Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den slutsatts jag således anser mig befogad att draga af motionen, hoppas jag icke förgäfves vädja till detta Rikets första Stånd , då jag utah att plåga med detailler, som ligga för öppen dag uti Regementernes Stater, anmäler otillräckligheten att de inkomster, som likväl skola påstås tillräcklige för indelte compaghieofficerare , icke!allenast till sina accorder och räntor för dem, samt underhållet för sig sjelfve och sin, fastän icke kostsamme, uniform, utan ock till bestridande af andre tjensten åtföljande skyldigheter j såsom resor för visitatioher, undersökningar, transporter, auctioner, bésigtningar, o. s. v. Ått fordra desse, uti ständigt åberopade Reglementen, och tjenstfärdige, deraf lefvande anmärkares författningar, strängt föreskrefne pligter, då det fattas tillgång på medel att dem uppfylla, är smärtande för en befallande, Mine Herrar! och lidande känslor uppkomma derigenom äfven hos de lydande! Huru skulle val desse kunna uteblifva när, med de nu fallne Sädespriser, 75, 72 ja icke mer än 5a &\Ar 21 sk. 2 r:ft. ofta utgöra, jemte 20 tunnor Spannmål af bostället, en SubalternOfficers kela ärliga inkomst, samt Capitainsr finnas, som tjena Konung och Fädernesland med 191 Rtdr 37 Sk. 8 r:st. oberäknade icke tillfyllestgörande 20 sällan 30 tunnor af sine innehafvande, genom bristen uti anslagen till ersättande af utdömde caracters hus, mindre emot ändamålet svarande, boställen.
Längre fram på vägen syntes ock några herrar, som vandrade framåt, liksom för att fördrifva tiden medan de väntade på hästarne. Snart hunnos vaudrarne af de åkande, ehuru desse nu åkte nästan steg för steg, för att vid sin förbifärd icke tvinga de gående opp i snön. ”God dag, Grönbackas Simon”, ropade en lång ljuslätt herre, med kort pipskägg och knäfvelborrar. ”Fick du rågen väl betald? Jag hör att du varit på slottet i morgons för att sälja.” Förvånad frågade Simon: ”Hur vet herrn det?” ”Åh jo, en af de här herrarne såg dig der, när du lastade af, och kände igen dig.” Simon hade stadnat hästarna under samtalet. Den fremmande steg bakpå slädan och sade: ”Siså, kör på du bara. Våra hästar ha nu hvilat och de andra herrarne kunna komma efter med dem. Till dess åker jag med dig.” Bonden erbjöd åt den fremmande sin plats inuti slädan, men han svarade: ”Sitt stilla du, far, i ditt hus och i din släda är du herre sjelf.” ”Så god som kungen på sin thron, säger ordspråket”, svarade Simon. ”Ja väl, men se bara till, att du icke låter dina vänner missbruka ditt namn till att förråda ditt hemman! Ja, ja, min käre Simon, jag har hört, att du skall vara en redlig man och trogen undersåte, som icke hållit med den blodsugarn Klas Fleming och hans anhang, men du är ju dock icke så gammal ännu, hvarföre har du ej gripit till vapen, för att stå emot den landsförrädaren?” Erik Liljeholm satt tyst nedlutad i slädan, utan att synas höra på samtalet. Han hade genast i den fremmande igenkänt hertig Carl, hvilken, alltid verksam och outtröttlig, äfven nu begagnat det lilla slädföret, för att med egna ögon undersöka förhållandet med ett klagomål öfver några soldater, hvilket inlupit ifrån bönder, som tillhörde hertigens parti. Huru herr Erik skulle finna sig till mods vid det oförmodade mötet, är lätt att tänka sig. Äfven Sigrid hade med bäfvan och förskräckelse igenkänt sin faders dödsfiende.
Jag har trott att, för den på landet boende, det borde blifva en rättighet, att till godo njuta någon sä* ker postgång åtmindstone till Landshöfdingeresidencet, emot behörigt arfvode, för ett nytt besvär, så val för Postmästare som Kronobetjente, och jag har förmodat att en sådan inrättning kunde äga rum på det sätt, att till hvarje Kronofogde expedierades en postväska ifrån Stadens PostContoir, der Landshöfdingeresidencet är, på lika sätt som poster till särskildta Städer expedieras, samt de kommande och gående bref ifrån och till öfriga ordinarie Kronobetjente samlades vid och expedierades ifrån KronofogdeContoiret, dels till Stadens PostContoir dels till nyssnämnde Kronobetjente} men om, i följd af OeconomieUtskottets bifallna Betänkande, någon vidare fråga derom icke äger rum, återstår endast för mig att BevillningsUtskottels upplysta pröfning under» Den 15 Juni. 267 ställa hvad utväg vidtagas må, att landet, i jemförelse till Städer, må i förenämnde afseende till godo njuta en lika rätt, till beredan. de af jemn rättvisa; hvarvid mig förekommer att till undanrödjande af möjlighet att, vid en postförares vägran att emottaga och transportera en enskildt postväska, landtmannen måste sakna tillfälle att begagna postgång, något stadgande borde vidtagas, som förbinder postförare att till nästa postombyte föra enskildta postväskor till en viss obetydlig tyngd, samt förbindas Postmästare i Städerna, i provinserna och andra orter, att emotj särskild vedergällning på allmän bekostnad till vissa icke ifrån hvarandra aflägse belägna ställen, till orten adresserade bref expediera, samt de derifrån ankommande emottaga och till behörig ort befordra. Och anhöll Grefven att detta hans yttrande måtte till Bevillningsutskottet varda remitteradt. Herr Grefven och Landt Marskalken ansåg saken beträffa ett Regeringsmål, som ej hörer till Bevillningsutskottets åtgärd.
Genom att åt de för detta ändamål bildade bolag låna sin kredit, ådrager sig Staten icke någon utgift, då den af bolagen uppbär ränta å de medel som utlånas; men den bereder sig mångfaldigt ökade inkomster, först genom transport från import-orten af alla ef - 460 Motioner kos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 178. fgkter för jernvägens anläggning, uppgående till en icke obetydlig procent af lånebeloppet, och vidare genom den ökade trafik, som bibanan för ali framtid bereder åt stambanan. På venstra sidan om den till Göteborg gående vestra stambanan är med det af Rikets Ständer vid sednaste riksdag beviljade låne-understöd en sådan bibana redan under anläggning, från Borås till Herrljunga. En annan grenbana på samma sida om stambanan är redan till en del öppnad genomj den från Falköping till Jönköping gående södra stambanan. Men på högra sidan om stambanan saknas ännu någon bibana; och denna trakt, måhända den bördigaste af Westergötland, har, till följd häraf, föga eller intet gagn af stambanan, och bidrager icke på långt när såsom man bort kunna påräkna, till trafiken å densamma. Man antager i allmänhet 3 mil såsom den yttersta gräns inom hvilken jernvägar utsträcka sin verksamhet. Såväl Wenersborg som Lidköping, för närvarande Westergötlands betydligaste handelsorter, äfvensom den emellan dessa städer belägna rika landsort, äro belägna på ett afstånd af ända till 6 mil och mera från jernväg, och hafva således deraf intet gagn. Den väsendtligaste brist, som för närvarande kan anmärkas i afseende å den vestra stambanan är således, att den, gående till en längd af 16 mil parallelt med Wenern, denna sjö om 47 qvadratmil, omgifven af 6 städer och med en mängd landthamnar, icke har någon beröringspunkt med densamma. Genom den af Kongl. Maj:t föreslagna nordvestra stambanan vinnes visserligen en sådan föreningspunkt vid Christinehamn, men vid sjöns nordligaste ända. En annan beröringspunkt vid den södra ändan är måhända ännu behölligare.
N:o 64. sträcka till fullt djup, varande den återstående utsprängningen sparad, i afsigt att vid hela tunnelns öppnande kunna å norra sidan lättare bortföra den utsprängda stenen, som skall användas till fyllning i Clara sjö. För bildandet af den, 12 fot under Mälarens nivå, blifvande brobanken emellan Jernvägen och Kornhamn hade sjöledes ditförts enligt uppgift 30,000 kubikfamnar sand och grus, och syntes nu åtskilliga delar deraf öfver vattenbrynet. Utom någon utfyllning i Stadsgårdshamnen för kajbyggnad m. m. derstädes, synas några vidare förarbeten å sammanbindningsbanan icke ännu hafva vidtagits. Å norra stambanan voro rails utlagda från närheten af Gamla Kungsholmsbrogatan till trakten af Märsta gästgifvaregård på en jernvägslängd af 32/3 mil, så att till Upsala återstodo af detta arbete 27/8 mil. Broar och trummor voro färdiga å hela linien emellan Stockholm och Upsala, jernvägsbanken färdigterraserad med högst få och obetydliga undantag samt stationshusen uppförda till väggar, tak och murar, så att endast fönster och innanredningen återstodo. I anledning at jernvägsbaukens skufning och markens uppskjutning vid Frösunda, Wallstanäs, Werka qvarnar, Märsta samt Säfjaån hade Styrelsen befallt, att banken, som är något smalare än å öfriga stambanorna, skall å sådana sanka ställen förstärkas,' hvilket arbete nu dels pågick, dels redan fullbordats. Från Stockholms område till Werka qvarnar, å en vägsträcka af omkring 3 mil, var jernvägen alldeles färdiggrusad samt med stängsel försedd, och hade stängsel äfven annorstädes på långa sträckor uppförts. Banvaktarestugor, hvarmed början gjorts, skulle under vintern upptimras för att på våren fullbordas. De fulländade arbetena syntes vara väl beräknade och utförda samt af durabel beskaffenhet.
S 42 Thorell, Hildegard; af Johan Nordling (med 5 illustr) 12 Thoresen, Ida 54 Thovesen, Magdalena 46 Tingley, Katherine och det » Universella broderskapet » 76 Tode, Axel 95 Torgesrud, J 45 Trolle, Anna Julnumret Trulson, N 97 Turkhan, pascha 43 Ugglas, Lotten af L mberio, konung af Italien T Julnumret 30 N:r Wachtmeister, Elisabeth Julnumret W « m, C, F 89 Wahlenberg, Anna; af René 81 Waldeck-Rousseau 52 Wallenberg, Anna 95 Vallent, Theiese (med 2 ill.) 90 Wallin, Carl 6 Varnhagen von Ense, Rahel 99 Wedel, Karl von 50 Welsenheim, grefve 43 Wennerberg, Gunnar 101 — 102 Weaterlund, Ernst; af Arne (med 8 illustr.) 84 Westfelt, G 79 Westin, Henrik 31 Westman, J: 45 White, A. D 43 Whitlock, Ellen 50 Victoria, kronprinsessa 20 Wijkander, Oscar. En kvinnornas skald; af A. Helland er 8 Wikner, Ida; af Laura Fitinghoff. D. af 101-102 Wrangel von Bremer, Ingeborg Julnumret Wulff, Th 45 Vult v. Steyern, N. H 44 Yang-Yn Zetterberg, Anna Åhlander, Tekla; af Ernst Högman Åhlin, Karin; af L. S - Åkerhielm, Ebba Akerhielm, Eva Aren, Inga Ödman, N. P. af H. Victorin Österberg, Alma 43 38 96 82 Julnumret Julnumret 37 N:r En seger för kvinnoarbetet i Karlskrona (med 3 illustr.) 75 Lärarinnehustrur; af H. Unga flickur och romanläsning; af Fru K 77 » The college girl »; af Rachel Johnson 77 Vid hvilken ålder slå männen mest an pä kvinnorna
Han skref och uppläste halfhögt för sig sjelf det han skref. "Guld, aurum, doab arabisk, är den renaste metall, som varder födt af rent figeret qvicksölf, såsom ock af rödt och icke brännande svafvel, begge delarna väl förblandadt och tempereradt med hvarann. Det är välsmakande och välluktande. Hafver ock synnerlig kraft att draga till sig, ty det deras sinne och affecter som deruppå se, lockar och vänder till sig, att de det begära, älska och efterstå." "Guld, ja ni har rätt, mäster Sigfrid", utbrast Daniel, "ja, detta är det. Guld, mycket guld, äfven det kan något utjemna olikheter. Mäster Sigfrid, kan ni lära mig att göra guld?" "Icke så häftig, Daniel. Den svåra konsten är icke hastigt verk; med högsta skäl må man härom säga: ars longa, vita brevis. Har jag ock heller aldrig sjelf ännu deraf producerat; men vill du denna konsten lära, så kan du det visserligen, med trägna studier, så långt bringa, att du, om herren spar lif och helsa, kan dig denna artem auream lära. Dock torde du med ditt lätta sinne ej detta tålamodet äga." "Huru lång tid kunde väl åtgå dertill?" "Diligentia est mater studiorum. Är du flitig och enträgen och aldrig försummar planeternas conjunction och den stund då de visa gynnsamma tecken, kan du väl på en trettio a fyratio år dertill hinna, kanske tillochmed på något mindre, ehuru du nu är rudis in mathematica." "Tror J väl då, att det är åt maskarna i min graf jag vill göra guld? Guld, guld, redan blotta ordet klingar frestande för min själ. Guld eller makt! Ja, guld är makt. Mäster Sigfrid, dålig är eder konst om ni ej vet ett medel, att hastigare göra guld." "Unge vän", sade mäster Sigfrid allvarligt, "jag hade i dag lätt kunnat göra guld om jag velat." "Och ni gjorde det icke, ehuru ni kunde? Hvarföre icke?" "Ty det hade blifvit för dyrt, Daniel Hjorth!" "För dyrt, kan guld blifva för dyrt.
Att en sådan reform iir af bchofvet påkallad visar sig derigenom, att Gottlands invånare, utgörande en folkmängd af icke fyllest 3p,ooo personer, hvaraf 22,000 mantals-skrifine och endast innehafvande 1,098 förmedlade henrman, måste på den inskränkta arealen af 27 qvadralmil underhålla 92 Kyrkor, 4^ Kyrkoherdar, 8 Capellaner och 3 Vice-Pastorer, hvaraf äfven synes, att, per medium, 240 mantalsskrifne personer, med icke fullt 12 förmedlade mantal, skola underhålla 1 Kyrka, och att hvarje Pastorat icke består af iner, än omkring 5oo mantalsskrifne personer och nära 24 förmedlade mantal; och Utskottet får således tillstyrka: att Pi este-Ståndet ville medgifva, och de öfrige Riks-Slånden såsom sin mening förklara, alt Privilegierne icke ligga i vägen för den reglering inom Kyrkoväsende^ på Gottland, som instämmer med Statens och de skattdragandes lättnad, utan att hufvudsakligen rubba Presterskapets fundamentala rättigheter.
Manne icke sä da 11 t kunde derhän alt man pä detta rum osta singe höra talas (i Militairijik sigle ftgdt) psi bcfauiung; ehuru jag medgifrver, alt detta icke blifwer möjligt för någon ftin högre wärderar ära och pligt än en imagiuerad lycka? HoS ett frik! Folk tyckes det wara enligt bade med rättighet och'skyldighet, air Desi Representanter tala hjertatS rena sprak, och fritt sgga hwad dc länka. Den sädant gör, lärer wäl aldrig komma art sakna Motståndare, som siraxk äro wapnude, ari wederlägga alt det, hwars utspridande kan synas oangenämt. Mä dek blifwa ett tillräckligt band sor hwar och en att öfwerwäga hwad han säger: Detta mitt sätt att se förewarande ämne har jag welat i Protocsllet förmara. Jag underkastar mina meningar gerna Eden ogillande mine Herrar! och önst'ar att en ljusnande framtid äfwen mä c» gilla min fruktan. Jag wägar tro alt hwad jag framställt icke strider emot Regerings Formens L ,pett, eiler ka»sse bör jag derom wärja till desi Tolkare att förklara. Ätffillige hördes härtill yttra bifall, och Herr Ljärndor^, silar! Oavist, och Herr sirrnn6slstssina, Hidin, consormerade sig med Herr kädlmsn. Grefwe Dela 6aräis, saood. Da jag kanste war den ende hwilken härom dagen conformerade mig med ben wärde Ledamoten Hcrr Lientenant stahlman ålägger ssyldigheten mig nu art förkiaLjocdk Sqn.vet 54. ra rz4 Den 14 December. ka Mlen. Utan att inga i gillande eller ogillande af de ordasätt Herr Oswersie Lieutenant Oripenvalclt nytjade, ivar det SlatS-RadetS upsörande jag ej ansäg enligt med hwad efter min örwcrtygelft jag tror
Om utöfver dessa missförhållanden i betraktande tages, skattehemmanens olika egovidd och jordmån samt framförallt dess innehafvares olika förmåga eller tillgångar å kapital och arbetskraft med flera andra omständigheter, så torde det vara lätt att inse det hvarje grundskatt, som utgår med oförändradt årligt belopp, måste, synnerligast då missvext eller andra motgångar för jordbrukaren inträffar, drabba jordens innehafvare särdeles tungt, och om icke omöjliggöra, likväl både högligen försvåra jordens ändamålsenliga skötsel och motverka dess innehafvares förkofran till välstånd. Att denna grundskatt vid hemmanens ombyte af egare tages uti betraktande och således icke, efter Kammar-kollegii förmenande, skulle innebära någon orättvisa mot den nye egaren, lärer, äfven om ett sådant påstående i och för sig vore rigtigt, men hvars upptagande till vederläggning skulle föra Utskottet alltför långt utom ämnet, likväl ingalunda kunna förebringas till bestridande af den åsigt, att det både för den enskilde egaren och dymedelst äfven för Staten vore fördelaktigare, om genom grundskatternas aflyftande från jorden, medelst kapitalisering eller på annat sätt, jordens nuvarande innehafvare kunde, genom ett friare bruk af sin egendom eggad till ökad verksamhet, å densamma åstadkomma en högre afkastning och derigenom både lättare och i rikare mått bidraga till statsbehofvens fyllande, på samma gång som han förökade sitt eget välstånd. Att Staten från början egt eller nu skulle ega större rätt till dessa skattehemman än till annan inom dess gränser befintlig jordegendom och att sålunda grund - Stals-Ut.ikottets Utlåtande N:o 121. 21 räntan egentligen vore att betrakta såsom en afgift till Kronan i egenskap af jordegare, är ett påstående, som väl kunnat med hopp om framgång framställas eller med lycka genomföras under förflutna tider, men som nu näppeligen borde gifvas helgden af skäl, lika litet som derå någon verklig rätt kan grundas eller, hvad som en gång varit orättvisa kan genom förloppet af en mer eller mindre lång tid förbytas uti rättigheter, hvarå anspråk fortfarande, äfven sedan de upphört att vara billiga, kunna byggas.
Men efter sådant kommit till tåls, vill jag blott hafva sagt, det jag, utan att äga någon sådan statistik öfver ägarne till ifrågavar. trakter, som den Hr Hjerta önskat sig, likväl tror mig veta, att desse ägare just äro mina politiska motståndare. Det är följaktligen icke för vänskaps skull, som jag yttrat mig till förmån för detta företag. Hr af Wingård: Man har talat om det fördelaktiga inflytande ifrågavar. canalled skulle hafva för Uddeholms bolag. Man har dock icke besinnat, att öfrige brukspatroner i orten jemväl kunna ingå bo lags fören i agar, och alt sådant alltid är förmånligt; tyden enskilde brukspatronen, som ätit upp sin spanmål och vid fastings marknad måste bortsluta sitt jern till lägre pris än han calculerat, nödgas skuldsätta sig för skilnaden emellan den summa han för jernet erhållit, och den som han påräknat; men så är icke förhållandet med ett bolag, lili hvilket den ene bolagsmannen kan understödja den andra, så att varan icke behöfver afyttras till underpris. Det är således en förvillelse alt tro, det icke bolagsrörelsen, äfven hvad brukshandteiingen angår, är vida bättre, än den separerade bruksskötseln. Frih. Sprengtporten: Med Hr Hjerta instämmer jag i den åsigt, att det tillhör en hvar att med varsamhet tillvägagå vid beviljande af anslag, som hafva landels industriella utveckling till föremål; men det torde tillåtas mig att fästa uppmärksamhet derpå, att varsamhet eller grannlagenhet endast är ett relativt begrepp, och att hufvndsaken ankommer derpå, huruvida företaget, hvartill medlen beviljas, är nyttigt för det allmänna till den grad, att det allmännas uppoffring uppväges af företagets vidsträcktare gagn och Den ay Mars f. m. nytta.
Rotering eller också betala vacanoeafgift, hvilken, jemte vacnce-afgiften för Extra Boteringen på andra orter i Riket redovises på sätt här nedan omnämnes; att Passevolance-med. len, hvilka med 8 R:dr på hvarje Hemman utgå och användas till indelta Arméens underhåll och öfrige behof vid möten , icke komma Stats-verket till godo, utan inbetalas till Kongl, Kr igs-Colleg ium, sorn derföre redovisar: samt att några ständiga vacancer uti indelta Arméen för Stats-verkets räkning icke finnas; hvadan någon inkomst deraf icke varit att påräkna, Hvad Saltpetter-medlen beträffar, är dermed enahanda förhållande, som i afseende på Passevolance-medlen är anfördt, att nemligen, O de icke ingå till Stats-verket. At serskildte utsedde Comiterade har Kongl. Maj:st i Nåder uppdragit förvaltningen och redovisningen af Saltpetter-Fonden; Och hafva Räkenshaperne Stats-Uiskottets Betänk anden. 695 deröfver blifvit granskade af sist församlade Herrar Revisorer till SiatsBancooch RiksgäldsVerkens öfverseende, hvilket af deras Berättelse närmare upplyses. I fråga om Besparingarna på Allmänna Indragnings-Staten, får Utskottet upplysa, att, då Biks-Staten viri hvarje Riksdag regleras, upptages Allmänna Indragnings-Staten bland Utgifterne till det belopp hvartill den genom indragningar hunnit blifva reducerad. Detta belopp blifver då ett bestämdt Stats-anslag intill nästa Riksdag, och hvad under tiden indrages, anses lika nied andra IJtgifts-Titlars Besparingar, hvilka af Kongl. Majit, enligt Riksens Ständes förordnande, disponeras. Någon särskild InkomstTitul utaf desse slags Besparingar har sålede* ej kunnat i Förslaget uppföras. En Eedamot inom Höglofl.
V. B. 53o. Å. 624. Platen, von, Baltzar Bogislaus, Grefve, introduction för. I. 59. Plåtens, von, Baltzar Bogislaus, Grefve, yttranden. II. 328. 23o. 231. Plåtens, von, Carl Achates, yttranden. III. 644\ Plats pä Riddarhuset, om rättighet att under öfverläggningarne begagna annan, än den genom Bänklistan anvisade. I. 46. Pliktbössans öppnande. VI. 260. Porcellainsförare. Se Glasförare. Portofrihet. Se Tidningar. Portrait, Landt-Marskalkens, angående. VI. 171. P. U. 210. Posses, Carl Fredrik, Grefve, yttrande. V. 9 71* — Claes Fredrik, Grefve, yttranden. Postföringslegan, om förhöjning af. V. B. 139. A. 2 39. P. U. 286. Postgång, om medel till vinnande af en skyndsammare inom Riket. V. B. i33o. VI. A. i5. P. U. 5o. E. 53. 75 Postgång, om inrättande af en vigare, för på landet boende personer. III. 179. B. 795. IV. A. 148. V. B. i39. A. 238. P. U. 286. Potshus och Postmästare.Boställen, om inköp af. III. IV. A. io3. P. U. 115. Post-Taxan, om förhöjning af. III. 54gV. B. 13g. A. 23g. P. U. 286. — om nedsättning af, för utrikes bref. V. B. 1155. A. 1249. P. U. 1264. Potatöes, angående Bran vinsbränning af. I. 266. 399. IV. B. 124. P. U. 1168. VI. E. 241.
Genom ombyggnad af Strömsholms kanal samt dennas sammanbindning med sjön Wessman vore åt Vester-Bergslagens fögderi samt några jernverk beredd en lättad transport till Mälaren och vidare till Stockholm. På dessa transportlinier kunde ock länets invånare med mera lätthet hämta sina behof af specerier och manufakturalster, sill och andra saltvaror; men dessa linier uppfyllde icke provinsens behof af lättare transport för den spannmål, som år - 67 ligen måste uppköpas från Westmanland och Upland, samt för afsättning i sistnämde provinser af Dalarnes slöjdalster. För detta ändamål erfordrades en jernväg från någon punkt i trakten af Sala till sjön Siljan, helst erfarenheten vitsordat, att den för orten behöfliga spannmål under vanliga förhållanden alltid kunnat från Westmanland och Upland erhållas för bättre pris än från Gefle. Denna jernväg borde, för att uppfylla länets hergsbruksidkares önskningar och behof, antingen beröra Norbergs malmrika grufvefält och Strömsholms kanal, eller ock genom en bibana med dem sammanbindas, samt sedermera utsträckas till någon punkt, som genom sjötransport vore förenad med sjön Siljan. — Efter det länsstyrelsen anfört, hurusom åsigterna i fråga om slutpunkten för banan vore delade, i afseende hvarå redogörelse här ofvan blifvit lemnad, anföres vidare, att genom en jernvägsförbindelse mellan sjön Wessman, eller den derinvid belägna sjön Saxen, och Oster-Dalelfven ofvanom Grådafallen inom Gagnefs socken skulle icke allenast befolkningen inom Oster-Dalarne, utan äfven den inom Yester-Dalarne beredas en genare och lättare kommunikation med Mälaren och den del af Westmanland, som genomskures af Strömsholms kanal, hvilken vore högst behöflig för afsättning af Dal-allmogens slöjdalster, samt för erhållande af spannmål, för Vester-Dalarnes behof, från Westmanland samt öfriga provinser omkring Mälaren. Genom denna kommunikation skulle det ock blifva en möjlighet att inom Osteroch Vester-Dalarne förbruka malm från det malmrika Grängesberget, beläget på allenast en half mils afstånd från sjön Wessmans strand.