Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stengärdes-gårdars läggande mycket bidraga till mera hushållning i detta afseende, hvarförutan han, som anser högst angeläget vara, att, genom skälig upp - 54» Besv och Ekon. Utsk. Betänkanäcn, muntran berecia möjlighet till SkogArnes till - växt och förkofran, löreslår, att sfidane tracter, som ligga öde och tillhöra Kronan, och Som icke i ännat afseende äro duglige, skulle i lotter tilldelas den eller dem, sorn voro hugade att plantera trän derpå, med villkor af ägande rätt för all den plantering, som bevisligen vore skedd och fortsatt vårdades; äfvensom att större och mindre premier skulle ulsattas för till viss grad drifven plantering af nyttiga frön i de öde-tracter, som tillhöra privata personer. Utskottet, som tagit detta i noggrant öfvervägande, har icke funnit ett ämne af denna beskaffenhet böra blifva föremål för ett allmänt stadgande, eller för en öfver allt gällande författning, utan ansett de dermed åsyftade ändamål lämpligare vinnas genom enskilda öfverenskommelse^ och Länens' Hushållnings-Sällskapers åtgärd; enär hvad som i detta afseende vore nyttigt på ett ställe, icke derföre vore användbart på ett annat. De tracter gifvas, der Skidesgärdesgårdar äro de minst kostsamma af alla, och der den Skog, som dertill användes, skulle till något annat vara föga dugelig; äfven Sorn anläggandet af Stengärdesgårdar på flere. ställen fordrar betydliga kostnader, då detsamma å andra, af ortens local och beskaffenhet, föreskrifver sig sjelft. Utskottet anser således i detta afseende vara bättre att följa och begagna de olika utvägar, som naturen på olika orter kan erbjuda, än att uppmuntra anläggningar af Stengärdes-går - Btsv. och Ekon. Utsk. Betänliaiiöcn. 541 tiar i allmänhet o:h öfver allt utan afseende på locala omständigheter. Också synes erfarenheten långt för d: tta hafva visat, att det icke titan olägenhet låter verkställa sig.
Skulle sädane förlora sin rätt? r>tdd. och Ad. l^ror. z D öf S?. 12 zv Den 29 Januartt. Herr Grefwen och LandrMarsta!ken söreflog i afseende pä besia Herr von »ausvollffs och Herr Look8 anmärknmgar, att det mätte fä ankomma pä Landshöfdingen och Taxerings-Commiltren all i säbane fall jämka och förordna. Bifölls. Friherre »amillon, carl, instämde sä mycket häldre häri, som sädane Krogar redan förut warit inskränkte i sin rättighet. Friherre 8rael von ,»oIKem. Sedan nu Ridderssaptt och Adeln bifallit alt Krogar fä inrättas , hemställer jag, om icke krll Sedernas förwarande det kunde uppdragas Lardshöldingen och TaxeringsCvmmitteen, alt upprätta en Police,Författning, hwangenom dem wär lemnades öppet att försälja Bränwin, men Spel, Dans och dylika utlwäfrungar förbödeö och hindrades. ytterligare beflöts, utan ventilation pä Herr Grefwen foch LandlMarfkalkens proposition, att minut-ksörsäljmng af Bränwin ffall wara tilläten pä Gästgifwerier, Wärdshus, Marqueremerier, Näringsställen ber Spisning gtswes, Wärdshus wld Her egärdar för egen och främmande Betjening samt Handtwerkare, Tingsställen, witz Manffapchmqwartmng foch Wmfkänkerier. Grefwe von I,antinZ8ll3nten yttrade sin önskan ott Bränwins, minuteringen wld Aucuoner kunde sörekvmmas. Herr Grefwen och Landtm a rskalken förklarade att derom wo;e i Urfkottets Betänkande in» Den 29 JanuarLi. i2Zi ingenting nämndt; men att han twiflade att den samma kunde hindras. Herr Iskm, trodde alt den ej borde förbjudas, mcn icke heller nämnas. Friherre
Svenskt banko, i följd hvaraf samma embete kunde anses jemförligt med Kongl. Maj:ts inom Riket varande Befallningshafvandes embeten, samt att Öfverste Haasum under sin långvariga tjenstetid i särskilda befattningar å ön S:t Barthelemy, i ett för helsan menligt klimat, sednast mer än tio år förvaltat Guvernörsembetet, med hvilket för öfrigt dryga representations-kostnader Aroro förenade, föreslagit, det Rikets Ständer måtte förklara Öfverste Haasum berättigad att, under de för tillgodonjutande af pension å Rikets allmänna Indragnings-stat i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagandet från Guvernörs-embetet uppföras till dylik pension för sin återstående lifstid till enahanda belopp, som, jemlikt Rikets Ständers vid 1834 års riksdag meddeldta beslut, vore för Landshöfdingar bestämdt, eller Tre tusen Riksdaler årligen. Till hvad Kongl. Maj:t sålunda i Nåder föreslagit, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 29 Maj 1854. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till en pensions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sint med barna-undervisning. (U. A.) Med uppgift att antalet af fruntimmer, som sysselsatte sig med barnaundervisning, enligt Svenska Tabell-kommissionens berättelse, utgjorde icke mindre än 700, har, uti en hos Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, Herr Ii. A. Almgren påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å den bekymmersamma belägenhet, uti hvilken den oftast medellösa barnalärarinnan på gamla dagar sig befunne.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Jan., kl. 6 e. m, Memorial, i anledning af vackt motion om ersättning af Banken för 3:ne falska Banko-Sedlar. Enligt Protokolls-Utdrag af den 29 December nästlidet år, har Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottet remitterat en af riksdagsfullmäktigen Eric Norberg från Westerås Län väckt motion, innefattande anhållan att till Landt-räntmästaren F. A. Alm måtte från Banken utgifvas ersättning för 3:ne falska BankoSedlar, hvardera å 3 r:dr; hvilka bemälde Alm i uppbörd emottagit, och som, jemlikt Banko-Fullmäktiges beslut under den 28 September 1837, blifvit fctill inlösen i Banken kasserade. Vid anställd granskning af berörde till Utskottet aflemnade sedlar har befunnits, att den ene ar efterapad samt att de 2:ne öfrige blifvit hopfogade utaf sådane ofullständige bitar, af hvilka ingendera för sig är inlösningsbar; och enär således Fnllmäktiges omförmäldta beslut grundar sig på föreskrifterna, angående inlösen af stympade och förslitne sedlar af äldre slaget; hemställer Utskottet vördsamt, att ofvanberörde motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 27 Januari 1848. Banko-Ulskottets Berättelse, N:o 14. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Jan., kl. 6 e. m. Berättelse, angående verkställd undersökning om styrelsen och förvaltningen af Rikets Ständers Bank under tiden från nästförflutna Riksdag. Genom remiss af samtlige Riks-Stånden har Utskottet fått emottaga Rikets Höglofl.
Sedan uti ett af tillförordnade Hamnmästaren i Wisby till Magistraten derstädes instämdt mål, angående ansvar för det uti stadens hamn blifvit försänkt en båtlast gråsten, de tilltalade uppgifvit, att den båt, hvaruti stenen varit lastad, blifvit idi hamnen införd af annan person, Sjömannen Fredrik Ljungqvist, samt denne inför Magistraten hörd erkännt, att han den 81 December 1847 uti hamnen i Wisby förtöjt omförmälte med gråsten lastade båt, hvilken, då Ljungqvist skolat densamma fastgöra, skulle hafva med lasten kantrat, hvarefter Ljungqvist, i saknad af annan båt, ej kunnat ur hamnen upptaga den sålunda utfallna stenlasten; så har Magistraten genom utslag den 5 April 1848 sig utlåtit, att enär Ljungqvist vore förvunnen att hafva uraktlåtit upptaga och bortföra en honom tillhörig genom kantring i Wisby hamn utfallen båtlast gråsten, dömdes Ljungqvist, jemlikt 22 § uti den för nämnde stad gällande Hamnordning af den 19 Nov. 1828 samt 13 och 168 §§ i Kongl. Lotsreglementet den 16 Maj 1827, att för berörde förseelse böta tjugu riksd. banco eller, i brist af böter, undergå sexton dagars fängelse vid vatten och bröd. Efter erhållen kännedom af detta utslag har jag dervid funnit anmärkningsvärd!, att enär Magistraten för blott underlåtenhet att upphämta och bortföra den ur en kantrad båt utfallna stenlasten dömt Ljungqvist till det ansvar, som i de åberopade lagrummen är stadgadt för den, hvilken utkastar sten, barlast eller andra ämnen, de der skada ankargrund eller uppgrunda hamn och segelled, Ljungqvist sålunda blifvit fälld till hårdare bestraffning, än med lag öfverensstämde; hvarföre jag ansett mig pligtig att ställa till ansvar den myndighet, sorn dömt; och sedan åtal sålunda blifvit inför Kongl. Svea Hofrätt anstäldt och utfördt emot Magistratens Ordförande och Ledamöter; så har Kongl.
Denna debit är så myckel mera oriktig, som jag icke allenast anfort lill antalet ganska mångå, ulan äfven lill beskaffenheten sådana, att intet enda af dem bar kunnat af mina motståndare vederläggas; men till den värde talarens egen sjelfkänsla får jag hemställa, om lian verkeligen är till den grad i saknad af menniskokänsla, som hans alla yttranden tyckas affiehera. Då jag bestrid t fungforarön den rättigheten att godtyckligt beröfva fånge lifvet, sa innefattar ett sådant bestridande alldeles icke något påstående att fångar bör vara utan fängsel; tvärtom anser jag Arrestants bevakande på det sorg fal ligaste böra iakttagas, och dess beläggande med bojor rättas efter fånges mer eller mindre oroliga uppförande. Herr Rosenbladj Bernhard: Utan att ingå i någon pröfning af sjelfva frågan, får jag allenast afsäga mig den hedern, att bland mina committenter räkna dömda missdådare. För öfrigt, i afseende på den grannlaga anmärkning, att man skulle lössläppa sådana, blott för att få skjuta Statsfångar, en cathegori sorn icke lärer finnas här i landet, får jag erindra huru, innan år 1818 fångförseln blef en Statsanstalt, den fattige bonden ofta fick plikta med kroppen, för det att sådane brottslingar rymde från honom. Den 3 Fe b r ua r i i e. m. Herr Cederschjöld: Jag befinner mig nu i en besynnerlig belägenhet i sjelfva skoltlinien emellan 2 Batterier, och jag vet icke hvilkendera elden jag mäst fruktar. Derföre bar jag endast en enda anmärkning alt föreslå, såsom ett amandement, nemligen att man mätte stadga, det alls inga andra må försöka alt rymma, än de, som äro dömde till döden eller lifstidsfängelse, äfvensom att dessa icke borde rymma utan endast på ljusa dagen, samt icke försumma påtaga sig den klädnad Utskottet föreslagit. Grefve von SchwerinFredric Bogislaus: I det skick saken står, beror det af Ridderskapet och Adeln örn lagförslaget skall blifva lag eller icke. Votering är redan begärd.
Till en början kunde han emellertid icke brukas annat än vid det allra gröfsta arbetet på stationen, men där fans lyckligtvis groft arbete tillräckligt. Alla, som på något rimligt sätt voro användbara såsom lokomotivförare, behöfdes för de tåg man ännu kunde hålla i gång, och därför stodo de små stationslokomotiven, hvilka annars släpade toma och lastade vagnar af och till på de otaliga spåren, inne i lokomotivstallet. Allt deras arbete måste utföras med handoch hästkraft och därvid var en karl med Isaks armar och rygg ovärderlig. Det dröjde icke länge innan förmännen började fästa sig vid hans sätt att arbeta, hvilket mycket fördelaktigt skilde honom från flertalet af de andra nykomlingarna. Och honom tog det icke häller särdeles lång tid att lära ett och hvarje annat än att skjuta vagnar in på de olika spår man utpekade för honom. Redan efter ett par veckor visade det sig tydligt att han begynt erhålla tämligen rediga begrepp om saker och ting, hvarför han också snart helt naturligt blef ledare för det lag, som arbetade med honom. Där han var med kunde förmännen tryggt lita på att allting blef utfördt utan misstag och oreda. Det gjorde att han blef en af de få bland nykomlingarna, som behöllos i arbete, då den förtidiga och illa förberedda strejken några veckor senare tog slut, utan minsta eftergift från banbolagets sida. Åtskilliga af de strejkande själfva måste söka anställning på annat håll, när de sent omsider fingo nog af försöket att tvinga bolaget till medgörlighet, men Isak Peltonen befordrades till lokomotivstallet. Där blef hans uppgift att hjälpa till med att rengöra och olja lokomotiven. Den första tiden betraktades han med allt utom blida ögon af både förare, konduktörer, eldare och andra, som varit med om strejken. För dem var han en "scab" en, som tagit en strejkandes plats och scabs äro ju de föraktligaste individer en arbetare, som har hälst något begrepp om strejker, möjligen kan föreställa sig. Men Isak, som hvarken lärt tillräckligt engelska att förstå tillmålets natur af skällsord eller ändå mindre att uppfatta dess djupa skymflighet, skötte sin tjänst lika tyst och ordentligt som förut.
Be« sinkande i den omständighet!», som rörer desta nya cai - sedlar» urgiswande af Lsnguen mäst ändras; men som Betänkandet redan af z.ne Stånds Dexursr». Zs i Hemliga Utskottet war fastställdt, kunde der ej Nudröras, dock ansags lämpeligare cir denna ändring gMdce hos Riksens Höglofliga Eländer in k lees. Ak som vesta noa OrcäirSedlar til ck stort belopp, ställda pä femton ärs förfallotid och uran ra», ra, omöjligen kunna i allmänna rörelsen bibehålla lika warde mod Lpeciseller 6 sc -nirmtel, hwarigenom willerwallan och osäkerheten i st» man fortsatt s och sa, lebes ofullkomligheten i kilstatlningen förmärkte»; sä more, om ändteligen L-m^usn komme, ak härmed hafwa befattning, wida bättre, ak, för den summa» som desta nya Lysäll-Sedlar skulle utgöra, Landus» utgäf ne Läne-Lanco-Ohll^ariuner i wänlig sorni m>d z proLeiiir ärlig ränka, ställda pa 10 ärv lid, ehuru Lsi^uen hade rättighet, at innan försallo-tiden dem inlöla, med den instytande-4mo,rkistem?nss sansten och andra utwä» gar. Dcsta Läne-Lanea-Oblig-nroner fVulle uran alik twifweismÄ behålla atmindstone lika warde med L-mca1'rans^)arr-Sedlarna i den större penninge-rörelstn, och kunde utan swarighet emorragaS i Krono-Upbörderna. Ester min tanka «ore Riksgälds Oastir-Sedlarnas indragande pa detta särt utur allmänna rörelsen den genastc och bästa utwagen til ar dem realiter», utan ali häftig och convulstk skakning.
Är för Länets magra eller klena Sädes-Orter oundbär. ^ ligt och ligger beqwämt för transporter frän Wadstena Ma. gazm. ° Ar nedlagt och kan undwaras för Länet, samt torde nu mera kunna försäljas, sedan un>< derdänigst föreflagen upplägg, ning af enstildtes Spannemäl i Kronans Magaziner icke kom^mit till »verkställighet. ( Ärfordras för Garnisonen Hoch äfwen för upplag hädanHester, i synnerhet för de We. (strå klenare Sädes Länen. ' Kan begagnas i lika afseen. de som MariästadS, och begge omgifwas af Seminante Orter, < samt nödigt, dä upplag af o. riad Säd sker till nägon qvan. litet för undsättningen i mist. .wäptär. ' Utgörare af Häste. Varancé Spannemäl äro, enligt Con. tract, berättigade att lefwerera den till närmaste Magazin, och pä denna grund har här ärligen stedt sädane lefwerantser, som, dä Länet ej behöft undsättning deraf, mäst träns. ^ porteras landwägen till Norr. kö« Linköpings Malmö. MariästadS Norrköpings Norrtelje Den iz September. 471 köping med dryg kostnad för Kronan, »nen hwicken, enär Ost, götha Canalen hunnit fullkorn, nas, undwikes, emedan träns. porterne af Spannemälcn dä kunna ste sjöledes till de Or. -ter der behofwet den päkallar. Är för enahanda orsaker som ^ Landskrona behöfweligj.
Jag tror alt denna fråga oafvisligen har en framtid för sig, alt \ den kommer all vid påföljande Riksdagar behandlas och beviljas till fromma för samhället, hvadan jag vördsamt anhåller, all R. o. Ad. ville biträda Hr Prosten Holmbergs förslag, att 1000 R:dr b:ko årligen, under den tid nästa stats-reglering varar, mätte få utgå lill Råby Räddnings-Instilut, så länge 20 vilseförda barn vid inrättningen finnas intagna och så länge densamma fortfar uti sin nuvande verksamhet. Detta blir ingen tillökning i anslaget, ty StauUlsk. har föreslagit 3000 R:dr att utgå på en gång, hvaremot Prosten Holmberg föreslagit 1000 R:dr årligen i 3:ne år. Det är endast åsigten om sättet för summans utgående, som år olika. Jag tror deb sednare åsigten vara rigligare och får derföre anhålla att R. o. Ad. ville densamma bitalia. Gr. Lagerbjelke: Råby Institut är tvifvelsutan en vacker inrättning, men är dock enskild. Det må visserligen vara, alt vid vissa tillfällen Staten äfven inlåler sig med enskilda välgörenhetsinrättningar, men det bör väl dä vara landels Regering, som upgör ett sådant inlåtande. Kan det vara tjenligl att representationen lager sig före, alt, Regeringen oälspordt, åt sådane enskilda inrättningar göra presenter då och då. Mig veterligt har sådant endast en gång förut händt, nemi. då ett stort vattenflöde bortförde ett Bruk. Man sade då, att della Bruk var så nyttigt för fattiga kolare i orten, att R. St. på grund deraf företogo sig, att med förbigående af K. M. anvisa en summa på Riksg:s-kont. för detta Bruk. Jag tror att detta förbigående af regeringsmakten är för R. St. föga lämpligt. Så har StatsUtsk. likväl äfven vid delta tillfälle föreslagit R. St. att 70 Den 19 Augusti e. m. tillvägagå, då Utsk. tillstyrkt R. St. att gifva Råby en present, hvilken Riksg:s-kont. eger att utbetala.
Men är assessorskan säker att flickan sjelf icke sätter sig på tvären? ty osa emellan sagt, har Ida inga små pretensioner... En herres ankomst afbröt all förklariug om Idas pretensioner. Till och med den omisstänksammaste person skulle varseblifvit olikheten i mottagningssättet, så mycket mer vår assessorska, som det ej felades urskiljning. Litet förnärmad deraf, steg hon upp och gick; tre steg följdes hon af värdinnan. Döttrarna syntes knappt bemärka hennes bortgång; men då den fremmande gjorde en, för nutidens modelejon ovanligt artig bugning för den gamle frun, utbrast Natinka: Är titulärrådet Rosenparfym bekant med fru Sylvan? Icke personligen, min nådiga. Jag såg henne för första gången i går på spektaklet; jag, som många andra, blef frapperad af hennes vackra dotter, och på förfrågan erfor jag att den goda frun är förmögen. Uti allt det der ligger ett misstag, försäkrade fru Wermell ifrigt. Hon bor här i tredje våningen, lefver ganska indraget, har ej något hättre umgänge, aldraminst med oss, ty jag försäkrar att det var första gången vi sågo denna person. Hon hade något att be mig om, ock nämnde i förbigående att hon var barnlös. Då tager jag min artighet tillbaka, försäkrade Rosenparfym. Jag tog för kungsord hvad man sade mig går, och när jag nu fann henne här, så... Borde ni af hennes urmodiga toilett och fasoner genast insett, att hon ej tillhörde vår societé, afbröt honom Aurora. Hvem kan hafva frökens fina observationsförmåga? Utom dess är ju min närsyntbet allmänt bekant, ursäktade sig Rosenparfym. Menniskor, som endast lefva med afseede på sitt kära Jag, hyser aldrig deltagande för andras väl eller ve; väl kunna allmänna eller enskiltas olyckor gifva dem anledning till utrop ock känslosamma haranger, men då måste någon remarkabel person ge första tonen; men intrycket om ett sådant kan fästa sig hos ytliga varelser försvinner med dagen. Den bäste författares; arbete har samma öde.
Jag har trodt det just häraf borde komma att följa, det dessa ekadliga, af den ädle Grefven befarade ombyten mera skulle förebyggas än befordras, jag önskar att jag icke äfven för denna tankeyttring, måtte misstydas, då jag lika så mycket som hvarje Svensk man värderar den lyckan att äga en Kung, som utr Folkets sköte lärdt känna dess fordringar, bei hof och tänkesätt; som sjelf i egenskap af undersåte länge varit i tillfälle att erfara, huru vidtagne eller uraktlåtne Styrelseåtgärder kunna menligt verka, ock som säkerligen mången gång sjelf klandrat eller gillat dem.' då jag lika så förhoppningsfullt som andra inser förmånerne af att äga en Kung, som höljd af segrens lager och mättad af dess retelser, kan odeladt öfverlemna sig åt dea oändligt större äran , Den 5 Maji c. m-. äran, att inom våra byggder stadga friheten Samt återföra välmåga och trefnad. Jag vill ej medgifva att man med rättvisä kari sägas häfva glömt dessa förhållanden, derföre att mån just under deni fördrar den Miriisteriela verksarnhet, hvarförutan dess fördelar lätt kunna förloras. StatsRådets förpliktelse att sjelfkraft påminna örn Rikets rätt och bästa; förpliktelsen att öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, 6om i StatsRådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra; torde kunna styrka den förmodan, att StatsRådet icke blott bestå af passiva Rådgifvare, utan att det äfven utgöres af sådane Embetsman, hvilka under Konungen närmast lägga banden vid Regeringsärenderae; och desse Embetsman äro utom ali tvifvel förpliktadej dt t väcka frågor om, och uppgård ilya Förflag till nya allmänna Författningars vidtagande; till upphåfvande och får ändring af de förut gällande• till iiyd allmänna inrättningar uti färfkilia Styrelfens grenar, iiied flera äf dylik bejlajfenhet.
Utom denna styrka, som alltid vore färdig att rycka i fält, egde Ryssland en annan armé, hvilken vore afsedd för tjenstgöring inne i landet, uppgående till 315.000 man; slutligen en irregulier armé af 120,000 kossacker, för att bevaka gränserne och för lilla kriget. Till sjös hade det hittills ansetts i Östersjön disponera en flotta af 30 linieskepp med ett motsvarande antal fregatter, korvetter och mindre fartyg; men sedan dess Svarta hafs-flotta vore förstörd och del kunde egna sina maritima ansträngningar uteslutande åt Östersjön och Ishafvel, der det för närvarande bedrefve storartade rustningar, så voro. det med allt skäl antagligt, att det skulle snart uppbringa sin nordliga sjöstyrka tili vida Sammans. Statssamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53. 19 större numerär än förut, på summa gång del, enligt alla underrättelser, tillägnade sig alla de förbättringar i inalerielens konstruktion, som vetenskapens nuvarande ståndpunkt medgåfve. Med huru stor del af denna fruktansvärda krigsmakt Sveriges och Norriges stridskrafter skulle kunna komma att mäta sig, vore en fråga, vid hvilkens besvarande man, enligt motionärens yttrande, måste i viss män stanna på gissningarnes område, emedan svaret måste afse de allmänna politiska konjunkturer, som kunde förefinnas vid del tillfälle, då vårt iand skulle kunna komma i krig med den östra grannen. På delta svar berodde likväl bestämmandet af den försvarsstjrka, som Sverige och Norrige borde uppställa, och man mäste således söka detsamma äfven med fara att för vissa läll begå betydliga misstag. Här vore man nemligen icke berättigad att gi unda sina slutsatser på förhoppningar, alt fördelaktiga konjunkturer alltid skulle vara för handen, utan man måste afse hvad som i värsta läll kunde inträffa.
Jag har talat till Hr Frih:s känsla, men har icke velat använda andra medel än öfvertygelsen, och jag öfverlemnar till R. o. Ad. pröfningen af denna sak. Hr Dalman: Då jag icke kunnat fatta, om och, i sådant fall, hvilken propos. II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt begärde, får jag vördsamt anhålla, att II. Ex. täcktes tydligare framställa den propos., hvarom II. Ex. skall hafva anhållit, och att jag derefter må få yttra mig. II. Ex. Ilr Gr. af Wetterstedt: Hr Dalman har fullkomligen rätt deruti, att han icke kunnat fatta, hvilken propos. jag begärt, af det enkla skäl, att jag icke begärt någon propos: n. Ilr Dalman: Jag hade förmodat, att meningen varit att yrka en propos.; ty om propros. icke blir yrkad, stadnar öfverläggningen blott vid tomt prat, då vi icke hafva något att öfverlägga om. Gr. Posse har vädjat till II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, såsom en af Konungens rådgifvare och den, hvilken gifvit anledn. till denna öfverläggning; men hvarken Gr. Posse eller II. Ex. Iir Gr. af Wetterstedt har framställt något yrkande mot Frih. Klingspor, och jag kan derföre icke se annat, än att frågan förfaller af sig sjelf, såvida icke Hr Gr. o. Landtm, ville lägga Hr Roos’s ohe - 2 7» Den 27 April f. m. stämda yrkande till grund för en propos. Jag anhåller derföre, att ett yrkande måtte från någondera sidan framställas, hvarefter jag vill något närmare ingå i saken, för att visa det misstag, man gjort angrde uttryckets syftning och innehåll. Hr Stuart: Jag förklarade redan i början af detta plenum, det jag önskade, att förevar, fråga måtte få ytterligare hvila på hordet. Jag framställde min anhållan härom under den förmodan, att frågan skulle ikläda sig samma natur som andra dylika mål. Hittills har jag dock icke hört annat än ömsesidiga uppmaningar och förklaringar, utan att desamma föranledt till några bestämda påståenden. Sedan Frih.