Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hospitalerne hafva ej fått bidrag från Lazaretterne, utan tvärtom hafva de sednare fått medel från de förra; men det är derföre att erforderliga bidrag numera icke kunna från Hospitalsfonden erhållas, som de Lehöfvas från Länen sjelfva. Skillnaden emellan Inrättningarne är den, att Hospitalerne äro inrättade för dårar och obotliga sjuka rn. fl. dylika olyckliga personer; men Lazaretterne äro Curhus för andra botliga sjukdomar, än de veneriska, för hvilka de egentligen så kallade Curhusen äro stiftade. Det är således 3 slags Inrättningar; och icke fråga om att sammanblanda Hospitalerne och Lazaretterne, utan blott att Lazarett och Curhus, som tillhöra Länen, skola under deras vård gemensamt förvallas. I fall Ridderskapet och Adeln ej skulle vilja bifalla återremiss, utan votering, får jag derom anhålla. Herr Nordenanckar: Jag får upplysa ett förhållande i anledning af hvad Herr von Hartmansdorff nu nämnt. Han yttrade, att Hospitalerne och Lazaretterne äro skilde från hvarandra. Förut lemnades från Hospitalerne till Lazaretterne allt hvad som var öfver. Sedan Hopitalerne nfskiljdes och centraliserades, afskickades ifrån Kongl. SeraphimerOrdensGillet tili LänsLazaretterne de öfverskott, sorn befunnos, och för ett par år sedan erhöllo Lazaretterne sådane understöd, men i den Kongl. Propositionen Den i3 November e. ra. a55 omförmäles, att sedan nu Hospitalsfondeu ej har mera att disponera till Lazaretterne, hemställer Konungen, att Curhusafgiflen äfven för dem må få användas. Det måtte vara billigt. Jag anhåller således om återremiss. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade åter de af honom förut gjorde propositioner, dels lill återremiss och dels till bifall af Utskottens förevarande Betänkande, men båda propositionerne blefvo med Ja och Nej besvarade. Hvarefter votering begärdes.
Herr Greswen och Lan dt marstal ken gjorde änyo proposition til bifall pä Betänkandet; hwilken äter med Ja och Nej beswarades. Herr Silfverhjelm, fean, trodde at Stats - Ulstottet äfwcn bordt förcflä lön för Justitiä - Ombudsmannen. Ropades Nej. Friherre kurck, knut, förmälde at ingen befallning derom ifrän Konungen til Stats - Utstottet ankommit. Herr kotbileb. Larl krsclrlc. Regeringsformens S6 §. innehäller at Utskottens förslag stola först i Ständens Plena framställas til antagande eller förkastande, utan förändringar eller tilsattser. Göras derwid l Ständens Plena sädana anmärkningar, som Wldxa antagandet, erhälle Utstottet del af detza Den 15 Julik. 192 vesta anmärkningar, för at derefter förslagen ytterligare gransta och jämnka m. m. Nu har uppä twänne särstildte propositioner om antagande af Stats-Utstottets förstag til löner för Ve nya Ämbetsmannen, blifwit swaravt bäde Ja och Nej. Frägan kan säledes icke afgöras utan genom votering. Om Ja winner, är Utskottets förstag naturligtwis bifallit: winner Nej, bör detsamma til Utskottet äterförwisas med ve nu gjorde anmärkningar. Ropades I a. Herr ?Lblman, bemsiällde ä npo om icks detta mål kunde fä upstjutas til vest Statsutskottet med sit förslag för hela lönings-stateu hunnit inkomma. Herr Grefwen och Landtmarstalken swarade at sedan votering en gäng wore besluten, kunde mälet ej widare upstjutas. Herr 8iIver8tolpe, 6u8tak ^braliam, understalde huruwida votering nu kunde äga rum. Den första propositionen wore i hans tanka med Nej beswarad.
Huru kan man då med framgång vilja påstå att en rättvis grund för den åt städerne föreslagna tolagsersättning förefinnes uti den medelberiikning man för vissa år uprättat öfver hvarje stads tolags-inkomst? Skall icke häraf oundvikligen inträffa, att den ena staden får mer, den andra mindre i förhållande till sin handel under året? Detta skall, som icke är underligt, omsider alstra missnöje; och icke vet jag hvarföre Staten till ett sådant pris skall tillvägabringa en förändring, hvars gagn ligger långt mera inom fantasiens än inom verklighetens område. Iir Brakel, Mauritz Gustaf: Hr Printzensköld började sitt långa och häftiga anförande med att beklaga, det R. o. Ad. är så fåtalig vid afgöraudct af en så vigtig fråga, som denna. Endast deruti kan jag instämma med den värde talaren, och jag beklagar, att så få iiro närvide, då fråga är om stiftande af en tulltaxa, sota enl. min öfvertygelse skall göra landet lyckligt. Samme talare omnämnde eller framhöll den hädangångne Konungen. Förmodligen menade han dåvarande Regerings prohibitiva åsigter, och meningen har icke kunnat vara någon annan än att nedsätta nuv:de Regerings åtgärder. Jag besvarar Hr Printzensköld med åberopandet af KommerseKollegii berättelse, hvaraf inhemtas, att från år 1846 till år 1855 Sveriges handel ökats nära 3 gånger, och att, hvad beträffar manufakturerne, deras tillverkningsvärde upgår till 36 mill. Rdr bko. Jag tror, att om Pir Printzensköld går till den af honom så mycket beprisade Regerings tider, han icke skall kunna framvisa så lyckliga resultater. Vidare har Hr Printzensköld sökt bevisa de goda följderne af de prohibitiva åsigterne. Jag tror, att om han något mera tänkt på saken, skulle han hafva funnit, att vi alla äro menniskor och födde med behof, samt att vi måste lösa upgiften, huru vi lättast skola kunna upfylla dessa behof. Detta bör lagstiftaren hafva för ögonen, och erfarenheten har visat, att menniskoslägtet höjt sig allt mer och mer, ju lättare dess behof kunnat fyllas.
Efter framställning af dessa allmänna grunder, gå Riksens Ständer, att sig utlåta rörande frågan om aftappningen af de så kallade Sjögerås och Hobergs samt Mönarps Mässar jemte Måssen Ryttaren i Skaraborgs Län; Och sorn, uti en af E. .K. M;ts Befallningshafvande i nämnde Län, den 14 April 1821, till E. K. M. afgifven underdånig Berättelse, angående ,de i Länet varande af vatten fördränkta, men till odling tjenlige Lägenheter, jemte dervid fogade vetenskapliga undersökningar samt Chärtor och Beskrifningar öfver samma Lägenheter, tillika med behörigen upprättadt kosthads-förslag öfver de 3:ne förstnämnde Måssarnes aftappning, det funnits vitsordadt, hvad i afseende på densam - Underdåniga Sirifrelter. ma hh'r ofvan blifvit förmäldt; sä ochenfr, upprättandet af arbetsplan undantaget, de af Riksens Ständer nu fastställde öfrige vilkor för åtnjutandet af understöd till vatten-aftappning från större odlingsbare trakter finnas uppfyllde, anse Riksens Ständer Delegarne i dessa Massar vara berättigade, att, sedan arbetsplan för aftappningen blifvit författad och, jemte kostnads-förslaget, af E. K. M. godkänd, samt tillika nödig säkerhet för kostnadens godtgörande anskaffad, få aftappningen, på förut stadgadt sätt, utaf »1U manna medel samt i man af tillgångaine, veikStälld. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 845. Uppl. O. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 20 Oct. 1823} Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 —« —<' Bonde-Ståndet d. 23 —• — Riksens Ständers underd.
Uti ett till hedervärda Bonde-ståndet ingifvet memoria!; som blifvit till Lagutskottet rcmitteradt, har riksdagsfilllmäkligen Anders Medin från Kronobergs län anmärkt, hurusom stadgandet i 15 kap. 1 § Byggningabalken, angående skyldighet för den, som vill svedja, att gräfva dike omkring svedjeland, föga motsvarade det dermed åsyftade ändamål, då i lagen icke skiljdes emellan smedjejord af bättre eller sämre beskaffenhet, och ett sådant mindre dike, som, enligt motionärens förmenande, x lagen afsåges, hvarken hindrade eldens spridande från svedjeland till angränsande skog, eller kunde innehålla tillräckligt vatten till eldens släckande; och har motionären, enär således, enligt motionärens åsigt, något skäl till bibehållande af coiförmälde lagstadgande icke förefunnes, föreslagit, att detsamma måtteupphäfvas och i stället stadgas: „att den eller de, som vilja svedja, endast må behöfva anlita närgränsande grannar, hvilka det ovilkorligen skall åligga att på kallelse tillstädeskamma, hvarvid, ifall desses skog eller mark skulle i fara sättas och brännas, väl skadestånd må i vanlig ordning bestämmas, men det nu stadgade bötes-ansvar upphöra.® Lag-utskottet har, i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, tagit denna framställning under öfvervägande; och som lagen i 15 kap. 1 § Byggningabalken stadgar: „Vill man svedjeland bränna, afrödje då skogen näst omkring, gräfve upp jorden och håfve vatten der hos och annan redskap, som tjenar att släcka elden med;* men samma stadgande icke omförmäler något sådant mindre dike, som uti motionen afses, utan åsyftar, att jorden omkring svedjeland skall uppgräfvas, så att eldens spridande genom de å eller uti marken befintliga antändbar» m. tilt B. St.
Men det hade han just kunnat låta bli att visa mig, ty i flera dagar förföljdes jag af de bleka, hungriga ansiktena och var riktigt störd till min själaro, bara jag tänkte på vaktaren på bron, om han också bara var ditställd i största allmänhet. Men så tog jag Gud i hågen och försökte att göra mig fri från alla sorgliga spekulasjoner. Det man inte kan hjälpa, det kan man ju inte hjälpa. Men först skickade Gustaf och jag dit 100 kronor anonymt, eljest kändes det som om vi inte skulle haft rättighet att roa oss en enda smul, fast jag nog förstod, att det var som en droppe i hafvet. Hvem mötte Gustaf i går, om inte doktor Holzen, vår förra provinsialläkare, som slagit sig ned här i Stockholm och som lär vara alldeles förfärligt rikt gift! Doktorn hade riktigt kastat sig ur droskan, när han fick se Gustaf, så glad hade han blifvit, och varit hvarken stram eller högfärdig på något vis. Nå ja, det hade jag häller alldrig trott han skulle kunna bli – en så hygglig människa som han är, men när Villy har kunnat bli författare, så är det inte godt veta hvar haren kan ha sin gång. Holzen hade sagt, att han och hans unga fru skulle komma på visit och talat om en bjudning litet längre fram. Förfärligt snällt, men nog känner jag mig bra ängslig att ta emot en sådan där fin-fin Stockholmsdam, och så blir jag naturligtvis tvungen att skaffa mig en ny klädning till kalaset. Ester föreslog, att jag skulle tala med en sömmerska om den bruna, och sömmerskan sa, att den är alldeles omöjlig sådan den är men rådde mig att köpa sammet till ärmar och framvåd, så skulle hon försöka att få ut ett nytt lif ur kjolen. Hela dagen i dag har Ester och jag sprungit i bodar efter sammeten. Slutligen fick vi nere i stan tag i en bit, som kunde passa, men den var för dyr. Jag fick pruta 1 krona på metern, men jag ville pruta 1 och 25. Betjänten och jag riktigt slogs om den 25-öringen. »Jag kan inte», sa han. »Visst kan herrn», sa jag. »Jag har redan, just för att färgen är litet gammalmodig, lämnat tyget till hvad det står oss själfva.»
På sätt StatsUtskottet uti det nu upplästa Betänkandet tillkännagifva, har jag till Utskottet aflemnat tvänne Memorial , det ena om understöd för Theatern , och det andra innehållande ett provisoriskt lörslag till aflöning för Theaterns Su3 jetter under detta år. Då detta senare Memorial är det enda , hvaröfver Utskottet sig utlåtit, då sjelfva saken eller Theaterns vidjnsgthållande dermed icke är hulpen , och då jag tror, att Theatern kan underhållas utan Statens betungande; anhåller jag att få uppläsa följande .' Det är ej om nyttan och nödvändigheten af en NationalTheaters underhållande, jag nu går att tala. Alltför ofta har redan jag, och många jemte mig, sökt bevisa både den förra och den sednare. Ny bevisning vore blott att med andra ord upprepa kända tankar. Dessutom, då jag ännu så ofta hörer oblida omdömen i detta Mål, då jag ännu hörer det framställas, såsom ej värdigt Riksens Ständers om - Den 25 Maji. vårdnad, har jag kommit på den förmodan, att kanske erfarenheten allena förmår ställa saken i sin rätta dager. Kanske fordras dertill, att vi först få handgripeligen erfara följderna af Theäterns Reduciion, erfara den förlust Odlingen , Språket och Litteraturen dervid skola lida, erfara den blifvande effert c n på sederna, då, i en Hufvudstad, der, i anseende till climatet och till den långa väg utländska Konstnärer hafva att tillryggalägga, för att besöka oss, allmänna nöjen äro så få, då säger jag, i en så beskaffad Hufvudstad, man fräntäger Folket det enda ädlare nöjet, som allena förmådde draga de fleste Classerne ifrån den grofva sinnlighet, hvilken nu allestädes synes blifva allt iner och iner rådande.
Att icke en och annan af de hemtyska officerarne kan komma på den galna tanken om Skånes m. m. återeröfring, vill jag ej gå i godo; men blotta uttalandet af denna tanke skulle göra honom till en gäck både bland hans kamrater och inför hela folket. De national-liberal a ha under förhandlingarna med Heltzen uttalat sig starkt skandinaviskt. Sjelfva Bille har sagt, att man kunde bli nödsakad att hissa det skandinaviska baneret. Lehmann, A. Hage och Juel b af v a mera än någonsin förklarat sig för skandinaver. För öfrigt hafva våra, jag vågar säga mina, skandinaviska manövrer allaredan giort sin nytta. Mina skandinaviska artiklar i Facdrelandet, Folkets Avis, Dagstelegrafen och Morgenposten hafva gjort Heltzen rasande, så mycket mera som för honom skandinavism och sammansvärjning är ett och det samma. Till den grad betraktar han som en sjelfföljd, att skandinavismen skall » rydde kongen af vejen ». Det är ju icke nödvändigt. Han kunde genom att gå in på kung Karls unions-förslag gå oss till mötes och bevara sin familjs arfsrätt.Köpenhamn den 11 maj 1865. Ändtligen ha vi då på visst sätt bragt till stånd vår skandinaviska förening. Den 29 april hade vi omkring 100 man samlade, ett antal riksdagsmän och riksråd, ett par professorer, ett par grossörer, några välmående handtverkare och en hel hop yngre folk. De närvarande politiska storheterna hörde nästan alla till det nationella parti, som, i motsats till de gamla nation al-liberala, hålla på den oförändrade grundlagen. På det hela taget Tar grundtvigianismen starkt representerad.
Det creditiv, som för Götheborg beviljas, blir aldrig så stort, att det icke nästan ensamt af Götheborg s-boer ne och deras närmaste grannar upptages, och deras utvägar, att bereda sig lånerätten skola alltid blifva större, än invånarnes i Wester Göthland och Wermland* På samma sätt torde det förhålla sig med Mai* mö. Jag tror det vara långt yigtigare, att bibehålla olägenheterne af den högre, lagliga räntan, än att antaga en lägre ränta, hvars enda förmån blir den, att; de å Discont-orten h.oende låntagarne få deras lån för 5 och ett half procent, och de andre inga. Herr von Quanten .- Jag kan ej förena migmed Herr Hjerta. Icke eller kap jag se någon fara för jordbiuket deraf, att Disconträntan nedsattes, allenast, på sätt jag nyss föreslaget, jordbruket fick sin bestämda andel uti Discont-anslaget, då det ej vöre att frukta, det stadsbo,erne eller de handlande skulle kunt na i förväg begagna lånemedlen, Ty om de uttoge sin andel, kunde de åtminstone ej utta, taga jordbrukarens. Han, får i alla fall vidkännas den halfva procenten. Jag vet val, att hvad jag anfört, egentligen hörer till det reglementariska, och atf detta ensamt beror af Banco Utskottet att upp» göra; men då de förenade Utskotten i deras, Betänkande ingått i pröfning af ieglementarir ska detailler, i det de föreslagit räntans ned - Den ig Julli e. ni. Éättand*" till 5 procent, har jag trott mig äfven böra framställa frågan om tiden. Och jag får derföre tillägga, att jag anser lika angeläget för jordbrukaren, att hans discontlån ställas på ett. år med 2,0 procents årlig afbetalning, som att han får en viss del af discont-summan för sig afsatt.
deremot skall Lönen för en redlig Man finnas nog till anständig bärgning, då Representations-skyldigheten upphört, intill Ständernes sammankomst, som då ej lära uragtlåta att vidare draga försorg för honom efter sig företeende omständigheter. •—• Jag anser detta så mycket nödvändigare i dessa tider då man enligt min tanka ibland, må hända, är nog benägen att misstaga sig, på det lilla ordet: Liberal Liberalitet. Pä Riddarhuset är yttradt, att en Stats-Secreterare ej kan vägra sin contrasignation utan i de fall då grundlagen tydeligen öfverträdes, jag vågar tro att detta enligt 38 §. Regerings-formen är ganska nära sanningen, och att i andra fall då Konung och Stats-Råd äro ense om ett beslut, äger en Stats-Secretere,som i beslutet ej finner sig kunna instämma, blott att i Protocollet förvara sin särskilda tanka, och conlrasignera, likväl är i svar härå enligt Argus den 3:dje af den 4 Junii, äfven på Riddarhuset yttrat: ”Det tyckes och följa af begreppet Fri Medborgare, att han (StatsSecreteraren) må kunna neka sitt biträde till en Handling den han ogillar antingen som origtig eller skadlig. *—. Skulle han ej ega denna frihet så vore det icke någon skillnad - Stats-Utskottets Betänkandetu 1371 liad emellan honom och Slafven, som trälaktigt, och derföre ansvarslöst nödgas uppfylla hvad af honom kräfves, utan att tillåta sig något omdöme om det är rigtigt eller ej, om denna Liberalare, men enligt min Öfvertygelse origtiga tydning, ehuru yttrad af en ganska aktningsvärd och kunnig man, vinner allmän burskap, der allt beror på en olika åsigt eller mer och mindre egensinne, kan jag för min del deraf ej draga annan slutsats, än den att Staten, sorn så •rundeligen betalar, kan få aflöna en mängd afgående Stats-Secreterare till ringa förmån för Fäderneslandets sanna väl, hvartill likväl hvarje handling bör sträfva.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet till Utskottet remitterade frågor om ändring af Tjenstehjons flyttningstid; och yttrar Utskottet sig, uppå Den a a Maje. ml anfördagrunder, icke hafva funnit skäl att tillstyrka någon förändring uti nvad i detta ' afseende finnes stadgadt. 3:o Från Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, af den 18 Maj, angående af åtskilliga Hedervärda Bondeståndets Le.; damöter väckt fråga 0111 betalning för den vissa Hemman ålagda Krono-bref bäring; och bår Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att Riksens Ständer behagade hos Kongl. Majiti underdånighet anhålla, det Kongl, Majit täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande, att hvar och en i sitt Län genom Kungörelse lemna de Hemmansägare, hvilka med Krono-brefbåringen kunde vara missnöjde, öppet tillfälle, att hos Konungens Befallningshafvande söka ändring; hvarjemte sådana åtgärder och anstalter borde af Konungens Befallningshafvande vidtagas, att de Krono-brefFörande jordägare ej måge, i jemförelse med Kronoskjuts-skyldige, öfver billigheten betungas, eller ock, der sig göra later, så föranstalta, att
Réciproquement, les voyageurs du commerce helge voyageant en France pour le compte d’une maison helge seront soumis ä une patent fixe de vingt francs, additionnels compris. (Traité de commerce conelli le l:er Mai 1861 entre la France et la Belgique). Vår afgift är orimligt hög, och stadgandet sådant, att man i Frankrike lärer hysa ovilja mot att, äfven såsom repressalier, införa något, som der anses så antediluviansk^ Underhandlingarne kunna deraf fiirdröjas. Sådant är farligt. Den Franska handelsflottans egare äro redan förtjusta i sina Skandinaviska privilegier, och derföre emot traktaten. Deras antal och intressen växa dagligen. Allt hänger dessutom i Frankrike, säger man, nästan på ett lif, men mest af allt hänger säkerligen Franska handelsfriheten på detta lif. Dör Kejsaren, innan vi hafva en traktat, så äro vi isolerade — kanske för ett decennium. Frih. Armfelt: Syftemålet med den af Hr von Koch väckta motion, nemi. att, i den händelse ett hinder för den tillämnade handelstraktaten med Frankrike förefinnes i 16:de §:n Bevilln.- Förordningen, få detta hinder undanröjdt, är af beskaffenhet att säkert alla önska dertill bifall. Men jag får för min del förklara, att om äfven förutsättningen är riktig, jag i allt fall icke tror att det afsedda ändamålet nu grundlagsenlig! kan vinnas. Motionären har till stöd för befogenheten af sitt företag, att i slutet af Oktober månad år 1863, sedan riksdagen fortgått i öfver ett år, väcka ny motion, åberopat 56:te §:n R. O., som berättigar riksdagsman att jemväl efter förloppet af en månad från riksdagens början väcka nya frågor, såvida de af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser omedelbarligen föranledas. De händelser som, i motionärens tanke, skulle »omedelbarligen hafva föranledt» till framläggandet af förev:de förslag, hafva varit K. M:s Nåd. skrifvelse af den 13 sistlidne
Lagerstråle att vara. VII. 385. E. 443- — dess Suppleant, förordnande för Revisions-Sekreteraren J. A. Södergren att vara. III. 70 E. 232. — dess Suppleant, förordnande för Häradshöfdingen Assessor G. Lagerstråle att vara. lil 506 E. 593- — dess Suppleant, förordnande för Häradshöfdingen C. Wester att vara IX 38. E. 206. — Professor P. E. Bergfalks afsägelse att vara. III. 347 — Justitie Rådet J. A Södergrens afsägelse att vara. VII. 385. Jönköpings f. d. fästnings-område, angående upplåtelse af vissa delar deraf till Jönköpings Stads disposition för ny tomtreglering derstädes. II. 693. R. 697. Jönköpings län, om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 31 Juli 1685, angående utgörande af rotehjelp inom. V. B. 4t5. A. 577. Jösse härad af Wermlands län, om anslående af indragna Piparebostiillet Fiskevik till boställe åt Domaren i. IX. B. 37- A. 66. Kalling, Grefve Pehr, yttranden. II. 363. 364. Kameralväsendet, ora inlösen för Statens räkning af Kamereraren Carl Sandbergs anteckningar i. XI. B. 230, 267. A. 287. E. 331. Kammar-Kollegii Berättelse om Sala silfververks ränteersättningsfond för redogörelsetiden ifrån den 1 November 1852 tilia samma dag 1854. Se Berättelse. — Berättelse angående Kungsgårdars och öfrige Kronolägenheters förvaltning från Oktober månad 1853 till September 1836. Se Berättelse. Kammar-Rätten i fråga om löne-regleringen för. I. 524. H. R. 43. Se vidare Riks Statens Sjunde Hufviul-Titcl — K — 39 Kanaler, sjösänkningar, m. m.
I Alfen tillaios inga Testamenten, förrän genom Solons Lagar, och de bestodo äfwen ester desta Lagar endast i den rättighet, att utnämna första efterträdaren, utan att hans magt pä något sätt inskränka. Flere af de andre G eki» ske Stater forkforo efter Solons tid att anse TestaUttMs friheten »vådelig för allmän frihet, och tillät» den icke. I Rom Ivoro Testamenten okände lil! de T lf Tafiornas tid, men derefter bestod Tastamenks» friheten, inlill /cLlOirsmi lid, blott i den rättighet akt nämna sin närmaste arfwinge. Och det war just derföre, fom namnet kiclui-Lommistum under denna tid upkom, emedan, när en Romare wille gynna någon Q nnna eller annan person, till htvilken Testamentet esler Lag ej kunde gifwas, nödgades han härom bcdja sin lagliga eller Testamenks-arfwinge, kch läta det pä hans stäes eller ordhållighet ankomma att lill berörde person afträda egendomen: ty >agi e' kunde denna dertill ej tilihällas , om det rck uttryckligen stod i Testamentet. Desta upgifjer, som Lag-U stoltet kan med 0- x norfägeliga witnesbörd styrka, synas wara tillräck» ali bewifa, Huru litet grundad den supposition är, Den 28 Februari!. 1591 är, akt alla hyfsade Nationers Lagar ansett och annu anse, en oinskränkt frihet, att för flere generationer stifta Fidei-Commisier, för en nödwändig följd af ägande rätten. Att sädant i tid kunde i Rom antagas, kan ej blifwa något exempel att efterfölja hos ost. Rom herstade dä öfwer en stor del af den dä kända werlden: och desie werldens beherrskare wörö länge sedan wande wid den tanke, att en Romare icke behöfde lefwa af sikt , utan af de andra Nmionernes arbete.