Småland, för hvilka en större del af förtjensten skulle åtgå att uppehålla sig på bortoch hemresan. A\o.
Jag kom att tänka på, hvad Caserios mor sade, då man berättade, att hennes son var en mördare: » Han var så snäll, när han var liten — jag förlåter honom, säg honom det! » Och genom en oföljbar idéassociation glider min tanke från denne själsundermålige grofarbetare till en af vår tids mest genialiske tänkare — Friedrich Nietsche, han, som nu, barn på nytt, jollrar i sin gamla moders knä och med stapplande steg träder vägen tillbaka till barndomens oansvariga land. För min inre syn delar sig i detta ögonblick mänskligheten i endast två stora grupper: mödrarna och barnen — de som älska och de som älskas. Och för de förra har den store mystikerns nya » förvandlingens lag » förlorat all giltighet. De gå genom lifvet med en syn på tingen, som gör att för dem är ett hufvud silkeslockigt och lugnt leende många och långa år efter sedan silfverstrimmorna kommit och de djupa fårorna, märkena efter lyckans och sorgens fjät. Och det är deras rätt och deras välsignelse. — 4 — Som romanbilagan i dagens nummer måst uteslutas, komma i stället två romanark att åtfölja nästa veckas nummer. * Till Viktor Rydbergs minne. » Från de s t u m m a s läger. » Han eied Renheds hvide Adelsmärke, Han eied Visdomsdybets unge Mod, Hans store Mildhed var hos ham det Starke, Og selv hans Fjender sagde » Han er god. » Helene Nyblom. I den kör af beundran, vördnad, kärlek, tacksamhet och saknad, som uppstämts till Viktor Rydbergs minne, då han lämnade sitt folk, som i honom förlorat sin kanske värdigaste — åtminstone sin mest värderade representant — i denna kör, som ägnades snillet, skalden, tänkaren, forskaren, konstdomaren, sedeläraren och främst den ädelsinnade mannen, hafva Nordens mest klingande röster instämt. Det är en nations ära och hälsa att prisa sina stora män, det bereder en andlig jordmån, mäktig att bära nya skördar af ädel dådkraft. Den mångstämmiga drapan vid Rydbergs graf hedrar ej blott honom, utan ock hans folk.
Men skulle man utan vidare gifva efter för deras fordringar i detta hänseende, skulle man lätt kunna utsätta deras sedliga förhållanden för faror. Man måste därför gifva dem tillfälle att så väl inom som utom hus kunna draga verklig nytta af sin fritid. I hemmet skulle detta kunna ske, därigenom att flickan finge en enkel, men dock treflig egen kammare, något som nu tyvärr sällan är fallet. En förbättring däri skulle kunna ernås med biträde af herrar arkitekter, om de vid ritningen till ett hus upptogo små ljusa rum för tjrnstefolket. Utom hus skulle man på enskild väg söka att i alla stadsdelar upprätta hem för tjänstflickor, där de om aftnarne och i synnerhet om söndagseftermiddagarne kunde få sammanträffa och finna tillfällen till undervisning o. s. v. Hufvudfrågan vore dock höjande af flickornas moral, och etik, ty det vore här fråga om personer, som mycket röra sig i familjen, och som kunna ha stort inflytande på de smärre barnens uppfostran. Småstadslif. En verklighetsskildring för Idun af C. GUMAELIUS. (Forts.) JElBlenda hade med nedslagna ögon och kinder, från hvilka hvarje spår af färg försvunnit, lyssnat till denna moderliga förmaning, högst ovanlig, då man betänker, att den gafs åt en trettioårig dotter, som snart skulle fira sitt bröllop. Då modern tystnat, väntade hon ännu en stund för att höra, om modern hade något mer att tillägga, vände sig sedan o c h lemnade salongen utan ett ord. Först då h o n åter kommit upp på sitt rum, brast den återhållna sinnesrörelsen l ö s. Hon kastade sig på soffan, dolde ansiktet i händerna o c h utbröt i konvulsiviska snyftningar. Så låg hon länge, innan hon återvunnit så mycket lugn, att hon kunde tänka redigt. » Upplexad, » mumlade hon slutligen bittert, » upplexad som en s k o l f l i c k a. och det för hennes skull! Ah, hvad jag hatar denna varelse, som trängt sig emellan mig o c h de mina!
Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskettens den 21 sistlidne October under N:o 5yi afgifne, samt den 3i i berörde månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeklte Betänkande, om upphörande af Krigs-Academien, och inrättande af Professioner i Militair-vetenskaperne vid Rikets Unirersiteter. Kidd. e, Ad. Pret. 19 B. ;• Afd, 45 354 Den 20 November ?. m. Det nu upläste Betänkandet är redan af Tre Ständ bifallit, och något beslut, som förändrar verkan deraf, kan således icke nu fattas ; men i detta Betänkande hafva Utskotten älven trott sig besvarat den motion, sorn jag gjort om undersökning af de Civile Läroverken; hvarföre »fgörandet af delta Betänkande torde böra följa efter det särskilda Betänkande som besvarar min motion. 1 ler r von Hart m a n sdorff, Augus t: Jag vill blott anmärka, att Herr von Hoheiihau-' sens motion är upptagen och behandlad i ett fcätskildt Betänkande.
— Andel i Manufaktur-diskontens vinstmedel för år 1860 21,000: — Aldre dtpositionsmedel 1,827: 92. Andel i Rikets Ständers Banks behållna vinst vid 1857 års början 333,333: 33. Det för Riksgälds-kontorets utgifter anvisade bidrag af 1858 års statsinkomster 966,200: — Atskillige till Riksgälds-kontoret, enligt Rikets Ständers beslut, öfver lemnade särskilda behållningar och tillgångar 26,347: 58. Deponerade undsättningsmedel 25,000. Summa R:dr R:mt 10,209,904 54. — 39 — Utgifter: o Arliga ränteanslaget till H. M. Konungen 300,000: — Vid 1840 —1841 års riksdag, utan återbetalningsskyldighet, beviljade extra eller tillfälliga statsutgifter 42,000: — » 1844 och 1845 års riksdag dito dito 4,115: 46. Utaf anslagen till folkundervisningens befrämjande 186,076: 18. Godtgjorda brister i 1858 års, enligt då gällande riks-stat, beräknade statsinkomster 803,258: 8. Dito undsättningsmedel 155,000: — För vissa bestämda föremål beviljade låneunderstöd > 237,126: 67. Kapital-afbetalningar och räntor å Riksgälds-kontorets skulder 333,408: 34. Ränteoch amorterings-anslagen för 1858 och 1860 års jernvägslån 2,144,000: — Tillsvidare förräntade medel 1,030,089: 25. Kostnader för riksdagar och stats-revisioner, resekostnads-ersättningar till Rikets Ständers Deputerade vid kröningen i Norrige, samt aflöning och expenser för Rikets Ständers Justitieombudsman och hans Expedition m. m 546,282: 36.
Jag tror, att afsigten med 90 §. endast är, att utestänga möjligheten af hvad som i fordna tider vid Riksdagar inträffade, nemligen att man inom Stånden pröfvade corporalioners och enskilte medborgares förhållanden, samt upphäfde sig till Domare deröfver; men ingalunda att hindra Ledamöter att i sådant ämne yttra sin mening. För öfrigt anser jag, hvad sjelfva frågan nu angår, om hvilken jag i hufvudsaken må hafva omdömet mig förbehållet, att den bör i grundlagsenlig ordning behandlas. Friherre Boije: Den siste Talaren har fört mig till ett eftersinnande, som gifver mig en fruktan, att genom ett prejudicat nu lägga grunden till händelser, då man orätt kunde finna en sak ej böra i Protocollet upptagas. Bordläggningen bor ej kunna bestridas. För sjelfva saken gör det detsamma, ty Ridderskapets och Adelns rätt är lika, och frågans utgång blir visserligen också densamma, ehvad saken nu afgöres, eller det ej sker, förr än den andra gången förekommer; men prejudicatet kan 3 H. a i8 Den 8 December f. m. medföra fara. Jas; reserverar mig således deremot, att Motionen ej får läggas på bordet. Herr Printzenskjöld: Som jag förstått Friherre Boijes yttrande, skulle det gå ut på att upprifva ett redan fattadt beslut. Då Herr Grefven och Ordföranden förklarat Motionen icke kunna komma under pröfning, och Ridderskapet och Adeln redan biträd t denna mening, lärer således för Friherren ej annat återstå, än alt mot beslutet reservera sig, i fall han det ås t unda r. Herr Cederschjöld: Jag skall utbedja mig att ännu en gång i Ridderskapets och Adelns minne få återföra den gamla praxis, att nemligen, då en Motion ej kunnat upptagas, discussionen deröfver ej eller fått rum i Protoeollet. Det skulle synas oformligt, om discussionen skulle bibehållas, roen ej det som gifvit anledning till densamma. Jag anser således hela discussionen böra uteslutas, till följd af hvad sorn förr varit brukligt. Herr Sandelhjelm:
Ingenting öfvertygar mera om sanningen af detta bedömmande, än Vettenskapers, Vitterhets och fria Konsters framsteg i vårt Land; och ingenting visar en sannare stämpel på verkan af Svenska Nationens anlag för dessa yrken, än våra Theatrars i vissa afseenden jemngoda värde med de bättre i Europa. Jag kan icke föreställa mig såsom en möjlighet, att en Hufvudstad, med det anseende som Stockholm, skulle i vår tid kunna finnas, utan att äga en Theater, som räknade rang och värde bland andira Länders. Jag kan icke göra mig begrepp om tillvarelsen af en Politisk Stat i vår tid, som i medelpuncten af allt hvad uti en Monarchi är stort, lysande och mägtigt , skulle sakna de Inrättningar, hvilka uti alla andra civiliserade Länder åt den fredliga Medborgaren skänka tillfälle, att med ädlare sinnesförströelse tillbringa lediga stunder och förmå den osedlige och lättingen, att åtminstone använda en del af sin tid med sådana tidsfördrif, der han hvarken påskyn, dar sitt eget förderf eller det Allmännas. Jag för min del kan således icke tänka mig en möjlighet af vår vackra Theaters un - jDen 25 Maji. 231 dergång; må det derföre tillåtas mig, att be; tänka möjligheten af dess bibehållande. Grefve Löwenhjelm har för detta sednare ändamåls ernående framställt tvänne förslag. Det första, eller det, hvarigenom han projecterar fastställandet af en frivillig Bevillning för begagnandet af Spectacler, hvilket egentligen skulle träffa Hufvudstadens Innevånare, äger den egenskapen, att genom sin caracter af frivillighet, och genom sin fördelning på dem, som mäst äro i tillfälle att njuta ett tidsfördrif, för hvilket de erlägga afgift, vara det mäst populaira. Men som det tillika, likt alla frivilliga Bevillnings-methoder, är till resultatet obestämdt och osäkert, har han uti det andra Förslaget framställt ett Correctiv emot en genom det förra befarad otillräcklighet. Då jag nu i det förstnämnde instämmer med Grefve Löwenhjelm, anhåller jag, att i stället för det sednare* för min del, vördsamt få föreslå följande:
Dånen utgifvas af Banco-Styrelsen ; och att de 700 R:dr, sorn frän Arbetshus-Fonden varit anslagne till Hushyremedel ät Biskopen i Götheboig Doctor Wingård i lifstiden, måtte bestämt förklaras skola till Fonden återgå och sådane anslag hädanefter icke äga rum; hvaremot Hedervärda BondeStåndet, Utskottets Betänkande till alla delar bifallit. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, får Utskottet nu deröfver vördsamt afgifva dess utlåtande. Då Utskottet i dess Betänkande föreslagit, att det nu meddelande Creditivet, borde af Riksens Ständers Revisorer indragas, så vida de funno, att de för Manufactur-Discontens Förvaltning föreskrifne grunder, blifvit öfverskridne, var Utskottet till ett sådant Förslag icke föranledt af någon utaf Manufactur-DiscontDirectionen eller Kongl. Commerce - Collegium begången oriktighet, i afseende på Fondens Förvaltning, hvilket åtskillige af Riks-Ståndens, i iS8e Stats-TJtskuItets Bet änk anden). denne del, anmärkande Herrar Ledamöter synas hafva förmodat. Utskottet, som bestämdt förklarat, att det icke funnit det ringaste vid Kongl. Commerce-Collegii Förvaltning att påminna, utan att allt vittnade om den noggrannhet, hvarmed Discont-Verket af bemälte Coliegiurn handhafdes, har deremot, vid granskning af orsakeme till Fabrikernes irålcade behof af ökade Lunbiträden, uppgifvit, såsom hufvudsakligen verkande dertill, samt till minskning i deras Lånrätt,‘ de genom Kongl. Maj:ts Egne Nådiga Förordnanden åtskillige personer tillagde stående Lån och Lån utöfver den allmänna repartitioneris belopp, hvilka anslag, såsom obegränsade, hindrade allt bedömmande af Fabrikernes Lånbehof, och salunda mast af Utskottet bestämmas och regleras, innan det ytterligare bicrädet föreslagits.
Här upptagna Summor för Stats-Verkets nr* liga afbetalningar, Riks-Discontens Fonds ökande ända till 9 Millioner, och Magazins-lnrättningens •ytterligare understödjande är alldeles i öfverens* Ktämrnelse med hvad i dessa delar Tit. Påhlman föreslagit, utan att jag, hvad det sistnämda angår, annu Ilar nog kännedom om det Aranet, för att derom hafva kunnat stadga någon egen öfver-; 'tygelse. Om bdhofven, efter hvad tycks vara den allmännaste tanka, för närvarande eller i de första åren, fordra anticipation af ökningen utaf Ifiksdiscont-Fonden och Allmänna Magagins-Inlättningens Låne-Rättighet, så uppkommerderaf en ökning i samma mån under den forsta, och. en indragning under den sednare, tiden af här upptagna 6 Sr, inberäknade det, då nästa iiagti; jna Riksdag bör inträffa. Cjalcuj Calcul ö-fver Svenska Sedel-Massans eller Mynt-Representativers belopps förestående Plan. årliga förändrande efter Sedéhiiäss*åns*miirdskaiido igenom } Deråt föreslagit att utsläppas ater !■ Bankens ; Ordinär, . „ j behållnc ! Inkomst jafBaiicoILåii etc. 1 Discontrcvcauer. State ns Afbclslnin^nti Capital oell Rentor, Sn 111 ma Ar 1815 1816 1817 1818 1819 1-820 Igenom RiksDiseontens Fonds ö- kairde öfver des 1111 hafvande 5;,200,000 Igenom ökande ai Götha CanalDiseontens Gred i ti v. r igenom Götila Canalabiträdnnde med Lån Litt. C. Major Våhlmans Svar pä förestående, Anmärkningar. De af Herr Commeree-Rådet Sanlesson vid mitt den 3 dennes till Högloft. Ulskottet afgifna Betänkande örn Einance-Regleringeu, gjorda ani märkningar, har jag ansett föranleda till det svar jag nu. har äran Högloft.
Jag hyser den tankau, att Disconternas fortfarande, som möjligen kunnat lemna ett ytterligare rådrum, derest nemligen ett sådant Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr. lil Bsnd. i§ 274 Den 14 April. fortfarande varit möjligt, likväl ingalunda förmått gifva dea någon verksam eller tillfyllestgörande hjelp Samma bedröfliga tillstånd visar sig i stör* re mån, såsom följd af enahanda förhållanden på 1750- och 1760-talen. De bortgångnes lidanden blefvo oss till ingen varning eller rättelse; ty ehuru vigtiga dessa erfarenheter voro, kunde deras beskaffenhet likväl icke väcka något historiskt intresse af den allmännelighet, att icke minnet deraf hos mängden fortgått med tidens ström. Den minsta forskning lemnar likväl genast en alldeles evident utveckling, af en lika fullkomlig öfverensstämmelse både i orsakerne och verkningarne, mellan den tiden och vår egen. Hvad jag nu i yttersta korthet öfverfart, det skall jag vid ett annat tillfälle vidare utveckla och med ziffror närmare verificera. En förlägenhet i enskiltes ställning erkänner jag, och tror äfvenledes att inträffade förändringar i vårt Samhällsskick påkalla flera vigtiga regleringar i vår Statshushållning; men min öfvertygelse är tillika den, att vår närvarande allmänna penningeställning, till det mästa är en naturlig och oemotståndelig verkan af verldshändelsernas gång; och blott i en mindre mån kunnat af administrativa åtgärder bero. Man bör för öfrigt erinra sig huru den tid som förflutit, sedan nu gällande samfundsfördrag bland oss infördes varit utmärkt af stora yttre händelser, deruti äfven vi verksamt deltagit, Det - Den l4 April, . 275 ta deltagande åter» har, både till tid och till medel, väsendteligen ryckt krafterna från den rigtning till ordnande af inre angelägenheter, hvartill den nya Stats-Författningen utgör grundvalen.
Hållen inom sådana gränser, kan den icke anses träda för nära den positiva lagstiftningens bud eller grannlagenhetens billiga fordringar. Stats-råds-protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden den 12 April 1853 upptager rådslag angående tillsättningen af ett regalt pastorat af första klassen; i afseende hvarå förekommer, att sedan Departements-chefen och Statsrådets flesta ledamöter, under förklarande, angående en bland sökanderne, att han såväl genom dokumenterad högre theologisk lärdom, som flerårig akademisk verksamhet, hvarunder han på olika tider förestått två särskilda theologiska professioner, hade obestridligt företräde framför öfrige sökanderne; hvarjemte det ansågs böra vinna Kongl. Maj.ts nådiga uppmärksamhet, att denne sökande tre gånger varit uppförd å underdåniga förslag till theologisk profession och två gånger innehaft rum å Biskopsförslag, i underdånighet tillstyrkt, att Kongl. Maj:t måtte täckas samma sökande till ifrågavarande pastorat utnämna; så hafva Stats-rådet Herr friherre Palmstjerna och dåvarande Stats-rådet Herr von Hohenhausen, med fästadt af - Konstitutions-Utskottett Memorialy N:o 6. 37 seende å en annan sökandes vitsordade grundliga lärdom och mångåriga förtjenst om undervisningen vid ett uppgifvet läroverk samt de mindre goda löneförmåner han derför åtnjutit, ansett sig desto heldre böra honom till Kongl. Maj:ts nådiga åtanka vid detta tillfälle i underdånighet förorda, som han syntes med billighet kunna ega anspråk att, vid då mera framskriden ålder, få utbyta sin närvarande mödosamma dubbla lärare-verksamhet mot den af ensamt församlingsherde.
Uti vårt kära fädernesland hafva nästan ensamt Landshöfdingarne anordningen af vägbestyret, hvaraf uppkommer, att planerna för detsamma sällan äga det samband, med afseende å det stora hela, som erfordras, då ofta händer, att hvad sorn finnes nyttigt för en provins, är det icke förden andra o. s. v. Väl vore derföre örn dessa, till folkmassans förkofi •an och statsekonomiens framgång, djupt ingripande medel, leddes från en centralpunkt, liksom uti andra bildade stater, der icke allenast dessa vägars directioner skå-r dades ur deras rätta synpunkt, nemi. med afseende å förkofran och försvar, samt behandlades med en sakkännedom och local-insigt, som ämnets vigt erfordrar, och hvarigenom utvecklades en bestående enhet, som ej förvrides af olika generationer. Med afseende å hvad jag nu haft äran anföra, och i öfverensstämmelse med den vigt, som comiterade till Sveriges försvar ansett nödigt att flista vid Borgsjö station, får jag vördsamt föreslå, det R. St. anordna: i:q 4oo° r:dr b:co årligen, sorn af Regeringen får disponeras till sagde ändamål; 2:0 att användandet helst bör ske under missvextår, för att tillika tjena som en undsättningsanstalt, hvarvid de möjligtvis under föregtde år besparade medel för samma ändamål få användas. Den 4 Mars c. ra. 85 Under medvetande om åberopandet af de knappa tillgångar, som kunna vara att tillgå för detta särskildta, mindre insedda, men dock högvigtiga ändamål, har jag nedsatt det nu begärdta belopp till det allra ringaste, men skulle gerna se, att samma anslag skulle ökas utöfver innehållet af denna min framställning, som nödgas afse det långsamma framskridandet under både samtidens oell efterkommandes förenade bemödanden. Om remiss för handläggning, får jag vördsammast anhålla. Lades på bordet. Frih. Boye, Fredr., uppläste följande anförande: Det egnar ett upplyst folk , att vårda sina forntidsminnen. Sådana minnesmärken i vårt land äro få, och, i afseende på deras materiella beståndsdelar, icke dyrbara.
Det, ra behandlingssätt, en gang kändt, sä wäl som alla andra koustgrep, att eludera stadgade författningar, kunna icke för ett skarpsynt öga döljaSz och dä efter det af Oeconomiä-Utskottets upgifna förslag, bränwinsbewillningcn bliswer 2 om ej Z gängor mer imporrerande, sä bör ock en alfwarlig eftersyn med utkomst befordras kunna^ Att all införsel af Utländskt bränwin förbjuden, synes sä mycket billigare, som drankens nytta för kreaturen och den dermed förknippade jördens ökade bördighet, förnämligast ursäktar swenjkajordbruka rens Hörsta Del. No 23. 354 Den 28 Naji.^ rens bränwinsbränning. Sädes prodnctionen och potaroes cultiveringen bcfinues Uti ett jemt tilltagande. Wi hafwa under de sista krigsåren, pä ett sjelfständigt sätt, förmätt, uran utlänningars biträde, föda ost sjclfwe och om yterligare förståndige Hushälls författningar widtogos, och i synnerhet all swensk jord komme i sjelfägandes händer, eller åtminstone i längwarig lega uplätes, sä mäste, wid en med förnuft äfwcn fortsatt bränwinsbränning, icke i en framtid all den uti detta sjelfständigt» Rike producerade säd kunna af menniflor och hemtamde kreatur förtäras, samt ester hand all införsel af utländska victnaliepcrsedlar, samt af hudar, talg, lin och hampa, kunna uphöra. Ehuru förledit ars »äring war en af de knappaste, och denna sena wär päkänt spanmälsboden, same bränwinsbräuningen warit ganska öfwcrdriswen, och stora lager af sä» dan tillwerkning flerestädes finnas, sä ärd ännu icke alla sädeslärac uttömde, och blifwer tillgängen nu »nera synlig, dä inkommande utländsk spanneNiäl börjar fälla priset. Wi hafwa icke heller ifrän nägon ort hörk jämmerfulla klagorop om hungersnöd. Högloft.