Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Det var ett rysligt långt parlando, ljöd en glad flickröst. Bäste häradshöfding Säfve, få vi ett litet stycke till? Anna Wickman stod vid pianot med hufvudet på sned och ett kokett, bedjande uttryck i de skälmska ögonen. — Inte har fröken tålamod att höra mer? — Jo, tjugo nummer till, om det så skall vara. — Men Anna är du säker på, att du kan vara tyst så länge? Det Bachska andantet varar bestämdt tio minuter, sade fru Brenner. — Ska’ det nödvändigt bli Bach, jag kan inte säga, att han är den allra roligaste gubbe, jag känner. Kunna vi inte häller få Carneval de Venice eller något annat lifvadt? — Nej, Paganinis nummer aktar jag mig för, svarade häradshöfdingen. — Blir det inte mer? frågades nere från soffan. Tonen skulle vara beklagande och bedjande, men för ett uppmärksamt öra röjde den en viss lättnad. — Ack ja, återtog fröken Anna i det hon åter slösade ett bedjande ögonkast på den blyge, litet tafatte unge mannen vid flygeln. — Jag vill alls inte vara envis, yttrade borgmästarinnan, det var så snällt af häradshöfdingen att låta oss höra något. — I hvardagslag, när vi äro för oss själfva, vill jag gärna spela hur mycket och hvad som hälst, det är inte ofta man träffar på någon som ackompagnerar som fröken Edith, men jag tror, att det öfriga herskapet fått nog. Det såg ut som om han hade rätt. Några grupper hade redan rest sig upp, och i ena hörnet stodo ett par unga flickor och pratade med några nyss anlända kavaljerer. Edith hade ej deltagit i det föregående samtalet, det såg nästan ut som om hon ej hört på, där hon satt och vred pianonyckeln fram och åter i låset, men nu yttrade hon i halfhög ton med det litet ironiska tonfall hennes röst ibland antog, när hon talade med häradshöfdingen: — Se så där ja, nu tycker jag, att vi krusat och komplimenterat nog å ömse sidor, nu spela vi, vi ta de ungerska danserna, efter Bach inte tycks falla auditoriet i smaken. — Ska’ vi? — Ja visst.
Stundom föreföll det mig som om jag såge gubben Werving småle i sin själ, när han med mycken salfvelse utfar mot Flemings grymhet, blodtörst och framför allt hans uppstudsighet emot hertig Carl, men tillika icke försummar att anföra bref och bevis på huru Fleming handlade alldeles i enlighet med sin konungs befallningar och icke utan förräderi eller svek kunnat förfara annorlunda. De der beskärmelsema se ut temmeligen som sand, strödd i den kungliga censurens ögon. Alltså vet man ej huru mycket man af manuskriptet kan sätta tro till. Sägnerna i en familjekrönika, mundtlig eller skriftlig, taga sig stundom åtskilliga friheter med historien. Antecknaren synes ock icke velat befatta sig med det egentligen historiska, annat än blott som den grund, hvarpå personerna uppträda. De stora händelserna omordas vanligen endast i korthet, likasom blott för att återkalla tiden i minnet, och sålunda komma de små tilldragelserna, hvilka utgöra berättelsens egentliga ämne, att klarare framstå. Klas Flemings karaktär är endast antydd. Det ser nästan ut, som om den, som gjort anteckningarna, icke rätt skulle vågat försöket, att befatta sig med en så stor karaktär. Manuskriptet låg hos mig några tiotal af år, innan jag, i en stund af saknad och bekymmer, sökte förströelse i, dess omordnande. Jag sänder det nu till dig. Någon sammandragning här, en omflyttning der, ett modernare tycke lagdt öfver det hela; sådana små förändringar har jag tagit mig friheten att göra, ja tillochmed någon gång att tillägga en liten reflexion. Hvad som dock undergått största ändring, är sjelfva språket. Man synes i vår tid icke älska en tidigare ålders sätt att uttrycka sig, du läser kanske hellre ett nyare, och detta ämne har dock allt för länge sysselsatt mina tankar, för att icke jag skulle önska att meddela det äfven åt någon annan. Din... SIGRID LILJEHOLM. Solen sjunker blodröd ned bakom bergen, en susande vind far öfver sjön; när den hinner stranden, böja sig björkarne och alarne för dess framfart och strö omkring sig rika massor af gulnade löf. Men i den fordna klosterträdgården finnas numera inga löf att rycka från träden.
Uti de flesta Tyska stater är domfördt antal ledamöter i Öfver-rätt icke heller mindre än 5; endast i vår närmaste grannstat (jag erkänner det) utgöra 3 ledamöter domfördt antal i Öfver-rätt, men, med afseende på de förhållanden jäg nämnt, skulle jag för min del icke våga tillstyrka att vi här följa delta exempel. Det förhållande äger dessutom rum hos oss, att i första instanlien behandlas målen af endast en domare: i den sednast afgifna embelsberättelsen har Just.Ombundsmm äfven anmärkt denna omständighet och deruti funnit ett fel. Om jag än deruti icke kan med honom instämma, emedan, på sätt jag redan nämnt, Under-domarens i Sverige åliggande, i synnerhet vid Härads-rätt, till stor del består i alt samla materialier och sammanföra hvad till saken hörer, hvartill det kunde vara onödigt att 3 personer förlorade liden, så måste jag likväl erinra, att, just i den omständigheten att saken i förste domstolen blott pröfvas af en domare, ligger skälet att i Öfverrätt saken bör underkastas en mångsidigare pröfning. Dessutom, så länge revisionsskillingen bibehålies, så länge part måste deponera 66| r:dr för alt få sin sak dragen tinder Konungen, är ock skäl, att, då Staten fordrar nedsättning af en sådan summa densamma ock blir skyldig att tillse, att i den Öfver-rätt för granskningen af hvars dom denna summa skall deponeras, saken må bli så mångsidigt pröfvad, att parten må kunna hysa den förtro - 106 Den 22 Mars. stan alt saken blifvit af flere domare pröfvad och frän alla sidor sedd. Slutligen, då helt nyligen instantiernes antal i Sverige blifvit med en förminskad, vågar jag hemställa huruvida del vore lämpligt att, nästan samtidigt dermed, förminska antalet af ledamöter i en af de instantier, som återstå. Man bör i min tanka, af fruktan alt ej försvaga förtroendet lill rättvisans behöriga skipande, ej på en gång minska inslantiernas antal och minska sannolikheten af ärendernes mångsidigare behandling i dem, som stå åter.
Men när man finner, att utaf 1,587.000 r:dr, som enligt ifrågavar. utlåt, blifvit fordrade, såsom anslag och lån, hafva 577,000 r:dr blifvft begärde ensamt af Vällofl. BorgareSt. lill snart sagdt enskilda locala föremål för hvarje motionärs stad eller hemort, så kan man icke falla på den tanken, att ledamöterne af nämnde Stånd ansett någon brist på penningetillgångar vara för handen. När härtill kommer, alt inom Hederv. BondeSt. motioner blifvit väckte om erhållande af circa 100,000 r:dr till lika beskaffade ändamål, kan jag icke undertrycka min förundran deröfver, att bestridande af K. propos:s till det allmännas fördel kunnat inom Utsk. erhålla pluralitet. De n 12 Febr ua ri. 307 Frågan är nu om ett anslag af 10,000 i':c!r, som KM. begärt lill en allmänt gagnande åtgärd, och StasUtsk. afstyrkt på ett skäl, som icke synes mig gilltigt, nemi. att det begärda an slaget är för litet för ändamålet. Jag skulle tro, att det varit bättre om Utsk. gjort en början med tillstyrkande af den begärda summan, hvilken framdeles kunde ökas om så erfordrades. Vi hafva i flera är erfarit nyttan deraf, att Staten utlånar hingstar till begagnande i landsorterne, ej allenast genom hästracernes förbättring, ulan ock genom minskning af hästars import från utrikes orter, och det vore en verklig skada, om R. St. icke understödde denna för hela landet nyttiga åtgärd. Jag är af den tanken alt inora vårt backiga land oell med våra starka vintrar, det icke är ändamålsenligt alt söka förbättra hästracen endast genom fullblodiga kapplöpare-hästar. Det finnes mångfaldiga andra racer, som äro Ijenliga för vårt land; och för att göra början med anskaffande af hingstar af sådane racer, tror jag att 10,000 r:dr skulle för närvarande vara lillräcklige.
Jag önskade således fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att, sedan Kongl. Maj:t, i följd af Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorde underdåniga anhållan, tillåtit, att allmänningarne må kunna fördelas intressenterne emellan, det likväl ej kan anses afgjordt, hvilka som äro desse så kallade intressenter. Intressentskapet Den ig December e. m. påstås, på grund af i8o5 års Skogsordning, af de Skoglöse hemmansägarne, emedan desse äro företrädesvis berättigade till utsynings erhållande. Å andra sidan yrkas deremot, att allmänning bör delas efter hemmantal på bela Häradet, som oftast samfält fält deltaga i alla kostnader för Allmänningens uppmätning och läggande på Charta. Jag får således anhålla, att Utskottet må anmodas, att i denna del bestämt yttra sig. Beträffande åter frågan, huruvida det ian anses nyttigare, att de allmänna Skogarne delas, än att de förblifva samfälta, så kan jag ej undgå att yttra den tillfredsställelse, med hvilken jag hört att i de fleste fall, då denna fråga förevarit, Delägarne sjelfve funnit det vara förmonligast alt bibehålla desse Skogar i sitt nuvarande skick. Det är således anledning till den förmodan, att en stor del allmänningar komma att qvarblifva under Statens uppsigt, och i sådant fall lärer ej en Sk ogsbeljening till desse Skogars vård kunna undvaras. Jag tror i öfrigt ej att det är genom de allmänna Skogarnes delning, hvaraf jag skulle som en följd befara deras sköfling, ej heller genom Jägeribetjeningens afskaffande, som ändamålet skall uppnås, att inom Riket åstadkomma en förbättrad skogs - Den 19 December e. m. 397 hushållning, utan tror jag alt detta hör sökas genom de allmänna Skogarnes ändamålsenliga och noggranna vård af en Skogsbetjening, som äger theoretisk och practisk ärfarenhet i sitt yrke, som är tillräckligt och ordentligt aflönad, samt är underkastad noggranna föreskrifter och stränga controller.
Ridderstolpe, Fredrik. Till pröfning företogs BancoUlskts den 29 sisth April på bordet lagda utlåt. N:o 15, i anledn. af väckt fråga om ansvars-bestämmelscn för den räkningshafvare i banken, sora, titan föregången collationering, assignera!'å sin räkning derstädes. Då författningar finnas, som stadga ansvar för öfverassignering, skulle jag för min del tro, att ifrågavar. hötesansvar för uraktlåten collationering väl länder till vinst för bankens tjenstemän, men ingalunda till bankens säkerhet. »Finnes assignanten hafva gått öfver räkningen, får han böta, och hans egen fördel beror således derpå, att lian icke försummar collationeringen. På sådan grund yrkar jag afslag å betänkandet. Hr af Geijerstam, Gustaf Emanuel: Grunden för det af BancoUtsk. i detta betänk, tillstyrkta beslut är den, att, enligt gamla banco-reglementet, skulle den, som försummade alt collalionera räkningen med bankens bok, böta viss proc. af den under årets lopp assignerade summan. Det har handt, att ett af de milda stiftelserna i Stockholm assignerade utan föregången collationering. Bankens ljenstemannapersonal väckte anspråk på böter, lill belopp af den stadgade proctn af den assignerade sunman, hvilka böter äfven på det sättet blefvo beräknade. Delta gaf BincoUtsk. anleda. att föreslå bötesansvaret till det belopp, betänk, upptager. Hr von Troil, Emil: Den siste värde talaren har misstagit sig såtillvida, som böterna aldrig beräknas efter beloppet af de under året dragna summor, utan efter beloppet af de summor, som blifvit assignerade från årets början och intill dess föregående årets räkning blifvit collationerad. Den 16 Maj f. ni. 7 Hr af Geijerstam:
"Och hvarför det?" sporde pater Clemens nedstämd. "Derför att ryttmästaren anser er för en spion och har beslutit att förvara er till dess den svenske öfverbefälhafvaren kommer hit." Slottsfogden hade ända hittills ej blandat sig i talet. Medan hans husbonde och pater Clemens utbytte sina tankar hade räfskinnet utfunderat sin egen plan. Han sade för den skull: "Men, det är ju ej omöjligt att han kan fly undan." Vid detta svar rusade Ernst Odowalsky upp med glädjen tydligt afspeglad i sina anletsdrag. "Hvem har ingifvit dig denna präktiga tanke", utbrast han raskt. "Åh, herre, man kallar mig ju räfskinnet", svarade slottsfogden och skrattade. "Och jag ska' nog försöka att göra skäl för det namnet", fortfor han ännu skrattande. "Ja, gör du det, då ska' du få en större belöning än du anar. Du vet ju hvem jag menar?" "Ja, herre... fördömda hosta, som ibland ansätter mig på det här sättet... det är ju Arnold Mayers vackra sondotter... nej nu tror jag rakt att jag qväfs. Uh, puh... gif mig en dryck vatten!" "Det är ju svårt att ha en sådan der hosta", inföll pater Clemens till sitt yttre temligen likgiltig. "Jag brukar också ibland lida deraf men inte så svårt som er slottsfogde." Hostan gaf slutligen med sig, och då fortfor Ernst Odowalsky enträget: "Men det du gör, det måste du göra snart, kom ihåg det, Fuchs." "Var lugn, herre. Redan i morgon natt ska' hon vara hos er på Miltnitz." "Nej, för himlens skull, för henne ej hit. Nog finnes det aflägsna byar dit man kan..." "Nu har jag det", afbröt pater Clemens och knäppte med fingrarne. "Nu har jag det!" "Ni vill väl inte föra henne till ett kloster heller", utbrast Odowalsky och ryggade tillbaka. "Nej, derpå kan ni vara säker.
Kunna båda så begå, att skulden blir betalad, väl dem! i annat fall förlorar den omyndig betrott, och denne bör blifva tillrättavisad för sin olydnad; oell om han sig för myndig utgifvit, blir han straffad derför, äfvensom den, hvilken Konung eller styrande ministrar utan Ständernes samtycke lån gifvit och de för Konungens regeringsåtgärder ansvarige eller sjelfstyrande ministrarne blifva till ansvar ställde för deras oredlighet, för deras förbiseende deraf, att ingen regeringsåtgärd får strida mot grundlagen ; men folket är lika fritt från gälden, som en fader lör omyndig sons; oin det vill betala den, beror sådant på fri vilja. — Så har jag uppfattat betydelsen af 76 §:n Reg.Fm, så meningen af och ändamålet med densamma. Vöre den annorlunda, åtogo vi oss 1809 alt med våra MedStånd dela bördorna af vissa skatter endast derföre, alt de skulle sam* 668 D c n ij Februari f. ui. faldt, på det sätt man nu begär, användas, så beklagar jag ett sådant förhållande. Eder öfvertygelse, mine herrar! om den sak, hvaröfver vi nu gå att besluta, vågar jag icke sätta i fråga skulle vara någon annan än den, att vi skola ställa oss till efterrättelse våra grundlagar; de äro i detta fall fullkomligt klara, och jag smickrar mig med att J förstån dess bokstaf på samma sätt som jag. Asigterna kunna vara delade vid frågan om .Statens behof, vid fråga om folkets förmåga att bära skatter, vid fråga om nyttan eller skadan af offentliga företag eller inrättningar, vid fråga om lill hvad grad personer hafva gjort sig förtjente eller oförtjente af fäderneslandet; men öfvertygelse!! inom delta Hus lärer aldrig hafva varit och aldrig blifva delad och olika, då fråga uppstår om vi skola följa fäderneslandets lagar eller icke. Orden ”Gild och mitt fäderneslands lagar” hafva alltid med eldrunor varit ristade uti Svenskens hjerta, och de skola vara de sista, som, när hans frihet icke mera finnes, dö på hans läppar. Den, som glömt dem, har glömt all han ar Svensk.
Likafullt afstyrker Utsk. hvad motionären anfört derföre, att upsigten öfver tjäderlekarnes fredande under den föregående tiden af våren skulle göras omöjlig derest villebrådet finge efter d. 1 Maj fällas. Jag vill här först och främst fråga, huru upsigten under den föregående tiden före d. 1 Maj skulle göras svårare, då icke fråga är om någon förändring i lagstadgandet som gäller under denna tid, eller att man skulle få rättighet att derunder skjuta icke höna, men tupp. Detta har jag svårt att fatta; meningen måtte vara efter d. 1 Maj. Men hvad detta beträffar, så får jag nämna att någon sådan upsigt icke finnes: ty af hvem skall den väl förrättas. Kronobetjeningen lärer svårligen verkställa en sådan upsigt i en skogrik trakt inom ett vidsträckt gebiet; ochden hvarken utöfvar eller kommer att utöfva en sådan så länge nuvar:de stadga står qvar, och då efter deras förmening ingen skada sker med tuppens fällande efter d. 1 Maj eller sedan parningen är slutad, och de derföre sjelfva under - 372 D e n 11 Febru ari. stundom tillåta sig lagöfverträdelser, så kunna de icke gerna träda upp och beifra sådane, under den tid då skada genom jagten verkligen sker. De mötas med yttrandet »Ni håfven gjort detsamma under en tid som, det må vara. icke är så skadlig för villebrådet, som då jag gjort det; men J håfven likväl jagat på förbuden tid!» Vill man att denna lag skall efterlefvas eller en sådan rättighet skyddas, måste man intressera dem som skola antaga upsigt och förhindra villebrådets fällande, och jag är fullt öfvertygad, hvilket jag äfven vid en föregående Riksdag uttryckt, att så länge man totalt förbjuder denna jagt äfven under den tid då efter allmänna meningen ingen skada sker. och denna jagt är så lycklig som den är, kommer öfverträdelse att ske så väl före som efter 1 Maj. äfven om skrifvelse till K. M. om stadgande af böter komme att afgå.
Den till sjöfartens beskydd förordnade konvojavgiften som ökades senast den 12 mars förra året, visar sig behövas även i år med den ökningen. Den skall tills vidare erläggas. Stockholms slott den 4 februari 1800. GUSTAF ADOLPH Förordning vad i anseende till Regeringsärendens jämna och obehindrade gång under Kongl Maj: ts vistande vid Riksdagen i Norrköping iakttagas bör, Stockholms slott den 6 februari 1800. Under denna tiden skall Våra vanliga rutiner gälla vid Kollegier, hos landshövdingar och övriga ämbetsmän. De skall sända sina statsexpeditioner till Vårt kansli i Stockholm, såvida det inte gäller något mycket brådskande. Stockholms slott den 6 februari 1800 GUSTAF ADOLPH. Kungl Maj: ts tal till Rikets Ständer vid Riksdagens öppnande i Norrköping den 15 mars 1800. Det är nu första gången jag ser er samlade inför min tron. Jag är övertygad att kunna överlämna mina bekymmer för undersåtarnas väl i edra händer. Det är nu 8 år sedan senaste Riksmötet, då min salig fader tolkade sin tillfredsställelse att vara kung över ett troget folk, i en tid då en fantastisk villa skakade nästa alla folk. Han kunde vid Riksmötets slut säga att han gladde sig åt den enighet som rått i edra överläggningar. Han trodde sig inte då vara så nära den död, han ofta sökt på krigets bana mot rikets fiender, men visst aldrig förväntat av egna förrädiska undersåtar. Själv känner jag mig omgiven av trogna undersåtar, som med mig dela avskyn för detta brott och saknaden av en rättvis och huld kung och fader. Då jag nu ärvt min faders tron, med dess kärlek till sitt folk, måtte jag även igenkänna hos eder samma trohet och tillgivenhet för mig som ni bevisat honom. När jag nu högtidligen påminner er om plikter och förbindelser mot mig som mot er själva, bör jag ej heller förglömma vidden av mina egna. Jag är övertygad att jag regerar över undersåtar, som endast har Fädernelandets väl i sikte och som frivilligt kommer mig till mötes. Vi må bispringa Fäderneslandet i dess behov och laga dess revor, som om de inte snart avhjälps skola undergräva dess välstånd. Jag har själv i tre år försökt öka landets inkomster med nyttiga författningar och sparsamhet.
Embelsmännen äro Statens tjenare, de äro således, hvad aflöningen beträffar, i alldeles samma förhållande till Staten, som den enskiltes tjenare till sin husbonde, och jag frågar den värde talaren, om det skulle kunna anses för rättvist, om det ens skulle kunna utföras, att behandla sina tjenare så, alt de en lid måst tjena för intet; och hvad svar man skulle erhålla, om man, efter antagandet af en tjenare, underrättade honom att den lön han fått löfte på, skulle under första halfåret innehållas, för att omsider efter hans död, och äfven då, endast i visst fall, utbetalas lill hans arfvingar ? och om ett frångående af en dylik plan, under någon synpunkt, kunde benämnas en lönetillökning? Hr von Hohenhausen: Jag ämnar endast besvara ett af Frih. Raab, såsom det syntes, emot mig rigtadt uttryck. Jag skulle nemi. hafva sagt, att den militäre tjenstemännen, då han först ingår på stat, blifver beröfvad sin lön för 2 år. Detta har jag hvarken menat, eller, såsom jag tror, någonsin sagt, utan jag har sagt, att det åtgår 2 år innan han får uppbära sin lön, och un - 14 Den 17 Maj. der dessa 2 år har lian icke ens samma fördel, som surnumerären, hvilken emellan mötena äger frihet att vistas hvar helst han behagar, om han blott uppgifver sin adressort; så snart han ingått på stat, så är han deremot förbunden att göra tjenst, utan att derföre få påräkna en enda sk. förr än de 2 åren äro förllulna. Jag frågar Piili. Haab om della kan kallas rättvisa. Jag tror att Frilen sjelf har tjenat vid ett indeldt reg:te och således måste kunna vitsorda att hvad jag nu säger är öfverensstämmande med verkliga förhållandet. För den, som under 8 år redan har, såvidt han icke är förmögen, eller har förmögna föräldrar, måst sätta sig i skuld för att kunna bibehålla (jonsten, är det kännbart, alt, sedan han fått fullmakten, ytterligare under 2:ne år tjenstgöra innan han får uppbära denna lön. Jag yrkar fortfarande alt betänk, mätte återremitteras.
Bonde-Ståndet blifvit väckta, och lill Stats-Utskottet remitterade: l:o af Riksdagsfullmäktige!! 1)7ils Magnusson från Calmar Län, som, anseende biskops-embetena lätteligen kunna umbäras, enär de till samma embeten hörande göromål kunde förrättas af domproslarne, jemte en framställning af biskoparnes inkomster, föreslagit, att nämnde embeten i Linköping, Skara, Strengnäs, Westerås, Wexiö, Lund, Götheborg, Calmar, Carlstad, Hernösand och Wisby måtte, med dertill följande inkomster af alla slag, vid nuvarande innehafvarnes afgång indragas; att biskoparnes embetsgöromål måtte öfverflyttas på domproslarne, som deremot skulle erhålla, hvar och en, ett praebende-pastorat, och derjemte, om så nödigt funnes, för att, såsom orden lyda, undvika all beröring med 114 § Regerings-formen, hugnas med biskopstiteln; och har motionären derjemte hemställt, att de derefter återstående 11 biskops-pracbenden måtte, i mån af blifvande ledighet, med ordinarie kyrkoherdar tillsättas, de till biskopslönerna nu disponerade 30j| mantal boställen till statsverkets fördel utarrenderas, och den derigenom inflytande årliga inkomst, tillsammans med biskoparnes nu innehafvande 2,0/9 rdr 22 sk. 4 r:st. uti indelta räntor samt 4,905 tunnor 1 kappe spanmål, användas till folk-undervisningen. Med Nils Magnusson hafva sig förenat Riksdagsfullmäktige D. Danielsson och J. P. Sandstedt fram Jönköpings Län. 2:o af Riksdagsfullmäktige!! Johan Hörnfelt från Wester-Norrlands
Nar härtil kommer at En-. ffiftes - För ordningarne påbjuda, at wiste gode Män, ival - Den 24 Mars. roZr malde af Jordägarns kjelfwe och kunnige i Landthushållningen, stola bedöma om och huruwida det sökte Enskiftet ar lämpligt och nyttigt, sa synes den öfwerklagade olägenheten icke wara särdeles at befara, da Utstottet deh^rom är öfwertygad om den båtnad för Rikets Åkerbruks skötsel, Enstiften i allmänhet medföra, och hwilken redan fullkomligen wisa c sig i de södra k-ovm^-ne, fastän samma förrättningar, gemensamt med alla stora Företag, i början pä sina ställen mött någon swärigher och fordrat medel, hwilke endast i framtiden ersättas, kan Urstotkct för sin del icke understödja det Hederwärda Bonde-Srändets yrkande, ar desse Författningar matte til deras werkan genast inställas. Utstottet anser sig likwäl, i anledning af Bonde - Ståndets derom yttrade önskan, böra wördsammeligen tilstyrka en underdånig hemställan til Kongl. 'Majit, om icke Kongl. Majit Nädigst skulle täckas lata öfwerse de sä wäl för Storskiften som Enstiften i Allmänhet warande Författningar, pä det de samma i de delar deraf, som til wista Orter ej äro lämpelige, efter omständigheterne mä kunna rättas och förbättras, men emedlertid och inril dest en sadan förbättring hunnit werkställas, böra, efter Utskottets tanka, de gällande EnstiftesFörfatlningarne lända lil efterlefnad. Ilt «upra. Lx krotOLvilo k. ss I>let2el. Utdrag af?sotocoll6t, hallit i Riksens Högloft.