Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deremot den ammunition, som erfordrats för att undersöka denna lavetlconstruction, blifvit bortskjuten; så hade kostnaden derför blifvit icke blott 5oo r:dr, utan flera gånger den summan, emedan de större pjecerna erfordrade större laddningar. Sålunda tror jag icke, att genom det anmärkta förhållandet någon verklig skada uppstått, ej heller att den obetydliga ändringen af de omnämnda lavetterna kan anses härröra från något begånget fel eller klandervärd uraktlåtenhet, helst det iakttagna förhållandet grundade sig på principen att hushålla, och, på sätt jag upplyst, hushållning äfven vunnits genom hvad sorn skeft. Att ingalunda utgången med lavett-conslructionen kan minska inventorns förtjenster, lärer icke kunna ifrågasättas, emedan förtjensten af hans Den g Maj e . m. uppfinning icke inåt te bero deraf, att otillräckliga försök blifvit anställda; oell lians förtjenst måtte vara lika stör, när det visar sig, att man, med iinga förändring uti sistomnämnda constrnctionen, kan vinna lika fullkomlighet uti densamma, som man vunnit med den 6-pundiga, hvaraf vi äga största antalet af denna materiel. Hr Peyron: Gustaf Abraham: Jag vill icke nu upptaga Ståndets tid Icke heller är jag beredd att bemöta det af Gr. Frölich gjorda anförande ang:de K. Krigs-collegii förvaltning; utan anhåller jag blott, att en annan gång få aflemna de upplysningar, hvarigenom de framställda påståendena skola vederläggas. Gr. Frölich, David: Jag vill endast, i anledn. af den siste värde talarens yttrande, nämna, att, i händelse han velat yrka en sådan redogörelse för mitt anförande i sista plenum, skulle jag af revisions-berättelsen för i836 och i837, hvilken jag medtagit, kunna upplysa hvad jag menat. Jag har uti mitt skriftliga yttrande hänvisat till dessa upplysningar, som den värde talaren sjelf kan inhemta af det exemplar af revisions-berättelsen, hvilket han, såsom riksdagsman, erhåller. Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredr.:
Rån det ej nekas, att den förra, (redovisningspligten) såsom art innefattas under begreppet af den senare (tjenstemanna-ansvarigheten); så lärer det ej heller bestridas, att den förra måste finnas, der den senare hel och hållen är för hand. Så länge man är underkastad ansvarighet för all sin tjenstutöfning, måste man äfven vara skyldig till redovisning för de medel, man i egenskap af tjensteman uppburit och om händer haft. Nu liar ansvarighet för tjensteutöfning alltid blifvit så förstådd, att preskriptionslag ej kunnat derpå tillämpas, ens i de fall, då endast penningeböter kunna komma i fråga; och på ett embetsfel af urbota påföljd, såsom det förevarande, hvilket kostar tjenstens förlust, vore i allt fall ingen preskription användbar. Det lagstadgaude, som i Kongl. Maj:ts nådiga Utslag åberopas, deruti talan om medlens utbekommande förklaras vara förlorad genom försummad anmälan vid generalmönstringar, kan således icke angå allmän åklagares talan om redovisning för emottagna allmänna medel. Det är icke Kronan eller det allmänna, som vid mönstring kan anmäla sig ”icke hafva njutit ”sin fulla rätt af hvad Kongl. Maj:t och Kronan består”; och den som kan genom underlåten anmälan härom förlora sin talan, är väl ingen annan än den, som kan hafva någon anmälan att göra. Således måste allmän åklagares talan emot tjensteman för bristande redovisning eller i allmänhet åsidosatt tjenstepligt aldrig vid generalmönstring kunna gå förlorad. Också har uti ett af Kongl. Majit den 12 Juni 1843 meddeladt utslag frågan härom fått en helt annan utgång. Genom detta nådiga Utslag fastställdes nemligen Krigshofrättens beslut, af innehåll, att då klaganden, (äfvenledes en Kapiten, som brustit i skyldigheten att utdela emottagna allmänna medel) onekligen varit pligtig att efter dessa medels emottagande ofördröjligen desamma utdela, och den af honom åberopade 8 §. i 13 kap.
Svar på återremiss 6 1 19 — a. a. 11 Mars a. a. 15 Mars a. a. 8 Mars a. a. 4 Mars Filialbank-Assignation, om dess betraktande lika med de af Lånekontoren utfärdade Assignationer 6 1 20 . å. 15 Mars b. 15 Mars b. 8 Mars b. 11 Mars Svar på återremiss — 6 1 31 — a. a. 8 Apr. a. a. 8 April a. a. 8 April a. a. 8 April Finans-Departementet, Anslag för, se Statsreglering. Fiskeri-Stadgan af den 29 Juni g. 4 Mars 57 1852, upphäfvande af 25 § deri 8 — 55 — b. 11 Mars b. 4 Mars 4 Mars 25 Fjerdingsmansbestyret, om ändring i K. kung. d. 9 Aug. 1851 g. 4 Mars derom — 8 — 52 — 11 Mars 4 Mars b. 4 Mars Flottans Fartyg och Etablissementer, Anslag till, sc Extra Statsreglering, Femte Hufvud-Titeln. SL * CD 2 P Oq > S CD ^ CO • .. 03 P B: g SL 2. te B B* §.s P? P p P F. CD ° f? S 5' cp B' p’ 3 ^ CD N:0 N:o | Sid. Fl y g sandsj al t en i Halland, om medel till deras skyddande och planterande — .4 1 284 Flyttningstid för tjenstefolk, om ändring i nu gällande stadganden derom — 7 2 6 Svar på' återremiss 7 2 17 Folkslcole-afgiften, om ändring i sättet för dess öfverlemnande till vederbörande skolstyrelser — 8 — 27 Se Motioner. Folkskolc-lärare, om lönförbättring för — 4 1 47 » » om pensionering af ... 22 4 1 161 » » om premier åt skicklige — 4 1 175 » » Seo vidare: Stats-Reglering, Åttonde Hufvud-Titeln.
Man behöfver blott jemföra recepter af en äldre och en yngre läkare, så får man se huru den förre slösar med medikamenter och den sednare sparar pä dem. Dessutom finnes ett slags läkare, benämnda homöopater hvilka använda inga eller ganska litet medikamenter, och deras antal är icke så ringa, med eli ord läkemedel förbrukas nu proportionaliter mindre än förr. Frih. Palmstjerna har trott att genom flere Apolhekare-privilegiers utfärdande, skulle inköpssummorna för privilegierna förminskas. Det är sanni, men någon tällan emellan flera Apothek alt undersälja hvarandra kan icke upkomma annorlunda än om de sälja under taxan. Följaktligen skulle hon derigenom erkännas vara för hög och till deras godtycke öfverlemnas att sälja för hvad pris de behagade. När nu förbrukningen icke är omtyckt eller godtycklig utan beror på sjuklighetens storlek, så är det svårt alt inse huru medikaments-prisens nedsättning skall kunna ega rum pä annat sätt än derigenom att varan försämras. Man vet alt Apothekare göra anbud på lefverans af medikamenter lill sjukhusen för lägre pris än taxan bestämmer emedan den större afsältningen skall godtgöra skillnaden. Denna undertaxering anses dock i allmänhet af läkare såsom något farlig, derföre att den lätteligen leder till missbruk. Om nu Apotheken blifva så många att egarne icke kunna, emedan afnämarne äro för få hafva sin utkomst derest taxan skall iakttagas och goda medika menter lemnäs, så kommer Apotheks-yrket att betydligen derpå lida och med detsamma äfven patienterna. Jag tror således icke att Apothekens förökande vore en god utväg, utan vida bättre att sammanhålla afsätlningen på färre händer och derigenom hafva större säkerhet att få dugliga medikamenter. Mot Frih. Palmstjernas förslag, att utesluta mellanmeningen rörande de af General-direktören Ekströmer upgifna grunder, har jag egentligen intet att invända; ty hufvudsaken är alt underd. framställning i ämnet till Konungen göres. Då skulle det väl komma alt heta: ”att R.
Styrelsen vid flera särskilda tillfällen nödgats göra underdånig framställning om anslag härtill, en bestämd summa ansetts böra för ifrågavarande ändamål å staten upptagas; att, då de nuvarande anslagen till bibliothek, laboratorium och samlingar visat sig otillräckliga, förhöjning derutinnan vöre af behofvet. högt påkallad, synnerligast med afseende derå, att Institutets samlingar, i hvad som rörde allmän byggnadskonst samt vägoch vattenbyggnadskonst, vore ytterst obetydliga och i behof af temligen stor tillökning för den händelse att undervisning i dessa kunskapsgrenar komme att vid Institutet meddelas; samt slutli - 60 Stats-Utskottets Utlåtande M 122. gen att, enär Institutet hittills icke egt något anslag till sin mekaniska verkstad, men utgifterna för densamma under de sednare åren uppgått till omkring 1,333 R;dr 16 sk. B:ko, hvilka måst af Institutets öfriga tillgångar bestridas, ett särskildt anslag å 1,666 R:dr 32 sk. blifvit för denna inrättning å slaten uppfördt. Den nya staten upptager följande belopp: a) lill löner och ar [voden: B:ko. Bunt åt Föreståndaren lön 4,000: 6,000: » Professoren i mathematik och mekanik d:o 3,000: 4,500: » d:o i mekanisk teknologie d:o 3,000: 4,500: » d:o i fysik d:o .3,000: 4,500; » d:o i kemi och kemisk teknologi d:o 3,000: 4,500.
Föredrogs ånyo och biföllos Oecon.Utskts d. 7 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 9, i anledn. af väckt fråga om uppförande af en bro öfver Dal-elfven i trakten af Gysinge bruk; samt Ut - Den 10 April e. m. 121 Utlåtande N:o io, i anledn. af gjord motion om högre arfvode till nämndemän för deras förrättningar i tjensten. Företogs till pröfning Oecon.Utskls d. 7 dennes på bordet lagda belänk. Nio 1 I , i anledning af väckt fråga om upphörande af it. o. Adis rättighet att å frälse-ägor anlägga krogar. Frih. Cederström, Jac.: Utsk. liar tillstyrkt, att genom it. o. Adis afsägelse samt de Öfriga RiksStIS dertill lemnade bifall och Konungens sanction sista mom. af t4 §. i R. o. Adis privilegier må till vidare kraft och verkan upphöra. Detta skedde redan genom eoncessionerna vid 180g års riksdag, och efter den tiden hafva frågor om krogars anläggning blifvit af embetsverken lika behandlade, ehvad R. o. Ad. eller andra dertill sökt tillstånd. Jag skulle således tro, att den åtgärd, Utsk. nu föreslagit, är alldeles obehöflig, och begär på denna grund återremiss af betänk., på det Utsk. i stallet må förklara, att det åsyftade ändamålet redan är vunnet, enär den ifrågavar. rättighetens upphafvande förut blifvit stadgadt genom 9 §. i Riksdagsbeslutet af d. a Maj 1810 och faststäldt genom K. Kungör, d. 6 Apr. samina år. Hr von Hartmansdorff, Aug.l Det torde vara angeläget för Ståndet att höra ordalagen i det beslut, Frih. Cederström åberopat, på det man må kunna öfvertyga sig, att saken verkligen förhåller sig på sådant sätt, sorn Frih. uppgifvit.
Minna Cauers mål är att tillkämpa äfven kvinnokönet fulla medborgerliga och politiska rättigheter, och i sin tidskrift agiterar hon energiskt för detta mål. Vi ha trott att bilden af den talangfulla tyska systern, då hon nu är vår gästvän, borde intressera svenska kvinnor. göra, lyfta till ett ädelt lif på jorden, till salighet i himmelen. De möttes en gång för många år sedan. Han såg på henne. Det låg nästan bestörtning i blicken. Han såg sig om efter henne. Det var, som om hans själ velat dröja hos henne. Han såg så rörande god och sorgsen ut. Och den skygga blicken med dess blixt af bedjande smärta grep henne så underligt. Det var allt, hvad hon såg och visste, när han kom och gick. Hon frågade sitt sällskap hvem han var, och hon fick veta hans namn. Erik Ivarsson var det, han, som var så rik, så oändligt rik. Han hade sin stora gård och sina milsvida skogar bakom Östaberget i Selnabyn, som låg där. Bortom Östaberget! Det var, som o m hon först nu sett dess tunga, skyhöga vägg. Det hade rullat fram just nu och gömt hennes framtid och stängt henne från Erik Ivarsson. Gammalt stickylle, klädningslappar, doffel, ull o. lin * r u r Och dagar kommo och gingo, och är kommo och gingo, och hennes hjärta frå gade och fick ej svar. Hurudan var Erik Ivarsson? H v a d tänkte han, hvad gjorde han där borta i Selnabyn? Skulle han aldrig komma mer till Östa dalen, till henne? Äl skade han en annan? Skulle hon kanske snart få höra, att han trolofvat sig? Hon önskade, att han i stället skulle älska henne, tänka på henne, ej kunna glömma henne Så såg det ut som om det skulle blifva, då de första gången möttes. M i n n a Cauer. emottages till all slags spanad. — Pressning o c h beredning verkslälles. — Beelt arbete, billiga p r i s. Gods afhämtas tacksamt afgiftsfritt. fraktfritt fram o. åter. ^ Men sedan hade allt sagt nej till denna aning och önskan. Möttes de åter någon gång, så förlopp allt såsom vid det första mötet.
Hvad åter angar den sista frågan, angående befordrings-rätt inom Banquens betjening efter meriter, och utan afseende på stånd, så har väl Högl. Utskottet upplyst, hUtu denna fråga vid sista Riksdag' blifvit behandlad och beslutad; och att den blifvit hvilande af deri Orsak, att 2:ne Stånd stannat emot hvarannan, både i hufvudsaken och uti det yttrande, att den vöre en priVilegii sak ; men då Grundla* qo8 Banco-XJtskottets Bctiinkanden. gen icke förbjuder, att vid påföljande Eilesdag åter väcka fråga, om ändring uii de Beslut, hvilka vid den föregående Riksdagen blifvit fastställde, oell annu mindre det bör kunna anses Consiilutions* stridigt, att å ny o lill öfverläggning framställa en fråga, som icke blifvit afgjord, utan genom paria vota blifvit livilande, och således endast vid förre Riks. dagen, utan decision , förfallit, så har jag ansett det vara Höglofl. Utskottets pligt, att, i anledning af den nu väckte motion, denna fråga å nyo upptaga, besvara och Beslut deröfver till Rikets Ständer föreslå. Biiligheten och rättvisan deraf, att inom ett Statens Verk, alla Stålens medlemmar böra elier förtjenst vara lika berättigade till befordran, ulan afseende på stånd vare sig Adel eller Ofrälse, synes mig vara så uppenbar, att den af ingen kan eller bör bestridas. Många casus sku le kunna uppgifvas, huruledes det närvarande stadgandet, att ^:del af Banquens Commissarie]- böra vara Frälse, möjligen kan fötanleda, icke allenjst till förfång för mången förtjent Tjensteman inom Verket, utan äfven till skada för hela Verket och Staten i det hela, då man icke kan neka, att så af Ridderskapet och Adeln, som Ofrälse, flere individuelkunna finnas, hvilka vid et t
Utskottet har sedermera haft tillfälle att taga del af de yttranden, som från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs län samt från Magistraterna och handelsföreningarne i Borås och Ulricehamn infordrats i anledning af den på grund af nämnda Betänkande från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse i ämnet. Samtlige desse vederbörande hafva fästat en hufvudsaklig vigt vid att vederlägga de skäl, som blifvit lagda till grund för de hos Rikets Ständer gjorda framställningar, och dervid förblandat dessa skäl med de af Rikets Ständer till stöd för deras förslag anförda grunder. Men do hafva äfven alla ansett det af Rikets Ständer då uppställda förslag, hvarigenom åsyftats att, i sammanhang med upphäfvande af gårdfariprivilegiet, gifva en dermed någorlunda jemförlig utsträckning åt den allmänn handelsfriheten, ingalunda kunna ersätta den dessa orter förbehållna handelsrätt. Utan tvifvel ansågo sig Rikets Ständer vid behandling af denna undantagsfråga icke utan i sammanhang med en allmännare reform i näringslagstiftningen kunna föreslå en detta näringsprivilegium fullt motsvarande ersättning. Genom borttagande af detta privilegium torde dock någon skada ej kunna tillskyndas denna eller andra orters i vissa afseenden privilegierade innevånare, eller någon rubbning i fordna förhållanden behöfva befaras, då rättigheten göres allmän. Då den genom husslöjden utbildade industrien är egendomlig för vissa orter, och, der den finnes, arbetsskickligheten måste vara större och produkternas beskaffenhet bättre, än hvad i fråga om samma alsters tillverkning kan vara förhållandet å andra orter, der arbetskraften är hufvudsakligen rigtad åt annat håll; så bör någon skadlig konkurrens ej kunna befaras, för så vidt angår inhemska produkter. Om rättighet medgifves för en hvar, städernas så väl som landets innevånare, att obehindradt idka handel med husslöjdsalster, åstadkommes icke någon inskränkning i den genom förfättningarne om gårdfarihandel medgifna frihet, som endast afser handel med varor, tillverkade i Borås och Ulricehamn eller af allmogen i angränsande landt bygd.
Och skulle, hwad jag icke förmodar, det Högwördige Preste - Ständet finna nägon wärdig betz förtroendes bibehällande, som dertill icke gjort sig förtjent; sä mä det blifwa för dess egen räkning. Det war endast dessa mina tankar jag i ödmjukhet welat framställa med anhällan, att wid upsättandct af det Protocolls-Utdrag, som kommer att be andra Ständen meddelas, härä mä göras nägot afsernde. Herr Grefwe» och Lan dt-Mar, skalken yttrade sig, att om han rätt fattat mälets beskaffenhet, worc här frägan om en protest, hwilke» i Banco-Utssottct blifwit gjord emot en votering och Len bertil framstälda propositionen. Herr Grcfwcn och Landt-Marskalken trodde sig derföre, sä wäl i anledning af Ätternas innehäll, som de förda discursernt kunna framställa följande proposition: Bifaller Ridderskapet och Adeln att med förklarande, det den af Grefwe 6yUenbor^ framstälda propositionen ej kunnat leda till llphäfwande af Banco, Utskottets förut tagna beslut, Banco-Utskottct äger atk ytan hinder af ben gjorda protesten, öfwer samma pro, po» Den 16 September. 521 position votera, och till Riksens Ständer med sitt Uträtande öfwer hufwudsakcn ffpndesamt jakomina. Härtill ropades allmänt Ja. Herr Landt-Marskalken: hwad det öfriga af Herr ?ectstw8 anförande angär, är det redan begärt pä bordet, och torde der fä hwitå till dess Utskottet med sin berättelse till Riksens Ständer inkommer. Haröfwer förmärktcS mcningarnc wara nägok stridige. Friherre
Majit i underdånighet blott anhålla, att, efter sakkunniges hörande och efter ofvan anförde grunder, mera ändamålsenlig och efter locala förhållanden lämpad Förpassnings-Förordning må varda utfärdad. Genom dessa framställningar och härefter följande anmärkningar vid 1820 års Författning hvilka jemnväl åsyfta enhet med förut ingångne förslag, angående Tull-väsendet, anse Utskotten sig hafva meddelat vördsamt utlåtande, ej mindre rörande Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse, än äfven de ofvan intagne Motionerne, utan att särskildt till besvarande upptaga hvar och en för sig af dessa sednare, hvilket skulle hafva åstadkommit onödig vidlöftighet och rubbat ordningen i planen för ämnets uppställning. Till jemnförelse bifogas härvid ett tryckt exemplar af Kongl. Förordningen den 12 Febr. 1820 till förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning. 1 Art. 1 §. erhåller följande lydelse: Den som i Riket införer eller derifrån utförer, låter ineller utföra, säljer, till salu håller eller döljer gods, hvarföre tull till Kongl. Majit och Kronan erläggas bordt , men icke erlagd blifvit, håfve förverkat den Tull - a\i Bevillnings-Utskottets försnillade varan och plikte efter värderingsbeloppet, i:sta gången varans halfva värde, 2:dra gången varans fulla värde, 3:dje gången yarde han utom böter af varans dubbla värde förklarad ovärdig, att bekläda allmän Tjenst och Ämbete, eller deltaga i val eller väljas till förrättningar , som fordra allmänt förtroende, Ämbetsoch Tjensteman hafva äfven vid 3:dje gången förnyad Tullförsnillning förverkat sitt Ämbete eller sin Tjenst; och vare Extra Betjent förlustig all rätt, att till ordinarie tjenst befordras, jemte den påföljd att vara skiljd ifrån det Verk, derhän är antagen.
RegeringsFormen att Konungen bör inhemta hela StatsRådets tankar, men det står ej, att de skola vara enhälliga. I ansvarighetslagen för Fullmäktige, hvilken Grefve Horn uppläst, föreskrifves derjemte, att StatsRådets tankar skola Fullmäktige meddelas; om Konungens Rådgifvare enhälligt tillstyrka Creditivets begagnande, så är det lätt att, såsom nu skett, belt enkelt säga, alt behof göres, utan att omförmäla ändamålet. Men om det skulle Den 19 Mars f. tn. 87 bända, att en eller annan af StatsRådets Ledamöter vore af skiljagtig mening, månne icke den eller de skulle anföra sina skäl dertill. Månne icke lyftningens ändamål borde utgöra hufvudsaken i dessa skäl? Och månne icke, då protocollet öfver hela StatsRådets tankar skulle Fullmäktige meddelas, de fingo veta ändamålet med Creditivlyftningen hvarje gång en skiljagtig mening derom i StatsRådet blifvit yttrad? Skola således Fullmäktige få veta ändamålet, när meningarne äro olika, så böra de äfven få del af dem, när de äro lika. Jag vill ej inlåta mig i frågan om riktigheten, att så använda Creditivet, som nu skett; jag lemnar den saken derhän. Men i afseende på frågan om räntan, får jag anmärka, att i fall Styrelsen finge uttaga och förränta Creditivsumman, utan att återbetala räntan till RiksgäldsContoiret, så skulle det lemnäs Styrelsen öppet att skaffa sig medel på annat sätt, än Ständerna förordnat. RiksgäldsContoiret begagnades blott såsom en penningemäklare till att anskaffa lån af allmänheten. Under det Styrelsen sjelf toge en högre ränta, återfinge Contoiret icke ens den lägre, som det måst betala, hvarigenom förlust för detsamma uppkom. Då sådant kan ske, är det nödvändigt, att ändamålet med lyftningen uppgifves, icke derföre, att man, med nuvarande stadganden, skulle kunna säga nej till utbetalningen, men derföre att man finge veta förhållan - Den 19 Mars f. m. det.
Detta system har verkligen öppnat en helt ny epok i Europas militärskick i allmänhet, och sjelfva vårt hittills beprisade Indelningsverk kan icke uudgå att rubbas deraf. Den i Mars f. m. År icke tiden till denna rubbning ännu inne, så skall den dock förestå såsom en oundviklig följd af sakernas nya ordning. Vår indelta soldat, ehuru jordbrukande, är dock legd, ja mera än den värfvade soldaten, emedan han är legd på lifstid, — dyrare än den sednare, emedan han njuter dubbel sold under alla slags commenderingar i fred eller krig, nemi. sina indelta löneförmåner oell dagspenning, sorn den värfvade soldaten, vid sådana tillfällen, endast och allenast erhåller. Den indelta soldaten bär således icke den fria mannens vapen, hör under en skråmässig behandling, inom privilegiernas område, måste tjena så länge han kan, och står i många fall uti heterogena förhållanden till de öfriga medborgarna, isynnerhet roteoch rusthållare, hvilka ofta med honora, i afseende på hans yrke och dermed gemenskap ägande ämnen, tvista om mitt och ditt, om rättigheter och skyldigheter. Sådana stridigheter äro icke välgörande, äro tvärtom så mycket skadligare, som det ligger i aflöningsoch underhäIIssättets natur, att oenigheter emellan soldaten och roteeller rusthållaren nästan måste alstras. Ett sådant förhållande är lika obehagligt för löngifvaren som löntagaren, och i det hela ändamålsvidrigt. Det ar dessutom stridande mot sjelfförs vare ts och det dermed förenliga Conscriptionssystemets natur, att det, i afseende på krigsyrket, skall finnas mer än ett stånd. Alt verkligheten, likasom begreppet, af krigare och medborgare bör sammansmälta, hör till ett väl ordnadt nationalförsvars ovilkorliga kraf, hvaråt man icke nog kan skatta och hvarmed en särskild krigarekast, om ock indelt, icke är förenlig. Jag har tillförene sagt, att det ena, hylladt såsom sig bör, måste upphäfva det andra. Framtiden skall visa nödvändigheten deraf. Dessförutan åtfölja med indelta soldaten flera vigtiga olägenheter.