Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hemman mer eiler mindre,det ena året mot det andra, uppgifvits till Beskattning, vitsordar min önskan, att de i Landshöfdingarnes Instruction anbefalte Jordransakningar, hvilka bäst kunna upplysa och| förekomma dylika misstag, icke matte varda försummade. Ämnet är af för mycken vigt, för att derå icke lemna något afseende. Herr Gripensvärd, Fridric, förenade sig med Friherre Stael von Holstein och tillkännagaf, att den af bemälte Friherre nyss anmärkte skillnad, tillkommit genom misskrifning Grefve von Schwerin y Fredric Bogilausi Det är icke fråga om blott en misskrifning utan om flere. Uppgiften på hela Hemmantalet varierar emellan 64,000 och 67,000 , på Hemmanen af Boställs-rotar är variationen 200. Lägenheterna variera emellan 21,000 och 23,000} och Frälseräntorne emellan 1500 och 2000. Då jag blef varse detta förhållande sökte jag upplysning af Öfver-Directeuren Ek, som ifrån 1809 biträde Den 24 Februarii. ?49 Bevillnings-Utskottet i sina arbeten’, och begärde att han måtte skriftligen inför Utskottet förklara sammanhanget. Han har gjordt det och resultatet är, att det varit slarf å farde. Jag tror visst icke att dessa variationer i de skattbärande Lägenheterna haft någon inflytelse på sjelfva Bevillningtns belopp, men emedlertid saknas den nödiga Controllen.
Efter ordet ”beslut” på 6:te raden böra från och med orden ”i ämnen" till och med ordet ”besluta” på y:de raden utgå, och i stället införas orden: ”sorn ordföranden anser Pä io:de raden böra orden ”för vinnande af rättelse” utgå. Jag anhåller att få uppläsa mom. sådant det, med iakttagande af dessa rättelser, kommer att lyda : ”Ordform åligger att protm, införda i en särskild bok, noggrannt förvara och vårda. Honom tillhör ock att, när helst så äskas, meddela utdrag af prot. till sockennämnden , samt att för öfrigt åt en hvar, som det åslundar, hålla prot. tillhanda, för att deraf taga afskrift, hvilken af ordform till riktigheten bestyrkes. Skulle så inträffa, att å sockenstämma fattas beslut, som ordform anser lagstridiga , då bör lian deremot göra föreställningar, och sådant till prot. anmärka; hvarefter, och sedan justering föregått, det genast skall af ordform till vederbör, embetsmyndighet insändas, såsom dess fastställelse understäldt.” Gr. Taube: Antingen den redaction Utskm föreslagit, eller den som Frih. Cederström uppläst, skulle blifva antagen, får jag hemställa, att på andra raden i detta morn. efter orden ”när helst så äskes” måtte införas orden ”utan lösen,” så att meningen kommer att lyda som följer: "Honom tillhör ock ali, när så helst äskås, utan lösen meddela utdrag af prot. till sockennämnden” etc. Detta stadgande finnes redan uti 8 §m af 1817 års förordn., Den 10 Mars f. ra. *47 Och jag är öfvert ygad att dess bibehållande stall förekomma manga tvister. Frih. Cederström: Jag har visserligen ingenting emot, att uti §:n stadgas, att pastor utan lösen bör lemna påskrift å afskrift af prot.; men att ålägga honom, när helst så begäres, utan lösen afskrifva sjelfva protocollet, tror jag icke vara ändamålsenligt, emedan pastors lid skulle kunna helt och hållet upptagas med dylikt utskrifvande.
Denna Domstol, sorn RiksRått kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea HofRått, hvilken deruti före ordet, Prejidenterne uti Rikets KrigsKammarBergsoch CommerceCollegier famt KammarRätt, fyra de äldsta StadsRåd, Högste Befålhafvaren öfver de i Hufvudstaden tjenstgörande trouppar, högste närvarande Befälhafvaren för den vid Hufvudstaden förlagda Escadern af Arméens Flotta, tvenne de äldsta Råd i Svea HofRätt, och det åld/ia Råd i hvarje af de fem här ofvan nämnde Collegier. Då antingen JustitiseCanzleren eller JustitiaeOmbudsmannen finner sig befogad att Högsta Domstolen samfält eller sårskilte dess Ledamöter inför RiksRätten tilltala, åske han hos Presidenten i Konungens och Rikets Svea HofRått, såsom RiksRåttens Ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas. Presidenten i Ridd. o, Ad. Prof. 5 Band. 3o. 466 Den 2s April f ml HofRåtten foge derefter anstalt om RiksRåttens sammanträde för att kallelsen utfärda och målet vidare 1 laglig ordning behandla. Skulle emot förmodan han detta underlåta, eller någon af de öfrige förenämnde Embetsmån undandraga sig att uti RiksRåtten deltaga, Hände derföre till lagligt anfvar, fåfom får annan uppf ätlig fårfummelfe af deras Embetsplikt. Hafva en eller flere af RiksRåttens Ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dem laga jåf, vore ändock Råtten domför, om tolf deruti sitta. Brifter något i detta antal, tillkalle dä RiksRåtten, af de åldjie i ordning varande Stats-Rädets Ledamöter Jarnt HofRåtlsoch vederbörande CollegieRäd, fä mänga att Råtten blifver domför; iakttagandes dervid, att kallelfen utfärdar till nårmajie
Af dessa skäl anhåller jag vördsammast, det tåcktes Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken först göra preposition till bifall a£ Utskottets Betänkande med det tillägg, att de 666 Rjdr 32 sk. årligen, som erfordras till lönefyllnad för den theoretiska Läraren och arfvode för pensionairen, äfven måtte beviljas, i likhet med hvad de värda Ledamöter af det Högloft. Utskottet samteligen tillstyrkt, hvilkas reservationer betänkandet åtfölja; samt derefter benäget inhämta Högloft. Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida derutöfver äfven anslag må beviljas för de öfriga 8 Elever, hvilket Utskottet afstyrkt, men af flera bland de Ledamöter hvilka sig reserverat, blifvit tillstyrkt och hvartill 360 R:dr årligen erfordras. Herr von Hohenhctufen, Michaell Då denna fråga senasl förevar hos Ridderskapet och Adeln, vid tillfälle då Herr von Hartmansdorffs uti ämnet inlemnade memorial remitterades till Utskott, förbehöll jag mig, när frågan derifrån skulle återkomma, utförligare få utveckla mina tankar häruti, emedan jag ansåg skadeligt, att den aftonen upptaga tiden med detta ämne; hälst det kunde undvikas, då de upplysningar, som af åtskilliga Ledamöter blifvit lemnade. syntes mig för Utskottet tillfyllestgörande till frågans utredande. Den motion som gifvit anledning till förevarande Betänkande, fordrar att KrigsAcade - Den 25 Augusti e, m. 343 mien, så fort görligt år skall upplösas, och i dess ställe vid Universiteten och Gymnasierne anställas lärare i militairevettenskaperne. Motionairen, äfvensom de flera Herrar hvilka häruti i mer och mindre del med honom instämdt, hafva grundat detta yrkande hufvudsakeligen på det skål, att undervisningen vid KrigsAcademien gåfve Eieverne en ensidig utbildning, som icke gjorde dem skickelig» för annat än sitt eget yrke, hvarutaf åter följde flera olägenheter för Staten och dem sjelfva.
I sådant fall vare ägare af bankens sedlar eller hypotheks-förenings till innehafvaren ställda räntebärande förbindelser icke skyldige att annorlunda bevaka sina fordringar, än att de, inom i lag föreskrifven tid, uppvisa och låta påteckna fordrings-bevisen inför den eller de embets-myndigheter, K. M. utser och uti allmän kungörelse tillkännagifver. 3a $. Innehafvare af de uti 5 §:n nämnde bankens sedlar njute förmånsrätt till betalning framför räntebärande skuldförbindelser; pantinnefiafvares lagliga rätt dock förbehållen. 2. Sverige har snart i 16 år åtnjutit fredens lugn; och lyckligtvis synes ännu den politiska horizonten så fri från hotande moln, att vi torde kunna hoppas, att jemväl framdeles i en längre följd af år. se våra landamären fredade från Utländska härars anfall. Likväl, när man betraktar tidernas vanligen inträffande omvexlingar, måste man vara betänkt på motsatsen. Försigtigheten fordrar att begagna freden för att bereda sig på kriget, och alt, så vidt med fördel ske kan, på förhand anskaffa hvad nödigt och nyttigt kan vara, så att, då faran kommer och uppoffringar måste göras, de icke helt och hållet drabba den då lefvande generationen och dess efterkommande. Ett b|and de angelägnare medel, sorn för ett krigs förande erfordras, är —- penningar, I fordna tider hade man skattkammare, der mynt och redbarheter samlades. Sådant later sig icke nu göra, och ett försök dertill skulle troligen verka ganska menligt på' rörelsen i landet. Äfven om, man ville låna ut penningarna root ränta, skulle uppsägning och återbetalning af en större summa på en gång förorsaka en skakning uti pennjnge-förhållandena.
134, i35 och * 36 voter:s-propos:na förbigingos i följd af Ståndets förut fattade beslut. Jern: gjutet: casse rade kanoner och bomber samt mörsare, tullvärdet och redactionen. 137 voter:s-propos:n godkändes. Jern: gjutet: casse rade kanoner och bomber samt mörsare, utförselstullen; grytor och kittlar, hällar af ijj tums tjocklek och derunder, m. m. i38, 13g och i4o voter:s-propos:na förbigingos till följd af Ståndets förut fattade beslut. Jern: allt annat gjutet arbete, ej specificera d t. 14 * och 142 voter:s-propos:na godkändes. Jern: smidt eller valsadt; ankare. Inbjudningen blef icke antagen , utan godkände R. o. Ad. i43 och 144 voter:s-propos:no. Jern: smidt eller valsadt; kettingar. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då alla 4 Stånden stannat i olika beslut ronde denna fråga, och R. o. Ad:s har det obestridliga företrädet att vara tydligare till redactionen samt, efter min mening, Ufven för öfrigt är lämpligare; 228 D c ii 5 A p ri e. m. skulle jag anse det vara skäl för R. o. Ad. att här vidblifva sitt beslut och afslå den gjorda inbjudningen. R. o. Ad. anlog icke inbjudningen, utan godkände i45, i46 och 147 voter:s-propos:na. Jern; smidt eller v a 1 s a d l; d r a g g a r, a r m b u 11 a r, m. m. i48 och 149 voter:s-propos:na godkändes.
Anförande Komilerade, i afseende på den upptagna kostnaden för en konsthistorisk gipssamling, eller gipsafgjulningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulpturverk från äldsta till nuvarande tid, att, då Staten icke för närvarande eger en dylik samling, emedan de få gipser, som redan finnas, ej med skäl kunde anses annorlunda än såsom en högst ofullständig del af en sådan; då drt numera vore nästan omöjligt att erhålla orginalarbeten af annat än modern skulptur, och lill följd deraf den Svenska vetgiriga allmänheten skulle, i saknad af en sådan gipssamling, till sin aldra största del gå miste om att någonsin !å se eller göra sig en klar föreställning om de mästerverk, som den äldre bildhuggarekonslen frambragt; — då den lätta tillgången lill en dylik samling vore af stort värde icke blott för vetenskapsmannen och konstnären, utan äfven för handtvcrkarea, hos hvilken sinne för sköna former och proportioner skulle väckas och hvars smak skulle bildas och underhållas genom åskådandet af arbeten, hvilkas ädla och karakteristiska skönhet ingen lid förnekat; — då den stora, praktfullt anlagda trappan i National-museibyggnaden icke kunde, i anseende till bristen på tillräckligt antal Bih. till 11 St. Proposition JY3 117. originalskulpturer af större dimensioner, pä iindamålsenligare och med arkitektens mening mera öfverensstämmande sätt orneras, än just med en dylik, väl vald och ordnad samling; — samt då anskaffandet af denna samling vore jemförelsevis föga kostsamt:
Hrr Elektorers lista vid val af 2 ledamöter och 4 suppleanter i Bevilln.Utskit; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter .N:o 110 Erih. Taube, Carl Evert Bernhard; N:o 2195 Hr Edelstam, Carl Fabian; samt till Suppleanter N:o 49 Frih. Fleetwood, Georg Wilhelm; N:o 2069 Hr Mannerstråle, Mårten Gustaf Willielm; N:o 1232 B. Hr af Klercker, Johan Reinhold; N :o 91 Hr Mörner, Axel Gustaf. Uplästes följande, utaf Hr af Wirsén, Carl Thure, ingilne mern.: Då jag för min helsås vårdande är nödsakad att lemna Imfvudstaden, får jag hos B. o. Ad. vördsamt anhålla att blifva från min befattning såsom ledamot i BankoUtsk:t entledigad, dock med bibehållande af mili riksdagsmannarätt. De n 7 J uli. 11 * Härtill lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall. Hr af Edholm, Erik Wilhelm, hade inlemnat ett mern., som nu uplästes och lydde sålunda: Som jag erhållit H. M. Konungens nåd. befallning att vara Högstdensamme följaktig till kröningen i Norige, får jag vördsammast anhålla, det jag, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, måtte få afsäga mig det förtroende, jäg af R. o. Ad. erhållit att vara såväl Elektor sorn Suppleant i StatsUtsk:t under innevide riksdag. Afven denna anhållan bifölls. Frih. Ruden schjöld, Thorsten, hade ingifvit ett mern. af följande innehåll: Till följe af bortresa från staden får jag vördsamt anhålla, att jag, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, måtte varda entledigad från det mig updragna förtroende att vara suppleant i Riddarh. Utsk:t. Sedan jemväl denna anhållan bifallits, anmodades R. o.
Vidare måste det antagas såsom säkert, att flertalet af de styrda varit af samma åsigter med de styrande om nyttan och nödvändigheten af städer, ty eljest hade dessa aldrig fått stå qvar och förkofra sig, enär de nybildade städernas innevånare voro alltför få mot den stora massan, som i fordna tider mer än nu, då laglydnaden fullt ut så mycket som de af Nits Strindlund så bjert framhållne väl disciplinerade härarne styra massorne, både vågade och hade lust att taga sig rätt sjelf. Ja! det är notoriskt, att under medeltiden och långt derförinnan, då de stränga exceptionella lagarne stiftades och vore i flor, allmogen eller bönderna, med några få i historien serskildt antecknade undantag, funno med sin fördel förenligt att göra gemensam sak med städernas borgare i striden mot andeligt och verldsligt förtryck och aktade för heder att, i striden för denna heliga sak, blanda sitt blod med borgarnes. Slutligen bör noga observeras, att hvarje lands lagstiftning bär prägeln äf den tid, under hvilken den tillkommit, och således i grunden öfverensslämmer med det då lefvande folkets behof, seder och lynne, hvaraf ock följer, att lagar, som befunnos mycket nyttiga och helsosamma för sin tid, blifva, på grund af den andliga och materiella rörelsekraftens, genom härar eller andra konstlade medel, aldrig i längden hämmade utveckling, alldeles olämpliga och obehöfliga för en annan tid, och en annan generation, då dessa lagar antingen upphäfvas eller af sig sjelfva förefalla; men deraf.följer icke, att efterkommandes klander af dessa lagar eller af det ändamål, för hvilket de blifvit stiftade, är rättvist och tillständigt. Vöre motsatsen rigtig, så torde våra efterkommande ej komma att dömma serdeles mildt öfver våra lagstiftnings-förfoganden och öfver våra underlåten hets-synder i det hänseendet, så framt icke stigande bildning och humanitet sådant ofog afvisa. Städerna hafva alltid existerat och existera ännu på landets bekostnad genom den jord, de fåll sig donerad och genom de inkomster, som dels derigenom Allm.
Jag är fullt öfvertygad, att en lycklig täflan härigenom skulle uppkomma och tillräcklig tillgång blifva af bröd, både af god beskaffenhet och äfven till det lindrigaste pris 1 förhållande till hvad Spannemålen kunde galla, och således alla andra anstalter kunna undvikas. Hvilket anförande Herr Capitainen anhöll mätte få Utskottens Betänkande till de Respective Riks-Stånden åtfölja. I lika ändamål yttrade Herr Borgmästaren Eneroth: ”Då jag af förekommande ömande omständigheter mot den behöfvande, instämmer med Höglofl. Utskotten uti nu uppläste Betänkandet, kan jag icke undgå derjemte serskilt tillkännagifva min önskan, det Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t frambära deras underdåniga önskan, det all möjlig uppsigt och controll måtte vidtagas deröfver, att ifrågavarande välgörande kostsamma anstalt endast får begagnas af de, till hvilka det rätteligen är ämnadt; och hvilket tilläfventyrs skulle kunna bäst utrönas genom Högvördige Presterskapet och Fattig-försörjnings-Directioneme.
Till ofvannämnda, vid föregående riksdagar inom representationen uttalade åsigter, kan fogas följ:de ofta anmärkta sanning: att om någonsin det naturliga och önskvärda förhållande skall kunna inträffa, att högsta domstolen rekryteras med utmärkta och erfarna landt-domare, dessa sistnämnda icke må afskräckas från en dylik förflyttning genom otillräckligheten af de förmåner, som åtfölja det höga embete, hvilket utgör slutstenen för befordran på domare-banan och företrädesvis borde betrygga sin innehafvare mot ekonomisk förlägenhet. Men för en sådan förlägenhet är en ledamot af högsta domstolen blottställd, oaktadt det vid 1858 års riksdag erhållna tillskottet, om han, i sin samhällsställning, med nuv:de löneförmåner skall skatta en anständig bergning åt en, äfven medelmåttigt talrik familj. Hvar och en husfader bland hufvudstadens mera bemedlade klasser är i tillfälle att intyga, det behofvet i sådant afseende icke kan fyllas med 8000 rdr årligen. Det synes kunna med temlig säkerhet antagas, att K. Regeringen gerna skall se att högsta domstolens ledamöter äro så aflönade, att erfarne och utmärkta häradshöfdingar icke skulle 262 Den 31 Januari. vara nödsakade att, till undvikande af förlust i lönebelopp, vägra att emottaga dessa högsta domare-embeten. Efter de underrättelser, som jag förskaffat mig, finnes en domsaga, hvarest inkomsten, efter den nya regleringen, årligen uppgår till 12,000 rdr. En och annan af de icke omreglerade domsagorne lära gifva en ännu större årlig inkomst. Man kan sannerligen icke begära att en sådan domare skall mottaga en förflyttning till högsta domstolen och bosätta sig i hufvudstaden. hvarest lefnadskostnaden är så mycket dyrare än annorstädes här i landet. På dessa skäl anhåller jag vördsamt om återremiss. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Den siste talaren har till största delen redan förekommit mig. Jag har dock ansett nödigt, att ytterligare fästa uppmärksamheten på origtigheten af den utaf Stats-Utsk:t framställda princip för afslag å motionen. Till grund för sitt afstyrkande har nemi.
Jemte det att de å Borstbindarearbeten med infattning såväl af »opoleradt eller måladt träd eller jern», som af »poleradt eller lackeradt träd», föreslagna tullnedsättningar, å de förra till 5 och å de sednare till 10 öre skålpundet, blifvit godkända, hafva Franske komissarierne yrkat en tull af endast 15 öre å dessa arbeten med »infattning af ben, horn eller andra ämnen», i stället för den af de Svenske erbjudna utaf 20 öre pr skålpund; men då sistnämnda afgift blifvit medgifven för Norge, samt detta belopp, icke mindre än de begge öfriga ifrågaställda tullsatserna, står i ett jemförelsevis lågt procentförhållande till varuvärdet, tillstyrka komiterade, att dess godkännande äfven för Sverige må påyrkas, äfvensom att nedsättningarne må komma att för alla slagen inträda öfvergångsvis, nemligen för första rubriken med 15, 10 och 5 öre, för den andra med 30, 20 och 10 samt för tredje rubriken med 60, 40 och 20 öre skålpundet, under hvardera af åren 1.865, 1867 och 1868. Äfven för Korgmakarearbeten af vide eller strå, rör och andra finare slag har den å Sveriges vägnar från 1 Rdr 12 öre till 50 öre skålpundet föreslagna nedsättning å Frankrikes sida ansetts icke tillfredsställande, utan en tullsats af endast 15 öre blifvit yrkad, — troligen med afseende å motsvarande, till blott 9 öre i tariffen till Traktaten med Tullföreningen bestämda afgift; men då äfven dessa slags arbeten stå i ett till en så låg tullsiffra icke proportionerligt värde, samt en sådan ytteidigare nedsättning 53 icke heller blifvit ifrågasatt för Norge, torde de Svenske underhandlarne böra söka utverka bifall till deras berörda fordran af 50 öres tullafgift pr skålpund.
Men jag har trott, art det kan handa ej wore Ridderstapet och Adeln aldeles pasiande» atk underrätta de öfrige Skantzen om de wilkor, rörande sin enffilta öfwerläggnings-rätt, hwarunder Högloft. Ridderstapet och Adeln kunde wilja förena sig om fanan» de af ett enstämmigt beslut. Likwäl, om Ridderstapek och Adeln befaller, arr det gjorda tillägget stall i Protvcolls-Utdraact intagas, är sädanl mycket lätt art werkställa genast. Atstillige önstade tilläggets intagande. Grefwe I.ovenI^'oIm, ansäg detta tillagg om Snbdivisions-Titlarna, såsom af Ridderstapet och Adeln för sig stadgadt, icke röra de öfriga Ständen. Andre instämde häruti. Herr kahlman, Otto krestrik. Jag hade redan i gar ten äran anmäla min tanke wara, aik be stämmandet af den af Friherre !Vlannorhsim före» slagne 9-de Hufwud-Titeln, ehuru desi ändamål är högst berömligt och wigligi, icke synes mig kunna stä tillsammans med lydelsen af 60 § RegeringsFormen: ätminstone fruktår jag det innefatta en illusion af densamma. Jag tror, atl Riksens Stän ders rättigheter till betydlig del bero af hwatz i delta mäl stadgas. Dem stall jag alltid anse mig pligtig att n-r? Der: 23 Zebruaril att förswara, och tror en God och Nådig Konung, som gifwit tillräckliga wedermälen af renheten as sina afsigler, icke derigenom förnärmas, att jag önskar en inskränktare werlnings-förmäga för de framtida Regcnker wi icke kanna.
Dess verktyg dervid voro, ej hvad man i dagligt tal kallar folket, utan de samhällsklasser der, efter sakernas ordningen högre uplysning bör finnas; det var Sveriges adel, det var Sveriges presterskap, som då räddade folket och landet, en åtgärd så mycket mera trängande, som ett motstånd aldrig bör hvälfvas ensamt på högsta magten, hvilken ej städse kan vara pmgifven af ett Råd, som ej i farans stund anser dess skyldighet vara att snarare gifva vika för tidens och mängdens rop, än det strängt upfyller samhällets och uplysningens fordringar. Utgången af den dag vi nu uplefvat skall åter bestämma huruvida vi få skäl att ånyo prisa den Högste för Dess hägn, eller om vi skole tåligt och undergifvet hembära Honom vår tacksägelse för en rättmätig bestraffning af ett lättsinnigt folk. Behofvet af en förändring i vår författning enkännes allmänt. Alla inse det altför tunga i en representation fördelad å fyra rum, och önska derjemte inrymmandet af hela klasser, hittills skiljda från all representationsrätt, ehuru i besittning af både förmögenhet och uplysning. Men alla hälla sig ej inom dessa gränsor, der en säker förbättring stöde att ernå, och den försigtigheten skulle synas bjuda att söka, om den ock ej upfylde allas högsta önskningar. En förändring i sådan syftning innebure redan ganska skarpa, men ej vådliga reformer. Den borde vira lätt att verkställa, utan att grunden för våra val derföre behöfde alldeles störtas. Om ock, som en eftergift, hvars rättmätighet och nytta ej alla inse, man skulle lemna ali sjelfskrifven representationsrätt, står dock alltid qvar fördelen af att bibehålla sjelfskrifven valrätt inom rikets första Stånd, hvilket hitlils, som sådant, väl försvarat sitt represen! ations-kall, och att låta orepresenterade jordegare välja bland sig eller Sveriges almoge. Likaså embetsman inom sig. Sedan en följd af år arbeta med fördel Rikets alla fyra Stånd tillsamman i Utskott med personlig rätt. Hvarföre förkasta den naturliga utvecklingen häraf, att låta dem och alla i sista hand gemensamt besluta å tvenne serskilda rum. Förslaget försökt kunde omöjligt misslyckas.