Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under namn af: »medborgerlig död», eller: »la mort civile», betecknar Codex Napoléon, det begreppet, att den, som är på lifstid dömd till fängelse, anses såsom död för samhället och bör vara utesluten ifrån alla de rättigheter och handlingar, som tillhöra fria medborgare, synnerligen förvaltningen af deras, möjligeu förut, innehafde egendom. Af detta begrepp om en medborgerlig död följer förlusten af en mängd andra rättigheter, tillhörande den fria mannen, såsom fri brefvexling med utom fängelset varande personer, samt rättigheten att, i kraft af tryckfrihets-lagen, upträda såsom ansvarig författare. — Häraf föijer äfven, att ehvad egendom fången må förut hafva egt, kan han såsom fånge icke deraf få begagna det ringaste, utan måste, i allo, hållas och födas efter de för fängelset föreskrifna ordningar. Det är just ett sådant allmänt fåug-regbte, sorn saknas, —och kommer alltid att saknas, så länge man ej uti vår lagstiftning antagit idéen om en medborgerlig död. — Det gifves många flere tänkvärda ämnen, som blifva sväfvande och icke stadgade, så som vara borde, af denna brist i vår lagstiftning. Man synes vid 1734 års lagboks antagande hafva föreställt sig att brottmål, medförande fästnings-straff, endast skulle kunna föröfvas af den, vanligen på all förmögenhet utblottade arbetsklassen. — En sådan förutsättning har emellertid erfarenheten visat vara grundlös, och det gifves ingenting, som hindrar att äfven rike, ja måhända mycket rika individer, begå så beskaffade brott, åt hvilka ingen K. nåd kan möjligen gifvas. — Vi hafva dessutom en sorglig erfarenhet af att en mängd mindre hemmansegare afsända» till fästning på viss tid eller för lifstiden; — och jag frågar: »Har lagen något stadgadt om deras egendom?» — Nej, — och det är endast ett slags maktspråk, grundadt på nödvändigheten, Den 26 November e. m. 439 sorn hindrar att sådana fångar icke sjelfva få bestyra om sin egendom. — Så bör det icke yara, utan tillkommer det lagstiftaren att föreskrifva huru dermed vara bör.
Det är visserligen sannt, att, såsom Utskottet anmärkt, arfvejords och odalsystemet redan blifvit brutet genom den qvinnan tiilagde arfsrätt uti all slags jordegendom; men jag kan icke häraf komma till den slutsats, att man skall fullkomligen sönderbryta och förstöra delta system; tvärtom synes det mig, som man borde med sorgfällighet vårda hvad som deraf ännu återstår, ty det är utan tvifvel häri man bör söka grundea och upphofvet till den sjelfständighet, som så fördelaktigt utmärkt Svenska allmogen. En utmärkt historisk författare, tillhörande vår tid, oclv den mästare som tecknat Sveriges häfder, hafva båda uttalat denna åsigt. Jordens fördelning i smärre lotter och deraf förorsakade större rörlighet är, enligt min tanka, icke något önskansvärdt. Då jorden ständigt vandrar ur den ena handen i den andra, kan man icke vänta, att den skall blifva omsorgsfullt häfdad; och, hvad värre är, kärleken till hemmet samt fosterjorden — modren till fäderneslands-käi leken — skall derigenom försvinna hos folket, hvilket i sådant fall betraktar sin fädernejord med ungefär samma likgiltighet, som lösöre-persedlar. Hvad har man väl då vunnit? Jo, man har förvandlat det storsinta folk, sorn under tidernas stormar, stundom med otroliga ansträngningar, upplrädt för sitt fosterlands räddning, till en hop fattiga daglönare, sornicke hafva något att vinna eller förlora, och således icke äro med några band fästade vid. fä» derneslandet.. D?n rörlighet capitalen, enligt sin natur, och i följd af den-mercanlila industrien, äro underkastade, måstehafvaen slag£motvigt hjordt An4>n clf :nv ■ 3o Lag-Utskottets Betänkande ZV.o raa. Då Lag-Comiteen föreslagit likhet i arfsrätt, har den liandUt fullt conseqvent, enär Lagförslaget i allmänhet tydligen rödjer en tendens till befrämjande af egendomens vidsträcktare fördelning, hvilket också en dess Ledamot vid sistlidne Riksdag öppet förklarat.
Häraf synes, att det mindre fördelaktiga förhållandet emellan betalande och befriade härleder sig från åren 1857 och 1858 och torde kunna till stor del förklaras deraf, att förstnämnde år en ganska svår rödsotsepidemi härjade inom länet, hvaraf en mängd äldre personer bortrycktes. Följderna af denna farsot låta äfven förmärka sig i befolkningsförhållandena år 1858, men sedermera äfvensom förut under qvinqvenniets första år har tillskottet i folkstocken öfverskjutit det tillkomna antalet från mantalspenningar befriade personer, särdeles år 1860, då de sistnämnde utgjorde något mindre än tre fjerdedelar af folkökningens totalbelopp. Tab. Litt. A. Folkmängden år 1860 fögderivis. Norra Wadsbo fögderi Södra Wadsbo d:o Höjentorps d:o Skara d:o Wartofta d:o Leckö d:o Summa Mariestad Skara Lidköping Sköfde Hjo Falköping t Summa Mankön. Qvinkön. Summa. Deraf frie från mantalspenningar. Mankön. Qvinkön. Inflyttningar. Befolkningstäthet. Byggnadssätt. 5 Några inflyttningar från främmande länder eller andra delar af riket af sådan betydenhet, att de kunnat verka på folkökningen, hafva icke ägt rum, utan härleder sig denna otvifvelaktigt från jordens fortgående uppodling och lättheten för menige man att synnerligast efter år 1858 skaffa sig mindre jordlägenheter å landet samt från ökade tillfällen till arbetsförtjenst, genom hvilket allt folket uppmanas till ingående af tidiga äktenskap och bosättningar, hvilka på de senare åren i icke ringa mån tilltagit, ofta nog under förhållanden, som kunna väcka bekymmer för framtiden, i händelse dyr tid skulle inträffa. Emellertid är det att hoppas, att jordbruket skall allt framgent inom länet fortgå på den bana af utveckling och förbättring, som det redan inslagit. För befolkningen i sin helhet bör då finnas utväg nog till bergning och välstånd, och bekymret för särskilda individers utkomst blifver under sådan förutsättning mindre. Befolkningen är i allmänhet någorlunda jemnt fördelad i länet, talrikare på de bördigare slätterna, mindre talrik i skogsbygden, der produktionen af lifsförnödenheter är mera sparsam.
Maj i nåder förordnat, att Charta-Sigillata-papperet hädanefter skall förfärdigas vid Tumba och förses med vattenmärken, pefter uppgifven ny metod, äfvensom alt slämplingen bör ske i Banken, genom begagnandet af nödiga konstgra verade stämplar, eller så kalladt Congrev.sk gen skall upphöra m. m.; Varande sedermera jemväl förordnadt, att det n}7a papperet skall öfver hela Riket begagnas från och med den i:ste Januari x845- Kongl. Mynt-Verket. Dess räkenskaper, sorn granskats i Kongl. Kammar-Rätten för år 1840 med, och för år 1841 anmäl kningar, utvisa följande för hållanden: - Debet. år flS-10. år AS41. Balans från föregående året: Inkomst: Myntskatt: Statsanslag ... 8,000: 8,ooo: Balans till påföljande året: Skuld till Rikets Ständers Bank, för Guld och Silfver till utmyntning: Guld, Dukater 3,424: • * 19,402: 32. — Dito för medel till myntningskostnader 40,000: 4°>ooo: Credit. Balans från föregående året: Utgift: Tjenstemäns aflöning och arfvoden samt Myntarbetares dagsverks* 39 — penningar(utom hvad frän Kongl. Stats-Kontoret utgår Myntmachiner, Gjutgods, åtgångna Orglar, Ved och Kol, affall vid Kopparsmältningen, Koppar till lojering m.. m. Förlust i Guld och Silfver genom prof o. s. v.': Balans till påföljande året:
M:t ansågo sig nödsakade att förekomma denna nationens demoralisation och införde i lagstiftningen såsom medel deremot kontroll, men, emedan det var omöjligt att utöfva kontroll öfver de 130,000 småpannor, som då funnos, koncentrerade man näringen på de 5 å 600 pannor, som nu finnas. Jag tror icke, att man med skäl kan påstå, att rättvisan derigenom blifvit störd. Den der tanken af rättvisa leder till en reaktion, som kanske icke många af Hrr:ne skulle önska, och jag lemnar derhän, hvartill den i sjelfva verket skulle leda. 1 lika hög grad som Frih. v. Schwerin önskar jag, att alla våra städer måtte blifva rika och t. o. m. rika genom bränvinsbränning, men jag tror, att man icke med skäl kan säga, att rik stad gör rik landsort; man kan lika väl vända om satsen och säga, att rik landsort gör rik stad. Jag fortfar i mitt yrkande om bibehållande af maximum. Frih. von Schwerin; Då Gr. De la Gardie redan i detalj besvarat Frih. Raabs fråga, kan jag fatta mig kort. Det finnes i handel och produktion ett element, som kallas jemnvigt — jag skulle vilja kalla det staten i national-ekonomisk betydelse. Då nu bränvinets produktionskostnad i Sverige är särdeles billig, böra vi med fördel kunna konkurrera med andra länder. Jag anser visserligen icke att vi kunna uttränga Holland från sprithandeln, men jag tror, att då användandet af sprit i en mängd yrken under sednare åren stigit ofantligt, det i närv:de ögonblick är särdeles förmånligt för oss att på verldsmarknaden uppträda såsom ett spritexporterande land. Den biprodukt, jag med några uttryck i mitt förra anförande åsyftade, var icke drank. Jag erkänner, att jag Den 12 Maj f. m. 257 jag skulle söka uttrycka mig geutilt och derför blef otydlig, men jag menade verkligen gödsel, hvilken produkt är af vida större värde på landet än i städerna, der man ofta icke kan blifva af med den på annat sätt, än att köra ut den på gatan, och detta hindrar polisen. Till Gr.
Äro de ytterligare illustrerade af den eleganta penna, som tecknar i » Kasper », så locka de icke blott damerna, utan äfven den mera » köpstarka » herrpubliken. Båda dessa företräden äro samlade i John Johnsons.nya bok: » Riddar Pettersson m. fl. humoristiska berättelser » (Stockholm, Hugo Geber 1891, kr. Ett par af dessa skizzer hafva vi visst läst förut i någon julpublikation, men de äro verkligen så muntrande, att man med nöje läser dem omigen. Och häftet i det hela kan rekommenderas åt den cigarrnjutande och hängmattälskande mänskligheten. Mera allvar, men ej * mindre intresse, är det i Henrik Wranérs s. k. folklifsbilder » Hägringar » (Stockholm, Hugo Geber 1891, kr. Om Jolin Iohnson tillhör de leende humoristerna, så är däremot Wranér mera böjd för den humor, hos hvilken tåren anas i Ögonvrån — utan att hän därför kan kallas sentimental. Litet för mycket i svart målar han dock emellanåt. Så t. ex. är skizzen ur studentlifvet på 1870-talet » Efter första festen » ej, såsom den ger sig ut för, en » verklighetsbild », utan en — låt vara ej alldeles oförtjänt — satir. Och i förf: s egentliga folklifsbilder smyger sig emellanåt för mycket reflexion in. Så tro vi ej på det kvasi-logiska resonnemang rörande föräldrakärlekens grundlöshet, som i » Hans första hjärtesorg » lägges i en liten parfvels mun. Och något skattar förf. kanske åt den välbekanta bonderomantiken. Men i det hela är hans arbete ett af dem, som ingifva förtroende. Det finnes hos denne förf. en sund och varm känsla, utan koketteri, och en viss grad af aktningsvärd konstnärlighet, utan stora anspråk. Långt större äro de fordringar, som man kan känna sig frestad att ställa på Mikael Lybecks från Finland oss sända konstnärsnovell » Unge Hemming » (Stockholm, Alb. Bonnier 1891, kr. Det uppseende, som hans i fjol utgifna diktsamling väckte, gifver naturligtvis i viss mån därtill anledning, förutom novellens större omfång och undertiteln » karaktersstudier ».
I afseende på frågan om teloppet af den löseskilling, som för desse Hemman, i händelse af deras inlösen till Kronan, skulle komma att erläggas och hvarpå förmånen af samma inlösen hufvudsakligen heror, befiniies att Löseskillingen, beräknad i samma mynt, som för Köpeskillingen uti i652 års Salubref är utsatt, eller Riksdaler S:mt, med 48 öre eller 6 Mark S:mt på Riksdalern, enligt Kongl. Förordningen om Myntet, af den 14 April 1653, då Riksdalern hade enahanda Skrot beli Korn, som nu, skulle för ofvannänlnde iBiMantal, hvilkas Jordeboks-Räntor, efter Kammar-Collegii uppgift, utgöra 3,629 D:r 29 sk. 2 p:gr S:mt, efter enahanda grund sorn Köpe-Summan, eller efter 3 Procent, nppgå till 80,887^5 R:dr B:co, och att de ärliga räntorne af samma Hemman, förvandlade, efter ett medium af 10 års Markegångspris, från 180G till 1815, utgjorde 4,5oo R:dr 38 sk. 8 r:st, eller nära 6 proCent på nämnde Köpe-skilling, hvarförutan genom Skatteköp af sådane Hemman, som vid försäljningen till Schlegel voro Krono, skulle, då 10 års räntor dervid togos till grund, åtminstone en Summa af omkring 11,900 R:dr kunna erhållas; men om åter, i anledning af vederbörande Hemmans-egares derom möjligtvis gjorde påstående, på grund af Köpe-skillingens benämning i Salubrefvet med R:dr S:mt, Löse-skillingen 68 Stats-Utskottets Betänkanden. borde till berörde belopp betalas i Silfver Riksdaler, eller efter deras förvandling till R:dr B:co Sedlar, och hvilket, derest det ej å Kronans sida medgåfves, på Domarens bestämmande berodde, så komme Löse-skillingen för nämnde i5ig Mantal, med deras på omförmäldte sätt förvandlade 4>5oo R:dr 38 sk. 8 r:st Räntor, att, efter nuvarande tids Cours, blifva öfver 200,000 R:dr B:cc Sedlar, och Räntorne således icke att gifva mera, än omkring 2 proCent.
Jag hör icke till dem, som vilja obetänksamt bortskänka landets lördelar till främmande makter utan ersättning, men jag kan icke inse, att vi skulle förlora något genom bifall till ifrågav:de förslag, utan anser tvertom, att det ifrågav:de aftalet endast skulle leda till ömsesidig fördel för båda ländernas undersåter. Man bör alltid iakttaga konseqvens i sina handlingar, och mig förefaller det åtminstone högst inkonseqvent, om, efter att hafva inbjudit de skandinaviska folken att i år deltaga i en industriexposition i hufvudstaden, man samtidigt härmed afsloge en billig hemställan om borttagandet af hindren för det ena landets industriidkare att kunna bosätta sig och utöfva sin näring i det andra. Vi böra icke heller glömma, att de hinder, som frågan om en skandinavisk industriexposition i början mötte i Danmark, öfvervunnos genom den Danska allmänhetens välvilja, en välvilja, som jag, Mine Hrr, önskar måtte bibehållas mellan tvenne grannfolk, som hafva så mycket med hvarandra gemensamt. Ett bifall till detta förslag vore icke det första steget till en närmare anslutning till vårt grannfolk, ty vi hafva icke längesedan antagit en konvention angående domars och utslags reciproca verkställande inom de båda länderna. Jag hemställer, 236 Den 31 Januari e. m. huruvida en ogrundad fruktan för en politisk skandinavism, som tvifvelsutan icke på lange, om någonsin, kommer på föredragningslistan, bör utgöra hinder äfven för den sociala skandinavismen, samt anhåller om bifall till punkten. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Det af Ekon.-Utsk:t gjorda förslag om näringsfrihet för Danska män här i Sverige, finner jag visserligen ganska oskyldigt och icke i och för sig innebära några vådor, men jag finner det likväl besynnerligt att, under det näringsfriheten i Danmark är vida mer inskränkt än i Sverige, Danska män inbjudas att här åtnjuta en större fördel, än som kan komma Svenska män till godo, om de inflytta till grannriket.
Spannmålsupphandlingen i goda år kunde ske för minst åtta R:dr B:co tunnan Råg, och andra sädessorter i proportion; försäljningen åter för tio R:dr samma mynt tunnan Råg, och så vidare, hvarigenom, jemte full ersättning såväl för Statens till upphandlingen förskjutne medel, som GeneralProcuratorns lön, äfven ett betydligt öfverskott genom nu ifrågaställde inrättning borde komma Staten till godo. Derigenom skulle för landtmannen all förlust och förlägenhet uijdanrödjas vid afyt - 398 Den i5 December e. m. randet af jordens öfverproduction i goda år, som erfarenheten visat icke längre tid än trenne år i en följd inträffa; hvarjemte, vid infallande missväxtår, de vigtigaste menliga följder deraf voro undanröjde, att den i Magazinen förvarade, under de goda åren uppköpte säden kunde för modereradt pris till de behöfvande försäljas. Till Rikets Höglofl. Ständers pröfning underställer jag vördsamt detta förslag, för hvars tillämpning, i fall det vore lyckligt nog att finnas förtjent af vidare utveckling, jag vördsamt förbehåller mig att framdeles, då frågan från vederbörligt Utskott återkommer, föreslå nödige reglementariske föreskrifter, hvarvid äfven torde komma i fråga bestämmandet af det sädesqvantum hvarje enskild, med afseende å beloppet af dess Kronoutskylder, må äga rättighet, att mot det bestämda priset till Magazinet inlemna; anhållande jag för närvarande endast, att hvad nu af mig anfördt blifvit måtte med de öfrige respective RiksStånden communiceras och till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet remitteras. Lades på bordet. Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Sedan, enligt Rikets Höglofl.
En stor svårighet torde möta detta förslag, nemligen den, att kunna erhålla referenter, som vore nog skickliga för detta granlaga och vigtiga göromål; men Utskottet anser den nu föreslagna åtgärden vara enda utvägen att för närvarande vinna det åsyftade ändamålet, och tror, att ett försök dermed kunde göras vid nu pågående riksdag, hvarföre Utskottet hemställer, att hvarje stånd antager vid sitt kansli en réferent af förhandlingarne i ståndets plena, och att öfverenskommelse å Rikets Ständers vägnar träffas med någon eller några tidningsredaktioner i hufvudstaden om referaternas införande i deras tidningar eller dermed följande bihang. Beträffande sedermera motionärens förslag, att under Rikets Ständers garanti utgifva en riksdagstidning, så anser Utskottet en sådan tidning, som fullständigt meddelade allt hvad vid riksdagen förhandlas, blifva mindre behöflig, om det härförut framställda förslag vinner bifall, helst då så väl öfverläggningarne i stånden som Utskottens betänkanden m. m. utgifvas tryckta för hvarje riksdag i ståndens protokoller och dermed följande bihang. Då härtill kommer, att utgifvandet af en riksdagstidning skulle, enligt hvad erfarenheten visat, medföra betydlig kostnad och fordra anslag af statens medel, hemställer Utskottet, att motionärens förslag i denna del må förfalla. Stockholm den 17 Mars 1831. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Mars 1851, kl. 12 rnidd. Utlåtande, i anledning af väckta förslag om inskränkning i den genom Kongl. Förordningen den 22 December 1846 beviljade frihet att ä landet idka handel m. m. Till Utskottet hafva följande motioner, i omförmälde ämne, blifvit remitterade, nemligen: från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, af Herr Grefve Mörner, Olfo Ga - Ålim. Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, J\s 61. 3 briel, som anfört hurusom Kongl.
Regeringen, bygga det antagande, att icke allenast frågan i sin allmänlighet, utan äfven sistoraförmälda förslag redan är allmänt kändt, tror jag höra till de sanguiniska förhoppningarne. Afven med fara att blifva ansedd såsom den der icke följer med sin tid, måste jag förklara att jag anser mig icke ännu på långt när fullt hemmastadd med ämnet, så mycket mera som det nu föredragna vidlyftiga Betänk:t först för 10 dagar sedan blifvit tillgängligt i Riddarh.Cancelliet. Jag tror således att det är för mycket hegardt att man på denna korta tid skall hafva kunnat bilda sig en säker och på riktig sakkännedom grundad opinion i "en fråga af sä genomgripande art. Jag förenar mig således med Hr Olivecrona i hans yrkande om afslag å Betänkit i alla dess delar. Hr Dalman: Jag beklagar, att mitt förra yttrande blifvit af den siste värde talaren så upfattadt, som han nyss anförde. Jag har alldeles icke sagt, att det ifrågav:de förslaget till ny konkurslag skulle komma att af Regeringen förkastas, Tvertom föreställer jag mig, att detsamma möjligen af Regeringen bifalles, såvida de anmärkningar, som deremot framställas, vinna afseende inom Utsk:t och hos R. St:r; men om än ett afslag förutsäges, kan jag ej finna det obehörigt att R. St:r begagna sitt initiativ i denna fråga. Enligt Gr. Mörners åsigt ser det ut som skulle R. St:r aldrig böra drista sig att till K. M:t framlägga något lagförslag, utan alltid afbida K. M:ts Propos. derom. Detta vore likväl att allt för mycket inskränka R. St:rs lagstiftningsrätt och göra hvarje reform i lagstiftningen nästan enväldigt beroende af Högsta Domstolen och Konungen. Också har det visat sig, att R. St:r vid de senaste riksdagarne tagit initiativet i flera vigtiga lagfrågor, t. ex. om straflflagarne för stöld och rån, om testamentsrätten o. s. v.; ja de ha äfven hos K. M:t framlagt förslag, som vunnit sanktion, oaktadt Högsta Domstolen mot förslagen gjort rätt betydande anmärkningar.
Samina publicitet al D scontUtrednmgen, som för RiksgäldsContoiret äger rum, skall äfven mycket bidraga att bibehålla förtroendet till den löreslagna åtgärden. Om det är utom möjlighetens gransor att med någorlunda säkerhet beräkna förlusterne å Götha CanalDisconts fordringar, så bör någon anledning dertill likväl af den nu varande Directionen kunna lemnäs; och då jag å ena sidan ej för det Allmänna vill medgifva någon uppoffring till Fordringsägares förnöjande, är min mening å den andra, att de skola tillgodonjuta all sin i Lag grundade rätt, hvarföre jag skulle hålla före, att Fordringsägaren vid Liqviden borde erhålla ett Bevis på den Summa, han ägt att fordra, för att om 5 år, eller efter fulländad Utredning, äfven möjligen kunna bekomma den ytterligar? utdelning, hvar. Ridd, 0, Ad, Fröt, IV. B. II. Afd, 33, 34. 17 S Den 17 Martn , e, ni. till en å Fordringame inträffande mindre förlus:, än den förslagsvis paräknade, möjligen kunde giiva anledning. Hvad Götheborgs Discont vidkommer, delar jag med Utskottet den tankan , att den i likhet med de öfriga bör .utredas, men tror försigtigheten bjuda, att vid Skuldernes betalande älven beräkna någon rabatt, ehuru tillgångame visa ett betydligt öfverskott ; alltid m’*d vilkor , att elter slutad lÅqvide godtgöra Foidringsägaren all dess möjliga rätt; men då Förvaltningen af Götheborgs Discont visar ett sä mycket fördelaktigare Utslag, än Götha Ca* nals och Malmö, synes det vara nog mycken stränghet, att med 6 procents Ränta vilja belasta Götheborgs Discoiitverk, för Banquens fordran af 2 0,000 R:dr, å hvilken, efter alla anledningar, ingen förlust är att befara.
namn var Napoleon Bonaparte. Nu säger man: det var försynens skickelse! Hade han följt med, så hade världen gestaltat sig på annat sätt, och häri uppenbarar sig hvad man kallar försynens finger. Först och främst är ju långt ifrån gifvet, att världens öden, i fall han följt med och drunknat, verkligen i hufvudsak annorlunda gestaltat sig. Har denne man något godt uträttat för mänskligheten, så skulle detta tvifvelsutan kunnat utföras af någon annan lika bra. Men för det andra — hvad som här är viktigast — finnes här verk-igen någon kausalnexus mellan den franske subalternens, låt oss säga, helt enkelt af fysisk trötthet bestämda beslut att återvända, hvilket räddade hans lif — och hans följande lifsgärning? Skulle en sådan kausalnexus finnas, hade den naturligtvis sin grund i Guds outransakliga rådslut. Men hvad berättigar oss att antaga något sådant sammanhang? Vi hafva tagit ett exempel i stort, men mångfaldiga andra gånger anföras sådana exempel inom jämförelsevis mindre områden. Frågan blir djupast och innerst, huruvida det för en personlig världsåskådning är väsentligt att antaga ett sådant hvad man kallar öfvernaturligt, d. v. s. af ali för oss på ringaste sätt fattbar kausalnexus oberoende inflytande af en gudomlig vilja. Naturligtvis kan en kausalnexus i sin konkreta gestalt vara för oss ofattbar, och man får onekligen i dylika fall vara försiktig. En persons karakter kan t. ex. uppenbara sig i en obetydlighet, men denna obetydlighet kan hafva sina följder för lifvet, t. ex. för dettas bibehållande. Om då detta lifs bibehållande eller omgestaltning i en viss form får sin betydelse för andra, så kan man visserligen icke neka, att häri en låt vara för människor fördold, men icke helt och hållet ogenomtränglig kausalnexus förekommer 1). Här förutsättes ingen gudomlig makts omedelbara ingripande. Men vill man fora saken tillbaka till en gudomlig försyn, så hänvisas man i sista hand till denna såsom det godas makt i världen. Men äfven denna makt blir,. såvida det gäller vår ändliga värld; till och med för en personlig världsåskådning mer eller mindre apokryfisk.