Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häruti instämde Grefvarne Posse och OxenstjernaFriherrarne Stjerncrona och Sprengtporten, samt Prostarne Nordin och Åstrand, ni. fl.' Ledamöter, STOCKHOLM, Elmens och Granbergs Tryckeri, 1829 N:o 27. Antom till Exped. Utskottet d. 23 Maji 182g. Betänkande öfver väckte frågor, rörande den så kallade Gårdfarihandeln. Uti detta ämne hafva, dels till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten gemensamt, dels till sistnämnde Utskott ensamt, följande Memorial blifvit remitterade, nemligen: Från Ilögvördige P reste-Ståndet: 1 :o Af Herr Prosten Anjou, som yrkat, att, då det torde vara vådligt att på en gång alldeles afskaffa Gårdfarå-handeln, Allmogen i de Sju Häraderne inom Elfsborgs Län må medgifvas samma rättighet som redan blifvit tillagd de Handlande i Borås och Ulricehamns Städer, att nemligen i alla Rikets Städer, så vid som emellan Marknader, hålla öppna Salubodar för egna tillverkningar, äfvensom på landet vid Bruk eller större Säterier, eller ock på andra beqvämliga ställen inom hvarje fögderi, Bih. t. R. St. Besv. o. Oecf Utsk. Bet. IV.o 27. efter dertill af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på grund af föregången pröfning, erhållet tillstånd. Deremot borde, i Motionairens tanka, all Gårdfarihandel upphöra, vid vite af böter och varornes förlust; och har Motionairen derjemte föreslagit åtskilige controllerande åtgärder i afseende på rättigheten att begagna de medgifne Salubodarne. Uti samma yrkande hafva Herr Biskopen, Doctor IVijkmarij Herr Professoren Hasselroth och Herr Prosten Elfström instämt.
Allt detta är icke säkert, men det är åtminstone lika sannolikt, som att vi efter BankoUtskolfets opinion, skulle njuta alla upptänkliga fördelar af ett Stals-lånesystem, D e n ii F e b r u a r i i c. m. 203 utan alt vara underkastade någon af de stora vådorne dervid. Man liar omtalat, olt de gäldskyldige Jordegarne skulle få tillfälle att omsätta sina äldre skuldförbindelser på lindrigare vilkor. Jag vill förbigå sjelfva trasslet och besväret, i en lid utan enskild credit, att verkställa dylika utbyten af documenter men, hvilka lindriga vilkor bar man då att erbjuda? jo frdels procent capital-afbelalning om året och då räknar man likväl icke kostnaderne att få lånet, discreti.oner, commissions-arfvoden vid alla insättningar m. m., hvilket redan vid vanliga Discontlån uppgår till minst en half om ej en hel procent för den, som icke sjelf är i tillfälle att uträtta ärendet. Man ser, att de fastighetsegare, sorn för närvarande njuta Bankolån med i å i^- procent årligt amortissement, ganska ofta blifva lagsökta och mista sina egendomar för en ringa penning, ehuru Banken troligen är den mest långmodiga Borgenär i bela Landet. Min öfvertygelse är derföre, att platt ingen fördel tillflyter de fastighetsegare, som undfå dessa lån, så framt de ej erhållas en gros. Utskottet synes också, vid uppgörandet af detta förslag, väsendlligast hafva haft sina tankar fästade jastighets-egarne_, hvilka hafva de största säkerhelerne och recommendationerne alt erbjuda, och hvad beträffar de egentligen productiva Jordbrukarne, eller Landels a64 Den i i Februarii e. m. Allmoge, samt de mindre proprietairerne, så komma de sannolikt att af dessa lån skörda föga eller intet understöd.
"Nej se om det annat är, än att de gamla heliga ännu ha tänkt på Elin Knutsdotter, och det är minsan ej för mycket, för all den tjenst, hon gjort dem, och alla de oljor, hon för dem bränt; och så ha de skickat ned en engel att hjelpa henne nu på ålderdomen. Såg ni inte huru vacker och from hon såg ut, med sina milda ögon, och så ljus och fin och stilla. Jo tro man på att så är det." "Åh, ditt tok, kommer du igen med ditt påfviska prat, skall det aldrig gå ur dig. När ser du englar gå på jorden synliga?" "Ja icke sen detta kätterska reformationsväsendet, som de kalla det, kom i landet; men se här i Nådendals kyrka rå de heliga helgonen ändå, och det vet jag, att vill heliga Guds moder, nog har hon makt att skicka englar dem till tjenst, som tillbedja och offra åt henne." "Åh prat du, jag börjar nästan ångra mig, att jag lät narra mig hit, att ta emot af hennes papistiska meklamenter. Visst är den skälfvan stygg, när den rätt sätter an, men jag hade hellre bordt bruka den kuren jag lärde emot den förr, och den är god; ty det var sjelfvaste befallningsmannen på Åbohus, herr Lars Hordeel, som för flere år sen lärt den kuren, och det är ändå bara papistiskt otyg med det här klostret, bara signeri och styggelse." "Nå huru var den boten som herr Lars lärde." "Jo, man tar tre oblater och låter någon skrifkunnig person skrifva på den första: J namn faders (kors) sons och den helige andes, och på den andra oblaten skrifver man: och sonen (kors) sjelfver gud och på den tredje oblaten: och den helige ande (kors) som för dig lidit hafver, och så äter man dem tre dagar å rad. Och si det är intet papisteri och signeri under, så att om det hjelper, så är allt godt."
Nina blef så fort frisk, att henne behöfde han ju icke vara ängslig för. Men gossen växte och trifdes. Då det hade gått ett par månader, upphörde Toftes oro för gossen, men med den också hans flitiga besök i barnkammaren. Nina var alltid upptagen och bunden vid den lille och ofta trött om qvällarna efter nattvakan. Så började Tofte finna det tråkigt med den ständiga barnskötseln, och han gick som oftast ut om qvällarna, när han hade druckit te och kysst Nina till god natt. Hon förstod det ju så väl. Han kunde icke finna någon förströelse i att sitta i den tysta sängkammaren och tala med henne, när hon var trött, men hon saknade honom, saknade honom mera för hvar dag, och han var mindre och mindre hemma. Hon insåg, att det som hon hade fruktat skulle blifva verklighet. Deras barn skulle icke komma att förena dem, utan blott att skilja dem åt. När hon satt med den lille vid bröstet och Tofte åt qväll i rummet bredvid, satt hon orolig och väntade att hennes son en gång skulle blifva mätt, så att hon kunde komma in till fadern, men den lille gaf sig god tid, räckte ut tungan och skrattade, slickade sig om munnen och började åter dricka. Ändtligen, ändtligen var han nöjd. Nina ordnade i hast sitt hår litet och kom ut, när Tofte nästan hade slutat äta. »Nå, hur är det med gossen?» frågade han. »Vill du inte komma in och se honom, när han har kommit i säng?» frågade Nina. Men Tofte hade för det mesta lofvat sig bort, och han gick så snart han hade ätit. Plötsligt, utan att Nina kunde uppdaga någon anledning dertill, angreps hennes barn af en halssjukdom. I två dagar och två nätter genomgick hon en kamp och en dödsångest, som hon sedan aldrig kunde glömma — och så var det slut. Hon stred mot en öfvermäktig fiende. Tofte kunde icke vara inne under barnets sjukdom. — Han kunde icke stå ut att se dess plågor, och han gick dag och natt upp och ned i rummet utanför. Då det var förbi, greps han af en sådan förtviflan, att Nina trodde, att han sjelf skulle dö. Han hvarken åt eller drack, och han blef blek och aftärd.
För uppförande af läns-fängelser efter cell-systemet, 150,000 R:dr årligen under åren 1858, 1859 och 1860 150.000 96,000 450.000 — För landtförsvaret : Till inköp af 12 nya hästar för Svea Artilleri-regemente 5,400: — » anskaffning af ammunilions-vagnar för Fält—artilleriet, 15,210 R:dr årligen under åren 1858, 1859 och 1860 45,650: — Transport 51,030: — 696,000 Slats-Ulskoltets Memorial JYf 2flt. |S Transport 51,0.30:
BIHANG . till Riks-Ståndens Protokoll vid Urtima Riks dragen i Stockholm 1317 och 1818- 7:cle Samlingen, Innehallande Riksens Ständers LagUtskotts Retänkanden och Förklaringar. ■ 1 ,T* STOCKHOLM, 1818. hos Zacharias Haeggström. (Stor» Nygatan, 3;e Huset tili venster från Kcriiliftnu\.) «»ä »OCKtooOocooooeooooooiooo ©öoo oooo toen 0000O000O00 N:r i. -LagUtskottets ISTemorial angående Riksens Högloft. Ständers Justitia Ombudsmans Embetsberättelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid. C .. Wämtelige Respective RibsStånden hafva till SbagUtskottet remitterat den af Riksens HöglofL Ständers Justitieombudsman, Corn men deuren med Stora korset af Kongl. Wasa Orden, Herr Friherre L. Å. Mannerheim genom tryck utgångna berättelse, rörande förvaltningen af det honom anförtrodda Embete, så val den del af år 1815, hvilken förflutit sedan sista Riksdagens slut, sorn förlidet år, tillika med bemälde Herr Friherres och Justitieombudsman* till Riksens Höglofl. Ständer vid nu påstående Riksmöte den igde sistlidne November afgifne enahanda berättelse, för den del af innevarande år, sorn ditintills var förfluten, jemte de Handlingar, hvilka vid dess berättelser äro fogade, Utskottet, sorn med åsigt på hvad itti §5 §. af Riksdagsordningen derom är stadgadt, företagit granskningen af berörde berättelser, har vid anstäldt urskiljande, hvilka af de ämnen, berättelserne innefatta, kunna icke anses tillhöra Utskottets praf* 4 LagTJtsk. Betänkande» ning oell handläggning, funnit följande af dem böra dertill hänföras, nemligen: Hvad Kongl.
Maj:t i underdånighet anföra besvär, utur skäl, att Arrende-Contractet om Eldgarns Ö, ibland de orsaker till afskrifning^ erhållande, som i 6 puncten finnas upptagne , icke uppräknar missväxt, som här lagts till grund jBetänkanden. för elen beviljade afskrifningen; Och beror alltså frågan härom, hvaruti skriftvexlingen ännu icke är slutad, på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Kongl. Stats-Gontoiret har ock i dess ofvanberörde underdåniga skrifvelse anmärkt, huruledes Arrendatorn af Eldgarn njuter den förmån, att hela Ängen afbärgas af Allmogen och att transporten af det Hö, som till Kongl. Hof-Stallet levereras, besörjes genom Landshöfdingen, utan någon den ringaste kostnad för Arrendatorn; vid hvilke förmåners åtnjutande under en ovanligt lång Arrendetid, det ej syntes skäligt, att någon brist i detta Arrende skulle ifrågakomma och än mindre, att afskrifning meddelas till så betydligt belopp, som förenämndt är, utgörande af de io Parmar Hö, som in natura böra levereras, 6| Parm, utom hvad han dessutom, å det Hö, som med penningar får lösas, skulle ega få afskrifvet eller 2,726 Lisp. Och emedan härvid för öfrigt förekommer, att då Contractet å detta Arrende, hvilket finnes slutadt den \\
Tom jag intet hast befallning med dek Notera ds - l6o Den 5 Januari! de BätsmanShället, och således saknar ben omstandeliga kännedom af de mist bruk som widläda denna RoteringS-ffyldighet, har jag uti mitt Memorial, som t anseende lili sakernas widsträckta beskaffenhet ty förutan blifwit ända nog widlyftigk, sörbigädt att widröra detta amne, men som jag har den säkra kännedom akt dcsta Båtsmans.Rokhällars afwen i manga delar äro, öfwer hwad Contracterne innehålla, bela» skade med mänga tryckande beswärligheker, sa får jag äfwen i sammanhang med detta wördsammesjgen underställa om intet en granskning derwid i förening med det förra matte företagas och anhaller akt detta afwen macke komma uti den ömmaste konsideration. Jag har wäl uki mitt Memorial as ben gide sistledne Augusti underställt huruwida mine uti detta Memorial aniörde omständigheter b ott kunna anses säsom otc Regerings, Ärende, och det i ett fullt för, troende rist alla de wedcrböranves, som wiv denna sak komma att kaga befallning, fulla kännedom om sakens rätta beskaffenhet, och utan ark ett ögonblick tweka om ekr annar jörhästande, får jag dock yttra mina tankar harwid.
På förut anförde skäl förnyar jag min 184 Dtn 18 September e. ni. hemställan öm afslag å den ifragastälide tillök» iiingen a Tredje HufVudTitelm Herr Tref enberg* Jag har alldeles icke frami ställt taflan om Dalkarlarne, för att deråt skul* le göras åtlöje, utan för att fästa uppmärksamheten derpå, att desse Svenske män, så enkelt éqviperade, vörö tillfyllest så mycket att påräkna till landets försvar, i behofvets stundj sorn det manskap, hvilket vi här skådat, öfver behofVet grannt klädt, exerceras i luniemarcher, men hvilket, (förmodeligen för besparings skull) icke fått öfva Sig 1 mål* Skjutning. Sådan var ordsaken till min framställning, och jag reserverar mig ytterligare mot all tillökning af Tredje HufvudTiteln. Herr Tham, “Wollrath '- Afven jag är ické Alldeles obekant med Historiens häfder. Äfven jag har der sett, huruledes i äldre tider hela folkslag i massa kunnat i krig uträtta mycket. Men då funnos också hvarken kanoner eller skjutgevär. Sedan i5oo:talet har jag deremot icke inhemtat, ätt dylika massor uträtta! sserdele9 emot öfvade troupper. Sveriges Konungar Carl X, Gustaf Adolf och Carl XII utmarcherade ej med oexcerce. rädt manskap, och om de äfven antogo yngre „ soldater, så användes de åtminstone icke förr, än de hunnit blifva öfvade. Pen 18 September e. m. 165 Jag har visserligen Icke mycken insigt | krigsvetenskapen, och har icke eller någon pretention att förstå den, men jag tror, att den man, sorn i senare tider fort Svenska håj* ren tili segern, måste hafva mera kännedom af ämnet, än de Herrar, sorn aldrig sett fiend3n, eller andra troupper än dem, sorn tjenst» göra i fred. Jag tror derföre mera på den förre, än på de senare, helst de skäl de anfort icke instämma med erfarenhetens eller Historiens vitsord.
I många herrans år har han varit tullskrifvare och åstundar visst icke att bli något annat. Patron har sagt att under den tid, han varit hos honom, har patron ännu aldrig hört honom yttra minsta önskan att förändra sin belägenhet, hvarföre det ock är troligt att han blir qvar vid tullkammaren till sin död, utan att någonsin göra sin långa och trägna tjenst gällande. Somliga menniskor kunna vara nöjda med litet. För min del ville jag ej lefva en dag här, om jag icke tänkte: ”genom tålamod och ihärdighet banar du dig väg till någon slags tjenst, och med detsamma till oberoende, hvilket är lifvets bästa lycka!” Emot mig är gubben Brostedt alltid vänlig. Då vi sitta ensamme på tullkammaren, nickar han ibland tre till fyra gånger i stöten; och när jag, för ett par dagar sedan, berättade honom min händelse med frun, gjorde han ett stort undantag från sin vanliga tystnad; ty i stället, att nicka eller begagna de kortaste ord, omtalade han att hon i början äfven gjort små försök att lägga beslag på hans lediga tid, men att det genast misslyckats. Derefter sade han att jag borde akta mig att blifva för mycket beroende af hennes godtycke, ty det fölle sig kanske sedan svårt att komma ur ledbandet. Emellertid hade frun äfven många förtjenster; och som hon på sätt och vis menade väl med sin predikan, borde jag gömma och lägga på hjertat den del deraf, som jag sjelf fann egde grund.” Gubben Brostedts ord, just emedan han så ogerna slösar med dem, hade ett starkt inflytande på mig; och det säkraste beviset att jag behjertat dem, är att jag nu förtäljer alltsamman för min älskade mor, som, i samråd med farbror Pehr, får afgöra om något i mitt uppförande mot frun vid nämnde tillfälle förtjenar klander. Jag har nu ingen mera att tala om, än hushållerskan jungfru Christina Alsing. Det är en hjertans hygglig och beskedlig menniska, hvilken frun icke kan tåla, för det patron ofta berömmer henne och Lars alltid klagar på henne.
Jan. utvisar, redan i sitt första beslut om tryckningen af Bihanget tili RiksStåndens Protocoll, vid denna Riksdag, och Expeditionssätten af Utskottens Memorial, Betänkanden och Förklaringar , förordnat, att dessa Handlingar borde till RiksStånden ingifva»", i tryckte exemplar, endast sa långe det utan uppehåll i gåromålens gång lämpligen kunde ske, samt genom ProtocollsUtdrag af d. n sisth Martii, med anledning af en ExpeditionsUtskottet? hemställan, och sedan MedStånden deltagit uti nyssberörde beslut, å ny o påmint samtlige Utskotten, att ställa sig sådant till efterrättelse; fann Ridderskapet och Adeln, med åberopande, af de sålunda gifna föreskrifter, i följd af hvilka det berodt på Utskotten, att tillse, det göromålen icke genom 144 Fröt. UttJr. d. 17 April 1323. Expeditionssättet uppehållits, sig nu böra i Presteoch BorgareStåndens ofvanberörde anmodan till Utskotten instämma. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats - och BancoUtskottens, d, 29 sisth Martii afgifne, samt d. 11 dennes e. m. på Bordet lagde Utlåtande, angående dels förment origtig tillämpning af hvad uti Reglementet för utredning-n af f. d. FilialDisconterne stadgas, i afseende på öfverräntan å forfallne Lån i desse Disconter, dels att på grund deraf yrkad rätt för Gäldenärerne att återfå, hvad de i öfverränta skola för mycket utbetalt. S. D.
Und beruhigen sein brausend Blut!» Men de lidanden hans hemliga, hemlösa kärlek tillika beredde Goethe, voro så stora att han, ehuru villig att af fru von Stein låta föra sig från das Miseln – Goethes ord för flirtation – dock står tvekande att binda sitt lif vid en kvinnas, som, gift och mor till tre söner, vare sig af världsklokhet eller pliktkänsla aldrig kan ge honom ett hems lycka, medan han i ett par andra kvinnoögon läser rika löften om denna lycka, för hvilken han var så danad och så känslig. Redan som student i Leipzig hade Goethe beundrat Corona Schroeter och hjälpt andra beundrare att göra vers till henne. När hertiginnan Amalia önskade en primadonna till sin, af hennes familj och hof bestående amatörteater, reste Goethe till Leipzig och engagerade Corona, hvilken i november 1776 sjöng första gången i Weimar och eröfrade alla – utom fru von Stein. Corona, som var dotter af en musikus, hade utmärkta musikaliska färdigheter: hon var artist på piano och guitarr, komponerade och sjöng med behag; var framstående som skådespelerska och målarinna med talang; därtill hade hon omfattande språkkunskaper och stor beläsenhet. Konstnär på alla områden, där fru von Stein blott var dilettant, har Corona däremot icke den tidens lätta artistseder. Hennes ädla, kvinnliga värdighet skaffade henne tvärtom i Weimar allmän aktning, i synnerhet när det blef kändt, att den genast förälskade Karl August fann henne »lika marmorkall som marmorskön». Goethe skref strax från Leipzig till fru von Stein, att Corona var en ängel, och att han önskade till Gud, han kunde få en sådan hustru, »men», tillägger han, »hon är icke nog lik dig». Corona, som var något mer än ett år yngre än Goethe, hade mycket af hvad han själf till öfverflöd ägde; men den sju år äldre fru von Stein hade däremot hvad han aldrig förr mött hos de unga flickor han ägnat sin kärlek, den utvecklade kvinnans sammansatta och rika själslif. Hon besatt därjämte, hvad Goethe kände sig behöfva, den måttfulla, visa själfbehärskningen.
Uppbringningen bör vara styrkt om möjligt med protest men alltid med Condemnations Dom, Sjöförklaring eller annat giltigt bevis. 8:0 Såsom ett oeftergifligt vilkor för ersättnings undfående, stadgas, att förlusten drabbat Svenske och icke Utländske i^2 Stats-Utskottets Betänkanden Mån, i hvilket sednare fall således ersåttej må tillstyrkas. 9:0 Last åtföljer Skepp , så att Svensk Egendom tagen från Utländskt Fartyg tillhörigt en sådan Magt med hvilken uppbringarens Regering år i fiendskap, icke år ersättnings gild. 10:0 Då Svenskt Skepp och Egendom tages utur Convoy af sådan Nations Fartyg, som med uppbringande delens Regering år i fiendskap, eger ej ersättning runi. 11:0 Som Svensk Man må ej den anses, hvilken Utrikes fodd, ehuru härstädes domicilierad då forlusten timade, sedermera flyttat utur Riket. 12:0 Reclamenten åligge,ått med Ed inför Domstol betyga att någon ersättning för hans genom uppbringningen timade förlust, hvarken genom Assurance eller på annat sått honom till större eller mindre del till godokommit. 13:0 Då Assurance blott år tagen för en del af Skeppets eller Lastens värde eller, då i anseende till Assuradeurens obestånd fulla Assurance Summan ej kan utgå, åtager sig Staten ingen förbindelse att ersätta differencen emellan den bekomna Assurance Summan och anmåldte förlusten. Stats-Ut skot tets Betiinkanäen. i ”3 14:0 Ersättning kan ej heller påräknas i de fall då Skeppare inlåtit sig i Accord med Kaparen och såmedelst undandragit målet Domstols profning. 15:0 I alla de mål der ersättningsskyldigheten blifvit genom Dom Kaparen i vederbörlig ordning ålagd, upphör allt anspråk på vidare ersättning af Svenska Staten. 16:0 Då. ersättning för Fartyg eger rum, beräknas för Eke Fartyg värdet till 100 R:dr B:co per Svensk Låst och för Furu Fartyg likaledes till 66 R:dr 32 sk. samma mynt. 17:0
I afseende å berörde afgift har Utskottet fått emottaga följande motioner: l:o Af Riksdags-fullmägtigen Nils Persson från Södermanland, som anfört, att, då det borde förmodas, att en betydlig minskning uti folkets skattebördor vid denna Riksdag kan och bör tillvägabringas och fråga således uppstår, hvilka skatter företrädesvis böra förminskas eller försvinna, samt resultatet af förslagen om minskning uti grundskatterne vore obestämdt, och det i alla fall syntes billigt, att icke endast fastighetsegarne, utan äfven folket i allmänhet, få hemta någon fördel af en möjlig skattenedsättning, ansåg motionären sig böra föreslå, att, jemte Lagmansoch Häradsböfdinge-ränlan, hvarom Utskottet vill sig serskildt utlåta, marc£a&-penningarne måtte ifrån och med nästa år alldeles upphöra, hvilken åtgärd skulle vara välgörande för alla mindre hemmans-egare, som behöfva behålla sina i mantalsåren ingångna barn hemma hos sig till biträde vid jordbruket, samt för handtverkare i städerne, hvilka skola betala för lärlingar och tjenstefolk; med hvilken framställning en stor del af Bonde-Ståndet sig förenat; 2:o Af Herr Prosten IS ordhammar, som, efter att hafva framställt, huru mantalspenningarne tillkommit och att befrielse från deras erläggande eger rum för dem, som vid Läroverken idka studier, andragit, att, då den ungdom, som beredes till den Heliga Nattvardens första begående, skäligen är att jemföra med den studerande ungdomen, enär dess tid väsendtligen upptages af Religions-undervisningen, och dess användande till arbete således förhindras, ansåg motionären sig böra föreslå Rikets Ständer att vidtaga sådane åtgärder, som kunna pröfvas nödige, på det att personer, som tili den Heliga Nattvarden beredas, under det eller de år sådant eger rum, må, utan afseende på ålder, befrias ifrån så väl mantalspenningar, som all annan personlig utskyld.
Koppar , om användande af Kronans Tionde-, för Flottornas behof, Utlåtande deröfver. I s, 704 —7°7- — rörande utelemnad, till taktäckning å Kongl. Slottet och H. K. H. Prinsessans Palais. Korn angående försäljning af 100 Tunnor, från Westerås Krono-Magazin. KortBevillnings Stämplingens verkställande, om förändring i afseende på. V s. 663 — 667. Kostnadernes bestridande för H. K. H. Krön-Prinsens Förmälning och Besa; förslag af medel dertill, I s. 463 — 469. Någre Ledamöters särskilde meningar, I s. 489— 484- Ytterligare utlåtande. I s. 876—883, Någre Ledamöters särskilda meningar. Förslag till sammanjemnkande af Biks-Ståndens Beslut. II s. 1000 — 1004. Särskilde meningar. II s. ioo5 — ion. Angående sättet för &k. V s. 1—3. Krigs-Akademien, om upphörande af. Ytterligare utlåtande. V s. 644—846. — manslius-Cassorne, Wadstena och Amiralitets. Förslag till inkomsternas fördelning dem emellan. Beror på Jvobgl. Majtts pröfning. I s, 4°8—- 4°7- Register. Krig Sredogörelse oell Revisions-Verket, tillåtande i anledning af Berättelsen derom. Krono-Beljenings befrielse från deltagande i Tryckningskostnad för Landshöfdingarnes Kungörelser, föreslagen, samt yrkad Lönförhöjning för den på Gothland och i Bohus Län. Utlåtande deröfver. ] s. 4i3 — 4*7* Ytterligare utlåtande. II s. 1167 — 1169. -rFogdarne, om Lönförhöjning för, i Götheborg och Bohus Län. II s. 1767—1762. — IJtskyldernas, oin, liquidetande medelst Coupons. IV s. 80 — 82. debiterande m. 111.