Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskussionen har under aftonen afvikit från betänkandets innehåll; det torde tillåtas mig åter fästa upmårksamsamheten på tvenne omständigheter, som redan förut blifvit framhållna, och om hvilka förslagets försvarare föga yttrat sig. Den ena rörer de §§, som nu äro i fråga; den andra förekommer längre fram i förslaget, men då det medgifvits några talare att derom yttra sig, torde det ej mig förmenas. Om valen lill de särskildta Stånden heter det, alt de skola ske distriktsvis; blott för Adeln finues delta ej tillagdt. Man har sagt mig, att man af försighet ej velat vidröra denna fråga. Oändligen försigtigt, det medgifves; de som helst önska valen ställda i öfverensstämmelse med nu varande Riddarh.Ordn., eller förrättade af Adeln, sådan den nu samlas till riksdagens början, skola antaga förslaget i hopp att så skall blifva; de som önska dem gjorda distriktsvis, eller i landsorterna skola antaga det, i hopp att kunna genomdrifva en sådan förändring. Hvar och en vet, att Adeln, sådan den nu samlas till riksdagarne, beslår lill betydlig, om ej större delen af embetsman och enskildta Adelsmän frän hufvudstaden, och blott de öfrige äro från landsorterna. Hvilkendera delen kan hafva mesta kännedomen om de särskildta orternas förhållanden, behof och önskningar? Nödigt blir således, enl. min tanka, att äfven för valen till Adeln tillägga ordet distriktsvis. Delta om Riddarhuset; hvad vid de andra Ståndens sammansättning kunde vara att anmärka, lärer nog hos dem sjelfva tagas i akt. Den andra väsendtliga bristen i förslaget ligger uti den §, som gifver de särskildta Stånden rättighet alt i vissa fall, och just i grundlagsfrågor, ytterst afgöra öfver Riksnämndens beslut.
Den ar modern efter de fransyska damernas, ingenting omkring den, endast ett snöre insydt i kanten, ingenting kring armarna; tre peleriner på hvarandra och mycket l&amp;ngt lif; den knäppes med ett stilspänne och s&amp; ar hela redingoten beskrifren. I går var har bal för kronprinsen uti nya redoutten. Dar var som på alla baler mycket varmt och tring-t, men afven mycket roligt. J a g kände ' ej de tyska danserna, nien soin man sade, att de vor0 lika våra, vågade jag mig på första d s e n. J a g dansade med grefre Gyldenstolpe. I början gick det rätt bra, men midt i valseii började de spela sauteuse och ingendera af oss kiiude vi till den, s i det maf ' ste sett komiskt ut, men vi tröstade oss nied, att det inte gick bättre föï de andra svenskarna. Vi roro ej dar liingre an l1h timme, inen det var i alla fall roligt att se hur det gick till. Passej ur liar och har gifvit en vacker konsert. De flesta af kronprinsens svit l a n g h liärifrhn. J a g tror att kronprinsen skall invänta grefre Posses aterkoinst, men det torde nog dröja en 14 dagar iinnu. J a g hoppas han iiu läimat eder initt lilla paket. Excellensen Wetterstedt liar s % niånga gånger bedt ' mig halsa pappa. Han iir, så hygglig. H: an säger så ofta: jag håller så my+et af baron Wirsdii. Mycket beklagade lian, att pappa fick så mycket att göra med penningar för eldsvådans skull. På allt vis talar lian sh val om pappa, soin lian intresserar sig .s5 mycket för. Och (1st ar så roligt att höra. Vi amim resa .oui tisdag till 81iaa. Trakten däromkring skall vara ' mycket vacker; själfva staden helt liten, nästan blott en by, hvad man p6 tyska kallar » ein Flecken)). Det ar blott 1 2 mil dit, en liten dagsresa. : J a g har liar haft en tysk språkihiistare.
Då jag anser den ifrågavide motionen kunna blifva af största inflytande för vårt framtida sjöförsvar, och då jag således önskar sakens framgång, tror jag dock att det vore riktigare att, på sätt den sista värde talaren framställt, ingå med en skrifvelse till K. M. i ämnet. Man vet att de förslag, som åsyfta mera genomgripande förändringar,- lättare vinna bifall, då de komma från K. M., än från enskilda personer. Jag får således instämma i Hr Carlheim-Gyllenskjölds förslag. (/[', Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt, att Hr Carlheim-Gyllenskjöld, med hvilken Hr af Edholm sig förenat föreslagit, att R. St:r måtte hos K. M. i underd:het hemställa, om icke, genom enrolloring och öfning uti K. M:s Flotta af fiskareoch skärgårds-folk, för densamma kunde under fred bildas och i krig användas en tjenlig och föga kostsam förstärkning af dess stamtrupp, blef detta förslag af R. o. Ad. bifaljet, efter först till bifall å Utsk:s Utlåt, framstäld propos., som besvarades med Nej. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 40, i anledn. af väckte motioner, ang:de rättighet för indelningshafvare att få sina räntor och krono-tionde debiterade och upburne af Kronans upbördsmän samt å vederbörande landtränterier qvartalsvis uttaga i penningar den derför belöpande lösen. Dan 19 Dea ernber. 3r>7 Vid förnyad föredragning af Sammansatta Statsoch BankoUtslos den 16 och 18 dennes på bordet lagda Mern. N:o 41, med förnyadt förslag till voter:s-propos:r i fråga om beloppet af det Fullmäktige i Banken och Ril<sg:sKont. tillkommande honorarium, blefvo de i detta Mern. föreslagne voter:s-propos:r af R. o. Ad. godkände.
Men för att Bstadkomma en tillfredssttillende sjukvhrd fordras i främsta rummet att läkaren vid sin sida har en lämplig sjuksköterska, som med tilltagsenhet och anlag för yrket förenar vana och kunskaper. Behofvet af dugliga sjuksköterskor pH landsbygen ar ännu större än ph sjukhusen, d i läkaren i förstnamnda fall ofta p i en gång miste gifva sina ordinationer för en sjukdom, som kan kräfva mhnga veckors vHrd. Vanligen fhr ju under nu ridande f&amp;rhållanden denna vård uppdragas &amp; t en af patientens närmaste mhöriga, och det kan ju tyckas, som skulle saken härmed blifvit lagd i basta och Ömmaste händer. Erfarenheten har dock visat att ömheten och välmeningen, där den ej htföljes af vans, omdöme och insikter, ofta medfört mycket dåligt resultat. Skall sjulivhrden väl utföras, a - siiger d: r Englund i sin skrift, - » s&amp; måste det ske af en utlsrd, pröfvad, van och duglig sjuksköterska. Att detta ej utesluter, utan snarare innebar en trygghet för att de sjuka bli ömsint vardade, &amp; r sjalfklart.)) Detta resonnemrtng gäller sjukvikden i allmänhet shviil vid icke smittosamma som vid smittosamma sjukdomczi .. Vid de senare tillkommer emellertid ett viktigt moment, hvilket just från det allmiinnas synpunkt är af största betydelse, nämligen. isoleringen af de sjuke och öfriga åtgärder mot smittans utbredning. En sjuksköterska bör ju ej endast första att sköta de sjuka utan äfven att tillfredsställande svara för patientens isolering och den desinfektion, som vid smittosamma sjukdomar ar af nöden. Dessa saker fordra ju ock ganska grundliga insikter. Förf. anser, att initiativet till en reform i v&amp;rden af epidemiskt sjuka bör kunna väntas frhn landstingen, som redan i sjukvhrdsfrågor visat stor frikostighet, och föreslhr att till eja bödar, saken kunde ställas sh att för hvarje provin - siallakaredistrikt anstaldes en sjuksköterska. Hur litet detta än är, vore ju e92 bättre än ingen, och om landstingen gjort denna början,. kunde det ju vara att hoppas, att kommunerna äfven befunnes villiga att göra niigot.
Vid deras räkenskaper göras, dem tillställda, om än samma anmärkningar hinna att inÖfn den kortare prescriptionstiden af trenne år författas ; men hvilket tillställande inom besagde tid, enligt hvad ofvanomforrnälte Kungörelse föreskrifver, likväl bar ske, så vida aumärkninningen skall emot Redogöraren äga någon verkan; af hvilken omständighet Utskottet alltså än mera styrkes i den frö, au en prescriptionstid af tio år för Revisionen af Krigs - Räkenskaperna désto hellre är nödvändig, som i annat fall Kro. nan oundvikligen äfven derigenom skall komma att vidkännas dryga förluster, att tiden för RedogöfärneS artSvarsoch ersättningsskyldighet af behörigen anmärkte oredoviste poster försvinner, inan möjligt tillfälle yppas att lemna dem del af anmärkningarna; hvarförutan Utskottet anser berörde - Den 8 Juni. 393 rörde ansvarstid vara förenlig med hvad angående fordringar emellan enskildta personer, sä vida de vid deras gällande kraft skola bibehållas, är i Lagen stadgadt. Utskottet, som jemväl, lika med hvad Herr JJoctor Wijkman anfort, trott sig finna, att ifrågaställde Författning, uti den omförmälte omständighet, icke äger så tydliga och bestämda uttryck, att de ju kunna lemna tillfälle tilf skiljaktigt bedömande af dessas rätta mening och ordaförstånd, tillstyrker derföre en sådan förklaring af förenämnde Kungörelse, att prescriptionstiden för Revision af Krigs - Räkenskaper derigenom är på lika sätt, sorn angående andra Kronans Uppbördsrnäns Redogörelser blifvit stadgadt, eill tio år bestämd. Hvilket dock varder Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 1-2 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets På Högvördiga Prestoch Adelns Ledamö- Ståndets Ledamöters ters vägnar vägnar På Vällofliga BorgarePå Hedervärda Bonde - H. F. Strömfelt. Joli■ Olof T Vallin. Stådets Ledamöters vägnar JE. GHolm.
“ Detta bifölls af två Stånd och ett beslöt, med någon ändring, att anvisa 45,000 R:dr för inspektionens verkställande samt inbjöd Med-Stånden att sig derom förena; hvaremot Högvördiga Presteståndet, med endast 19 röster mot 13, biföll föreskriften om tid för inspektionens verkställande och i öfrigt beslöt, i stället för hvad Utskottet i den delen föreslagit, “att ett sammandrag af inspektörernes berättelser måtte hvart tredje år tryckas på statens bekostnad och till samtlige konsistorier och skolstyrelser i riket utdelas1'. Som man ser, innehöll Stats-Ut.skottets af tre Stånd hufvudsakligen bifallna förslag icke allenast bestämmelser för inspektionens verkställande, utan jemväl sådana föreskrifter, hvarigenom inspektörernes verksamhet skulle komma under allmänhetens kontroll. I fråga om tiden för inspektionen biföll det Högvördiga Ståndet med obetydlig pluralitet, men i fråga om kontrollen deröfver skiljde det sig från Stats-Utskottet och MedStånden. Som jag tror att ingen samhällsklass kan tillmäta sig något öfvervägande nit om folkskolan och folkupplysningen framför alla andra, eller gifva anledning till större förhoppningar för framtiden om vård af denna för nationen högst magtpåliggande angelägenhet; så anser jag att alla böra hafva lika rätt och pligt till ordförandeplats i skolråd och vill derföre vördsamt föreslå sådana förändringar i härför gällande stadganden, l:o att skoldistrikt eller församling må ega lika fritt val af ordförande som af ledamöter i skolråd; 2:o att kyrkoherden eller den prestman, som hans ställe företräder, om han än icke är vald till ordförande eller ledamot i skolråd, sin embetspligt likmätigt, bör såsom ledamot deri deltaga, då han finner behofvet det påkalla; och 3:o att den i 6 § 2 mom. af 1842 års Folkskolestadga gifna föreskrift, om ordförandes högre rösträtt vid skollärareval, varder upphäfd. Anhålles om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 8 November 1865. Sven Nilsson, från Christianstads län. IV o 40.
Jag anhåller således, alt reservationerne må i denna omständighet antagas, och följande ord inflyta: att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemna, när början med länets upptagande må göras. Jag begär Den 3 Mars f. m. Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Utskottets Utlåtande i denna del, och bifall A hvad reservanterne föreslagit blott med uteslutande derutur af ordet jemväl. Friherre Rantzou, Johan Albert: Jag yrkar, att vi må afgöra första hufvudfrågan, om lånet skall äga rum, eller icke, innan vi komma till detaillerne. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Så mycket jag kunnat fatta af Herr Lefrens anförande, tyckes han hafva anticipera! på Herr Grefvens och LnndtMarskalkens föredragning. Ty det Utlåtande, hvarom Herr Lefren talat, lärer ännu icke hafva blifvit framstäldt till öfverläggning. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Jag instämmer till alla delar i den framställning Herr Lefren gjort; men, såsom Herr Cederschjöld anmärkt, har den afseende på ett sednare Utlåtande. På de skäl jag förut anfört, tillstyrker jag bifall å det nu föredragne Utlåtandet. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag är förekommen af de tvänne siste talarne i den anmärkning, att Herr Lefrens anförande angår Utlåtandet N:o 4’4» me'i jag skall anhålla få veta, hvilket Utlåtande nu egenteligen är före. Haris Eoecellcnce Herr Grefven och 94 Den 3 Mars f. ra. Län dtMar skalken yttrade, att StatsUtskottets Utlåtande N:o <$io vore det, sorn blifvit Ridderskapet och Adeln föredragit. Herr Lefren: Jag ber om ursäkt, att jag misstagit mig. Jag tyckte mig böra 414 i stället för 4I0> oc^ ^iar således talat i förtid. Herr von Hartmansdorff, August:
Hon började nästan misstänka att han förtalade sig sjelf när han sade sig vara håglös och slapp. Och en dag när han arbetat fyra timmar utan uppehåll kunde hon icke neka sig nöjet att komma fram med denna sin förmenta upptäckt. »Det är ju osanning när du säger att du icke kan arbeta. Du gnor ju här som ett lastdjur, dag ut och dag in.» »Åh, dethär är ju ingenting. Det kallar jag inte att arbeta.» »Hvad är det då som du hedrar med detta namn?» »Att göra någonting. Det kan jag inte. Så fort jag börjar kommer jag inte ur fläcken. Min sjelfkritik är så stor att jag fruktar den gjort mig steril.» »Det kan öfvervinnas», sade hon med en klang af sin egen energi. »Nej», sade han sakta och missmodigt. »Det kan visst inte öfvervinnas.» Åh, hon förstod honom nu! Han med sitt öfverlägsna och säkra sätt pinades dock af en ständig ångest att icke kunna åstadkomma ett dugligt arbete. Och han var för stolt att komma med ett medelmåttigt. Han såg alltför tydligt bristerna i hvad han skref och derför plågade det honom så att hans ansigte förvred sig i nervös smärta blott han talade derom. »När jag sitter hemma blir der intet gjordt», sade han. »Det är bara en tröttande pinsam kamp. Jag ser hur ord radar sig vid ord, enformigt och själlöst. Och min hjerna vrider sig i kramp för att få de alldagliga orden att gnistra. Men det lyckas aldrig. Det bara gnistrar för mina ögon, och så går jag ut, efter att kanske ha åstadkommit fyra rader under fyra timmars pinsam hjernansträngning. Ja. Och när jag så är ute, har jag ingen ro. Jag tänker alltid: om jag varit hemma hade ’ jag kunnat arbeta. Jag känner hur tiden rinner mellan mina fingrar – och der blir intet gjordt.» Det slog sig som en hand kring hennes strupe. Hennes barn! Hennes son! Åh, i detta ögonblick kände hon hur kär han var henne. Men hon skulle icke ge tappt. Hans modlöshet borde icke få smitta henne. Hon tvingade fram ett småleende på sina läppar och sade i skämtsam ton: »Jag önskar att du kunde bli förälskad i någon.»
A n s ö k a n o m fria bad och penningebidrag bör insändas till Styrelsen före 15 M a j, åtföljd af läkarebetyg s a m t åldersoch medellöshetsintyg. STYRELSEN. — talanden representerade sällskapen o c h föreningarna räkna tre millioner kvinnor. Excellensen de Staal samtalade en half timme m e d fru Selenka, för hvilken äfven drottningen g e n o m en kammarherre lät uttala sin erkänsla. T Z U N G L. T E A T E R N uppförde i måndags för första gången W a g n e r s opera » D e n flygande holländaren », hvilken ej gifvits härstädes sedan år 1872 o c h sålunda för en stor del af publiken kan betecknas s o m en fullständig nyhet. Det nästan entusiastiska mottagande operan rönte bebådar säkerligen en hel rad af föreställningar m e d denna repris på programmet, o m den o c k k o m m i t upp på scenen först i elfte t i m m e n; o c h höstsäsongen kan n o g m e d framgång ö p p n a s m e d denna opera. Sagan o m spökskeppet m e d dess herre, som för sitt öfvermod blifvit d ö m d att utan rast o c h ro irra omK A E L LAUTKNSCHLAGEK. kring på hafven i all evighet, så vida ej en kvinna g e n o m sin intill döden trogna kärlek kan lösa h o n o m från förbannelsen, utgör ett tacksamt ämne för en kompositör, o c h W a g n e r har här skapat ett verk, s o m gifvet måste intressera publiken, denna må nu vara m e r eller mindre musikaliskt bildad. » Den flygande holländaren » kan o c k på sätt och vis sägas bilda en vändpunkt i W a g n e r s operadiktning. Delvis ännu kvarstående på den gamla operans grund, har han dock i detta sitt verk börjat ett allmännare användande af ledmotivet, hvil7 IDUN 1899. — iiiiniiiii ket kompositionssätt han sedan så fulländadt utvecklade. Musiken är för öfrigt alltigenom frisk och fängslande samt af en sällsynt målande stämning.
FORTUNIO. första experimentet på oss själfva. Jo, vi ha kommit för att bedja er att göra det SALVATOR (gripen). Det vilja ni verkligen? Han har rätt. Och därför ha vi också kommit 75 FJÄDRE AKTEN - SPERANZA. hofvet här. Alla önska de att få en insprutning af din Virus vitæ. SALVATOR. troende till mig? Och hur är det möjligt, att de alla ha detta förSPERANZA. pläga följa utan tvekan. Där jag går i spetsen, där vet du nog att alla SALVATOR. Du, som varit mitt hela lifs välsignelse! (Kysser hennes händer.) FORTUNIO. För alla är hon en välsignelse. SALVATOR (utom sig af förtjusning). Hvad säger du nu, Vera? Tvekar du än? (Begynner förberedelserna till experimentet.) VERA (bittert). förklinga ohörd. Och ändå är det min plikt att säga: betänk hvad du gör. Det gäller kanske icke blott vårt, utan hela människosläktets väl eller ve. Begynn till exempel med mig. Efter allt detta vet jag nog, att min röst skall Dig har jag således att tacka för denna framgång. Ja, och om ett ögonblick är kejsaren och hela åtminstone med ett mindre dyrbart lif än dessas, börja SPERANZA. ens du, som själf varit med om upptäckten, visar Nej, Vera, jag tillåter inte att någon annan, inte 76 SANNINGENS VÄGAR större tillit än jag. Jag förstod det strax när jag nått sin fullkomning. hörde talas om detta, att nu först hade profetiorna Tredje scenen. DE FÖRRA. KEJSAREN och hofvet. (Vera och Salvator niga och buga djupt för kejsaren.) KEJSAREN (ger Vera nådigt handen). rådde ju för resten inte för det du sade hela tiden där ja, hvad ska man säga om dig, min käre Redan förlåtet, redan förlåtet, mitt barn. Du sanningen, fast vi togo dig för litet rubbad. Men han Salvator. Var du bedragare eller bedragen det har jag aldrig haft klart för mig. Var du trolös mot min afbryta honom.)
Mantalspenningar utgöras med 40 öre R:mt af hvar och en, som uppnått 18 års ålder; dock undantagas härifrån: a) i tjenst varande eller med pension afskedade gemenskapen af Arméen och Flottan, då de ej äro jordegare, tillika med manskapet vid Stockholms stads Militärkompani; b) torpare, gerningsmän, bakstugusittare, inhyseshjon, bruksoch fabriksarbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerna, fiskare på landet, fiskare och sådana torftiga personer i städerna, som ej äro borgare, samt förenämnda personers äfvensom gemenskapens hustrur och enkor: alla dessa, när de hafva fyra barn och derutöfver af ett eller flera giften, under 15 år; c) personer af arbetsklassen, som af egendom eller yrke ej hafva sin utkomst efter fyllda 60 år; d) sjuklige och bräcklige, hvilka äro obemedlade och sakna förmåga att sig försörja; e) krono-nybyggare jemte deras hustrur, hemmavarande barn och tjenstefolk under do femton första frihetsåren; f) innevånare i Särna socken med Idre kapell af Österdalarne samt allmogen i Lappmarken. § 2. Angående handlandes, fabrikseller annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde personer, jemte dessas hustrur och barn, samt af landtbönder och torpare, gäller hvad derom i fråga om bevillningsutskylder är stadgadt. § 3. Afkortning å mantalspenningar må ega rum endast a) för den som aflider före den 1 Maj det år, för hvilket afgiften blifvit honom påförd; och, b) för fattigdom. § 4- Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 9 § 4. Med debitering, uppbörd och redovisning af mantalepenningarne förhålles efter uppbördsförfattningarne.
„Så fostrades jag i hemmet, som om jag varit en son, och jag var ju dock blott en arm flicka. Nu måste jag bort, att bli tjenarinna åt en man! Farväl du ljufva hem“. Åter bugade sig Aikyn djupt för den vinde Samojeden, så att pannan vidrörde golfvet. „Du, min herre, som råder öfver Aikyn, krossa dock icke den arma, som din makt vore. Förakta icke din tjenarinna. Låt henne i ditt anlete se en mild herres. Var ej sträng mot Aikyn, tala ej till henne som snöstormen talar till drifvan. Så vis är ingen, att hon ej felar; men Aikyn vill göra det bästa hon förstår. Vredgas icke, då hon felar“. Dagar gingo. Främlingen följde med till Mirgáns by och dröjde qvar bland de många tälten. Han lärde sig Samojedens språk, och han hörde, huru mannen talade till Aikyn som snöstormen till drifvan. Han såg huru hon arbetade mera än trälinnans arbete, men aldrig erhöll ens så mycken vänlighet som trälen. Främlingen talade till mannen: „Var mild mot din hustru. Öfverhopa icke den späda med det arbete, som vore dig sjelf för tungt. Bemöt henne vänligt, hon är menniska som du“. „Skulle jag tagit mig hustru och betalt henne dyrt med trettio renar, om icke för att ha någon, som hemtar mig ved och vatten och gör mina sysslor?“ Derpå slängde han till Aikyn ett afgnaget ben. „Se der, efter herrn ber för dig, eljest hade du fått vara utan mat en dag till. – Menniska, qvinnan? Åh, ett orent djur!“ Främlingen talade till Aikyn på drifvan: „Mitt hjerta lider af, att se dig så ung, så fager, misshandlas värre än trälen“. Mildt slog Aikyn upp ögat och såg på den fremmande. „Främling, är du af qvinna född, finns i ditt land icke qvinnor, efter du ömkar mig? Icke har jag ju värre än andra qvinnor, det är så vårt öde“. „I mitt land finnas qvinnor, men de äro dock menniskor.
Härifrån torde vi äfven hemta anledningen lili de förebråelser, som göras borgaren om ovigtig uppgift af sin behållna inkomst, och de oförtrutna bemödanden, Taxeriugs-Comiteerne hafva osparda att på sin ed och samvete leta sig fram till en inkomst hos den man misstror, om en ärlig uppgift, och således blottställas för obehaget att gissningsvis taxeras — jag vill ej säga — någon gång kanske inqvisitorisk afgöra, hvad den skatlskyldige borgaren kan eller tål betala; och hvarföre har man gjort, en så betydlig skillnad i procenten de skattdragande emellan? har det skett för osäkerheten att bedöma borgarens inkomster och i följd deraf misstroende till hans uppgift, och af omöjligheten för tjestemannen att fördölja något af sina inkomster, vare sig ordina!ie edler extraordinarie. Då har man ju redan på förhand, genom den för stora skillnaden i procenten, låtit' borgaren plikta, till och med pantat sig sjelf för böterne, och det för ett brott, arn man tvungit honom att begå, och för misstankan, att han skulle begå. Har skillnaden åter tillkommit på de skäl, jag äfven medgifver, att tjensteinannen och löntagaren, då han såsom en lärande medlem i samhället bordt, men, för behofvet skull, ej kan undgå denna beskattning, bör så mycket som möjligt lindras, helst han, olik borgaren, ej kan dölja sin i stat gifna lön och inkomster, och således 54 BeviTlnings-TJl,skot lots Betänkande, N\o 12 ej misstänkas för sin uppgift, då hade dessa vigliga motiv, för den betydliga skillnaden, bordt genom en.serskild § i Föifattningen, eller bland undantagen från bevillningen antydas, hvarigenom de skattdragande och äfven Taxeringsmännen, hvaribland —• man måste antaga det — största delen ej känna detta talio legis, och således ej begripa, hvarföre den ena undersåten skall så olika beskattas, baft en okunnighet och villrådighet mindre att besegra, och den beställsam ma afvundsamhelen ett vapen mindre emot vänner och medbroder.