Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vidt omständigheterna medgifva, skola tillfällen för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbets-företag; samt. 5:o de för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgälds-kontoret öfverlemmas, emot skyldighet för detta verk att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål Kongl. Majit tillhandahålla. Stockholm den 11 December 1857. mo i?s. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Dec. 1857, kl. 4 e. m. Utlåtande, i anledning af ånyo vackt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar hos innevånarne inom IVesterbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar. (R:gs. Afd.) Den under många föregående Riksmöten Rikets Ständers pröfning och afgörande understälda fråga, angående afskrifning af Westerbottens och Norrbottens läns innevånares återstående skulder för de understöd, denna landsort, efter der - Stats-UtskoUets Utlåtande N:o 178. 7 städes under 1830-talet inträffade missvexter, erhållit, dels genom undsättningsspanmål och dels genom penninge-försträckningar, har äfven vid denna Riksdag blifvit väckt medelst 2:ne hos Presteoch Bonde-Stånden afgifna och till StatsTJtskottet remitterade motioner, deruti hufvudsakligen anförts och föreslagits: l:o Af Kontraktsprosten, Doktor Nordlander, att sedan utaf Westerbottens läns äldre undsättnings-skulder, utgörande, enligt en af Konungens Befallningshafvande i September 1856 afgifven fullständig utredning, 108,856 R:dr 6 sk. 6 r:st.
Den uppfostringsprincipen känna vi till litet livar från gamla dar: stryk för allt, stryk för glömska, lättja, tröghet (utan tanke på hvad dessa fel kunde vara orsakade af), stryk för svagheter i karaktären, nödlögn, tafatthet, grinighet, sqvaller, stryk för styrka i karaktären, inbundenhet, trots, envishet, olydnad, uppstudsighet. Man glömde att i det ena som i det andra fallet taga reda på de själsegenskaper, ofta ärfda af föräldrarna, som togo sitt uttryck i den ena eller andra oarten. Envishet kan innesluta gryet till karaktärsfasthet, trotset Tor / ner. och olydnaden äro ju inga fel i och för sig — allt beror ju på hvad som trotsas eller icke lydes — martyrskapet är icke förbehållet den mognade åldern, det fins tusentals barn i hvarje ögonblick, som trotsa, kämpa emot och envisas, derför att deras känsla af naturlighet, af sanning, af rätt icke harmonierar med föräldrarnes mer modifierade begrepp om samma vackra saker. Man har i allmänhet offrat för liten tid på att sätta sig in i barnets åskådningssätt, att förstå barnet. Man har, påverkad af religiösa och andra föreställningar, sett något mera, något högre utveekladt, i barnet än som finnes der — och på samma gång något mindre. Man har på det om sig sjelf så föga medvetna barnet lagt den medvetna, mångpröfvade, fullvuxna menniskans måttstock för rätt och orätt och för tidigt sökt inplanta i de små en hel hop begrepp, allt för abstrakta, att de skulle kunna fatta dem med sina af onödig reflektion ännu icke oskärade små hjernor. Och man har å andra sidan missförstått och underskattat en del yttringar af frisk, sund kraft, som af beqvämlighetsskäl undertryckts — kanske för att fruns nerver icke tålt vid så mycket bråk, eller att hennes kläder varit allt för fina att sä hänsynslöst nötas sönder eller att hennes örhinnor » icke varit utaf jern ».
Norrbottens d:o; samt Tvänne Tabeller ' . i . ■ .• '''1’ 9ä<;ii;T Kongl. Maj:ts Befalla in gshafvandes uti CHRISTIANSTADS LÄN tili KONGL. MAJ:! i underdånighet afgifne FE MÅRS-BE RÄTTELSE, c för Åren 1834, 1833, 1836, 1857 och 1838. S t o c ft f) o l in. Tryckt hos A. G. Helisten, 184 0. r -Vfll/V^lWWWVW^VVIVVW Länets allmänna beskaffenhet är genom härifrån förut, sednast år 1832, afgifne Femårs-berättelse beskrifven. Då Länets geografiska läge, vidd och klimatiska beskaffenhet sedermera ej undergått några förändringar, får jag blott korteligen i underdånighet anföra, alt: •Christianstads Län består så väl af skogsbyggd, sorn af slättland, af högländta torra och sidländta trakter, nied täta otnvexlirigar emellan för vegetationen ypperlig jordmån och den magraste grusjord. Landet, i allmänhet sluttande från Länets norra gräns elier från Halländska, Småländska och Blekingska höjderne, är .genomskuret väl af mindre vattendrag, men, i följd af Länets kullriga form i dess helhet, finnas ej några större bestämda dalgångar eller höjdsträckningar och således ej eller några större vattendrag eller strömmar. De höjder, sorn finnas, äro vanligen platta, hvarföre tids-vattnet der för det mesta q var hålles i kärr eller mindre sjöar, i myror eller mässar, och dels afdunstar, dels afledes genom mindre åar eller rännilar. Häraf följer, att vattnens afrinnande går långsamt och landet i allmänhet är fuktigt, sommaren sen, men deremot vårar och höstar långvariga. Äfven visar sig icke samma hastighet i klimatförändringarne vid ingående olika* årstider, som i det öfriga Sverige.
Om man derföre gör axlarne lika långa och så grofva, som behöfves för den större spårvidden, samt vagnarne lika breda, hvilket förhållande lärer ega rum vid Borås-banan, blir denna vigtförminskning naturligtvis För en af statens öppna godsvagnar blefve denna förminskning, om vagnen i stället konstruerades för 4,1 fots spårvidd men med samma styrka och lör samma last, enligt speciel uträkning af hvarje särskild del, Antager man deremot samma bredd på vagnarnes öfverbyggnad, uppgår vigtförminskningen till 1,5 centner, d. v. s. om vagnen för 4,83 fots spårvidd och 160 centners lastdryghet väger 96 centner, skulle den med samma styrka och för samma last, men för 4,1 fots spårvidd, väga 94,5 centner, och för 3,5 fots omkring 93 centner. Väger en vagn för 4,83 fots spårvidd 72 centner, skulle den för 4,1 fots spårvidd väga 70,5 centner, och för 3,5 fots spårvidd 69 centner. Men emedan man i allmänhet ej lyckas få större nyttig last för hvarje vagnmil, än 2/5 af hvad vagnen kan lasta, och ej alltid så mycket, bör man ej räkna större nyttig last, hvadan förhållandet emellan nyttig och död last för de olika spårvidderna blifver: för 4,85 fots spårvidd Göras de åter af den styrka och rymlighet, som Borås-jernvägens vagnar, utfaller efter samma beräkningsgrund förhållandet emellan nyttig och död last för de olika spårvidderne Den skilnad i död last, som beror pä spårvidden, är således omkring 2' 4 % af den nyttiga lasten, för hvarje 6 i 7 tums förminskning af spårvidden. 88 Slals-UIskottets Memorial M 77.
Och att bland principerna i dessa lagar matte ingå, att krigsr ”mannen oaflåtligen står under krigslagarne, sä länge trupp är sammandragen för "krig, öfningar eller andra ändamål och i allmänhet så länge krigsmannen till ena ”eller andra ändamålet anses kommenderad, men dessemellan och då han från ”effektiv tjenstgöring är befriad, måtte stå under den allmänna lagen i likhet med ”öfrige svenske medborgare.” Krigsartiklarne, såsom de Svenska krigslagarne benämnas, innefatta, jemte ordnings-stadganden för de vid krigsmakten anställde personer, en särskild strafflag för de brott och förseelser dessa kunna under tjenstgöringstid begå. De i sistnämnda del innefattade straffbestämmelser, utgöra hufvudsakligen en tillämpning på militärförbrytelser af allmänna lagens stadganden om brott och straff. En följd häraf blir. att i samma mån de allmänna strafflagarne undergå mera genomgripande förändringar, också krigslagarne böra, sä vidt ske kan, jemkas till öfverensstämmelse med grunderna för den allmänna strafflagen. Då nu under den tid, som förflutit sedan Krigsartiklarne af år 1798 utfärdades, väsentliga förändringar blifvit i allmänna lagen vidtagne, såväl rörande straffar terne, som i fråga om andra bestämmelser, lider det, efter Utskottets mening, icke något tvifvel att nämnde Krigsartik - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 95. Iar äro föråldrade och böra omarbetas till närmare öfverensstämmelse med de åsigter, som numera gjort sig i lagstiftningen gällande, än som skett genom Kongl. Cirkuläret den 26 November 1812 samt borttagande af spöstraffet och kyrkopliktcn. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har också Kongl. Maj:t redan för längre tid tillbaka, förordnat en Kommitté af sakkunnige män för utarbetande af fullständigt förslag till nya Krigsartiklar, hvilken Kommitté jemväl fullgjort uppdraget och afgifvit förslag, som sedermera varit vederbörlig granskning underkastade.
Jag medgifver visserligen, att edsformuläret i dess nuvar:de upställning, samvetsgrannt och strängt fattadt, på intet vis berättigar till en sådan undanflykt och således endast är förvillande för den oeftertänksamme elier för den som söker svepskäl att dermed bemantla en förtegenhet, som ett oförvilladt samvete måste ogilla. Men då man känner, att uttrycket icke destomindre hos dessa, kanske icke få, gifver anledn. till dylika undanflykter, bör man väl heldre borttaga detta uttryck och ej genom detsammas fortsatta begagnande likasom lägga en undskyllan för sanningens förtigande i den obildades mun. Det föreslagna nya edsformuläret synes alltså uti enkelhet och be.tydelsefullhet hafva ett gifvet företräde framför det hittills gällande, gamla. Och då jag, såsom vitlne, enl. det nya, svär ”att gifva tillkänna allt hvad jag vet i denna sak handt och sannt vara, så alt jag ej något förtiger, tillägger eller förändrar för hvad orsak det vara må”, så måste väl medgifvas, att denna ed innefattar en förpligtelse, så kraftig och fullständig, som ur logisk synpunkt någonsin kan erfordras. När härtill kommer, att vid flere föreg:de Riksdagar fråga om vittnesedens förkortande blifvit väckt och att behofvel af en förändring i denna väg synes vara mera allmänt erkändt, torde äfven tidpunkten vara inne, att vidtaga den ifrågaställde förbättringen af edsforrauläret; jag anhåller derföre om R. o. Ad:s bifall till detta Relänk. Gr. Sparre, Erik: Jag hade icke trott, att LagUtsk. skulle få upbära den förebråelsen alt i tid och otid föreslå lagförändringar. Om man granskar de Betänka), som hittils från detta Utsk. till Ständerna inkommit, tror jag alt man deri ej skall finna spår af någon otidig förändringslnst hos Utsk:s ledamöter.
Den 15 Jamiarii. med wära MedStänder, uppresa, om sä päfordras, kN ny samhälis-dyggnad, hwilande vä allas rökt, yllgenom ett sädant owäidlgt förfarande fästa wid wara namn den sanna Mdborgsmanna^Stämxel, ännu aldrig as Samtid och Eslerwcrld trllerländ pägon anan än den, som unvcr St-tshwäiftttng.-x 06) deraS längwarig' rö-jder, alind sökt alt l)ibehälla ord-ma och lugn, aldrig tor rnsstlta afsigtcr upphört otl ha«wa öga och hjerta fästade pä Fäderneslandets iä wä! inre lom vttte wador, och e> gtömt att dess äca och desi gellsta diahtt iordra krast i farans stund, ojwikelig redlighet wid plöjningen as d«si angelägenheter, och mindre ord än gerningar. Ai olla d-tz r anledningar, instämmer jag till olsa d lar med hwad Aw-ralen Friherre Oestciniölu ptf tvrewarande ämne yttrat. ^err t-lLlnrsrkslä^, Lustaf, uppläste till Protokollet följande: Herr Grefwe Os la Larstis har genom ett Memorial uppmanat Ridd^ff p t och Adeln, att NU wlv denna Riksdag pä en gäng östuga sig alla qwarägande prwiegier; men han uppräknar ej hivari desiprivilegier nu för tiden brstä- Herr Grefwen tror att det är ett privilegium äga och besitta Fralse ost) säteris jord I längstga lider hafwa de sä kallade Ständsp-rsoner ägt rättighet köpa och besitta FrälsejordSäterier hofwa alla bä',-e Borgare, Ständsp rsoner och Bönder sätt äga, när de dertill sörffaffit sig Kongl. Majrts tillättlse.
Derigenom har R. o. Ad. tillkännagifvit sig ej vilja bibehålla någon annan rättighet, än som genom lag är tillförsäkradt alla dem som bo på landet. Hr Printzensköld: Förra gången jag hade ordet, glömde jag att till anmärkn. upptaga ännu ett skäl, som Utsk. anfört till stöd för sitt förslag. Det heter nemi. att det skulle vara en fördel för R. o. Ad. att få 3 domstolar i dylika frågor, i st. f. att blott hafva två. Utsk. har således dervid utgått från den synpunkten att, ju flera domstolar man har att genomgå, ju bättre Den 7 Juni. 473 är del; men delta faller sig dock besynnerligt, då man erinrar sig, att Lag.Utsk. vid flera föreg:de riksdagar — och jag tror äfven vid denna — tillstyrkt att lagmansrätterna må komma att borttagas, på det att icke instancerna må blifva så måuga som de nu äro. Men kanske att omständigheterna förändrat sig, sä att man nu anser lagmansrätterna böra bibehållas, och att kanske ändå flera domstolar böra inrättas, på det att man må hafva ändå flera instancer alt genomgå. För min del anser jag i motsats mot Utsk. det vara en fördel att hafva sä få instancer som möjligt att genomvandra i rättegångar. Således eger R. o. Ad. i detta hänseende en fördel som icke andra oprivilegierade personer ega. Gr. Sparre har till stöd för sitt tillstyrkande af förslaget anfört satser, allt för märkvärdiga för att icke i någon mån vidröras. Hr Gr:n har sagt, att det vore omöjligt att kunna bestrida att icke likhet inför lagen bär ega rum för alla medlemmar af ett konstitueradt samhälle med fria författningar; och ifrån detta påstående har han kommit derhän, alt han tillkännagifvit, det R. o. Ad. icke är'lika med andra inför lagen derföre, att R. o. Ad. har hofrätt till första domstol. Jag måste bekänna att jag icke trott den ädle Gr:n ega så irriga begrepp, om hvad som med likhet inför lag förslås.
Hvarken våra tillgångar eller den politiska ställning, de förenade rikena intaga, medgifva alt deras representanter utomlands inlåta sig i någon tällan med representanter ifrån större och rikare stater, der det dessutom, till följd af hvarjehanda förhållanden, till hvilka hos oss in gen motsvarighet gifves, alltid finnas män, beredda att äfven med uppoffring af enskild förmögenhet, åtaga sig det ärofulla uppdraget att hos andra nationer representera sin egen. Sådant är förhållandet icke allenast i England, Frankrike och Österrike, utan äfven i flere af de mindre staterne, såsom Belgien, Holland, Neapel, Sardinien och Spanien, i dessa länder kunna derföre sökande till de diplomatiska posterne alltid påräknas, äfven om lönerne icke på långt när förslå att betäcka kostnaderne för den representation, som åligger dem. Hos oss är det likväl annorlunda. Få torde de vara, som äro i tillfälle att med egna medel bereda sig och under en längre följd af år bibehålla den ställning en Minister vid ett främmande hof alltid måste söka att inlaga, och hvarpå jemväl de landsmän, som med honom komma i beröring, göra anspråk. Men om också förhållandet med förmögenheten hos oss vore sådant att personer ständigt funnos, som voro i tillfälle att af egna medel bestrida den kostnad, en anställning såsom Minister vid de utländska hofven medför, skulle det lätteligen kunna leda derhän, att de diplomatiska befattningarne, i stället alt stå öppna för en hvar, som efter aflagda studier vide egna sig åt denna hana och besutte derföre nödiga egenskaper, blefvo monopoliserade af dem, hvilkas ekonomiska ställning tilläte dem att underkasta sig att af egna medel fylla, hvad i Statens anslag kunde brista. Lika oförenligt ett dylikt monopol skulle vara med våra föreställningar, med våra vanor och grundlagar, lika oförenligt skulle det vara med rikenas sanna interessen, helst då dessa genom en ringa tillökning i de nu utgående anslagen kunna på ett lämpligt sätt iakttagas, och jag anser det vara min pligt att icke lemna oanmärkt det vådliga uti att beträda en bana, som, enligt mitt förmenande, kan medföra betydliga olägenheter och är att anse såsom stridande emot häfdvunna åsigter om hvad Statens tjenst kräfver.
Laneo till under8töd för rustoell roteliällarne i denitland, att krän i8H5 är8 dörjan ut^ä, intillde88 den n^a roterin^körrättnin^en der8täde8 varder ak8lutad oell ka8t8tälld. KonAl. Naj:t förlllikver lliket8 8tänder ined ali Kon^l. iXäd oell Vnne8t 8täd8e välde väAen. Oaturn ut 8unra. //«zr^ t ^o/rrz/r^ezr r .Natt-dlddeL d Äoe^^o/E de/r l^ärva rande: Ilang dixeellenee du8kitis2-8tat8-^liniLtern Herr K'riderre 6^//ezr^ra/, Hang lixeellenee 8tat8-^lini8tern för Iltrikeg brenden» Herr l^rilierre d/r/e / 8tst8-IiLd6n: Irillerre äikaÄ vozr //o^tedr^ d/dzd/rs, Kriderre l^rilierre ^Vöz'dezr/a/d^ ZlÄ/rgZ. ZkacZZga ^7- ^ZZ/ne/vZoZpe^ dZ^M^/r oell Krilierre (^ZZenA^anaZ. 8tgt8-Kädet oell Llreken för Kandtför8var8-Oepart6ment6t, Krilrerre /^s/- /-on upplä8te i underdäniglret till jn8tering de, i öfveren88tämmel86 meri Kongl.
Utskotten hade föreslagit, dels att från Usta momentets första punkt, lydande i förordningen sålunda: ”Försäljning af bränvin under en kanna vare, så i stad som på landet, icke ”lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifvaregårdar, samt värdshus, källare ”och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte ”mäste vara att tillgå,” ordet ”sådana” blefve uteslutet, dels ock att i §:n infördes ett nytt moment al följande lydelse: ”Burskap å bränvinsförsäljning i minut må hädanefter icke beviljas. Dock ”må nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådana borgare, under iakttagande af i denna författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, sorn ”med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.”
När det ser den ena millionen efter den “ändra öka krigsbudgetten, och försvarsverket likväl riksdag från riksdag framstå lies i ett allt mer och mer uselt skick, kan ingen öfvertygas att en riktig plan och hushållning äger rum. Eller var det Väl möjligt för sista Ständer att tänka sig, att, då de gåfvo 70,000 r:dr årligen till ordinarie och nära 3 millioner till extra ordinarie militärbehof, vi fyra år derefter skulle få böra dessa bedröfliga målningar öfver beskaffenheten af våra vapenförråd och vår bevärings beklädnad, hvilkas framtvingande Frih. Boye i sista plenum så hardt klandrat, då han föga bättre än såsom Rikets fiender och förrädare bedömt dem, som han förmenat hafva föranledt framställningen af denna mörka tafla. För min del finner jag likväl denna framställning ingalunda af honom eller någon annan påkallad, ty ingen hade hvarken då eller nu bestridt behofvet af vapen och beklädnad, utan endast behofvet af extra anslag dertill. I öfrigt ogillar jag, att Utsk. icke Uppfyllt BondeStcs fordran att erhålla upplysning om våra förråds tillstånd. Jag är öfvertygad, att detta i alla fall är kändt af utländningen, och jag vet således ej, hvarföre folkets representanter skulle sväfva i okunnighet derom. När man på utländska diplomaters skrifbord sett chartor öfver vår skärgård; när man sett utskickade från grannriket få undersöka våra varf, och chronometer-expeditioner pejla våra kusters farvatten, så hemställer jag, om icke detta bevisar, att man börjar inse, huru litet hemlighetssystemet lönade mödan i detta som i allt annat. — Hr Möllerhjelm hav misstagit sig, om han tror min anmärkning riktad mot hans förvaltning eller vården om förråden. Min öfvertygelse är tvärtom, att de af Hr Möllerhjelm vårdas ganska väl; så har jag åtminstone hört personer, med kännedom härom, säga. Jag vet ganska väl, att Hr Möllerhjelm icke är den, som disponerar medlen, och det är blott emot dessa dispositioner jag riktat mitt klander; påstående deremot, att de i förråden befintliga roaterialier måtte användas till beväringens beklädnad.
Sålunda hafva Rikets Ständer till Konungen öfverlemna! att utfärda BevillningsFörordningarne, äfvensom, år 1812, Förordningen mot fylleri och dryckenskap. På samma sätt kunna Rikets Ständer nu lill Kongl. Maj:t öfverlåta, att ensam besluta ifrågavarande Författning mot oloflig inoch utförsel af varor; i annat fall tillkommer det icke Konungen; ty 8g §. RegeringsForroen är icke här tillämplig, då fråga äfven är om straffbestämmelser. Grefve Frölich„ David: Jag trodde icke, alt jag under denna långa conversation skulle behöfva yttra mig; men då man omsider äfven företagit tolkning af Grundlagen, anser jag nödigt att derom säga min Den 22 J a n u a r i i e. m. >4? tanka. Denna Sr i förevarande fråga, alt, då (Jet ej kan nekas, att Konungen äger rättighet stifta och utfärda ekonomiska lagar, Han äfven måste äga rätt alt derjemte stadga de straffbestämmelser, som äro nödvändige för att göra dessa lagar gällande, och hvilka dock ej kunna elier böra förblandas med hvad som förstås med Criminelle lagar, som endast af Konungen och Rikets Ständer gemensamt få stiftas eller ändras. Om Konungen i sädane ekonomiska lagar och förordningar bestämmer otjenliga straff, som af Nationen ogillas, är det ganska illa, men kan, enligt nu gällande Grundlag, icke hindras af Rikets Ständer. Detta är min öfvertygelse, och jag tror icke, att jag genom framställningen deraf gjort mig misskänd för att vilja i något fall efterskänka Folkets rättigheter att deltaga i stiftningen af Civiloch Criminal-lag. Hvad detta slags lagstiftning angår, anser jag Rikets Ständer icke ens kunna, såsom här blifvit påslådt, i något fall öfverlemna densamma till Konungen ensam. Jag skulle åtminstone vid hvarje tillfälle protestera och sätta mig emot ett sådant förfarande. Men då jag tror det vara Konungens rätt, att ensam besluta Förfaltningarne mot lurendrejeri och tullförsnillning, finner jag det äfven tillkomma Konungen att fastställa behöflige straff för Förfaltningarnes öfverträda nde.
På öf - 8 Konslitutions-li&kollels Memorial A:o 18. vertygelsens väg, och af frihet, må han söka och skall finna det hästa, sorn landet har att bjuda, och först sedan det är vunnet skall han här känna sig rätt hemmastadd, och skall helsås och välkomnas af de äldre i landet, såsom en broder och medarfvinge. Att dessförinnan förändra för härvarande Mosaiske trosbekännare de nuvarande borgerliga förhållanden, eller medgifva dem vidgade politiska rättigheter har jag, för min del, icke ansett hvarken tjenligt eller skäligt, utan att likväl i något fall skilja mig frän det vitsord, som i Memorialet N:o lii dem egnas, såsom varande goda medborgare. Vidkommande slutligen de kristna trosbekännare, hvilka förslaget afser, torde jag kunna inskränka mig till den korta förklaring, att sä länge den nuvarande oron och benägenheten till söndring inom vår egen kyrka mångenstädes förspörjes och fortgår, rädligt icke torde vara, eller nyttigt att tilldela sistnämnde religions-bekännare några vidgade politiska rättigheter.'’ Herr IV. Tersmeden och Herr Prosten C. Bergvall hafva instämt i denna reservation. af Herr Hof-predikanten T. fVtnsjoe; af Herr Kontrakts-Prosten C. H.
Alt nationer, sorn antagit majestäter, låta omgifva dem med all glaus och herrlighet samt visa dem alla yttre vördnadsbetygelse!', är något. hvarigenom nationerna rättfärdiga sina egna åtgärder, och dyliga bruk komma troligen att fortfara så länge dessa folkmajestäter finnas på Europas jord. Alt alltså uti de tal, som enl. grundlagen komma att hållas, Hr Frill, och Landtm, hembär Försynen lof, som bevarat Majestätets dagar förde faror, som kunnat hota detsamma, och framför R. o. Ad:s vördnad, deruti förenar jag mig; men att i dessa tal framföra någon tacksägelse för hvad som i Rikets styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag, anser jag vara eu oformlighet, och jag reserverar mig deremot, emedan man derigenom indirect äfven complimenterade Konungens rådgifvare och contrasignerande föredragande, hvartill man ej äger rättighet, förrän Const.Utsk. granskat Statsråds-pVotocollerna,' och det dessutom, vid betraktande af timade händelser sedan sista riksdagen, är problematiskt, om något loford är förtjent. Genom anställda tryckfrihetsprocesser, döfvadc samvetsöfvertygelser, och ett olika begrepp om lagarnas anda och syftning, hafva flere medborgare blifvit bcrölVade friheten, och ännu i denna stund sitter ett oskyldigt olker inom Waxholms fästningsmurar — Mycken oro hördes inom Ståndet, och Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren med klubban, samt erinrade honom om grundlagens föreskrift, ätt ej i något fall någon enskild tilldragelse, af den beskaffenhet som nyss blifvit nämnd, får på något annat sätt än grundlagen medgifver, i Ståndets öfverläggningar förekomma. Ilr Rosenqvist: Jag tror mig känna grundlagen och får förklara, att den af Hr Frih. o.