Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tilkommer at öfwerse Riddarhuö,OirsNionens göromål, sedan den förra Riksdagen, re» villers RiddarhuS-tässlsn och Adeljga Lsäekre-8ckoisns Fond, såsom ock alla öfriga under OireLUonsns förwalrninq ställda O »rslioi er och ^szsrer. Likaledes äger Utskottet ac öfwerse Adeliga Jungsru-StistS förwallningen, sedan den förra Riksdagen, och rsvi» ckera den under dest ward ställda Ls5ks. Öfwer desta bada Werkö göromål och deras Osrtur-i silstäud skall Riddarhus-Utskottet sin berättelse ti! Rldderffapcr och Adel» aflemna. Utskottet anser nägra ändringar eller förbättringar nödiga, i anseende til styrelsen af desta Werk, har det ac deröiwer med sik Betänkande tik Ridöcrsktwet och Adrin inkomma. För öfrigt har u.ffonet at ställa sig til efterrättelse Rlddaryus-Orontngen och hwad dell «nga«sde drsta göromål widare utstakar, 97Z Ehuru Utskottet föreställer RiddarhuS-VireKranen, hwars befattning under påstående Riksdag uphörer, bör llkmä! ej Utskottet befatta sig med kmro» cluLkioner; »kan i fall en Att under Riksdagen söker ImrolluQion, bör sädant anmälas hoS Riddersta. pet och Adeln in klsno, som, efter dcrti! glfwet sam. tycke, lärer tilsäga ar i lVlarrilcsin införa Ätten och lemna kollett at Hufmudmanneu.
N:o 48, innefattande svar å återremisser af Utskds Betänk.-de N:o 33, i fråga om antagande af ny kon kurslag samt nya lagar ang:de boskillnad och urarfvagörelse; Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskottet N:o 35, i ani. af väckt motion om rättighet för utländsk man att i rikets stapelstäder drifva grosshandel och idka större fabriksrörelse m. m.; N:o 36, i ani. af återremiss af Utskits Betänk. N:o 18, ang:de väckta motioner om förändrade föreskrifter ronde tillsättandet af klockare, organister och folkskolelärare; N:o 37, i ani. af återremiss af Utskits Betänk. N:o 20, innefattande yttrande öfver väckta motioner om utfärdande af ett allmänt vitesförbud till egors fredande mot åverkan och annat intrång; N:o 38, i ani. af återremiss af Utsk;ts Betänk. N:o 26, ang:de väckta motioner om uphörande eller förändring af lärares vid universiteterna och elementarläroverken rätt till presterlig tjensteårsberäkning; N:o 39, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
Posse åsyftat kunna inträffa; men förhållandet är icke sådant, ty dessa små brännvinsbrännare hafva ännu icke lärt sig rätta sättet att bränna oell utöfva denna handtering med den drift, hvartill de kunna blifva föranledda, om man genom en förhöjd beskattning fäster deras uppmärksamhet på brännvinstillverkningen. De jordbrukare, som bränna med små pannor, uppgå till en stor pluralitet; de, hvilkas pnmierymd ej öfverstiger 16 k:r, utgöra nemi. omkring 60,000 och de, som hafva pannor från 16 t. o, 111. 35 k:rs rymd, äro 0111- kt ‘ing 80,000, hvaremot sedermera större pannor t. o. 111. 5o k:rs rymd ej uppgå till ett antal af 6,000 och de största pannorna t. o. 111. go k:rs rymd icke utgöra 2,000. Man finner således, hvilken ofantlig mängd är sysselsatt med bränning i smått. Om vi nu rådfråga prnctjken, få vi veta, att dessa små brännvinsbrännare endast bränna 1 , 2 ä J bränn i hvarje vecka, stundom blott ett bränn hvar i4:de dag. De hafva af gamma! vana sysselsatt -sig dermed, ut.111 lie - Den 20 O c t o b e r f. m. 221 räkning på någon vinst, då de derför betalat nästan ingen skatt. De betala nu 32 sk. om året. Om man skulle tolfditbbla denna skatt, skola de gå från sin vana och söka att upphjelpa siri tillverkning till en vinstgifvande näring. Man skall då skapa eu mängd små brännerifabrikef, Iivari det högre priset skall blifva en kraftig häfstång. Sålunda tror jag, att den höga skatten skulle åstadkomma motsatsen af hvad dermed åsyftas. Det är äfven naturligt, att dessa i4o,ooo brännvinsbrännare i liten seala, till hvilka man utminuterat bränningsrättigheten, skola hafva största interesse att underhjelpa lönkrogar nära deras hemvist.
Hvad det praktiska af frågan beträffar, får jag upplysa, att, med anledning af en poststyrelsens framställning, till K. M. om angelägenheten deraf att grindar borttoges, alldenstund poströfverier ofta föranleddes af dessa grindar, K. M. anbefallde sina Befh:de i länen att inkomma med de yttranden i ärendet, hvartill förenämnde framställning och förslag ansågs påkalla, och då detta ärende således redan är under K. M:s pröfning och det är att antaga, det regeringen inom kort kommer att taga saken i öfvervägande, förmår jag vid sådant förhållande icke inse, hvartill det. skulle tjena att ingå till K. M. med en skrifvelse, visserligen helt oskyldig, men alldeles ändamålslös, hvarföre jag anhåller om afslag å Betänlct. Ropen på propos. förnyades. Hr F åhraeus, Olof Immanuel: Jag är hufvudsakligen uppkallad af en föreg:de talares yttrande, att Konungens Befhide icke egde någon befogenhet att förordna om grindars borttagande från allmän väg. Då jag, likasom flere af mina kolleger, varit mån örn att undanrödja det ilrågav.de missbruket vid landsvägsgrindar, anser jag mig böra med några ord redogöra för min uppfattning af frågan. Det är en allmän erfarenhet, och af denna diskussion bestyrkes det ytterligare, att det knappt finnes någon del af den administrativa lagstiftningen, hvarom tankarne äro mera delade i afseende å så väl sjelfva rättsgrunden som rättegångssättet, än den sorn angår de allmänna vägarnes afstärigande med grindar. Oaktadt allt hvad man talat och skrifvit i denna sak, är den dock ännu ganska oklar. A ena sidan bestrider man alldeles, 304 Den 4 Februari e. m. att jordegare har någon rätt att uppsätta grind å allmän väg, — å den andra vill nian anse grindar tillåtliga allestädes, då derigenom hägnandet af inegor utmed allmän väg kan undvikas. Många, som hysa den sednare meningen, föreställa sig, och det har äfven under öfverläggningen i denna fråga blifvit påstådt, att rättigheten grundar sig på allmänna lagen och gällande stängselförordning.
I teir. deli 8 Maj I 8/f I. fråga om prcescripiicns - liden för fordringars utsökande hos Slats. Verket. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Ullåtanden och Memorialer : N:o 167, i anledning af gjord hemställan, angående förändring i löne-vilkoren för Bokhållarne vid Banco-Discont-Verket. Bifolls. N:o 168, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 14^» an_ gående de grunder, som höra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens embelsoch tjenstemän, vaktbetjening och kcnslidkare. Ullåtandet, N.o 168, bifölls. N:o 16g, i anledning aferhållne återremisser å Betänkandet Js:o med förslag lill taxa å Expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank, samt dertill hörande Discont-verk och Låne-Contor. Ståndet ogillade, på grund af sina vid återremissen gjorda anmärkningar, Betänkandet N:o 147 och beslöt för sin del, alt ifrågavarande Expeditions-taxa skulle till hälften nedsättas. N:o 170, i anledning al återreiniss åUtskottets Utlåtande N;o 167, angående Directionens öfver Malmö Låne-Contor hemställan om ändring af §. 88 mom. 8 uti nu gällande Baneo-Reglemente. Lades till handlingarne. N:o 171, i anledning af vackt fråga om förhöjning i arfvodet för Läkare-vården vid Tumba bruk. Bij olls. N/o 172, öfver Herr Rosenblads, Bernhard, motion om understöd och ersättning för de fabriks-anläggningar, som, i följd af inlörsels-förbudets upphörande eller tullnedsältningar, kunna anses lidande. Bij olls; och N:o 173, öfver en af Herr Norin, vackt motion om afsättande af en fond för att bilda en för skepps-byggerier lill Handels flottans förökande serskild låne-tillgång.
St. äska, enligt Reg.F. af d. 21 Aug. 1772, 47 §, att öfverlägga om de saker, som böra hemliga hållas, skall i akt tagas, att derlill af hvar dera af de 3 klasserne tages ett lika antal personer, och att hvarje klass träder särskildt ihop och, med lykta sedlar, utnämner en viss nummer af Electorer af hvarje klass, i akt tagande den ordning, att på hvarje sedel sälla så mänga namn, som den nummer af personer, som af klassen till Electorer skola väljas, nemi. 5 af l:sta klassen, 7 af d. 2:dra och 11 af d. 3:dje, hvilka särskildt, hvar för sin klass, träda tillsammans, att utvälja af klassen de ledamöter, som i Utsk. skola sitta.” R. o. Ad. lärer häraf finna, att Gustaf lil afskaffade Bänkmännen , och att Ståndet då valde sina Electorer omedelbart, ehuru valen anstäldes inom hvardera af de särskilda klasserne. Då jag i min motion uppgifvit alt, sådan Bänkmansinrättningen för närvar, befunnes, berodde det af slumpen, hvilka som blefve Electorer, samt följaktligen huru valen af Utsk:s ledamöter utfölle, och alt när det icke berodde af slumpen, ankomme det på inflytelser, som åter vore menliga för Ståndets sjelfständighet, Utsk. har deremot uttalat den åsigt, att om man icke hade slumpen att tacka för Utsk:s-bildningen, så skulle man t stället komma under parti-chefens välde.
Väl vöre det numera föreskrifvet,. att berörde afgift borde uträknas för hvarje hemman och lägenhet, samt läggas till densammas ordinarie ränta och mod denna gemensamt uppbäras, nion verkställigheten deraf mötte, enligt motionärens uppgift, mångå hinder och olägenheter, dels i anseende till afgiftens ringa belopp, utgörande blott ett eller några öre på hvarje helt mantal, hvilket belopp, enär den minsta enheten, sorn finge i Kronans räkenskaper upptagas, vore ett öre, ej kundo på de smärre hcmmansdclarnc fördelas, dels deraf att lägenheter funnes, hvilkas halmstädja till en del voro Kronan behållen och till en annan del indelt, af hvilket förhållande uppkomme ökade svårigKetér vid fördelningen af beloppet, som icke kunde ske annorledes, än ätt,."enligt motionärens uppgift, berörde afgift, den skattskyklige till mehn, fördubblades; och har motionären af dessa orsaker föreslagit, att ifrågavarande skatt måtte upphöra. I anledning af ett vid sista riksdagen af motionären Aräckt förslag i enahanda syfte, erinrade dåvarande Stats-Utskott, hurusom Rikets Ständer redan vid 1850—1851 års riksdag för sin del beslutat, att sedan i sammanhang med öfriga undersökningar utrönt blifvit, huru mycket hvarje homman i medeltal under 21 år erlagt i halmstädja, eller den efter tionden lämpade afgift, sorn uti Skåne hvart sjunde år utgjorts, denna särskilda skatt skulle upphöra, emot det att hvad i medeltal för ett år sig belöpte tillädes penningeräntan; och enär, efter det Kongl. Maj:t under den 11 Maj 1855 meddelat Kongl. Kammar-kollegium nådig befallning om berörde förändrings verkställande, denna föreskrift jemväl belunnits uti 1855 års landsböcker vara behörigen iakttagen, hemställde Utskottet att omförmälda framställning finge förfalla, hvilken hemställan Rikets Ständer bifallit.
Fimmelstängerna, som buro upp honom, rasslade på isen, när han blef otålig, och det blef han nu altmera minut efter minut. Jag förstod honom altför väl och slog an en deltagande, beklagande ton i hopp att den skulle värka bättre än min bekymmerslösa nyss. Det blef ett litet stillestånd i hans otålighet, han skakade bara sorgset på det vackra hufvudet, men skalf af köld så starkt, att isen klirrade kring honom. Jag satt och smekte honom där i goda tio minuter, själf ett rof för ganska plågsamma tankar. Hvems var felet till hans nöd om icke mitt? Jag kunde icke advocera mig fri inför mitt samvete, och jag måste erkänna att jag var hans mördare, ty enligt min öfvertygelse kunde han aldrig hålla ut en half timme till i vaken. Och det var en för sorglig dödskamp jag skulle bli vittne till, utan att kunna hjälpa honom ett grand. Jag satte hela mitt stora skuldmedvetande och medlidande i en smekning, som jag gaf honom, men han skakade bara på hufvudet, nästan vred denna gång, och gaf upp ett stönande skri, så förfärligt, att jag ryggade långt tillbaka från vaken, i tron att han skulle anfalla mig, där han låg. Men så blef han åter lugnare och såg på mig bedjande. Då lyste en lycklig tanke upp min mörka sorg, jag lämnade hästen för några ögonblick och lyckades få fram ett stycke bröd ur vår matsäck i släden. Samtidigt föll det mig in att jag kunde anlita min halftömda konjaksflaska för att mildra den köld, som alt mera trängde mig genom benen. Hvarför icke med detsamma gifva hästen af den? Nästa ögonblick matade jag den genomfrusna, stakkars kamraten med bröd, doppadt i konjak. Han lät sig min förplägning väl smaka och skydde alls icke brödet för dess starka spritlukt. Det var mig en sällsam lättnad att, inkrupen i min päls med hästens hufvud på min arm, dela med honom min matsäck och min medsmugglade konjak, hvilken tycktes bekomma honom väl. Han blef lugnare under behandlingen och slickade begärligt mina händer, när jag af vårdslöshet spilde ut konjak öfver dem.
Maj:t, som bäst vöre i tillfälle bedöma i hvad ordning arbetet å någon af de i den nådiga Propositionen omlörmälda jernvägs-stamlinier borde utföras, hvaremot andre ledamöter, som, af anförda skäl, funnit mindre lämpligt, att Kongl. Maj:t ensam skulle nödgas bestämma företrädet mellan dessa linier sinsemellan, yttrat den åsigt, att Rikets Ständer, då det gällde att ordna de vigtigaste och dyrbaraste kommunikations-anstalterna inom landet, borde Öppet tillkännagifva hvilken af dessa stambanor de ansågo bora i främsta rummet företagas. Af denna anledning har också blifvit yrkadt, att förenämnde anslag af 5 millioner Riksdaler borde odeladt anvisas för utförande af den utaf Kongl. Maj:t föreslagna jernvägen från Stockholm till Götheborg, samt af en ledamot, att denna summa, hvilken borde af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret upplånas, måtte så fördelas, att 3 millioner Riksdaler komme Bill. lill R. St. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 13 Haft. 2 10 Stats-Utskottels Utlåtande, M 533. att användas för en bana mellan Malmö och Jönköping med utgångspunkt från förstnämnde stad och i öfrigt med den riktning och enligt den plan, som af Kongl. Maj:t fastställdes, och högst 2 millioner Riksdaler användas för den jernväg, som komme att anläggas från Götheborg till det ställe i Westergöthland, Kongl. Maj:t kunde finna lämpligt bestämma och hvarifrån sedermera denna bana kunde sättas i förbindelse vare sig med Stockholm eller med Jönköping.
Borgare-Ståndet af den 12 sisth Junii, och de sålunda väckta frågorne följaktligen, jemlikt 87 §. Regelings-Formen, måste anses förfallne, lärer något vidare Utlåtande i anledning af återremisserna icke påkallas. Stockholm den 1-4 Augusti iS34. Ank. till Exp.-Utsk, den 17 Augusti. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets BetänkandeiV:o 82, öfver väckta motioner, om upphäfvande af Kämner s -Bätter, Lagmans - Bätter och Riddare-Syne-Rätter, samt om ändring eller upphäf vande af åtskilliga Lagens runi, rörande Rättegångs-ordningen. På grund af gjorda anmärkningar emot ömförmälde Betänkande, har HögvÖrdige Preste-Ståndet detsamma till Utskottet återförvist; men då detsamma blifvit af de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallet, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet den 6 innevarande månad och af Yällofl. Borgare-Ståndet den 31 sisth Julii, så enär, enligt 87 §• Regerings-Formen samt 3;dje punkten af 49 §• Riksdags-Ordningen, tre Stånds mening i dylika frågor utgöra Rikets Ständers beslut, förmodar Utskottet något vidare Utlåtande i anledning af återremissen icke erfordras. Stockholm den 14 Augusti 1834- STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1834- Lag-Utskottets Bet. Ankom till Exped. Utskottet den i3 Sept. Betänkande, i anledning af väckta motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den i3 Julli 1818.
Lag-kommitéen, som i denna domsrätt ej förordade någon förändring, ansåg sig ej heller kunna tillstyrka någon minskning i det antal, som nu fordras för full Nämnd. »Med mindre antal», yttrar Kommittéen, »kan Nämnden, efter Kommittéens begrepp, ej säkert svara mot sin bestämmelse»; och denna åsigt delar äfven Utskottet. Det får nemligen här ej förbises att Nämnden kan, derest den är enhällig, öfverrösta Häradshöfdingen; och med denna makt, som, efter Utskottets i näst föregående betänkande tillkännagifna åsigt, synes böra oförändrad bibehållas, vore ifrågaställde minskning ej förenlig. Man har visserligen till stöd derföre äfven åberopat Ägodelnings-rättens sammansättning; men denna domstols verksamhet är väsendtligen olika med Härads-rättens. Den är nemligen i första rummet inskränkt till ett enda föremål; detta föremål är vidare ej att lösa rätts-begrepp och slita juridiska frågor, utan att tillse huruvida bestående förhållanden blifvit ändamålsenligt ordnade; och för bedömande deraf fordras hufvudsakligen insigt i landthushållmngen. Af denna orsak skall ock omförmälde domstol bestå af en lagfaren domare såsom ordförande jemte tre i landthushållmngen kunnige män; och den öfvervägande ekonomiska sidan af saken har ock föranledt att den lag, hvarigenom berörde domstol blifvit organiserad och till sin verksamhet bestämd, ansetts falla under den ekonomiska lagstiftningen. Häraf torde således finnas att man ifrån beskaffenheten af nämnde domstol ej kan hemta giltigt skäl till förändring af de allmänna domstolarnes organisation; och det är således, med afseende på Härads-rättens verksamhet och befogenhet, som Utskottet vördsamt hemställer 6 Lag-Vt skot tets Betänkande M 80. om icke ifrågavarande förslag lill minskning af nämndemännens antal i Härads-rätt må lemnäs utan afseende.
Men, säger antagligen författaren, det första kristna arbetet vande sig ej till staten, utan till de enskilda och de samfund dessa sa att säga inifrån och frivilligt bildade. Onekligt. Så tillgick organisationen af kristna samfund inom den hedniska staten. Men sedaii har tillkommit något annat, som vi - mer eller mindre rättmätigt - kalla den kristna staten. Den tillkom först på en sjelfharskares bud. Staten förblef lika hednisk som förut, men med benämningen kristen. Först i cn stor fristat kunde de kristna idéerna: meit~iskms rättigheter i stallet för blott de priviligierades, och således afven solidaritetsföreställningarna .frihet, jämlikhet och broderskap) &gt;, fordra öppna uttryck i statsinstitutionerna; och under inflytande af den nya stora fristaten i Amerika verkstalde Frankrike detta statsbegreppets revolutionerande. Det var en revolution, icke mot den kristna staten, som ännu icke var till och än i dag icke ar till annat an som ett ideal, utan mot den hedniska staten. På Konstant i n ~ tid kunde det ej hafva skett, emedan d i de kristna idéerna ej tillräckligt mycket vor0 allmän egendom. Utförandet var afven 1789 ytterst bristfälligt. Men hvad vesterns länder: alla med undantag af Ryssland, nu hafva inom sitt statslif af kristet statsideal, derför hafva de till stor del att tacka franska revolutionen. Vill man deremot konseqvent utveckla pastor Faerdens påstående om revolutionens öppna brytning med kristendomens principer. så vore för närvarande Ryssland - som ar ganska likt Frankrike före 1789 - den enda kristna stat i Europa. De sista hundra åren äro ej alldeles fåfangt genomlidna och genomarbetade. Författaren glömmer, att vi andra redan strafvat oss ett godt stycke hi to? ; ^ revolutionen, detta Röda haf som antagligen for alltid skilt folken från Faraonernas statsideal. Att pastor Fzerden sjelf icke nänts skilja sig från detta stockhedniska ideal, må vara hans privatsak med sin fantasi. Men att i offentliga uttalanden namna det:, kristendomenn: det bordc han ändå försöka att vänja sig af med. Hela den sortens retorik kommer för sent. Ludvig XIV laser ickc Luthersk Ugeskrift; icke heller M: me de Maintenon.
Lotteriets tillgångar äro icke obetydliga: enligt 1823 års StatsUtskotts uppgift uppgingo de då redan till minst 217,000 R:dr, utom brudgåfve-fonden 16,435 R:dr samt hus och byggnader till ett icke ringa värde. Räntan af allt detta, om inrättningen upphäfves, är redan en icke obetydlig alltid säkrare och hederligare inkomst än den, som af den oädla och äfventyrliga spelvinsten kan påräknas. Den vid denna Riksdag otvifvelaktigt ökade brännvinsskatten fyller dessutom flerfaldigt den möjliga och ej betydliga brist, Statsverket utöfver räntebeloppet af Lotteriets tillgångar kunde komma att vidkännas, i fall, hvad jag på det lifligaste hoppas och på det vördsammaste yrkar, denna för rättskänslan vidriga, mot allmänna lagen stridiga samt för moralen och sedligheten menliga Lotteriinrättning nu ändtligen skulle upphöra. De omständliga och ovedersägliga skäl, jag för denna skadliga inrättnings afskaffande tillförene anfört och nu ansett öfverflödigt att upprepa, torde StatsUtsk., dit jag anhåller att denna min motion mätte remitteras, behaga genomögna i R. o. Ad:s protocoll för den Nov. 1828. Begärdes på bordet. ' Frih. Den 12 Eebruarii f. ra. Frih. von Strokirch, Joln Herrman, anförde skriftligen: Då man synes med temlig visshet kunna antaga, att den nya lagen icke, på längre aflägsnad tid, blifver gillad till efterlefnad, och indragning af LagmansRätterna icke heller, utan i förening med den nya lagens i verket ställande, skäligen bör eller kan få äga ruin, men sådant icke hindrar, att, så länge LagmansRätterna befinnas qvarstående, ordna dem på ett, emot deras nuvarande beskaffenhet, mera ändamålsenligt sätt, så får jag vördsammast i detta afseende föredraga: Man klagar deröfver, att part, som i erkändt och klart skuldfordringsmål blifvit ålagd att betala sin skuld, kan emot 12 sk.
Jag hemställer härwid först, om pä »agot ställe här bör kunna menas ej af Trycket utgifne skrifter, om det wore en ärlig tolkning att skilja ordet utgifne frän ordet skrifter; för det andra, huru Grundlagen skulle kunna wara nog försåtlig, att ens förutsätta möjligheten as tilltal och bestraffning Bilaga till Mern. för skrifter, som förmedelst den offentliga Magtens åtgärd antingen ej more utgifne eller redan genomgått Censur, och pä defia grunder, om en amian tolkning af tzm Zn af mig nu uppgifne kan wara rigtig och rimlig. Slutligen fulländas definitionen pä Tryckfrihet genom följande ord: "tydlig Lag, giswen att öewara allmänt lugn, utan att äterhälla allmän upplysning." De, som i afseende pä Religionens helgd aslunda en iner eller mindre inskränkt Theologist Censur, hafwa genom denna slutmenings förklarande pä ett sätt sökt bereda sig ett argument till fin sörmon, utan att eftersinna att denna förklaring stär i strid med det första stadgandet, som utgör definitionens grund, och att ett annat förklaringssätt finnes, som stär i klar östverensstämmelse med denna grund. Om Grundlagen först hade stadgat, att den offentliga Magten ej får i förwäg lägga nägea hinder för utgifningen af skrifter, och Censur af hwad tillämpning som heldst är ett sädant hinder, och om Grundlagen sedan stadgat att den Lag, hwarefter skadliga skrifters innehäll bör beifras, kan till allmänna lugnets bewarande föreskrifwa Censur, dä har denna Grundlag stadgat en uppenbar motsägelse: Om widare denna Lag, oaktadt förstnämnde lagde Grundprincip, mcdgifwit Censur i ett fall och icke i alla, dä har den motsagt sig twänne gänger för en: Och den har tillika gjort meningslöst sitt eget stadgande om bestraffning, efter denna ej kan äga rum, der förbrytelsen är fullkomligen förebyggd.
Maj.ls Nåd. Proposition, N:o Si. 15 Utdrag af Protokollet öfver iustitice-Depärtementets-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen, uti Stats-Rädel, å Stockholms Slott, Tisdagen den 17 Januari 18Si, i närvaro af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen. Närvarande: Haus Excellens, Justitiar-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, _ Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Justering af fyra Kongl. Maj-.is Nådiga Propositioner till Rikets Ständer. tro. Hans Excellens Herr Justitiaj-Statsministern uppläste till Justering följande, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade Nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Majrts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, angående: a) e) rättighet för Bataljons-chefen vid Kronoarbets-korpsen, Majoren J. G. Schander, alt erhålla pension å Rikets Allmänna Iudragningsstat; och d) —. Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag samt befalla att Nådiga Propositioner, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo. E. Helling. 16 Kongl. Haj:ts Nåd. Proposition, N:o SS. N:0 55. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Febr. 1834, kl. 11 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående årlig pension ål framlidne f. d. Slats-Rådel Samuel Grubbes Enka, Margaretha Johanna Grubbe; Gifven Stockholms Slolt den 21 Januarii i 854-.