Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ju mera också dessa socknar begagna sina vidsträckta odlingsmarker och uppdrifva sitt jordbruk, desto mindre tages de sydligare socknarnes spannmål i anspråk för de norra orternas behof, och desto mera spannmål måste följaktligen derifrån söka sig 92 väg till segellederna och Stockholm, samt finna fordel att för detta ändamål begagna den nära liggande jernvägen till Upsala och Stockholm. På nu anförda skäl får Kommittéen alltså i underdånighet föreslå, att Norra stambanan från Stockholm anlägges öster om Sigtunafjärden öfver Upsala och vidare i rakaste sträckning till Sala. — För Norra stambanans vidare fortsättning från Sala norrut till Gefle-Dala jernväg har Kommittéen låtit utstaka och undersöka en linie från Sala till Brovallen nära Dalelfven (2 mil 23950 fot lång), från hvilken punkt tvänne alternativer blifvit undersökta: det ena öfver Sonbo med öfvergång af Dalelfven vid Brunnbäck, och vidare öfver Grytnäs och Garpenberg, öster om sjön Grycken till Robertsholms station på Gefle-Dala jernväg; det andra, som följer Dalelfvens högra straud öfver Avesta och Hedemora, öfyergår samma eif vid Uppbo och fortsätter utmed östra stranden af sjön Runn till Korsnäs på Gefle-Dala-banan. Den förra linien, eller den emellan Sala och Robertsholm, utgör i längd 8 mil 22450 fot, och den senare, eller den emellan Sala ° ° och Korsnäs, 9 mil 1080 fot samt är således 14630 fot längre. Då de trakter, dessa båda linier genomgå, till stor del ligga inom Gefle stads naturliga handelsområde, emedan Gefle är närmaste hamn vid Östersjön, bör kortaste förbindelsen med denna stad också företrädesvis afses. När en omväg af något mer än 2| mil uppkommer emellan Brovallen och Gefle öfver Korsnäs, samt denna linie derjemte på omkring 2 mils längd går i parabel rigtning med och på endast 2j mils afstånd från Strömsholms kanal, anser Kommittéen Robertsholm såsom fördelaktigare anslutningspunkt på Gefle-Dala jernväg än Korsnäs.
Emot delta Betänkande hafva reserverat sig Herrar Friherrarne Hamilton, von Krcemer och Leijonhufvud, Herrar Aminoff, Tornerhjelm, von Rosen och von Stahl, Herrar Bikopen Butsch, Professoren Retzius, Prostarne Gumcelius, Bergqvist, Lallin cch Sylwan samt Herrar Åbom, Gustafsson, Wijk, Pousett, Engström och Wallander, hvilka alla antagit och såsom sin serskilda mening åberopat ett af Utskottets Afdelning afgifvet förslag till Betänkande, så lydande: Allni. Besv.- och Ekon-Utskottets Utlåtande> N\o ny. 3 ”Utskottet liar, genom sitt förut afgifne Betänkande, ingalunda anlydt den åsiglen, att Stockholms stad borde belagas al! ersättning för nötningen af broar, quaier och bamnskoningar, då tunga kärl och fastag derå uppläggas, ulan är det af Utskottet framslälda förslaget hufvudsakligen grundadt på det förhållande, sorn Utskottet funnit vara ådagalagdt genom det åberopade Utlåtandet af serskilde Commitlerade, nemi. att den ifrågavarande afgiften icke utgår ensamt lill brooch quai-byggnaders underhåll, ulan äfven till andra ändamål, af den beskaffenhet^ alt trafikerande, som icke tillhöra Stockholms stad, icke borde med afgift dertill belastas.
När åter utlåningar skolat ske, ha lika beskaffade inskränkningar ägt rum, så att äfven då Possessionater eller deras underhafvande icke fått låna eller ens för contant betalning köpa. Magazinsinrättningens åtgärder i afseende på upphandling ha i allmänhet haft den inskränkta tendens, som en småstadsköpmans, som begagnar landtmannens behof att sälja om hösten för att då köpa, och om sommaren låta honom högre betala sin egen produet. Den har sjelf år i8rputan behof stegrat priset å Råg till 12 Rudr Ban - Den 21 Februarii. 507 co, då tillförsel icke saknades för 11 R;dr; men den har ej kunnat hindra samma Sädesslags fall förliden vinter ända till 4 R:dr. Den har ett år stadgat upphandlingspriset å Hafre i Ska^ raborgs Län till 5 R:dr och längre fram pa våren i Jönköpings Län till 6* R:dr, då lik.* väl hafre kunnat af den närmare till Jönköping, än Mariestad belägna slättbygden försäljas på förra stället till samma pris, som å det senare. Nu då, efter allt utseende, brist blir på tjenlig! vårutsäde, åtminstone i de fleste provincer, äger inrättningen ingen tillgång derpå, emedan den återgått den enskilde speculantén i förväg Och afsändt sine förråder till utrikes orter. Inrättningen har minskat sine tillgångar genom inköp af fastigheter och nya Magazinsbyggnader, i en tid, då dess rörelse allt mer och mer inskränktes. Des?e omständigheter bevisa, att Inrättningen icke motsvarat sin bestämmelse och den har tvärtom verkat skadligt i två väsentliga hänseenden. Den har tillintetgjort all enskild spannemålshandel genom dess obestämde arbitraira mesurer i förening med dess i förhållande till enskildas ofantliga penniogetillgång. I vårt land, der några goda år vanligen följas af ett eller två missväxtår; der populationen är i tilltagande och således <onsumtionen borde ökas, der jordbrukets tillstånd är sådant, att flere provincer ha öfverproduction, andra brist, lämnar spann* mälshandel alltid hopp örn säker vinst, om ej så hastig eller stor. Den kan af enskilde bedrifvas med måttlig
Eli och annat har emellertid härunder förekommit, som skulle kunna hänföras till anmärkningar emot min företrädares cmbelsåtgärder, men utoin det att nu anmärkta förhållanden komma att upptagas och till sina orsaker utvecklas i den ollicielia redogörelsen för ofvannämnde balance-uircdning, anser jag mig skyldig så viii den aktning jag hyser för förre Landshöfdingen Herr Friherre H. Mörner personligen, sorn det kära minne Ivan hos Länets innevånare efterlemna!, att här bifoga den upplysning, alt det oriktiga i Ira ms täl Ininga rne om tillståndet i Länet faller den af hans biträdande embetsman till last, sorn, enligt hvad balance-ulredningen visar, dels 31 vållat, dels lodpil att samma balancer dölja, äfvensom att uttala min öfvertygelse, det jag anser anledningen hvarföre Herr Friherre Mörner med sin underskrift forsett dessa framställningar, böra sökas i det af Herr Friherrens sjuklighet för honom vållade hinder, alt personligen göra sig underrättad om ett förhållande, i afseende hvarå Herr Friherren i allt fall sannolikt icke trott sig äga skäl misstänka sitt lagligen ansvariga biträdes föredragning. b) Boskapsskötsel. Denna näring idkas visserligen, hvad hornboskap beträffar, moel den utsträckning, att i alla socknar af Länet innebvggarne förses med deras behof af ladugårdens alster och i många, särdeles i fjällsocknarne eli ej obetydligt öfverskott uppstår, som dels lörsäljes till släderne i Länet eller utbytes å marknadcrne emot strömming af städernes fiskare, dels uppköpes af spekulanterne inom orterne för att sedermera af dem föryttras i hufvudstaden, men är tyvärr icke på långt när så vårdad och utvidgad, som landlmannen kunde och borde, genom ett rätt användande af de tillgångar naturen anvisat och med begagnande af dc lärdomar erfarenheten lemnat.
Skorsten o c h takrännor kunna lätt göras på egen hand, och så är dockhemmet färdigt att lackas in och hemtas af j u l b o c k e n! Tänk, hvad syster skall bli glad! Målarkladd. Jk .. IX. Vackra blomsterställ kunna förfärdigas utaf ankeller hönsägg. Fyra ägg utblåsas, och de öfre topparne afklippas varligt litet om sender, tills hå- len bli runda, kanterna jämna och ungefär en tredjedel af äggens höjd bortklippts. Sedan de torkat, målas de invändigt t. ex. med röd oljefärg. Utvändigt kunna de bibehålla sin naturliga färg med en liten tuschritning eller blombukett på ena sidan; den öfre kanten bestrykes med guldbrons. Vill man måla yttersidan i grågrön eller ljusblå botten, bör innersidan hållas i samma färgton, fastän mörkare. Det inre rödt med yttersidan i svart oljefärg, med kinesiska figurer i guldbrons (blandad med bronstinktur) ser äfven prydligt ut. I senare fall skall det dock fernissas. Nu hoplimmas tre af äggen litet utåtlulade, det fjärde i midten ofvanpå de andra tre. En svarfvad, bronserad träkula fastlimmas under hvarje ägg såsom fötter. Om man sätter tre bronserade träkulor under ett ägg, så får man en enkel, prydlig blomstervas passande till violer etc. Ljungblomma. Japanska bamburbYsarbeten. Utan snickarens hjälp kunna med skrufvar dessa rör lätt ihopfogas till småbord med plyschklädd skifva; eldskärmar med i hörnen fastbundet broderi i japansk stil; fönsterskärmar; staffli; noto c h tidningshållare i form af ett staffli med halföppen utbroderad portfölj; blomställning, tre olika höga rör sammanbundna, på hvarje af de öfre spetsarna en rund träskifva för blomkrukan. Observeras bör, att röret lätt spricker, så att vid borrningen bör användas s. k. drilleller centrumborr. N. XI. Stänkarbeten. På föremålet, som skall dekoreras (portföljer, asklock o. d.
Båda förete för bataljonens manöver fördelar och olägenheter, ibland hvilka senare kan mot den udda formeringen med skäl anmärkas försvårad rörelse i och utur kavalleriets grundställning — den dubbla kolonnen. Deremot lemna fem sqvadroner större tillgång till detachering, hvilket företräde likväl, då en eller flere troppa*’, allt efter behof, dertill kunna användas, är af föga betydenhet. Bemärkas må äfven, att de flesta utländska kavallerier endast hafva 4 fältsqvadroner på bataljon. Likhet härutinnan kan således ej ställa den svenska kavalleri-bataljonen i ett ogynnsamt förhållande till dem. Mer än på bataljonens manöver måste dock afseende fästas på den enskilda sqvadronens sjelfständiga kraft. Sqvadrons-striden är den oftast förekommande och måste blifva det synnerligen hos oss, i vår brutna mark och med vårt fåtaliga kavalleri. Det är derföre af öfvervägande vigt att åt sqvadronen gifva den styrka den för sin strid behöfver. Är man, såsom hos oss, tvungen att välja emellan ett mindre antal strid föra sqvadroner eller ett större antal så svaga, att de blottställas för att blifva öfverflyglade och omringade, bör valet icke blifva tvifvelaktigt. Ty, om än det förra antalet skulle blottställa för att man någon gång saknade önskligt biträde af kavalleri, eger deremot den starkare sqvadronen, der den uppträder, en kraft, i brist af hvilken den svagare alltför ofta skulle kämpa förgäfves. Medgifvande allt detta, torde man dock invända, att stora sqvadroner äro tunga och långsamma att manövrera. Detta är saunt, men har föga tillämpning på nu ifrågasatta fältsqvadroner, hvilka, efter afdrag för depot, för sjuke, m. m. ändå blott konnne att uppgå till några och nittio Landförsvarskomit. Bet. I. 1/ - 130 hästar i ledet. Emellan denna och en sqvadron på 72 man kan, med kavalleriets manövertakter, ingen skillnad af betydenhet uppstå i lätthet och hastighet att röra sig.
I detta afseende bör ofvannämnde förslag remitteras till Bevillningsutskottet med anmodan, att i grundlagsenlig ordning till Rikets Ständer afgifva »sitt Utlåtande öfver såväl grunderna för denna bevillning, som sättet för . deras »tillämpning och bevillningens fördelning, för att, derest skiljaktigheter härom »skulle yppa sig emellan Riks-Ständen, dessa skiljaktigheter må, enligt Rege»rings-Formens 71 § och Riksdags-Ordningens 31 Sj, kunna slutligen afgöras.» Till närmare utveckling af grunderna för denna motion, hvilken åtskillige Ståndets ledamöter biträdt, har, jemte erinran derom, att det Särskilda Utskottets tillsättande skett genom tre Stånds beslut, mot Bonde-Ståndets röst, blifvit hufvudsakligen anfördt, att om ock i den ekonomiska delen af frågan, som berodde af tre Stånds sammanstämmande beslut, mindre vigt läge derpå, om ett särskildt Utskott eller ock, såsom tillförene skett, Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlade ärendet, vore dock förhållandet annorlunda i den del af saken, som anginge beskattningen. Uti 60 g Regerings-Formen upptogos rhusbehofs-bränneri-medleu» bland bevillnirigar ; samma grundlags 53 §, som förordnade om väljande af de Utskott, »hvilka skola ärendena bereda,» nämnde bland dessa B e v ilin ingsUtskottet, »att föreslå bevillningens fördelning»; och i sådant hänseende vore Beviilnings-Utskottets verksamhet bestämd i 70 § Regerings-Formen och 31 § Riksdags-Ordningen; och för bevillnings-frågornas afgörande vore en af dessa ämnens stora vigt påkallad särskild ordning stadgad i 71 § Regerings-Formen, enligt hvilken, dä ett Riks-Ständ förblefve vid särskild mening angående bevillning^ åtagande, icke de tre öfriga Ståndens beslut, utan förstärkta Stats-Utskottefs afgörande, med kraft af Rikets, Ständers beslut, bestämde utgången.
Genom den föreslagna nya representationen kommer konungamakten att tryckas ned till följd af de årliga Riksdagarne, genom hvilka representationen, den må bildas huru som heldst, alltid kommer att tillvälla sig bela makten. Det närmaste exemplet härpå hafva vi i Danmark, hvarest konungamakten, efter det nya statsskickets införande år 1848, inom så kort tid nedsjunkit till en skugga och der partierna ohejdadt rasat midt under de yttre olyckor, för hvilka delta rike nyss varit utsatt. Stadgandet om årliga Riksdagar är ensamt tillräckligt att föranleda de allra största farhågor för detta förslag, om det äfven för öfrigt hade aldrig så stora lörtjenster. När man har anmärkt emot förslaget om årliga Riksdagar, 218 Den 4 December. hvad som är grundad! på al! psykologisk iakttagelse och all historisk forskning, »att årliga Riksdagar nödvändigt måste framkalla hvad man kallar ett parlamentariskt styrelsesätt, hvilket styrelsesätt måste leda lill en under representationen alltför mycket nedtryckt konungamakt», så får man å motsidan höra det inkast, »att man icke har bevisat detta påstående.» Behöfva vi val i detta alseende någon annan erfarenhet än den som hemtas under våra egna Riksdagar? eller är det icke ett erkändt faktum att under desamma makten till en stor del ligger i Stats-Utsk:ts hand? I)et har så ofta blifvit sagdt, att makten finnes hos den som håller penningepungen, att för den satsen icke måtte erfordras vidare bevisning. Om den, som har nyckeln till kassakistan, är en nästan ständigt fortlefvande korporation, i stället för att hvart tredje år sammanträda, måste den tryckning, som sålunda utöfvas, blifva af helt annan art än nu. Det sätt, hvarpå man hos oss i detalj granskar budgeten, gifver representationen en helt annan och större inflytelse än i andra länder. Den som känner det vigilerande, som under Riksdagarne sker bos Stats-Utsk:ts ledamöter, den måste erkänna, att der finnes en makt, som, om den blefve nästan permanent, ovilkorligen komme att växa konungamakten öfver hufviidet.
Svaret härpå kan dagligen erhållas af många arma, som, förledda af falska förhoppningar, länge trott att skråordningar och bönhasjagter kunde trolla fram ett välstånd, hvilket blott arbete, underbyggnad, sedlighet och sparsamhet kunna frambringa. Jag anser såsom en pligt emot mina medborgare, emot de orter jag representerar, ja emot sjelfva dem, sorn ännu dåra sig med hoppet att skråtvång skulle lättare förskaffa dem arbetare och arbetsförtjenst och välstånd, att bestrida Utskottets förslag i detta afseende, ty det skulle neddraga de nu sig förkofrande handtverkare i samma sorglöshet, samma armod och samma oförmåga, som de, hvilka ännu dväljas i lemningarne af det gamla skråväsendet. De skulle, likasom dessa, få sämre arbetare, svårare arbetsförtjenst och förlora det lif, den friska kraft, som de nu börja utveckla. Om man ej vill utsträcka befrielsen för mästareprof till alla, må man åtminstone förblifva vid^hvad som nu finnes stadgadt. Det skall snart öfvertyga enhvar, att detta i framtiden bör blifva lag för alla. Hvad angår den ändring, som i § 23 morn. 1 blifvit tillstyrkt, åsyftande en skärpt kontroll på mästareprofven, anser jag att allmänheten långt säkrare utöfvar kontrollen efteråt. Konsumenten är den säkraste kontrollören. Hvad säkerhet lemnar väl mästareprofvet? Hvad betyder ett stycke, som han sjelf gjort, om han sedan såsom mästare begagnar dåliga arbetare och dåliga materialier o. s. v. Att lemna den sökande till förutvarande mästares godtyckliga bedömande, hotar den enskildes rätt. Och om äfven andre deltaga i bedömmaudet af profven, så känner en hvar hvad inflytelse ”männen af facket” gerna utöfva vid dylika frågors afgörande.
Sommarnatten, då blodets röda kulor glöda under hudens skal, då safven stiger i ådrorna, safterna spränga sina höljen, och bären mognas med söt must ...» Åt dig, älskade, har jag bevarat både nytt och gammalt, om dig har jag drömt både natt och dag, medan hufvudet värkte, och pulsen slog. Efter dig har i långliga år jag letat med ljus och lykta. Men nu är du funnen. Din själs skärpa älskar jag, och jag älskar din härliga gestalt. Inne är kärlekens tid, låt då min högra hand omfamna din midja och min venstra ligga under ditt hufvud. Ty brinna vill jag för den frågande eld, som tindrar från dina ögongropar, jag vill känna din andedrägt mot min kind, och af dina varma röda läppars vin vill min törstande mun dricka sig rusig. Och vakna skola vi samman till lifvets möda, och för att ansa vårt värf skola vi bittida uppstå, ty arla skola vi sädeskorn så, men icke heller om aftonen hålla händerna till, ty ingen vet, när det lyckas bäst. Statt upp min älskade, dig som min själs tanke smeker, och min kropps fibrer åtrå, statt upp och kom i min famn ... Så låg Kurt länge i det öppna fönstret och såg med stora, glänsande ögon ut i den stilla, slummerbundna natten. Höstsäsongens första symfoni-konsert skulle strax begynnas. Folk strömmade i skockar till »operan». I de trånga korridorerna vimlade det af musikmenniskor, och inne i salongen rådde ett oupphörligt, nervöst öppnande och tillstängande af dörrar. Nere på parkett sutto damer i höstkostymer, försänkta i estetiskt-musikaliska resonnemanger, artistiska herrar med hår à la Liszt kikade genom glasögon och monoklar upp mot raderna, på hvilkas barrièrer affischerna satte stora, hvita fläckar. Ansigten, kända från scenen, började skymta på bänkarne närmast rampen, men på sjelfva scenen började spelmännen ordna sig under förtvifladt stämmande.
I dessa hamnar erliölle man nemligen genom befrielsen från såväl Öresunds-tullen som afgifter till Handelsoch Sjöfarts-fonden, tolag m. m. — den längre transporten att förtiga — varorna för vida bättre pris än i någon hamn vid Östersjön, hvartill komme, att transporten öfver Norrige vore mindre dyr och kommunikationen deremellan och utlandet under alla årstider möjlig, hvilket icke vore förhållandet med den Östersjöhamn, Sundsvall, hvarifrån Jemtland eljest måste hemta ifrågavarande varor, äfvensom att Jemtlänningarne till stor del afsätta sina produkter till Norska städerna Trondhjem och Levanger, med hvilka följaktligen en liflig handelsrörelse ständigt egde rum. Då, under nuvarande förhållanden, det icke vore Svenske handlande tillåtet att transito öfver Norrige införa och vid Svenska gränse-tullkamrar förtulla de varor, dem de för orternas förseende behöfde, hade följden blifvit, att innevånarne vid Riksgränsen olofligen infört dessa varor, ett förhållande, hvilket menligt inverkade på jordbruket och allmogens sedlighet. Men utom dessa, enligt motionärens mening, talande skäl för tillvägabringande af transito-handel emellan Sverige och Norrige, förefunnes äfven, i hans tanke, ett stats-ekonomiskt. Då de Norrska auktoriteterna under en del af åren 1847 och 1848 åt de i ämnet gällande författningar gifvit en sådan tolkning, att de varor, hvilka af Svenske handlande införskrefvos till Norska hamnar, icke voro, då de till Sverige öfverfördes, underkastade tull till Norska Statsverket, utan kunde under vederbörlig kontroll, • •
Utskottet blefvo afgjorde, men får dock äran reservationsvis anföra, att jag enligt min öfvertygelse icke kan instämma i den del af Höglofl. Utskottets förenämnde dag fattade beslut, som innehåller att hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla endast behandlingssättet af det den 30 September år 1812 inom Stats-Rådet afgjorde mål, angående tillstånd för Götheborgs Stad att införa sådane manufacturerade bomullsvaror och bomullsgarn, som till införsel i Riket voro förbudne, äfvensom att, jemte det jag instämt i Höglofl. Utskottets nu tagne beslut att från den af Utskottets Beredning föreslagne och uppläste expedition uttaga det, som rörande 106 och 107 §§ i Regerings-Formen blifvit infördt, jag likväl icke kan förena mig med Utskottets pluralitet att för öfrigt antaga den föreslagne expeditionen oförändrad.
Icke heller blir, genom den förhöjning, som StatsUtsk. föreslagit för Landtmäteri-Sekretm, på något sätt den skala, om jag så får säga, rubbad, efter hvilken förhållandet emellan Landtmäteri-Sekretms och Ofver-Direktörens löner bör bestämmas, ty Landtmäleri-Sekretm är Ofver-Direklörens närmaste man och skall göra dennes tjenst när han är borta. Nu får Öfver-Direktören enl. Ulsk:s förslag 3,333 R:dr 16 sk. b:ko i kontant lön, utom andra emolumenter, som här blifvit omförmälda. Sekretm får 1600 R:dr b:ko jemte sportler, som äro beräknade till 400 R:dr b:ko, eller tillsammans 2000 R:dr b:ko. 190 Den 19 April c. m. Om man dä lill Öfver-DirelUörens kontanta lön lägger hans embetsvåning och evalverar den i penningar samt ytterligare tillägger öfverskottet pä hans resetractamenten, sä torde man med säkerhet kunna antaga att Öfver-Direktörens löneförmåner upgå till dubbla beloppet af Landtmäteri-Sekrclms. Och mig synes då, alt denna proportion icke kan vara pä något sätt sådan att den bör utsättas för klander. Också har, såsom Frih. Åkerhjelm redan nämnt, Ofver-Direktören för Landtmäteriet sjelf föreslagit denna förhöjning för LandtmäteriSekretm med den skillnad, att han föreslagit att lönen skulle bestämmas till 1500
Amål har, liksom Wenersborg, fördelen af ett godt läge för trafik med hamn vid Wenern; och grundar den sitt bestånd hufvudsakligen på bandel och sjöfart samt i öfrigt på handtverkerier och jordbruksskötsel. Handeln består uti minu Irörelse med vanliga köpmannavaror, deraf förlaget tages från Götheborg, och sjöfarten har till föremål dels detta förlags transporterande samt dels fraktresor med jern och trävaror för Dahlsland och Wermlands bruksägares räkning. Örn handelns och sjöfartens tillstånd samt orsaken lill dess förmenta aftagande gäller hvad som är anmärkt i lika ämne för Wenersborg. Handtverkerierna äro icke särdeles betydliga, men förse likväl staden och kringliggande landsbygd till en del med handtverksarbeten. Jordbruket går endast ut på att framalstra säd och foderväxter till husbehof samt skötes med omsorg. På stadens torg och tre årliga marknader är tillförseln af spanmål och viktualier från angränsande delar af Dahlsland och Wermland liflig samt mer än tillräckligt motsvarande konsumtionen inom staden; för hvad som öfverskjuta infinna sig dock gemenligen afnämare från tillstötande skogsoch brukstrakter. Stadens tillvarelse är således icke utan vigt för landsbygden deromkring genom befordrande afsättning på produkterna af dess kultur och näringar. I stället för den förut befintliga enda pedagogien med stadens komminister till lärare, har år 1836 öppnats dels en lärdomsskola, hvars två första klasser, som intagit vid deras öppnande omkring 40 lärjungar, till en början 40 blifvit försedde med lärare, dels ock en folkskola, deri 80 ä 90 barn efter vexelundervisnings-method bandledas. Lärdomsskolan underhålles genom statsanslag med vanligt biträde af staden och folkskolan hufvudsakligen genom afkastning af donationer. För sjukvården lönar staden, gemensamt med ägarne af närliggande bruk, en speciminerad läkare. Fattigvården handhafves af magistraten och utsedde komiterade samt är för stadens invånare ganska kännbar, intilldess uppkommen tvist om en till förbättrade fatligvårds-anstalter donerad fond kan hinna slutligen afgöras.