Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddarhus Ordningens §. innehåller, att om Riddarhus Utskottet skulle finna någon ändring eller tilläggning vid Riddarhirs-Ordoingeu nödig , elier om fråga deiom in Pleno väckes , hvilken till U^kottet remitteras bör, åligger det Utskottet att derom öfverlägga och med sitt Betänkande till Ridderskapet och Adeln inkomma 5 hvarefter och sedan Ridderskapet och Adeln tagit sitt beslut om någon ändring eiler tilläggning, bör detsamma öfverlemnas tili Konungens stadfästelse, lör att vid nästföljande Riksdag blifva gällande, Då nu 82 §• i Regerings-Formen bjuder, att alla beslut, rörande ändringar och tiliäggningar i Grundiagarne, sorn Konung och Ständer gemensamt fatta, skola gälla såsom Grundlag, och 12 §. i Riksdags - Ordningen förmår, att Riddarhus Ordningen bör i öfverensstämmelse med G.undlagen författas, synes deraf följa, att detta åsyftade ändamål icke vinnes, så vida icke Riddarhus-Ordnir.gen vid samma Riksmöten, då föresiagne ändringar i Grundiagarne bekräftas, till likstämmighet med dem bringa?, samt , efter det förändringarne i RiddarhusOrdningen blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln gillade, desamma äfven varda under påstående Riksdag af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade, för att derefter genast till efterrättelse lända, Med afseende derpå, att Ridderskapet och Adeln i annat fall möjligen skulle kunna komina att åtminstone under ett Riksmöte mera, Deri 6 December. efterlefva Författningar, som viff ert föregående Riks ag af Konung och Strinder uppuäf ' eller fötädrade vore iakr stridande emot Grundja* garne, har UtskQttet trpdr sig bora fästa Högloft Rsddprskapets och Adelns uppmärksamhet pa en sådan omständighet, samt derföre velat till Högloft. Kidderskapcts och Adelns egen upJysra piöfning öiverlemna, om icke, till förekommande af framdeles coilisioner emellan Grondlagarne och Riddarhus ?
Stats Utbkottet som grundad' denna Allmänna öfversigt på de i Magr.zins-Directionen för», da Protocoll och de der befintlige Räkenskaper, har öfver Verkets styrelse och förvaltning stad* nät i det omdöme att åtgärderne oagtadt bristande föreskrifter, ändock blifvit hufvudsakligen utförde i öfverensstämmelse med de grunder, sorn för Allmänna M igizi ns-Inrättningeri, synes efter Utskottets öfvertygelse böra stadga® och bestämmas. Jemte nyss omförmäldte genereia öfversigt, har Stats-Utskottet specielt granskat Magazins Directionens Protocoll, från dera tid Revisorerne dermed upphörde elier från 1817 års början, samt i öfrigt så mycket andre göromål det tillåtit äfven sträckt dess uppmärksamhet åt sjelfva Räkenskapen och hvad dermed gemenskap äger, hvaraf allt Siats-Utskottet funnit att Magazins I>irectionen med nit och redlighet, iagttagit och fullgjordt sine åligganden, och anser Utskottet sig fördenskull haf. va grundade skäl, att inför Riksens Höglofl. Ständer vördsamt anmäla, att Allmänna Magazins Inrättningen blifvit af Verkets Öfver Styrelse förvaltad i enlighet med hittills gällande 4 51-0 Stats-Utskottet$ Fefiinkanden', föreskrifter, och der s åda ne saknats-, efter (le förhållanden, som städse haft det allmännas yäl pch. bästa till syftemål. feland de ämnen sorn onder gransknings? arbetet fastat Stats - Utskottets uppmärksamhet, pch ansetts vara af den mera betydande egen-: skap, att de borde inför Riksens Höglofb Ständer uppgifvas, förekomma; Orq afskrifning af åtskilige Bjr lancerade fqrdringar, ilo Att uti Allmänna Magazins*Inrätt'ntngens Hufvudbok för §r 1815, balanceras under ffitul: Aldre Fordringar hos diverse Verk fö" re år 1810 beroende på ersättningar eller af* skrifningar nemi.
IV.-otog, Maj:ts Nådiga befallning, af Commerce-Collegium afgifvet sakrikt och fullständigt Betänkande uti ifrågavarande ämne, Detta Betänkande visar, att de redan från längre tider tillbaka vidtagna åtgärder , till införande af en färbåttrad får-afvel och dess kringspridande inom landet, ehuru förenade med betydliga uppoffringar af allmänna medel till inköp af utländska får, och till prsemier för deras införskaffande och fortplantande m. m., likväl icke medfört sådana verkningar, som kunnat färväntas, samt att i denna del ännu mycket återstår att önska. Orsakerna till detta förhållande har Collegium trott sig igenfinna hufvudsakligen deruti, att de ut-t satta inforselprsemierna färanledt allt för isolerade åtgärder, för att kunna grundlägga någon varaktig allmännare förbättring, hvartill fordrats. antingen att dessa praemier en längre tid fortfarit, eller ock att ett Stam-schäferi af ädla djur en gång för alla blifvit inråttadt, der den landtbrukande allmänheten ståndigt haft tillfälle att forse sig med passande Får; hvarförutan den finare Uil-productionen äfven tillbakahållits af bristande kännedom om Ullens serskilda egenskaper och den deraf uppkomna villiard.* se, att benämningen Spansk Uil utgjorde ett tillräckligt bevis på Ullens finhet, hvilket slut - Stats-j. Bevillning^- samt Oec.-Utsk. Uti. N.-o 1oQ. ligen verkat derhän, att medelfin Ull, sedan de finaste Uiisorterna blifvit i handeln kända, fallit nästan till vanvärde, under det en ålit starkare efterfrågan år frän år uppjagat prisen på sistnämnde Uilsorter till en höjd, hvarpå förut aldrig varit exempel.
Hufvudtaflan framställer de tre vise konungar af Österlandet, tillbedjande det på Marias armar hvilande Christus-barnet, den ena sidotaflan den heliga Gereon med sitt ridderliga, den andra den heliga Ursula med sitt jungfruliga följe, hvilka i Cöln under Kejsar Maximianus förvärfvade martyrkronan och jemte de tre vise konungar vördas såsom staden Cölns patroner. Figurerna äro målade på guldgrund. Om dem, särdeles Maria och barnet, kan jag blott säga, att jag aldrig sett Sinnets Helighet så uttryckt i målning. Intet sträfvande eller medvetande af hvad man kallar det Idealiska! Figurerna äro, som voro de tagna ur verkligheten. Och likväl hvilken höghet och renhet, med denna sanning och trohet! Dertill, hvilken obeskriflig färgprakt i tyger, kläder, ädelstenar! Men det är en himmelskt oskyldig prakt. – Man anser arbetet för det första steget ur det Byzantinska stela, presterligt föreskrifna Helgonabilds-maneret. Skulle så vara, är det ett jättesteg; ehuru här visserligen ej ännu är konstens vakna frihet, utan hennes oskyldiga morgondröm. Man ser, att hon slumrar, men drömmer gyldene drömmar i trons armar. – Målaren är obekant. Man läser på yttre taflan årtalet 1410 och har på mellanbilden velat läsa namnet Wilhelm, samt dervid erinrat sig, att i ett gammalt poem en konstrik målare Wilhelm af Cöln omtalas i slutet af 14de århundradet. För öfrigt strider man, om taflan är målad med olja, eller blott öfverdragen med en fernissa, och om mästaren skall anses för en föregångare eller samtida till Johan von Eyck, som omkring 1420 gjorde sig berömd såsom oljemåleriets uppfinnare, men först mot slutet af sin lefnad uppenbarade denna hittills, äfven i Italien, obekanta konst. Man målade förut med färger, upplösta i förtunnad ägghvita eller ett lim, kokadt af pergaments-strimlor, hvilket kallades att måla a tempera.
Om under loppet af nytznämude tid nägon Ledamot eller 8upple,nr dör eller detta förtroende sig assäger, skal den afgängnes ställe, äfwen med afseende pä clsrsfördelningen, upfyllas genom nämnande af Konungen, derest den afgängna af honom warit tilförordnad, eller i fall han warit af RikftaS Ständer utsedd, genom wal af Nämnden» f 54 1 öfriga Ledamöter tillika med Riksens Ständer» Fulllttägtlge i Lsnquen och Riksgälds. Lontoir-t; wid bwilket wal, som sker per Ospit», de fleste rösterne äro gällande: utfalla rösterne lika, werkställes lottning." "Sedan äklagare eller mälsägande, som wid wederbörlig Domstol tiltalar någon för brott emot denna Lag, uti skriftlig stämnings, ansökan tydligen bestämt brottets beskaffenhet och den eller af Tryckfrihets eller All. männ-a Lagen, hwarcfter han yrkar brottet bö. ra anses, hwilken rubrik han under Rättegän. gen sedermera ej ager förändra, och Domsto. len i anledning deraf kallat den tiltalade al öfwer cmgifwclsen höras och sig förklara, älig. ge det Domstolen, al, wid wile ar En R:d. för hwarje öfwerskjutande dag, inom fjorton dagar efter första förhöret, protokollet deröf. wer til Riksens Ständers )o5tltiT-OmbudSman insända, hwilken i egenskap af Ordförande, dock utan rösträttighet, genasti föranstalts o« Nämndens sammankallande til wist dag. Denna dag bör pä det tids afständ utsättas, at bref emsdlertid kunna ifrän Riksens Ständers .sustitlL - Ombudsman til Domstolen afgä och sivar ifrän Domstolen til honom återkomma. Riksens
Herr Tham synes icke hafva gjort afseende derpå, att jag uttryckligen sagt> att Tulltaxan fordrade den vidlyftighet, alt Tullbevillningen bör uteslutas ur propositionen. Hvarföre han icke 336 Den 26 Januarii e< m. gjort detta, förstär jag i sanning icke. Alla de öfriga Bevillningarna fordra så ringa arbete, att de icke hindra. 1810 och 1812 årens Riksdagar uppgjordes Bevillningsgrunderna på vida kortare tid, och jag kan icke neka mig att än en gång yttra min förundran öfver de svårigheter, som UtskottsLedamöterne framställa. Jag underställer den Ledamot, som begärt votering, om han ej vill utesluta Tullbevillningen. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt; Gustaf: Jag får till Ridderskapet och Adeln endast hemställa, huruvida något annat kan blifva föremål för den begärda voteringen, än BondeStåndets inbjudning, och huruvida det då är möjligt att uttaga något af det, hvari BondeStåndet begärt att Ridderskapet och Adeln måtte instämma, på sätt Herr Grefven och LandtMarskalken äfven framställt. Det torde således icke kunna bero af någon enskilt Ledamot att föreslå en förändrad proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, efter hvad han tyckt sig finna, den af Hans Excellence nyss gjorde proposition blifvit med en betydligt öfvervägande pluralitet afslagen,samt hemställde, om icke Herr Rosenqvist vid detta förhållande behagade afstå från sin begäran om votering. Herr Den 26 Ja nu ari i e. m. Herr Rosenquist: Jag afstår gerna från att tala, men ingalunda från votering. Herr Hjerta: Jag har ej fattat, om det Var ifrån talan eller från voterings som den värde Ledamoten afstått. I förra fallet kan lian ej hindra oss votera om en annan pro* f>osition, hvilken jag sedan skall framstäla, der de öfriga Bevillningarne, utom Tull* bevillningen, upptagas. Friherre t>on Duben ^ Carl: Jag har blott bort en enda Ledamot, Herr Rosenquist, begära votering; troligen är det Ståndets önskan att undvika den.
1 enlighet med 6:te punkten af Kongl. Maj:ts Proposition föreslås, att, dä förvaringsoch transport-kärl, efter olika varors lämpligaste fördelning, erfordras af skiljaktigt innehåll, må, till nödig beqvämlighet i handel och rörelse, dylika kärl, såvida de hafva mer än en kubikfots rymd, och uppmätningen kan ske med er forderlig noggranhel, justeras och stämplas till sitt innehåll i kubikfot, kannor och jemna tiotal af kubiktum, hvarvid de skola med guster ar ens namn förses; men kronomärket mä icke å sådana kärl anbringas, och dessa ej heller såsom målkärl nyttjas. I 9:de g. mom. a. af Vetenskaps-Akademiens förslag stadgas att, vid uppmätning af torra varor, så länge varans mängd det tillåter, alltid det största målkärlet, d. v. s. 5 kubikfots-måttel, skall begagnas. Detta stadgande motsvarar det i nu gällande förordning, som föreskrifver, att »ingen fördriste sig någon spanmålspost eller annan vara med mindre malkäril mäta, än som tunna, ej eller det, som under en lunna i minut säljes, med större mål än dertill fordras.» Denna föreskrift har dock hittills icke på långt när blifvit allmän! åtlydd, och skulle sannolikt ej heller framdeles komma att blifva det, så vida ej undantag medgåfvos för de fall, då billigheten sådant fordrar. Det skulle, efter Utskottens tanka, blifva alltför betungande för den mindre jordbrukaren, om man ålade honom, icke allenast att ega en fullständig sats af målkärl, utan äfven att, för hvarje gång han ville bortskicka till afsalu ett mindre parti spanmål, medsända en fullväxt karl med nog krafter alt verkställa uppmätningen med största Bih. till B. St. Prot. 1853 <jt 1854. 7 Sami. 2 Afd. 2 Häft. , 4 26 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o i. målkärlet. Deremot anse Utskotten, att föreskriften bör oförändrad qvarstå för alla da fall, der man utan obillighet kan fordra dess efterlefnad.
Under en tilltagande jordens odling och folkstockens förökande , skall efter band fråga mer och mer förekomma om Säteriers och Frälse-llemmans sönderdelande, hvarpå Skåne företer exempel, der på vissa stallen klyfning afFrälseHemman redan gått nog långt; och då det i allmänhet ansetts nödigt att bestämma vissa gränsor mot en för vida utsträckt Hemmansklyfning, samt Säterier, men i synnerhet Frälse-Hemman, vid de nu mera förändrade förhållanden i afseende på dessa Hemman, vidlåda betydliga allmänna skyldigheter och besvär, deraf det synes lika nödigt, att sådana Hemman icke öfver hufvan sönderdelas, så bör ock förhållandet i denna del, hvad nämnda Hemman angår, till framtida rättelse regleras, och samma Hemman äfven under de i allmänhet meddelade föreskrifterna inbegripas; kunnandes, i Kongl. Maj:ts tanka, så mycket mindre någon skadlig följd, i afseende på Ilandets fortgående odling och befolkning, deraf uppstå, som, enligt ofvannämnda utfärdade Nådiga Förordning, tilllåtelsen till afsöndring af jord från FrälseHemman blifvit än vidare utsträckt och bestämd, samt, rörande Säterisamt Rå- och Rörs-Hemman, redan eger rum och nu ytterligare skulle bestämmas. Hvad Kongl, Maj:t likväl anser vara ännu viktigare och nödvändigare, är inskränkningen i den, efter 4 KonglMaj.ts Nådiga Propos. N-o 11. hvad ofvan hämndt är, hittills begagna då utvägen att, utan ali skatt, obehindradt afsöndra jord frän Säteri-, Rå- och Rörssamt Insockne Frälse-Hemman, deraf de ostridigt skadliga följder uppstå, att större delen af Hemmanens egovälden kunna desamma frångå, utan allt deltagande i Hemmanens onera, samt fullkomligen skattfria Lägenheter i Landet uppkomma.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 233, om befrielse för Handlanden Billqvist, af honom ådömd Brännvinsbrännings-afgift, blef detta Utlåtande afslaget. S. D. Vid föredragning af Stats - Ut skottets Utlåtande, Njo 248 , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N.*o 144, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 6:te Hufvudlitel, stannade Bonde Ståndet i följande beslut; i;o Ståndet biföll det af Utskottet i a;dra punkten af förra Utlåtandet tillstyrkta anslag för Invalid-Hospitalet, med tillägg, att de hädanefter ingående Adelsfane-Indelninga r böra för Stats-Verket besparas, och likaså de besparingar, som på nu beviljade anslaget kunna uppkomma; 2:o Anslaget till Hospitalens och Lazarettens underhåll bifölls, i öfverensstämmelse med 6:te punkten af första Utlåtandet, med förklarande, att, der någon Ränta eller Tionde, som uttryckligen varit donerad till något visst Läns-Lazarett eller Hospital, blifvit indragen till Seraphimer-Ordens Gillets dispo - Prof. Utdrag den 8 Oclober 182g. 73 sition, vederbörande ml ega Öppet, att vid vederbörlig Domstol i laga ordning väcka talan om dessa donationers användande, enligt de för dem bestämda ändamål; 5:o Som Bonde - Ståndet redan bifallit föira Utlåtandet, i 7tde punkten, om anslaget för Stockholms Stora Barnhus, biel senare Betänkandet, i denna punkt lagdt till handlingarne ; 4:0 X fråga om anslag till Institutet för blinda och döfstumma, beslöt Ståndet, att, utöfver hittills varande Statssumma 3333 R;dr 16 sk., ett ökadt anslag af 2000 R:dr, eller tillsammans 5333 R:dr 16 sk. må i nämnde ändamål på Staten uppföras , med dervid fästadt vilkor, alt ytterligare en Elev från hvarje af Rikets Stift må vid Institutet emottagas och vårdas.
Det sålunda förordade sättet för amorteringens verkställande, genom utloltning af det antal obligationer, som vid hvarje särskildt tillfälle höra inlösas, har, ehuru fördelar ej kunnat detsamma frånkännas, likväl å andra sidan ansetts för obligations-innehafvarne medföra olägenhet, dels i det att, efter hvarje utlottning, en hvar innehafvare af obligationer, som äro utlottningen underkastade, måste förskaffa sig upplysning om någon och hvilka bland dem blifvit utlottade; dels i det hänseendet, att, vid hvarje ifrågakommande försäljning eller öfverlåtelse på annan person af sådan obligation, styrkas måste, att densamma icke under den rpdan förflutna tidon blifvit utlottad, och sålunda förlorat sin räntebarhet. Då likväl dessa olägenheter, i anseende hvartill det föreslagna amorteringssättet genom uppsägning, af Utskottet funnits böra företrädesvis förordas, i allmänhet måhända anses öfvorvägas af den fördel, som, då kapital-rabatt å obligationerna egt rum, vid amorteringens verkställande efter utlottning beredes obligations-innehafvarne genom tillfället att kunna återbekomma hela det kapitalbelopp, hvarå obligationerna lyda, förr än som blefve fallet, dorest amorteringen skulle vara af uppsägning med iakttagande af viss serieoch nummerföljd beroende, samt ett i öfverensstämmelse härmed affattadt förslag följaktligen, såsom mera egnadt att befordra upplåningens framgång, torde bäst lämpa sig för förening af de skiljaktiga åsigter, som i denna fråga visat sig rådande, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att 8:de punkten i förevarande förslag måtte erhålla följande förändrade lydelse: Lånets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understiger det i dem förskrifna kapitalbelopp (eller pari); men, i annat fall, och derest tillfälle sig icke erbjuder att under hand infria obligationerna, bör amorteringen verkställas genom utlottning af det antal obligationer utaf de särskilda serierna, som anses böra inlösas. Sålunda utlottade obligationer förfalla till betalning sex månader efter verkställd utlottning.
Men för förbrukaren, icke mindre än för landets allmänna hushållning, kan det deremot icke vara likgiltigt, om för ändamål, till hvilka ett vida billigare råämne vore fullt lämpligt, någon gång lill och med tjeidigare, än det dyrbarare Svenska jernet, detta ändock måste dertill användas. Det är dessutom alltför sannolikt, att med den mångfaldigade användning och ymniga förbrukning af jerneffekter, som fri tillgång på utländska billiga jernsorter skulle föranleda, äfven det dyrbarare Svenska jetnet snara e skulle vinna än förlora i afsättning inom landet; och sjelfva det inhemska bergsbruket skulle sålunda i dubbelt hänseende tillgodogöra sig samma förmån, som koinme öfrige näringar, från jordbruket, skogshandleringen, skepp.sbvggeriet ända ned till de obetydligaste handtverk och slöjder, till godo. Erkännes åter ålit detta, så förefinnes icke något giltigt skäl, att, såsom kommitterade föreslagit, öfvergångsvis belägga det utländska rå-ämnet med någon tullafgift. Ty hvad man vill vinna är just rik tillgång till möjligen billigaste pris på den i allt 46 KonyL Maj:Is Nåd. Vrop. JVs 81. full af en hög transport-kostnad fördyrade varan. För särskilda, hvarken få eller obetydliga behof har hittills, läst undantagsvis, tullfri införsel blifvit medgifven, såsom af tackjern (för gjuterier och mekaniska verkstäder), af gjutet jern (för vattenoch gasledningar rn. fl.) samt af valsadt jern (vägskenor m. nu), och skulle otvifvelaktig! äfven hädanefter beviljas, då sådan tullfrihet snart sagd t utgör vilkor för möjligheten att åstadkomma och underhålla anläggningar af omlörmälda beskaffenhet.
Hr Rosenblads motion rörer deremot den fråga, att Ständerna sjelfva må till K. M. frambära den anhållan, att, då ofvannämnda begäran af fu.IImägtige framställes, K. M. må täckas dertill lemna sitt nåd. bifall. Frih. Boye, Ludv.: Den ifrågavar. motionen är densamma, som jag jemväl framställt, och jag understödjer altså densamma samt begär i sådant afseende återremiss. Mig förefaller det tydligt, att i en fråga, som icke rörer sak, utan form, Ständerna kunna vilja brista i den grannlagenhet emot den andra Statsmagten, som obestridligen tillhör dem att iakttaga. Jag begriper icke, huru man häruti kan finna någon fara för Ständernas dispositionsrätt öfver Banken, hvilken jag ingalunda vill träda för nära. Ett är försigtighet, och annat en klandervärd misstänksamhet. Gr. Frölich: Jag anser mig böra taga Utsk:s försvar i så måtto, som afslaget till den ifrågavar. motionen varit en tydlig följd af Utsk:s sednare tillstyrkande i afseende å liufvudsaken; ty då majoriteten stadnade i det beslut, att frågan om creditivet icke skulle underställas K. M , var det äfven klart, att Hr Rosenblads motion icke kunde bifallas. Hr Dalman, Wilh. Fredi'.: Jag anhåller om upplysning, huru detta betänk, är af de öfriga Stånden afgjordt. Underteckn. Ridd.Secret: BancoUtsk:s betänk. N:o i43 har af PresteSt. blifvit lagdt till handkna, är af BorgareSt. bifallet, och BondeSt. har ansett detsamma icke ef’ fordra någon åtgärd. Hr Dalman: Då hemställer jag till hvad åtgärd åtev^ remissen väl skulle kunna leda. Jag har varit bland dem, som röstat för bifall till Utsk:s tillstyrkande i dess första betänk., att K. M:s biträde må begäras för upptagande af det ifrågavar. creditivet.
Denna hemställan hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden nedsatt summan till 10,000 R:dr. För den händelse icke någotdera af sistbemälde 2:ne Riks-Stånd skulle finna för godt att med de båda öfriga Riks-Stånden instämma, föreslår Utskottet, för frågans afgörande genom omröstning i förstärkt Stats-Utskott, följande voterings-proposition: »Den, som till anskaffning af slagkrutshufvar beviljar ett anslag af 15,000 R:dr att med V3 årligen från Riksgälds-kontoret utgå under åren 1851, 1852 och 1853,» voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, »hafva Rikets Ständer till anskaffning af slagkrutshufvar anvisat ett belopp af 10,000 R:dr att med 'Aidel årligen från Riksgälds-kontoret utgå uuder åren 1851, 1852 och 1853.» 4 Slats-Ulslcollels Memorial, JU 261. 6:0. Uti tionde punkten af Utlåtandet JVs 161 och JVs 22-4 har Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte för fortsättande af fästningsarbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona anvisa för innevarande år, utöfver de af Rikets nu församlade Ständer för berörde ändamål redan beviljade 73,000 R:dr, ytterligare 30,000 R:dr samt för hvartdera af nästkommande två år 105,000 R:dr, att af Kongl. Maj:t efter omständigheterna fördelas.
Stadgandet derom är i de bägge Morn., jag nyss nämnde, utfördt, visst icke med fö ord, men huru mörka de äro, och huru de föranleda till en belt annan utgång, än lagstiflarnes plu - Den io December f. m. ralitet har åsyftat, må den, som läser dessa Morn., sjelf döma. Jag förmodar nemligen, att lagstiftarnes pluralitet med dessa stadganden menat, hvad jag hört alla de individer jag derom frågat påstå sig hafva menat, när de antogo nedsättningen, att nemligen den minskning i bevillningsbeloppet, som statsutgifterna tilläto, och på grund hvaraf minimisummau kunde nedsättas, verkligen skulle komma ägarne af Sveriges fasta egendomar till godo. Sjelfva billigheten fordrar, att för Jordbrukarens bevillning lika väl stadga en maximi, som en minimigräns, i synnerhet som 23 Mom. verkligen utsätter två sådana gränsor till och med för Brukspatrons-intressets öden och missöden, hvilket man dock någon gång har påstått vara med vårt nuvarande Representationssätt sämre bevakadt, än jordbruks-intresset. Dock jag vill här gerna medge, att i sig sjelf är denna Brukspatronernas förmon af två gränsor icke stort att afundas, då den inskränker sig till att icke under någon förevändning skatta för mer än y, likasom ej för mindre än i af skeppundet privilegieradt smide. Deremot äro för Capitalistens, för Näringsidkarens, för Löntagarens, till och med för Livrebetjentens skatt sådana gränsor i sjelfva bevillningssättet inneslutna. Men en maximigräns för jordbrukarens skatt hade bestämdt vun'liits, om — och kunde aldrig annorlunda vinnas, än att — man hade stadgat rättig - Den 10 December f. m. het och skyldighet för PröfningsCoinmitteen, att, sedan de underlydande Committeerna jemkat hemmansoch lägenlietsvärdena efter hästa förstånd, och PröfningsCommitteen sjelf fulländat denna jemkning genom afgörande af alla klagomål, icke hlott, såsom orden lyda i Art. III. §. 5.