Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa 68,299: 27. 6. 74,834: 35. 8. — 116 - Revisorcrne hafva granskat fondens i god ordning varande säkerhetshandlingar och dervid funnit, att fonden den 16 sistlidne Oktober ägde: emot intecknings-säkerhet utlånta 68,566 R:dr 32 sk. Arméens Ackords-amorterings fonds obligationer till belopp af .9,500: Kontant i Rikets Ständers Bank, enligt bär nedan intagna Bank o-attest, 4,633: — 39. — 10. —- eller tillsammans 82,700: —• 23. — 10. -—- Uti nådig Instruktion för Prövianterings-Direktionerna den 14 December 1841, §. 21, har Kongl. Maj:t, med upphäfvande af stadgandet i 33 §. af 1832 års Underhålis-reglemente, förordnat, att Direktionernas verificerade redogörelser för Indelta Arméens möten skulle, i stället att, såsom dittills skett, af Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande aflemnas till Kongl. Kammar-Rätten, insändas för år 1842 och framgent från Regementer och Corpser direkte till Kongl. Krigs-Kollegium, som, sedan berörde redogörelser der blifvit granskade, borde låta upprätta och till Kongl. Kammar-Rätten aflemna särskild hufvudbok inom den tid, som för öfriga hufvudböckers äfsiutande vore i nåder bestämd. Med anmälan, att den Kongl. Kollegium sålunda uppdragna granskning icke kunde af den inom Underhålls-Afdelningen anställda tjenstemannapersonal medhinnas, samt att den i 1832 års Reglemente stadgade och alltsedan iakttagna ordning för redovisningen af Indelta Armeens mötes utgifter, vid fastställande af Kongl. Ivollegii dåvarande organisation, utgjort hufvudsakiigaste villkoret för de kamerala göromålens inom Afdelningen behöriga handhafvande af den dertill anställda och vid organisationens införande betydligen minskade personal, — har Kongl.
— Talaren trodde sig hafva förut, under denna Riksdag , bevisat , att den högt beprisade enheten i lagskipning, orätt fattad och orätt tillämpad , förorsakar oreda; och man hade redan erfarit, att den åstadkommit flera nya kostnader, genom ökad embetsmanna-personal i en del Ofverdomstolar, utan att man egde hopp om ersättning genom sysslornas minskande i de Ofverdomstolar, hvilkas domsrätt blifvit öfverflyttad till de förra. Att Lagmansrätternas indragning skulle medföra lönbesparing, vöre onekligt, om mm finge taga för afgjordt, att icke flera mål komme att från Häradsrätterne dragas till Hofrätterne, än nu från Lagmansråtterne; men då detta senare icke vore troligt^ måste tillökning i Hofrätternas personal blifva en följd af denna indragning, och bespa - LagUtskottets Utlåtande N:o löjl ringen således ingen. — Det af Utskotiet föreslagna medel till förekommande af tvisters fullföljande från Häradsrätt till Hofrätt, nemligen stadgandet, att första Domstolens beslut skall fullgöras på sätt, som nu om tvänne sammanstämmande domars fullgörande är föreskrifvet , skulle göra enskilde parters välfärd helt och hållet beroende af en enda persons större eller mindre kunskap, eller goda vilja eller fördom; och borde derföre ingen ändring i nu gällande stad. ganden om doms fullgörande ega rum, c) Herr Arvid Ribbing; att, då Högste Domstolen, genom Lagmansrätternes indragning, komme att förvandlas till tredje instantien, och motsvara Hofrätterne, följden deraf skulle blifva den, att Högste Domstolen behöfver ett lika stort antal divisioner, som Hofrätterne nu utgöra, nemligen lo. Detta åter skulle strida emot Grundlagen , hvarest vore stadgadt ; att Högste Domstolen skall bestå af ett antal Ledamäter, som skipa Lag på ett och samma sätt. Den enhet i lagskipningen, som Grundlagen sålunda åsyftat, ginge genom förslagets antagande förlorad, helst
Jag anser på denna grund, att det vore en ganska både nödig och nyttig åtgärd, att Ständerne finge sammankomma hvart 3 år, men jag kan icke sluta med uttryckande af denna tanka, ulau att tillika yttra den önskan, Den 21 September e. m. 383 att Konungens rådgifvare, om någon af dem nu är härstädes närvar. äfven måtte yttra sina tankar, helst jag erinrar mig, att numera Statsrådet Frih. Nordenfalk under sisth riksdag icke allenast godkände det ifrågavar. förslaget, utan äfven uttryckligen lillkännagaf den lankan, att, efter hans förmenande, horde riksdagar helst hållas hvarlannat år. Jag tror, att detta är ett ämne af så mycken vigt, att Konungens rådgifvare hafva all anledn. alt deröfver utlåta sig. Frih. Cederström: I anledn. af mitt yttrande om sparsamhet, har den siste värde talaren hänvisat till den tidpunkt, då SlatsUtsk-.s betänk. ang:de statsregleringen kommer under öfverläggning och beslut deröfver skall fattas, för att då fä utrönt, huruvida det verkligen är sparsamhet, sorn ligger till grund för de beslut, som här vidtagas. Det kan icke hos mig, och icke hos någon god medborgare uppstå fråga om sparsamhet, då det gäller att anslå nödigt erforderlige medel till utgifter, som äro af sann båtnad för fäderneslandet, ty dä måste hvarje god medborgare, med hvad uppoffring som helst, fylla behofven; men vi hafva talat om onödiga utgifter, om onyttiga riksdagskostnader, om medel, som uppätas i arfvoden af representationen. Det är dessa medel, som på ett nyttigare sätt kunna användas tilli statsbehofvens fyllande, och detta blir ett helt annat slag af hushållning. Den värde ledamoten har jemväl anfört som skäl för bifall till den nu föredragna punkten, att BondeSt. icke anser dessa utgifter vara tryckande, att detta Stånd antagit förslaget. Jag tror, att under det att vi här öfverlägga om frågan, ett annat Stånds beslut icke derpå bör hafva någon inverkan.
Dertill kommer, att äktenskapet mycket väl kan bestå utan den kyrkliga välsignelsen; ty en bågformig öfverenskommelse otti ett oåtskiljelig! lifs samqväm är tillfyllestgörande, utan att den presterliga välsignelsen kommer till. Följaktligen hörer denna icke till äktenskapets »esse», utan dess »bene esse», om man så vill. En motsatt, åskådning skulle föra till den absurda slutledning, att Itedningarnes och judarnes äktenskaper (och dessa sednare t. o. m. i gamla Testamentets skrifter hade ej någon tillstymmelse till den kyrkliga konsekration, vi kräfva) ej varit giltiga och lofiiga äktenskaper». (Joli. Gerhardi loci theologie! — Rudeibachs citat). Philip Jacob Spener blef förelagd den frågan, hvad man skulle göra med två personer, som hade lefvat med hvarandra i 2(1 år som äkta folk. utan att vara kopulerade genom prestehänder. Ställande sig på den Wittenbergska Theologiska fakultetens ståndpunkt, af år 1615, svarar hatt: att benediktionen hvarken hörer tili äktenskapets väsende eller ens är nödvändig; att följaktligen också äktenskaper mellan otrogna äro att akta för sanna och för Gud välbehagliga äktenskaper, såsom ock blandade äktenskaper mellan trogna och otrogna, ont de hafva vilja att bo tillsammans; och att nemi. de »borgerliga äktenskapet», som i Holland ingås på Rådhuset, eller på annat borgerligt sätt, intet brista i deras fullständighet och giltighet. Från samma ståndpunkt afgör han spörsmålet om »matrimonia clandestina», änskönt hör flere omständigheter komma i betraktande, hvilka han, sorn vanligt, väger med stor flit och oinhugsamhet. (D:r Rudelbach) Joh. Lor, von Mossbeim: »Hvarken Frälsaren elier hans Apostlar hafva föreskrifvit de kristna, att deras äktenskaper skola bekräftas med den presterliga vigseln, och den skulle visserligen tillegna sig en svag styrka i Skriftens utläggning, som ville bevisa densamma af 1 Tim. i: 3, 5. Cbr. Fr. v.
Till en början, och såsom grundläggning för redovisningen af förvaltnings-åtgärderne, förmäler Directionen, hurusom 1823 års Ständer föreskrifvit, att den tecknade Actiefonden, som blifvit bestämd till 200,000 R:dr, boide användas: Betänkanden, N.o 8g. 427 1:0 För nedsänkningen af det så kallade Byds Schacht för arbetets bedrifvande på nedra flötsen och 2:0 För inrättande af sådane Fabricationer, hvartill i synnerhet den ymnoga tillgången på eldfast lera erbjuder rudinraterien. Dessa föreskrifter stodo alltså i närmaste sammanhang med beräkningasne öfver beloppet af den nya fonden, som beliöfde tecknas; och hvars maximum af 200,000 B:dr ansågs så mycket mera fullt tillräckligt till kostnadernes bestridande för ifrågavarande 2:ne ändamål, som, genom Verkets afkastning under tiden, dessa omkostnader kunde underlättas; och hvilken afkastning uppgafs hafva, under de sista åren 1821 — 1823 lemnat en behållen inkomst af i6,o53 R:dr 47 sk. 1 r:st Banco öfverhufvud årligen. — Under sådane utsigten, börjades Actieteckningen, och hvilken bade sådan framgång, att till den 1 Augusti 1825, då Verket emottogs af nya Bolaget, 428f Actier redan voro tecknade, och således en Actiefond af 214,200 R:dr beredd. Bolaget, som genast insåg behofvet af en säker kännedom om tillgångarne i Grufvan af Stenkohl och ett tillförlitligt yttrande om de på stället befintlige uppfordrings-machiners ändamålsenlighet: omständigheter, i hvilka Bolaget icke ansåg sig kunna till Verkets gamle Mechanicus, i anseende till dennes ålder och sjuklighet, ega fullt förtroende, beslöt alltså: att i England engagera en i Stenkohlsgrufve-driften kunnog person eller en så kallad Coal-Wiewer jemte en skicklig Mechanist för att i ofvannämnde afseeuden 4^8 Stats-Utskottets utlåtanden afgifva.
Jag igenfinner icke uti Grundlagarne något stadgande, som frikalla!’ StatsRådcts Le - Den 18 Julii e. m. 3at Ledamöter från skyldigheten, alt till StatsRådsProtocollet yttra ett eget omdöme om hvad Rikets rätt och hästa kräfver, och jag finnér ingenstädes någon trovärdighet till vederbörande LocalAuctorileters och Tjenstemäns, samt vid detta tillfälle till GeneralAmiralens, antingen obestridda eller svagt vederlagda omdömen och vitsord, för Konungens Rådgifvare anbefald; hvadan jag också vid detta tillfälle icke kan dela den åsigt, att StatsRådet Grefve Cederström skulle vara den, mot hvilken anmärkningspåföljd ensamt skulle komma att äga ram, i anseende till den sednare Skeppshandelns tillstyrkan, med uteslutande af den högre ansvarighet, som i min tanka hör i första rummet drabba StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, i fall af underlåten föreställning af handelns äfventyr, isa vidt det var Styrelsen bekant, eller af Styrelsen medgifvit, att de försålde Skeppen voro destinerade till de SydAmericanske Republikernes tjenst, och att de, under Svensk flagga och under dervid förenadt äfventyr, skulle clirecte till den Columbiska Republiken öfverföras, och icke efter Contraktens innehåll och efter hvad som varit allmänheten kunnigt, användas till ett handelsföretag å Ostindien. Då ConstitutionsUtskottet lemnat alldeles outredd denna vig tiga del af frågan, anser jag Memorialet äfven ifrån denna synpunkt kräfva en återremiss. 33 H. 21 022 Den 18 J nIi i e. m.
Efter min tanka kan man ej genom 3-procentssedlar-* ne befara någon annan ökning af sedelstocken, än att man utgifver de skrinlagde penningarne, och föryexlar dem i sådane sedlar, för att låta dem ligga i cassorne. Derigenom stadna penningarne i samma kistor, der de förut varit lig-* gande. Capitalister på landet kunna föga begagna dem för afståndets skull och för deras mindre rörlighet. De medföra mindre räntebetalning, väcka ingen misstro, och åstadkomma ej något coursförhållande, emedan man ej befarar deras fall; sedlar ställde å vista gå alltid med säkerhet. 5-procents-obligationerne åter blifva möjligen antingen för mycket eller för litet begärlige. Vinna de mycket förtroende, så föranleda de dertill, att capitaler blifva uppsagde och minska rörelsen. Om de åter vinna för liten credit, så blir det antingen brist för anslaget eller^blir deras summa odeterminerad, emedan de g04 Den 12 September /. rn, då måste säjjas med förlust. Detta vore likväl nödvändigt, om Rikets försvar vore i fråga; men nu då det mest är till allmänna arbeten som medlen skola begagnas, önskar man att bestämdt kunna beräkna hvad som åtgår. Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottens förslag, och anhåller om Herr Grefvens oell LandtMarskalkens proposition derå. Herr Berghman, Ambrofms Magnus: Jag år fullkomligen öfvertygad, att det båsta uppsåt och den redligaste vilja föranledt till projectet om Stats obligationer, men jag år också såker, att man ej kunnat uppfinna något mera skadligt och mera Riksförderlligt medel. Att man skall skuldsätta sig i fredstid för ändamål, som ej behofven påkalla, det finner jag högst obilligt. Vi håfve nog Statsskuld förut dels i Banken, dels i RiksgåldsContoiret. Jag vet vål, att Riksens Ständer genom ett penndrag kunna låta StatsVerkets skuld till Ranken försvinna, och sammanblanda Statens skuld med Bankens, men det år just derigenom, som vårt penninge-verb blifvit så förstördt.
Andre hafva likväl trott denna 12 Allm. liesv. o. Ekon.-Utskotlels Betänkande, JVs »frihet böra leda derhän, att alla eller större delen af beväringsynglingar komme »att valja enahanda vapen, derigenom brist pä manskap vid andra vapen skulle »uppstå, äfvensom att beväringsynglingen kunde komma att välja sådan krigstjenst, »hvartill han vore alldeles otjenlig. Den förra olägenheten anser jag icke behöfva »befaras, enär ynglingens fria val alltid är beroende af de olika vanor och lefnads»förhållanden, som i skilj il a delar af landet (örefinnas. I afseende å den sednare »omständigheten, vill jag endast erinra, att jag anser ynglingen sjelf vara mest »kompetent att bedömma, hvartill han är tjenlig eller icke, och att hågen utgör »den största möjliga säkerhet för framgång i alla företag.» 2:o. Af riksdagsfullmäktigen Pehr Bengtsson från Calmar län. »Så väl vid »föregående som vid innevarande riksmöte har fråga blifvit väckt om upphörandet af beväringsexercisen i fredstid, hvarigenom icke mindre än hundra tusendetals »riksdaler och derutöfver årligen blcfve besparade till nyttigare föremål för landets »andra påträngande behof, utom de otaliga dagsverken som för iandtmannen under en »bråd tid gä förlorade. Detta har väl Utskottet, under behandlingen af de väckta »motionerne, medgilvit, men likväl ansett alt med upphörandet af beväringsexer»cisen i fredstid, man skulle vid utbrott af ett krig vara i saknad af skickliga »officerare, som under den fredliga tiden blifvit afvända från folklifvet med de »lägre klasserna, hvilka undergå denna exercis.
Det före I a Iler mig eget, att Stats-Utsk:t säger, att kostnaden lör uppskattningen icke hör ega rum förr, än det är afgjordt, att löneregleringen bör grundas på boställenas bibehållande. Detta häntyder på, att man beslutar först, och sedan motiverar. Alven om boställena skola indragas, är det nödvändigt, att genom deras uppskattning staten får veta livad den får i utbyte mot de medel, som naturligtvis måste anslås i stället. Såsom den förre värde talaren sagt, är det en vigtig sak, att frågan om löneregleringen icke ständigt undanskjutes; och derföre måste tillfälle beredas K. M:t att framlägga ett förslag härtill, som icke bemötes med det svar, att saken ännu är i outredt skick. Det nu föreslagna uppskattningssättet, anser jag ändamålsenligt, såsom hufvudsakligen öfverensstämmande med det, som skall föregå utarrendering af statens egendomar, och detta sker med ganska stor noggrannhet, och kronofogarne hafva vana vid dylika värderingar. lag anhåller, att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utskds hemställan, bifalla K. Mits framställning om ett anslag af 50,000 rdr för uppskattning af indelta arméens boställen. Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: Det är icke utan en djup rörelse jag nu uppträder inför R. o. Ad. för att deltaga i diskussionen öfver elt ämne, som i nära 245 år blifvit afhandladt på detta rum, som varit föremål för, ej allenast R. o. Ad:ns trogna omvårdnad — utan för hela nationens kärlek och stolthet — som tillskyndat Svenska namnet så ovansklig ära i historien — och som nu möjligen för sista gången är föremål för R. o. Adms öfverläggnirigar — jag menar det Svenska Indelningsverket.
Så snart man der har tid, så snart icke ögonblickets fara hotar, får det beständiga hänseendet till lag icke vara suspenderadf, eller ersättas af ett godtycke, som icke åtminstone har ledning i kungjord Lag. Den åtgärden, hvarigenom dessa Lagars tillämpning, som i detta fall är sjelfva beskattnings-för del ningen, sker, är deremot en förvaltnings åtgärd, och fordrar helt annan förfaringsmethod, hel annan inom de handlande personernes närvarande liufvud-idée, än den lagstiftnings åtgärd, hvarigenom grunderne för be-i skattningen bestämmas. Allt sammanblandande af Lagstiftningsoch förvaltnings-åtgärder, är åter olämpligt; man invände ej häremot, att de, som enligt Sveriges författning tillämpa beskattnings-lagarne, äro särskilt Deputerade af medborgsmanna-classer och sammansättningar, för hvilka lagstiftande magten sjelf är fullmägtig; det är icke till personalen, det är till tiden, jag fordrar att man skall skilja lagstiftning och lagtillämpning; vare sig för Classers och Districters Deputerade, eller för Embetsmän, är det annars i8o Deri 11 Maji f m, svårt, om icke omöjligt, att undgå misstag, hvartill en tydlig anledning alltid finnes nar man är sysselsatt med tvänne särskilta saker på en gång. Den enda ursäkt, som kunde vara för den nämnda Läns-fördelningen, är för det fall, att mångårig erfarenhet inom en Nation hade stadgat öfvertygelsen, att alla lagar om Bevillningssummans fördelning efter princip, genom deras tillämpning på många ställen, af mångå personer i kamp med många interessen, medförde sådana svårigheter, att det vöre bättre afhugga knuten, och låta uti sjelfva Lagstiftningen ett ungefär inträda, häldre än det mer än vådligt ansedda, som sammansättningen af ett högst stort antal särskildta misstag vid Lag-tillämpningen skulle kunna åstadkomma. Men detta kunde på sin höjd sägas om fördelning på så stora districter sorn Länen. En ytterligare utsträckning skulle göra de fördelande än tydligare partiska; ju mindre districtet blef, ju bestämdare gällde det dem sjelfva, och godtycket blefve slutligen för grannen vådligt.
Har man då skäl att befara ett annat förhållande mellan riksdagen och kyrkomötet, om hvardera får i grundlagen sig tillerkänd sin vederbörliga andel i lagstiftningen, enär in genderas beslut utan Konungens sanktion eger giltighet? Skulle icke desto mindre anledning till en dyhk farhåga förefinnas, är det ju ingen oöfvervinnerlig svårighet, att uppdraga den allmänna gränsskilnaden emellan civil-lag och kyrkolag samt gifva bestämda föreskrifter om huru de stadganden. som städse måste blifva af blandad natur, böra behandlas. Och om man vidare, för den händelse att kyrkolagstiftnmgen öfverflyttades på kyrkomötet, ej anser Konungens pröfningsoch stadfästelse-rätt göra tillfyllest, utan finner lämpligast att åt riksdagen förbehålla rättigheten att bifalla eller förkasta de lagförslag mötet för sin del antagit; så hafva Reservanterna häremot in - Konslitutions-Utskottets Memorial M 7. 35 tet att invända. Kyrkolag måste alltid å statens vägnar pröfvas lika väl som hvarje annan lag. Är det icke nog, att detta sker genom Konungen, så blifver riksdagen tydligt vis den myndighet, som jemte Honom skall utöfva ifrågavarande rätt eller, med andra ord, ega veto i förhållande till kyrkomötet. Dermed erkännes och betryggas tillfullo Stålens öfverhöghet, utan att kyrkans rättmätiga anspråk underkän nas. Detta veto innebär nemligen, att riksdagen ur allmän ordnings och säkerhets synpunkt har att granska de af kyrkomötet framlagda lagförslagen, för att tillse,' att ej Statens rätt och välfärd genom dem kränkas; men det innebär icke, att riksdagen i kyrkans namn och ur kyrklig synpunkt skall positift ordna kyrkans inre angelägenheter. Ett åliggande och en rättighet af sistnämnda slag kunna ej åt riksdagen öfverlemnas, utan att man med detsamma försätter kyrkan i ett förnedrande träldomstillstånd och beröfvar henne en förmån, som är åt dissenterande religionssamfund i vårt land medgifven. Pligten förbjuder Reservanterna att härtill medverka. Endast i det fall, att förhållandet emellan riksdagen och kyrkomötet vändes om, såsom ofvan blifvit antydt, kan ock hvad 2:dra momentet af ifrågavarande § för öfrigt åsyftar utan olägenhet tillämpas.
Om denna framställning är sann, är återremiss öfverflödig och leder bifall till betänk, oss så mycket förr till ändamålet. Hr Dalman: I betänk, tillstyrkes den anhållan, att K. M. måtte vid nästa riksdag till R. St. aflåta en nåd. propos. i ämnet. Men som den af TJtsk. föreslagna undersökning kan hinna fulländas föle nästa riksdag, kan äfven den reglering och redovisning, jag önskat, före nästa riksdag ega rum; och att sådant ar verkställbart bevisas af den hemställan, som blifvit gjord af de committerade, åt hvilka denna frågas utredning varit uppdragen. De hafva lika med mig tillstyrkt, alt K. M. måtte låta upprätta taxor Öfver tolagen och bestämma, till hvilka ändamål den skall änvändas, äfvensom att Öfverståthållaren i Stockholm och Landshöfdingarna måtte aflemna årlig redovisning öfver det sätt, hvarpå tolagsinkomsterna blifvit använda. Oecon.Utsk. hade således endast behöft följa den väg, committerade utstakat; och det måtte vara en ganska billig begäran, att denna hufvudsakliga omständighet ej må lemnäs ur sigte, och att man ej må uttråkas genom den ena committe'n efter den andra. Någonting bestämdt tror jag R. St. böra yttra såsom sin tanke, och då tror jag, att de åtminstone kunna begära, att Regeringen och R. St. må få veta, till hvilka ändamål man använder denna t o la g s a f g i f t, hvilken ostridigt är en beskattning på Svenska folket. Jag kan således icke linna, att man bör åtnöja sig med den halfmesur, Utsk. föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Oecon.Utsk:s utlåt. N:o 137 gjorda anmärka, hindra dess antagande samt utlåt, således böra återremitteras. Ropades starka ja och nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Oecon.Utsk:s utlåt. Ropades äfven starka ja och nej. Sedan H.
Om formen för Vexel. 1 §• Vexel bör innehålla: orten och tiden, när samt hvarest den utfärdas; — uttrycklig benämning af vexel; — om den är ensam (iola), eller, derest flere exemplar utgifvas på en och samma penningesumrn* , hvilkendera i ordningen den då är, såsom första, andra, tredje, fjerde, (prima, secunda, tertia, quarta,) och så vidare; — den persons namn, till hvilken vexeln utfärdas, kallad vexeltagare (remittent); — visspenningesumma, att, på grund af vexeln, uppbäras, i Svenskt eller utländskt mynt, utsatt både med bokstäfver och liff ror, och hvilken summa, hvad angår säd ane vexlar, som utgifvas i Sverige och dragas på Svensk ort, ej må understiga 2.5 R:dr Silf ve rspecie; — den persons namn, h vilken i vexeln anmodas att densamma inlösa, kallad godkännare (acceptant); — orten, hvarest godkännaren bor eller vistas, och hvarest betaltungen ske skall; — betalningstiden, hvilken kan bestämmas: a) vid uppvisandet, (anfordran, vista sigt); b) viss tid efter uppvisandet; och c) viss tid efter utgifvandet (dato); — samt vexelgifvarens (trassentens) egenhändiga underskrift.] 2 §. Åro flere exemplar af vexel utgijne och inlöses ettdera, vare de öfrige kraftlöse. 3 §. Vexel kan vara dragen på en person, och betalbar hos en aman: den kan vara ställd att betalas till vexelgifvaren sjelf: den kan vara ställd att inlösas af vexelgifvaren sjelf på annan ort: den kan vara utfärdad u annans vägnar, efter fullinagt (pro cura). 4 §. Öfverlåtelse af vexel kan ske genom öfverlåtarens blotta WXnxnteckning (in blanco). Lag-Utskottets Betänkande, IV:o 143. Om Vexelköp. 5 §.