Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla de byggnader som finnas vid W rigstad tillhöra tvenne gästgifvare, oell det lärer väl icke vara någon anledn. att inrätta en köping på ett ställe, der man saknar både husrum och trafik och allting. R. o. Ad. afslog Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:sbetänk. Föredrogos och hi föllos Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s nedannämnda, d. 2 dennes pä hordet lagda belänkm: N:o 20, i anledn. af väckt motion om bemyndigande för Öfverståthällare-embelet för policeärenden i Stockholm att ifrån hamnar och torg afvisa sysslolösa och för allmänna säkerheten farliga personer; N:o 21, i anledn. af väckt motion om K. st; d islclse å hypolheksföreningar ; N:o 22, i anledn. af väckt motion om ändring af fil och (33 §§ uti inslruclionen för jägeribeljeningen af d. 10 Mars 1838; N:o 23, i anledn. af vackt motion om förenkling af de militära och civila uniformerna; samt N:o 24, i anledn. af väckt motion om sammanslående af3:ne länsmansljenster inom Ostra härad af Jönköpings län till 2::ie sådana. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.-s d. 2 dennes på bordet lagda betänk. N:o 25, i anledn. af väckt fråga om inköp till kyrkorne i riket af en ny upplaga af psalmboken med choralmelodierna och messan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke för mindel instämma tili Ekon.Utsk:s förslag i detta afseende. För det första är denna upplaga af psalmboken och kyrkomelodierna ännu icke färdig. Således känner åtminstone icke jag hurudan den blir, om den blir riktig och ändamålsenlig och om den blir dyr eller icke o. s. v. Resultatet skulle möjligen kunna ådagalägga, alt denna upplaga af psalmboken med kyrkomelodierna alldeles icke blir lämplig.
I afseende å denna fråga bar Herr Lindeström uti en inom Borgare-Ståndet väckt, lill Utskottet remitterad motion (N:o 504) hufvudsakligen anfört, hurusom för de större boksamlingarne vid elementarläroverken, derest de skulle kunna bevaras och göras för allmänheten tillgängliga, erfordrades Bibliothekarier, som särskildt egnade sig åt denna befattning, och som ej af sin ekonomiska ställning tvingades att vid första lägliga tillfälle söka sig annan tjenst; i följd hvaraf motionären föreslagit, att Bibliothekarie vid elementarläroverkseller stifts—bibliothek, sorn innehåller minst 40,000 volymer, måtte åtnjuta samma löneförmåner, som Läroverks-adjunkt; samt att Bibliothekarie, som innehaft sin befattning från och med år 4859, måtte i afseende på lönegrad och pensionsrätt tillgodonjuta enahanda retroaktiva tjensteårsberäkning, som blifvit Lärare vid elementarläroverken medgifven. De med ifrågavarande bibliothekarie—befattningar förenade göromål synas Utskottet icke vara af det omfång, att de skulle taga i anspråk en persons hela verksamhet; hvadan och då Kongl. Maj:t ej funnit skäl begära förhöjning i det hittills för ändamålet uppförda anslag, samt sålunda antagas måste, att svårighet för platsernas besättande icke mött, Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, med afslag å Herr Lindeströms ofvanberörda motion, måtte till Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall. 25:o. Till löner för 27 nya adjunktsbefattningar, äfvensom till arfvoden för extra lärare har Kongl. Majit äskat ett belopp af 50,000 R:dr årligen. Beträffande lärarepersonalen vid de fullständiga läroverken hafva Rikets Ständer vid särskilda tillfällen uttalat den grundsats, att ett normalantal af 46 lärare må anses motsvara behofvet för 200 lärjungar, samt alt, då deras antal ökas med 30 eller 40, en ytterligare lärare bör påräknas; och inhemtas nu af Stadsråds-protokoliet, hurusom, med stöd af berörda grundsats, Kongl.
233 ofvannämnda sex socknar, elier Sala, Möklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, nied undantag endast af grufvedrängs-hjelpeu samt jordeboksoch mantals-dagsverkena, hvilka inbegripas uti anslaget lill konst-statens och hyttornas underhåll; att, hvad beträffade de af dessa räntor, som äro påförda åt silfververket donerade hemman, hvilka med full egande-rätt inuehafvas, det, efter Kommitterades åsigt, vore lämpligast 0111 samma räntor blefvo i jordeboken förda inom kolumn och ifrån räkenskaperna uteslutna; hvaremot vidkommande alla andra räntor, som af vederbörande hemmans-egare skola till silfververket utgöras, Kommitterade ansett, det borde, så vidt ske kan, sådan öfverenskommelse med silfververket beredas, hvarigenom de kunde till Statens disposition återgå och med deras förenkling förfaras på lika sätt, som i allmänhet blefve förordnad!, samt följaktligen nämnda hemmansegare i delta afseende komma i åtnjutande af enahanda fördelar, som de öfrige; ali, i fråga om de af ofvanberörda räntor, som äro silfververket donerade lill konst-statens underhåll och under anordningstitel afförda, Kommitterade trott ändamålsenligast vara, om dermed kunde förfaras på lika sätt, som angående vissa andra räntor blifvit föreslaget, eller att öfverenskommelse träffades om deras afstående emot skälig kapital-ersättning; att, hvad åter anginge de öfriga, som silfververket under arrende åt njuter, dervid förekomme det särskilta förhållande, att, sedan, i anledning af Rikets Ständers dels vid 1810 års Riksdag och dels under den 4 Oktober 1823 derom gjorda underdåniga framställningar, fråga uppstått om vidtagande af sådana åtgärder, hvarigenom silfververket, utan dylika betydliga understöd af Staten, skulle i framtiden kunna underhållas, så hade, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829, blifvit beslutadt, att, på sätt bergslaget, i ämnet bordt, sig åtagit, getiom afsättande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter, sedan denna fond vunnit sådan tillväxt, att deraf erhölles en årlig afkastning af 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, som bergslaget, efter beräkning af 6 R:dr 32 sk. såsom medelmarkegångspris per tunna, ansett ungefärligen motsvara bergslagets vinst utaf 1743 års arrende-kontrakt angående ifrågavarande räntor, det skulle afgöras, huruvida nämnda räntor, öfver hvilka hittills varande dispositionsrätten emellertid komme alt fortfara,
Vaktbetjeningen å gislestugan utgöres af — man vill och bör tro det — beskedligt folk; men de äro utan bildning, utan omdöme om hvad som är rätt eller orätt. Restaurationen derstädes har så dryga och höga pris, att någon fånge svårligen kan begagna sig af densamma; och smältan hos den bildade mannen öfver frihetens förlust mångdubhlas derigenom. Allt detta talar emot bysättningslagen inför sunda förnuftets, bildningens och upplysningens domstol och inför 38 Den i BI a r s f. ra. den, som med varm känsla omfattar mensklighetens heliga rättigheter. Men den fördom, det falska begrepp om livad som länder crediten lill godo, ehuru vid detta tillfälle likväl ej fråga kan vara om credit hos hederligt folk, äro kanske så fast inrotade, så häfdvunna, att man för det närvarande måste inskränka sig till hemställan om endast billiga modificationer i skuldfängelse-Iagen, och åt en annan tiel öfverlemna det totala upphäfvandet af en lag, som tillhör mörkrets och barbariets, icke upplysningens och bildningens tidehvarf. Jag hemställer således, att bysättningslagen i så måtto må undergå förändring, till mildring i följderna af procentarens och kanske capitalistens menliga, ofta mördande, speculationer, att 1:0 ett minimum bestämmes af den skuldsumma, för hvilken en medborgare, det må vara egen skuld eller caution, kan bringas i fängsligt förvar; 2:0 att en viss termin utsattes, t. ex. 5 år, som en person kan hållas fängslig för skuld; 3:o att ett högre underhåll, eller så stort, att den måttligaste lifsbergning åtnjutes, må bestämmas, på det fången må undgå att tigga eller svälta ihjel, och 4:° att en lämplig förändring uti bevakningen och ordningen inom skuldfängelset må åstadkommas, som åt den bildade, af förtjensten och — det torde tillåtas nämna det nu förhatliga ordet — börden utmärkte, olycklige fången, nu som förr, lemnar ett ändamålsenligt och passande beskydd.
Nådiga beslut eller i öfrigt kunnat derom inhemtas, enda löne-inkomsten utgöras af andel i böter för åtalade brott; hafva Rikets Ständer, enär denna aflöning icke kan vara tillräcklig, trott ett sådant förhållande leda derhän, att i stället för den omsorg att afvärja förbrytelser, som hörer till hvarje värdigt handhafvande af ordningsmagten, skall behofvet framtvinga benägenheten att se brotten fulländade, för att derföre få utkräfva böter, äfvensom, under dylika omständigheter, de många tillfällen, som stå öppna för afvikelser från granlagenhet vid åklagare-kallets utöfning, säkerligen sällan skola lemnäs obegagnade, hvarigenom åter agtningen för lag och ordning blottställes vida mer än genom hvarje åsidosättande af Polis-uppsigten. Och få Rikets Ständer, af dessa skäl, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det måtte Kronobetjening icke på ofvanberörde villkor tillsättas och den i så måtto redan constituerade genast afskaffas, samt att, derest nödvändigheten påkallar biträde åt de ordinarie tjenstemännen, sådant då blefve genom mera ändamålsenliga föranstaltanden tillvägabragt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Juni 1840. 38 Expeclilions-Ut skottets Förslag till lind. Skrifvelse, N-o 22. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1840. Preste-Såndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 1 Juli — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i anledning af gjord ansökning om nedsättning i arrendet för hemmanet NederJerfva N;o 2. (Stats-Utsk.
Hr J. Jonasson i Gullaboås kom så med ett litet, men karakteristiskt yttrande. Han sade nemligen dessa märkliga ord: “ Denna fråga är, mine Herrar, ganska vigtig. För denevangeliskt-lutherska religionen, som vi nu ega, hafva sedan århundraden tillbaka alltför många af våra förfader offrat lif och blod, för att vi nu snart skulle låta den falla sönder, som motionären här föreslagit. För min del kan jag icke vara med om att öppna portarne för den antikrist-liga ande, som i närvarande tid gör sig allt mera gällande och sväfvar öfver land och folk. “ Deri ser man följden af att skrifva utskottsbetänkanden, sådana som det hvarför vi ofvan redogjort. Utskottet skjuter en fråga på sned, sedan finnas nog talare, som äro färdiga att .vända den alldeles bakfram. “ Låta den ev.-luther-ska religionen falla sönder, " det är onekligen en originel uppfattning af saken. Hr Magnus Jonsson yttrade sig till försvar för utskottets (hvari han är medlem) förslag. Detta stödde han på, att man ej kunde veta, huru det skulle gå med barnens religionsundervisning om förslaget antoges. Dervid förbisåg han emellertid de stadganden nu gällande dissenterlag har, och i hvjlken ingen ändring var föreslagen. För öfrigt uppehöll sig denne talare en stund vid sanningssökare och positivister, som han på ett betänkligt sätt förblandade, och yrkade till sist bifall till utsk. hemställan. Hr J. Jonsson i Frösstorp sade något rätt öfverraskande. Motionären hade i motionen omnämnt två personer, d: r Nyström och en viss Måns Månsson, hvilka blifvit vägrade utträde ur statskyrkan; detta gifver talaren anledning att utbrista: “ Man behöfver blott genomläsa motionen för att genast finna beskaffenheten af de auktoriteter, som der åberopas, t. ex. denne Måns Månsson och doktor Nyström. Jag har ännu icke under den tid, jag varit riksdagsman, sett att man i motioner åberopat sådana personer som auktoriteter. Det skulle, tyckes det, om man får tro talaren, vara nära nog en skymf mot riksdagen, att ett faktiskt förhållande beträffande dessa två personer i motionen anförts. Något Ur Dagens Krönika.
Man har yttrat, att någon den ringaste fördel har Sverige icke af St. Barthelemy; besittning. Jag bar sökt i betänk. men icke funnit någon uppgift på de summor, sorn tillförene kommit Sverige till godo af denna ö; de finnas likväl uppgifna i förra riksd.förhandlingar, fastän jag ej nu kan påminna mig huru mångå ioo,ooo:tals r:dr de utgjort. — Om återreiniss af detta betänk, beviljas, lärer StatsUtsk. böra vara betänkt på ett förslags-anslag till det ändamål jag uppgifvit. Idr Ribbing, Arvid: Den reservation, jag framställt, torde åtminstone, ifall den skulle vinna bifall här på Riddarhuset, först och främst föranleda till ålerremiss, samt sedan i Utsk:n, om man biträder hvad den innehåller, icke föranleda till det omdöme, att på min sida någon obillighet blifvit framställd genom det tillägg jag önskade skulle inflyta i den und. skrifvelsen, då det tydligen heter: ”att Svenska ”nationell skall förmodligen lika beredvilligt som den Engelska, då fråga om slafvars befrielse uppstått, derför ”vilja göra uppoffringar.” Således har jag trott, att Svenska nationen icke vill undandraga sig hvad som i uppoffringsväg af densamma kan fordras. Då man likväl å en annan sida hörer ifrågasättas och rent af betviflas, att slafvar finnas på St. Barthelemy, så tyckes det icke vara rätt att straxt börja med alt säga: här äro penningar att befria slafvarna med, då man nemi. sätter i fråga att slafvar der finnas. Jag skulle tro, att en sådan skrifvelse till K. M., som den jag föreslagit, skulle vara nog att börja med. Lägger man dertill, alt ön blifvit med sina af Utsk:n ganska väl kända betydliga inkomster under vissa år öfverlemnad till Konungens egen disposition i afseende på så väl inkomster som utgifter, med villkor alt Svenska statsverket icke skulle af ön betungas, så torde deraf en ytterligare anledn. vara att först vända sig till Konungen.
Ja, och hvad är det för prat att inte mannen skulle få lefva som han sjelf vill, om han också tar sig en hustru? Strunt. Kom och tag er en pipa, go'vänner. GUSTAF. Men nog skulle jag ändå helst vilja ha en rik flicka, jag också. Det är bara dumt att de inte står att ta på hyllan, efter de vanligtvis ha så många friare. Hur fick du Johanna att ge efter, Risto? Det skulle vara bra att veta. RISTO. Hvad betalar du, om jag säger dig det? TOPPO. Lofva ingenting, Gustaf. Jag skall lära dig konsten utan betalning. RISTO. Du? Nå, låt höra. TOPPO. Hvad är det för konst, annat än att dra flickorna litet vid näsan? Och det är lätt gjordt, ty de stackarna ha just inte mycken verldserfarenhet. JOHANNA. Ja, kom ihåg hvad jag har sagt: Det blir ännu med tiden folk af Hopptossan. LAURA. Af den där galningen? Aldrig i evighet. Af den där, som man inte kan få att arbeta, om man bjöd till aldrig så mycket? En gång, då hon skulle hjelpa mig att skölja kläder, började hon plötsligt att dansa vid vaken. Gud vet hvad som for i henne, men det var omöjligt att låta bli att skratta åt den slamsan. Tänk er bara, klädningen var ända från medjan så full af is att den stod alldeles styf ut rundt omkring henne, och så flög och snurrade den där längs glanskisen som en hvirfvelvind. Och af en sådan en skulle det bli folk? Jo pytt också. LISA. Säg inte det, du. Matmodern på Riistavesi berömde Hopptossan upp i himmelens höjd härom sistens. Hon lär ha varit hos dem hela sommarn och arbetat som en häst. JOHANNA. Ser man på det. LISA. Men drifvit hade de ändå med henne, stackars flicka, isynnerhet de unga vildhjernorna. Man vet väl, hurudana de ä'. Kan de någonsin låta bli att vara otäcka? KATRI. Men om hon gaf dem anledning till det? LISA. Visst inte.
Med sin make delade hon allt: pedagogiska, sociala och ekonomiska intressen, för att nu icke tala om hemmets och familjens; och hon gjorde det så grundligt, att det äfven för fackmän är af intresse att på dessa områden höra hennes mening. Själf uppfostrad af en mor, som från första stund hon slöt sin dotter i sina armar och till sitt lifs slut gick upp i henne och m e d henne delade ondt och godt, blef för fru Leffler moderns kallelse den högsta, och för att som få kunna fylla den hade hon de största förutsättningar. För de sina i barnkarhmaren var hon medelpunkten, och när sönerna vuxit upp och eröfrat den hvita mössan och dottern blifvit en ungmö med en hel mängd flickvänner, visste hvarken de eller studenternas kamrater, hvem de i själfva verket voro mest förtroliga med, modern eller hennes barn, ty i glada upptåg eller en och annan liten mystifikation gick det så ofantligt lätt att få tant Gustava med. I hennes närvaro fick munterheten en bouquet, som ingen annan kunde åstadkomma, och skämtets pilar, ofta fiktade mot henne själf, susade genom kretsen — men, när hon lade in sitt moderliga ord, och hon drog icke i betänkande att uttala sin mening, då vägde det något. Den som en gång af henne fått en tillrättavisning, allvarlig, men utan det minsta gift på udden, gömde den i tacksamt minne, och när hon uttalade sin vilja, så var den lag, äfven om dottern var en fräjdad författarinna och sönerna världsberömda. Bandet emellan den modern och de barnen har aldrig slaknat, ty hon förstod att följa deras utveckling. Från det första hennes dotter vann loford för krian: — » Min dockas dagbok », — till det sista hon skref, fick modern del däraf. I bland kunde nog Anne Charlotte, om hon uppträdde anonymt, äfven inför sin mor söka bevara sin hemlighet, men så alldeles l y c - kades det icke. Fru Leffler läste ändå berättelsen med mer än vanligt intresse. Så hände det en gång, då » Doktorns hustru » först var synlig i Illustrerad tidning. Fru Leffler bodde då i Upsala och författarinnan i Stockholm, och mellan mor och dotter utspann sig en brefväxling angående den stackars doktorinnans öden, som mycket roade den senare.
Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 55, rörande väckt förslag om u/)/,häfvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner samt öfverlemnande åt kommunalstyrelserna alt Öfver samma magasiner förfoga. I berörda Betänkande hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer mätte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, det Kongl. Majit täcktes utfärda en författning, hvarigenom stadgades, satt vederbörande kommunalstämma må ega att vidtaga de förändringar med distriktoch sockenmagasiner, som af stämman nyttiga anses; dock att, derest ett dylikt magasins rörelse minskas eller alldeles indrages, det derigenom erhållna kapital under behörig kontroll bibehålles, samt räntan deraf fortfarande användes till samma ändamål, hvartill afkastningen från magasinet hittills utgått.» Denna Utskottets hemställan har, enligt från Riks-Stånden inkomna protokollsutdrag, blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln afslagen, men deremot af Högvördiga Preste-Ståndet bifallen allenast med den ändring, att följande slutord i den föreslagna underdåniga anhållan: -osarnt räntan deraf fortfarande användas till samma ändamål, hvartill a/kastningen från magasinet hittills utgått» skulle utbytas emot orden »sami en tillräcklig del af den influtna rän - Allm. Besvärsoch Ekonomi-UtshoHels Memorial N:o i 24. Ian fortfarande användas till samma ändamål, hvartill af kastningen från magasinet ursprungligen varit bestämd.» — Yällofliga Borgare-Ståndet åter har godkänt Utskottets förslag: och Hedervärda Bonde-Ståndet har gillat den af Utskottet tillstyrkta hemställan »att vederbörande kommunalstämma må ega att vidtaga de förändringar med distriktoch sockenmagasiner som af stämman nyttiga anses»; men beslutat att de öfriga af Utskottet föreslagna bestämmelser ej skola i den underdåniga framställningen inflyta. Efter från sistnämnda
Israel Adolf af Ström hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att vid numera uppnådd 76 års lefnadsålder och efter 60 års oafbruten tjenstgöring undfå Nådigt afsked från nämnda befattning, samt derjemte till E. K. M:ts Nådiga behjertande hemställt, huruvida han kunde anses hafva gjort sig förtjent att härvid varda med pension för sin återstående lifstid hugnad, har É. K. M:t, uti en den 13 förlidne September lill Rikets Ständer allåten Nådig Proposition, på grund af de mångfaldiga förtjenster och det synnerligen utmärkta nit, hvarmed af Ström under sin långvariga tjenstemannabana så väl genom sina embetsåtgärder, som sina skrifter rörande skogshushållningen, verkat till fäderneslandets gagn och bästa, behagat föreslå, att Rikets Ständer måtte förklara Hof-Jägmästaren af Ström berättigad att, under de för civile embetsoch tjenstemän i allmänhet stadgade vilkor, varda, vid afskeds erhållande från oinförmälda befattning, uppförd å Rikets Allmänna Indragnings-Stat till en pension af 800 R:dr Banko årligen, motsvarande det arfvode, han för samma befattning från Skogs-planterings-kassan nu åtnjuter. Efter tagen kännedom af Stats-kontorets i'frågan afgifna underdåniga utlåtande samt af öfriga ärendet rörande handlingar, hafva Rikets Ständer funnit, att, jemlikt derom gällande Nådiga föreskrifter, embetsman vid civil-staten, som uppnått 70 års ålder och varit i oafbruten tjenst minst 30 år, är berättigad att vid afskedstagande undfå pension, * Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
emedan barkaliallet vållade skada sa väl ä det af skattebönderna idkade liske, som oek a deras vid elfven belägna egor och der-jemte förorsakade uppgrundningar, i livilket yrkande de närva-rande jordoch lieinmansegarne instämde; samt att Konungens Befall ni ngshafvande genom öfverklagade utslaget sig utlåtit att, alldenstund, på sätt ofvan vore nämdt, ej allenast vid omför-mälda sammanträde ä Säfvar gästgifvaregård blifvit upplyst, att bark frän sågtiiumer, som tlottades, dels stannade i vattendraget och dels lade sig ä stränderna och pä ängarne ästadkomme skada, ■ äfvensom att tillgången pä lisk i elfven på senare tider förminskats, utan ock tiskeriintendenten pä anförda skäl ansett förbud emot ilottning af obarkad t timmer inom länet vara af behofvet päkalladt och böra tillämpas, så framt ej tiskerierna der skulle allt mer och mer undergräfvas och frukterna i högst väsentlig män förminskas af de åtgärder till tiskeriernas upphjelpande, som under de sista åren blifvit vidtagna; för den skull och som Kongl.
Hvad StatsUtsk. derutöfver kan göra i afseende på Statens utgifter, dertill kan ytterligare ånyo åberopas 37 §:n Riksd.ördn., så mycket mera, som det alldeles icke på något annat ställe uti grundlagarna är sagdt, att Konungens propos:r skola samtidigt öfverlemnas lill Stånden och till StatsUtsk. Praxis vid denna riksdag vittnar om motsatsen. K. M:s propos. om statsverkets tillstånd och behof har endast till StatsUtsk. blifvit öfverlemnad; och jag kan bestämdt uppgifva, att en af Konungens rådgifvare, före den K. proposms aflemnande, med mig öfverenskom, huruvida så många exemplar af den nåd. proposrn borde till StatsUtsk. remitteras, att StatsUtsk. skulle kunna öfverlemna den till RiksSt:n. Min enskilda tanke var, att så borde tillgå, och det skedde också: StatsUtsk. inkom till Ständerna med ett exemplar af den K. propos:n, men jag tror, att StatsUtsk. varit fullt berättigadt att behålla den K. p ropostn, till dessUtsk. på samma gång kunnat lemna sin propos. om stalsreglerm. I sådant fall finner väl hvar och en, att motionsrätten ensamt måste tillhöra StatsUtsk. Jag ber herrarne ytterligare nogsamt besinna, hvartill en sådan lära skulle kunna leda oss, att StatsUtsk. nemi. icke skulle kunna väcka frågor om statsreglerm. Skall principen uti ett fall förkastas, måste den äfven för alla andra fall blifva förkastad; och jag tror icke, roine herrar! att man med något sken af rättvisa, eller ens med något hopp 0111 framgång, skulle vilja åtaga sig en sådan bevisning, att StatsUtsk. icke skulle äga rätt att föreslå nedsättning af Rikets skatter. Hr Lagerhjelm, Pehr: