Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förutsättning af sådan öfverenskommelse och sådant bifall, får Utskottet i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det utlåtande i ämnet, som af Lag-Utskottet vid sist hållna riksdag afgafs, till Rikets Ständers pröfning framlägga följande förslag till författning: Sedan Rikets Ständer öfverenskomma, att den i 6 § af Ridderskapet och Adelns den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier grundade samt i 8 och 9 mom. af 2 § i 8 Kapitlet Rättegång s-Balken stadgade rättighet, enligt hvilken frälsemän eg a att få vissa dem rörande mål och angelägenheter omedelbart af Hofrätt bedömde och handlagde, skall upphöra, samt Kongl. Maj:t denna öfverenskommelse bifallit; så varda berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfda; dock att derigenom någon inskränkning icke sker i den rätt, som jemlikt Kongl. Resolutionen den 3 Oktober 1675 § 35, jemförd med Kongl. Förordningen den 1 Mars 1749, tillkommer arfvingar i adelig a sterbhus att till förrättande af bouppteckningar och arfskiften i samma sterbhus kalla dem, de helst dertill bruka vilja; i följd hvaraf Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805, hvarigenom utländske adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska akademiens ledamöter blifvit förunnade enahanda förmåner i rättegångsmål som Ridderskapet och Adeln, komma att till all verkan upphöra; skolande de mål och ärenden, som jemlikt förenämnda lagrum och författningar tillhört Hofrätt såsom första domstol, tillhöra vederbörande underdomstolar och efter allmänna rättegångsordningen behandlas. 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 16. Denna förjattning kommer att gälla till efterrättelse från och med den 1 Januari 1867; men de mål och ärenden, som då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas.
Anno 1631 uti april manad fick min f. mor bref, att hon skulle komma ut till Tyskland till min h. far till armen, det hon ock straxt gjorde. I samma månad tog hon min lille bror och mig med sig och steg till skepps i Elfsnabben. Alla bido henne, att hon skulle lemna oss barn hemma i Sverige, men hon sade, att hon ville nu gema a g n a sin man med sina tu barn; ty tog hon oss bida med sig och seglade så till Tyskland med oss och landsteg vid \ Volgast. Uer kom min h. far emot henne, och tog henne och oss med sig till arm&amp;, som då Idg uti h ' eumark. Dd unnade Gud mig den stora lyckan, att jag hade bdde far och mor, men sd varade det inte Iiinge, att den fattige har nigot, utan det blir snart allt. Sa gick det ock mig, ty min svira lycka lät straxt se, att intet tir vankelbarare och ostadigare än Glid af sin hon, och att en menniska inte matte bygga pd henne. faderliga vilja och mig till mycken olycka Iitt i juli m h a d, d3. vi lago i h ' eumark, min kiira f. mor falla i den leda pesten, ty han gick uiycket starkt i lägret och dogo många af honom. Gusinf ilom 1st d i i ä r i barnen med ett nr tjenarc till Stettin, der de bodde i herr Gregcrr von We ' cnsens hus. IIin krde sedan sin hustru till ett lusthus i ramms herms trildgärd. Smlningom hlef hon hlttrc, och Ilom lemnndr henne dcr i god förhoppning om henncs vederlliende. 35 Men den gode Gud, som alltid har haft annat i sinnet n~etl mig, arina barn, och 1Stit mig furniinnia, att han allena vill rada och göra hvad honom trckes, antingen det XI oss leilt eller Ijuft, dlt sa handlade han ock denna ghgeii med nig.
§ 9 De varor, som förtullas efter värde skall införas i tulljournalen med namn, beskaffenhet, antal, svenskt mått och vikt § 10 Varor och persedlar som inkommer till vid Hovet ackrediterade främmande sändebud skall vara adresserade till dem personligen för att slippa tull. § 12 Resevagnar som av utlänningar införas tullas med 20 % av värdet. Då han för ut vagnen igen återfår han pengarna. § 13 För vin, som inkommer direkt från vindistriktet, det som kallas flygande modren, betalas en tiondel mindre än vad taxan säger. § 14 Var trettonde tunna av varje läst saltat kött och fisk, frikallas från tull och avgifter. § 15 Skepparen skall uppge den last av livsmedel, som är avsedd för besättningen. Annars får han betala tull. Vad skeppare får ha med sig beroende på besättningens storlek vad gäller vin och brännvin. Olika från Östersjön och från Västersjön. § 17 Hur vin, brännvin och kaffebönor skall var förpackade. § 20 Är det fler varor än angivit eller andra varor och det upptäcks av tullbetjänten erhåller han hälften. § 25 Då tullbetjäningen inte kan känna till alla varor som inkommer har en fabriksidkare rätt att för undvikande av underslev utse en eller två personer, som deltar i packhusens besiktningar. Stockholms slott den 20 mars 1816. CARL Kungörelse om överenskommelser rörande prästrättigheter; Stockholm den 3 april 1816 Vid senaste riksdag framkom att åtskilliga motsättningar finns mellan prästeståndet och bondeståndet rörande prästernas tionde och privilegier. Då Vi alltid strävat efter att Våra undersåtar skall leva i förening och ha samstämmiga tänkesätt förordnade vi att prästerna skulle sluta frivilliga överenskommelser i ärendena. Detta har inte lyckas överallt. Prästeståndet upprepar sin begäran att Vår åtgärd måtte ännu kraftigare verka. Vi förordnar därför att vilken av parterna som önskar någon ändring, ärendet tas upp i allmän sockenstämma och leder till vänlig överenskommelse, som redan är föreskrivet. Skulle tvist uppstå underställs förslaget landshövdingen och domkapitlet. Skulle inte där nås förlikning sänds utlåtandet till Vår nådiga granskning. Innan något avgörande sker gäller de vanliga lagarna och förordningarna om prästernas avlöningssätt. Stockholms slott den 3 april. CARL
Att deremot vara sjelfskrifven representant, utgör redan i och för sig sjelft en viss samhällsställning, den man således lika väl som sjelfva namnet, hvarmed den är förenad, kan håde ärfva och förvärfva, utan att sådant mera strider emot begreppet om rätt, än när det t. ex. gäller egendom, som genom arf eller på annat i lagarne godkändt sätt öfvergår från en till en annan. Sjelfskrifvenheten utgör sålunda grundelementet för R. o. Ad:s tillvaro såsom politisk institution. Den innefattar en företrädesrätt, i politiskt hänseende, framför öfrige medborgareklasser, hvilken rätt, på sätt Hr Akerman ganska riktigt anmärkt, skulle, genom förslagets antagande, försvinna, och R. o. Ad:s existens skulle i och med detsamma i sjelfva verket vara alldeles tillintetgjord, om också Ståndet skulle, efter valrättighetens införande, kunna någon kortare tid framlefva ett aftynande lif. På grund häraf anhåller jag, alt R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara, alt dess sjelfskrifvenhet såsom Stånd icke skall uphöra, utan att det skall åligga Gonst.Utsk. att tipgnra ett nytt förslag, enl. hvilket 1111 orepresenterade samhällsmedlemmar inrymmas i RiksSt:n mod bibehållande af de rättigheter, som desse Stånd sedan uråldriga tider egt och enl. nu gällande grundlagar äro tillförsäkrade. Emot 2:dra mom. af 12 § lönar det knappast mödan att göra någon anmärkn., emedan förslaget innebär uti sig sjelft bevisen för sin olämplighet. Jag kan dock icke undertrycka min förundran deröfver, att man velat i grundlagen inlägga ett stadgande, hvarigenom ofrälse personer, hvilka innehafva Kongl, fullmakt och händelsevis ega t. ex. 124 mantal, skola erhålla lika politiska rättigheter med R. o. Ad., oaktadt desse personer icke af Konungen blifvit benådade med någon af de adliga värdighetcr, som utgöra vilkoret för rättigheten till inträde på delta rum. Hvilka sympatier skola väl råda emellan R. o. Ad. samt dessa nyskapade ledamöter af Ståndet?
Men ville man för ofvannämnda 80 eller 90 egendomar göra en jemförelse emellan de arrenden, som deraf utgått före år 4847 och dem, som efter åberopade Författnings utfärdande blifvit bestämda, så befunnes att blott för en enda betydligare egendom, samt för sju eller åtta mindre lägenheter, arrendena, hufvudsakligen till följd af särskilda omständigheter, något nedgått, under det att arrendena för alla öfriga och för vissa af dem i ganska betydlig mån blifvit stegrade. Af de uti nyssnämnda antal inbegripna 41 större och 4 5 medelstora hade en af de förre och sju af de sednare blifvit föremål för arrendetransporter, dervid likväl tre af de sistnämnde öfvergått till aflidne arrendatorers närmaste anhöriga. Uti Rikets Ständers anmärkning, att enskilde personer drogo större arrende-inkomster af sina egendomar, än Kronan, hade flera af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och deribland åtskillige, inom hvilkas län Kronan egde flera och betydliga gods, icke heller velat instämma; och om i behörigt öfvervägande toges, att Kronans arrendatorer måste vidkännas skyldigheter i afseende på egendomarnes bebyggande m. m., och sjelfva uppsätta alla till deras bruk nödiga inventarier, från hvilket andra arrendatorer ofta vore befriade, trodde äfven Kollegium, att det öfverklagade missförhållandet skulle befinnas mindre. Att någon skiljaktighet måste finnas, läge dock i sakens natur; men sådant torde uppvägas af förmånen för Staten att ega välbergade arrendatorer, med förmåga och håg till egendomarnes förbättring. I detta hänseende funne Kollegium, med stöd jemväl af hvad åtskilliga Kongl. Maj.ts Befallningshafvande yttrat, ett bättre förhållande, än fordom hafva inträdt, ehuru sådant för den stora mängden af Kronans egendomar, måste tillskrifvas goda konjunkturer för jordbruket, och endast i afseende på ett jemförelsevis mindre antal vore att hänföra till verkningarne af 4 847 års Författning.
Jag har nemi. trott, att, för att åstadkomma en ändamålsenlig och bestående reglering af skjutsväsendet i landet, ämnet borde behandlas meia rationel!. Efter Utsk:s förslag fruktar jag, att man icke kommer till det sökta ändamålet, emedan man förbisett den slags samhällighet, som är högst nödvändig för att åstadkomma något så nyttigt, sorn att Reglera skjutsväsendet. Om man behandlar saken på sätt Utsk. föreslagit, fruktar jag, att man blott åstadkommer några partiella förbättringar, men icke hvad man vill åstadkomma, när frågan sent omsider till slutligt afgörande förekommer. Detta ämne har under seklers lopp varit föremål för R. St:s öfverläggningar, utan att man hunnit till något resultat, sorn kunnat undanrödja de olägenheter, hvaraf det missnöje bärflutit, som vid riksdagarna föranledt förnyade förslag till ändring och lindring i 'skjutsningsbesvär!;. Man mäste derföre sent omsider komma till en hel och genomgripande reform i denna sak, ehuru det torde vara förgäfves att af en Representation, så sammansatt som den Svenska, fördelad i fyra kamrar, begära utarbetandet af ett förslag, som kan vinna gehör af andra Statsmagten. Förgäfves hafva R. St. vid denna riksdag väntat ett förslag i detta ämne från Regeringen, hvarifrån dock förslaget mäste komma, såvida icke allt tillgörande i detta ämne skall blifva en förspilld möda. Man har vid besvarandet af den mängd motioner, som i detta ämne blifvit afgifna, sökt att i möjligaste mån inskränka frågan till behandling inom särskilda Jocaler. Man har icke ens velat tillåta, att länsstyrelserna skulle få vara medverkande på ett sätt, som kunde leda till verklig nytta Man har trott, att nationen kunde behandla denna fråga såsom en communalangelägenhet och trott sig på så sätt kunna komma till det åsyftade resultatet. Uti detta betänk, haiman nemi. icke kommit längre, än att man inom hvarje skjutsdistriet velat tillvägabringa entreprenörer afskjutsningsbestyret.
I föregide punkt aDmärktes af en talare att, röride förslaget att ändra redogörelsetiden från uppbördsår till kalenderår, den auktoritet, som saken närmast rörde, icke blifvit deröfver hörd, och då en annan erinrade, att yttrande af veder bönde i detta ämne så mycket mera afgifvits som talaren omförmält dervid förekomma skiljaktiga meningar, svarade samma talare, att detta yttrande ej angick den förändring, som nu är i fråga. Rätta förhållandet är emellertid, efter hvad komiterades betänk, äfven tydligen utvisar, att sedan, under öfverläggning i stats-kont. och kammar-rätten ang:de afgifvandet af infordradt und. yttrande i ämnet, fråga just uppstått om en så beskaffad förändring uti redogörelsesättet, som föreslagits, infordrades deröfver samtlige K:s bef:des yttranden, hvilka äfven blifvit afgifna, hvarefter kammarrätten och stats-kont. derom utlåtit sig, hvarvid den af en talare omförmälde skiljaktighet yppades. Hvad beträffar nu förevaride punkten, angide prsescription för skattskyldiges och redogörares ansvarighet; sä upplyser komiterades betänk., att K.. M. derom infordrat utlåt, af kammarcollim, stats-kont. och kammar-rätten, samt all ett sä beskaffadt utlåt, med förslag till stadgande äfven afgifvits af dessa embetsverk, likasom af general-tullstyrelsen. Sedermera har K. M. befallt kammar-rätten att inkomma med förnyadt yttrande, hvilket jemväl allemnats och hufvudsakligen ligger till grund för det af komiterade uppgjorda förslag. Under sådana förhållanden är det nog oväntadt, att man säger, att förutnämnde frågor blifvit handlagde, utan alt embelsverken deröfver blifvit hörda. 60:de punkten. Hr Sandströmer:
Ja eller Nej uti en så vigtig fråga, man först inhemtar alla de upplysningar, som kunna stå till buds; och då det otvifvelaktigt bör kunna antagas, att denna fråga af PresteSt. kommer att lika sakrikt som fullständigt behandlas, så är det ju klart, att genom ett uppskof skulle tillfälle beredas R. o. Ad:s ledamöter att i ämnet inhemta en mera stadgad opinion, än om frågan skulle utaf endast lekmän diskuteras, syunerligast som detta förslag just afser en förening i gemensam verksamhet för kyrkans gagn, emellan kyrkans ledamöter och lekmän. Jag instämmer derföre i den framstälda anhållan om uppskof af delta ärende. Hr von Hartmansdorff: Att de ledamöter, som föruttalat för uppskof, skulle göra det, hade jag väntat. Men jag hade icke föreställt mig att Hr Bildt äfven skulle så göra. Jag anhåller att, för honom, såsom en StatsUtsk:s ledamot, få anföra exempel till bevis på olämpligheten af den åtgärd, han påyrkar. Det lärer väl icke vara något Stånd, hvilket anslags-frågorna röra närmare än BondeSt., emedan detta betalar största andelen af landets skatter. Månne Hr Bildt fördenskuld jemväl önskar, det ingen anslagseller bevillningsfråga skulle få företagas, innan BondeSt. derom fattat sitt beslut? Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade, i öfverensstämmelse med Gr. Lagerbjelkes förslag, upskjuta pröfningen af LagUtsk:s Betänk. N:o 42, tills PresteSt. derom fattade beslut blifvit R. o. Ad. genom prot.-utdrag meddeladt, ropades starka Nej, blandade med många Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 6 och 9 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 42, i ani. af väckt motion om stiftande af lag, ang:de kyrkomöten. Det i delta Betänk, afgifna förslag till förordning företogs §:vis lill pröfning. § L Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Systeme stulle tunna uppfinnas, hwarigenom ej mindre de ser. skckta Titlar, under hwilka Bewillnu^gen nu utgöres, kunde försumma, än äfwen en förenklad method winnås till erhällande af den summa som för Statens behof i Bewillning erfordras. För att, sä nxdt sig göra läter, ernä det. La andamäl, och dä derigenom icke allenast mycken tid och kostnad skulls besparas för kommun, de Ständer, utan ock för de personer ät hwil, ka handhafwandet af Bewillnings Förordningen är anförtrodt, har Utskottet ansett sig böra word. samliqerhemställa, om icke dd kunde i allmäna na Tidningarne kungöras, dels att en belöning sf Tretusende Riksdaler Banco koinme att till. dclas den, som till nästa Riksdag utarbetat och dä ingckwer ett sä fullständigt Förslag till BewiNningens utgörande, att det nf Riksens Högloft. Ständer, efter deras Bewillnings. Utskotts Körande, i berörde afseende gillas oeb antages; samt dels att svenne andra chelöningar af Ect Tusende Twä Hundrade och Åttahundrade Riks. Lalér skulle utdelas ät deln, hwilkas Körsiag kun - 65 kunde finnas leda till wäsentelig nytta och upplysning i ämnet, men som likwäl ej ägde den fullständighet som förstnämde Project; hwilkct allt skulle ankomma pä Riksens Ständers wid nästa Riksdag, pröfning och bestämmande; Och borde, efter Utskottets tanka, omnämde, belöningar utgä af Bewillnings. medlen. Orebro den ir October 1310. kl NZ-loll.
Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iagttagas bör vid handel om lösören, som köparen later i säljarens vård qvarblifva: återremitterades; N:o 71, med förslag lill sammanjemkning af de inom Riks-Stånden laltade skiljagtiga beslut, i anledning af Utskottets betänkande, N:o 24-, öfver vackt fråga om förändring i 7 § och uppliäfvande af 8 § i 16 Gap. Jorda-Balken: Ståndet vidhlaf sitt förra beslut och godkände den föreslagna voterings-propositionen; N:o 72, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande, N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:ö 11, öfver Kongl. MajUs INådiga Proposition om vissa förändrade föreskrifter, i afseende på lagfart och nyttjanderätts-inteckning. Med vidhållande af sitt förra beslut, godkände Ståndet den föreslagna voterings-propositionen. S. D. Ånyo föredrogos Stals-Utskottets på bordet hvilande utlåtanden : N:o 192, i anledning af väckt motion om rättighet för Kongl. Maj:t att, emot ersättning af fångkostnadsmedlen, låta uti Prins Carls och Råby inrättningar inaccordera sådane barn, som redan fallit fångvården till last; Bifölls; N:o 194, i anledning af väckte motioner, angående upphörande af eller nedsättning uti de vid egande-rättseller åby-ombyten å rusthåll och båtsmansrote-hemman utgående afgifter till Wadstena krigsmans-husoch Amiralitets-krigsmans-cassorne:
Skrifvelse, N.o i55. 315 hållanden, samt att, i händelse dervid skulle sig visa, att åboerne icke få tillgodonjuta de rättigheter, hvilka, genom ofvanberörde testamente och sednare stadganden, blifvit dem tillförsäkrade, K K. M. då täcktes i nåder vidtaga sådana åtgärder, att åboerna blifva försatta uti den belägenhet, som med rättvisa och billighet öfverensstämmer. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Augusti 184-8. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 29 Juli 1848. Preste-ståndet den 3i Borgare-ståndet den 1 Aug. — Bonde-ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående en vilkorlig pension åt kansli-rådet O. Sundels enka. (Stats-utsk. Uti., N:ris 130 och 202, Mern. N:o 219 samt Först. Stats-utsk. Mern., N:o 269. S. A. K. I anledning af väckt fråga, huruvida icke de utaf afl. sekreteraren i Riksarkivet, kansli-rådet O.
En del Capitalister ha wäl sökt i systeme bringa, nyttan af de mindre förmögne (ofta mest idoge) Jordbrukares culbuterande, men detta systeme. alstrat ibland convoluter af Tull och Riks-Discont Actier lärer, jag hoppas det, ännu icke hafwa wunnit pluralitet hos Högloft. Riksens Ständer. De Jnsecter, som sä ofta framställas säsom sinnebilder af enighet och flit, Bien ha wäl den grymma wana at efter förrättad tjenst förstöra en del af Samllällets Ledamöter men deste äro likwäl icke de Medlemmar, som framffaffat föda til Kupans beständ. Con - Den 21 August?. Concluston af det anförde är at jag förmodar 4 procent wara högsta ränta, som för ifrägawarande Län bör erläggas, hälst örn emot min opinion, bewiljnings-frihet dcrä, skulle meddelas. Stater likna i detta fall säkerligen enffildte för hwilka lätthet til^ län icke ökas, dä den behöfwande bjuder hög ränta. 2:0 Angäende de sä kallade permanenta, annniwägar jag yttra, det jag ingalunda anser den förcstagne 7 procents räntan wara för hög. Men min tanka hemtas endast frän sakens natur, icke frän det anförde exempel, at Staten en gäng erlagt 12 procent. Jag känner för wäl den anda som lifwar det Utskott hwaraf jag har den äran wara en Ledamot, för at befara, at de motiver som för 50 är sedan derterminerade Secrete Utskottet. kunna hafwa minsta analogie med Statsutskottets Beslut och framställningar. Jag wägar ödmjukeligen förestä, at Bokföringen, mätte ske i Stats-Contoiret och Kammar-Collegium, icke i Riksgälds-Contoiret. Ty Annuiteterna kallas och skulle möjeliqen kunna blifwa, psrmanenw. Hwaremot jag wille fä bibehälla det hopp at öfrige Riks-skulden icke mä blifwa det, och säledes icke heller det Werk, som i afseende pä densamma tilkommit.
Hvad skulle väl Cramer och alla öfriga ämbetsbröder säga, om de visste Det var ögonblickets sanningsträngtan, som ryckte honom med, men det tör icke kunna försvaras, ty en människas sanningsträngtan får icke sträcka sig öfver de gränser, Gud bestämt. Prosten skakar sitt hufvud. Han är fullt medveten om, att han handlat orätt, då han af Struensee tagit löfte om en uppenbarelse efter döden, om en sådan uppenbarelse befinnes möjlig. Men denna sin orätt kan själasörjaren icke erkänna för sin lärjunge utan att rubba hans tro och kanske återigen kasta den dödsdömde ut i tvifvel. Därför tör det väl nu vara mest i öfverenstämmelse med Guds vilja att låta saken ha sin gång. I ett ögonblick af svaghet har prosten anförtrott sin hustru hemligheten. Alltsedan dess har fru Münter sofvit oroligt om nätterna och värre blir det helt visst, när afrättningen verkligen ägt rum. Prosten sätter sig åter och griper till snustobaksdosan för att lugna sina nerver med en pris. Han måste komma bort från dessa tankar, ty tiden lider. Han vill sysselsätta sig med behagligare erfarenheter, och därför genomgår han i minnet de hjärtgripande scener, som han under de sista dagarna bevittnat, hvarvid han framför allt söker erinra sig alla de rörande och uppbyggliga yttranden, som den dödsdömde fällt. Han minns det beundransvärda lugn, hvarmed Struensee i förgår mottog underrättelsen om, att kungen till alla delar stadfäst hans dom, med handafhuggning och stympning af den döda kroppen. – Om mitt kött multnar i jorden eller i luften – sade han – om det förtäres af maskar eller fåglar, är mig för min egen del fullkomligt likgiltigt. Gud skall nog veta bevara de delar af min kropp, som vid dess återuppståndelse behöfvas till min förklarade lekamen. Det där, som lägges på stegel och hjul, är ju icke jag. Med hvilken underbar ro och tillfredsställelse han talade om omständigheterna vid Jesu död, hvarvid han fann, att Jesus af kärlek till honom lidit oändligt mycket mera, än han själf måste lida för sina synders skull. Och hvilken förunderlig blandning af ödmjukhet och storhet, som lyste öfver hans infallna och bleka ansikte, när han talade om sin statsförvaltning.
I betraktande af dessa omständigheter och under antagande, att för ett fullständigt genomförande af här ofvan antydda system för anläggning af stambanor, en från Stockholm utgående jernväg måste inom en icke mycket aflägsen tidrymd komma att ledas genom de norr om Mälaren belägna provinserna, samt genom utgrening till Nerike sättas i förbindelse med Rikets vestra orter, — hvilken hufvudlinie, då den icke afses för åstadkommande af en skyndsam förbindelse mellan Stockholm å ena samt Götheborg och Norrige å andra sidan, ej heller behöfver, i strid mot den af Kommittéen sjelf uppställda grundsats, dragas nära invid Mälarens norra strand till åstadkommande af kortaste vägsträckning, utan deremot kan erhålla den riktning, som ett billigt afseende icke blott å Uplands och Westmanlands, utan äfven å de norr om dessa provinser liggande orters intressen fordrar, hvarigenom således jernvägssystemet norr om Mälaren kan ordnas på ändamålsenligaste sätt, med hänsigt jemväl till de enskilda bibanor och vatlenkommunikationer, som i dessa trakter redan förefinnas eller kunna än vidare åstadkommas* — finner jag mig böra i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Majit måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer, att den linie, som under benämning af vestra stambanan skall sammanbinda Stockholm med Götheborg, med utgreningar genom särskilda stambanor till bådo Norrige och södra orterna, må från Stockholm gå öfver Södertelge, Kathrineholm, Hallsberg, Kongl. Majlis Nåd. Proji.