Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så i Herrans namn! nu har han vaknat och smugit sig bort, som en rotta rädd för katten. Jag hörde något sakta skrammel vid hans dörr; som jag störtade ut för att se efter, förnam jag nederst i trappan ett klifs klafs utaf galoscher, som brådskande skyndade ut genom porten. Jag sprang efter ropande, „min Farbror, min Farbror! jag har något att säga min Farbror!“ – „I morgon är också en dag!“ svarade han utan att vända hufvudet. Jag är desperat. Han har märkt något. Anna till Axel. Ack, Axel, min Tante har låtsat sofva ända tills nu. Det är sena aftonen, med henne den sämsta tiden på dagen, för att göra bekännelser. Må det då bli som din Farbror sade, i morgon! Ack jag tycker mig med detta uppskof ändå vunnit något! Axel till Anna. En dags fruktlösa väntnings-pina, en sömnlös natt, se der min vinst. Men i morgon!!! Axel till Anna, vid midnatten. Jag kan icke sofva; Anna, jag har mörka aningar, – morgondagen skall ej hemta oss något godt. Jag har nu en ej obetydlig penningesumma i mina händer, jag har sålt ... men lika mycket, hvad gör det till saken. Anna skulle det ... om våra ... men derom är bäst att tala, se’n ödet sagt sitt. Jag tror, goda Anna, att midnattens timma låter mig se spöken. Anna, jag känner djupt, att om du ej skall gå vid min sida, blir hela lifvet för mig ett spöke, det vill säga ett fasansfullt intet! Axel till Anna. Klockan slår ett, Anna; detta slag är vårt. Vi äro ett. I lifvets morgonstund ha vi förenat oss. Jag vet, att intet kan åtskilja oss. Hvarföre skrifver jag då så allvarsamt? Hvarföre är jag så dyster? Axel till Anna. Hvad nattens timmar skrida långsamt! Tänkande på dig, skrifvande till dig, söker jag, att vinga minuterne. Nu, då allt är så tyst och stilla omkring mig, hör jag bättre stormen i mitt inre.
Jag tillstyrker bifall till hvad Hr af Billbergh föreslagit; och då 2tne Stånd redan bifallit enahanda förslag, torde det vara skäl, att R. o. Ad. äfven bifaller detsamma och icke hyser någon fruktan vid att göra en sådan temporär öfverlåtelse till sin Regering. Gr. von Fersen: Då jag icke vill tvista om hvilken åsigt som innefattar den mesta klarhet eller förstånd, enär j'ag i denna fråga hyser motsatt öfvertygelse med den siste värde talaren, vill jag icke heller upptaga något argument i detta fall; men jag vill fästa uppmärksamheten derpå, att det är en allm. princip inom Bevilln.Utsk. att belägga alla colonialvaror med den högsta möjliga tull, och att således, samt då K. M. äger rättighet att sänka tullen, någon förlägenhet vid tractaters afslutande icke kan uppstå deraf, att K. M. icke äger rättighet att höja tullen. Hr af Billbergh: Jag tager mig friheten att först till besvarande upptaga Hr Hjertås anmärkn., att stadgandet i 60 § Reg.F. hade afseende på en föregående propos. och ett derpå följande bifall af Ständerna. Men om Hr Hjerta behagar läsa meningen till slut, torde vederläggningen finnas i samma §. Der står nemi.: ’'Ej må några allin, afgifter, af hvad namn och beskalfeuhet som helst, utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande och utgående spannmål allena undantagen” <5{c. Då det star allena undantagen, måste det afse en kommande actus, icke en föregående. Hvad angår Gr. v. Fersens sista yttrande, måste det mycket väcka min scrupel, om det förhåller sig så, att Bevilln.Utsk. satt höga tullafgifter med afseende derpå, att K. M. bar rättighet att nedsätta, men icke att höja tullen, emedan det förutsätter, att afgifterna varit beräknade på den sannolika förhoppningen, att K. Dea i5 December c. m. nedsätta dem; men om K.
Jag vill att man skall vara litet rädd att aflåta en sådan skrifvelse, när den icke är fullt behöflig, och såsom sådan anser jag den, sorn R. Sl:r, örn Betänk, vinner bifall, nu skulle afgifva. Jag förnyar min anhållan om afslag. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ls förev.de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja, tillika med ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 16, 17 och 18. Utsk:ts hemställanden biföllos. § 19. Lades till handlingarne. §§ 20-23. Utsk:ts hemstälianden biföllos. § 24. Frih. Cederström, Rudolf: Om det ock å ena sidan må medgifvas, att R. St:rs revisorer kunnat ega anledning att i detta läll framställa anmärkning, derföre alt vid årets slut de inom Consistorii i Linköping vård varande medel icke gjorts fruktbärande, anser jag dock densamma böra förfalla. Domka - 152 Den 14 Januari e. m. pitlet upplyser npml. i sitt afgifna utlåt.: »att af ifrågav:de kontanta medel 3.776 rdr 25 öre icke kunde komma i fråea till utlåning, såsom tillhörande dels allmänna premieoch fattigkassan, hvars inkomst, enligt 133 § i den nådiga läroverksstadgan, borde årligen utdelas, och dels stiftets folkskolelärare-seminarieanslag.
Aff en underdånig framställning till; Kongl. Maj:t angående inqyarferingen för Städerne i allmänhet och de fgr densamma vid, 1809 och 1810 arens Riksdag la,gde grunder , samt, om verkställighet å det då fattade beslut; borde göras uti de ordalag , Utskottets fprsta, Betänkande innehåller. 2:0 Att Malmö Stad:, intill desssndra, utvägar till lindring i irqvarteringsbesväret för Beit 5 September f, m. 249 Staden blifvå vidtagne, må ifrån och med Innevarande år 1823 och intill nästa Riksdag befrias från den stadgade årliga 2 procents afbetalningen, på dess till Cassern och Stallbyggnaders uppförande från RiksgäldsContoiret ei;- bållne lån 50,000 Riksdaler Banco samt ifrå.r» och med »824. års början och intill nästa Rikadag , njuta befrielse fråtn räpteb.etalningen å samma lån , med förbehåll , att , om Kongl,. Majit i Nåder skulle täckas innan nästa Riksdag mildra Stadens inqva.rterinRStunga , genom förflyttande af minst en Sqvadron utaf de derstädes förhgde Trupper till annan ort , räntebetalningsskyldighetei) då genast å nyo vidla g©C* 3:0 Att Wadstena Stad , må ifrån den tid, då det öfyerk.lagade inqvarteringsbesväret för Staden vidtagit , och allt framgent så länge detta besvär i och. för Corrcctionslnrättningen fortfar , af nnslsget för samma Inrättnings underhåll tillgodonjuta 200 R:dr Banco årligen till ersättning för inkvarteringen. 4:0 Alt Staden Warberg må ifrån och med 1824 års början så länge Staden får vidkännas servicen till det å Warbergs Fästning förlagdabefäl och manskap utaf Statsmedlen erhålla 200 R:dr Banco årligen till ersättning för deqqa inqvartering. 5:0
Skulle förhållandet vara sådant, som Hr Rosenblad framställt, så förmodar jag, att äfven resultatet af undersökningen blefve detsamma, som vid frågans pröfning inom Konungens Conseil; men om tilläfventyrs nya slutsatser deraf kunde dragas, om nya handlingar till utredande af förhållandet kunde anskalfas, hemställer jag, om det kan vara billigt att neka en sådan åtgärd. Hos den sidan, som fattat en undsatt mening, vågar jag tro, att intet kan med mera skäl klandras, än att något sä billigt sorn en undersökning skulle vägras. Jag tillstyrker således bifall till Utsktns betänk, , och jag flnner, att Utskrn gått en medelväg, hvilket varit def enda, de kunnat göra, utan att förnärma den opinion, som af Styrelsen blifvit yttrad och af Constit.Utsk. leurn nad Utan aoioärkning. Hvad angår Hr Rosenblads yttrande, Den al Augusti. aai att det vore hvar och en åbo öppet att anställa rättegång, för att få saken utredd för hvarje hemman särskildt, hemställer jag, hvad förhoppning åboen i sådant fall skulle äga, då K. M. redan i administrativ väg yttrat sin åsigt samt jemväl yttrat den, såsom mig synes, så vådliga grundsats, att domarens myndighet ej må sträcka sig så långt, att Konungens i administrativ väg lättade beslut ej skulle lägga hinder i vägen för domarens pröfning. Ständernas beslut vid sista riksdagen var, att pröfning skulle ske i juridisk och icke i administrativ väg. Det ar ej tillräckligt, att en enda jurist, nemi. Just.Statsministern dömt i målet; hvad som af R. St. vid sista riksdag åsyftades och som hör ske, är undersökning inför domstol. Det är godt och väl, att K. M. lemnat Ahoerna den nåd. försäkran, att de skola få bibehålla sitt hemman; men då jag förmodar, att K. M. icke i detta afseende äger att befalla öfver kyrkorna och deras styrelse, måste jag jemväl tro, att denna försäkran ej är af mycken betydelse, ty det måste bero på kyrkostyrelserna att bestämma derom, så vida man antager, att hemmanen tillhöra kyrkorna.
Då man dertill lägger, att äfven bränvinsbränning i förening med pressjästberedning är uti den gamla förordningen inryckt, enär37:de §:n omtalar hvad straff en pressjästberedare utsätter sig för, så vida han öfverskrider de vilkor, som för tillverkningen äro fastställda, vore det väl högst eget, om detta slag af bränvinsbränning skulle undantagas från det förbud, som enligt Usta §:n kan drabba all bränvinsbränning. Då man icke lärer kunna förneka, att det stätt i K. M:ts skön att utfärda dylika resolutioner för flere • hundra pressjästberedare, likaväl som för sju, så faller det ju i öppen dag att den gällande bränvinsförordningen skulle kunna helt och hållet eluderas, såvida K. M:t icke ägde rätt att dessa resolutioner återkalla, hvilket bäst torde ådagalägga orimligheten af mina värda motståndares påstående. Jag kan således icke finna annat, än att den föreställning om saken, som af motsidan hyses, tillkommit i första hand genom det af Kommers-Kolhm begågna misstag och i andra rummet till följd af ordalydelsen i de Kongl, resolutionerna, hvilka kanhända bordt mera tydligt uttrycka, att äfven denna bränvinsbränning kan indragas, när behofvet sådant kräfde. Detta har icke i resolutionerna kommit att inflyta, emedan det troligtvis af Den 15 Juli e. ni. 333 K. M. ansetts falla af sig sjelft, ty ingalunda lärer K. M. hafva velat begå en sådan orättvisa,- att några få medborgare skulle tillskyndas en fördel, som icke tillkom de öfriga. Jag kan således icke finna någon giltig grund för majoritetens förra beslut i denna fråga, utan anser, att R. o. Ad. går såväl sin Konungs sorn majoritetens inom landet önskningar till mötes, om R. o. Ad., med frångående af sitt förra beslut i frågan, antager RoudeSt:s inbjudning. Frill. Raab, Adam Christian: Då Gr.
Den nådiga Propositionen, hvilken blifvit af samtliga Riks-Stånden tili Lag-Utskottet öfverlemnad, är af följande lydelse: »Uti underdånig skrifvelse af den 21 Februari 1857 hafva Rikets då församlade Ständer fästat uppmärksamheten derpå, att de till vildbråds fredande utgifna, nu gällande, lagstadganden äro i vissa delar bristfälliga och icke uppfylla sitt ändamål; att sålanda de i Kongl. Stadgan den 13 April 1808 bestämda böter lör oloflig jagt borde ådömas för hvarje dödadt djur och icke endast för hvarje gång åtal sker; att de i Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851 för köpare af fridlyst vildt stadgade böter, uppgående till endast hälften af hvad som för vildbråds fällande är föreskrifvet, visat sig otillräckliga och derföre borde höjas till sistnämnda belopp; att. böter ådömda enligt Jagt-stadgan, hvilka böter nu utgå till lika fördelning emellan åklagaren oell jagtkassan, borde odelade tillfalla åklagaren; att haren borde, i likhet med de till lilla jagten hänförda andra djurslag, fredas under parnings och forlplantningstiden; att nu medgifna tillåtelse att, till rofdjurs förföljande under förbjuden jagtlid, begagna så kallad harhund eller stöfvare föranleder till förstöring af fågelbon och dödande af späda ungar, utom annat missbruk, hvadan nämnda tillåtelse borde upphöra; samt alt den i Jagt-stadgan föresknfna grund för ådömda böters förvandling, eller till fängelse vid vatten och bröd, syntes mindre lämplig, utan borde dessa böter, vid bristande tillgång, förvandlas till enkelt fängelse; och hade Rikets Ständer, med afseende på allt detta, underdånigst anhållit, alt erforderliga åtgärder måtte vidtagas, på det att 1808 års Jagt-stadga och Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober Bih. till R. St. Stats-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utskts Betänkande M 34. '1851 måtte varda öfversedda och ändrade i de af Rikets Ständer antydda omständigheter.
Memorial i anledning af återremiss från det Högvördiga Preste-Ständet af Utskottets Memorial angående fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda Protocoll. Till Constitutions-Utskottet hav genom Protocolls-Utdrag ifrån det Högvördiga Preste-Ståndet af den 17 sistl. Julii underrättelse inkommit, att Ståndet, sedan åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda vid Constitutions-Utskottets Memorial angående förrättad granskning af Stats-Rådets Protocoll sedan sista Riksdag, deraf beslutit en af dessa anmärkningar åtföljd återremiss till Utskottet. Dessa anmärkningar innehålla i korthet: Herr Professor Forssell har anmärkt, att det af Utskottat nyttjade ordet décharge ej vore lämpligt, enär han, såsom han sig yttrar, ingenstädes i Grundlagarne funnit, att Riksens Ständer äga hvarken skyldighet eller rättighet att gifva denna décharge. Han har derföre yrkat, att vid detta tillfälle lika ordalag måtte nyttjas som vid 181'2 års Riksdag, hvilka han ansett lämpligare. Herr Prosten Lector Fröberg har anställt jemförelse imellan det Särskildta Utskottets i dess Betänkande företedda uppgifter om skälen 99-1 Riksdagen 1815. till den allmänna nöden och den af Constitutions-Utskottet meddelade frikallelse för StatsRådets Ledamöter ifrån all ansvarighet, och trott sig finna denna frikallelse innebära anledning till den förmodan, att det Särskildta Utskottet helt grundlöst skulle hafva framkastat det, som synes mörkast i dess framställningar.
Vid sådant förhållande synes det påtagligt att Depart:sChefens mening icke kan vara någon annan än att låta SkärgårdsFlottan få sin tillständiga öfning och att då fördela anslaget, kan icke leda till något annat än trassel. Ty hvad menar Utsk. hiir med öfning af större fartyg? Om man också förenar sig derom att med större fartyg menas linieskepp, så frågas: om en kombinerad expedition af korvetter och skärgårds-fartyg skulle ifrågakomma, till hvilken klass af öfning skulle denna eskader då hänföras? Jag tror att det blifver svårt att praktiskt tillämpa» den bestämmelse som Utsk. föreslagit och att så på skillingen uträkna anslaget till den ena eller andra expeditionen. Vid sådant förhållande får jag anhålla att R. o. Ad. behagade helt enkelt bifalla hvad K. M. föreslagit eller att Rikets St:r måtte, med uteslutande af sednare mom. i Utsk:s förslag, förhöja nuvale anslag till exercis med Flottans bemanning med 150,787 Rdr 50 öre. Hr Gr. o. Landtm, tiilkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. G e. m. Gr. Puke: Då jag tacksamt erkänner StatsUtskottets tillstyrkande af det begärda exercisanslaget, måste jag likväl i likhet med Frih. Ugglas motsätta mig det sednare mom. af denna punkt. Detta har alldeles icke sin grund deri att jag skulle vilja beröfva SkärgårdsFlottan den öfning som för densamma är behöflig, men jag anser det vara orätt att StatsUtsk. och R. St:r. bestämma fördelningen af ett anslag, som alltid varit stiilldt till K. M:s disposition. Då man såsom Frih. Ugglas anmärkte sammanfört 4:de Hufvudlitelns anslag för Arméens vapenöfningar, och ej på samma skäl, som för nu ifrågav-.de fall blifvit framställda, föreskrifvit att Artilleriet, Sappörer, Kavalleriet &c. skulle hvardera hafva så och så många 1,000 Rdrs anslag, finnes ej heller något skäl till nu ifrågaställda delning.
Den afjfeDStaganDe, enligt författningarne, är berätttgaD, eller för ^waré erf>ålIanDe l)an fjclf gjort tillffott, förfeé meD ftämplaDt papper till lifa belopp meD protocollSnttDrag från Den (SmbetömpnDigljct, forn af|f'eDet ittfärDar; men om Den afffeDStaganDe f)ugnaS meD förhöjning å caracteren, förfeé afjfeDet meD jtämp* laDt papper till Det belopp, fjär ofwan för caracterö» fullmafter ftaDgaDt är. €onfiftorierneé fullmafter å paftorat böra, i flället för Sanjlbgebtihren, Derutom beläggas meD fiämplaDt papper till följanDe belopp, nemligen: <28(0 De ftörre förfamlingarne i ftäDer och på lanDet öfwer 100 mantal 8: 16. — <2BiD minDre paftorat ifrån 50 till 100 mantal 3: 16. — <2StD paftorat unDer 50 mantal 2: — 3 affecnDe å efterlefnaöen af bwaD fafunlDa i näjtföregåenöe odj Denna §. förcj?ctfvDCt är, gäller: l:o att weDerböranDe stola u>iö förjlagé infänDanDe till fåDane tjenfler, a fjwilfa fullmafterne Dora efter Denna grunD cbarteraö, foga behörigt utDrag af föregående fem årenö tajceringödängDer, jemte uträkning öfwer
Genomläsningen af dessa Protocoll kunde icke af Ständernas Ledamöter mangrannt utöfvas: och det var således nödvändigt, att densamma öfverlemnades åt ett mindre antal af Ständernes 414 Den 31 Mars Fuilmägtige; men genomläsningens ändamål, Ständernes upplysande om allmänna ärendernes behandling, skulle blött ofullkomligen och illa uppfyllas, om kännedomen förbiet en hemlighet hos ConstitutionsUtskotteis Ledamöten Constitutionen har icke påbudit någon tysthetsed för ConstitutionsUtskottet. Med all skyldig aktning för hvarje annan tanka, anser jag mig således icke tillåtet att, förkiaringsvis, gifva Constitutionen någon mening, till ett förbud eller en inskränkning i Nationens rättigheter, som icke i tydliga ordalydelser der Vinnes: och då jag aldrig kan öfvertyga m'g,det Ständerne ens äro berättigade att, till sina Utskott, öfverlåta annan magt, än den, sorn inskränker sig till Riksdagsärendernes beredning, så tilltror jag mig icke heller att, genom en efter mitt begrepp felaktig uttydning af Grundlagen, hvarken afstå eller förminska, eller ens medgifva någon tvetydighet i den rätt, som hvarje Riksdagsman tillkommer, att begära och erhålla, eller den rätt, sorn hvarje ConstitutionsUtskottets Ledamot tillkommer, att meddela sådana upplysningar utur Statsrådets Protocoll, som i ett eller annat afseende kunna vara för någon Riksdagsmotion nödvändige I följe af allt detta får jag till Höglofl. Ridderskapets och Adelns bepröfvande öfverlemna , om icke den af Herr StatsSecreteraren, Friherre Wirsén gjorda hemställan bör besvaras med förklarande, det någon hemlig* hets-förpligtelse ConstitutionsUtskottets Ledamöter ingalunda åligger. Den 31 Mars. 415 Vidare fortfor Friherre Boye mundtligen: Jag har blott några ord att här tillägga, och föranledes dertill af den erinran en värd Talare, Herr Grefve Månur, gjort om innehållet af RegeringsFormens 90. §. Det är alldeles Sanning, att, enligt samma §, får icke något af de beslut Kongl.
Enär denna lyngdberäkning efter Hästarnes antal öfver allt vid Post-förseln tages i akt, uppkommer till båtnad för landets och näringarnes inre Communication en ny utväg, att jemte förenämnde anta! resafid', med brefposten fortskaffa fyllnaden af större paketer, efter serskild lindrigare Post-Taxa ; en förmon, som för närvarande saknas, men af allmänna behofvet länge varit efterlängtad och påkallad. Mycket vore väl i detaillerria af verkställigheten att tillägga 5 men, då hela saken efter sin Ekonomiska beskaffenhet är ett Regering särén de, hvarom Riksens Höglo!!. Ständer endast äga att afgifva underdåniga önskningar, följer af sig sjelf, att alla reglemen. tariska föreskrifter bero af Kongl Majrts nådiga godtfinnande, och, efter vederbörandes hörande, af Regeringen, med mognaste kännedom af alla dit hörande considerationer, bäst utstakas. Imellertid hoppas jag lätteligen kunna inses, hvad betydelig lättelse dessa angelägna förbättringar af Postverket ofelbart skulle medföra för allmänna skjutsinrättningen} y<5ss Bésv. och Ekon. Utsk, BeUinkanäen. och hvad utomordentelig vinst och tillökning i Postintraderna, som genom sparade kostnader och nya inkomster här, likasom i England, måst* blifva en ganska fördelaktig påföljd af danna hufyodsakliga förändring. Vid sådana tillfällen, och då nya och förändrade Ekonomiska anstalter påtänkas till verkställighet, ankommer allt deruppå, att det nyttiga nya tillskapas i sådan scala, som fullkomligen öfver , nsstämmer med landets egna tillgångar och behof, utan förvillelse af andra Länders till våra omständigheter föga passande exempel. AU Forvagns-Inrättning, sorn i vårt land g4res vidlyftigare än HU sagdt är, eller blott skiljas ifrån sin för ändamålet högst nödvändiga förbindelse med. Brefposten, bär sig aldrig, utan blifver i längden en ny tunga för den skjutsande allmogen.
1 den lilla förstusvalen knackade hon lätt på en af dörrarna o c h steg in, utan att ens vänta på svar, som en gammal och kär gäst på stället. En genomträngande ljum doft af kryddor slog henne till mötes genast i dörrgläntan, och när hon hastigt stängt dörren bakom sig, att icke ens en pust af drag skulle hinna smyga sig in om hennes kjortelfåll, stannade hon ett ögonblick på tröskeln för att hinna vänja sina ögon, bländade af det klara solljuset där utanför, vid skymningen i det lilla rummet. Det var en egendomlig interiör, som öppnade sig här inne, o c h väl egnad att första gången väcka den besökandes förundran. För Sonja var nu allt gammalt och välbekant se ' n späda barndomsdagar, då gumman Bergs » laboratorium », som den gamla själf älskade att kalla det, utgjorde ett ständigt mål för hennes barnsliga intresse och lifliga fantasi. Men likafullt, för hvarje gång hon på nytt steg öfver dess tröskel, genomträngdes hon af samma egendomliga känsla af mystisk andakt som inför det hälft öfvernaturliga och obekanta; och nu, när hennes ögon så småningom började genomtränga den gröna skymning, som orsakades af de evigt tillskjutna täta persiennerna för fönstret, stego alla de gamla märkvärdiga möblerna och tingen, hvaraf det lilla rummet var belamradt, fram för henne som de kära figurerna i någon ofta hörd, men likväl alltid ny saga af Hauff. Rundt om väggarna reste sig svartnande höga hyllor o c h fack, belamrade med burkar i alla storlekar och färger, glasretorter, mortlar nf sten och malm, väl tillbundna linnepåsar, ordnade i rader, o c h staplar af små kasetter af träd, alla föremål försedda med ordentligt numrerade etiketter i olika kulörer. Längs efter taklisten stodo på en smal hylla en mängd uppstoppade fåglar, tydligen af utländsk extraklion, hvilkas ursprunglgien lysande färger nu endast svagt glimmade fram under lager af dam.
Men dertill måste äfven räknas hjertats goda egenskaper, sedlighetskänslan och harmonien mellan alla dessa inre egenskaper, Ur Dagens Krönika. 6 — 7 2som icke kunna saknas hos en ädel och med full rätt berömd man. Och i detta hänseende måste Hamilton af alla finnas undermålig i den uppgifna jemförelsen. Och verklig skicklighet kan han väl icke tillerkännas, då han på de höga platser han innehade icke uträttat något, som på ett minnesvärdt sätt knyter sig till hans namn. Marcellus säger, att tillfallen till stora handlingar i lika rikt mått stått honom öppna som friherrame De Geer och Gripenstedt. Här vill jag deremot tillägga, att dylika tillfällen vida tidigare och i rikare mått stått honom öppna, än dem som med honom jemförts. Detta i flera hänseenden och särskildt hvad beträffade genomförandet af stora kulturfrågor och understödjande af snillen och talanger. Han var trenne efter hvarandra regerande konungars gunstling under mera än 40 år; han var universitetens kansler och ledamot i alla lärda och vittra akademier och hardt nära afgörande i alla de frågor, der han inom dessa uppträdde; hans ord gällde högt, hvarhelst han använde det hos de lärde, de mäktige och rike i landet. Kan det väl uppvisas någon enda for hela landet vigtig kulturfråga deri han tog initiativet? Hurudant var det nya kyrkolagsförslag han som ordförande framlade; hurudant det förslag till ny stadga för de allmänna läroverken, han under lika förhållanden hade om hand, ja allt, dervid han varit den ledande och hufvud-sakligen afgörande? Han var i allt som kom under hans händer en stillaståendets eller tillbakagåendets man. När uppsökte, uppmuntrade eller beredde grefve Hamilton understöd åt unga snillen eller gryende talanger? Som ett slags allmoseutdelare vid universiteten och i Svenska akademien fann man hans hand mera öppen för dem som hyllade » samfundssam vetet » framför det inneboende och vandrade i de nötta eller anvisade spåren, än för de rika begåfningarna med ett fritt sinne och med blickm öppen for tidens tecken.