Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot hafwa Borgare och Bonde-C tandens ledamöter i walbemäldta Utstött ansett rättmätigt, att inlerests betalningen erlades efter den warande cvursen emellan Sivenia Bancosedlar och Hamburger Banco wid hwarje steende remist. Om wid bet nedfallna wärdet af wära Banco sedlar emot Hamburger Banco, nu AI st. cours syntes blifn-a för mycket efterkännande, sä fär jag under förhoppning att winna öfwerensstammelse alla respeclive Standert emellan, i ödmjukhet underställa, om icke med billighet f. d. Kongl. Famitlen kunde fa ätnjuta inkerestet för stna här annu ägande fordringar efter det penninge warde och den cours, som war gällande, dä bestutet togs om fä räntornes som vin den serstilra underhälls summans godtgörande och remitterande. Dä warande Staks-Utstotters betänkande härom af den 25 Nov. 1809 gillades af Riks-Skanden den 8:de December s. ä., och coursen war pä Hamburg den dagen 64 st. Uti underdånig ffrifwelse afven ig:oe Februarii >8lo funno NikienS Ständer, att inbetalningen borde beräknas frän den tiv, dä den beräkning - Den 3 Augusti. räkning och det underhall uphörds hwarrill kostnaden bcstriddes af Sratsmedlen; och KonglMajit hchagade i nådigt Bref ti!! Kongl. Slars-Comoiret af den 2 Ocrober igro bestämma underhälls riden ifrån och med ben dag, dä för berka Kongl. FamiUcu anlände till Bruchfahls Slott som inträffa» de den o7:de Mann i8no, och war Coursen ben dagen pä Hamburg 72 ^ i Swensta Bancoscdlar. S>m nn denna sistnämde cours beräkningen widtageS tili norme, sä kom meden förra Konunga Familjen att blorl arhälla ^ af Haipburgsta waxel Njksdahlern, forn dock ej tillfullo ar wärd 47 A. emot den.
Ytterligare har den värda ledamoten begärt att ur min enskilda författningssamling erhålla upplysning om det privilegium, sorn konstituerade Halländska ulsockne-hemmanen att vara af annan natur än vanligt frälse och således frän rotering befriade. Jag svarar härtill l:o att utsockne-frälset, så väl i Halland sorn i Skåne, enl. fredsfördrag och handfästningar äro att hänföra till den privilegierade jorden och 2:o att jag icke heller anser det vanliga frälset på grund af författningarna skyldigt till ordinarie rotering, med mindre Konung och Ständer sammanstämmande enl. 73 och 80 §§:ne Reg.F:n derom beslutar. Hr Frilun jäfvar min åsigt, att den omständigheten, det de Halländska utsocknehemmanen i 200 år vaiit fria från rotering skulle verka lill fortfarande befrielse. Utan tvifvel hade Frilun rätt om någon skyldighet alt utgöra rotering någonsin blifvit dem i laga ordning ålagd och de sedan undandragit sig dess fullgörande, men sådant är icke förhållandet, utan blefve den rotering som nu ålades en helt och hållet ny grundskatt för everldelig lid, som betydligt nedsatte kapital-värdet ä hemmanen och följaktligen vore ett intrång i de nuvarule innehafvarnes äganderätt. 200 Den 12 Augusti f. m. Frih:ns resonnement derom att här vore frågan ora ett nytt privilegium för Halland är mera enfaldigt än att det förtjenar besvaras. Jag förnyar min anhållan om bifall till betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle ej hafva ånyo besvärat det H. Ståndet med någon framställning i detta ämne, om icke Hr Dalman, som vanligtvis ej plägar försvara R. o. Ad:s privilegier, ulan snarare göra tverlom, nu hade visat sig så särdeles noggrann om deras iakttagande och åberopande. Sådant kunde möjligen föranleda R. o. Ad. att tro författningarne vara i delta hänseende så klara, att Hr Dalman ej kunnat underlåta deras åberopande. Jag vill derföre söka visa, att han har lika orätt dä han nu åberopar R. o. Ad:s privilegier, som han har, då han understundom söker att antasta dem.
I afseende på denna § är min tanke den, att så väl i, 2 och 3 som 4 morn. af densamma kunde helt och hållet utgå, emedan de innehålla en peremtorisk befallning, alt klockaresysslorna ovillkorligen skola förenas med skolläraresysslorna. Af klockaren fordras naturligtvis, att han kan sjunga, då kyrkosången utgör hans förnämsta befattning, och han äger ej alltid de qvaliteter, som fordras hos skolläraren. En förening af dessa befattningar bör således endast vara tillfällig och ej peremtorisk! påbjuden. Jag föreslår derför uti det sista eller 5 mom. blott ett enda tillägg af det innehåll: att, derest församlingarne med deras pastorer komma öfverens om k lockareoch skollärarebefattningarnes förenande, sådant må äga rum. Då denna min anmärka, gäller de fyra första §§:na, så ansåg jag mig genast i början af discussionen böra densamma framställa. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att, innan vi komma till de öfriga momenten, få yttra mig om det 1, som jag föreställer mig nu måtte blifva föremål för It. o. Ad:s pröfning. Hr von Hohenhausen har föreslagit, att skollärareoch klockarebefaltningarnes förening endast skulle vara tillåten, men ingalunda påbjuden, såsom här är förhållandet. Detta påbud är likväl mildradt genom orden: ”såvida ej särskildta förhållanden eller omständigheter det förhindra.” Följaktligen är påbudet ej så afgörande och bestämdt, som Hr von Hohenhausen befarat. Dertill kominer ännu en mening af följande innehåll: "skolande dock, innan en sådan åtgärd äger rum, församlingarne deröfver höras." Jag tror således detta stadgande, sådant det af TJtsk:n blifvit upptaget, vara ganska riktigt, och att det ej kan blifva annorlunda, utan upphäfvande af kyrkolagen, hvilken i sitt nuvar. skick ålägger klockaren att tillika vara skolmästare. Jag anhåller om godkännande af detta morn., sådant det nu är. Hr von Rosen, Georg:
Åke hade piskat bort gikten med porsris. Han visade sig åter bland sina gäster som den uppmärksammaste värd. En friare måste uppträda ung och galant. Aftonmåltiden serverades klockan sju med konstfärdigt anrättad elgstek af dagens byte. Större delen af gästerne skingrade sig för att genom den ljusa sommarnatten återvända till fränder och vänner. Hvar skiljes ungdom utan varmare känslor? Henrik Lindelöf sade till Sara Skytte: ett minne af eder till kriget, och jag skall vara osårbar! Lorentz Creutz sade till Elsa Duvall: en slagruta af eder, och jag skall finna guld i alla Finlands berg! Skickelsen, hvilken så sällan trycker sitt imprimatur på ungdomens drömmar, lät båda desse unge män med en missräkning köpa lifvets lycka. Henrik Lindelöf stupade sju år därefter i kriget som ryttmästare, men icke förr än Sara Skytte blifvit hans maka. Lorentz Creutz fann intet guld i Finlands berg, men han hemförde redan år 1639 Elsa Duvall som sin lyckliga maka. Grefve Brahe och presidenten Kurck med sina familjer kvarstannade öfver natten på Lavila. De sutto efter aftonmåltiden i tältet med herr Åke och lille Klas, som, sjuk af förargelse och konfekt, hade blygts att visa sig förr än nu. Stallmästaren Lars Palikka inträdde och framräckte åt grefvinnan med militärisk honnör hennes förlorade bukett med vidhängande guldkedja och silfvernål. Grefvinnan, angenämt öfverraskad, frågade hvem som funnit buketten. En gosse i unge herr Klas' tjenst fann blommorna vid bäcken, där ers nåd red öfver till jagten. Kalla hit honom! Bennu framfördes. Han bar ännu märken af de brinnande pilarna på handen och hakan. Du är i tjenst hos unge herr Klas? Jag har fått afsked. Redan? Det var bittida. Hvarför har du afskedat honom, Klas? För att han är dum. För att han icke lyder, när jag befaller, svarade det hoppfulla ämnet till en blifvande kavaljer af första rangen. Hvad säger du? inföll fadern, fältmarskalken. Jag har afskedat honom, för att han är dum, upprepade sonen trotsigt. Hvad nu, Klas?
En dag gjorde vi en tur rundt kring ön för att besöka grottorna, och det var en färd, väl värd att göra. För de flesta turister eger Capri blott en grotta, »den blå», och endast ett fåtal besöker de öfriga, som dock alla äro mer eller mindre märkliga. Hafvet låg lugnt och stilla som en spegel; »Giovanni med det präktiga hufvudet» (utvändigt notabene), artisternas stående modell, framdref utan svårighet den lätta båten med sin brokiga åra, och snart voro vi framme vid »röda grottan», der vattnet tyckes bestå af blod och väggarne af purpur. En stund derefter gled båten in i den »gröna grottan», som nästan täflade med den blå om skönhetspriset. Väggarne skiftade i de rikaste, mjukaste färgöfvergångar, från spädaste ljusgrönt till djupaste mossfärg, vattnet upphemtade hvarje reflex och bröt sig i de underbaraste färgskiftningar. Tonen i hela grottan var matt ljusgrön och det hela af en utomordentlig verkan. »Den hvita grottan» frapperar kanske minst, men på mig slog den särdeles an. Allt var här hvitt, väggar, tak, vatten. Det var, som om man rott i en genomskinlig snö. Genom en öppning i taket föll en bred ljusstrimma in, och rundt kring väggarne löpte en skiftande krans af mossa och mörkröda koraller (Capri-koraller, ett slags förhårdnade växter), hvilken gaf värme åt den eljest kanske hårda färgtonen. Sedan vi nu rott genom »porta naturale», en storartad naturföreteelse, ett stenhvalf, genom hvilket hafvet rullar sina vågor, och farit förbi marinan, voro vi framme vid öns älsklingsbarn, »den blå grottan», hvilken icke likt sina systrar tager emot de besökande utan alla ceremonier, utan stänges af en ingång, så låg och trång, att man icke kan komma dit in annat än med dertill särskildt afsedda båtar. Den blå grottan var genom sägner känd från Tiberii tid, men sedan dess hade århundraden och än århundraden gått, utan att någon dödlig fått njuta af dess prakt.
I anledning deraf, att Kongl. Hofrättens ledamöter vidare fästat sig vid det förhållande, att Wickman, genom det Carlsson (acceptanten) lemnade betalningsanstånd, och det deraf orsakade uppskof med utmätningens verkställande, sjelf vållat, att han icke före början af Carlssons konkurs erhållit eller kunnat erhålla liqvid för sin fordran, och i sammanhang härmed antydt, att Wickman, derest hans käromål emot Cumlin ovilkorligen bifallits, skulle hafva kunnat erhålla betalning två gånger för sin fordran, anmärkte Justitie-Ombudsmannen, att det icke blifvit påstådt och hade ej heller den 1 I Februari 1860 (som inträffade sexton dagar efter vexelns förfallodag, den 26 Januari samma år, och på hvilken förstnämnde dag det i fråga varande betalningsanståndel lemnades), kunnat påstås, att, i följd af samma uppskof, laga tid till krafs anställande emot någondera af vexelgäldenärerne blifvit försummad, enär slik laga tid, enligt 77 § i Vexellagen, utgjorde tre månader från förfallotiden. Inom den laga tiden åter kunde det ingalunda vara vexelinnehafvaren förment alt lemna vexelgäldenär anstånd, helst genom ett sådant ofta bereddes kontant liqvid med mindre tidspillan, än genom lagsökning och utmätning. Del hade ju dessutom stått vexelutgifvaren till buds det i en dylik affär riktigaste och, efter Justitie-Ombudsmannens förmenande, äfven vanligaste förfarandet, att, så snart anledning till tvifvel om godkännarens vederhäftighet yppat sig, eller åtminstone sedan vexeln vore förfallen och för bristande betalning protesterad, ofördröjligen inlösa densamma och sedermera, såsom innehafvare af vexeln, sjelf utsöka sm rätt hos godkännaren.
Jag har icke kunnat finna annat, än att det mål, dit man nu sträfvar i afs. å qvinnans upfostran, är att göra till en sanning skaldens ord om »en ranka, som skall stödjas eller vissna», och att man lyckas i detta sträfvande, derför utgöra de många vissnade rankorna ett allt för ojäfaktigt bevis, för att man skulle kunna betvifla det. Så snart flickan blir så stor, alt hon börjar förstå något, fästes hennes upmärksamhet genast på grannlåt och parure, o. s. v., och skulle bon någon gång göra en fråga i ett allvarsammare ämne, så får hon tillsvar: »Det der förstår du icke; vi skola hålla oss inom vår krets.» — På detta sätt fortgår upfostran i pensionen, der hon får lära sig språk, rila musik och aila möjliga talanger; men ofta är innandömet både i hufvud och hjerta mer eller mindre tomt. — Jag förklarade i f. m:s, att den beskrifning jag då mindre fullständigt gjorde, ingalunda gick ut på att visa, det qvinnan skulle stå på en lägre ståndpunkt i allmänhet. Den upfostran jag önskar gifva åt qvinnan, och som jag sökt göra gällande inom mitt eget hus, är den, sorn gör till verklighet hvad en högt värderad predikant yttrat såsom önskan: »qvinnans hjerta templet vare, der Guds kärlek renast lågar» — Jag har sökt göra deras hufvud klart och redigt, samt dertill användt arilbmetik och de första grunderna af geometrien, och i allmänhet grundligare studier. Jag har sökt i det fallet gå till väga såsom Den 30 September e. m. 457 den, hvilken först lägger en god grund till det hus han ämnar bygga, sedan skaffar det starka väggar och sist tänker på taklister och prydnader, såvidt sig göra låter. — Den siste talaren har frågat, huru en sådan upfoslran, som han behagat kalla onaturlig, skulle taga sig ut, och huru det skulle gå, om en sådan till sjelfständig kunskap upfoslrad qvinna blefve gift.
Det sitter en liten kompass vid kedjan och i kompassen är det ett öga där det står norr! Hvem har jag fått det af? LISEN. Och så... Vänta, nu kommer jag ihåg... DOTTERN. Af din far! Jag såg när han köpte det! DOTTERN. på teatern när jag spelat... Han satt alltid i Då är det honom jag sett så många gånger 133 vänstra avant-scenen och höll sin kikare på mig Jag tordes inte tala om det för mor, ty hon var alltid så rädd om mig dem brände mamma upp tror du det var han? Och en gång kastade han in blommor, men öga följt dig under alla dessa år som ögat följt nålen på kompassen. Det var han, och du må lita på att hans LISEN. han vill råka mig! Det är som en saga... LISEN. Och. du säger att jag skall få se honom, att DOTTERN. komma... Tillbaka du, så skall jag gå först i elden. Slut med sagorna nu! Jag hör din mor på mig! Hvarför ska' människor icke kunna sämjas och hålla frid! Å, om det vore öfver ändå! Om mamma ville vara god.. Jag ska' Här blir något rysligt nu, det känner jag DOTTERN. be till Gud därute att han gör henne snäll... vet inte hvarför! Men det kan han nog inte, eller vill inte, jag tro litet på lyckan, och på din egen förmåga... Han både kan och vill om du bara kunde tro; LISEN. 134 Det kan jag inte! Och att njuta en sällhet som är köpt med andras tårar kan ingen varaktighet äga. Förmåga? Till hvad? Att vara hänsynslös? DOTTERN. Så! Plats! LISEN. Tänk att du kan tro att detta skall lyktas väl! LISEN. DOTTERN. Tyst! Tredje scenen. DE FÖRRA. MODERN. LISEN. Min fru Fröken, om jag får be... MODERN. Er dotter... LISEN. fröken, och många ha väl det, och det skäms jag inte för... Hvad är det om Ja, jag har en dotter, fastän jag är bara MODERN.
Men du skall kasta limpan i halsen på honom, så blir han spak och sedig, att du kan fånga honom, som mor har befallt.» Konunga-sonen tackade mycket för dessa goda råd, och dermed skiljdes de åt för den gången. Prinsen gick så åt skogen, och hade betslet och limpan med sig. När han kommit mycket långt bort, rystade han hårdt på betslet, och kröp upp i det högsta träd han kunde se. Genast fick han höra ett hiskeligt gny och gnäggande, så det genljöd i hela skogen. Vid han så kommit halfvägs i trädet, rystade han om igen, ännu hårdare än förut, och kröp hastigt upp öfverst i träd-toppen. Men i detsamma hördes ett dön, som om jorden skulle remna, och hästen kom rännandes i full flöj, så att träd och buskar brötos ned, hvar han lopp fram. Hästen var stor och hög, som den högsta gran, och han gapade så ledt, som hade han velat sluka prinsen i en enda munsbit. Men svennen lät inte skräma sig, utan var straxt redo, och kastade limpan i hans munn. Då blef hästen spak som ett lamm, och väntade tåligt me’ns prinsen lade betsel på honom. Ungersvennen steg så upp på gångarens rygg, och red hem till berget, såsom trollpackan hade befallt. När nu berga-trollet fick se att prinsen kom oskadd tillbaka, blef hon mycket misslynt, och lade råd att på annat sätt taga honom af daga. I sådan akt befallte hon sin tärna, att dräpa pojken och steka honom, me’ns hon sjelf var borta i bröllopp. Tärnan lofvade göra som sagdt var. Men när käringen ridit sin kos, gjorde flickan tre kluta-dockor, ställde dem, en vid tröskeln, en vid spiseln, och en vid sängen, och sade, att de skulle svara för henne. Derefter togo hon och ungersvennen allt det gods och guld som låg i berget, och gåfvo sig på flykten. När så troll-qvinnan kom hem ifrån brölloppet, var hon mycket trött, och lade sig att sofva, och sof ett helt dygn.
Stockholm den 25 Juli 18G3. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 25 Juli isfi.v. Presle-Slåndet deri 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af beslutadt upphörande af Riksbankens fastighetslånerörelse. (Banko-Ulsk. Uti. N:o 30 och Mern. N:o 33 samt Bet. N:o 35, punkten 21:o.) S. A. K. Sedan, med afseende å de flera väsendlliga fördelar, hvilka skulle beredas Rikets Ständers Bank, derest den del af dess kapital, hvilken nu är lästad i utlåning på lång återbetalning, gjordes mera rörlig, Rikets Ständer vid innevarande riksdag dets beslutat, att den i Rikets Ständers Bank på grund af 143 och 144 §§:ne i Banko-reglementet 8 Fxpedilions-U Isko llels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 7-Z4. af den 30 Oktober 1860, nu bedrifna lånerörelse mot pant af inteckningar i egendom på landel samt bus och jord i städerna skall med 1864 års utgång upphöra, dels ock åt
2 Banco Ut shot tets Memorial N:o 64 alt tjenstegrader och löne-reglering bero af Departemenls-Indelningen; att Befordrings-Lagarne bero i hufvudsaklig mon af frågan, huru Chefskapet inom hvart Departement skall uppfattas och förstås, och att de framtida grunderne för pensions beräkning svårligen kunna uppgöras innan nyssnämnde förhållanden blifvit bestämde, hvaraf följer , att Banco-Reglementets 3 Art. icke kan till slutlig pröfning företagas, innan desse frågor äro af Rikets Ständer slutligen pröfvade och afgjorde; samt att utlåtande olver den till nu gällande J3anco-Reglementets 4 Art. hörande fråga, angående Bankens nya Sedelmynt, ej kan af Utskottet afgifvas, innan Kongl. Maj:t meddelat Dess Kådiga beslut rörande blifvande mynt-enheten; så och då flere väsendtliga reglemenlariska stadganden äro beroende af, huru den vigtiga frågan om ytterligare Lagstiftning för Rikets Ständers Bank blifver af Rikets Ständer afgjord, hvilken fråga måste af Banco-Utskottet gemensamt med Rikets Ständers Lag-Utskott behandlas, kan Utskottet ej inse möjligheten, alt intill den r December kunna afgöra alla Utskottet tillhörande mål, de der hvart för sig äro af sådan vigt och omfattning, att de påkalla sorgfälligare pröfning, än att densamma, oaktadt alla använda bemödanden, skulle kunna verkställas samt utlåtanden i dessa ämnen binna upprättas och expedieras inom de få dagar, hvilka ännu återstå till den tidpunkt, då ofvan omförmälde föreläggande borde vara fullgjordt. Någre Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 20 November i834* Reservationer: af Herr Biskop Hedren: J’£mot den nu af Utskottet beslutna skrifvelsen måste jag reservera mig.
GonstitutionsUtskottet har föreslagit borttagande af det, och ditsättnnde af ader. Vår rättighet är helt naturligt att säga att ordet handlingar skall stå qvar, och ader borttagas. Mea då man föreslår, att så väl det ena, som det andra, måtte borttagas, så tyckes mig att man föreslår en betydlig extention af offentliggörings-rätten, utöfver hvad af Tryckfrihetslagen hittills varit medgifvit. Detta blefve således ingenting mindre än ett nytt förslag; och att ett sådant kan äga rum å detta ställe, är, så snart fråga är om Grundlagsförändring, ingalunda formenligt. Jag anhåller, att Ridd. och Adeln täcktes fästa uppmärksamheten på detta förvändande af form, och att, till följe af denna uppmärksamhet, den anmärkning, som blifvit väckt, mätte förfalla. Herr Hjerta: Jag är visserligen ännu af samma öfvertygelse, som då jag yttrade, att jag trodde det man öfvergått den gräns, hvilken Grundlagen föresatt, då man ingaf sig på nya Grundlagsförslag, i stället för att yttra sig öfver dem som Utskottet framstält. Jag kan ännu icke tro, att jag har på något inconseqvent sätt handlat, då jag yttrade, att det var derföre alt jag hörde att denna utväg fick begagnas, som jag yttrade mig. Jag kan ej uppfatta Friherre Cederströms mening riktigt. Han har framstält vådan af att kunna utgifva handlingar, som Den 23 J a n u a v i i e. ni. 307 rörde den materiella delen af Försvarsverket. Jag kan ej tänka mig att det vore af våda. I sådant fall hade väl, med den Kongl. Propositionen om materiellens completterande, följt någon anmälan örn hemligheten. Jag vet icke hvarföre det skulle vara vådligt. Det tillhör numera synerne, att man skulle kunna hemlighålla rustningar i ett land. Sådant lär blifva genast bekant när de begynnas, och det lär ingen kunna hindra. Men hvad jag ser tydligt, är att, då §:n börjar med att ministeriella och commandomål skola hemliga hållas, är allt, hvad som behöfver fredas, skyddadt. Deremot tror jag mig finna ett tydligt sträfvande att hemlighålla handlingar.
Horns framställning, anhåller jag att förevar, ämne nu må till afgörande förekomma. Hr von Hartmansdorff: Till undvikande af ett för ärendenas gång måhända skadligt, uppehåll, hemställer jag, om icke delta mål kunde uppföras främst på föredragn.listan till nästa plenum , som förmodligen inträffar om Måndag. Gr. v o n Platen, Baltzar: På det Ståndet icke må förledas att fatta beslut i ämnet utan att äga bestämd kännedom om beskaffenheten af den fråga, hvarom det skall fälla omdöme, anhåller jag att betänk, matte uppläsas. Frih. Cederström, Jacob: Förevar, betänk. ong:de jemkning uti RiksSlms beslut, i fråga om ett anslag till den i Stockholm inrättade pharmaceuliska läroanstalten, upplyser, att R. o. Ad. och BorgareSt. bifallit SlatsUtsk:s belänk. N:o 265, hvaruti Utsk. tillstyrkt, att ett årligt anslag af rooo r:dr b:co måtte för nämnda läroanstalt intill nästa Den i4 November f. m. 3S9 riksdag beviljas; men atl BondeSt. afslagit betänk., samt att PresteSt. beslutat den ändring, att anslaget bestämdes till i5oo r:dr årligen. I följd deraf kommer således att voteras om antagande af iooo r:dr i enlighet med B. o. Ad:s oell BorgaieSt:s beslut, eller i5oo r:dr jemlikt PresleSCs åsigt; och något annat har StatsUtsk. i detta betänk, icke föreslagit. Memorialet N:o 36r upplästes. Hr von Hartmansdorff: Sedan jag nu hört betänkandets innehåll, har jag ingenting emot att ämnet genast afgöres. Uppå derefter framställd propos., blef den föreslagna votens-proposm af R. o. Ad. gillad. Ånyo föredrogs Bevilln.- samt Allm. Besvärs-och Ekon.- TJtskms den 7 och i4 sistl. Oct. på bordet lagda mern. N:o 6, i anledn. af återremiss utaf förenade Utskms betänk.
För öfrigt får jag blott hänvisa till PresteSt:s prot., der åtskilligt finnes att inhemta ronde den till denna frågas genoindrifvande begagnade riksdagstaetik. Slutligen vädjar jag till hvad hela Svenska allmänheten nogsamt känner rör:de behandlingen häraf. Gr. af Wetterstedt har äfven upptagit mitt yttrande om de sportler, som falla af utländska lån Jag får härvid anmärka, att jag tydligen uttryckte, det jag blott hade afseende på regeringar i allmänhet. Hr Gr. har yttrat, att det finnes andra sportler, som äfven äga sitt värde, nemi. popularitetssportlerna. Jag tror dock icke, att detta kan lämpas på mig. Första gången, jag yttrade mig på detta rum, var det i frågan om den lika arfsrätten; och andra gången i den om nationalrepresentation. Vid dessa tillfällen stötte jag mig på samma gång med den liberala opinionen och med Regeringen. Jag förutsåg dock detta, innan jag beträdde de allm. ärendernas stormiga bana; men jag ville som en fri och sjelfständig man här uppträda för att, utan menniskofruktan, kunna tala för sanning och rätt. Så ofta Regeringen framkommer med förslag, der folkets sanna interesse icke är afsedt, skall min plats alltid vara på oppositionsbänkarna. Då det är min öfvertygelse, att sjelfständighet i tänkesätt hvilar på sjelfständighet i eeconomiska omständigheter, skall jag alltid lägga mig emot åtgärder, som hota att förvandla Sverige till ett enda stort assistancecontor. Jag fortfar således att yrka bifall till StutsUtskts betänkande. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt: Ingen kan mer än jag beklaga, att ett sådant ämne, som det ifrågavar., skall upptaga R. o. Ad:s tid. Jag hade hoppats, att Frih. Klingspor, utan att derföre försaka någon slags sjelfständighet, likväl, i anledn. af mitt sista yttraude, bort finna sig föranledd att erkänna, det han begått ett misstag i uttryck, samt sålunda förklarat dessa på något tillfredsställande sätt.