Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af 36 § uti nu gällande Bevillnings-förordning inhemtas vidare, bland annat, all för testamenten och fideikommiss skall, då det gifna uppgår till Eli tusen R:dr och derutöfver, erläggas bevillning med sex för hundrade; samt att för testamente af årlig ränta eller afkomst, utan eganderätt till sjelfva egendomen, skall utgå bevillning med två procent af kapital-summan, då afkomslen svarar emot minst fem procents ränta af 1,000 R:dr R:ml kapital. 1 öfrigt äro ungefär enahanda stadganden gällande i afseende på befrielse från bevillning för testamente till maka och skyidemän i rätt uppoch nedstigande led med flere, som för befrielse från stämpelpappers-algift äro gällande. Uti den ofvan omförmälda nådiga Kungörelsen af den 11 December 1811, hvilken innehåller föreskrifter rörande kontrollen öfver bevillning af testamente, gåfva, arf och fideikommiss, stadgas, bland annat: att de sorn fått testamente, skola vara pligtige alt till vederbörande uppbördsman aflemna sina förbindelser å den utsatta algiften, ställda till inlösen då testamentets belopp emotlages och försedda med en eller flera löftesmäns borgen, den uppbördsmännen på eget ansvar må pröfva och godkänna: samt att på tagne afskrifter af dessa förbindelser, uppbördsmännen skola meddela attester, att originalen blifvit dem tillställda, hvilka attester komma att bilögas testamentet vid dess uppvisande inför domaren, som eger hålla hand deröfver, alt de icke må saknas. Uppbördsmännen skola sedermera besörja, alt förbindelserna vid för fallotiden varda behörigen infriade samt alt beloppen på löreskrifvet sätt redovisas, hvarjemte den, som för 352 Expeditions-IJ(slottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 121. afgiften ställt dylik borgen, bör inom Mars månads slut hvarje år till uppbördsmannen ingifva bevis om de hinder, som vållat alt testamentet ännu icke utfallit, med hvilket bevis uppbördsmannen åligger verificera den redogörelse öfver afgiften, hvilken han vid uppbörds-årets slut bör afgifva.
Under den tcmligen långa tid, som jag praktiserat såsom jurist i åtskilliga verk och åtskilliga riktningar, kan jag icke erinra mig alt jag vid mer än ett enda tillfälle sett detta straff ädömmas, och det var för en öfverträdelse af 60 cap. 4 § Missg.- b:n, ang:dc den som utsprider falskt rykte om en person. Skulle detta straff tillämpas på politiske förbrytare, tror jag förhållandet skulle vara enahanda med det som Hr Gunther här uppgifvit, nemi. alt om den politiske brottslingen verkligen är farlig, sä är icke skäl att lemna honom tillfälle all utom landets gränsor fortsätta sina slämplingar, är han åter icke farlig, så är straffet för hårdt. Detta straff finnes visserligen äfven stadgadt för ett annat brott, nemi. för religionsbrott, men jag ber få fästa uppmärksamheten derpå, att i detta förslag förekommer icke alls någon fråga derom , utan blifver det en särskild fråga, då kyrkolagen till öfverläggning förekommer. I afseende på suspensionsstraffet har jag ingenting alt tillägga till hvad Hr Gunther anfört; äfvensom icke eller i fråga om bötesfördelningen. Jag har för närvarande ansett mig icke böra längre upplaga R. o. Ad:s tid, utan inskränker mig lill den anhållan jag förut tagit mig friheten framställa, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Som jag redan under föreg:de plenum upptagit eli icke obetydligt mått af R. o. Ad:s tid, anser jag mig för närvarande böra lemna rum åt de ledamöter, hvilka hafva anmält sig, men ännu icke fält tillfälle att sig i ämnet yttra; auhållandes jag dock vördsamt att blifva ånyo upptecknad, på det att, för den händelse, alt discussionen skulle 214 Den 2S April. föranleda till .ännu ett. npptriidande från min sida, rättigheten att yttra mig då matte vara åt mig bevarad. Frih. Raab, Adam Christian:
Dagsverken, använde till reparation å Inrättningens Inventarii-persedlar. Stockholm dell 4 Odtöber 1828. joli. Cart D'dilly j f*öreiiånd»ré för Byggnaderiié vid Ifolra Corrections-inrättningen. 84 Bil. till K. M. Nåd. Propos. N.o 23. Litt. C. Sammandrag af Kostnnds-Förslaget öfver återstående arbeten å Södra Correctiöns-Inrättningen , med dertill hörande Byggnader, den 4 October 1828. Banco. Vestra flygelns öfversta celle-vånings 2,945 inredande och afputsning , l6 99 Samma flygels tillbyggnad, rummens i,i57 l6 inredning, trappor m. m 99 Östra flygelns nya trappors och för426 stugors afrappning m. m , 99 19 Vestra och Östra fånggårdsmurarnes afrappning å båda sidor CO vro* l6 >. Sjöbyggnadens inredande till badrum, m. m 1,019 >9 99 Smedjans nya tillbyggnads inredning 1,906 och afputsning 8 99 Nord-Östra flygelns inredning till verkstäder och en stor Arbets-Sal r,°98 16 99 Qvarnbyggnadens inredning och afputsning, utom mechaniken , . 333 16 99 Gamla Tegel-takens reparation och klistring .. 242 99 99 Återstående arbeten på nya qvarnvägen, med lastage-bryggan 333 l6 ’9 Ett gammalt Trähus’ flyttning och uppsättning till Mölnare-boställe, med nödig reparation och takets förändring 333 l6 9’ 2tne återstående Latrine-byggnader, samt en del af Södra fånggårdsmuren t,000 99 99 Ett enkelt träplank till gossarnes gård 200 99 9 Summa R:dr 14,442 24 99 Södra Correctiocs-Inrättningen den i4 Carl Mecleer Cap. Mech;s, Chef för Inrättningens byggnader och verkstäder.
En qvinna eller ett gift folk kan l. ex. från Skåne, der deras barn blifvit födt, flytta lill Norrland, och der efter io ä 12 års förlopp aflida. Då skulle barnet, för att få åtnjuta fattigvård, ifrån den ort, der det så länge vistats, flyttas ner till födelseorten Skåne. Jag frågar: finnes det ringaste förnuft i ett sådant stadgande? finnes dertill någon grund i hvad som hittills varit stadgadt? Emot livad i tredje mom. förekommer om Kronans manskap nödgas jag göra den erinran, att här hafva Utsk:n visserligen sökt att befria de communer, der garnisoner finnas, från skyldigheten att bekosta fattigvården för soldaternes enkor och barn, hvilka det hittills alltid tillhört dessa communer att försörja; men något egentligt skäl till en sådan befrielse finnes dock icke, ty vi måste väl erkänna, att den commun, der en garnison är förlagd, deraf åtnjuter icke obetydliga fördelar, så väl i och för de medel, hvilka användas till manskapets lefnadskostnad, som jemväl medelst det arbetsbiträde, som af manskapet kan emellan tjenstgöringen lemnäs, och hvaraf orten vet att ganska väl betjena sig.
Men äfven i Europa finnas flera lokomotiv-banor, som kostat betydligt mindre än de Svenska jernvägarne. — Uti Michaelis statistiska arbete: Deutschlands Eisenbahnen, finner man t. ex. att anläggnings-kapitalet å banan mellan Rendsburg och Neumiiuster icke uppgått till mer än 99,000 Pr. Thaler per Tysk mil, motsvarande vid pass 596,000 R:dr för Svensk mil, rörelse-materielen oberäknad, eller om kostnaden för denna efter härvarande Jernvägs-styrelsens medel-beräkning af 54,000 R:dr tillägges, en totalsumma af 450,000 R:dr per mil. Härvid anföres visserligen att detta är en af de billigaste banor i Tyskland, i anseende till mar kens jemna beskaffenhet; men det torde kunna betvillas, huruvida äfven på den fördelaktigaste mark härstädes, och med vida billigare priser på trävirke än i Tyskland, någon del af Statens jernbanor, efter här antagne system, lemnäs fullständig för det priset. De skrifter, som jag här åberopat, angående förhållandet med jernvägarne i Förenta Staterna, upptaga icke de nyaste byggnads-företagen derstädes, men sakkunnige personer, hvilka besökt detta land under de sednaste åren, instämma i enahanda omdöme, och deribland har Afdelningen redan behagat taga kännedom af de upplysuingar, hvilka på begäran blifvit mig benäget meddelade af Herr Ingeniör Bilaga M l till Herr Hicrtas reservation vid Stats-Ulsk. Vtl. M 86. 91 Wenström, som nyligen hit återvändt från en resa i Förenta Staterna, der han varit en längre tid tillsammans med vår berömde landsman Herr Kapiten John Erikson, och af honom mottagit agenturen för Sverige, för införandet härstädes af hans varmluft-maskiu, samt således äfven haft tillfälle att rådfråga hans rika erfarenhet i tekniska ämnen, i följd hvaraf hans omdöme om den Amerikanska hushållningen med jernvägarne ock synes mig förtjena något afseende.
Jag får likväl bekänna, att det endast är under ett villkor, som jag anser en sådan återremiss möjlig och riktig; alldeles icke om det vore fråga om att tvinga Utsk. att derigenom förändra formen för sitt mern., alldeles icke för att tvinga Utsk. att göra flera anmärkntr, utan speciella remisser, eller alt afstå från sådana, sedan Utsk. i detta fall anmärkt hvad de funnit anmärkningsvärd! och i allo äga rätt att i afseende på anmärknma blott lyda sitt samvete; men är det så, att enskilda remisser ägt rum till Const.Utsk., hvilka icke hafva blifvit besvarade eller icke kunna så anses, genom de anmärkntspunkter Utsk. upptagit i 'sitt mern., således icke hafva fått någon handläggning; då måste en återremiss äga rum, eller då borde åtminstone en sådan icke nekas. Den omständighet likväl, hvarföre Hr Dalman egentligen önskar återremiss, synes vara, att Utsk. skulle uppdraga Styrelsens historia, eller, som han yttrat sig, på det Utsk. måtte afgifva en tillförlitlig öfversigt af Styrelsens systeme sedan sista riksdag. Jag får bekänna, och herrarne hafva redan funnit det af det upplästa skrifti. anförandet, att jag icke kan uppfatta en sådan mening utur 107 §:n eller känner någon önskan eller, behof deraf att Const.Utsk. skulle sammanskrifva en så beskaffad historia. Dertill fordrades först och främst, — vare detta sagdt med all aktning för de nuvar. ledamöterna af Utsk. — att enkom 24 historiographer skulle af de 4 Stånden kunna sammanletes, för att bilda detta Utsk.; men i alla fall ville jag knappt sätta tro till resultatet af de forskningar om historiken, som under en så kort tid, under sådana debatter samt slutligen såsom resultat af voteringar, blefve den synliga produeten. På det sättet skrifves ingen historia, mine herrar! Jag har väl aldrig försökt att skrifva någon historia, men under uppmärksam läsning af de arbeten, som förtjena benämnas så, och icke aro blolta krö - Den i Jul i e. m. 117 nikor, kan jag nogsamt förstå, att med författandet icke får tillgå på det sättet.
Fläsk, kött, med oxe, ko, får och lam samt hö förvandlas, enligt i allmänhet stadgade grunder, två tredjedelar i spanmål och en tredjedel i smör. Spanmålen utgöres med hälften råg och hälften korn; 3:o. Det efter kronovärdi beräknade beloppet af de uti så väl jördebokssorn hemmantalseller ordinarie räntan ingångna trädpersedlar afdrages utan förvandling från persedel-räntorna och tillägges penninge-räntan; 4:o. Alla öfriga nuvarande tili jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan hörande persedlar förvandlas lill bestämd penninge-ränla alt, jemte de till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skatletiteln penningar och det i nästföregående 3:dje punkt omförmälda penningebelopp, utgå enligt i allmänhet stadgade grunderBörande dock härvid iakttagas hvad i 15:de punkten af allmänna föreskri Herne särskildt rörande Småländska länen är anmärkt. Stora Kopparbergs län. Af nuvarande ränte-persedlarne hade E. K. M:t ansett spanmål, kol, vecl och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunna komma i fråga alt såsom särskilde skatte-lillar bibehållas, med tillägg, att kolräntan, som öfverklagals vara underkastad en fortgående prisstegring, kunde till spanmål omflyttas.
Ittnn. bo söfsteerare räkat i detkänbaraste lidande, dä ät hwarje Compaanie-Chef, jemte npbärandet af alla löningsfvrniäner till den rista Maji r8«o, 8:ra ars ion i spannemäl och penningar bliswtt anstasten till attdrds ersättning» hwilken för sine är skulle Utgä pä manligt sätt och för de sednare Sä» ten eller isrän den rista Maji r8ra med Stats» iverkets obligationer, stälde til inlösen efter nämde lids förlopp, liqvrderaö, hmaremot Kongl. § lats» Contoiret t ett för alt satt förtiga det jag frän Re» gementets anbefalte redurtton oagtadt Kongl, försäkran af den r8 Aanuarit r8dy, fatt sakna den betydeligaste löneförmän, som genom beklädnads» procenten kjensten åtföljde) icke ansett mig berälli» stad til mer an blotta beloppet af Lita ärs inkomst efter den rmgä lön Staten uptager, uran att betrag tande as oer högre acesrd jag betalt och den Minst jerngsda lön med Hekrar Compagnie» Chefs» jag, genom förenämde, med stöd af försatt» ntngarna fanetiönetade beklädnadbprscent är» ligen såsom laglig aulhonserad inkomst» ägt art päräkna. Osmer detta mitt sstyldrga och härda,li» däN^L hat wäl Herr General-AojnraNte» och Os» weriien Vtrn ^Nstelbreebten ^ som innehade Serund» Chefskapet m>d Regementets rednttion, inför Thrd» nen i underdånighet framburit min klagan.
Beklagligtvis finner jag, oaktadt dessa derå nedlagda bemödanden, förevarande förslag äfven sådant som det nu blifvit från LagUtsk. afgifvet, ändock vara behäftad! med sä väsendiliga brister, att jag ser mig nödsakad att afstyrka R. o. Ad:s bifall till detsamma. För all nu fästa mig vid sjelfva kärnan af förslaget, som innefattas uti den 1 §, så befinnes att Utsk. deri föreslagit, det de ledamöter, som erfordrades för fyllande af det antal, som borde i Domkapitel sitta, skulle af K. M. förordnas bland stiftets Kyrkoherdar eller ordinarie högre lärare vid stiftsstadens läroverk. Det synes likväl vara ganska olämpligt, att såsom regel stadga, det Kyrkoherdar skola, med åsidosättande af deras egentliga själavårdarekall, inkallas från deras pastorater, för att bestrida görornålen i Domkapitlet. Utom den häraf orsakade försummelsen i pastoralsvården, torde en annan olägenhet jemväl inträffa lill hinder för sjelfva det åsyftade ändamålet. Desse prestman äro kanske ofta icke mycket hemmastadde i mångfalden af de ärenden, som handläggas i Consistorium, dervid det fordras en viss domareblick och administralivt-juridiska kunskaper, dem Kyrkoherden väl ock behöfver äga, men ej i så vidsträckt grad, som hans förmän böra dem innehafva. Såsom sannolikt kan man antaga, att ett sådant opåräknadt förtlyttande från en verkningskrets lill en annan, kunde hafva en menlig inverkan säväl å pastoralvården som å Domkapitels-sysslorne. Eli sådant inkallande är visserligen genom Kongl. Förordm d. 11 Fehr. 1687 tillåtet; men märkom väl, endast undantagsvis, eller såsom orden lyda: ”när nödtorften kräfver”. Det utöfvas hitintills också endast ganska sparsamt. Det må äfven framgent äga rum på samma sätt; men häraf följer ingalunda att man bör tillämpa det vidsträcktare eller, med andra ord från undantag uphöja det till regel.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 på e. m. Föredrogs ånyo Hr Munck af Rosenschölds, Nils Ru - D e 11 20 Mars f. m. 4o3 dolph, den 7 dennes e. in. på bordet lagda motion, om upphäfvande af den i tryckfrihetsmål öfver Assessor Crusenstolpe fällda dom. Frih. Cederström, Jacob: Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm., samt R. o. Ad. lära finna sig förhindrade af tydliga ordalagen uti go §:n Rcg.Ftn att tillåta handläggning af denna motion. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh.: Det kan icke bestridas, att motionen afser någonting ganska vackert, då fråga är att förskaffa en medborgare sin frihet; men på det sätt motionen är framställd, fruktar jag, att go §:n Reg.F.m blir en stötesten. Jag föreslår derföre motionären, att på det sätt förändra motionen, alt R. St. måtte hos K. RI. i underd. anhålla, det K. M. täcktes af gunst och nåd gifva den fångne sin frihet. Isådan form vore motionen grundlagsenlig; och om motionären icke vill på så sätt förändra motionen, skall jag anse mig hafva väckt den i haus ställe. Frih. Cederström: Jag skulle förmoda, att den på bordet livilande motionen, sådan den nu befinnes, bör till afgörande företagas. Sedermera blir det tillfälle att yttra sig öfver Hr Rosenqvists förslag, hvilket jag finner lika stridande mot go §:n Reg.F:n som sjelfva motionen, hvarom jag vidare, om så fordras, skall yttra mig, när den saken förekommer. Emedlertid anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, ville föklara, att motionen, i det skick den belinnes, icke kan mot go §:n R.eg.F:n remitteras. Hr Rosenqvist:
Visserligen har lian försökt att afklippa mina och de flesta andra talares yttranden i delta ämne, derigenom att deu värde talaren förklarat, alt egentligen icke andra än Ingeniörer eller sådane, som handlagt upförandet af ifrägavalide byggnader, borde inlåta sig i bedömandet af dessa frågor; men då han sjelf, mig veterligen, icke handlagt några jernvägs-byggnads-företag, så vore han efter denna regel icke sjelf, mer än andra i samma kälhegori, kompetent att sysselsätta sig med denna fråga; och det är derföre som jag äfven vågar ingå i besvarande af hans anmärkmr. Han har anmärkt, alt byggnaders utförande genom Statens försorg skulle eul. erfarenhetens vittnesbörd leda till säkra förluster. I della hänseende hafva härvid blifvit citerade de stora tillskott, som Staten måst tillsläppa för Garnisonssjukhus, Kaserner och National-Museum utöfver de ursprungligen beräknade summorna. Jag vet alltförväl, att koslnaderne för dessa byggnader, äfvensom för flera andra, till hvilka Ofver-IntendentsEmbetet gjort förslag, öfverskrida dessa förslag, men för det första är det icke Ofver-Intendents-Embelet, som bygger jernvägarne, och för det andra är det icke sagdt, att, emedan misstag fordom skett, de skola alltjemt fortsättas och förnyas. Det är i min tanke mera uplysande att efterse, huruvida National-Musei-byggnaden beslutits blifva verkställd efter det förslag, som varit upgjordt. Sedan, redan för flera år tillbaka, man funnit del första förslaget vara oriktigt, så upgjordes ett annat, och byggningen upföres nu i enlighet med de beräkningar, som detta sista förslag innehåller. Hr von Troil har redan citerat ett nyss verkställdt arbete, nemi. slussbyggnaden i Stockholm, som blifvit utfördt inom kostnadsförslaget. Ett annat arbete, som nyligen blifvit utfördt, och hvartill vid sednaste Riksdagen medel beviljades, nemi. ombyggnad af Tranebergs bro, har äfven blifvit verkställdt inom kostnadsförslaget. Jag tror att det blef 2 eller 3 R:drs behållning derpå.
Inom Bevilln.-Utsk:t har visserligen fråga härom blifvit väckt, men då IJtskits pluralitet icke bifallit de framställ - G4 Den 6 Jani f. m. ningar, som i dessa afseenden derstädes blifvit gjorda, och den i grundlagen Bevilln.-Utsk:t medgifna motionsrätt tillkommer endast Utsk:ts pluralitet och icke enskilda reservanter, så tror jag icke, att de af de båda ofvannämda ärade talarne vidrörde reservationer kunna anses såsom motioner, och således icke heller att Hr Gr. o. Landtm, kan framställa propos. på återremiss i den syftning de begärt. Sådant har visserligen förr någon gång skett, men af det skäl jag nämnt, tror jag icke att det är med grundlagen öfverensstämmande. Det skulle blifva eget att se, om en återremiss skedde, huruvida Utsk:t då skulle tilltro sig att ännu en gång votera, om det i detta hänseende skulle begagna sin motionsrätt eller icke. Jag betviflar det eller, rättare sagdt, jag är fullt säker att det icke kunde komma att ega rum, och att en återremiss vore utan ändamål, enär Utsk:t icke på grund deraf skulle kunna vidtaga någon åtgärd. När dertill kommer att jag icke kan biträda något af dessa förslag, så hemtar jag deri ett ytterligare skäl att motsätta mig en återremiss. 1 afseende å hvad här på detta rum blifvit nämndt om en förhöjning af bevillnings-proc:n, får jag uttrycka den förhoppning jag hyser, att någon sådan icke skall komma att ega rum. Uppstår det verkligen en statsbrist —hvarom i så fall Hr FinansMinistern väl komme att underrätta oss, men hvilket vi nu icke hafva skäl antaga, lärer man nog utfinna medel till densammas betäckande, och jag vill hoppas att detta skulle blifva en temporär höjning i tullen å någon kolonial-vara, och icke en förhöjning af allmänna bevillningen. På dessa skäl äfvensom de af Gr.
Em betes verksamhet innehålla samma ord som Irsta § af Instruktionen; och ej heller finnes öfverlemnandet af åtal angående mindre embetsfel till Kongl. Majrts Justitie-Kansler någorstädes i Rikets Grundlagar nämdt eller anbefaldt — Deremot stadgar 3 mom. af nämnda § i Riksdags-ordningen, att Justitie-Ombudsmannen anses under sin tjenstetid i alla afseenden lika med Konungens Justitie-Kansler. Hitintills har i allmänhet så tillgått, att, om angifvelse skett emot någon tjensteman och handlingar till bevis för densammas befogenhet inlemnats uti Justitie-Ombudsmannens expedition, — eller, om under de inspektioner, hvilka det åligger Justitie-Ombudsmannen att företaga, eller vid granskning af fångförteckningarna eller eljest anmärkning, som synts befogad, emot domare eller embetsman sig yppat, Justitie-Ombudsmannen infordrat de handlingar, hvilka för närmare upplysning om rätta förhållandet varit af nöden samt lemnat vederbörande tillfälle att sig i ämnet förklara. Derefter har en ytterligare granskning af ärendet ägt rum, hvilken då ledt antingen till an klagelsens lemnande utan afseende eller till åtal emot den, som ansetts hafva i tjensteutöfning felat. I förra fallet är uppenbart, att allt tillkännagifvande hos Justitie-Kansleren varit utan ändamål, åtmistone såvida icke denne embetsman möjligen skulle hafva uppfattat saken annorlunda och funnit sig böra remittera den till åtal; men en så beskaffad tillämpning af 3:dje § har likväl förmodligen icke åsyftats. I sednare fallet åter är för Justitie-Ombudsmannen mödan icke större att omedelbarligen förordna åtals anställande af allmän åklagare, ari att med redogörelse fiir anledningen dertill öfverlemna handlingarna till Justitie-Kansleren, men deremot tillskyndas den sistnämnde besväret att ånyo företaga samma granskning, som förut skett hos Justitie-Ombudsmannen, utan att någon egentlig fördel genom det fördubblade arbetet beredes
”Pligt! ja pligten mot er sjelf.” ”Ja visst. Denna är också helig. Anser ni er icke ha någon pligt mot er sjelf, Birger?” ”Åh jo, bevars! såsom skyldigheten att hålla sig sjelf uppe. För att rädda mitt eget lif, min egen säkerhet, försöker jag alla slags medel. Är icke det i sin ordning, mamsell Erika? Man uppfyller ju då pligten mot sig sjelf?” Det var något i Birgers ton, mera än i hans ord, som kylde blodet omkring Erikas hjerta. ”Jag menar det visst icke så, som ni tyckes förstå det, Birger. Man får ej begagna andra än lofliga medel!” ”Ja, men det är ej godt att veta, när de just äro olofliga. Jag förstår inte så mycket; men jag tror att det kommer an på af hvad sinnesbeskaffenhet en är, då något svårt fall kommer för handen. Är blodet riktigt upprördt, så att förnuftet ej har håll på en, då griper man nog till hvad medel som helst, utan att stort tänka på, om det är lofligt eller icke.” ”Jag förstår ej, Birger, huru en menniska med sundt förnuft kan komma i ett sådant tillstånd, att icke en olycka eller en öfverhängande fara eller någon annan tillstötande händelse bringar henne till besinning.” ”Jo, det låter allt förklara sig. Jag har i vinter läst mera än jag gjort under hela min lifstid; och ibland annat råkade jag på en bok, som uttryckligen beskrifver att det fins menniskor, hvilka till och med födas med de grymmaste och vildaste anlag till allt ondt, och som känna ett riktigt behof att plåga andra. De kasta sig utan besinning i de största faror, för att tillfredsställa denna oöfvervinneliga lust, detta raseri, som uppstår af kroppens inre sammansättning. Om mamsell Erika nu tänker sig ett sådant der missfoster, om icke precist så, likväl ditåt, och detta kräk lemnadt åt sig sjelf eller i händerna på den, som uppmuntrar de dåliga anlagen. Hvart skall det bära hän? Tänk sedan på, när sinnena hos en sådan menniska retas till ytterlighet, om det är möjligt att han, i nästa stunden derefter, tänker på lofligheten af några medel.”