Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och begaf sig, medan Apollos var i Corintho, att Paulus vandrade genom de öfra landen, och kom till Ephesum; der fann han några Lärjungar. Och han sade till dem: Hafven I fått den Helga Anda, sedan I trodden? Då sade de till honom: Vi hafve icke ens hört, om någor Helig Ande är till. Och han sade till dem: Hvarmed ären I då döpte? De sade: Med Johannis döpelse. Då sade Paulus: Johannes döpte med bättringenes döpelse, och sade folkena, att de skulle tro på den som komma skulle efter honom, det är, på Christum Jesum. Och att, då de det hörde, läto de döpa sig i Herrans Jesu Namn. Och då Paulus lade händer på dem, kom den Helige Ande öfver dem; och de begynte tala med tungomål, och propheterade. Och alle desse voro vid tolf män. Och han gick in i Synagogon, och talade dristeliga i tre månader, disputerade, och rådde till Guds rike. Och efter det någre af dem vordo förhärde, och icke trodde, utan talade illa om den vägen för den meniga man, gick han ifrå dem, och afskiljde Lärjungarna, disputerandes dageliga uti ens mans skola, som het Tyrannus. Och detta gick så till i tu år; så att alle de, som bodde i Asien, hörde Herrans Jesu ord, både Judar och Greker. Och Gud gjorde icke ringa krafter genom Pauli händer; Så att de ock togo svettedukar och skörte, som vid hans kropp hade kommit, och lade på de sjuka; och sjukdomen gick utaf dem, och de onde andar foro ut. Så voro någre Judar besvärjare, som foro omkring; de togo sig före åkalla Herrans Jesu Namn, öfver dem som hade de onda andar, sägande: Vi besvärje eder vid Jesum, den Paulus predikar. Och ibland dem, som detta gjorde, voro en Judes sju söner, Sceve, öfversta Prestens. Då svarade den onde anden, och sade: Jesum känner jag väl, och Paulum vet jag väl; men ho ären I?
Ständers underdåniga förslag, gifna Nådiga föreskrifter, hafva likväl, efter hvad erfarenheten visat, medfört mindre tillfredsställande resultat, ty skjutsnings-besväret qvarstår ännu med föga märkbar skillnad, åtminstone i de flesta orter, lika tryckande och. lika skadligt som förr; men fastän behofvet af en förbättrad reglering med Gästgifveri-skjutsen således icke kan förnekas, anser Utskottet likväl, efter hvad ofvanföre redan är antydt, att, om behörigt afseende fästes på skjuts-anstalters föremål, som är resandes, så vidt som möjligt, skyndsamma och beqväma förskaffande, det för närvarande icke ens är att tänka på ett fullkomligt upphäfvande af Gästgifveri-skjutsen i allmänhet. I länder med många och stora städer samt talrik befolkning, eger den jemna rörelse rum , som är vilkoret för beståndet af skjutsinrättningar, beräknade endast på de afgiffer, som af resande erläggas; men förhål-. Allm. Best’.- och Oec.-Utsk. Bet.
33^- procent af rätta varu-värdet; och då denna artikel, som icke till erforderlig mängd inom landet produceras, utgör ett vigtigt råämne för beredning af sådane helsosamma drycker, hvarpå, såsom ett kraftigt medel att minska bränvins-konsumtionen, tillgång till billigare pris bör arbetsklassen beredas, så föreslår Utskottet, att införsels-tullen å Humle må nedsättas till 1 R:dr pr lisp. Nu gällande införsels-tull å Häcktor, Hakar och Hvskjor, 1 R:dr pr skålp., utHäcktor, gör 50 pröcent af denna lätt smuggelbara varas värde, och verkningarne deraf visa sig Hyskjor. i ringheten af den lolliga införseln. Hakar Lika med Bevilinings-Utskottet vid sistlidne riksdag tillstyrker Utskottet, att införsels-tullen å Häcktor, Hakar och Hyskjor må nedsättas till 24 sk. pr skålp. Uti gällande tull-taxa äro Fältskärssamt Mathemaliska, Optiska, Fysiska och lnstrumenNavigations-instrumenter underkastade värde-förlullning med införsels-afgifter från 5 till 25 procent för olika slag deraf. Detta förtullningssätt Iemnar i afseende å flera bland mathematinämnde artiklar, hvilka icke utgöra föremål för någon utbildad handels-rörelse, ännu ska,m.Jl. större utrymme för missbruk, genom origtiga angifnings-värden, än sorn i afseende å allmänna handelsvaror torde ega rum. Då både tulltjenslemännen och de trafikerande kunna bedöma handelsvarornas rätta värde, saknas deremot ofta en sådan kunskap i afseende å förevarande artiklar. Vigt-förtullning torde alltså här, likasom i Danska tulltaxan, kunna och böra införas.
Dä Landshöfdingar nu redan begärt öfver 20,000 ä 40,000 R:dr, så kiinnen J Mine Ilrr väl föreställa Eder hvilka summor ytterligare kunna komma i fråga. Man bör ock komma ihåg att nuvande höga priser på födoämnen skola göra uphandlingarne för Kronans räkning dyrare och kostnaden mycket högre än vanligt. Man tror att den ökade skatt, som den utvidgade bränvinsbränningen lemnar skall godtgöra allt hvad undsättningarne kosta. Om bränvinsbrännarne vilja eller åläggas ersätta hvad proviauteringen för arméen, fästningarne och flottan kostar mer än vanligt, så kunde det åtminstone vara något skäl att låta deni med bränningen fortfara, men det lära de icke medgifva. Hr Gripenstedt har väl trott att man icke hade några extra anmälningar till bränvinsbränning att under våren befara. Men Frih. Banér, som sjelf upgifvit sig vara en af de största bränvinsbrännare i Riket, har förklarat sig vilja på allt uptänkligt sätt begagna bränvinsrätligheten under April månad. Om hans yrkesbröder göra likaledes, så lära extra anmälanden icke komma att fattas. Man säger, att städernas borgare skulle genom bränvinsbänningens inställande komma att vinna på landtbrukets bekostnad. Tänker då ingen på att äfven de fattiga dervid skulle vinna? Om de fattiga blifva oförmögna att försörja sig, så måste väl församlingarne bispringa dem. Hvem drabbar då kostnaden om icke förnämligast landtbrukarne? Finge då fattigvården läggas pä bränvinsbrännarne allena, så kunde det vara billigt; men när äfven de, som icke bränna, nödgas deltaga i fattigvården, så finner jag det obilligt. Man vill nästan såsom förmätenhet hos R. St:r anse att de vilja yttra sig i en fråga, som beror på Koungen allena och deri De» 4 Februari e. m. 357 Hans Rådgifvare förmenas veta mera än R. St:r. Oin denna mening tages till regel, så vet jag knappt i hvilket ekonomiskt ämne det skulle vara R.
Sig icke kunna för det då närvarande bifalla; hvarefter Gillet, då tiden för nu pågående riksdag tillstundade, sin underd. framställning i ämnet förnyat, och till stöd derför andragit, hurusom, enär det vid sistförflutne riksdag fattade beslutet om kapitalbeloppets afskrifning grundats på hospitals-fondens redan då ådagalagda oförmåga att denna skuld betala, samt fondens tillgångar sedermera ingalunda ökats, densammas förlägenhet skulle ytterligare försvåras, om från fonden nu uttoges ifrågavarande ränta, hvilken till betydlig del tillkommit under den tid, som förflutit ifrån det afskrifning af skulden hos Kongl. Maj:t begärdes, och tills den af Rikets Ständer beviljades; samt C) R:dr 14,000 banko, hvilka, uppå Serafimer-ordens-gillcts underdåniga anmälan om hospitals-fondens förlägenhet för bestridande af oundgängliga utgifter, blifvit, jemlikt nåd. brefvet den 25 Januari förlidet år, utaf Stats-kontoret af under händer hafvande medel utbetalde såsom förskott och mot återbetalningsskyldighet; i fråga hvarom Stats-kontoret, som öfver nu begärda afskrifningar blifvit hördt, uti underd. utlåtande af den 23 sistlidue December erinrat, hurusom en blott och bar afskrifning af sistberörde, endast såsom förskott mot framtida ersättning utanordnade, belopp icke kan ega rum, enär stats-verket måste, på ett eller annat sätt, derför beredas godtgörelse. Hvad sålunda förekommit och handlingarne i öfrigt, beträffande förenämnde frågor, innehålla, har Kongl. Maj:t i öfvervägande tagit; och vidkommande först frågan om beredandet af medel för hospitalens Utvidgande och förbättring, på sätt kommitterade föreslagit; så, enär hospitals-fondens egna tillgångar för närvarande icke medgifva någon uppoffring för berörde ändamål, och den ifrågasatta försäljningen af hospitalens hemman och lägenheter skulle i längden, enligt hvad Serafimer-ordensgillet upplyst, blifva för fonden mindre förmånlig, återstår, för att vinna det åsyftade ändamålet, ången annan utväg, än den Rikets
Hr von Hartmansdorff har föreslagit andra utvägar att använda dessa medel, nemi. att utbetala den summan, som står i Riksg.cont.; den har Conlorel rätt alt fordra i alla fall. Jag vill dervid erinra, att Hr von Hartmansdorff förliden sommar sökte försvaga effeclen af det biträde man sökte gifva åt den allmänna rörelsen, då han som sedelstock beräknade den summan, som hörde till Riksg.cont. Men jag ber alt få fästa uppmärksamheten på hvad som utgör det verkliga systemet i Hr von Hartmansdorffs förslag; det är, att sedan man nedbringat landets rörelsecapital lill det minsta, som det varit på lång lid, så vill man förekomma all möjlighet att någonsin det skall kunna öka sig, ulan fastläsa och fastskrufva allt hvad som öfverstiger detta lilla belopp, (inder det att raan derjemte utfärdar de strängaste föreskrifter för framtida tillfällen, när silfverutförsel kan inträffa, att genast göra indragningar ända till den grad, att del kan bero på omdömet hos Hrr Bancofullmis pluralitet, huru de tolka ordet åligga, för att draga in hela lånerörelsen, om de blifva rikligt uppskrämde. Jag respecterar visserligen dem, som tro, att rörelsens bestånd hvilar på ett strängt strypsystem; men alla dem, som icke dela denna åsigt, alla dem som med de store statsmän af alla partier, som under de sista århundraden ledt Englands öden, icke anse det vara nödigt att göra indragning på sedelstocken dä denna varit större, utan att tvertom bereda medel att kunna fylla de luckor i den metalliska valutan, som under mindre gynnande handelsperioder, eller andra vigtiga epoker kunna i rörelsen uppkomma, och som icke hafva den absolut stränga öfvertygelsen, att det aldra strängaste strypsystem är enda räddningen för myntväsendets upprätthållande, — 240 Den 10 April. alla dem, säger jag, tillstyrker jag på det högsta, att hafva ögonen öppna när det galler att afgöra Hr von Hartmansdorffs förslag; och jag ber Frih. Raab att icke underlätta ett bifall till nämnde förslag genom att göra ett amendement, som förstör hvad Ulsk. föreslagit.
SJlaj:t fallan, [>afve <2Bi, enär, DvaD ©tatéverfet beträffar, aflutaDe räfenjfaper för åren 1842 od) 1843 blifva näftinftunDanDe fföft att tillgå, till Den 15 ©eptember innevaranDe år utfatt tiDen för våra Reoiforerö näfta fammanträDe, till granffning af ofvannämnDc fJBerfö tillftånD, ftprelfe od) förvaltning; fyvilfet SS5i, uti aftåten ffrtfvelfe Den 7 innevaranDe månaD, l)oö 5Dongl. 59laj:t i un# DerDånigfjet anmält. §. 81. ©eDan ‘SBi fålunDa fullänDat De värf, £>g, fåfom ©venjfa golfets Dm# buD ålegat, bäfve <3öi, meD iafttaganDe af förejfriften i RiföDagö#DrDningenö 2 § att i Detta RtfSDagsbeftut beftämma Dagen, Då RtfetS ©tänDer åter jfola fatnmanträDa, bätmeDelft velat falla Dem, forn viD näftfommanDe Sag# tima RifoDag, på grunD af laglig rätt eller efter föregånget ordentligt val, böra i råDftagen ocb beftuten Deltaga, att bår i «f)ufvuDftaDen, Den 15 Ro# pember 1847, fig infinna; åligganDe Det vcDerböranDe att, utan färjfilD på# mtnnelfe od) utan annan anleDning än Denna fallelfe, beförja, Det valen till RifSDagSmän, Der fåDana val äga rum, i laglig ordning ocb wiD anfvar, un#
Voteringen börjades klockan 11 f. m. och befunnos efter dess slut, klockan tre qvart till 12 f. m. sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit som följer: I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Län dt Mar skalken förklarade,att Bevillningsutskottets ifrågavarande hemställan således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Ja — 6 28 Den 2 November f, m. Föredrogos ånyo och hiföllos följande BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 9 sistlidne September afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkanden: N:ö 17. I afseende på förehafd granskning af Kongl. Maj:ts förnyade Seglationsordning af den 21 Julii 1825. Angående väckte motioner i afseende å Kongl. Majrts Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor af den 20 Junii 1828. Företogs till pröfning BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 9 sistlidne September under N:o 19 afgifne, och den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckte motioner om Kongl. Stadgan för Inrikes Tullförpassning och bevakning. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: Då nu de sammansatte Utskottens Betänkande, angående väckte frågor om ändringar i FörpassningsStadgan kommer under pröfning, och en återremiss möjligen kan blifva följden deraf, anhåller jag att få begagna detta tillfälle, för att föreslå ett tillägg i 5 §. af nämnde Stadga. Der står, enligt nuvarande redaction: Afgår Skeppare eller Forman, utan alt, der sådant erfordras, hafva, uttagit Tullpass å fartyget eller foran, bote 25 R:dr.
Hvad åter angår sådana handaslöjder, som lämpligen kunna blifva föremål för offentlig undervisning, lärer dylik icke saknas vid Statens läroverk för bildande af lärarinnor eller vid normalskolan. Men med afseende å ändamålet med folkskolelärarinne-seminarierna, att nemligen dana qvinnor till skicklighet att bestrida undervisningen vid skolor, inrättade för både gossar och flickor, och hvilka ännu oftare förestås af en manlig lärare, synes skäl ej vara för handen till en så omfattande förändring i undervisningsplanen för dessa anstalter, som motionären åsyftar; hemställande Utskottet, pä grund af det anförda, att icke något afseende å Jöns Rundbäeks ifrågavarande motion mått* fästas. Stockholm den 26 Februari 1866. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1866. Allm. Besv.- och Ekon.-U tskottets Memorial JY§ 64. 1 \:o «4. Alik. till Exp.-Utsk. den 5 Mars 1866, kl. 1 e. in. Memorial, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 36, angående väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har genom protokollsutdrag erhållit underrättelse om de beslut, som Riks-Stånden fattat med anledning af Utskottets ofvanberörda Betänkande, och hvilka förete skiljaktighet i afseende å sista punkten af detsamma. Utskottet hade i omförmälda punkt tillstyrkt Rikets Ständer att »hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl.
I stället för de hittills till Wadstena Krigsmanshus-kassa samt Amiralitets-krigsmaus-kassan, vid befordringar, transporter och lö - Expeditions-Ulskottets Förslag' till anderd. Skrifvelse N:o 136. 389 R:dr öre. neförhöjningar, erlagde sä kallade avaneemenls-penningar eller befordrings-afgifter, skall en emot dessa afgifter, sådaue de genom särskilda författningar blifvit för olika Stater bestämda, svarande förhöjning i den för fullmakter, konslitulorialer och förordnanden inom samma stater bär ofvan stadgade karta-sigillala-afgift hädanefter ega rum. A/sked, då den afskedstagande hugnas med förhöjning å karakteren, förses med stämpladt papper till det belopp, här ofvan för karaktersfullmaktcr stadgadt är. Consistoriernas Fullmakter å pastorat böra, i stället för Kansli-gebiihren, beläggas med stämpladt papper till följande belopp, nemligen: för första klassens pastorat 12: 50. — andra klassens pastorat 5: tredje klassens pastorat 3: — I afseende å efterlefnaden af hvad sålunda i nästföregående och denna § föreskrifvet är, gäller: l:o att vederbörande skola vid förslags insändande lill sådana tjenster, å hvilka fullmakterne böra efter denna grund karteras, loga behörigt utdrag af föregående fem årens taxerings-längder, jemte uträkning öfver dessa löne-inkomsters medelbelopp; 2:o All, vid tillsättande af förlroende-tjensler eller andra beställningar, samt fullmakters meddelaude m. m., hvartill förslag icke eger rum, det åligger vederbörande, som fullmakter, öppna bref eller konstitutoriajer m. m. kontrasignera, eller de derför belöpande afgifter uppbära och redovisa, att infordra och till haudlingarne lägga behörig uppgilt på ofvannämnde löne-belopp; 3:o
Jag tackade henne för den vänskapliga varningen, hvarefter vi skildes med naturligtvis ingenting mindre än behagliga känslor å min sida. Det första jag nu hade att göra var ej någon lätt sak, nemligen att gå till min mor för att bekänna hvad jag gjort och höra hennes beslut. Om hon icke varit känd som en sträng fru, till hvilken det icke varit godt att komma fram med dylikt småsladder, så hade hon troligtvis redan fått höra någonting, men ännu hölls saken liksom en ”myt” mellan ungdomen å båda sidor – herrarne voro icke angelägna om att låta det enda exemplaret cirkulera: en af dem hade till och med haft den omtanken att bränna upp det. Under det jag berättade mitt fel – hvilket sanningsenligt skedde med hjertat uppe i halsgropen – visade min mor en vida mindre kall och allvarsam min än jag fruktat mig få se. Hon sade icke såsom hundra mödrar skulle hafva sagt: ”Jag hade ju varnat dig förut för denna elaka böjelse”, m. m., utan hon betraktade mig med en viss misskund, som jag aldrig glömde, och svarade mildt: ”Stackars barn, det här hoppas jag att du nog kommer ihåg för framtiden! Straffet”, tillade hon, ”sådant det blifvit uttänkt, är väl ringa nog – likväl är det så godt att undvika det.” Detta var långt ifrån min mening. Inom mig ytterligt uppretad öfver en så stor djerfhet, brann jag tvärtom af begär att få visa med hvilken föraktlig likgiltighet jag åsåg denna ömkliga hämd, hvilken aldrig kunde bli räknad som en chikan, då orsaken nog vore fullständigt känd långt före balen. Det stod dock mycket hårdt om att få min mors samtycke till detta trotsiga steg, och jag hade visst icke vågat visa enträgenhet, om jag ej, liksom då man i ett bref tror sig läsa mellan raderna, trott mig i hennes tankar läsa att, på samma gång hon erfor en liten svaghet, hennes stränghet likväl ansåg det gagna mig att undergå ett prof, der min sjelftillit kunde få ett mothugg. Bifallet blef alltså gifvet. Balaftonen kom. Förut hade hela vår lilla stad – ty nu var saken tillräckligt känd – varit i stegrad undran huruvida jag skulle komma upp eller icke.
Sedan de en gång blifvit till ministrar eller diplomatiska ombud vid främmande hof anställde, har jag alltid fordrat hvad jag af dem haft rätt att fordra, nemi. Don II Februari e tn. att de skulle samvetsgrannt och utan afs. på om de voro Svenskar eller Norrman upfyila sina åligganden. Någon anmärkn. i detta afs. från min sida har aldrig behöft göras; någon sådan har ej heller från annat håll kommit till min kunskap Här har uprepats, hvad som äfven i tidningarne förekommit om den Norska flaggan, som ett K. M:ts utrikes sändebud skulle hafva utsatt på sitt hus i Wien. Detta är fullkomligt ogrundadt och jag kan så mycket mer bestyrka det, som jag sjelf haft äran föreställa H. M:t i Wien, och jag har aldrig sett någon flagga på något af de främmande sändebudens lius, icke ens på de stora ambassadernas, som der ensamt bebo stora hotell, ännu mindre på representanternas för de mera anspråkslösa makterna, hvilka hyra sin våning i enskilda hus. Hvarken i Wien eller närheten af Wien har något sådant händ!.; jag får härmed förklara upgiften vara fullkomligt falsk och grundlös, och i detta hänseende hoppas jag att mitt yttrande skall hafva mera vitsord än den berättelse, som af en resande blifvit inom landsortspressen utspridd. Det auslag, som nu blifvit af K. M:t begärdt tor Utr.dep.-tet, är detsamma, som K. M:t vid sednaste Riksdag begärde och sorn då af R. St:r beviljades. Enl. de upplysningar, som af min företrädare vid samma tillfälle meddelades, understiger detta anslag icke så obetydligt det, som för Utr.dep:tet före 1840 var beviljadt. Jag hemställer till en hvar af eder, mine Hrr, om icke prisen sedan 184 0 snarare varit i stigande än fallande; och om äfven man kan anföra att prisen i Stockholm möjligen äro lägre än de voro för 3 å 4 år sedan, så tror jag icke att någon, som eger kännedom om de pris, som äro rådande i utlandet, kan med något anspråk pä tillförlitlighet påstå att prisen der fallit. Jag tror snarare att prisen öfverallt i Europa äro underkastade stegring.
Nej; fastslälles samma arfvode till 700 Riksdaler. De öppnade VoteringsSedlarne hafva innehållit 67 Ja och 52 Nej; hvadan och som Ja vunnit, Arfvodet för Commendanlcn å Marstrands Fästning är fastställdt till 600 R:dr. Femte Voteringen; Den, som bifaller en tillökning i StatsAnsIaget för Indeldta Arméens Befäls Aflöning på sätt StatsUtskottct föreslagit, nemi. med 48,000 R:dr i contant och af de till Kronan indragne Boställen 3,006 R:dr 42 sk., voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; tillökas samma Anslag med 66,000 Rd. » Betänk anden, N:o 3i6. 577 Denna omröstning utföll med 36 Ja oell 82 Nej; hvarjemte en Sedel, som befunnits dubbel, casscrats. Nej liar alltså vunnit. Och är derigenom förut varande Statsiknslaget för Indeldta Armeens Befäls Aflöning tillökt med 66,000 B:dr B:co, Sjette Voteringen : Den som bifaller, att tillökningen i Statssumman - • för LifGardet till Hast förblifver den af StatsUtskottet föreslagne 5,835 R:dr 35 sk., voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; tillökes LifGärdets till Häst Stalssumma med 12,701 B:dr 4o sk. Vid Voteringens slut, befunnos 84 Ja oell 35 Neji Oell är således, då Ja vunnit, bifallet: att Statssumman för LifGardet till Häst tillökes med 5,835 It:dr 35 sk. Sjunde Voteringen: Den som bifaller, alt nuvarande Stalssumma för K:gl. Svea LifGardet ökas med 5,3go R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner
Nu ä’ du allt lika myttje fast som sedeln där, och hä, fast du ingen lakriskladd har på baksia. Men serru, hä har sedeln, hä kan jag kaveer för, som synte’n nyss». Och så var det också. Det var sedeln med lakriskladden, och den hade smetat fast sig så säkert på plånboken, som om den hade tänkt stanna där för jämnan. Nog hade storbonn’ haft den tanken med. I alla fall svor han på att sedeln varit hans i allan tid, och att förr skulle de få klå’n förr’n de fick det papperet. Och hur det bar till, så kom han sig undan med sedeln. Men Stursken och Karl Michael voro säkra och styfsinta de med, så att, när vintertinget hölls, gjorde de långskjuts alla tre, och huru än Jan Persa snodde och vred sig framför domarebordet, fick han fortsätta resan och det direkt till häktet. För se, han hade som sagt konstrat med fingrarne ett par gånger förr. När han kom ut igen, blef det vid det gamla, hvad anseendet beträffar. Egentligen och för att säga hela sanningen rent ut så var det just ingen i det byalaget, som hade så alldeles rensopadt för sin dörr hvad ärligheten angick. I grannbyarne gick det ordet om dem, »att i deras lag fanns det bara en ärlig bonde och han hade stulit en märr». Nå nå så farligt var det väl ändå inte, och hela skulden får man inte kasta på dem heller. Just i bygden däromkring hade träkarlarne grasserat som allra värst och skojat och lurat för att komma åt skogen billigt. Bönderna hade lärt sig så småningom, hur det skulle vara, och de voro snart lika knepiga själfva, när det gällde. Om herremännen tänkte på hvilket ansvar de hafva, när de handla och vandla med det lättrogna, okunniga allmogefolket, skulle de visst tänka sig om, innan de lärde dem sina konster. De få stupa i det själfva sedan. I alla fall fanns det en på Rundeliden, som höll anseendet uppe, och det var Anna, dottern Jan Persas. Hon var också en jänta, som det fanns både kraft och saft i.