Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad mer oin ett eller annat krhiindrade ännu lägges till de tusenden af år, som fyllts af suckar, hvilka icke eiis haft rättighet a t t ge sig liiït, ja, livilka fallit med sjalfförebråelsens hela bitterhet p % hjärtan, soni trott sig vara brottsliga, då de iiloin sig ej ens vggat klaga öfver livad som vore kvinnaris bestaiiiiiielse, lieiilies, af skaparen best&amp;inda lott: försakelse och lidande. ~ D i riktigt i hatar karlarna, sade mig nligoii nyss. &gt; J a s, svarade jag, sdet märks bia darpH, att allt livad jag håller kärast i ' världen är idel karlar,. Jag har varit en sklan dar inotsägelsens m %nniska a.lltid. Sjalf var jag förlofvad ocli gift innan jag kunde kallas gammal, och li.kvä1 har .jag, älskat att förfakta den gamla ogiftas rätt. Sjalf har jag varit lyckligt gift, och likvisst har jag älskat att uttala de förtryckta Iiiistriirnas klagan. Själf liar jag jämförelsevis fhtt odla initt förstånd nier än inången ann, och ända liar jag fört talan .för att kvinnan ink äga r l t t till bildning. (Måste dock medge, att i senaste afseende liar jag djupt kannt och framburit klagan s %som öfver ett våld afveii mot mig sjalf.) Men se, just darför liar jag ock kunnat framtriida med en sidan klagan, som varit alt förfäkta tusendens sak. Mitt eget lidande slmlle jag varit f6r stolt att frainbiira. E n rattighet som nekas mig, liar jag sällan kunnat förinå mig att göm anspråk p %, oin jag an inången ghng kunnat falla ratt bittra t %rar öfver livad jag insett mig liafva lidit orätt uti. Men skulle jag vara nog förinaten, det jag ej sir, a t t g tro initt obetydliga st&amp; kunna bidraga till stacken, skulle jag andi göra orätt i att frainbara det. Deii ensainina skadar.
Detta uttalande är liksom så mycket annat i vår religiösa urkund lämpadt efter den relativt låga moraliska ståndpunkt, på hvilken vi befunno oss för snart 2 0 0 0 år sedan. Helt säkert ligger äfven i denna fördom förklaringsgrunden till kvinnans jämförelsevis ringa deltagande i mänsklighetens utvecklingsarbete i högre mening. Nu frågas: med hvad rätt behandla vi våra damer på detta sätt?! Inte är det artigt åtminstone. Huru länge skall då kvinnan fortfara att vara något, som mannen betraktar endast som en vacker leksak eller en varelse, hvilken är honom till hela sitt väsen underlägsen? Jo, lika länge som en dum fordom hindrar henne att offentligen använda sitt förnuft, eller, med andra ord, förnekar, att allmänbildning och sann kvinnlighet äro förenliga. Tills denna fördom upphört, skall också det sällskapliga umgänget de båda könen emellan kännetecknas af denna oerhört fadda, intetsägande konversation, efter hvilken hvarje tänkande människa ovillkorligen måste anställa följande betraktelse: O, huru mycket nonsens har man icke nu presterat! Julius. Orsaken härtill är lätt funnen. Vårt svenska skolväsen framkom j u ej ur allmänhetens önskan, utan s o m ett påbud från högre ort, s o m m a n m å s t e lyda. Och kanske icke m i n s t i hushållslära torde ett skolans ingripande få a n s e s vara af behofvet påkålladt. I synnerhet i en tid af arbetsbrist och ringa tillgångar, då det gäller att få det lilla alt räcka till och ä n d å vara njutbart. Vårt svenska folk påstås j u vilja lefva öfver sina tillgångar, och för att aftvå den beskyllningen, om ej för annat, s å är af nöden att våra barn lära sig » h u s h å l l a », lära sig alt » rätta m u n efter matsäcken. » Fru N i l s s o n s b o k m e d sina beräkningar, sina förståndiga och praktiska vinkar o m ett och annat är i detta afseende en ypperlig hjälpreda, s o m förtjänar en vidsträckt användning. Att hushållsläran är af oberäknelig vikt för h e m m e n s lycka och trefnad torde ingen vilja be strida.
Justerades Pleni-Protocollet för den 7. dennes tor och eftermiddagen Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, anhöll ett iå till iryvket befordra sitt den 7- dennes eftermiddagen ingifna Memorial, angående rätta förståndet af 90 §. i Rfgerings Formen, hvilken anhådan, uppå af Hen Grefven och LandtMarkalken gjord Proposition , af Ridderskapet och Adeln bitalis. » Herr von Greiff, Johan Ludvig, hade ini_ lemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: I anledning af Allmänna Besvärs - och OeconomimUiskottets Betänkande,rörande Riksdagsmännen Wessings och Pehr Bengtsons Förslag till ändring uti 3. Art. i Förordningen af den 13. April I8c8, angående Jagt och Djurfång , nödgas jag-å nyo upprepa de tankar, sorn af mig förra Riksdagar , i samma ämne blifvit yttrade, och tillägga, att hvad jag i öfrigt kan hafva att erinra, stödjer sig på den erfarenhet jag, genom ett mångårigt bemödan* Den 2 4 Martu, f. m. 311 de, förskaffat mig om Odjurens vanor och in-i stinct, för att deraf bedömma de säkraste methoder att fånga och förminska Odjurens antal, och som jag funnit den föreslagna förändringen rakt stridande emot ändamålets vinnande, så torde benäget tillåtas mig få göra eo jemförelse emellan de vanliga |agtplatserna eller Vinterskallen, och de i dessas ställe föreslagna Sockneoch Sommarskallen och öfrige anstalter till Odjurens ut ödande, som orden uti Ut' skottets Betänkande lyda.
Gradman, i afgifven förklaring, anfört, att då Jägersmåls-böter icke vore ett vite eller ensaksböter, hvilka endast blifvit i ofvanåberopade Kongl. Förklaring undantagne ifrån den stadgade allmänna principen, att icke flera än ett straff borde ega rum, fastän olika brott blifvit föröfvade, å hvilka enskilda bestraffningar äro i Lag utsatte, hade Tings-Rätten ansett sig böra sä förfara, sorn det anmärkta Utslaget innehåller; men som jag funnit Lagens stadgande i 53 Cap. 3 § Missgernings-Balken, alt den man, som gjort lönskaläge, men ej orkar böta, skall plikta första gången med i4 dagars fängelse, eller arbeta vid Kyrka, Slott eller Fästning, såsom varande ovillkorligt och innefattande ett bestämdt undantag ifrån de allmänna förvandlings-grunder, hvilka i 5 Cap. 2 och 4 §§ Straff-Balken äro lagde, desto mindre hafva blifvit ändradt genom ii punkten i 1807 års Kongl. Förklaring, som deruti finnes uttryckligen förordnadt,. att evalvation eger rum allenast af fängelse vid vatten och bröd, eller ock spö, eller ris, men under dessa kroppsstraff icke borde kunna hänföras hvad som med enkelt fängelse förstås; så hade jag, till förekommande af sådan orätt Lag-tillämpning, funnit mig föranlåten anmoda Ad vocat-Fiscals-Embetet i Kongl. Maj:ts och Rikets Götha HofRält, att hos Kongl, HofRätten begära sådan pröfning af Södra Wedbo HäradsTings-Rätts förfarande, genom ifrågavarande Ulslag af den 9 M ji 1831, att det måtte varda vice Häradshöfdingen Gradman förständigadt, det han i den saken bort ställa sig; Lagens föreskrift i 53 Cap. 3 §. Missgernings-Balken till efterrättelse. Öfver de i detta ämne vexlade skrifter emellan Advocalfiscalen, Herr Lagmannen och Riddaren af Kongl.
Jag tyckte mig aldrig ha sett något så sorgset, och det föreföll mig vara fattigdomens lidande, som tagit sitt mest patetiska uttryck i den dystra lilla skepnaden. Det låg dock intet stötande i det utprägladt bittra, som framtonade ur denna sorgbundenhet, och den pathos, som fanns däri, förenades på ett egendomligt sätt med något okonstladt och behärskadt, hvilket gaf en förnäm prägel åt detta proletariatets offer. Oemotståndligt lockad att iakttaga henne, gick jag fram och åter på sandgången ett stycke från, där hon satt djupt försjunken i sina tankar. Och på detta vis kom jag helt oväntadt att få en djupare inblick i hennes väsen. IDUN 1899. dens kronor, hennes röst höjdes på nytt, tilltalande mannen. » I dag har de fundet gode mennesker paa deres vei, » sade hon förmanande. » Maaske skal de en anden dag finde flere. Gaa nu. » Mannen lydde henne och gick vidare på sina osäkra fötter, småleende och halfgråtande. Tveksam stod jag ännu kvar. Jag förstod, att den lilla kvinnan ej hade en skärf i fickan, annars hade hon gett den åt den olycklige. En skärf bjöd man emellertid ej denna kvinna, som i hela sitt anspråkslösa uppträdande omedvetet hade något af en drottnings majestät. Själf på mitt sätt medellös, ansåg j a g det nä- stan som ett brott att förespegla henne några förhoppningar, som måhända genom att visa sig bedrägliga blott skulle öka det bittra i hennes lifserfarenhet. H o n hade nu återtagit sin allra oåtkomligaste min, och jag gick tyst min väg. C. Nilsson foto. BORGS KNEI PPV ATT ENKUR ANSTALT: UTSIKT FR AN En välburgen arbetarfamilj kom och slog sig ned på samma bänk som hon. Mannen, hälft iklädd helgdagsdräkt, var ståtlig, rödblommig och bar ljust helskägg, som böljade ned på hans bröst. Ehuru han höll fridag, märkte man, att det var en ordentlig karl. Han upptog ur fickan » Socialdemokraten », hvilken han med tankfullt rynkade ögonbryn fördjupade sig uti.
Att den redan före omyndighetstiliståndet varit af gäldenären vitsordad genom skuldebrefvets utgifvande, ehuru det icke blifvit egenhändigt skrifvet, och att gäldenären äfven efteråt fortfarit att samma skuld erkänna, det har icke blifvit bestridt eller omtvistadt. I annat läll och så vida ovisshet härutinnan förekommit af den beskaffenhet, att deri funnits grund för krafvets ogillande, hade väl deraf ock bordt hämtas domskäl; och då hade all annan grund för Kongl. Majrts Dom varit öfverflödig. Hvarken det ena eller andra af dessa bevis för skuldens verklighet har hos Kongl. Majit blifvit betraktadt såsom tvifvel underkastadt. Och att gäldenärens erkännande både om skuldens verklighet och om dess tillvarelse före omyndighetstillståndet varit antagne såsom tillförlitliga, kan väl icke i fråga ställas, då i annat fall gäldenärens vitsord härutinnan skulle varit i Domen undanröjdt, och i sådant fall någon grund för dess förkastande anförd. Sannfärdighet och vitsord kunde nemligen icke vara gäldenären frånkända endast derigenom, att han blifvit förklarad omyndig. En sådan tydning af den lag, sorn tillåter att ställa fullmyndig person under förmyndare, har veterligen aldrig blifvit gifven, och saknar ofelbart all grund i sjelfva lagens innehåll. Ehuru således Kongl. Maj:ts förevarande nådiga Dom innehåller, att gäldenärens under omyndighetstillstånd gifna erkännande af skuldebrefvet, såsom under hans fullmyndighet utgifvet, ej medförde gällande verkan; lärer likväl meningen häraf ej kunna vara, att detta erkännande icke kunde för sannfärdigt antagas; utan måste val meningen i den nådiga Domen inskränka sig dertill, att genom ett sådant erkännande, gifvet af omyndig person, ej kunde uppkomma en ny, förut icke tillvarande förbindelse. Och härmed undanrödjes ju icke den förbindelse, som med eller mot gäldenärens vilja åligger honom, ehvad han formligen åtagit sig den eller ej, att betala en gäld, som han i fullmyndigt tillstånd sig ådragit och hvars verklighet han ej kan förneka.
Visar ej den, som eden gä bör, fel i bouppteckningen, men vägrar ändock att eden aflägga; sitte eivar i häkte, tilldess dom i konkursen fallit, der någon borgenär det liskar. »Visa gode män motvilja» Från 65 § torde, i följd häraf, kunna uteslutas sista meningen: »Andre, som om boets tillstånd» b) efter slutet af 66 §: Der egendomen blifvit genom laga tvång afträdd, varde offentliga stämningen utfärdad, så snart bouppteckningen till Rätten eller Domaren inkommit. c) efter slutet af 67 §: I de fall, då egendomens afträdande skett genom laga tvång, beslute ock Rätten om offentlig stämning, som sagdt är; men stämningen skall ej förr af Domaren utfärdas, lin bouppteckningen lill honom aflemnad blifvit; och varde anslagstiden räknad frän den dag, då stämningen utkommer. Den, som gått i borgen för annan mans gäld, såsom för sin egen, förpligtas utmätningsvis att betala, äfven sedan gäldenärens egendom är till borgenärer afträdd, utan att fordringen blifvit i konkursen bevakad. Äfvenså berättigas den, som innehafver en till viss man eller ordres utgifven förskrifning, att derföre af utgifvaren njuta betalning, utan att förskrifningen finnes öfverlåten af ilen man, till hvilken densamma är ställd, och Om sådan förskrifning är hypothicerad (pantsatt) för en skuldsedel, utgifven af den, på hvilken förskrifningen är ställd, men som icke densamma öfverlåtit; så tilldömes dess innehafvare betalning hos utgifvaren, ehuru pantsättaren gjort cession och hans skuldsedel icke blifvit i konkursen bevakad. Strängheten i dessa lagtillämpningar till fordringsägarens fördel synes mig öfverskrida både lagens mening och dess bokstaf. En löftesman eller sedelutgifvare, som endast ur lagen hämtat begreppet om sin förbindelse, väntar sig icke, hvad han vid en lagsökning kan få erfara. Men det finnes redan en gångbar praxis' i ämnet; och någon förändring deri är icke att påräkna annorlunda, än i lagstiftningsväg.
Af desse skäl ooh enär dessutom Utskottens Betänkande, afslaget af Ilögvördige Preste-Ståndet, deremot vunnit så väl Höglollige Ridderskapets och Adelns, sorn Välloflige Borgare-Ståndets bifall, hafva Utskotten funnit sig icke ega anledning att sitt förra beslut förändra,. Stockholm den. i October 2öS34?■■ STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg j834- Statssamt Allm. Besv, och Oecon.-Vtsk. Utlåtande lYlo 3a. l N:o 32. Ankom till Exp. Utsi'-, den 26 Oct» Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förändrad uppsägningstid för leverering af ränte-hö in natura, inom Södermanlands Län., Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet, och derefter tillStatsUtskottet remitteradt memorial, har Nils Persson från Södermanland anfört, alt, ibland de räntepersedel-, sorn hemmansegarne inom en del af Södermanland årligen borde utgöra, funnes äfven artikeln hö i Jordeboken upptagen. Slottermarken vore i nämnde ort i allmänhet svag, och höskörden ringa, hvarföre jordbrukaren vanligen ej erhölle mera höfoder, än som oundgängligen erfordrades för hans kreaturs framfödande öfver vintern. Då årets höskörd för landtmannen varit mindre fördelaktig, och priset på hö följaktligen stegrats, hände det stundom, att räntetagaren vid Thomasmässan uppsade höet till leverering in natura, hvarigenom 1 äntegifvaren ginge miste om en nödig fodertillgång för vintern.
Bränvinstillverkaren skall inom trettio dagar eller tillverkningsmånadens utgång sig lios Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. § 46. Försummar någon att i den ordning, § 42 föreskrifver, afgift lör anmäld hränvinstillverkning erlägga, varde, om han ej handteringen utöfvar, den oguldna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt, och miste han ali rätt att under löpande året. bränvin tillverka. Utöfvar han, oaktadt en sådan försummelse, handtcringen, vare förfallen lill den påföljd, som i § 62 siigs. § 47. Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverknings-algiften beviljas. Om sådan afkortning eller återbäring må ansökning, åtföljd af undersökningshandlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilken ansökningen pröfvar och sitt beslut Kongl. Majlis och Rikets Kammar-rätt underställer. § 48. När bränvinstillverknirigen af Kongl. Maj:t inställes under tid, då den enligt denna författning eljest tillåten är, ege tillverkare att återfå den tiljverkniugs-afgifl, han för sådan tid förskottsvis erlagt. § 49. Den, som distillering såsom särskild näring enligt § 20 utöfvar, skall, utom den för fabriksrörelse bestämda bevillning, erlägga en afgift, motsvarande det arfvode, sorn efter § 61 lill tillsyningsman utgår. Sistnämnda afgift bör för den anmälda tiden, innan distillering företages, nedsättas i Landt-ränteriet. Ari. Vlf. Om tillsyn vid bränvinstillverkning i större bränneriet' och vid distillering. § 50.
Dessa af organisationen härflytande brister har jag desto heldre bordt framhålla, sorn de synas mig lätteligen kunna afbjelpas genom en förändrad arbets ordning, i förbindelse med en sådan indelning af tjenstegraderne och en sådan förbättring af lönerne för deni, att man kunde vänta, att tjenstemännen, längre än hittills, skulle vilja qvarstadna inom Departementet. Med ringa kostnad kan den åsyftade omorganisationen äfven tillvägabringas, och får jag med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd nu i underdånighet framställa de grunder, enligt hvilka jag anser, att densamma ändamålsenligast kan verkställas, samt föreslå den nya stat för Departementet, hvilken, tillika med den förra, skulle träda i verket. De ärenden, sorn i ett Departement för utrikes ärenden förekomma, kunna i allmänhet sammanfattas under följande tre liufvud-afdelningar, nemligen: i:o. Politiska, eller hvad Grundlagen benämner ministeriela ärenden. 2:o. Handelsoch konsuls-ärenden samt öfverhufvud de med den inre administrationen samband egande ärenden, enskilda personers angelägenheter m. m., samt 5:o. Förvaltningen af de för Departementet anslagne medel, hvartill komma, såsom gemensamma för dem alla, Chifler-bureauen: Arkivet, och Kansliet. I dessa afdelningar sönderfalla äfven, med en eller annan modifikation, de flesta Utrikes-ministerier, i de större länderne åter efter behofvet fördelade uti flera underafdelningar och bureauer. I motsvarande afdelningar skulle jag också tro, att Eders Kongl. Maj:ts Utrikes-Departement lämpligen kan och bör fördelas. I stället för att, såsom nu är förhållandet, Expeditions-Chefen — Kabinettssekreteraren — förutom de funktioner som äro gemensamma för honom och för Utrikes-Ministerns i andra länder närmaste man — Under-Stals-Sekreterare, General - Bil. N:o 2 till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 67 Direktör, General-Sekreterare — eller att i Stats-Ministems frånvaro emottaga och besvara de främmande Sändebudens muntliga andragande^ oell att hafva tillsyn öfver
1 fråga om utförbarbelen af de vesteroch norr-ut från Sala nu föreslagna jernvägar i de uti Ofverste Ericsons betänkande angifna riktningar, hvarom, enligt Kongl. Majlis Nådiga Proposition, de erforderliga tekniska undersökningarna före samma Propositions aflåtunde icke hunnit afslutas, anser sig Utskottet böra meddela den Utskottet särskildt lemnade upplysning, att, efter hvad vid sedermera anställda undersökningar sig visat, några lokala hinder eller olägenheter icke förekomma emot dessa jernvägs-anläggningars verkställighet; hvarföre Utskottet anser, att Rikets S änder, fastän de anbefallda detalj-rilningarne för nyssnämnde jcrnvägs-anläggningar icke hunnit fullbordas, likväl böra godkänna ifrågavarande jernvägslinicrs af Kongl. Majit föreslagna hufvudsakliga riktning från Sala mot norr och sydvest. V'id öfvervägande af alla dessa omständigheter och med kännedom om den högst lifliga trafik, som inom nu ifrågavarande rikt befolkade orter redan eger rum, hvilken trafik mäste i ännu högre grad tillväxa och vidare utvecklas genom den mäktiga inflytelse en i nu föreslagen sträckning derstädes anlagd jernbana ostridig! kommer att ut - Stals-Utskottets UllåUmde ;N:'o 62. 47 öfva, anser Utskottet sig ega fullt giltiga skäl för sin öfvertygelse, all norra stambanan skall blifva en af de, relativt till sin längd, mest gagnande för landet samt lill följd deraf äfven komma alt lemna en betydlig afkastning.
En Militaire, med afseende pä behofwet af en större Armee och eldad af nit att med den samma sörswara ett gemensamt Fädernesland, uppgifwer det sätt han anser förmonliaast, Ri'snis Ständer gransta behofwet, fördelen och werkställbarheten af hwad som är föreslagit, och anflär Medel dertill, om lillgängarne sädant medaiwa samt öfverlemna kill Konungen, ort antingen dermed, eller pä annat lätt göra en sädan förändring med Armeen som bidrager lill ändamälel. Konungen bestämmer derefter Armeens organiserande och anwändandel af Förswarv-medlen. Att ingä uti nägre detailler rörande werkställigheten skulle säledes synas mindre länipeliat; men dä vswertygelsen om nyttan och möjligheten att wrlkställa ett förslag, lägger grunden till det beslut som bereder lillgängarne dertill, sä nödgas man här uti nägot afwrka frän ordningen. Men innan denna sak, hinner ett stuteligt bestämmande, stall en beredning deraf nödwändigt föreg-, och dä man alwen as mindre kunniges omdöme och ullätande, derunder kan finna en ledning tili det rätta» genom gillande af det antagliga, och. förkastande ef det felaktga, sä twekar jag ej, att öfwer de uppgifne projeclerne äfwen afgiswa mitt yttrande. Uran ölwerspZnda begrepp om d« stora tillgängar pä Folk och Pengar, ssm mängen tror Ewe Den n Iamrarii. 67^ Swerige äga, och utan nedslagen mitztröstan. Öfwer den »verkliga förmägan i Landet, dör man med billighet, och rältwila kunna mcdgiswa att Riket för det närwarande är uti en mindre lycklig belägenhet. De fleste Näringar arv uti wanmagt i brist as arbetare och afsättning. Wär handel icke allenast > underwigt, utan nästan afstanna»). Utblottade Finoncer och den största Skuld och mindsta Omräde Swerige näaon tid ägt.
Med afseende å de utaf drätsel-kommissionen, till stöd för sin i förrberörde måtto gjorda anhållan, uppgifne förhållanden, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att kreditiv-rätt å Rikets Ständers bank, till ett belopp, icke öfverstigande två hundrade tusende riksdaler banko, måtte drätsel-kommissionen beviljas, under de för kreditiv å banken i allmänhet bestämda vilkor, samt emot erläggande af ränta, dock icke öfver fyra procent, 12 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N.o So. för år räknadt å den del af kreditiv-beloppet, som kommer att lyftas eller begagnas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongf. nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden , hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 2 December 1847• Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Stats-råden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pejron, Silfverstolpe, Wrem, Friherre Gjllengranat. Faxe och Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Munthe, uppläste Lill justering ett, i enlighet med Kongl. Maj.ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående beviljande af kreditiv-rätt å Rikets Ständers bank för Stockholms stads Drätselkommission till ett belopp af högst 200,000 r:dr banko. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ö Ko igl. Maj ts Nåd.
För de förändringar, metalliska kassan undergått till och med den 19 nästlidne September redogöres i Herrar Revisorers berättelser, och jemte det Fullmägtige åberopa hvad 8 § här ofvan derom innehåller, få de nu tillägga att, från nämnda dag till den 15 dennes, genom Special-kassorna blifvit utvexladt Sil Ivermynt, till belopp af R:dr Silfver 17,100 och att sistberörde dag tillgången i myntadt Silfver utgjorde: af ‘/s R:dr Silfver-Specie R:mt 318,000: — af 4 R:dr Rmt-slycken 1,948.800: — af 2 V d:o d:o 477.000: — af 1 ?? d:o 464,400: — af 50 öre d:o d:o 238,800: — af 25 d:o d:o d:o 794,400. — af 10 d:o d:o d:o 181,200: — Sgr R:dr 4,422,600: Banko-Utskottets Memorial \:o 2. 15 § 13. Som Revisions-berättelserna innefatta upplysning angående så val beloppet af inköpt utländskt mynt, som försäljningen af Silfver i omyntad form, hafva Fullmägtige, med hänvisning dertill, skolat anmäla, att den rätt lill nedsättning af priset å dylikt silfver, som genom 99 § i Banko-Reglementet blifvit Fullmägtige lemnad, ej behöft att anlitas. § 14- För Bankens vexel-handel är till och med den 14 nästlidne September redovisning lemnad i detta års Revisions-berältelse § 21. Sedermera och till denna dag har behållningen, i följd af ytterligare köp af vexlar och afbetalning å protesterade sådana, undergått den förändring, att räkenskaperna samma dag utvisade: Innestående behållning: hos Handelshuset Sal. Heine . 50,296: 4. — „ d:o P. Siemsen &