Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut supra. S. D. Vid förn)rad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 5 sisth April under N:o 48 afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, rörande väckt fråga, att LandsFisca* ler icke annorlunda, än efter föregången ransakning och dom, måtte kunna från sina tjen - D*n 12 Maji f. m. sfer skiljas, eller ock desse Tjenster komma att alldeles upphöra; biet samma Betänkande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Ut supra. S. D. Föredrogs å ny o och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 8 sistl. April, under N:o 5o afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, med hemställan, om öfverlemnande af en Herr Heisleiters motion till Särskildta Utskottet. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 29 sistledne April under N:o 74 afgifne samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Lappske Nybyggares söner att ingå i Allmänna Beväringen; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut supra. Herr Ceclerfchjöld, Pehr Guftaf: Som jag icke var närvarande då Oeconomie-Utskottets omförmåldte Betänkande till pröfning härförekom, får jag nu anmäla min reservation emot det sått, hvarpå målet blifvit behandladt, nemligen, att ehuru frågan första gången förevar till afgörande, Utskottets förslag dock blifvit förkastadt, då deremot, efter min öfvertygelse, ett första gången inkommit Betänkande icke bör kunna afslås, utan antingen skall antagas eller återförvisas. *7Ö Deri 12 Maji f. m.
Uti denna reservation har Herr Hjärne, //., instämt, STOCKHOLM, i83/(, hos J. A. Walldck. Statssamt Allm. Besa.- och Oecon.-Utsh:s Utlåtande N’.o 40' 1 N:o 4g. Ankom till Exp.-Utsk. d. 19 Jan. 1835. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärlcningar vid Utskottens Betänkande, N:o 34, i fråga om Folkskolors inrättande i Riket. Ijtskollens uti förrberörde ämne afgifne Betänkande, som Högvördige Presteoch Vallo fl. Borgare-Stånclen bifallit, bär till Utskottens förnyade handläggning blifvit återremitteradt, på grund af dervid gjorda anmärkningar och afgifna yttranden, inom Höglo fl. Ridderskapet och Adeln, af Grefve Horn, Friherre Cederström, Ilerrar Cederschiöld, Stuart, von Hartmansdorff', Hjarne, Dalman och Lefren, samt, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af de flesta Ståndets Ledamöter.
3ag »N8er clet ielie »1len»8t vaia »f vä"sencltiig vigt för v»pnet, utan oell medföra en liög8t bet^älig besparing i "unllerbails-utgifterne, oin lioeke-b^ggnaclen meci ali möjlig sk vndsauibet "fortsattes, enar clet mäste antagas, att eonservations-cloelioi' blifva lili» n^t"tiga ocb lili» bebölliga af bvilli» fart^gs-arter slottan i en framtill än kom"mer att utgöras; oeb jag föreslår elert'»re unclerclanigst, att, för ctoelie-b^gg"naäens fortsättning, ett lilia anslag, som liet, bvilliet af seelnast församlaele "8täNlier anvisaäes, nu mä begäras, eller, för 3 är, 100,000 ibllr. i5 . "2.0 Dä det mäste antagas, att dessa fartvgs användbarhet: "för sjövapnet idit mer oeh mer blikver al väsendtligt, inbytande, men 8ve"lige tor närvarande endast äger a krigs-ängkart^g, anser jag nödvändigheten fordra medels anslående, att, efter omständigbeterne, användas dels "till påbörjande af ett dylikt fartyg, efter nutidens förbättrade metboder, "<lels till ängkraltens användrinde a fartyg, dem flottan redan äger; oeb jag "hemställer i underdängiliet, att för detta ändamäl ett stats-anslag ak fre"hundratusen liiksdaler buneo mätte begäras. "F.-o ^?omö-e<7None/' oc/r "bör detta ändamäl erhölls extr» "stats-anslag vid sista liiksdag, oell anskallning har derefter skett, bmed"lertid fordras ytterligare, för att torse de llottans fartyg, hvilka dermed.
Afdelningen lian äfven funnit, att hopblandningen af myntsorterna endast ägt rum i hufvud-balancen, hvaremot, uti de speciella räkningarna hvarje post varit till sin tätta beskaffenhet uppförd. 2:0 Den speciella revision tillsje’fva Ziffxan öfver alla lill Manufactur-Disconten hörande räkenskaper, som Riksens Ständers Re. risorer hemställt att, efter Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande, blifva på tjenligt. sätt företagen, kan Afdelningen ej annat än tillstyrka, meri bör dervid ej underlåta att upplysa, det en så beskaffad revision dessutom redan ägt och ännu äger rum, och dageligen verkställes af den inom Verket särskildt befinteliga Controlleuren. 3:0 Likaså instämmer Afdelningen uti Riksens Ständers Revisorers anmärkning, att osäkra fordringar böra bokföras i särskildt colurnn ifrån dem, hvilka såsom säkra anses, på det att hufvud-balancen ej må utvisa en större behållning än Fonden verkligen äger. Med nöje får Afdelningen anmäla att en så beskaffad förändring i Rokföringen nu för ds sistförflutna åren blifvit behörigen iakttagen. Dock skulle det synas vara ännu rättare, om al'a under Concours varande och blifvande fordringar redovisades uti ett från hufvudbolcen skilldt och särskilldt afslutadt balanee-extract, på det att verkeliga påräknade tillgångarne med ett ögonkast vöre att öfverse. 4:0 Att Kongl. Collegium låtit flera Fabriks Idkare för vissa tider njuta större Discont Lån, än hvad efter den vid årets början förrättade repartition hvar och ert af dem bordt tillkomma, har vidare och med mycket skäl Väckt Riksens Ständer Revisorers uppmärksamhet. Afdelningen , som sorgfälligt sökt göra sig Den 27 Juli. '3 2?
Göres emot röstlängds innehåll anmärkning, varde pröfvad af dem, som rösträtt ega. Blifver anmärkning godkänd, varde röstlängd derefter rättad. För Urtima Riksdag varde röstlängd , så fort ske kan, å nyo justerad. Om röstlängder för städerne Stockholm och Götheborg förordne i allo vederbörlige Pröfnings-Comitéer. § ia. Hor till Constitutions-TJtskoltets Memorialj Wto 85. 25 § 12. Riksdagsman skall väljas genom utsedde valmän och icke äF de valberättigade omedelbarligen, utom i de fall, som i i5 och 18 §§. förmälas. § «3. Justerad röstlängd skall Kyrkoherde genast tili Landshöfdingen insända. Landshöfdingen skall öfverlemna Länets samtliga röstlängder till dess Pröfnings-Comité. Efter anställd utsätta, dock icke öfver Nittiosex röster, icke eller till annat antal, än som kan med talet sex jemnt uppdelas, Uppgår röstetalet o. s. v. (Lika med Utskottets 21 §•) § i4- C(Lika med Utskottets § 22.) § **• Röster vid valmannaval afgifvas muntligen af alla de tillstädesvarande, sorn sin rösträtt utöfva vilja. Den laga förfall styrker, eller utom gället bor, må dock skriftlig röst insända. Lag samma vare om Kronobetjent, den ej må vid val tillstädesvara. Den i ett eller flera inom samma valdistrict belägna gäll sex röster eger, vare berättigad att sorn sjelfskrifven valman egna röster till Riksdagsmannaval afgifva, så framt han sådan afsigt anmäler vid justeringen af den eller de röstlängder, derå hans namn bör finnas upptaget; och skall då röstlängd och, der så erfordras, valmanna-antal derefter rättas. § 16.
Denna fann sig generad af de många olika sedlarne vid skntteliqvider och tillika efter all sannolikhet kände den afund öfver den stora vinsten i hvilken allmogen icke blef delaktig och i båda dessa afseenden har den skäl till missnöje. Bankerna långt ifrån att besinna det de borde arbeta på kapitalbildning hos massan af nationen samt erbjuda skälig ränta för dess smärre insättningar på upp och afskrifnings räkning och sålunda befordra hela ortens vinst, förskaffade sig i stället Konungslig stadfästelse på den principvidriga rättigheten att få utsträcka sedelrörelsen på grund af säkerheter ingifna för enskildas kreditiver. När de sålunda vunnit den offentliga maktens indirekta garanti för en viss silfva och icke öfverskredo denna § af reglementet, så äro de utan ansvar. De begagna sin egen kredit så långt den kan sträckas. Af alla dessa anledningar och ännu en såsom t. ex. att de redan existerande Bankerna bemöda sig och lyckas att motarbeta nya bolags-formationer, hafva de förre, efter hvad jag befarar verkligen sjelfve framkallat en opinion att sjelfva Banksystemet är falskt och förderfligt och att det alltså är nödvändigt att det utrotas. Denna allvarsamma reaktion mot dem uppstod egentligen efter eller omkring året 18 43. Sverige rönte då en icke obetydlig financiel skakning såsom dess anpart af den större som redan 1837 börjats i England, och man skulle här lia någonting att skylla på. Reaktionen, ehuru den icke varit mäktig alt alldeles utrota sedelbankerna hvarken då eller sedermera anticiperade likväl på deras succesiva indragning. Samtidigt med Konung Oscars upträdandande på timonen, har alltså väsentlig förändring i asigter och system inträffat. Och medan R. St:r för deras del aldrig upgifvit hoppet och sträfvandet att få civil lag stiftad, enl. 87 §. lia de, utan anmärkning så vidt jag vet, under liela den tid jag icke bevistat
Om jag skulle våga hoppas på infallibilité såväl hos R. o. Ad. sorn andra Stånd, så att aldrig något beslut kunde fattas, som icke vore för fäderneslandet det bästa, så skulle jag också instämma i den åsigt, som af Hr Rosenblad blifvit uttalad, att stadgas borde, det man aldrig genom inbjudningar skulle söka åstadkomma förändring i andra Stånds engäng fattade beslut; men jag gör mig ej denna föreställning om R. St:rs ofelbarhet. Jag tog mig friheten, då jag sist hade ordet, att fästa upmärk samheten derpå, att inbjudningar blifvit mottagna i sådane fall t. o. m., när 3:ne Stånd slädnät mot ett, och således skulle jag nu icke anse grundlagsvidrigt, icke heller ovanligt, om man antoge den förevar, inbjudningen. Men jag drager i tvifvel om det kan vara rätt att i en så obetydlig fråga, som denna, ingå på den banan. Hvad vidare beträffar den saken, att blotta antagandet af en inbjudning skulle innebära en grundlagsvidrighet, så förstår jag icke huru man kan framställa något sådant, sedan Hr Frih. o. Landtm, föredragit frågan, ty hade slikt varit grundlagsvidrigt, så är ock ganska säkert, att det aldrig blifvit af Hr Frih. o. Landtm, lill, öfverläggning framställdt, och således må jag af den omständigheten, att vi just fått en diskussion öfver den frågan om vi böra antaga eller afslå den gjorda inbjudningen, draga den slutsatsen, att det ligger i R. o. Ad:s skön, att, utan hinder af den 75 § Riksd.Ordn. kunde antaga inbjudningar i allmänhet; förklarande jag mig för egen del villig antaga den förevande, på skäl jag förut haft äran anföra. ilo De ii 26 Februari. deremot R. o. Ad. i dess form intet hinder för saken möta, så kan jag ej neka till, att sjelfva granskningsrätten, tillstyrkt af StatsUtsk. är riktig och bör bifallas. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
Då ombyttes plötsligt bladet; och den fordran uppkom, att i collisions-fall borde Renlärigheten, ja Christendomen öfverhufvud, beqväma sig efter Vitterheten och Konsten, Dessförinnan kunde man, i samma person, vara god luthersk christen och god hednisk poet ungefär så, som ännu i våra dagar här och der träffas vetenskapsmän, hvilkas religiösa och vetenskapliga öfvertygelser hvila på sins emellan rentaf oförenliga antaganden, utan att derigenom någondera öfvertygelsen skakas. På längd, och i det hela, mäkta dock Religionen och Poesien lika litet finna sig belåtna med en sådan öfverenskommelse. Menniskan är född, att frukta Gud och vara glad. Sedan man insett, att det ena ej upphäfver det andra, återstår den insigt, att det ena ej kan tillvara utan det andra; eller att all verklig gudsfruktan är (med detsamma) glädje, äfvensom all verklig glädje (med detsamma) gudsfruktan. Denna insigt åter, – är den ännu för våra egna samtida fullklar? Näppligen. Desto mindre kunna vi fordra, att den, i sin egenskap af ästhetisk grundsanning, borde varit klar för våra förfäder. Att den icke var dem främmande i sin egenskap af moraliskt-praktisk, veta vi tillräckligt och erkänna, så ofta vi till den GustavoCarolinska tiden – förlåtligt! – blicka tillbaka med en blandning af stolthet och smärta. Det anförda synes oss tillfyllest förklara, huru man kom till den förutsättning, hvarmed man, vid denna ljusare tidsålders gryning, äfven i Sverige oinskränkt antog: att endast Romare och Greker voro i besittning af de enkannerliga mönstren för vittra yrken; och att man, vid närmandet till dessa högsta förebilder, borde dana sig till möjligaste likstämmighet med de män, som hos andra samtida folk idkade vitterhet enligt samma förutsättning,
I anledn. af min gjorda anhållan, att Hr Bildt måtte uplysa huruvida R. St:r fattat olika beslut i fråga om de jernvägar för hvilka BorgareSt. beviljat 7,610,000 Rdr, bar Hr Bildt sagt, att jag borde finna att det är olika vägar, emedan den ena skulle från Stockholm dragas genom Södermanland till Katrineholm och den andra från Götheborg genom Westergöthland och Nerike till Örebro, af hvilka vägar den förra omnämnes i Irsta voter:spropos:n, och den andra i 2:dra, 3:dje och 4:de 20 Den 1 Augusti i. tu. votensproposme. För anläggning af vägen till Katrineholm hafva Borgareoch BondeStin beviljat 5,679,000 Rdr, och BorgareSt. har beviljat 7,610.000 Rdr till fullföljande afvägen genom Westergöthland och Nerike till Örebro, men BondeSt. har för denna väg beviljat endast 5,210,000 Rdr samt It. o. Ad. likasom PresteSt. 13,000,000 Rdr. Nu är likväl frågan, om de 2:ne sistnämnde Stånden beviljat dessa anslag för samma ändamål sorn BorgareSt. Ar detta förhållandet, så hafva vi ju 3 Stånds beslut derpå att anslaget skall bestämmas till 7,610,000 Rdr, emedan BorgareStis anslagssumma måste inbegripas i den R. o. Ad. samt PresteSt. beviljat. Men om, såsom Hr Bildt yttrade, Borgareoch BondeSt:ns beslut äro olika med R o. Adtns samt PresteStis, så bör sådant upgifvas, och då är äfven klart att Betänk, måste återremitteras, på del att man må få fullständig uplysning om vägens riktning. Hvad Gr. Lagerbjelkes yttrande beträffar, har Gr. Sparre gifvit mig anledn. förmoda att det var rigtadt emot mig, men som jag icke hörde hvad Grin sade är jag icke i tillfälle att lemna honom något svar.
M. ansett endast böra utgå den extra eller tillöktä aflöning, som nämnde fångar och allmänna arbetskarlar i och för deras arbeten kunde förtjena; i följd hvaraf E. K. M. i Nåder föreslagit, att ofvan anförde kostnader kunde beräknas vid regleringen af Åttonde Hufvud-Titelns anslag för fång - 9° Underdånigti Skrifvelstr. vården i allmänhet, och att på Tredje HufvudTiteln särskildt måtte uppföras medel till aflöningen för allmänna arbetskarlarne i Carlscrona, samt till beklädnad, sängkläder, eldningsoch Jysnings-persedlar för dem och tångarne i ankarsmedjan, äfvensom för arbetsfångarne på Rikets Fästningar. I betraktande af hvad E. K. M. sålunda i Nåder framställt, hafva Riksens Ständer funnit, att utgiften till beklädnad, sängkläder, eldning rn. m. för de till arbete i ankarsmedjan dömde fångar, hvilken för innevarande år blifvit beräknad till 1.535 R:dr, icke bör belasta anslaget för Försvars-Verket, utan bestridas af det, tili fångars påkostnader, å Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel uppförde anslag, derå Riksens Ständer beviljat den tillökning, som omständigheterna påkallat och tillgångarne medgifvit.
Utlåtande, i fråga om upphörandet af nedsättningar i qvarnrän tor. (I. A.) Till Stats-Utskoltet hafva blifvit remitterade följande motioner: 1:0 af Riksdagsfullmägtigen från Westerås Län Olof Olofssonj som, anförande, huruledes qvarn-räntor i vissa orter af Liket, i följd af meddelde Kongl, privilegier, blifvit, utan föregången undersökning, ganska betydligt nedsatte, till skada och tunga för de icke privilegierade, föreslagit, att alla utan vederbörlig förmedling tillkomne minskningar i berörde utlagor måtte upphöra, och desamma utgå på sätt vid skattläggningen blifvit stadgadt, samt att en allmän undersökning i detta hänseende, till iagttagande af Kronans rätt, måtte företagas; 2:0 af Riksdagsfullmägtigen från Hallands Län Olof Lindhäck, hvilken yrkat, alt, då minskning i sagde ränta på åtskilliga ställen eger rum, i anseende till skyldigheten att förmala Kronans spanmål för å fästnings-ort stationerad garnison; men numera en del fästningar blifvit raserade och garnisonerne indragne, såsom exempelvis i Warberg och Bohus m. fl., meranämnde ränta måtte utgå efter enahanda grunder öfver hela Riket, och Kronan vara pligtig för sina mäld-behof erlägga lika tull för förmälning af säd å skaltlagde tull-qvarnar, som den enskilde. Då, med undantag af ett lall, der ränte-spanmålens lösande efter nedsatt pris blifvit beviljadt, motionärerne icke uppgifvit några så beskaffade nedsältningar, som uti motionerne omförmälas, och ärendet således, efter Utskottels åsigt, är i det outredda skick, att framställning lill Kongl. Maj:t om de af motionärerne föreslagne åtgärder icke lämpligen synes kunna ega rum, hemställer Utskottet, att motionerne icke må till åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Ui lill anelej IV.-o 168. Ank. till Exp. Utsk. den 10 Juni, kl, 6 e. >m.
Ej må någor i Hofrätten jäfvas, der son eller måg i Underrätten dömt; utan så är, att de för embetsbrott der lagliga anklagade varda, 14 kap. 1 och 2 §§ ändras till följande lydelse: i § I Underrätt bör käromålet muntliga föreställas, der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra att det skriftliga ske må; och varde då parterne ej tillåtet, att flera än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2§ Kommer käranden till Rådstufvurätt å dag föresattan, och gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in/ och svaranden då när är; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar derefter svara skall. Försummar han då att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan 12; bote två daler. Blifver han alldeles ute, eUer kommer kan oberedd, utan laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge åter upprop i saken åtta dagar derefter. Kommer han ej ändå med svar in; bote som sagdt är, och varde på kärandens inlaga i saken dömdt; dock må han muntligen höras, om han det förut begärer: vare ock honom tillåtet, der han tappat, emot domen vädja. För - Expeditions-Vtskottets Förslag till und. Skrifv else} N;o 1/fo. 263 summar käranden den dag, då lian sin vederparts svar emottaga skall; Löte två daler. Andra punkten i 6 § ändras sålunda: Hvar sorn då förfallolös blifver ute; Löte i Rågstufvurätten feni daler, i Hofrätten tio daler. 8 § skall lyda sålunda: Skrifver någor,1 eller T.talar inför Rätta, det lian vet ej sanni vara, och vill domaren dermed förleda: varder lian derom öfvertygad; Löte i Underrätt tio daler, i Hofrätt tjugu daler, eller mera allt sorn domaren det profvar. Första punkten af 9 § erhåller följande lydelse:
Men då vi nu icke befinna oss och säkerligen aldrig komma i denna lyckliga ställning, så måste den nödvändiga lagen i hela sin stränghet handhafvas, såvida ändamålet, nemi. samhällets förbättring, dermed skall vinnas. Jag hade visserligen ännu mycket att tillägga, men då jag redan nog länge uptagit R. o. Ad:s tid, vill jag endast fortfara i mitt yrkande om bifall till Betänk. Ropen på propos. förnyades. Hr Hjerta: Jag skall vara ganska fåordig. Jag vill blott nämna att det varit ett fullkomligt misstag af Hr von Hartmansdorff att jag skulle hafva sagt, det jag icke önskade att R. St. skulle yttra sig uti frågor, som röra den ekonomiska lagstiftningen. I afseende på den siste värde talarens yttrande, får jag med all den aktning och allt det värde jag vill gifva ål formen för hans utgjutelse!', likväl nämna, att han alldeles icke svarat på den fråga jag framställde, nemi. huruvida sédeförderfvet i de provinser, hvarifrån gårdfarihandel utgått, t. ex. Westergöthland eller Ångermanland, vore större än i Rikets öfriga provinser; om giftermålen voro mindre talrika, fylleri-lasten mera allmän, brottens antal större o. s. v.? Det argument Hr Bråkenhjelm begagnat, att denna rättighet för allmogen att försälja landtmannåprodukler endast skulle leda till lättja, är, såsom jag ganska väl påminner mig aldeles detsamma som en värd ledamot af PresleSt. vid en föregående Riksdag anförde såsom grund för en motion om inskränkningar i landthandel i Norrland. Jag har förut talat om den lifliga handelsrörelse som o ° o eger rum ifrån. Ångermanland, men jag tror dock icke alt någon kan säga att folket der är latare eller att jordbruket der ligger mera nere än i andra delar af Riket. Jag tror således att den erfarenhet man derifrån kan hemta fullkomligt vederlägger den förmodan Hr Adelborg framställt, att om man gjorde hela nationen till handlande skulle jordbruket komma att ligga nere. Jag tror att så länge jordbruket i Sverige är lönande, så länge skola äfven personer finnas, som komma att dermed sysselsätta sig. Jag vill icke ytterligare förlänga discussionen, utan inskränker mig till att fortfarande yrka afslag å Betänk.
Icke dess mindre hälsar grefven nådigt till alla sidor, stannar till och med och växlar några förbindliga ord med stadsläkaren, som af den stränga rangordningen placerats långt nere i häcken; fortsätter sitt triumftåg fram till äreporten, trycker de förnämstas händer, nyper blomsterflickorna i kinderna och kysser deras anförerska, den vackra jungfru Gensecke, midt på munnen, till stor fasa för hennes far, den ärevördige pastorn, som på vederbörligt afstånd får bevittna uppträdet. Det hörs aflägsen musik och ett svagt sorlande af människor från fjärran; alla se utåt Elben, hvars böljor, rullande i festlig rytm, bära idel flaggprydda farkoster på sina ryggar. Från väster nalkas en liten flottilj med flygande flaggor och vimplar: den kungliga jakten omgifven och ledsagad af en mängd andra farkoster och småbåtar, från hvilka en entusiastisk folkskara fyller luften med välkomsthälsningar och fröjderop. På bryggan blir ett nervöst lif. Alla intaga sina på förhand bestämda platser, militärmusiken spelar upp, och enhvar, som hoppas få den stora nåden att bli tilltalad af drottningen, uppläser i tysthet för sig själf de inlärda engelska ord, som hållas i beredskap för svaret. Flottiljen kommer närmare, och ut ur dess midt skiljer sig den praktfulla kungajakten, som i ensamt majestät seglar fram för bryggan och låter sitt ankare falla. En guldsmidd slup, klädd med purpurröda sidendynor och bemannad med tio roddare, för den unga drottningen till bryggan. Stadsläkaren Struensee står och huttrar i blåsten och önskar, att ceremonien väl vore öfver. Det har börjat skymma, och han ser ingenting annat än en rörelse af många människor längst ute på bron. Men med ens blottas alla hufvuden därute, och uppför trappan stiger drottningen, ledsagad af sin svit och företrädd af sin öfverhofmästare, som föreställer de närmast stående. Struensee stirrar och stirrar. Är detta en drottning. Han hade väntat att få se någonting majestätiskt: ett högre, halfgudomligt väsen, som redan i utveckling hunnit framför alla andra dödliga. Och han ser ett barn, en människoknopp som ännu icke slagit ut.