Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hafva tagit innehållet af högstherörda nådiga proposition i behörigt öfvervägande; och dä hufvudsakliga ändamålet med ifrågavarande vansinniga brottslingars emottagande uti hospitalen onekligen är att dem derstädes förvaraj på det såmedelst må förebyggas de vådor för allmänna säkerheten, hvilka eljest vore att befara, samt dessa brottslingars kurativa behandling deremot måste betraktas såsom jemförelsevis af underordnad vigt, synas de för deras vårdande och underhall i hospitalen erforderliga kostnader, hvilka egentligen utgöra en för liospitalsfondens bestämmelse främmande utgift, rätteligen böra af fång vårds-anslaget bestridas, äfvensom, med hänsigt till de väsendtliga olägenheter, hvilka, på sätt i E. K. M:s nådiga proposition finnes antydt, för hospitalsinrättningarne uppkomma dels derigenom, att derstädes inneslutna vansinniga förbrytare måste serskildt och med mera nog gra tibet bevakas, hvaraf åter ökade omkostnader för hospitalen uppstå, dels ock i anseende del-till, att deras vistelse bland hospitalshjonen hos dessa vacker obehagliga och för deras tillfrisknande menliga intryck, Rikets Ständer dela den af E. K. M. yttrade åsigt, rörande lämpligheten deraf, att vården af Expeditions-TJ tskoltets Förslag till und. Skrifvelse, No q5. 153 Ifrågavarande brottslingar varder, så snart sådant låter sig verkställa, från hospitalen på korrektions-inrättningarne öfverflyttad. För bestämmande åter af det bidrag utaf anslaget för fångvården, hvilket emedlertid och intilldess sistnämnda förändring kan tillvägabringas må vara för hospitalsfonden behöfligt till bestridande af utgifterne för meranämnda brottslingars vård och underhåll, synes jemväl, i likhet med hvad i E. K.
Hon tänkte blott på möjligheten af, att kunna rädda sin far. En ytterst liten båt med tvenne åror, anskaffades af mor Anna, och gömdes under ett skjul vid åstranden. Så snart det blef mörkt, var Sigrid i ordning till sin äfventyrliga färd. Hennes mod var nära att svika, då hon skulle bege sig ut, men innan hon lemnade sitt rum, knäföll hon och bad länge och varmt om hjelp och stöd, att hon, den svaga flickan, måtte kunna lyckas i sitt svåra företag. Något lugnad begaf hon sig nu på väg. Det var endast den noga kännedom Sigrid hade om lokalen, som kunde göra möjligt för henne ett försök att befria sin far, innan hertigens ankomst skulle göra det för sent. Med tysta årtag nalkades hon slottet. Det hade emellertid blifvit alldeles mörkt. Den vanliga farleden gick omkring slottsudden. Att en båt färdades der, väckte ingen uppmärksamhet, om än någon skulle varsnat den. Ytterst på udden låg slottsträdgården, omgifven af en hög och fast halfcirkelformig mur. Att denna mur var slät, i godt skick och omöjlig att öfverstiga, visste Sigrid, den var för icke längesedan ånyo uppförd. Hvarje försök att bestiga den, om än med en repstege, skulle lätt hafva väckt uppmärksamhet. Men den lilla luckan i muren! Hon visste hvar den fanns, ehuru den låg alldeles nere vid marken och var gömd af nässlor och ris på yttre sidan. Hon kände dess hemliga mekanik och kunde öppna den. Sigrid steg försigtigt ur sin lilla båt, som hon laggt just under muren, der vattnet gick nästan ända intill. Äfven detta ställe kände hon förut, och visste huru hon här lätt kunde fästa sin lilla julle. Smygande långs muren, kände hon för sig utmed jorden, till dess hon vidrörde luckan, hon öppnade den och fann med glädje, att hon hade så godt utrymme att slippa igenom den, att hon hoppades, det hennes far äfven skulle kunna tränga sig ut derigenom. Med tysta steg hann Sigrid snart öfver den lilla trädgården. Här kände hon så väl hvarje buske, hvarje gräsfläck, så att hon med lätthet kunde komma fram, utan att göra buller.
D) E) F) G) II) i) K) L) och M), af enahanda innehåll med Utskottets förslag under samma Litt., sidorna 51—'55. N) Svenska Staten skall ega sig förbehållen rättighet att, der den så finnér lör godt, ifrågavarande jernväg, efter dess fullbordande, inlösa mot erläggande af hela anläggniugs-kostnaden med 6 procent förhöjning, om denna inlösen sker under de första fem åren efter den dag, då densamma till hela sin längd blifvit för trafiken öppnad, och med fyra procent förhöjning, om den löses under derpå följande lem år, samt dcrelter ulan förhöjning, äfvensom i öfrigt på de vilkor och föreskrifter vid denna inlösen som Kongl. Maj:t kan i nåder finna lämpligt alt vidare bestämma. O), Lika med Utskottets föreslagna moment iN), sidan 55. P), !):« 0 :o moment. 0), sidan 55. Yttrandet sidan 17 i fråga om inlösen af KöpingHull-bolagets jernväg gillades. 2:dra punkten. Hvad Utskottet tillstyrkt och föreslagit, biel af Presle-Slåndet bifallet, med tillägg: dels efter orden ”Statens Jernvägs-byggnader” å raden 11 i förslaget af dessa ord : eller, i händelse denna upplåning lill större eller mindre del ej skulle för Riksgälds-kontoret lyckas, alt lånesumnian dä direkte till Bolaget för denna jernvägs byggande af Riksgälds-kontoret utlemnas nied dylika Kontorets obligationer vare sig lill hela det beviljade beloppet eller till sä stor del deraf som Kontoret icke kunnat fä inom Riket upplånad7'; och Bih. lill R. St. Prol. 1859 ff 1860. 9 Sami. 85 674 Prot.-Uldrag den 1 September 1860. dels emellan orden ‘‘‘alt tillgå71 och ”skolande” å raden 5 i mom. C., sidan 31, af dessa ord: 7eller, i brist deraf, att räntebärande obligationer till erforderligt belopp äro alt frän Riksgälds-kontoret utbekommas. 3 och 4 punkterna.
Den förste talaren bar påstått, att då R. o. Ad. redan beslutat att de indelta räntorna icke skola förvandlas, utan bibehållas vid de persedlar hvaruti de nu utgå, så borde denna punkt anses vara förfallen. Jag ber den värde talaren ursägla, att jag icke kan finna alt premisserna slå tillsammans med konklusionen. Mig synes det vara tvänne serskildta frågor, huru en ränta skall bestämmas och huru den skall utgöras. Fastän R. o. Ad. icke ansett denna ränta böra för all framtid utsättas i penningar, så hindrar detta val icke att R. o. Ad. vid en påföljande punkt bestämmer huru Statens räntor, för den händelse att de oförändrade skola förblifva sådane som de hittills äro fastställde, böra 1 iqvideras. Ehuru hvarken nyssberörde förslag eller Ulsk:s tillstyrkande i fråga om kronotionden blifvit af R. o. Ad. gilladt, så ser jag således icke hvad som skulle kunna hindra Ståndet att besluta, det t. ex. optionsrätten skulle upphöra och att alla räntorna skola utgöras, hvare sig efter årets markegång eller efter någon medelmarkegäng, som man kunde finna för godt att bestämma. Det förslag, som nu är framstäldt, hvilar just på denna förutsättning. En annan värd talare har sagt, att då SlatsUtsk. förklarat att del skulle fä ankomma pä K. M. alt låta till vederhönde qvartaliter utbetala den ersättning, som borde dem tillkomma, sä vore detta eli skämt med K. M. eller också ett misstag. För min del tior jag att det är intetdera. Samma talare har sagt, alt de medel som inflyta vid den föreslagna höstuppbörden skulle, såsom anvisade för bestämda ändamål, icke kun - Den 9 September f. m. 193 kanna användas till det behof, som bär är i fråga. Detta anser jag dock vara ett misstag. Det är visserligen sant, att hvad som inflyter i Statens kassa är på förhand anvisadt till vissa bestämda utgifter, men icke är det i riksstaten stadgadt, att den och den utgiften skall bestridas med den och den inkomsten o. s. v., utan riksstaten innehåller att vissa summor äro af R.
Besynnerligt förefaller det äfven, ali Utsk., som i sitt sednare betänk, synes så lösligt hafva förbigått alla de sakrika anmärkn:r, som gifvit stöd ät deciinalsvstemet, nästan utan undantag uppräknat alla de anmärkn:r, äfven de mindre vigtiga, som emot samma system kunnat afgifvas; och då Utsk. icke ens försökt all ingå i den ringaste vederläggning af dessa anmärkmr, utan endast uppräknat dem såsom ett slags skiil för frånträdande af sitt förra beslut, sä skulle det visserligen måhända anses nödvändigt alt genomgå dessa anmärkmr, för att undersöka deras verkliga värde, derest icke frågan under föreg:de discussioner inom Ståndet blifvit så fullständigt utredd, att en dylik undersökning icke behöfdcs, och det vore olämpligt, om jag för min del i detta hänseende upptoge R. o. A:s tid. Jag anhåller likväl fa förklara, alt jag ganska väl inser, alt hvarje förändring , som man skall införa, isynnerhet då den är af en på folkets alla förhållanden så ingripande natur som denna, nödvändigt måste medföra svårigheter i sin verkställighet; men jag hemställer, huruvida någonsin en nyttig reform skulle kunna genomföras, om man ryggade tillhaka för dessa svårigheter; oell hvad den reform beträffar, som nu är i fråga, synas mig i sanning olägenheterna vara alltför obetydliga, i jemförelse med ämnets vigt och obestridliga nytta. Utsk. har emedlertid ansett sig böra frånträda sitt förra beslut, just pä grund af de anmärkmr, som emot detsamma blifvit framställda, och detta Utsk:s retrograda steg kommer måhända att hafva till följd, att dess nuvar. åsigt inom de tre RiksStm blifver godkänd. Men om detta också inträffar, så hyser jag likväl den förhoppning, alt IL o. Ad., som vid så mänga tillfällen har föregått de andra på upplysningens och bildningens väg, äfven nu måtte fatta ett beslut, 414 Den 23 November f. m. som förer oss fram elt stycke längre på det rationellas bana.
Då det är onekligt, att afsättningen af Lappmarkernes produkter icke allenast för länet utan äfven för andra orter är ganska vigtig, äfvensom renskjutsen och transporten emellan Norrige och länet med dessa djur af varor från ömse håll medför ganska stora fördelar, synes den uti förslaget till afvittrings-stadgan föreslagna föreskrift, att till Lapparnes upprätthållande vissa områden böra dem för renbete tilldelas, utan att intägt deraf för hemmansanläggningar eller förbättringar lår äga rum, grunda sig på af nödvändighet och billighet framkallade skäl. De misshäiligheter, som ägt rum emellan Svenska och Norska Lappar åena, samt Norska nybyggare å andra sidan, hafva icke heller kunnat annat än menligt inverka på Lapparnes trefnad. Med bekymmersam längtan förbida Lapparne derföre Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning af det underdåniga förslag till reglering af nybyggarnes och Lapparnes inbördes förhållanden m. m., som af särskildt tillförordnade komiterade från båda rikena under år 1844 blifvit upprättadt och till Eders Kongl. Maj:t insändt. Berättelse öfver Norrbottens län för åren 1842—1846. 3 34 Narinyar. Renskötseln intager häraf det förnämsta rummet, såsom icke allenast hufvudsakligen bidragande till Lapparnes, utan äfven i väsendtlig mån till nybyggarnes utkomst. Så länge den hos Lapparne rådande fördomen, att renarnes räknande skall medföra olycka, fortfar, så länge blir det ock omöjligt att med tillförlitlighet kunna uppgifva Lappmarkernes renantal. Efter de sannolika beräkningar, hvaraf jag erhållit del, skall dock renantalet för närvarande utgöra omkring 45,000 lif, hvaruti inbegripes så väl det betydliga antal som Lappmarkernes nybyggare-allmoge, som ock det antal renar, hvilka åtskilliga kustlandets inbyggare äga, men af Lapparne mot lega skötas. Under ifrågavarande tid har renskötseln icke särdeles varit besvärad af det för dess trefnad mest af alla befarade hinder eller
Constit, Utskog Mtmorial N;o iiS. t N:o 48. Ankom till Exped. Utskottet den 16 Septemb. 18*9.' Memorial, med anmälan af oförenliga skiljaktigheter ifråga om ett föreslaget tillägg vid 14 $. 5 Mom. Riksdags-Ordningen. Med anledning af väckt fråga om vilkoren lör Borgares valbarhet till Riksdagsman, föreslog, uti Memorial N;o 01 , under den 26 sistlidne Maji, Constitutions-Utskotiet följande, genom ett tillägg förändrade redaction af förra punkten i 5 Momentet af RiksdagsOrdningens i4 §. ”Ingen ina för Städerne —- Magistrats person eller Mantals, och Skattskrif veu Borgare i Staden m. m.*’ PresteochBondeStånden antogo,under den g Junii, detta förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, hvaremot BorgartStåndet, under den 15 i samma månad,återförvisade målet, på grund af ett för Ståndets gemensamma tanka förklaradt redactions-förslag, så lydande: ”Ingen annan må för Städerna till Riksdagsman utses, än den, som minst Bihl till Rikx-St, Fröt. 1828 och 1829, J Sami. l 21 ista 11: t* a Constit. Utsk'.s Memorial N:o 48. tre år varit Magistrats-person elhr Borgare i Staden , och är derstädes Mantalsoell Ska it skrifven, samt, derest han ej är tjenstgörande Magistrats-person, borgerlig näring idkar. ” Öfver återremissen afgaf, i Memorial N:o 58, Utskottet dess till BorgareStåndet serskildt ställda Utlåtande, hvilket likväl BorgareStåndet under den 16 Julii afslog Sedan nu mera, under den a 9 nästlidne Augusti, Ridderskapet och Adeln godkänt Constitutions - Utskottets ofvannämnde förslag till den i 56 §.
E Hagdahl, hvilkens handsekreterare hon varit vid författandet af den bekanta Hagdahls kokbok. Därjämte har fröken Hagdahl tillsammans med en syster utgifvit den mycket spridda boken » Fråga mig om allt » samt ännu ett arbete benämndt » Det bästa af allt ». Vi torde närmare återkomma till den hädangångnas i flere afseenden berömvärda lifsgärning. Till måltiderna, som intagas på bestämda tider, bör pensionär punktligt infinna sig. Ur notisboken. Julen pä liofvet. Den kungliga familjens julafton firades helt en famille. Sedan middag intagits i pelarsalen, samlades man i det rum i drottningens våning, där julklappsutdelningen plä- gar äga rum. Såsom vanligt voro julklapparna där placerade i grupper för hvar och en af familjens medlemmar. Ett stort antal julgranar med snöglitfer och tusende tindrande ljus prunkade i rummet. Konungen bevistade icke detta år, såsom han eljes plägat göra, juldagens otta i Klara kyrka, men däremot högmässogudstjänsten i Slottskyrkan. Kronprinsen med sina båda äldsta söner deltog i julottan i Storkyrkan. På juldagen intogs b o s konungen kl. half 7 e. m. middag, i hviiken alla den k. familjens medlemmar samt prins Bernadottes familj deltogo. Kvinnlig pristagarinna vid SvensJca akademien. Som vanligt firade vår vittra areopag sin högtidsdag den 20 sistlidne december under stor tillslutning af intresserade åhörare, särdeles damer. Hvad som i år gjorde högtidssammankomsten särskildt bemärkansvärd var den o m - ständigheten, att det högsta och enda priset för året, akademiens andra pris, utdelades åt en kvinnlig täflingsskrift, benämnd » Lyriska stämningar », och hviiken till författarinna befunnits äga fru Ellen Lundberg född Nyblom. Den unga fru Lundberg, gift i Stockholm med den bekante bildhuggaren Theodor Lundberg, är dotter af professor C. R. Nyblom och hans maka, den för våra läsarinnor vä kända författarinnan fru Helena Nyblom, samt har således det bästa literära påbrå och bar äfven själf tidigare gjort sig känd som begåfvad skaldinna. Kvinnornas utställning i Köpenhamn.
Diseonternas första inrättning, som till en stor del vållat oredan. Det skedde ej med Disconterna, som med andra Bolag, då de inrättas eller blifva privilegierade. Alla Bolagsmänner - 198 Hen 17 Martil,’ e.- m. jie böra underskrifva sina namn i anseende till ansvarsskylditiheferna. Ingen kan tänka, mindre påstå, att Riksens Högloflige Ständer val. lat denna uragtlåienhet. Jvlej! Riket lönar Embetsman, sorn böra tillse att denna Förordning noga efterlefves vid alla Bolagers inrättande, Efter min tanka, som torde vara enlig med Lagen, kan aldrig den eller de, som uppsåt, ligen varit vållande till någons förlust, skada eller förderf, blifva frikänd från ansvar och ersättnings-skyldigheter. Samma rätt måste Dis; eonterne åtnjutaHar Banquen pj, i behörig ordning, fullgjort till pricka sina gifna förbindelser, bör sådant af Barquen ersättas. Har Banquen Ittlemnat större penningeSnmmor till Disconferna, än åt dem blifvit föreskrifva, böra veder, börande sådant ersätta. Hafva Herrar Direc. teurer éj efterföljt de åt dem meddelta InstruCtioner, utan dem öfveiträdt, böra de derföre angvar^, sajnt ersätta all den skada och förlust Eistomerna genom deras förvållande lidit Hafva Herrar Actie ägare årligen uttagit och upp; burit större ptdelning, än deras vinst efter Bok. slutet varit eller belöpt, böra de sådant åter.? bära med laglig Ränta; med ett ord, alla de, sqm bevisligen varit mer eller mindre vållande, vid befattningen af deras Syslomanskap vid Disconterna,'" böra i sin proportion ansva» ra och återbetala samt ersätta den förlust de vållat och varit ordsak tillInnan allt detta blifvit enligt Lag undersökt och afdömdt, torde vara svårt, om ej alldeles omöjligt, accurat bestämma Disconternas tillgångar eller deras feristers
På den tiden vardt Hiskia dödsjuk; och Propheten Esaia, Amos son, kom till honom, och sade till honom: Så säger Herren: Skicka om ditt hus; ty du måste dö, och icke blifva lefvandes. Men han vände sitt ansigte till väggena, och bad till Herran, och sade: Ack Herre! Kom dock ihåg, att jag hafver troliga vandrat för dig, och med rättsinnigt hjerta, och gjort det dig hafver ljuft varit. Och Hiskia gret svårliga. Men som Esaia icke ännu halfväges igenom staden utkommen var, kom Herrans ord till honom, och sade: Vänd om, och säg Hiskia mins folks Första: Detta säger Herren dins faders Davids Gud: Jag hafver hört dina bön, och sett dina tårar; si, jag vill göra dig helbregda; tredje dagen härefter skall du uppgå i Herrans hus. Och jag skall förlänga ditt lif till femton år, och fria dig och denna staden utu Konungens hand i Assyrien, och beskärma denna staden för mina skull, och för min tjenares Davids skull. Och Esaia sade: Får mig hit ett stycke fikon. Och när de hade det fått honom, lade han det på böldena, och han vardt helbregda, Hiskia sade till Esaia: Hvad tecken är dertill, att Herren vill göra mig helbregda, och jag uppgå skall i Herrans hus tredje dagen härefter? Esaia sade: Detta tecknet skall du hafva af Herranom, att Herren skall så göra med dig, som han sagt hafver; vill du att skuggen skall gå tio streck framåt, eller tio streck tillbaka? Hiskia sade: Det är lätt, att skuggen går framåt tio streck, det vill jag icke; utan att han går tio streck tillbaka. Då åkallade Propheten Esaia Herran, och skuggen gick tillbaka tio streck, som han framåt gångit hade på Ahas säjare. På den tiden sände Berodach Baladan, Baladans son, Konungen i Babel, bref och gåfvor till Hiskia; förty han hade hört, att Hiskia hade varit krank.
Enkom för att undanrödja de hinder, som mött för verkställigheten af myntbestämningslagen; enkom för att afsluta denna vigtiga angelägenhet *— så lyder riksdagskallelsen — hafva R. St. blifvit kallade till urtima Riksdag. Regeringen har sökt att påskynda gången af R. St:s öfverlägga ingar. Regeringen Den i3 Mars f. m. 2l5 har framställt den tankan, att vexlingstiden kunde och borde utsättas till senast d. i instund. Juli. Icke ett ord har utgått från R. St., icke ett steg har blifvit af dem vidtaget, sorn bådar verkställighet af förr fattade beslut. Deremot ser jag dem fördjupade i theoretiska forskningar om principerna för Bankens förvaltning och dess blifvande lånerörelse. Jag finner en ny banklag föreslagen, utan att det egentliga motivet för en sådan åtgärd blifvit uppgifvet. Motivet ligger i 7 §. af banklagen för d. 1 Mars i83o, som säger, att alla stadgar och reglementen, ang:de Bankens rörelse och förvaltning, skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna lag (i83o års lag) fastställda grunder. Här' finnas visserligen inga hinder, att ju en helt ny banklag kan och må uppgöras; men aktningen för existerande lag medger ej, att man handlar, som funnes ingen lag, och försigtigheten bjuder att icke inlåta sig i tvistämnen, som kunna bringa vederbörande att glömma, det hufvudsak här är att till verkställighet bringa, hvad sorn blifvit beslutadt. Mitt i sisla plenum ingifna skriftliga anförande hade för ändamål att undanrödja alla tidsödande omvägar och att få den frågan allena till besvarande framställd, huruvida R. St., lika med Konungen, ansågo vexlingen kunna taga sin början d. 1 instund. Juli. En dylik fråga, som jag sedan hört, lärer förr vara väckt. Här ligger på bordet ett betänkande från BancoUtsk., evasivt, bvad hufvudfrågan beträffar. Dylika yttranden, om än man finge ett hvarje vecka, leda icke till målet. Ja, jag är derom öfvertygad, att derest icke R.
Månne icke själfve Rousseau skulle känt sig belåten? Det fattas oss blott träpinnar att äta med, för att fullständigt kunna sä- gas ha undgått » kulturens förbannelse ». Medan eldarna brunno och solen stod högt, har man badat i sjön och därvid riskerat att spetsas på undervattniska stö- rar. Nu lysa tallstammarna gulröda; något senare ännu, och de sista solstrålarna dallra öfver deras toppar. Sjön mörknar, naturen slumrar. Svampen bäres hem och gömmes till vintern. (Forts.) Omaka julklappar. Xf anske är det en reflex från i barndomen • F V upplefvade glada julaftnar, som gör att blotta åsynen af ett paket väcker i hjärtat en känsla af fröjd. Detta paket må nu vara adresseradt till kända eller okända. Därtill har det sitt intresse att, där man så kan, gifva akt på dessa pakets innehåll, då det, som isynnerhet fallet är vid juletid, representerar presenter. Och då har det icke varit sådana, som redan vid första påseende liksom omsväfvats af en devis så lydande: » man måste ju något ge », » jag kom öfver detta för godt pris », o. s. v., utan just de som tydligen haft för af sikt att gagna eller glädja adressaten, som väckt min förvåning. En del iakttagelser hafva visat att: En dyrbar respäls, köpt för fruns sparbankspengar, kommit en stadsherre till del, hvilken icke haft vare sig tid eller råd att resa, men väl blir i tillfälle att betala pälsen om igen genom förvaringsafgift under somrarne. En ytterst smakfull hatt gafs åt en fru med så sparsam toalettkassa, att en sådan hatt skulle varit en parodi på den öfriga, i sig själf nog prydliga kostymen. Små barn i fattiga hem hafva fått bräckliga och jämförelsevis dyrbara presenter af många slag, men inga hela kängor. Därvidlag undanskjutes dock tanken på morgondagen af stundens jublande fröjd. Ensamma fruntimmer hafva fått till sin bosättning de sötaste små kokkärl, som visserligen rymma en kopp stillastående fiudium, men icke en droppe kokande sådant.
Då man erinrar sig skillnaden emellan en invisning och en vexel, hvilken sednare, utom förmånen af sin strängare executiva kraft, äger den, att gifva innehafvaren regress till hvarje endossent, en förmån, som icke den förre äger; så torde man inse vigten att ej beröfva inhemska handelsrörelsen detta creditmedel. Jag får sålunda föreslå, att R. St. måtte i underd. hos K. M. anhålla, att i den nya Vexelstadga, som lärer vara under utarbetning, måtte iakttagas: 1:0 att förbudet, enligt K. Kung. af d. 7 Aug. 1816 och d. 7 Maj 1817, mot vexlar eller invisningar, dragna från utländsk på Svensk ort med längre betalningstid än 3 dagar sigt, eller i4 dagar från utgifvandet, måtte upphäfvas; 2:0 att tillåtelse må gifvas att från Svensk handelsort på annan Svensk handelsort utgifva vexlar i Svenskt mynt med full vexelrätt; och får jag likaledes, med afseende på olämpligheten att emellan BrödraRikena inga omedelbara vexelförbindelser äga rum, tillstyrka en underd. anhållan hos K. M., alt K. M. täcktes låta ombesörja ändring i detta fall både i Sverige och Norrige. Hr Rosenblad tilläde muntligen: Jag begär remiss af denna min motion till vederbörliga Utskott. Enligt gamla bruket äro dessa Bancooch OeconomiUtskotten; men jag öfverlemnar till de nyare bruken att bestämma, hvarthän remissen nu skall ske. D e n i Mars f. m. Ytterligare uppläste flr Rosenblad följande 2lne anföranden : 1:0 Osäker, huruvida Bankens lånerörelse blifver föremål för mera permanenta stadganden, eller om den till både grunder och detaiIler, likasom hittills, kommer att bestämmas af det ombytliga reglementet, anser jag mig icke böra låta motionstiden gå förbi, utan att underställa Högh Utskottets omdöme mina förslag i ämnet. 1:0 Up p 1 å n i n g e n.