Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hastigt reste hon sig, slätade ut vecken i sin svarta klädning, fick eaudecologneflaskan från ateniennen och baddade sina ögon. Betjenten stod i dörren. Han bar i sin hand en stor praktfull bukett af rosor med långa, vajande hvita sidenband. » Till fröken Lilly från häradshöfdingen. » » Jag skall taga den, John. O, hvilka förtjusande blommor! Och huru de dofta! » Hedda sänker sitt brännheta ansigte djupt ned i de friska blommornas fuktiga svalka. Deras berusande doft fyller med ens hela rummet af sin ånga. Det var, som om en ung vind af sommar dragit dit in, midt ur decemberkylan. Sådana hade ock hennes varit! Men dessa — hvad hade hon för rätt att profanera dem med sin sorg. Åter står » Lillan » på tröskeln, glad strå- lande i sin ljusa drägt, med spelande ögon. » Hedda — o, hvad jag är lycklig! Se — hvilka blommor! De äro mina, ja, visst äro de mina. ' Den snälla Karl! Hur uppmärksamt! » Ifrig rycker hon buketten till sig! Hon borrar sin lilla näsa mellan blommor och spetsar, hon fyller girigt sina nittonåriga lungor med deras friska andedrägt. Men när hon åter ser upp och möter systerns klara blick, märker hon plötsligt, att Hedda gråtit. Denna tanke — icke en sekund hade den fallit henne in midt i hennes egoistiska, barnsligt lösgifna glädje, att all denna festlighet, alla dessa glada tillrustningar hos systern endast kunde väcka smärtsamma minnen. Nu går en varm ström till hennes hjerta, hon fylles af ett oändligt, kärleksfullt medlidande och af en aggande harm öfver sig sjelf, när hon med skälfvande läppar ropar: » Hedda — du har gråtit! » » Nej, nej », säger Hedda och vänder sig hälft bort för att dölja sitt ansigte, » visst icke, min älskling, visst icke. » Men » Lillan » slungar sina vackra blommor långt ifrån och slår armarne om Heddas hals. » Jo, du har gråtit, stackars, älskade, älskade syster ». Och jag, jag, som kunde vara så obetänksam, så grym.
Staten eller mild stiftelse eller inrättning till fattigas försörjning eller sjukas vård; eller föröfvas stöld eller snatteri af tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare från sitt husbondefolk eller deras gäst, eller af handtverkare eller annan arbetare från den, hos hvilken han arbetar; vare lag, som i 3 § sägs. Ilar tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare uppsåtligen förskingrat eller, i uppsåt att sig eller annan det tillegna, undandolt hvad i dess vård af husbondefolket eller deras gäst lernnadt är; vare ock derför, efter ty nu är sagdt, såsom för stöld eller snatteri, straffad. Lag samma vare, om någon försnillar gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är. 3 ,§■ Till straffarbete i högst ett år dömes: 1. om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning cmotlager gäster i sitt hus, stjäl från resande eller gäst, eller om denne stjäl från värden; 2. om man stjäl från badande eller simmande, eller frän sofvande ute å marken, eller från den i svär sjukdom ligger, eller från död menniska; 3. om man stjäl något i likhus eller graf eller, under gudstjenst, från annan inne i kyrka eller annorstädes, der gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall. Såsom för stöld, efter ty i denna § sögs, skall ock dömas, om skeppare, forman eller deras folk tillgripa hvad dem förtrodt är att föra eller förvara, eller om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring elter vinning emottager gäster i sitt hus, tillgriper hvad i dess värd af gästen lemnadt är; sa ock om man svikligen tager något frän barn, som ej fyllt tolf dr, eller från afvita. 6 §.
Till Statsbebofvens fyllande är anslagen en summa af r,85r,2oo Riksdaler, deri innebegripne 124,000 R:dr, till kostnader för saltpeter-tillverkningen, men hvilka, såsom ersatta af andra till StatsContoiret directe ingående, förut icke påräknade medel, komma att afdragas från den summa, som, årligen till Stots-bristens fyllande, är utaf Allmänna Bvillningen beräknad; och hvilken alltså endast uppgår till En Million, Sjuhundra TjugeSju Tusen Två Hundra (1,727,200) Riksdaler. Denna sistnämnde summa skall årligen, efter Stats-Contoirets requisitioner, från Riksgälds-Contoiret utbetalas; och må förskott härpå meddelas, dock endast för det löpande året, hvilket räknas från den första Mars det ena året och till den första Mars det nästpåföljande. Således må förskottsvis till Statsverket utbetalas, imellan den 1 Mars i83o och den 1 Mars i83i, hvad StatsVerket för år i83o tillkommer. Några härutöfver sträckta förskott till StatsVerket få icke beviljas, utan äro uti 4 §• af AnsvarighetsLagen för Fullmäktige i RiksgäldsContoiret af den 1 Maji 1810 strängligen förbjudne, så att, före den 1 Mars i83o, något icke får förskjutas uppå samma års anslag o. s. v. Hvarje år i April månad bör ordentlig Liqvid mellan StatsVerket och RiksgäldsContoiret upprättas för det nästföregångne året samt 2lne Exemplar af denna Liqvid utskrifvas, af hvilka det ena, försedt med Stuts - ( 10 ) Contoirets godkännande, återställes till RiksgäldsContoiret, för att såsom verification dess Hufvudbok biläggas, och det andia, med påtecknad approbation ef Fullmägtige, qvarstadnar i StatsContoiret. §• 19• Andra Afdelningen. Extraordinarie, på RiksgäldsContoiret anvisade Utgifter.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har en af Riksdagsfullmägtigen Anders Jansson från Westerås Län, med hvilken sig förenat Jan Andersson från samma Län, väckt motion blifvit remitterad, hvaruti motionären föreslagit, att, vid Tackjernsblåsning, åtminstone Tolf kalldygn målLe få beräknas frie från erläggande af Tionde-jern ; och har, till grund härför, åberopats, att alltför dryga skatter utgå i och för tackjerns-tillverkningen, äfvensom att afgift erlägges till Kongl. Majit och Kronan för åtskillige blåsningsdygn, under hvilka erhålles ingen eller högst obetydlig alkastning; men, då Stats-Utskottet, uti afgifvet Betänkande (N:o64, Litt. F.), tillstyrkt åtta skatle-frihetseller kall-dygn för hvarje års blåsning, i stället för de hittills varande tre dygn, samt Riks-Stånden härtill bifallit; så finna Utskotten något vidare yttrande, i anledning af förevarande motion, icke erfordras. Stockholm den ii September 1840. Anti. till Exp. Utsk. den 14 Sept , kl. 10 f. n». Betänkande, i anledning af vackt fråga, att åboer ä Kronohemman och Nybyggen i Rikets norra provinser måtte undfå rättighet att å sine hemman och nybyggen kola till afsalu. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottens gemensamma handläggning remitterat en af Riksdagsfullmägtigen Johan Andersson Lundberg Statssamt Allm. Besv.- ock Ekon.-U[sköttens Betänkande, N.-o 37, 27 från Norrbottens
Förutom de motioner, hvaröfver Utskottet nu sig yttrat, hafva följande förslag, beträffande Bankens fastighets-lånerörelse, blifvit framställda, nemligen: af Riksdags—fullmägtigen, förre vice Talmannen Per Eriksson från Wermland, som hemställt, att då stadgandet i 141 §:ns 2 mom. litt. b) af Banko-reglementet, att »grunden för lånesummans bestämmande blifver 1850 års taxeringsvärde, »enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxeringslängder», hittills blifvit så tillämpadt, att dylika utdrag, äfvensom de i Banko-styrelsens tryckta underrättelser om hvad för fastighetslåns erhållande i Riks-banken bör iakttagas, särskildt föreskrilna jordeboks-utdrag, rörande de pantförskrifna fastigheternas natur, icke godkänts med mindre de varit meddelade antingen af Konungens Befallningshafvande eller Kongl. Kammar-kollegium och Kammar-rätten, — den föreskrift nu måtte lemnäs, att såsom giltiga skola antagas taxerings-längds-och jordeboks-utdrag, utfärdade jemväl af vederbörande Häradsskrifvare; samt Banko-Utskottets Betänkande M 25. 15 af Riksdags-fullmägtigen Olof Lindström från Westerbottens Län, som, till undvikande af den tidsutdrägt och de kostnader, sorn nu vore förenade med låns erhållande från landtfastighets - fonden, föreslagit, att densamnaa måtte fördelas på länen efter hemmantal eller folkmängd och aflemnas til! Filial-bankerne i de särskilda orterna, inför hvilka, såsom närmare belägna de lånsökande, desse med mindre uppoffring af tid och penningar kunde dokumentera sin säkerhet.
Jan. Hospitalslnrättningarne i Riket, om en förändrad Reglering af. Aug. Oct. P. 43o. Hospitalsoch Lazaretts-räkenskaperne, om. granskning af; se Revisorer. Hufvudstadens fattige; se Brödförbakning. Humla, angående förbud mot införsel af utlänsk. Julii P. 1128. Aug. Hus, Kronans; se Byggnader. HusbyKlosters krutbruksägare, angående af dem sökt restitution för Bevillning. Maji P. 46• Husesyner, angående, å ÖfverOfiicersBoställen. Husförhörslängderne, om bestämmande af en viss tid för bortvandrade personers afförande derutur. Hustjufnad, om närmare bestämmande af beräkningsgrunden af böter för. Hustjufnad; se Fångspillning. Husväfuader, som till salu utbjudas, om upp» 186 bäfvande af CommerceCollegii Kungörelse angående stämpling af. April P. 672, 58o, 627. Julii P. 542. Hypotheksoch FastighetsBanker, angående Assigneringsfond för. Sept. P. 722. Sept. 2 A. P. 31 o, 347» Hypothekslnrättning för fastigheters beläning, angående en föreslagen. Junii P. 727. HypotheksLag, angående en förändrad. Sept. 2 A. P. 518. Oct. Hållkarl, angående förändring i straffet för, då han fordrar drickspenningar eller med otidighet bemöter Resande. Aug. Hård, Grefve Carl Gustaf, yttranden. Jan. Febr. April P. 387. B. 311. Junii P. 10. B. 11. Julii P. 76. B. 25. Aug. P411. B. i93. 187 Häcktade personer, om sätt att för dem bereda sysselsättning; se Boxeringsbåtar. Häradshöfdingar, om deras pensionsrätt. HäradsRätterne, om förändrad organisation af. Höganäs; se Stenkolsverk.
j nödenZ stund bliswir tillgripen ännu icke kunncn inflyta. Akt Fullmägrige icke sjelsms erbudit stg, ester med liknöjdhet ester förhastande eller af hwad impres, ston som hälst, samtyckt'till f. d. Konungens gjorde fö. reställningar, om erhällandet af de öfrige pennings för» skotten derom wittna ej mindre Dest till Fnllmägtige ankomne och uti rörande ordalag författade skrifweijer, än wäre swar och Prolocostcr. Endast Rik tS iräkade nöd och wada har grundat Fullmägnges bifall Mi en tidrpunkt, dä den tappre och härdige Finska 2lrmeen, oaktadt hunger, yakenhet, omanlig winter, under go mils marche genom osantelige snödri^wor banade sig wäg, och sa till sägandes i en beständig Bataille, drabbade mot en wida öfwerlägsen fiende, da Franske och Norrske inbrottet stundeligen befarades, da Landshöfdingarne hwarje postdag förnyade deras klagan öfwer Armöens nöd och sjukdom, och att de oaktadt bäde Konungens och Riksens Ständers gifne farmer och föreskrifter, nödgades för ArmäcnS fräls, ning tillgripa Riksgälds-Conto,rets Fonder och den influtna Krigögärdcn, dä Hufwudstaden i hast sörwandlades, sa till fägandeö uti ett enda sjukhus och dödens ros dageligen i flere weckors tid i hopar passerade wär asyn, ej allenast af RikctS blomstrande ynglingar, man äswen af flere Stadens innewanare, som genom smittans härjande blifwit borrtrrckte, och dä Konungens och Nationens nödrop dageligen ökades, och fiendens öfwergäng frän Äland dageligen förwänladeö, srägar jag hwar tänkande
Eidswolder-grundlagen (§ 92 i nu gällande grundlag), hvilken närmast motsvarade den af Kommissarierna föreslagna § 82, bibehölls, utan annan förändring, än en jemkning i redaktionen, som med förevarande fråga icke stod i något sammanhang; och när, efter ytterligare inhemtande af de Svenske Kommissariernas meningar, grundlagens §§:r ånyo af Storthinget genomgingos, tillkännagafs att Kommissarierna antagit mom. 1) af75§, samt att de väl framställt några erinringar mot 93 §, men hvilka icke innefattade något vidhållande af förslaget om Svenskars oell Norrmäns ömsesidiga anställande såsom embetsmän i de olika länderna. Vid Grundlagens antagande af de Svenska Kommissarierna hade desse, såsom ofvan är förmäldt, gjort förbehåll om Rikets Ständers konstitutionela rätt i de delar, Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 37. 15 som medförde iändring eller jemkningar i Sveriges Rikes Regeringsform, och Kongl. Majit hade äfven, ni likhet med hvad Dess Kommissarier afhandlat och samtyckt», stadfästat Grundlagen. I enlighet med delta förbehåll allat Kongl. Majit den 12 April 1815 till Rikets Studer nådig Proposition om de nya konstiiutionela förhål anden, som, lill följd af föreningen mellan Sverige och Norge, uppkommit. Efter en utveckling af de särskilda grunder, som vägledt Kongl. Majlis beslut i afseende på föreningen mellan Sverige och Norge, i enlighet med hvilka grunder Kongl. Majit ansett sig »af flera skäl »berättigad att erkänna grundsatsen af en fullkomlig jemlikhet mellan begge rikena i »alla de frågor, som rörde deras gemensamma styrelse,» yttrades i denna proposition, att »Kongl.
Fångåmon ej allenast måtte blifva befriadt från den detsamma åsätta rotering, så snart lämpligt hemman må kunna denna rotering öfvertaga, utan äfven, såväl för den förflutna tiden, hvarunder roteringen af hemmansinnehafvare!! utgjorts, som hädanefter, intilldess roteringsbesväret kan varda derifrån flyttadt, få tillgodonjuta ersättning för roteringskostnaden på sätt, som, enligt 5 § 3 mom. i Kongl, instruktionen för Roteringskommissionen i Jemtland den 22 Maj 1846, tillkommer hemman, hvilka, ehuru innehafvande frihetsår, likväl åtagit sig att under tiden i rotering ingå. Efter tagen kännedom af de till denna nådiga framställning hörande handlingar, får Stats-Utskottet, med afseende å hvad i frågan förekommit, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Majit i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Stockholm den 11 December 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Dec 1865, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse, angående de förändringar, sorn inträffat i afseende på utarrenderade kungsgårdars och öfriga kronolägenheters förvaltning under sednast förflutna trenne år. (I. A.) Från Kongl. Maj:t har Stats-Utskottet fått emottaga nådig remiss den 3 sistlidne November af från Kongl. Kammar-kollegium, på grund af dess instruktion, meddelade förteckningar, utvisande de förändringar, som sedan den 20 Oktober 1862 till den 21 Oktober innevarande år inträffat i afseende å förvaltningen af de under arrende för Statsverkets räkning upplåtna kungsgårdar, kronohemman samt andra Kronans jordlägenheter och fisken. Utskottet får i anledning häraf vördsamt meddela Rikets
Denna omständighet är, att den, som i de allra flesta fall icke sjelf disponerar öfver sin tid, utan är beroende af den, hos hvilken han är i lära, ofta förhindras att reguliert bevista alla de lektioner, som äro anslagna för den grupp, hvilken han tillhör. Och om äfven dennes praktiska yrkesverksamhet skulle medgifva honom att besöka skolan på alla de tider, då undervisningen i ett visst ämne pågår, så händer dock ej sällan, att han måste uppoffra en större eller mindre del deraf, för att äfven kunna draga nytta af undervisningen i ett annat ämne, som han också kan anse sig behöfva, men som meddelas till en del samtidigt med det förra. Slutligen får jag nämna, 234 Den 14 April e. ra. \ att tekniska skolan i Örebro undervisar i medeltal icke mindre än 7 timmar i veckan uti hvarje ämne. På grund af hvad jag anfört, tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. vid upprättandet af ifrågavarande skolas stat måtte, utgående från antagandet af fem och en half timmes undervisningstid i veckan för hvarje af de återstående vid pass 80 grupperna anslå: för öfverlärare, som skulle ega att bestrida en undervisningstid af 12,650 timmar ä 2 rdr 50 öre, ett belopp af 31,600; för underlärare med 5,600 timmars tjenstgöring ä 1: 25 öre, 7,000; för biträdande lärare med 10,500 timmars tjenstgöring ä 67 öre, 7,000 rdr. Under åberopande af hvad ordföranden i skolstyrelsen anfört i fråga om ordningsmännen, tager jag mig tillika friheten före slå, att det för dessa tjenstemän begärda anslaget 4,000 rdr måtte höjas till 5,000 rdr. Det är icke utan stort men för skolan som dessa tjenstemän kunna undvaras. Finnas de icke i tillräckligt stort antal, måste undervisningen försenas, ty läraren måste då egna en del af undervisningstiden åt de bestyr, som åligga ordningsmännen.
Att distillerings-rättigheten i Stockholm blifvit utarrenderad för 16,666 R:dr 32 sk.; och 3:o Att Brännvinsbränningen år 1818 vei’kstälts med en, efter Revisoreriies beräkning, antagen förlust af 55,700 R:dr, deraf såsom en medelförlust för hvarje år, uppföres en jcmkad summa af a5,ooo R:dr, eller för Sex år beräknadt i5o,ooo R:dr Banco. Visserligen blef Brännvins - bränningen och distilleringen i Götheborg år i8i3 utarrenderad åt Commerce-Rådet och Commendeuren af Eders Kongl. Maj:ts Wasa-Orden N. Björnberg, för ett årligt Arrende af 29,600 R:dr; men Comraerce-Rådet erhöll redan i Maji månad år 1816 Nådigt anstånd med erläg - Riksens Ständers gandet af två tredjedelar deraf, i anseende till de betydliga förluster detta Arrende ådragit honom ; och huru ringa lönande denna rättighet nu mera är, bevises deraf, att år 1818 då auction å ett förnyadt Arrende af Brännvins - bränningen och distilleririgen i Götheborg hölls , ingen enda speculant sig infann ; men enligt en sedermera med Commerce-Rådet Björnberg träffad öfverenskommelse, grundad på de förbindelser Gommerce-Rådet i Arrende-contractet af år 1813 sig iklädt, betalas nu derföre omkring 5,900 R:dr Banco årligen i Tio år, räknade från 1820 års ingång. Vid den år 1819 företagne utarrendering af nämnde rättighet i Carlskrona, hvarföre vid auction 1813 erhöllos 5,000 R:dr i årligt Arrende, inträffade samina förhållande som i Götheborg, nemligen att intet anbud gjordes; men distillerings - rättigheten derstädes, har sedermera blifvit åt ett privat Bolag öfversten för en årlig afgift af 200 R:dr Banco.
Det är obestridligt, att man med större fördel tillverkar bränvin af potatis, än af säd, och de jordbrukare, som bär äro närvarande, torde kunna intyga, att under det ett tunnland lätt jord gifver t. ex. 7 tunnor råg, hvaraf kunna erhållas 140 kannor bränvin, samma tunnland kan afkasta 40 tunnor potatis, ur hvilka produceras åtminstone dubbelt så mycket bränvin, som ur sistnämnda qvantitet råg; således måste det vara mera statsekonorriiskt att bränna bränvin af potatis, än af spannmål. Vi hafva redan nu den sorgliga erfarenheten, att, medan ofantliga qvantiteter mjöl införskrifvits från utlandet till bränvinsbränningens bedrifvande, tusentals tunnor potatis dels ruttnat bort, dels afyttrats för 1 rdr tunnan, hvilket icke kan vara annat än en grof misshushållning, som bör förekommas. Betraktar man åter saken med afseende å den ekonomiska vinst, man kan erhålla af dranken — man har nu lyckligtvis kommit ifrån den förvillelsen, att dranken skulle vara skadlig, utan tvärtom funnit den utgöra ett ypperligt fodringsämne — kan man icke bättre använda den, än såsom bidrag till underhåll af ladugården, hvars produkter sedan med fördel kunna afyttras i städerna. Väl kunna ladugårdar inrättas i städerna, men god hushållning blir det aldrig, om landtmannen skall skicka hö och halm till städerna, att der uppställas såsom fyllnadsfoder till dranken, i stället för att antingen sjelf producera eller på nära håll hemta dranken till fyllnadsfoder, och således icke klokt att dertill uppmuntra genom lagstiftning. Jag har velat framkasta dessa anmärkningar, innan jag öfvergår till K. M:ts förslag, att bränvinsbränning skulle vara tillåten hela året om. Antages denna förändring, blir det egentligen endast städerna, som deraf skörda någon fördel; ty dels kan man ej på landet tillgodogöra sig dranken under sommaren, dels bör om hösten bränvinsbränningen ej taga sin början förrän efter höstplöjningen, emedan den eljest skulle lända jordbruket till skada, då å en egendom, der ett större bränneri finnes, vanligen alla andra göromål måste stå tillbaka.
I samma ögonblick, som miss Tottenhams resvagn körde in genom Porta Etnea, började klockorna ringa i kyrkan San Pasquale. Och de ringde sedan hela dagen alldeles af sig själfva. San Pasquales klockor äro ej mycket större än sådana klockor, som brukas vid gårdarna för att kalla hem arbetsfolket och som sådana hänga de uppe på taket under en liten huf, och man brukar sätta dem i gång genom att draga i ett rep, som hänger ned utefter kyrkväggen. Det är intet tungt arbete att få klockorna att ringa, men de äro dock ej så lätta, att de kunna svinga alldeles af sig själfva. Den, som har sett gamle fra Felice från franciskanerklostret, hur han satte foten i repklykan och trampade upp och ned för att få dem i gång, kan nog veta, att klockorna ej kunna börja ringa utan hjälp. Men det var just hvad de gjorde den morgonen. Repet satt stramt fastbundet vid en krampa i väggen, och det var ingen, som rörde vid det. Icke heller satt någon uppkrupen under hufven på taket och satte dem i gång. Man såg tydligt klockorna, hur de svängde fram och tillbaka och hur kläpparna slogo mot malmgapen. Det kunde ej förklaras hur de hade kommit i rörelse. Då donna Micaela vaknade, voro klockorna redan i gång, och hon låg länge stilla och lyssnade och lyssnade. Hon hade aldrig hört något vackrare. Hon visste ej, att det var något under, men hon låg och tänkte på att detta var härligt. Hon låg och undrade om verkliga malmklockor kunde ljuda på det sättet. Man kan ju heller ej veta hvad det var för malm, som klingade i San Pasquales klockor den dagen. Hon tyckte, att klockorna sade henne, att nu skulle hon vara glad, nu skulle hon lefva och älska, nu skulle hon gå emot något stort och skönt, nu skulle hon aldrig mer ångra och aldrig vara sorgsen. Då började hennes hjärta dansa i något slags ståtlig takt, och hon tågade högtidligen under klockljuden in i en stor borg. Och hvem kunde borgen tillhöra, hvem kunde vara herre på ett så präktigt ställe, om ej kärleken? Man kan icke dölja det längre: då donna Micaela vaknade, kände hon, att hon älskade Gaetano och att hon ej önskade något högre än att få resa med honom.
I lördags berättade man mig, att hofpartiet hade utspridt det ryktet, att svenska regeringen är ense med den preussiska, och att vi borde göra oss beredda p&amp; att kunna tillbakaslå en landstigning fr&amp;n Sverige. För den skull hade Svanholm-batteriet — det ligger 1 / 2 mil norr om Köpenhamn — blifvit bestyckad t äfvensom kanoner upplagda på promenadplatsen Langelinie vid Köpenhamn. Jag kan icke gå på jagt efter detta rykte, om ej af annan orsak så af brist på tid, men otroligt är ej dess utspridande, ty hofpartiet med dess Augustioch Oktoberföreningar arbetar ifrigt mot skandinavismen. Ett annat rykte, som jag icke kan ansvara fbr, säger att Napoleon begärt, att Danmark skulle ingå förbund med Sverige-Norge mot Preussen och att Allerhögstdensamme icke har velat bestämdt sätta sig deremot, men likväl i statsrådet förklarat, att det vore emot hans önskan. Har ett förslag, sådant ryktet omförmäler, kommit från Frankrike och vår regering går in derpå, nå välan, så främjas saken, utan att vi, måhända, behöfva göra något vidare dervid. Men gör vår regering det ic * e, då måste det sörjas för, att detta blir det danska folket bekant. Medan ännu tid till handling finnes, bör det få vetskap om, att det funnits utsigt för att med Sveriges hjelp få det danska Slesvig åter, i händelse krig utbröte mellan Preussen och Österrike. Med hänsyn till det förstnämda ryktet om alliansen mellan Preussen och Sverige och möjligheten af ett anfall från Sverige, skulle jag önska att från svensk sida någonting framkomme, som * Nyligen död. » Han tillhörde frihetens veteraner i Danmark ». (Tidn. Politiken) .motsade det. Naturligtvis menar jag icke en direkt förklaring mot detsan^ma, utan att man komme fram med något, som indirekt motsade det.