Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott till de talare, som med så mycken grannlagenhet yrka beståndet af R. o. Ad:s förut fattade beslut, ställa den erinran, huruvida icke BondeStrs inbjudn. afser ett frånträdande af vårt förra beslut. Nå väl! är det en gifven sak, att vi hafva rätt att bifalla denna inbjudn., så mäste vi väl hafva rättighet att gå en annan, en mera rättvis väg till samma mål, hvilken skulle leda till mera tillfredsställelse för BoudeSt., än ett afslag å dess inbjudn. Jag tillåter mig icke att bedöma andras afsigter; men jag har rätt att yttra hvilka icke äro mina. Jag underkastar mig icke tvånget att bifalla BondeStrs inbjudn. derföre, att BondeStrs begäran blifvit omfattad af en särskild kraft, den politiska kraften. Jag anser mig icke pligtig att bifalla den, och jag vill icke afslå den. Jag kan, genom det förslag, Gr. af Wetterstedt framställt, komma till den 3rdje utvägen, hvarigenom BondeStrs afsigt, såvidt den är med rättvisa förenlig, varder bifallen. Med ett ord, jag låter, på ena sidan, icke skräma mig, och jag vill på andra sidan icke sätta R. o. Ad. i något slags obehaglig ställning till BondeSt. Vi undvika båda delarna genom remiss af motionen. Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propus., alt det betänk., som nu är föredraget, må läggas till handlrna, och att sedermera propos. må göras på remiss till StatsUtsk. af H. Ex. Gr. af Wretterstedts motion, samt slutligen begär jag propos., att BondeStrs inbjudn. må hvila, tills motionen kan afgöras. Hr Hjärner Jag har af Hr v. Hartmansdorff blifvit uppmanad att gifva tillkänna, vid hvilken frågas afgörande jag trodde, att BondeSt. ville qvitta med R. o. Ad:s beslut i denna fråga. Jag kunde väl undvika att svara; men då jag har den öfvertygelse, att man inom sitt eget Stånd kan uttala, hvad man tänker, tror jag mig böra meddela Hr v. Hartmansdorff ett svar.
Proposition M 41. k 15 Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 17 November 1863. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, , Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlsson. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverenstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, nu uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om afstående åt Båtsmansenkan M. Ch. Säf af ett efter hennes aflidne man Kronan tillfallet dana-arf; Och behagade Kongl. Maj:t, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla omförmälda förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt; skolande alltså nådig Proposition, i öfver ensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Carl von Schantz. 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, JY? 42. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kl. 6 e. m. Kongl. Maj ds Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Styrelsens för Allmänna Hypotheksbanken underdåniga ansökning om kreditivrätt i Rikets Ständers Bank för Allmänna Hypotheksbanken; Gifven Stockholms Slott den 17 November 1865.
Den, som bifaller 1 morn. af 2 g uti Bevillningsm. fl. Utskis förslag till förordning angide vilkoren för bränvinstillverkning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde mom. och beslutar, att bränvinstillverkning m& ega rum under de 7 månader af året, K. Mit föreslagit. Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 25. Nej — 42. Gr. af Ugglas: Sedan nu R. o. Ad., i afside å det lista mornit af ifrågavide 2 §, fattat sitt beslut i öfverensstämmelse med K. Mits [ > e ii t’<5 Mars e. m. 4IT K. Mits Propos., skulle jag tro, att det vore nödvändigt att återremittera den nu föredragna 2:dra punkten, på det alt densamma måtte komma att undergå erforderlig redaktionsförändririg. Frih. Raab: Jag anhåller att återremiss måtte blifva kontraproposition. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, vidkommande 2 mom. af den förevide 2:dra §:n, yrkats dels bifall dertill, inbegripet i yrkandet om bifall till §:n i dess helhet, och dels afslag derå samt bifall till K. M:ts förslag, att en månad skall vara den kortaste tid, för hviken någon egde att sig till bränvinsbränning anmäla Härefter framstäldes propos. å bifall till ifrågav:de 2:dra mom. och besvarades med nej, hvaruppå gjord propos. om afslag derå och bifall till K. Mits ofvanberörde förslag med ja besvarades. Slutligen blefvo 3, 4, 5 och 6 mom. af ifrågavide 2 g utaf R. o. Ad. bifallna. § 4. Frih. Tersmeden: Enligt mitt förmenande, torde det ej vara lämpligt, att, med afs:de fästadt å det beslut, R. o. Ad. nyss vid bestämmandet af tiden för bränvinsbränningen fattat, antaga ett så lågt minimibelopp, som 100 kannor.
Båda dessa meningar äro lika oriktiga, därför, att vid ingendera tages hänsyn till det individuella, och detta synes mig utgöra en af de största bristerna i så väl vår egen som gångna tiders uppfostran. Å r det möjligt att utan aga uppfostra barnet till en god, sann och stark människa, så får den icke häller förekomma. Men må- ste den på vissa naturer användas, får det endast ske i sista instansen, med yttersta varsamhet, när hvarje förmaning eller mildare bestraffning visat sig fruktlös, och då endast för ett fullt bevisadt fel. Men hvilka naturer är det då, som tåla vid kroppsligt straff, och för hvilka fel bör detsamma användas? Ja, på dessa frågor är det endast erfarenheten, som grundad på kärleken och visheten, kan gifva svaret eller rättare svaren, ty de äro många oeh skiftande som nyanserna i den mänskliga naturen. Min erfarenhet är, att aga kan med minsta fara användas för barn af ett muntert, spelande lynne, liknande insjöns yta, som krusar sig för den minsta fläkt, men så fort vindpusten dragit förbi åter är lika speglande klar — ett barn, som ler och gråter i samma andetag och som förgäter sin sorg, så snart svedan efter slagen upphört. Med okänsliga, dolska och trotsiga naturer får man vara ytterst försiktig, fastän det skenbart kan tyckas, som om de företrädesvis behöfde agas. T y det händer, att de gömma på en djupare känslighet än man anar, och många, allt för många föräldrar af » den gamla stammen » hafva genom en öfverdrifven stränghet just mot sådana barn förhärdat deras sinnen, missbildat deras karaktärer och tillfogat dem sår för lifvet. I förbigående ville jag varna för ett slags bestraffning, som är mycket i bruk, synnerligast bland mödrar, hvilka af en eller annan orsak draga sig för handgriplig tuktan. Nämligen att stänga in barnet å en mörk plats, såsom en garderob eller dylikt. Mot själfva 1892 instängningen har jag intet att invända naturligtvis förutsatt att den är rättvis, men så mycket mera mot mörkret. Barnanaturen har en ytterlig fasa och skräck för mörkret och man har exempel på de sorgligaste följder af dylika bestraffningar — ett förstördt nervsystem, fallandesjuka och svagsinthet.
En lika uppgift bör för patronela beställningar åtfölja Patroni kallelse, då den till Konsistorium inlemnas. 13:o Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o -121. 385 13:o Kyrkoherden i församlingen, eller den, hans tjenst förestår, ansvare derför, att stämpel af föreskrifvel värde åsättes de fullmagter och andre antagningsbevis, som genom protokoils-utdrag eller på annat sätt till kyrkobetieningen utfärdas, innan de tillträda sysslorna. 14:o De, som erhålla Doktorsgraden inom theologiska, juridiska och medicinska fakulteterna, eller till Filosofie Magistrar promoveras, äro skyldige att de derutöfver utfärdade diplomer, behörigen med stämpel försedda, utlösa, hvaröfver de personer, hvilka sådana vid akademien utfärda, hålla hand, vid laga påföljd. 15:o Ordförande i Magistrat ansvare alt Borgareoch Mästarebref, behörigen med stämpel försedda, uttagas. För stämpel å Gesällbref ansvarar den expeditionshafvande, som brefvet utfärdar. 16:o Ordföranden i städernas Handels-, Fabriksoch Handtverks-föreningar åligger att, vid laga ansvar, noga tillse, att ingifne handlingar, enligt denna författning, med stämpel förses. 17:o Ehuru stämpelpapper i hela ark, eller så kallade sluifkartor, icke vidare komma att tillverkas, må det likväl vara såväl vederbörande Domstolar, Embetsverk och andra myndigheter, som ock enskilde personer tillåtet att, så länge tillgång på dylikt stämpelpapper finnes, detsamma i föreskrifven ordning reqvirera och förbruka. Sådant stämpelpapper må ock i stället för beläggnings-stämpel begagnas; dock anses detsamma icke giltigt, så framt ej både värdeslämpeln och den i sjelfva papperet anbragta vattenstämpeln äro i behåll. § 9. Anskaffning och försändning af stämpelpapper. Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-konlor skall alltid hafva i beredskap tillräckligt förråd af slämpelpapper utaf alla de särskilda slag och värden, hvilka, efter denna författning, erfordras, på det att ingående reqvisitioner deraf må genast kunna expedieras.
Staden obehindradt nyttjat hvad igenom Högståberopade Kongl. Privilegier densamma tillagdt bli f"- Den 8 .Tuni, blifvit, intill dess Kongl. Majtt genom Nådigt Bbrc-f till Kongl. Kammarsamt Commerce-Gollegierna och Stads - Contoiret af den 27 Augusti. 1777, täckts i Nåder förordna, att den Staden, enligt Privilegier tillerkände Tullfrihet för ett ■visst qvantum Vin, korame att, efter antagen beräkningsgrund, anses till ett Tusen åttahundrade fyratiofyra B:d 12 sk. årligen, som af Kongl. Stats - Contoiret skulle af de inflytande medlen betalas. ”Grunden för detta sistnämnda Nådiga Stadgande, hvarigenom Staden blef ställd i mistning af dessa urgamla rättigheter, att sjelf använda dess friheter vid Tull-clareringen, ar hämtad derifrån, att sedan, efter upphörandet af det med vissa personer ingångna Arrendet om Kronans Tullinkomster, förvaltningen deraf blifvit ställd under Kongl. Maj:ts och Pikets Stats-Verks e~ get inseende, man ansett sig ä'ga anledning befara, igenom det äldre förhållandet med ilen Staden Nådigst hevilljade tullfrihet, oredighet i räkenskaperna eller missbruk vid förtullningen; men en långlig tids erfarenhet, som går nära halftannat århundrade tillbaka, har bestyrkt, att ingen af dessa olägenheter med ligtig grund bör befaras, eller kunna inträffa, enär Staden, efter Privilegiernes lydelse, sjelf får införskrifva, saint låta tullfritt inkomma det fastställda Vin-qvantum, emedan detta kan, utan att orsaka någon förbländning, lika lätt uti Kronans räkenskaper öfver Tullslareringen upptagas, som sådant sker i an seeu - Deri 8 Juni. seende till enskildta, hvilka, mot erläggande af Tull, dylika vinsörter hit införskrifva och införa.
Om Dag-Tractamenten och Rese-penningar för samtelige Riks. Ständens och deras Utstötts Secreterare, Cancellier och Waktbetjening. p. 28c. Om Ccntonalen af Skatte köpeskilling för sädane Kronolägenheten, hwarä niantal ej är satt. p. 290. Om exrra krigsbjelps utgörande för Pastoraterne i Riket. p. 40;. Om Bihanget till Riks-Ständeus Protocoller wid ftst hällne Riksdag, p4Z7- I anledning af Äonak. Mailts Nädiga Proposition till Uk« flottet angäende Staks»Werket§ tillstånd och behof, t hwad Stats-Utskottet; hwad som rörer Stats. Werkets inkomster och Utgifter samt Förwaltninq för arén ihio och 1811. p. 514. Dito — dito, i hwad som rörer östade anslag under Riks» Statens Första Huswuv-Titul. p. 609. Dito — dito — dito Andra Hufwud-Titul. p. 6iz. Dito — dito — dito Tredje dito. p. 615. Dito — dito — dito Ättonde dito. p. 6L4, 1Z4.;. Om de till Institutet för Blinde och Döfstumme anslag» ne medels uppförande ä Stat. p. 6;8. Om en summa af l6,666 N:dr ZL st. ärligen för H. K. H> Hertigen af Södermanland, p. 640. Om de under sista kriget fängne Officerares och UnderOfficerares till Stats. Werket indkagne halfwa Löners utbetalande, p. 644', 1120. Om inbemste Läns upptagande m. m.» med Bilaga, p. 646. Om stattlägqning ä Qwarnar, p. 754.
Men på några har jag ändå varit med. Jag har följt med skutan på Kanalen och Nordsjön, och jag var med, när hon var borta ett helt år till Rio, och när hon se’n kom tillbaks, var hon skral och fick stanna i Östersjön. Se’n blef hon köpt utaf honom, som nu har henne. Men gamle Ljungberg fick följa med. Och därför tycker han, det är synd, att gamla skutan ska’ seglas i kvaf. Men nu ska’ ni hjälpa mig att hedra henne, och nu tar jag kommandot. – Hissa flaggen på halft, gossar, skrek han och svängde med sydvesten. Hissa flaggen. Pelle Ljungberg hostade och fuktade sin tunga ur glaset. Nedanför gaffeln svajade den slitna flaggan för nattvinden. – Af med mössorna, röt gubben. Och hans kommando följdes af en undrande skara, hos hvilken en besynnerlig känsla af högtidlighet efterträdt stojet. – Af med mössorna! För nu håller vi graföl öfver gamla Karolina. Hon flaggar på halft för sig själf. Och vi flaggar med mössorna. För ska’ hon gå samma väg, som vi alla en gång kommer att gå, då vill jag ändå säga det, att hon har sett bättre dagar. Och hvar och en, som hör på mig, ska’ göra som jag. Härmed tog Pelle Ljungberg sitt glas och hälde dess innehåll ut öfver relingen. Tigande följde de andra hans exempel. – Nu har vi offrat åt sjön, sade Pelle Ljungberg. Och nu går Karolina all världens väg, men med heder. Därpå satte han sig med en förnöjd min på relingen igen, slog i en ny sup och sade, i det han plirade med ögonen: – Sup nu, pojkar! Och det dryckeslaget varade, till dess att månen hade försvunnit och solen runnit upp. Af besättningen var det ingen, som sof den natten. Ett stycke från staden reser sig en brant kalkstensklippa öfver en sandig strand. När solen lyser på klippan, får den en krithvit glans, som blänker långt öfver det mörkblåa vattnet, hvilket rullar in emot sanden, och hvars obrutna yta, leende i solljuset, sträcker sig längre, än ögat kan nå. Utanför stranden ligger ett långt ref, som är doldt af vattnet.
Kunde han ändå få sofva nu! han behöfver så väl sina krafter – i morgon skall förhöret utan tvifvel fortsättas Han samlar sin vilja i en förtviflad ansträngning att ingenting tänka – och för ett ögonblick blir hans själ mörk, utan rörelse och utan föreställningar, men snart störes det stilla lugnet ånyo, mörkret skingras af ansikten – Braëms, Sevels, Guldbergs – de hånle alla. Också kungens ansikte ser han, förvridet af ett elakt, skadegladt småleende. Hvad skratta de åt? Drottningen visar sina kammarjungfrur de rödbrokiga strumpebanden, som en mycket god vän köpt åt henne i Hamburg och som hon kallar sentiments-strumpeband. Hon visar dem också ett blåmärke på sitt bröst och ler menande, när jungfru Horn säger, att det ser ut som om det vore sugadt. Till sist kläder hon af sig helt och hållet och vandrar naken omkring på golfvet i sitt gemak – där är fönster på båda sidor och vaktparaden kommer just marscherande öfver slottsplatsen – hon piruetterar och frågar sina kammarjungfrur, om de sett Eva eller Kristus? Han öppnar ögonen. Morgonens första, gråa ljus faller in genom cellgluggen. Han är så het, som om han legat i det hetaste bad och svetten rinner af hela hans kropp. Han reser sig upp och sätter sig på bäddens kant. Luften är iskall och andedräkten står som en imma ur hans mun. Han ryser till, tänderna hacka mot hvarandra, han har en förnimmelse af tomhet i hufvudet och hjälplös slapphet i alla nerver. Den långa, förfärliga natten är öfver, men nu börjar en lång, förfärlig dag, och han är så utmattad, att han knappast kan hålla sig upprätt. Han sitter hopkrupen, med ryggen krumböjd, och hans blick glider slött öfver den vakthafvande officerns ansikte. Den unge krigaren sofver, insvept i sin kappa, så lugnt som visste han icke hvad oro och samvetsångest är. Morgontimmarna krypa långsamt fram, tiden ynglar ständigt nya sekunder för den som väntar och fryser. Struensee längtar efter eld i kaminen, efter sin varma morgondryck och efter sin tjänares vänliga, deltagande ansikte. – Ändtligen gnisslar nyckeln i låset och fängelsedörren öppnas.
November i685 endast angår sockn3rnes befrielse ifrån ängsbergning på ön vid Köping och dagsverkens utgörande vid Kungsör; men enär samma Kongl. Bref utmärker, att berörde befrielse för de ifrågavarande socknarne beviljades, på grund deraf, att de voro med arbete, kohlningar och körslor till bergverkens underhållande och fördrifvande öfverlastade, samt det icke vid den uti Kongl. Kammar-Collegium hällne archivi-undersökning kunnat utredas, att den Bergslags-frihet, nämnde socknar af ålder tillgodonjutit, blifvit beviljad för tackjerns-blåsning, sorn väl i Gunnilbo socken varit bedrifven, men redan efter ar 1619 upphört, vill det emedlertid af allt detta synas, sora den Bergslags-frihet, hvilken varit berörde socknar ntedgifven, grundats icke på byttebruk, utan på det biträde vid bergverken uti orten, som af dem blifvit lemnadt, samt att förhållandet således är enahanda, som med Nyeds Bergslag, i afseende hvarå Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den ii Februari i83o, N:o 35g, förklarat, att, då den för Bergslags-privilegiernas tillgodonjutande ej haft grufvebrytning och tackjerns-liilverkning sig ålagde och således ej eller, genom uragtlåtandct deraf, kunde anses förmonen förlustig, skäl ej förekomme till indragning af de privilegier, berörde Bergslag tillgodonjutit. På grund af allt detta och då för öfrigt sådane förändringar, som kunna leda till förökning uti de skattebidrag, hvilka af ålder blifvit af hemman utgjorde samt grundlagt de värden, hvarefter afhandlingar om hemmanen egtrum.ickeutande mest giltiga och ostridiga skäl böra till väga bringas, finner Utskottet sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer måtte för deras del besluta, att, vid numera utredda förhållande, skäl till indragning af de Bergslags-privilegier, Heds och Gunnilbo socknar af ålder åtnjutit, icke förekomma.
Emellertid hade Dagens Nyheter genom sitt otidiga jubel blottat en sak, som man alltför väl derförutan kunde förstå, men som man knappast trodde skulle så oförbehållsamt erkännas, nämligen att tilläggsbevillningen medtagits icke derför att statsverkets behof kräfde dess fortfarande existens, utan på grund af andra skäl. Vi äro skyldiga förklaring öfver detta påstående. Om nämligen ingenting annat varit bestämmande för regeringen vid dess förslag om tilläggsbevillningen än omsorgen om statsverkets ställning, så är det klart, att det för regeringen varit likgiltigt om riksdagsmajoriteten anvi-sat ett annat sätt att få debet och kredit att stämma. Men med den ofantliga vigt, som man fastat vid sjelfva tilläggs-bevillningens godkännande, är det klart, att det ieke ar denna skatt såsom en nödvändig fyllnadssumma, som man afsett, utan det är sjelfva denna skatt såsom sådan, på hvilken man hållit och detta i en sådan utsträckning, att man med skäl kan påstå, att ett visst bemödande genomgår hela vårt riksdagsarbete i syfte. att söka rent af undvika statsregleringens uppgörande utan tilläggsbevillning. Hvadan detta, kan man med fullt fog fråga? Visserligen är det en odisputabel sanning att för landtmannapar-tiet och dess principaler i orterna bevillningen, såsom den nu är ordnad, icke kännes mycket betungande i jemförelse mot hvad den trycker andra samhällsklasser, men i alla fall är den dock en skatt, som drabbar äfven jordbrukame och, om den äfven för dem är relativt lätt, så kännes den dock, och, hur det än är, så kan det aldrig vara särdeles ange-&lt; nämt att betala skatt, såvida man kan slippa, derom kunna vi vara ense. Man skall såsom förklaringsgrund måhända hänvisa till önskligheten af att statskontorets skuld till riks-gäldskontoret blir gäldad, att denna önskan djupt besjälar landtmannapartiet, och att detta är skälet, hvarför detta parti så grufligt håller på tilläggsbevillningen. Må andra tro denna saga, men vi göra det icke. Icke skulle landtmannapartiet så envist kämpa för den der tilläggsbevillningen, om det icke gälde något annat än detta.
Det för ett förändradt valsätt af electorer anförda skäl, att, i följd af bänkmtsafdelningarnas mängd, den händelse möjligen skulle kunna inträffa, att endast en eller två personer komme att utgöra en sådan afdelning, finner jag fullkomligen vederlagdt genom erinran, att Ståndet, vid den tid då bänkmtsafdelningarna upprättas, aldrig lärer varit eller någonsin torde kunna förmodas blifva så fåtaligt, att det endast skulle utgöras af 100 personer, hvilken omständighet, om den ock någon gång vid riksdagarnas slut skulle inträffa, icke är af betydenhet, enär Utsktn då längesedan äro organiserade. Den invändning, hvilken för öfrigt äfven jag vill medgifva icke vara utan vigt, att nemi. bänkmtsvalen endast synas vara en omväg, som skulle kunna anses mindre bestämdt uttrycka Ståndets åsigt, finner jag vara undanröjd genom erinran, att, då Ståndet är deladt i 5o delar, alla opinioner ostridigt äro mera i tillfälle att yttra sig, än om Ståndet alldeles icke delades, eller ock endast uti några få större afdelningar, då det blefve majoriteten, som komme att bestämma hela valet. Alldeles enahanda synes mig förhållandet vara med det emot bänkm.sinrättningen föreburna påstående, att dessa val skulle ökä lättheten att inverka på tillsättandet af ledamöter i Utsk:n. Genom afskaffande af bänkmrsinrättningen skulle matij enligt min öfvertygelse, fastmera gifva anledning åt en sådan inverkan, hvilken dessutom likaväl från den ena som från den andra sidan skulle kunna befaras att söka göra sig gällande, då, till följql af ett sådant afskaffande, majoriteten inom Ståndet ensam komme att tillsätta electorerna. Så länge bänkmtsvalen fortfara att äga rum, blifver deremot äfven minoriteten icke utan betydelse vid ifrågavar. förrättning, enär det icke lärer vara att förmoda, att majoriteten i hela Ståndet någonsin skulle kunna vara så jemnt fördelad, S Ii. *5 Den 5 Juni e. m. att den skaile utgöra pluralitet irom hvarje bänknlahsäfdelning.
R:dr för de lägre Akademiska Stipendierne oell Närings-Stipendierne, numera, till följd af den under sednare tider inträffade, högst betydliga stegring af prisen å de flesta lefnadsförnödenheter, äro alldeles otillräckliga för Stipendiaternes tarfliga bergning under studietiden Direktionen har derföre ansett det vara lämpligast att använda öfverskottsmedlen till förhöjning af dessa Stipendiers belopp, och, i afseende å förhöjningens storlek, har Direktionen, med ledning af den ofvanomförmälde kalkylen, funnit samtlige Stipendierne kunna, utan något äfventyr för Fondens förmåga att bestrida de derå anvisade utgifter, förökas med en fjerdedel af deras nuvarande belopp, eller de fyra högre Akademiska Stipendierne med 90 R:dr samt de åtta lägre Akademiska Stipendierne och Närings-Stipendierne med 60 R:dr, hvarigenom de förre kommo att förhöjas från 360 till 450 R:dr och de sednare från 240 till 300 R:dr samt Fondens förökade årliga utgift att uppgå till 960 R:dr, eller 378 R:dr mindre än det för innevarande år beräknade öfverskott, hvilket genom räntans nedgående lätt kan undergå en motsvarande förminskning, Beträffande åter fördelningen af de Akademiska Stipendiernes hela belopp å de två terminer, hvari det Akademiska läseåret är indeladt, och hvilken fördelning i nu gällande Stipendiat-Reglementet är sålunda bestämd, att |:delar belöpa sig på vårterminen och |:delar på höstterminen, anser Direktionen den för summornas jemnande nödiga, och sagde proportion endast i ringa mån rubbande, förändring böra vidtagas, att för vårterminen anslås jtidelar och för höstterminen gidelar af Stipcndiesuinmorna, enligt hvilken fördelning innehafvanden af 8 de högre Stipendierne komme att uppbära 270 R:dr vårterminen och 180 R:dr höstterminen, innehafvarne af de lägre Stipendierne 180 R:dr den förra och 120 R:dr den sednare terminen.