Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från denna lagstiftning var steget icke stort till vår nu gällande lags bud, att oäkta barn ej må taga arf efter någon annan än sina egna barn och bröstarfvingar, — ett stadgande, hvars stötande obillighet lagstiftaren sjelf liksom synes hafva velat förmildra genom det i omedelbart sammanhang dermed ställda budet: »dock njuten de al fader och moder nödtorftig föda och uppfostran till dess de sig sjelfva nära kunna.» Det var således under kristendomens äldre tider i vårt land, som grunden lades till vår nu gällande lagstiftning i ämnet, Man har derutaf slutat, att denna 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. lagstiftning är betingad af den kristna läran, och obestridligt är äfven att denna utöfvade ett väsendtligt inflytande pä den förändring i tänkesätten, som i denna fråga uppenbarade sig under medeltiden. Men det är af vigt att ihågkomma, att detta var den kristna iäran, sådan den representerades af katolicismen, hvilken satte kyrkan i stället för kristendomen och sträfvade derhän, att få alla band, som icke af kyrkan helgats, ansedda såsom ogiltiga inför lagen och icke kunnande grundlägga några rättigheter, icke ens de naturliga och allmänt medborgerliga. Man sökte och lyckades utbreda den åsigt, att rättigheten för oäkta födde att taga arf vore ett erkännande af en osedlig princip, — förblandande således den felande med den oskyldige och tryckande osedlighetens brännmärke på den sednares panna. Men man hade åtminstone den förtjensten att vara konseqvent, och ur nyssnämnde åsigt utgick också följdriktigt en annan, nemligen dem om de oäkta föddes sämre medborgerliga qvalifikation, i följd hvaraf de utestängdes från alla sysslor och förtroenden, som erfordrade ett oförminskadt medborgerligt anseende. Ja, i flera länder beröfvades dem till och med möjligheten till bergning, i det de jemväl utestängdes från de flesta näringsgrenar. Sådan, säger en strängt opartisk forskare på detta fält, var följden af kyrkans moral! Och sådana, kunde man tillägga, skola alltid de yttersta konseqvenserna blifva, då man åberopar religion och sedlighet såsom stöd för oäkta barns uteslutande från arfsrätt!
Åtskilliga af dessa anmärkningar hafva redan blifvit besvarade, och ibland dem påståendet, att skarpskyttarne icke skulle blifva bättre öfvade än beväringen. Detta tror jag för min del icke är händelsen, enär skarpskyttarne liera år äro hela året under vapen, då deremot beväringen endast en månad Dan 20 Juni. 265 är det. Man har talat om svårigheter vid kontrollen, men jag vet icke mera än en sådan, nemi. svårigheten att bedöma målskjutningen. Pet fordras nemi. många skölt, om man skall kunna hcdöirima huru en karl skjuter. Men huru går det till med heväringens målskjutning och huru roy eket får en rekryt öfva sig i målskjutning, innan han blir antagen till soldat? Man har låtit dem aflossa några få skarpa skölt och sedermera ansett riem hafva öfvat sig i målskjutning. Jag tror icke att det skall blifva svårt för skarpskvltarne att i delta afseende mata sig med rekryten, sorn antages lill soldat. Man har sagt att genom K. Proposin skulle endast städernas skarpskyttar Infrias; jag hemställer likväl, om della har något skäl för sig; landthefolkningen har ett sådant nöje af exercisen, alt dess skarpskyttar, åtminstone en stor del, ganska väl uthärda jemförelse med städernas skarpskyttar. Det har blifvit anmärkt att senom det föreslagna stadgandet skulle det hädanefter blifva svårare alt öka landets försvarskrafter, än det under nuvide förhållanden är. För min del kan jag icke finna, att den värde talaren till stöd för detta påstående kunnat framdraga något enda skäl. Ökningen af landets försvarskrafter synes mig icke så mycket bero på en utsträckt exercis, som derpå att landtförsvarets idé så mycket som möjligt införlifvar sig med folket. Att denna idé skulle skadas genom de af K. M. föreslagna åtgärder, tror jag icke, utan anser i stället att den kommer att genom dem befrämjas. Frih. Raab, Hugo: Jag har redan förut uppträdt med anmärkningar mot K. Mils Nåd.
Vw det Lag-Utskottet först sammanträdt, har Utskottet, jemte utseende af Secreterare, äfven 1 lik - Den 13 April. 47 likstämmighet med 24 §. Riksdags-Ordningen anlagit en Cantzlist. Eemälte Tjensteman har hittills, och då Utskottets göromål icke varit så trägna, kunnat medhinna art renskrifva de Vördsamma Memorial, med de dervid fogade Protocolls-Utdrag, som dels redan till Riksens Höglofl. Ständer från Utskottet afgått, dels nu varda afsända; men sedan flere Rer^isser från llespectiva Riks-Ståriden redan ankommit, som äro obesvarade, och vidare äro att förvänta, har Utskottet insett, att det för nämnde Cantzlist desto mindre varder möjligt att ensam med erforderlig skyndsamhet besörja renskrifningen, både af de Fem särskildta exemplar, som af hvarje Memorial med stundom åtföljande Rilagor skola afgå, och jemväl af det exemplar deraf, hvilket vid Utskottets handlingar skall förvaras, tillsammans hvarje gång utgörande ett större arktal, oberäknadt de inneliggande P10- tocolls renskrifvande , helst äfven det blifver för Utskottet oundgängligt att begagna Cantzlisten till biträde vid Protocollets förande. Af sådan anledning och i ändamål, att de ärender, hvilka det åligger Utskottet att besörja, icke må, i saknad af nödig betjening, i deras oafbrutna gång uppehållas, och att expediiionerne kunna med den skydsamhet, som vederbör, afgå; får Utskottet, med stod af hvad förenämnde §. i Riksdags-Ordningen tillåter, till Riksens Höglofi. Ständer vördsamt hemställa, det Utskottet må anses berätligadt att än ytterligare antaga en Cantzlist, med vilkor, att det arfvode, som detina Tjensteman kan anslås, ej beräknas honom till 48 Den 13 April'. till godo från längre tid, än den dag han tillträ» der tjenstgöringen.
Han fick lust att beställa ett glas mjölk eller en stor kopp kaffe, äta så mycket bröd han orkade, och sedan gå sin väg, med en del af pänningarna sparad för aftonen. Värden stod framför honom. – Hvad önskar monsieur? Det klack till i målaren, och han såg upp med en så frånvarande blick, att den välvilligt leende mannen måste upprepa sin fråga, under det att han samtidigt, med vanan af en utanlexa, upprepade alla de rätter, öfver hvilka huset förfogade. Melin såg upp, och hans öga föll på bordet bredvid, där han märkte, hur en af de franska artisterna, just som han stälde det urdruckna vinglaset ifrån sig, med en nyfiken min betraktade honom. Det vårdade, mörka ansigtet, i hvilket ett par bruna ögon, vana att iakttaga, lifligt spelade, gjorde ett outsägligt motbjudande intryck på honom. Han fick en känsla, som om en obehörig velat tränga sig in i hans angelägenheter, utforska hans hemligheter, och med ett plötsligt beslut återkom han till sin första tanke och bestälde biffsteken med så hög röst, att värdens ansigte fick ett ytterst förvånadt uttryck, när han svarade sitt höfliga: – Bien monsieur. Melin märkte, att han gjort en dumhet, och han såg omedvetet ner på duken, medan han långsamt plockade sönder sitt bröd och bit för bit åt upp det. En outsägligt bitter känsla af personlig underlägsenhet öfverföll honom. Han tyckte, att han satt här som en tiggare, ensam, bland dessa mätta och belåtna människor, som icke kunde undgå att genomskåda honom, förstå hans fattigdom, hans olyckor, hans öfvergifvenhet. Han kände omkring sig som en atmosfer af medlidande, och han trodde, att den franske artisten hade blifvit förolämpad af hans högljudda röst, aldeles som om den varit riktad mot honom. Ett ögonblick tänkte han, att det skulle vara en lättnad, om den lilla mörka mannen, som nu satt lugn med en cigarett mellan läpparna och lät den lätta röken i små, runda ringar stiga mot taket, om han ville resa sig upp och gå fram till bordet, där han, Melin, satt och affordra honom en förklaring öfver, hvad han hade menat med sin häftiga röst.
Skatte-skrifvarens åläggande att å debet-sedeln jemväl uppföra communala afgifter. Bifölls. 2:o N:o 6, angående Aterlemnande af Olaus Erikssons från Götheborgs Län motion om indragning af visse Tull-tjenstemän, anställde till bevakning vid Norrska gränsen; 3:o N:o 8, angående återlemnande af Stephan Anderssons} från Stockholms Län memorial om en bryggas anläggande vid Blockhus-udden, på bekostnad af Tullverket och Stockholms Stads Drätsel-Commission. Ståndet, som godkände Utskottets åtgärd, ansåg de i nämnde memorial förekommande ärender tillhöra Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens handläggning. 4:o N:o 7, angående återlemnande af Herr Rosenblads, Bernhard, motion om anslag till ersättning för fabriks-anläggningar, som genom upphörande af införsel-förbud kunna blifva lidande. Godkännande åtgärden, fann Ståndet detta ärende tillhöra Banco-Utskottets behandling. S. D. Föredrogos ånyo B anco-Ut skottet s 3 sedan den 1 dennes å bordet hvilande, Utlåtanden: N:o 7, i anledning af gjord hemställan, angående uppsmältning och ommyntning af Bankens förråd uti koppar-skiljemynt af gamla prägeln; N:o 8, i anledning af väckt motion om rättighet för Bankens gäldenärer, Trot. TJldr. d. 4 dpril 1840. ’99 alt i Landt-Riinlerien få erlägga ränta och capital-afbetalningar å innehafvande fastighets-lån. Éiföllos. Från Wällöf 1. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer afgifna Nådiga Propositioner och Skrifvelser, sora den 1 dennes bordlädes. l:o Kongl. Proposition af den 24 sistlidne Mars, angående serskildt pensions-anslag för framlidne En af Rikets Herrar, Stats-Rådet, Herr Grefve Adlersparres efterlemriade enka. Denna Kongl.
Maj:ls disposition, för att, efter pröfning af de olika arbetsföretagens vigt, dem emellan fördelas; utgörande de för nämnde ändamål af Styrelsen uppförda understödssummor ett sammanräknad! belopp af 1,671,040 Ridr, och som Styrelsen egde sig bekant, att planer till vägförbättringar vöre å flera särskilda orter i riket på enskild bekostnad under utarbetande, i förhoppning att understöd al allmänna medel måtte till företagens utförande kunna erhållas, hade Styrelsen i underdånighet hemställt, det E. K. Majit mätte täcka* föreslå Rikets Ständer att, förutom särskilda statsbidrag af 250,000 Ridr, för utförande af uppgifna större vägarbeten till E. K. Majlis disposition anvisa en fond af 1,500,000 R:dr att utgå med 500,000 R:dr under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866. E. K. Majit har dock med anledning af Styrelsens berörda hemställan funnit Sig endast böra föreslå, alt till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar mätte anvisas 150,000 R:dr årligen, eller för de tre åren 1864—1866 tillsammans 450.000
En värd talare, den som först yttrade sig i denna fråga, har önskat återremiss, icke derföre att samma värde talare ansåg öfverflödigt, att en undersökning skedde, utan derföre att Ekon.Etsk. i sednare delen af sitt betänk, tillstyrkt: ”att resultatet af detta vigtiga ämnes utredande mätte inför Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas.” Behofvet af en förbättrad lönereglering för lolsarne är fullständigt ådagalagt, och äfven i den öfriga delen af Utsk:s belänk. antaget, då det der blifvit uppgifvet, att 87 lotsar finnas, af hvilka ingen ägt 70 r:dr b:CO årlig inkomst och mången icke ens 10 r:dr för år. Lika med Frih. Palmstjerna anser jag visserligen, att då båkoch lotsmedlen egentligen äro afsedde att förbättra lolsarnes lönevillkor, så torde någon ytterligare framställning af R. St. i afseende pä ett särskildt statsanslag för samma ändamål icke vara behöflig; men jag hemställer, då, enligt sednast antagna grundlagsförändring, det är R. o. Ad. medgifvet, att äfven med förändring antaga ett betänk. utan att detsamma återremittera, huruvida det icke vöre lämpligast, alt nu genast antaga förslaget med den af Frih. Palmstjerna ifrågasatta förändringen ? Frih. Hamilton, Hugo: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste talaren.
Tror då Bolaget, att Svenska Folket skall låta inbilla sig, det Bolagets calculer och kostnads-förslager kunna göra anspråk på trovärdighet, och att Nationen icke någon gång skall finna, att de många millioner R:dr, som redan blifvit nedgräfde i den bottenlösa Canalen, äro för alltid förlorade, utan hopp, att en enda skilling deraf någonsin skall kunna uppgräfvas för att till StatsCassan återbäras? Hvem ser icke, att Götha Canal, utsträckt öfver den gräns, der naturen befallt att den bort stadna, nemligen vid Östergöthland, skall blifva ett föremål för oupphörliga och dryga penningebidrag af Staten. Canalen är ännu icke på långt när färdig, med hvilket ord jag förstår segelbar, och det är ganska säkert, att om den någonsin skulle blifva det öfver bela den långa Canal-linien, kunde Inrättningen ändock icke bära och uppehålla sig sjelf; och hvad blefve du följden? Jo, alt Sta - Den ati Mars f. m, 4g Staten finge anslå ett Creditiv, eller stående summa af kanske en half million R:dr Banco, för att från den ena Lagtima Riksdagen till den andra begagnas till Canalens vidmakthållande. Hela olyckan härrörer således till största delen deraf, att Canalen. sträcktes genom Östergöthland, der den aldrig hort påtänkas, långt mindre företagas eller fortsättas. Det är detta omogna förslag man har att tacka för all den oreda, all onödig kostnad, all missräkning och allt missnöje, som deraf uppstått. Då Canalgräfningen börjades, företogs den icke på ett enda ställe, utan man gräfde på enoch samma gång ett stycke här och der i Westergöthland, och ett stycke här och der i Östergöthland. Och kunde väl afsigten dermed vara någon annan, än att framtruga den sats, att det vore orätt och skadligt att sluta, sedan man en gång börjat, och att de summor man användt på gräfningen i Östergöthland blefvo förlorade, om icke arbetet derstädes fortsattes. Så gick det till, och så liar det gått äfven med penninge-bidragen.
Med dessa ord springa vi väl tiden något litet i förväg, och sqvallra i förtid om hvad den bringar, men som hvar sak ändå alltid har en början, fast många deraf aldrig tyckas hafva något slut, så kunna vi säga, att ofvananförda sinnesstämningar hos Gunnar och den gamla modren togo sin början från denna oroliga natt och den föregående dagen, men icke så egentligen hos Lena, ty hon hade redan känt sig qväst och börjat ödmjuka sig i sitt sinne allt sedan den der fasliga bränvinsbeslagsdagen, som förstörde så många af hennes ljufva drankoch bränvinsförhoppningar, och för resten under denna sednare tid, då patronens misstankar på Gunnar gjort honom mindre frikostig än förut. Så snart morgonen grydde på den gråa och fuktiga Oktoberdagen sprang Gunnar från sitt hviloläger, kastade på sig kläder, väckte Abraham och skyndade till logen, der han sedan oafbrutet hela dagen tröskade med flerdubbel mannakraft. Mor Ingrid satt dyster vid sin rock, och hjulet gick tungt och långsammare omkring än vanligt. Lena sprang nu, som vanligt, in och ut i dörrarne, men kom slutligen in i stugan och sade: – Kära svärmora, tag j vackert och vispa på vällinga, så den blir färdig till dagols, jag ska’ i fläng springa och mjölka en tår, för att koka en smula ölost åt Elin, som ligger så sjuk derinne, för jag tog hela måresmålet i osten. Och dermed sprang hon ut. Mor Ingrid såg efter henne och tyckte det var som en vårflägt midt i en höstnatt, att höra Lena så god och vänlig, och det midt i sin bedröfvelse till; ty mor Ingrid förstod mer än väl, hade länge i tysthet märkt och förstått, att välståndet i Viken ej helt och hållet kunde komma af Gunnars och Lenas flit och arbete, ehuru stora dessa kunde vara, utan att Lena måste hafva någon annan inkomstkälla, som Gunnar icke kände; och hvar den kunde finnas var ej svårt för mor Ingrid att utfundera.
Tull beläggas, bora tillägga, att denna Taxa, som till Kongl. Majit kommer att öfverlemnas, icke måtte ställas i verket, utan en föregången väl ordnad organisation af personalen vid Tullstyrelsen, oell likasåväl dispöneradt bevakningssätt, äfven om någon reform tarfvas af Halloch Manufactur-stämplingen; och att således detta fria Handels-Systém icke brådstörtas, på det våra ädla och patriotiskä Fabrikanter måtte få tid, i hvad de behöfva, att kunna täfla med utlänningen, i synnerhet genom förskaffande af Machinerierj som dertill kunna behöfvas, någon viss tid torde böra föreläggas* 6:0 Herr Prosten Svedelius 3 P. G.: Då Salt är en ibland de för allmänheten nödvändigaste Import-artiklar, så får jag reservera mig mot Utskottets Beslut om Tull-förhöjning å denna vara, i synnerhet som Tull-afgifterna i öfrigt blifvit nedsatta och icke förhöjda. Härmed förenade sig Herrar af Geijerstam, DillnerLyth och Cron, samt Riksdags -Fullmägtige Johannes Svensson_, Erik PerssonAnders Olsson, Per Ersson och Anders JVilsson. 7:0 Herr Rydströmj Wilh.: I frågan Bil till Bevillning-Utskottets Bet. N.-o 27. -ii,5 om Tullbestämmelse å till Riket inkonÄmaude utländsk Ull, har Kongl. Maj:t i Nåder förklarat: ”att elen grofva Ullen ic”ke bör fördyras, och den fina bör hål”las i skäligt pris.” Uti sitt, i denna fråga nfgifna utlåtande, bar Kongl. Commerce-Collegium ansett hög Tull böra åsättas fin Ull, men låg Tull den grofva Ullen. Kongl. General-Tull-Styrelsen har i sitt Utlåtande föreslagit en Medel-tull å Ull lill 1 sk. per Skålpund.
Det enda, som alltså här kunde komma i fråga, vöre, att finna en person, som genöm vana vid dylika befattningar ägde dertill erforderlig kännedom: och ville Friherre aj Wetterstedt för sin del föreslå, att Rector Sil/verstclpe, som både sjelf utgifvit många arbeten och varit innehafvare af ett Tryckeri, kunde, i händelse af omedelbar utnämning, och om han behagade sådant sig åtaga, blifva den Ledamot, som af Ridderskapet och Adeln till denna befattning utsågs. Uppå Herr LandtMarskalkens proposition, om icke Ridderskapet och Adeln hälst skulle önska genast och utan val utse den person , som med anstalterna till tryckningen ägde att taga befattning, blef detta förtroendeuppdraget åt Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham, som detsamma emottog. Härefter uppsattes och justerades om detta ärende följande : Den 8 Mars. 53 Utdrag af Protocollet hållet hos Högloft Ridderskapet och Adeln den 8 Mars 1815- S. D. I anledning af Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut, att utse en Ledamot att besörja tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll under innevarande Riksdag, uppdrogs detta ärende åt Ståndets Ledamot , Rectoren G. A. Silfverstolpe; och dä afsigten med förslaget, att hvart Stånd skulle på sådant sätt verkställa sina Protocolls tryckning, vant den, att, till befordrande af minsta möjliga kostnad för Staten, de sålunda utsedde Ledamöter, genom samråd med hvarandra, skulle draga försorg om någon jemnhet i tryckningsoch papperspris, samt andra omkostnader, har Ridderskapet och Adeln tillika förklarat sin önskan , att de till detta ärende hörande accord af ofta berörde utsedde Ombud gemensamt måtte afslutas. Derjemte instämde Ridderskapet och Adeln i det af Borgareståndet tillagde beslut, att tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll skulle besörjas af Riksens Ständers Expeditionsutskott. Om hvilket allt de öfriga respective Stånden skulle vänligen underrättasUt supra.
O *7 sattes, såsom vilkor för rättigheten att dela egendom med andra, eller yar sjelfva egendomen hos de folkslag, som ännu icke hade fästat sig vid jordbruk, af sådan beskaffenhet, att den kunde af qvinnan begagnas. Hos dem åter, som hade jordbruket till hufvud näring och hos hvilka eganderätt till fast egendom, i följd deraf, var införd, ser man den grundsats nästan allmänt antagen, att jorden borde bibehållas inom slägterne, eller, rättare sagdt, hos de familjmedletnma», som buro slägtnamnet. Det var då nödigt, att endast sönerne ansågos för arfvingar till jorden, emedan, om den äfven hade tillfallit döttrarne, den skulle genom deras giftermål hafva öfvergått till personer af andra slägtnamn. Tvifvelsutan igenfinnes häruti hufvudskälet, hvarföre döttrarne voro så länge uteslutne från arfsrätt med sönerne här i norden, der qvinnans värde eljest var mindre misskänd t, än i många andra länder. Men i samma mön, som jordegendomarne blefvo, så till sägande, mer och mer rörlige, genom införandet af testa mentsrätten, och genom köp och andra afhandlingar, som äro oskiljaktige från en mera utbredd cultur, i samma moa förringades också vigten af det skäl, som utestängde döttrarne från deltagande i arf. Deras rättighet dertill erkändes redan af trettonde århundradets Lagstiftare. Sällan har likväl någon stor förändring i lagstiftningen kunnat på en gång helt och hållet genomföras, och man gick redan långt nog för den tiden, då man berättigade qvinnan till hälften i arf emot mannen. Sjelfva grundvalen Elef härigenom lagd till Lagens vidare fullkomnande i framtiden; ty sedan man erkändt qvinnans rätt till arf i allt slags egendom, och mannen ej längre hade uteslutande rätt att ega jord, yar arfvejordsoch odal-systemet redan brutet. Hvad deraf sedermera återstått har väl äfven^ haft för afsigt, att-inom slägterne bibehålla arfvejorden, men utan att den förra åtskilnaden emellan könen dervid blifvit gjord, enär rätt till arfvejord och börd varit gällande för bägge.
r g s g a t a S T O C K H O L M af spetsknyppling T Knyppeltråd af linne, bomull och silke uti alla förekommande nummer samt Knyppeldynor, Knyppelpinnar, Knyppelnålar och Knyppeimönster expedieras uti större eller mindre poster pr efterkraf till alla platser inom riket. Babatt vid större köp! Priskurant på begäran. P. Mon Guldmedalj London 1884 Plus Ultra. Guldmedalj London 1885, Prisbelönad Prisbelönad Antwerpen Köpenhamn 1885. 1888. af ~ - * - Ä g Ett nytt, osvikligt, smärtfritt liktornsmedel (bättre än Collodin och alla andra liktornsmedel) borttager fullkomligt liktornar med roten inom kortaste tid. Inlagdt i eleganta kartonger har Deletor den stora fördelen fram* för alla dylika medel, att man stän• digt bär det på sig. Hvar och en som har liktornar skall skatta sig " lycklig efter att hafva användt Dehtor. ® Hvarje kartong kostar 1 kr., som insändes som postanvisning eller i spar märken. Posto. telegrafadress » Deletor », Upsala, Valcsalatorg 27 och OSteborg, Magasinskvarteret 1 &amp; 2. [1340] H m M Ovanligt billigt! Eleganta herr SOlDiaiTOCKar pr. \ duss. 13,so Stickade HerMstar - » l duss. 9,oo HelylleDaikoltOr, sorterade &gt; ^ duss. 9,oo Helylle DanMstar &gt; | duss. 7,5o Vackra KlMliagSlU » $ duss. 7,5b Fina saimetsscnalar — » i duss. 5,25 st. Tegasclialar,fyrk.o. afi. » | d u s s. 3,00 Vackra BaiUMtOr - » \ duss. 3,75 Stora IMe-bOlållllKar » | duss. 4,50 Hellinne SerVietter -. » lduss. S. Jonsson, k a Drottningg:.
''SJ'ällofl. BorgareStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 30 nasti. Augusti, till Utskottet återremitterat dess ofvannämnde Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, att i händelse de på Engelska sättet inrättade lädergarfveriet förklarades berättigade, att begagna ali slags bark, skola de ännu mer än hittills förfela sitt ändamål, emedan både vetenskapliga undersökningar och en långlig erfarenhet skall bestyrkt, att det så kallade Engelska lädret omöjligen kan med annat ämne än ekbark till någon fullkomlighet beredas; hvadan man således, genom tillåtelsen till andra barkslags användande, skulle blottställa sig att blifva bedragen på de tillverkningar, hvilkas stigande i godhet 'man velat åstadkomma. jgiJo Sesv, och Ekon. IJtsk. Belänkanden. I anledning af hvad sålunda blifvit anmärkt, får Utskottet anföra, att Utskottet, vid afgifvande af sitt Betänkande, utgått ifrån dan, i Utskottets tanke, billiga princip för all näringsfrihet, att hvar och en bör, vid förädlandet af en vara, få använda de ämnen, han dertill anser lämpligast, och Utskottet kan icke heller påminna sig, att denna grundsats blifvit genom något annat ekonomiskt stadgande, än det ifrågavarande, i tillämpningen förbisedd. Controilen å tillverkningens godhet bör, enligt Utskottets tanka, sökas uti det inflytande, sorn dess bättre eller sämre egenskap medförer på dess afsättning, och på den fördelaktiga täflan, som härigenom uppkommer mellan fabricanterne. Det hufvudsakliga och nästan enda skäl, som blifvit åberopadt för det i frågavarande stadgandets bibehållande, att något godt läder icke skulla bunna tillverkas annat än med begagnande af ekbark, måste bero på en vetenskaplig undersökning, och ett Utlåtande af Rikets forsta vetenskapliga auloritet bör derföre, i sådant fall, såsom rättesnöre för omdömet bunna antagas.