Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf höll Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nytt sammanträde med Stadens innevånare den 18 påföljde December, hvarvid desse, jemte framställning om behofvet af en ytterligare undersökning och någon jemkning i förra förslaget, enhälligt förklarade deras önskan vara, att Länsstyrelsen måtte hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet dels anmäla, det Stadens samtlige innevånare nu insågo fördelarne och det stora behofvet af föreslagna hamnbyggnaden, dels ock anhålla att Eders Kongl. Majit behagade i Nåder bereda nödigt anslag; och voro de villige att, i den mån de kunde, medverka till ändamålets vinnande. Öfver-Direktören von Sydow har sedermera lofvat verkställa den påkallade nya undersökningen; och när den för sig gått, ämnar Eders Kongl. Majits Befallningshafvande inkomma lill Eders Kongl. Majit med underdånig framställning i detta vigtiga ämne. Innevånarne. Enligt Mantalslängderne utgjorde folkmängden! Manspersoner. Qvinspersoner. Skattfri®. Betalande. Summa. Län har ökats åren 1833—1837 med 9,567. 1838—1842 „ 7,929. De skattfrias antal har minskats åren 1833—1837 „ 543. men ökats 1838—1842 „ 10,287. De betalandes antal har ökat sig åren 1833—1837 „ 10,110. men minskats 1838—1842 , 2,358. Sista Femårs-berättelsen omförmäler att jordägarnes antal förhöll sig till arrendatorers och brukares såsom 74 till 23f men under åren 1838—i84s har de senares antal något minskats, så att förhållandet 1111 kan antagas vara såsom 74 lill 22. Den anmärkta minskningen i antalet af skattskrifne personer härleder sig synbarligen från stadgandet i Eders Kongl.
I öf - Stas-TJtskotttts Memorial A':o 394* »3 I öfrigt åberopar jag min och Prosten Stenhammars reservation vid Betänkandet N:o 273.” Häruti hafva Doctor Runs, Prosten Stenhammar saint Domprosten Heurlin instämt; af Herr Pejron, Gustaf”1 afseende å en omständighet, uti Högled. Stats-Ulskottets vidtagne, och nu till Ständernes bifall inlemnade project till förändrad method vid Markegångs-Taxornes upprättande, (punkten C') får jag reservera mig. Mig synes, att ordet Taxa innebär ett allmänt stadgande, och således kan jag icke inse, huru afvikelse!1 derifrån kunna upprättas för enskilde personer. — Af denna anledning skulle jag tro, att det rättast vore, att örn Kongl Kammar-Collegium, vare sig i följd af dess Advocat-Tiscals gjorde anmälan, eller i anledning af enskildes besvär, i någon nion ändrar den i något Län af Riks-Ståndens deputerade, på sätt föreskrifvet är, upprättade Markegångs-Taxa, bör ock det förändrade förhållandet, hvilket alltid genast. kungöres, blifva, liksom den öfriga delen af Taxan, ett allmänt stadgande och gällande för alla Räntegifvare och Räntetagare. Allt annat leder till trassel, är en orimlighet, och synes mig en utväxt å en för Länet utfärdad Taxa”; af Riksdags-Full mägtigem Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län, sorn åberopat dess till Betänkandet N:o 273 afgifne Reservation, i hvad densamma innefattar frågan om forsel-löns erläggande, då leverering in natura sker; samt af Riksdags-Fullmägtigen Johan Christophersson från Kronobergs Län, under åberopande af dess vid förra Betänkandet i denna fråga afgif ne reservation. Ank. till Exp.-Utsk, den 5 Jan. Memorial, rörande ett tillägg i frågan örn det af Kongl. Majit för Carlstens Fästnings istäindsättancle äskade extra anslag.
Såsom en utväg att till viss del betäcka denna kostnad, har hos Kongl. Majit blifvit i underdånighet föreslaget, dels försäljning af en kronan tillhörig egendom i lmfvudstaden f. d, hofbageriet benämnd, belägen vid Regeringsgatan under N:o 79, hvilken egendom, ansedd till värde af omkring 16’,000 R:dr, nu ej är för något allmänt behof erforderlig eller användbar, dels anvisande å myntverkets tillgångar af ett till 24,000 R:dr beräknadt bidrag, derunder inbegripet hvad nämnde verk till inköp af de Owenska egendoinarne, jemte derå verkställde förberedande reparationsarbeten, redan förskjutit, dock att myntverket härjemte borde befrias från återbetalning till Rikets Ständers bank af hvad, som ännu med 23,755 R:dr l\5 sk, 7 r:st återstod af de från banken under åren i83o — 1835 lemnade förskott för myntningens bedrifvande; i hvilket fall till fyllnad i den beräknade kostnadssumman skulle erfordras endast 3o,ooo R:dr; och som Kongl. Maj:t finner några hinder för afyltrande af förenämnde vid Regeringsgatan belägne egendom ej förekomma och derjemte anser skäl lill afskrifning af ofvanberörde i myntverkets räkenskaper ännu balancerade förskoltssumma 23,755 R:dr 45 sk. 7 r:st destohelldre vara för handen, sorn, enligt hvad en på Kongl. Maj:ls nådiga befallning upprättad närmare utredning öfver ligvidförhållandena emellan banken och myntverket utvisar, detta sednare verk kan anses ega en omförmälda förskoltssumma öfversligaude genfordran hos Rikets Ständers bank för tillskjuten logeringskoppar uti det för banken präglade silfvermynt, vill Kongl. Maj:t härmed, till Rikets Ständers bifall öfverlemna så väl den ena, som andra af förenämnde utvägar att bereda tillgång för en del af koslnadssumman för myntoch kontroll-verkens flyttning; hvarjemte Kongl. Ko»»/. Majds Nåd.
Ifrågavär. uraktlåtenhet kan, såsom sagdt är, härröra af glömska, och må man derföre nedsätta eller höja böterna utan afseende på skriftens brottslighet eller obrottdighet, som icke har med böterna att göra, då man förutsätter, att endast glömska, *0111 kan vara förlåtlig, vållat förseelsen, hvilket är svårt att utreda; men att deremot, genom resultatet af ett åtal mot skriften, framställa för boktryckaren den möjlighet, att, då skriften icke åtalas eller befinnes obrottslig, lian skall kunna beständigt fortgå med att icke efterkomma, livad grundlagen föreskrifver såsom en nödig controll öfver alla tryckta skrifter, anser jag oriktigt och ej böra fortgå i oändlighet, såsom texten i 'Utskrs förslag lemnar öppet. Någon gång bör väl också glömskan få ett högre straff, äfven om skriften är obrottslig, eller också bör man säga, att en sådan glömska är tillåtlig; och man må säga livad man vill, så, i afseende på möjligheten af åtal och de 6 månader, inom hvilka åtalet skall äga rum, gör det mycket till saken, om å en skrift är utsatt boktryckarens namn, tryckningsorten och årtalet, eller icke. Hvad för öfrigt angår den citation, Hr Cederschjöld gjorde om en afliden Hofeaneeller, så vet jag icke egentligen, hvad den rörer detta ämne. Jag tror icke, att den hade afseende på någon förhoppning om bättre eller sämre tider; men om det funnits någon Hofeaneeller, som i en rapport till en från oss aflagsnad Konung yttrat, att han haft den tillfredsställelsen att se boktryckarnes antal förminskadt, så tror jag icke, att vår närvar, elier någon blifvande Hofeaneeller kan komma alt fägna sig öfver samma förhållande. Hr Dalmah: Just det förhållande, som den siste värde talaren framställt, eller att boktryckaren oftast ej är i tillfälle att bedöma, huruvida den skrift, han trycker, är brottslig eller icke, mäste uppmana honom att utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet, emedan'det ligger i menniskans natur, att i saker, dem man icke förstår, fruktar man oftast det värsta.
Jag skulle tro, att en inbjudning från ett MedStånd hade förtjena! ett lugnare bedömmande, än som varit fallet. Att R. o. Ad. ej kan ingå på den inbjudning BondeSt. nu tillbakaskicka!- till oss, med fullständigt afslag på den inbjudning, som R. o. Ad. aflåtit, detta torde jag kunna förutsätta, då BondeSt:s beslut helt och hållet star i strid med hvad R. o. Ad. ansett vara det rätta i denna vigtiga ekonomiska fråga. Således torde jag vördsamt få anhålla om Hr Landtnäs propos. derom, att R. o. Ad. i allo vidhåller sitt en gång fattade beslut; det må sedermera vid frågans slutliga afgörande gå huru det kan. Då likväl BondeSt. Den 9 J a n u a r i e. in. St., sorn ordat derom, att det idkar samma yrke med R. o. Ad., och att dessa tvänne Stånd utgöra den jordbrukande delen af landets befolkning, har vändt sig till sina medbroder inom detta yrke med en anhållan, som, afklädd den skärpa i ord, hvilken det. i öfrigt begagnat, torde böra behjertas så vidt det står lill; så får jag vördsamt underställa R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida icke R. o. Ad., för ali så långt som möjligt gå BondrStls önskningar till mötes, ville göra den ändring i sitt föregide beslut, att R. o. Ad. beslutade en nedsättning i det antagna skattebeloppet för hvarje tillverkad kanna brännvin. R. o. Ad torde påminna sig, att bär förfäktades trenne meningar, den ena, att skatten skulle bestämmas till 2 sk. b:co per kanna; den andra att den skulle beräknas till 6 rist., och den tredje, som skulle utgöra en medelväg emellan dessa begge, att skatten skulle utgöras med i sk. blco för hvarje tillverkad kanna.
Utskottet kan, vid sådant förhållande, icke annat än dela motionärens åsigt i afseende å obilligheten deraf, att de i Skånska Länen boende tiondegifvarne till Stockholms Allmänna Barnhus skola vara underkastade hårdare vilkor, än andre tiondegifvare, hvilkas spanmål blifvit till lika beskaffade ändamål anslagen; och då det öfverklagade förhållandet uppkommit derigenom, att tiondegifvarne, i anseende till den för berörde ort serdeles betungande forslings-skyldigheten, kunna af tiondetagarne tvingas att ingå på sådane svårare villkor, för att undvika lefvereringen in natura, anser Utskottet rättvisa och billighet påkalla den rättelse i berörde hänseende, att tiondegifvarne i Skåne varda berättigade att, i enlighet med stadgandet i 12 § af Kongl, instructionen för Sera phimer-Gillet den 18 April 1791, lösa jemväl den Stockholms Allmänna Barnhus anslagna spanmål efter markegångspris, med tillökning af den i lag föreskrift!a forsellön; och får Utskottet i sådant ändamål tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af hvad i Kongl. Brefvet den 19 November 1799 serskildt för Stockholms Allmänna Barnhus i berörde hänseende blifvit föreskrifvet, stadgandet i sista mom. af 12 §. uti nyssåberopade Kongl. Instruction för Seraphimer-Gillet, angående rättighet för Skånska allmogen att efter markegångspris och vanlig förhöjning få lösa den Barnhusen tillagda Tionde-spanmålen, måtte Allm. Best.- och Ekon -Utskottets Betänkande, N:o 81. 7 äfven för tionde-gifvare till Stockholms Allmänna Barnhus blifva gällande. Stockholm den 12 November 1844. Arik. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den afgift, sorn erlägges för begagnande af vägume å Kongl. Djurgården. Uti ett från Hederv.
Jag hade likväl bordt kunna hoppas pä motsatsen, eller att man skulle fästa sig endast vid de yttranden jag afgifvit. Det har varit min rättighet att uppläsa de stycken i komiterades betänk., som jag ansett företrädesvis förtjena uppmärksamhet, och dä jag derefter med andra tydligare ordalag, troget ålergifvit deras verkliga mening och innehåll, skall man uti denna min åtgärd förgäfves söka upptäcka annat syftemål än att jag sanningsenligt velat lägga i dagen beskaffenheten af de läror och grundsatser, som hos komiterade gjort sig gällande. Att jag ej heller misslyckats häri utan tverlom ganska riktigt uppfattat komiterades åsigter, sådane de äro i verkligheten, fastän de icke blifvit uttalade med så tydliga ord, att de genast falla en hvar i ögonen, derföre ligger beviset uti den fullkomliga tystnad hvarmed Hr Sandströmer gått förbi sjelfva saken, sådan som jag framställt densamma. Ty icke med ett ord har han sökt vederlägga hvad jag anfört, så vida man ej vill såsom vederläggning betrakta den anmärkn. han sjelf gjort, att de af mig upplästa stycken i komiterades betänk, rörde sådana ämnen som nu ej skulle vara föremål för Ståndets pröfning. Jag ber likväl att 390 Den 31 Juli. häremot få erinra det komilerades betänk, i sin helhet, legat till grund för StatsUtsk:s behandling af del ärende, hvars föredragning nu är börjad. Att grauska de motiver, som komiterade i mer eller mindre tydliga ordalag uttalat till stöd för deras meningar och åsigter i alla de serskilda frågor, som betänk, omfattar, är då en lika obestridlig rättighet som skyldighet för en hvar, som önskar att göra sig ett klart begrepp om den inre halten af komilerades arbete för att derigenom erhålla en säker utgångspunkt för dess bedömande. Hr Sandströmer har sagdt, att i fall han anser den af komiterade föreslagna ränteförvandling ej vara antaglig, så skulle aldrig grundskatt kunna rubbas. Neji visserligen icke på det sätt, som komiterade åsyftat, ty denna rubbning öppnar vägen för grundskatternes fullkomliga upphäfvande ensamt lill fördel för dem af hvilkas hemman de utgöras. Men hvar ligger rättvisan för en sådan åtgärd?
Tage sig dock ingen häraf anledning till frikallelse frän det Föcsaltare-answar, som Regerings-Formens 84. §. och 2. mom. i 29. §. af denna Riksdags, Ordning utsätta. Men öfwersallcr någon inom Ständ eller Utsökt den andra med hugg och stag, eller nytt, jac emot honom wapen, hafwe ben angripande förwerkst liswct, och mä han, utan akt widare njuta Riksdagsmanna-skydd, till behörig Domstol öswerlämnas. Beskylles Riksdagsman för någon grof missgerning, mä han ej i häckte kunna inmanas förr än, efter anstäld ransakning, Domaren "sädant skäligt pcöswat, sä wida han ej ä bar gerning funnen warder. Galle likwäl, om han, efter Domstolens kaliel, se, sig ej inställer, hwatz Allmänna Lagen i thy fall stadgar. Ej mä Riksdagsman häktas för mindre förbrytelser eller för skuld insättas; ware dock hans egendom ej fran laga utmätning srikallad. Icke cllcr kan någon Riksdagsman frän annan orr, medan han för Riksdagens skull sig a Riködagsorte» uppehäller, Ulvin " Ten 2i December. 1549 Utom i ofwansöcmälre swarare fall, dragas derstädes för Rälta, med mindre han sökes för gäld, som han under ven tiden sig der äiamkat. Ingen were Mätit att ifrån Vem, som kill Riksdagen frän Landsottcrne anlandr, mom Husbondens lof och nunne, till krigs, tjenst w ar siva någor Tjenstehjon. §- 79. Ingen as Ridderffapek och Adeln, som, enligt RiddarhuS-Ordningen, lill säre och stämma berättigad är, icke eller någon lagligen wald Riksdagsman för annat Ständ, mä kunna, af hwad anledning som hälst, förmenas alt Riksdagen betvifla; dock galle un, der krigstider undantag härutinnan för Militaire perso:»er dä de i Rikets tjenst af Konungen beordras.
1 öfverensstämmelse med andra länders i senare tid "vidtagne förfoganden, hafva Committerade ansett tullbestämmelser efter ”vigt företrädesvis böra användas, emedan dessa icke blott bereda större ”säkerhet och lättnad i verkställigheten, men äfven i allmänhet stå i ett ”jemnare föihållande till varuvärdet, än hvarje annan qvantilets-bestäm”rnelse. Derest Committerades underdåniga förslag i denna del skulle vin - G 73 et->i Ilning s-Uts kottets Betänkande, JY:o 2 i . "na Nådig stadfästelse, hemställa Committerade dock i underdånighet, huruvida icke, då , ined förändrandet af en del tullbestämmelser tillberäkring efter vigt, afsetts lättnad, men icke ökade kostnader för handeln, ”Eder Kongl. Maj:t må finna skäligt, vid Taxans utfärdande, i Nåder förklara, att, intilldess någon förändrad reglering, i afseende A de städerna ”tillkommande våg-afgifter kan blifva till väga b rag t, de varor, som icke ”förut, jemnlikt nu gällande Taxa, men dädanefter komme att efter vigt ”förtullas, med våg-afgifter icke må belastas.” ■”Derjemte och då, i följd af denna Taxe-regl ering, åtskilliga jemnk”ningar och tillägg i gällande Thara-tariff komma alt erfordras, anse sig ”Committerade tillika böra i underdånighet hemställa, att, vid utfär''dande af ny Tull-taxa, Eder Kongl. Majit må täckas förordna om ”berörde Tariffs öfverseende och jemnkande till öfverensstämmelse med förundrade förhållanden.” I afseende å hvad Committerade slutligen hemställt, rörande den Rikets Stapelstäder af handeln och sjöfarten under namn af Bolag tillkommande afgift, vill Utskottet här nedan serskildt, i sammanhang med de härom till Utskottet inkomne motioner, afgifva yttrande.
Ansr Ben 1 F ebro ari. 21T garius. Jag tror icke att det blott är en tillfällighet, att vi på denna dag afgöra en för landets frid s§ vigtig fråga. Jag slutar med att anhålla, det en underd. skrifvelse till K. M., såsom svar på frågan, måtte aflåtas, i öfverensstämmelse med Ur Iirings förslag. Hr Carlheim-Gvllenskjöld: Man har framställt den fråga, huru affällingarne skola räknas? Denna fråga har Hr Cederschiöld, Ii , på ett sätt besvarat; jag ber att få göra detsamma, ehuru, jemte det jag i öfrigt instämmer med honom, mitt svar blir något afvikande från hans. Jag har i en allmänt läst tidning nyligen sett en redogörelse för en upsats i »Svensk Kyrkotidning», hvilken omr talar att Domkapitlet i Lund af vederbörande pastorer infordrat uplysning om antalet af dissenters. Pastorerne hafva härå afgifvit svar, deri de lemnat åtskilliga siffer-upgifter, men derjemte förklarat, att dessa siffror torde tarfva någon förhöjning. Det synes vara klart för hvar och en, som känner förhållanderne på landet att den nämnde frågan icke kunnat framställas till någon mera vederbörande än Presterskapet, ty husförhörs-längderna utgöra grunden för nattvards-, fräjdsoch utflyllnings-bevisen, och om äfven separatisterna icke inställa sig vid husförhören, så anmäles der gemenligen, att de icke tillhöra församlingen. I öfrigt stå pasto rerna på landet i sådant förhållande till sina församlingsboer, att ett affall icke kan ega rum, utan att de derom erhålla kännedom. De äro ock genom sitt embeles pligt förbundna att noga vaka öfver dessa förhållanden, och derföre hafva också många pastorer ganska noga kunnat upgifva, när affall egt runi. Här finnas vid Riksdagen flere pastorer, som kunna vitsorda hvad jag nu upgifvit.
Denna tid kallas ölverliggedagar, och dessa, sammanräknade med liggedagarne, fartygets liggetid. 71 Är aflastaren icke känd, eller är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, räknas liggetiden från den dag, aflastare eller lastemotlagare blifvit, på det i orten brukliga sätt, anmanad att godset aflemna eller emottaga. § 79. Äro liggedagarne icke bestämde genom bindande aftal eller annat gällande förbehåll, beräknas deras antal särskildt för lastning och för lossning: ett fartyg, som icke är öfver 30 nyläster — 6 daga ett fartyg öfver 30 men ej öfver 50 — 8 » )) » 50 » 80 — 10 » » » 80 » 120 — 12 )) » )) 120 >J 160 — 14 )) » » 160 » 200 — 16 » » )> 200 )) 250 — 18 » )) 250 » — 20 )) Sker på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar' ej beräknas förr, än den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått. 1 det bestämda antalet liggedagar inräknas icke helgedagar och de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af skeppsarbete eller annat från fartyget härrörande hinder. § 80. Antalet of öfverliggedagar och den ersättning, som för dem bör utgå, ankomme på särskildt aftal. Har öfverenskommelse ej skett, må öfverliggedagar ej öfverstiga hälften af det antal liggedagar, som i § 79 eller i fraktaftalet bestämde blifvit. 1 öfverliggedagarnes antal inräknas helgedagar. Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riksdaler 50 öre om dagen för hvarje ny läst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen. Har befälhafvaren i lastningsorten ej erhållit betalning för öfver liggedagar, vare godsemottagaren ej skyldig att betalningen gälda, der ej om denna fordran anteckning i konnossementet blifvit gjord.
LOUISE har satt sig ner på en stol, med armbågarne på dess ryggstöd; skyggar med handen för ögonen och gråter stilla. ALLAND går nervöst af och an på golfvet. hjelpa det; det är så vidrigt. Stannar framför henne. Och som en egenkär narr har jag skänkt er jag tar det tillbaka. mitt porträtt; nu har ni väl ingenting emot, att Det gör mig ondt om er, men jag kan icke 77 - LOUISE bedjande, men utan att ändra ställning. porträttet! Nej åh nej, inte det! Låt mig få behålla ALLAND rörd af det förtviflade uttrycket i hennes röst. Tag det då inte så svårt! LOUISE som förr. Låt mig få behålla porträttet. ALLAND. det utveckla sig som det ville, detta som fans mellan oss två. Kunde det icke ha fått växa i nens plumpa fingrar. Ja, ja Men hvarför kunde ni icke låta fred. Hvarför skulle ni rifva i det med reflexio LOUISE. Ja, hvarför, hvarför ALLAND. jag berättade den der historien? Trodde ni, att jag icke höll af er? För det LOUISE. Ja. ALLAND. mina smekningar! Och så blygdes ni öfver att icke ha afvisat 78 - LOUISE. Ja, ja. ALLAND. natur som min. Ni vill mäta mig med ert ömkliga kälkborgarmått och det passar icke. Då vaknar er reflexionssjuka: »hvarför? hvarför?» Hvilken småaktig misstänksamhet! Tror kvinna? Om det icke faller af sig sjelf, så gör man det icke. Ni har inga förutsättningar att förstå en ni, man gör sig reda för, hvarför man kysser en LOUISE. mig inte sjelf Jag var så förplågad jag jag förstår ALLAND. färdig? Trodde ni, att jag skulle anse er vara lätt LOUISE. Ja. ALLAND. pannan och den munnen. Berör hennes ansigte lätt med sin hand. LOUISE. Det är man icke med dé der ögonen, den jag vuxit upp, skulle ni kanske förstå mig och förlåta. Om ni kände de förhållanden under hvilka 79 - ALLAND. det har gjort er misstänksam och bitter. Tystnad; han går omkring i rummet. Stackare!
1 enlighet med samma proposition skulle nemligen de förslagna ändringarne i 18 och 19 §§ ifrån och med den 1 Januari 1857 ega tillämpning i den händelse, att liera fastigheter före den 1 Januari 185'2 blifvit intecknade för odelad fordran och någon af dem häftar för serskild inteckning, som å samma tid eller efteråt tillkommit. En dylik tillämpning synes likväl Utskottet betänklig. Om flere fastigheter nu blifvit gemensamt intecknade för ett belopp, utan att bestämdt blifvit för huru mycket hvarje fastighet häftar, och en af dem samtidigt eller ef teråt är vorden graverad med serskild inteckning, så får, enligt berörde §§:s nuvarande innehåll, betalning icke tagas ur sistnämnde fastighet för mera af odelade inteckningen, än hvad, som icke kan ur de öfrige utgå. Efter Kongl. Maj:ts Nådiga förslag skulle åter den odelade inteckningen utgå uralia fastigheterna, beräknad efter förhållandet af hvardera fastighetens värde till sammanlagda värdet af dem alla, och den serskilda inteckningen ej medföra rätt till vidare än det 14 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. öfverskott, som finnes efter det den andel, sorn på odelade inteckningen sig belöper, ur intecknade fastigheten utgått. Verkan af dessa serskilda stadganden åskådliggöres bäst genom följande exempel: A liar två fastigheter X och Y, hvardera värd 1000 Rdr. De intecknas gemensamt för ett lån å lika belopp eller 1000; hvarefter han försäljer egendomen Y. Den nya egaren erhåller nu ett lån äfven på 1000 Rdr emot inteckning i Y, hvilken egendom således häftar gemensamt med X för 1000 Rdr och serskildt för 1000 Rdr. Då likväl, efter gällande intecknings-lag, icke vidare får tagas ur Y för betalning af den summa, som blifvit intecknad i båda fastigheterna, än som brister i X, men denna egendom är värd 1000 Rdr eller det belopp, hvarföre egendomarne gemensamt äro intecknade, följer att det i Y seskildt intecknade belopp äfven till fullo utgår. Om nu deremot de af Kongl.