Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En mindre nation, synnerligast då den är omgifven af mäktiga grannar, är mera än någon annan i behof af samdrägt och enighet. Det är den, som skall gifva henne kraft att emotstå yttre våld; det är den, som i farans stund skall värna bennes sjelfständighet. Det är denna samdrägt, denna enighet, denna ömsesidiga tilltro emellan folket, dess representanter och dess styrelse, som jag tror skola blifva en följd af förslagets antagande. Men om detta faller, hvad kommer väl då att inträffa? Utan tvifvel en lång tid af split, tvedrägt och bitterhet. Det kan icke förnekas, att en stor, kanske öfvervägande del af Svenska folket lifligt fästat sig vid detta förslag, och att det önskar och hoppas dess framgång. Missräknar det sig i sin förväntan, blir följden en allmän oro, som utan tvifvel kommer att 204 Dan 4 December. menligt inverka pS hela vårt materiella framåtgående, och som, om moln uppstiga på den politiska himmeln och Europas makter väpna sig till strid, t. o. m. skulle kunna blifva vådlig för vårt oberoende och sjelfständighet. Af dessa anledningar utbeder jag mig, att till R. o. Ad:s prof. få förklara, att jag kommer att rösta för det hvilande förslagets antagande, icke derföre att jag i allo gillar detsamma, utan derföre att jag tror, att mitt fäderneslands vällärd och lugn skulle sättas på spel, om det förkastades, derföre att jag tror, att R. o. Ad:s eget välförstådda intresse manar att nu, just nu, antaga detsamma, derföre att jag tror, att då detta förslag, sådant det är, blifvit af K. M:t framlagdt, är det äfven det bästa möjliga som kan ega hopp om framgång, och slutligen derföre att jag befarar, att, om detta förslag nu skjutas å sido, vi kanske inom en icke aflägsen framtid af omständigheternas makt blifva nödsakade att ansluta oss till ett annat, vida sämre och vida mindre betryggande. Många ledamöter hördes härtill yttra sitt bifall. Hr Weidenhjelm, Ernst August:
St. skulle hos K. M. i lind. anhålla: ”att de Judar, som med vederbörligt tillstånd i Riket inflyttat och sig härstädes bosatt samt deras barn må äga frihet att besöka och njuta undervisning vid alla publika skolor samt gymnasierna och academierna i Riket, med vilkor, att de underkasta sig gällande skolordning och lagar, så att i a fedin,de å undervisningens meddelande något undantag för Judar icke äger rum.” 1 den händelse Iltsk. föreslår, att så mätte förhållas, med vilkor att judebarnen uppfostras i Christna läran, har jag icke något emot förslaget att erinra; men i annat falt måste jag yttra betänkligheter dervid. Utsk. har föreslagit, att något undantag för judebarn i afseende å undervisningen icke skulle äga rum. Skolordnts föreskrifter borde följaktligen lända till efterrättelse såväl för dessa som för andra barn. Men skolordningen bjuder, att undervisning skall meddelas i Christna religionen, att bön skall hållas, psalmer sjungas, predikoförhör förrättas, m. in. Då nu religionsundervisningen skulle meddelas, kunde judebarnen, hvilka icke uppfostrades till Christna läran, ju tänka och yttra: hvad magistern säger, det tior jag icke på, ty mina föräldrar säga helt annat. Olämptigheten häraf linner man desto tydligare när man besinnar, att religionsundervisningen i skolan icke kan eller bör bibringas såsom en historia eller statistisk uppgift om de begrepp, som den Christna bekännelsens medlemmar hysa, utan såsom en framställning af hvad som i religiöst hänseende är rätt, och hvilket följaktligen utgör föremål för tro. Ännu mera olämplig visar sig sammanblandningen i skolan af de olika trosföVvandterna, då bön skall göras. Kan man väl föreställa sig ett större gyckel med allt hvad heligt är, än att låta barn frambära boner tilt en Frälsare, på hvilken de icke tro? Lika olämpligt är att låta Judar sjunga christna psalmer och i predikoförhör redogöra för christliga predikningar. Men icke nog härmed. Disciplinen är för skolan af största vigt. Denna kan bland barn icke utföras efter torra moralbud. Rättsläror kunna af dera icke rätteligen uppfattas, utan såsom religion.
Ad. ville besluta att bibehålla kontroilörernes arfvoden sådana de genom den gamla författmn äro bestämda, nemi. till minst 5 och högst 10 rdr om dagen, i st. f. minst 4 och högst 8, som Utsk:t här föreslagit. Gr. Liljencrants: Jag anhåller att få helt och hållet in stämma med den siste talaren. Om också ett maximum af 8 rdr kan synas någorlunda tillräckligt, så visar dock föreg:de års erfarenhet, att den minsta aflöning, som kommer i fråga att tilldelas kontrollör, är 6 rdr. Den svårighet för Landshöfdingarne, som H. IV. 30 Den 28 Ma rs e. m. Frill. Tersmeden omnämnt, är verkligen ganska betydlig. Förra året anmälde sig inom Stockholms län 52 personer till kontrollörsplatser, och af dessa blefvo 22 använda; men jag skulle hafva slädnät i ganska stor förlägenhet, om jag behöft bland de återstående 30 ytterligare taga rätt många, emedan bland dem många voro mig alldeles okända, andra kanske mindre lämpliga. Det är nemi. icke nog, att en person är i allmänhet aktningsvärd eller att mot honom ingenting egentligen finnes att anmärka; för att kunna antaga någon till kontrollörsbefattning, bör man antingen sjelf känna personens både heder och duglighet, eller åtminstone genom särdeles tillförlitliga intyg vara derom förvissad. Jag får derföre anhålla, det, R. o. Ad. ville bibehålla kontrollörsarfvodena vid deras förra belopp af minst 5 och högst 10 rdr. Frih. Alströmer: Jag gillar helt och hållet den af föreg:de talare uttryckta åsigt, att den hushållning, Utsk:t här föreslagit, icke är på sin plats, och jag sökte äfven, i hvad på mig ankom, inom Utsk:t motarbeta den åsigt, som der gjorde sig gällande; men motståndet var der så öfvervägande, att de talande skäl, som anfördes, icke kunde göra sig gällande mot majoriteten. Jag skulle derföre tro det tjenligaste vara att antaga det af Utsk:t föreslagna minimum, men deremot bibehålla det hittills varande maximum af 10 rdr.
Iieliokven lör sort8ättan8s al 1ran8^iort 1,468,282: 88: 8. re«l an 41 Irsnsport redan under li^ggnsd varande kästningsanläggningar, ertördras, att utgå under kern är, följande summor, nemligen: till tiarlsliorgs fästnings h^ggnad, ä 50,000 R:dr ärligen 250,000. — fästniiigs-h^ggnaderna vid Larlskrona, a 24.000 R:dr'ärligen 120,(XX). —- fästningsh^ggnaden ä La risten, ä 31,000 R:dr ärligen 250,000. tillsamman för 5 är ii.dr 775,000. hvarjemte uppgifvits kostnaden för uppförande i iVlalmö ak en (kasern för 2 8^uadroner af Rron-?rinsens ldussar-Regemente med 55,100. samt tor n^li^ggnad ak en Lasern i Helsingborg för der förlagda ldussar-8nuadron 30,000. 8umma R:dr 85,100. "demte att jag, i afseende pä kästningsli^ggnaderna vid Larlskrons, i nnderdäniglret tilläter mig samma anmärkning, som liär ofvan gjorts vid krägan om l>estvekningeu kör dessa fästningar, eller att framställning om anslag dertill l>ör ske genom 8jöförsvars-I)6part6- mentet, tillstyrker jag i nnderdänigiret, att de för öfrige kästningsli^ggnader ikrägasatta anslag mä i ljäder sk
Utsk, föYblef vid sin förra tanka, men RiksSttn oell Talmännen förblefvo jemväl vid sin, och då saken andra gången förekom, inrättades naturligtvis voter:spropos:n efter denna mening. Asigten, alt Constit.Utsk. vore satt till väktare öfver lagligheten af RiksShns beslut, är således lika falsk, som den blefve onyttig, i händelse RiksSt;n icke ville efterskänka sina rättigheter. En ledamot har sagt, att ingen kunde föreskrifva Utsk. att tänka på det ejler det sättet. Detta är visserligen sannt; men sådant kan icke sträcka sig ända derhän, att ett RiksSt. icke skulle kunna föreskrifva ett Utsk. alt yttra något eller att upptaga sjelfva saken lill pröfning. Uti förevar, fall erfordras dessutom icke något yttrande af Utsk., livarken i sak eller form. Utsk. äger blott att verkställa, d. v. s, sammanjemnka RiksSttns skiljaktiga tankar, öfver beskaffenheten af livilka Utsk. icke äger någon yttrande-rätt. Emedlertid förundrar det mig, att de ledamöter i Constit.Utsk., livilka vid jnnevar. riksdag haft den smärtan att finna sina tankar så väsendtligt stridande emot sina principalers, att, säger jag, dessa ledamöter icke afsäga sig ett så tungt och besvärligt ombudsmannaskap. Jag liar anledn. förmoda, att R. St. icke skulle anlagt sorg öfver ett sådant steg af dessa ledamöter. Jag vidhåller mitt yrkande om återreraiss. Hr Hjärne: Constit.Utsk. hade afgifvit ett betänk, ”om N a tio na l-r e p rese n ta tio n en,” ulan att deri instänga omdömet inom någon viss section af den stora spher, som innesluter begreppet om Na t io n a I - r e p r ese n t a t i o ti; och ehuru Utsk. sjelf hållit sig på spherens yta, voro likväl RiksSttn af belänk:s form oförhindrade att i sin granskning och sina anmärkningar gå litet mera på djupet.
Då oftanämnde Författningar, såsom olämpliga, försvunne utur Lagstiftningen, kunde något farligt prsejudicat utaf en ersättnings medgifvande icke, eller uppstå; ty, sedan orsaken upphört, upphörde äfven verkningarne. Den inträffade händelsen hade varit den pröfvosten, hvarpå man vunnit erfarenheten, att förändring beböfdes, men vunnit den på bekostnad af Herr Adlerstams timliga välfärd; så att, då andra medborgare hädanefter undginge ett lika olyckligt öde, sådant kunde anses som en följd deraf, att han blifvit störtad; hvadan, och då en ädel man, sorn gjort ett misstag, rättar sig icke blott för framtiden, utan äfven godtgör den skada harr vållat, och ädlare tänkesätt väl ingenstädes vore att söka och finna, än hos Svea Rikes församlade Fäxler och Vise, det innebure ett 4 Bänco-Vtskoticts Utlåtande IV.-o 8], förnärmande alt härutinnan hysa misströstan{Adlerstam.') Att, då fråga har vöre om felaktiga Dagar och Författningar, ett förhållande, som ej kunnat Vederläggas, Utskottet skulle haft skälig anledning att af laglig orsak, och icke, såsom i Betänkandet skett, af medlidande, tillstyrka en ersättning, (Toll.) Att, enär det Utslag, som hragt Herr Adlerstam i olycka, varit grundadt på Författningar, som anses icke allenast olämpliga, utan äfven otydliga, vore det fullkomligt skäl att gifva ersättning för ett sådant lidande, och att Utskottet, så vidt mÖjligt, sökte tillfredsställa Hr Adlerstams rättvisa anspråk, (af Schmidt.) Att Herr Adlerstams anspråk ej kunde försvaras, på den grund att Författningen •varit olämplig. Äfven en sådan finge Domaren, så länge den ej är upphälven, iakttaga; men anspråket grundade sig derpå, att Författningen , hvars strängaste sida blifvit på honom tillämpad, varit otydligt hvilket bevisades deraf, att Svea Hof-Rätt och Justitire-Revisionen ej ansett Hr Adlerstam skyldig lill den försummelse, som Högsta
Prot. 1856 & 1857. 5 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 2 H ■[[]!> r ] • t i ■ nfM jfrimV STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 4857. BeiriUnings-Ulskollets Memorial N:o 21. 1 Vo »I. Ank. lill Exp.-Utsk. den 3 Sept. 1857, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning aj verkställd omröstning, angående reglering af städernas tolag. Sedan Ridderskapet och Adein antagit den i Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 17 gjorda inbjudning och den, för motsatt fall, föreslagna första omröstningen i följd deraf förfallit, så har Förstärkta Bevillnings-Utskoltet, jemlikt 31 § Riksdags ordningen, denna dag anställt omröstning öfver följande, af samtlige Riks-Stånden godkända voterings-proposilion: Den, som bifaller Utskottets förslag, angående regleringen af städernas tolag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut, att ogilla det angående tolags-regleringen framslälda förslag. Denna omröstning har utfallit med 65 Ja. och 54 Nej) i följd hvaraf Rikets Ständer bifallit den af Bevillnings-Utskottet föreslagna reglering af städernas tolag. Hvilket Förstärkta Bevillnings-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 3 September 1857. Bih till II. St. Ank. till Exp.-Ulsk. den 3 Sept. 1857, kl. 6 e. Memorial, i anledning af verkställda omröstningar, angående ijrågas/ii llda Jör ändringar i föreskrifterna om slump lade papper safgiflens utgörande. Ofver följande af Bevillnings-Utskoltet ali Memorialet N:o 18 föreslagna och af samtlige Riks-Stånden gillade volerings-propositioner har Förstärkta Bevillnings-Utskottel, jemlikt 31 § Riksdags-ordningen, denna dag anställt omröstning. i:sta omröstningen.
Ostra allmänningen, från äldre tider varit dermed förenad, men handlingar om dess upplåtelse derunder tunnes då icke att tillgå. Att den redan under den tid, bruket för Kronans räkning drefs, varit dit anslagen och att detta varit anledningen hvarföre någon rekognitions-afgift derå icke ifrågakommit, antoge Kommitterade såsom säkert, likasom att denna allmänning, ehuru icke särskildt omnämnd, under samma vilkor af skattefrihet, jemte kronobruket upplåtits åt dess disponenter, Barkliauseu och Feif. Med den andra eller Hålahults allmänning åter voro förhållandet sådant, att Presidenten Friherre Feif först väckt fråga om och genomdrifva dess förklarande för kronoallmänning, samt på sin bekostnad låtit don från enskildes egor utbryta och afrösa, hvarefter törst Kongl. Bergs-kollegium genom resolution den 8 December 1709, lagt denna allmänning under svafvelbruket och sedermera Kongl. Maj:t medelst 1712 års privilegier sådant bekräftat, med förklarande att då svafvelbruket vore ett af de ädlare verken, skulle allmänningen vara fri från rekognition erläggande. De från frisocknarne utgående tjenstbarbeter hade af ålder bestått af 2:ne slag, som borde åtskiljas, emedan särskilda vilkor vore med hvartdera förenade, nemligen dels af dagsverken vid grufbrytningen och dels utaf leverering af skogsprodukter. För dagsverks-skyldigheten åtnjötes befrielse från utskrifning, enligt Kongl. Resolutionerna af år 162(3 för Axbergs och Hofsta socknar samt af år 1652 för Kihls socken, och ansågos friheten från krigstjenst motsvara dagsverlts-skyldigheten, hvarföre dagsverkena äfven utgjordes utan betalning.
Kokkonsten hade, tack vare vetenskapens kraftiga ingripande, gjort högst betydliga framsteg under de senare århundradena, men lagstiftningen hade äfven, kanske till stor del i följd af kvinnornas deltagande däruti, gjort sitt för att undanrödja alla de skadliga eller onödiga rätter som åstadkommo så många sjukdomar i gamla dagar. Staten hade nödgats öfvergifva sin likgiltighet för medborgarnes hälsa, och sundhetspolisen anstälde ett fullkomligt utrotningskrig mot alla rätter och drycker hvilka af vetenskapen förklarats svårsmälta, hetsiga eller på annat sätt otjänliga för näringsberedningen, likasom mot sådana som icke innehålla tillräckligt muskelbildande näringsmedel. De stora köken – några små funnos knapt kvar – voro mer laboratorier för näringsmedlens kraftiga och smakliga tillredning än kokinrättningar i forntidens art. Man tillät ej längre okunniga och vårdslösa kvinnor på må få tillreda rätter, om hvilkas ägenskaper hvarken de tillredande eller de ätande hade någon riktig kunskap, utan matlagningen var satt i system och utbildad till vetenskap hvilken icke fick offentligt idkas af någon som ej aflagt godkända lärdomsprof i kemi och hälsolära samt genomgått praktisk kurs i sjelfva tillredningskonsten. »Hvad ha vi icke vunnit genom vetenskapens inflytande på köket!» utropade Aromasia, i det hon förde sina gäster till ett bord i en af Centralhotelets stora salar. »Men poesien!» invände skalden. »Hvart har poesien tagit vägen?» »Ni kan då aldrig glömma eder gamla järnvägspoesi,» anmärkte Aromasia leende och började läsa på matknapparne. »Ack, hvar är nu hemmets poesi?» fortfor forntidsmannen. »Förr samlade husfadren de sina omkring sig vid familjens eget middagsbord. Nu far hela familjen till ett värdshus och slår sig ned i ett för främlingar från olika håll gemensamt rum, där man offentligt intager sin måltid. Kan detta kallas familjetrefnad? Vet ni hvad man i forna dagar menade med huslig sällhet?» »Jo,» inföll tant Vera som Aromasia också bjudit på middag, »med huslig sällhet menades, att husmodern skulle åtaga sig alla bestyr samt kanske själf stå vid köksspiseln, så vidt hon ville vara säker på att icke matlagningen fördärfvades.
Ordningar} Stadgar och Reglementen, icke äga en så vidsträckt mening, kan dock Banken så illa ordnas genom dålig lånerörelse, att Banken derigenom försättes i Concurslillstånd; och hvad inflytande det skulle hafva på Riket i allmänhet, torde vara lätt att föreställa sig. Det är just derföre, som Lagstiftningen för Banken hör vara lika gemensamt tillhörande Konung och Rikets Ständer, som för alla öfriga Lagar. Detta anser jag ibland de mäst nödvändiga correctiven. Man har sagt, att den mening, som stadgar, det Statsverket Den 17 Februari i f. m. skulle vara skildt från Banken, borde utur redactionsförslaget uteslutas. Men då sammanblandningen af Statsverket med Banken bragt den senare i en ytLerst vådlig ställning, är det ej utan värde för opinionen, att ett grundlagsstadgande deremot uppställes. Då Statsverket är under Konungens vård, men Konungs och Ständers garanti, synes det också vara viktigt att Banken, under Konungs och Ständers gemensamma garanti, vårdas af Rikets Ständer. Jag tror således den af mig föreslagna redaction icke innehålla så oväsendlliga sladgnnden , och anhåller derföre, att den måtte föreslås till antagande såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka. Herr von Troil, Emil: Jag är visserligen bland dem, som anse 72 § RegeringsFormen tydlig, men om den skall omredigeras, för att gifva allmänheten ett större förtroende för realisationen, så har jag intet deremot. Herr Hjerta har visat, att Herr Rosenblads redactionsförändring är ganska oskyldig. Jag tror det äfven, men jag har tyckt mig höra en sak, som jag icke kan bifalla. Der stod nemligen: ”Äge Banken allena rätt att utgifva sedlar, som lika med mynt i Riket erkännas." I gamla redaction slår, ägande Rikets Ständer allena rätt ali genom banken &c.; detta innebär ej uteslutande för andra sedlar, hvilket bevisas bäst af Riks - D e 11 17 F e b r u a r i i f. m. i43 gältlssedlarne.
Ko att ej allenast dess person utan ock dess egendom, och bytesmed! let för all dess rörelse, penningen, år helig under Lagen: att L gen år via och orubblig: tillämpningen deraf liba för alla och kraftfull, hastig. d;ö att alla industriela krafter i Samhället få sprida sig naturligt, utan förmynderskap eller tvångsmedel, och framför allt, att ej monopolisba domar läggas i vågen, utan hvar sådane finnas, de sorgfälligt bortrensas. 5:o atf hvarje medlem får skuffa sig kunskaper och ski#b - N;o i. i Den 2 Julii f. m, lighet till Statens tjenster, der det lättast och mest ändamålsenligt kan ske; äfvensom att alla äga förskaffa sig sina förnödenheter och aisancer, till båsta beskaffenhet för båsta priset, utan afseende på stället, der de tillverkats. Hvem finner ej, att då hvarje enskilt man på detta 6ätt måste söka en god belägenhet, äfven Staten, det allmänna, hvars väl år det enskiltas, multipliceradt med sig sjelft, måste gå samma väg och ingen annan. Man säger, att öfvergåagen är allt för hastig ifrån det tvång i handel vi hittills haft. Ja! men år det icke derföre Utskottet föreslagit Stånderne, att intill nästa Riksdag lemna Styrelsen utväg till correctiv, om det skulle behöfvas. Man säger, att handelsfriheten , som skulle så betydligt Öka Statens in« komster, ej kan decreteras, efter den skulle störta Fabrikerne; men har man då glömt, att det förhatliga lurendrågeriet, sorn de otroligaste Statens uppoffringar ännu icke kunnat förekomma, långt mer ån den öfverdrifvit befarade tullförsnillningen, hvilken dessutom måhända reglementariskt kan båttre än Utskottet föreslagit motarbetas, skadat, och skall allt framgent skada Fabrikerne; och om de ej vinna på det nya systemet, skola de sannerligen åtminstone aldrig kunna derpå förlora, särdeles om Tullen på de för Fabrikerne nödige rudiraaterier betydligen nedsåttes. Har raan ytterligare glömt, att det år de flestes välstånd och fördel, sorn utgör Statens, ej en eller annan Corporations?
Lagutskottet icke borda ingå i pröfning af denna motion, som åsyftade en reglementarisk föreskrift, hvilken egde sammanhang med LegehjonsStadgan; men sedan Utskottet ansett sig tillhöra , att Öfver den väckta frågan sig utlåta, förklarade Herr Borgmästaren, att han instämde i den mening Ledamöterne af BondeStåndet, fderr Lagman von Hausvolff och Herr Häradshöfding Ribbing hår ofvan yttrat. Då vid detta förhållande, Ledamöterne af Yällofl. BrrgareStåndet och Högloft. Ridderskapet och Adeln i denna fråga blifr vit inactive samt de öfrige tvänce Stånden stadnat Uti stridiga meningar J så skulle desse såsom alternativer uti Betänkandet upptagas. I afseende derpå huruvida bekännelse af Brott utom Domstol bör blifva gällande, yttrades äfven delade meniogar. Herr Grefven och Ordföranden, Herr Häradshöfdingen Ribbing, Herr Prosten Doctor Fornander och Herrar Borgmästarne Cederborg t>ch Hjertström trodde, att allt erkännande, 788 LagUtskottets BetdnkandctC af Brott bör, för att blifva gällande, sisa inför Domstolen, som är i tillfälle att urW skilja och pröfva alla dithörande omständigheter. Ett stadgande att bekännelse gjord utom Domstolen inför tjånne ojäfvige rofin, äfven skulle gälla emot en anklagad, kunde medföra den vådeliga följd, att deen© domdes saker på en bekännelse, som genom hotelser blifvit honom aftvingad ; och kunde således desse Ledamöter icke tillstyrka bifall å hvad i detta hänseende är vordet yrkan Herr Lagman von Hauswolff, öfriga Ledamöterce af Hög v.
Herr Grefven och Ordf. tilläde, det hvarje Stånd innom sig borde bestämma detta antal. Herr Doctor Wåhlin ansåg tjenligast, att hvarje Stånd valde sina medlemmar med slutna sedlar. Herr Doctor Agrell önskade, att Utskottet först måtte förena sig om det antal af hvarje Stånd, som i den ifrågavarande beredningen skulle deltaga. Herr Öfverste Schönström fortfor i sin, på förut anförde skäl, grundade tanka, det två af hvarje Stånd närmast skulle svara mot ändamålet; och tilläde, att den vid förflutne Riksdag constituerade beredning för utarbetandet af de i Tryckfrihets förordningen föreslagne förändringar, sorn i Constitutions Utskottets betänkande äro sammanfattade, lärer bestått af 2 Ledamöter af hvarje Stånd. Herr Grefven och Ordf. Det är väl sant att vid förra. Riksdagen utsågs till ofta nämde Beredning 2 medlemmar af hvart Stånd, men förhållandet är i sådant afseende olika, att flere af Utskottet voro då af andra göromål hindrade: så att då en fördelning oaf - 156 Den 4 .Inni 1812 brutet var sysselsatt med läsningen af Protocollen öfver Ecclesiastique Ärender, funnos ej flere personer för beredningen att tillgå, hvilket ej nu inträffar. Jag föreslår Utskottet således åter, att, med afseende härå, förena sig om något vist antal för den nu beslutne beredningen. Herr Överlntend. Edelcrantz önskade, att, i fall1 2 ledamöter af hvarje Stånd blefvo valde, då 2 att en suppleant borde utses att, då någon af de vanlige Ledamöterne voro hindrad, intaga dess rum. Flere yttrade sig i sådant fall mera böjde att antaga 3 personer af hvardera Ståndet för att ständigt utgöra denna beredning. Herr Grefven och Ordf. tilläde, att, om 2 af hvarje Stånd blefvo härtill utsedda, skulle den obehagligheten lättare inträffa, att två Stånd stannade mot två, som så vidt möjligt borde förekommas. Herr Borgmästar Egge trodde, att de stridiga meningarne i sådan händelse in pleno snart kunna decideras. Herr Kammarh.