Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som tagit kännedom af det sammandrag öfver samtliga ifrågavarande utgifter, Kongl. Maj:t låtit uppgöra för att Utskottet tillhandahållas, (hvilket såsom bilaga åtföljer detta Utlåtande), äfvensom de särskilda verificerade redogörelser, hvarå detta sammandrag sig grundar, har dervid icke funnit något att erinra, i följd hvaraf Utskottet — jemte meddelande af den upplysning, att dessa utgifters sammanlagda belopp med 29,427 R:dr 46 öre understiger den summa, som af Rikets Ständer anvisades för betäckande af utgifterna vid likbegängelsen m. m. efter framlidne Hans Maj:t Konung Carl XIV Johan — ansett sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, till betäckande af Svenska Statsverkets andel i de förskottsvis bestridda kostnaderna med anledning af Hans Maj:t Konung Oscar I:s dödliga frånfälle, å Riksgälds-kontoret anvisa ofvanberörda summa, 135,937 R:dr 40 öre, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, utbetalas. Stockholm den 17 September 1860. Reservationer: af Herr Hammar samt Riksdags-fullmägtige Per Nilsson, Sv. Rosenberg, C. J. Svensén och Johannes Andersson, som yttrade: »Ibland de många utgifter, som Staten fått vidkännas under rubrik: begrafningskostnader för H. Hans Maj:t Konung Oscar, synes mig ingen utbetalning så obehörig, som den Hans Excellens Riksmarskalken m. m. M. Lewenhaupt utanordnat till Kongl. Theatern, nemligen 8,000 R:dr, såsom ersättning för, i följd af kungssorgen, under en eller högst tvänne dagar uppkommet hinder att påbörja den förut bestämda och under förra åren vanliga spelterminen Denna utbetalning kan jag för min del hvarken gilla eller godkänna.» Häruti instämde Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson. Stats-Utskottets Utlåtande M 188.
Ett 100-årsminne; af Björn Cederberg 103 — 104 Améen, Martha: 54 Ankarsvärd, Ellen 95 Anna, prinsessa; ett historiskt kvinnoporträtt af B. Wrangel (med 2 ill.) 87 Anthony, miss 55 Armitage, mrs 60 Arnelius, E 45 Atterbom, Augusta; af Amanda Leffler 97 Auersperg, furstinna 65 Aulin, Tor 83 Bahr, Ellen v o n; af Ann Margret Holmgren 28 Banyal, Julia. Kvinnoöden och kvinnobilder; af Birger Schöldström 67 Battersea, lady - 60 Bedford af, hertiginna 55 Beernaart, A 43 Beldiman, Al 43 Berentz, Inga (kostymbild) 29 Berg, Zelma; af L. S 10 Bergman, Frida 17 Bergman, Svea 17 Bergqvist, Johan 29 Bergström, C. A 83 Bernadotte, den första prinsessan; af Adelaide Nauckhoff 32 Bertheau, ingeniör 47 Berwald, Franz 93 Beskow, Bernhard 65 Beskow, Gustaf Emanuel 31 Bildt, Alexandra 27 Bildt, Carl 27, 43 Bille, F. E 43 Billing, Anna; af Gurli Linder 47 Björnson, Björn och Gina - 94 Björnstjerna, Charlotte Julnumret Blomberg, Sigrid; af J. Nordling (m. 2 ill.) 18 Bobrikoff, general 10 Bolinder, Jean 21 Bonde, Clara; af Adelaide Nauckhoff (m.
Man har allestädes kommit öfverens derom, att skolan i allmänhet och folkskolan i synnerhet böra hvila på religiös grund. Kan det då vara lämpligt, att, genom ett stadgande som det ifråggvar., förbjuda en prest, att sysselsätta sig med folkskolelärare-befattningen? Kan det vara lämpligt, att sålunda skilja skolan från kyrkan? Om folkskolelärare-befattningarna äro så förmånliga, att en prest vill egna sig deråt och dä man vill att folkskolan skall hvila pä en religiös grund, är det väl då rimligt att införa ett stadgande, hvarigenom prestmän förbjudas alt emottaga dylika befattningar endast derföre att de äro prester. Ett sådant tillgörande kan omöjligen vara konseqvent. Men, säger man, ett dylikt stadgande är helt och hållet nödvändigt för PresteSt:s upprätthållande. Häremot tillåter jag mig den invändning, alt ett annat förhållande vore, om man stadgade, alt alla folkskolelärare skola vara prester. Då likväl sådant nu icke varit i fråga, ulan endast att medgifva prester, att få emottaga skollärare-befattningar, synes det mig mindre välbetänkt, att framkasta dylika satser, hvarigenom prestmän uteslutas från dessa befattningar. Dessa platser äro i allmänhet icke så lockande, alt jag för min del kan inse någon fara att genom tillträdet till dem många komma alt inlockas på den presterliga hanan. Folkskolelärare-befattningar ligga dessutom de presterliga ganska nära, såsom hufvudsakligast afseende barns undervisning i kristendomen, och dä man vill, att folkskolan skall hvila på kristlig grund, kan det då vara något förnärmande för PresteSt., att den, som sysselsätter sig med en befattning så nära liggande den presterliga, äfven får räkna presterliga tjenstår. Många andra befattningar finnas, hvilka räkna tjenstår, t. ex. domkyrkosyssloman, li vil kas befattningar äro helt och hållet ekonomiska och äro vida skiljda från de presterliga. Frih. Cederström, Claes Rud.: Om man än aldrig så fullkomligt erkänner den aktningsvärda åsyftan, som motsidans talare låtit i deras anföranden framlysa, är det väl ändå nödvändigt att tillse, det skolans och kyrkans angelägenheter icke blifva missvårdade.
FörsmA nu ej min enfaldiga tusengBnger tack för all godhet mig a r bevist: ty s&amp; har jag läst och s&amp; star det skrifvet: har nigon bevist dig ara och godt förglömmer du det ar dig stor spott; ty det a r báde för gammal och ung, att tacklös garning ar alltid tung - för ro skull, om jag fBr litet plasera, s&amp; .ar min önskan den att den första handvärkare som behöfves i Edert hus mBtte.vara vaggemakaren, all annan godhet &amp; r ock bra, men denna önskan är alt god och välkommen af sBta makar. Lefven väl, Lefven val! Gud valsigne Eder säger den gamle. Knut Laveson. D&amp; vi last brefvet, rackte oss gubben sitt eget till sonen samt dennes, som innehöll redogörelsen om, huru.hans lif förflutit dessa 1 6 hr, en enkel bertittelse om ett hhrdt och strafsamt lif i frammande land, der nu langtan efter att höra frBn hemmet gripit honom. Knut. Lavesons svar visade, liksom nyss Btergifna bref, att han praktiserar sin teori angsende brefskrifning, den han vid ett annat tillfalle meddelade mig: " vir gamle skolmästare sa ' alltid: iiar ni skrifver, pöjkar, s&amp; sitt aldrig och fundera, utan IBtsa, som om den, du vill skrifva tell, sitter vid din sida - och skrif s&amp;som du skulle tala tell ' en - det gBr bast " " Kom. nu: med, Knut Laveson, och drick en half bir hos " mor Cilla " - Drick! Skal! " Gubben tog ett litet hopp af gliidje: " d&amp; a ' det nock bäst, jag tar byxorna &amp; f mig - " dottern halp honom helt och hillet af med bedrplaggen, och med smA latta steg skyndade hau in i huset, att tvatta bort tjhran.
Eller också vill hon göra sig omtyckt af detsamma och därigenom vinna loräldrarnes gunst. » Dada äj tå näll, » säger er lilla pys eller tö., » hon talaj om tagoj föj mej, tom äj tå vattja. » Modren ler helt förnöjd och talar i sin tur om för sin man, hvilken bra barnjungJ I D U N 1893 fru de fått; hon tycker, att en liten påökning på lönen ej skulle skada, på hvilket förslag ju i allra flesta fall fadren går in, då ban så väl som modren gärna ser på sitt barns väl. Och därmed är tjänarinnans mål vunnet. Jag må ej betraktas som för sträng, då jag uttalar som min åsikt, att föräldrarne böra under åtminstone de första åren af siua barns lif vara så mycket som möjligt hemma; dels emedan barnen då vänja sig att lyda föräldrarne mer än jungfrun och att ej betrakta henne som för mer än far och mor eller som ett skydd, då de blifva tillrättavisade af föräldrarne. Dels kunna de då bättre öfvervaka den första grundläggningen af deras uppfostran, i det i all synnerhet modren med sin klara blick bör uppmärksamma sitt barns fel, hvilka i början lättare rättas, än sedan det blifvit inrotade. » En god krok bör böjas i tid, » säger ett gammalt ordstäf, som här kan med rätta tillämpas. Vidare undgår då barnet lättare att höra dessa för detsamma så skadliga ammhistorier, hvilka uppskrämma det mottagliga sinnet och irritera fantasien, så att om, t. ex. barnet ensamt skall gå genom ett mörkt rum, det i hvarje ögonblick väntar, att en hvit skepnad eller en tomte skall visa sig. Nej, må hvar moder vid antagandet af en barnflicka eller amma strängeligen tillhålla henne att ej vid något tillfälle förtälja för barnen dessa s. k. ammsagor, som visat sig åstadkomma mycket ondt. 235 han själf en dag blifvit fälld af ett kullstörtande träd. Det var då som änka och barn omhändertogos af fattigvården. Flickan skildes från modern för att utackorderas på landet. Men denna gång var Stina lyckligare än hon i sin förtviflan kunde tänka — hennes älskling kom händelsevis till människor, som blefvo goda fosterföräldrar för barnet.
Inginge han ej på denna fordran, förelades honom det villkor, att hans son skulle i tvekamp möta den saksiske konungens och Danmarks öde bero på envigets utgång. Detta villkor förorsakade Varmund och hans män stor sorg. Men då bröt Uffo till allas öfverraskning sin tystnad och bad om lof att få svara sändebuden. Han fick det och sade desse, att han mottog utmaningen med det villkor, att han skulle kämpa en mot två: mot den saksiske konungasonen och samtidigt mot den starkaste kämpe man kunde finna i den saksiska hären. Nu lärde man känna orsaken till den sorg, som så länge förseglat Uffos läppar. Han sade, att när Keto och Vigo, två mot en, öfverföllo sveakonungen, hade de med denna olika strid bragt skam öfver det danska namnet. Eftersom de stridt två mot en, borde han, för att utplåna skammen, strida en mot två. Flere brynjor passades på honom, men när ett andedrag häfde ynglingens bröst, sprungo remmar, spännen och ringar sönder. Faderns brynja, ehuru äfven den för trång, var den enda nödfallshjälpen. Hvarje svärd befanns för svagt för Uffos arm; endast det i jorden länge förvarade, som Varmund i sin ungdom burit, visade sig starkt nog. Holmgången egde rum på en ö i Eidern och bevittnades å ömse stränder af danska och saksiska härarne. Uffo fällde båda motståndarne. Äfven i denna saga, likasom i Lodbrokssagan, möter oss sålunda ett tillfälle, då, för att begagna Rökstenens uttryck, troféer tagas parvis. Och då Rökstenens en mot två kämpande hjälte har en Varin till fader, har denna sagas hjälte till fader en Varmund. Till Saxo har sagan om den gamle konung Varmund och hans ädle son kommit från mer än ett håll. Det är antagligt, att han känt en gammal dansk variant af densamma eller åtminstone en på dansk tradition stödd konungagenealogi, som gjorde Varmund och Offa till konungar i Danmark.
För några dagar sedan, när KegeringsBätten här förevar, yrkade samme talare, som nu är motionär, att nämnde Kätt icke borde bifallas, då den troligen komme att utgöras af »en hop ålderstigna gubbar», hvilka, »sittande i en bur för sig», endast skulle »söka bibehålla den gamla »mönjan». Ett Lärdt uttryck om våra lagar. Det återfinnas dock i Hr JustitiseKanslerens nu justerade yttrande. RegeringsRätten skulle likväl, som bekant är, både granska och tillämpa författningar. Det förefaller då besynnerligt att samma person nu upträder med förslag till ett embetsverk, som endast skall i lämplig form utstyra Regeringens lagförslag. Förtjenar icke då detta embetsverk snarare benämningen sinecure än den mycket klandrade RegeringsRätten? Skulle denna sednares ledamöter verkligen utgöras af »ålderstigna gubbar», månne ej då Lag-beredningen blefve »urgubbar»? Jag röstar för bifall till Utsk:s Betänk. Frih. Åkerhjelm: Jag har begärt ordet, emedau Hr Dalman ansett mig i mitt yttrande hafva talat om en sak, hvarom här ej var fråga. Jag anhåller få fästa upmärksamheten på att jag anförde såsom ett bevis på huru outvecklad motionen var, att vid remissen af densamma hade Hr Hjerta instämt, med hemställan der - Den 7 Mars. 103 jemte att det af motionären äskade anslaget icke måtte beviljas för längre tid än till nästa statsreglering, emedan den idée motionen innehåller förtjenade en vidare utsträckning och utveckling i den syftning att den föreslagna lagberedningen tillika blefve en önskvärd förmedlande, icke beslutande, men rådgifvande myndighet, stående emellan Konungamakten och B.. St:r, och som kunde förbereda de mål, som utåt Regeringen skulle afgöras; och om hvilken auctoritets organiserande tiden vore inne vid nästa Riksdag att väcka motion. Hr Dalman har i sitt yttrande sökt ådagalägga att Hr Hjerta misstagit sig om motionärens afsigt och syftning.
Byggninga-Balk, om upphäfvande af §§ 1—6 i 20 Kap. med flera stadganden, och antagande af ny författning angående anläggande af vattenverk. Motion N:o 50. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7, Mern. N:o 20. R. St. underdån. Skrifv. Bysättning, om förändring i lagarne för. Motion X:o 26. Börds-rätt på landet, om upphäfvande af. Motion N:o 24. Lag-Utsk. Betänk. N:o 59. R. St. underdån. Skrifv. Böter ock förbrutet gods, angående tillfallande till kronan af alla slag. Motion N:o 172. Sammans. Statsoch Lag-Utsk. Betänk. N:o 43. R. St. underdån. Skrifv. C. Carllieim-Gyllensköld, Henrik Adolf Oscar, Motion N:o 208, om anslag tili understöd åt ett s. k. Magdalenahem i hufvudstaden. Stats-Utsk. Utlåt. Carolinska-Mediko-Kirurgiska Institutet, angående sådan ändring i stadgarne för, att detsamma blefve berättigadt meddela fullständig medicinsk undervisning. Motion N:o 40. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. Cederschiöld, Fredrik August, Motion N:o 40, angående sådan ändring afstadganderne för Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet, att detsamme blefve berättigadt meddela fullständig medicinsk undervisning. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. N:o 88. Motion N:o 152, angående afskrifning af ett Apothekare-societeten be viljadt amorteringslån emot öfverlåtelse till Staten af den för Farmaceutiska institutet afsedda byggnad och samma instituts upptagande bland Statens läroverk, m. m. Stats-Utsk. Utlåt.
Får en sådan brottsling, efter undergången Kyrkoplikt, komma på fri fot, anser Utskottet det blifva bans Själasörjares åliggande, att, genom hans undervisande orri dess pligter mot Gud och medmenniskor, återföra honom till sökande af försoning med Församlingen ; men skall han åter till kortare eller längre tids fängelse eller allmänt arbete afföras, tillhörer denria vårdnad och omsorg den eller de Prestman, hvilka fått sig dylike brottslingars själavård anförtrodd. Hvad åter rörer frågan derom , huruvida, enär den bestraffade och till uppenbara Kyrkoplikten instäl de brottslingen vid de af Presten, i likhet med Kyrko Plandbokens föreskrift, honom förestäldte frågor vill erkänna sin förbrytelse och ånger deröfver samt afbedja brottet, men Presten förut, vid det med honom anstäldte förhör, funnit honom sakna tillbörlig Christendoms - kunskap, absolution af Presten må kunna vägras och brottslingen på förenämnde sätt afvisas, eller om absolutionen icke desto mindre skall beviljas, hafva emellan Utskottets Ledamöter så olika tankar försports, att, vid beräkning af hvad som borde anses blifva resultatet deraf, Utskottet ansett sig böra såsom alternativer till Riksens Högloft. Ständer framställa desse olika meningar. Desamma äro således, det å ena sidan ansetts, att som, äfven med en svagare kännedom uti de väsendtligaste delar af Christendoms-kunskapen, en person, sorn begått så beskaffad! brott, hvarå, enligt verldsliga Lagen, utom det straff densamma stadgar, Kyrkopligt bör följa, kan in - Lag'Utskottets Betankanden.
Mars 1861 i Nåder beviljat ett låneunderstöd af 22,500 R:dr att utgå 1862 med 11,500 R:dr och 1863 med 11,000 R:dr, hvarefter arbetet hösten 1861 påbörjats och sedan fortgått, men ännu icke hunnit afslutas. Vidare har frågan om sänkning af sjöarne Hjelmaren och Qvismaren å nyo blifvit upptagen. Detta vidt omfattande företag, måhända det största af sådan beskaffenhet, som i Sverige förekommit, har efter det Eders Kongl. Maj:t i Nådigt Bref till Dess Vägoch Vattenbyggnadsstyrelse den 11 April 1853 ansett förordnande om ifrågasatt minskning af segeldjupet i Hjelmare kanal under då varande förhållanden icke böra äga rum, hvilat intilldess frågan förekom å ett vid Lennäs gästgifvaregård inför Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande Landshöfdinge-Embelcts uli Örebro län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Örebro län. Stängsel. Agronom. Landtbruksskola och -möten. Bran vinsbränning. i detta och Södermanlands län den 31 Maj 1859 hållet sammanträde, då de för sänkningens verkställande intresserade strandägare bildade Bolag samt utsågo Interims-Direktion, som den 8 November 1860 till Eders Kongl. Maj:t ingick med underdånig ansökning om Nådig tillåtelse att verkställa förenämnde sjösänkning i enlighet med ett af Öfversten och Riddaren J. A. Sundmark uppgjordt förslag. Något vidare har under qvinqvenniet icke blifvit i saken tillgjordt.
N:o 141. reclamationer, såsom icke af den beskaffenhet, att desamma, efter då af Rikets Ständer fastställda grunder, kunnat till ersättning godkänt nas, behagat, med afseende å serskildt förekomne omständigheter, medelst remisser af den 19 sistlidne November, till Rikets Ständers prof* liing öfverlemna; nemi. angående 1:0 Slupen Tålamodet , sequeslrerad i Stralsund af Fransmännen år 1812. 2:0 Galeasen Nordstjernan, uppbragt af Fransk Kapare utanför Libau samma år. 3:o Fartyget Hoppet , uppbragt af Fransk Kapare samma år. 4;o Öppna Båten Basen , likaledes samma år uppbragt af Fransk Kapare. 5:o HukarGaleasen Redligheten , uppbragt af Dansk Kapare år 1813. 6:0 Kreijerten Nordstjernan, likaledes samma år uppbragt af Dansk Kapare. , 7:0 Briggen Nja Välfärden, uppbragt af Engelsk Kapare och prisdömd år i8o5. 8:0 Fregattskeppet Irene, och q:o Preussiska Skeppet Carolina, bägge uppbragte af Danska Kapare år i 81 o. 10:0 Briggen Tvärtom, uppbragt år 1797 af Spansk Kapare. 11:0 Fartyget Fortuna, uppbragt af Fransk Kapare år 1811. 12:0 Galeasen Gäddan, likaledes uppbragt af Fransk Kapare samma år, men fridömd. i3:o Briggen Maria Elisabeth, uppbragt år 1810 af Dansk Kapare, men fridömd. JExp. Utsi. Förslag till urul. Skrifv.
Stad måste tillförordnas och aflönas; anser Stats Utskottet både rättvist och fumligt, att Stockholms Stads Cassa lindras från denna Betjenings ordinarie aflöning , jemte de af Hans Excellence Herr Grefven och Öfver-Ståtfcållaren i underdånighet föreslagna förhöjningar uti Den 11 Juli. 1065 uti vissa ä nu varande Stater uppförde löner; och att beloppet häraf, utgörande, enligt hvad ofvan anfördt är, tillsammans Sju Tusende Sex hundrade fyratioätta B:di B:co, uppföres på RiksStatens Andra Hufvud.titel , och beräknas ifrån nästkommande 1816 ars början, samt qvartaliter frän Kongl. Stats-Contoiret utbetalas; hvilket Utskottet alitsa får vördsamligen tillstyrka; hvaremot de 8 y R;dr B;co till expenser, sorn Mantals Comrnissarierne åtnjutit, komma att försvinna; och äfven formligen afskalfas de proCenter, hvilka under namn af sextionde penningen af Mantalspenningarna , i grund af äldre Författningar ända till år 1810, utan anmärkning, pa Uppbörden blifvit afskrifna, så att på KronoUppbörden i Stockholm, den må bestå al medel, sorn skola levereras antingen till Kongl. Stats-Contoiret eller Riksgälds-Contoiret, icke få göras några andra afdrag eller innehallningär, än Riksens Höglofl. Ständer vid 1812 års Riksdag bestämt eller vid närvarande Riksdag finna för godt fastställa. - I öfrigt och som det är af ganska mycken vigt, så väl för Kronan sorn för Stockholms Stad, att befattr.ingarne vid Uppbörds-Verket med noggranhet och redlighet skötas; men hvilket nödvändigt påkallar, att deras innehafvare icke sakna skalig utkomst och bergning ; så har StatsUtskottet ansett det böra åligga Stockholms Siad, att, sedan ordinarie eller oförbättrade aflöningen bestrides utaf allmänna medel, bestå densamma summa, som till Betjeningens vid Krono Uppbörds-Verket aflöning år 1814 Mn Stads-Cas san - io66
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 A/d. 55 434 Motioner i. Borgare-Ståndet 1862. JW 230. svarande kontribution derför i rikets öfriga städer icke eger ram, anhåller jag vörd sammast om Rikets Högloflige Ständers medverkan dertill, att ifrågakomne så kallade raspoch spinnhusafgift för testamenten icke vidare må debiteras och uppbäras. Stockholm den 29 November 1862. P. H. Hesselgren. Af Herr SlHldVälIsolt: Angående 'pension för Kamereraren J. A. Furstenhoff. Vid förliden riksdag väckte Herr G. F. Ekholm en så lydande motion, hvilken jag önskar härmed upptaga såsom min egen: ”Ibland inrättningar, hvilka på Rikets Ständers begäran och med deras understöd, här i landet uppstått och utöfvat en allmänt nyttig verkan, intager tvifvelsutan diligens-inrättningen för paketers fortskaffande emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg ett utmärkt runi; hvilken inrättning, befordrad af patriotiskt sinnade män, utan den aldraringaste förhoppning på enskildt gagn, åstadkoms år 1828 med ett obetydligt understöd af statsmedel. Naturligtvis var meningen den, att, om också med uppoffring, bibringa allmänheten den öfvertygelsen, att den för jordbruket i hög grad betungande skjutsskyldigheten kunde småningom försvinna, samt utbytas emot lämpligare och mindre tungt drabbande fortskaffningsmedel. Andamålet kunde likvisst, i anseende till företagets af omständigheterna betingade inskränkta omfång, endast i ringare mån ernås. Men uppmärksamheten blef dock å denna angelägenhet en gång fästad, och Rikets Ständer funno densamma värd af deras fortfarande behjertande, hvadan ock år 1835 Rikets Ständer yrkade dess fortfarande bestånd och hugnade anstalten med ett förökadt anslag af 12,000 R:dr Runt årligen, som för ett par år sedan ökades med ytterligare 3,000 R.dr R:mt.
Kommunal-lagarna skulle hädanefter, enligt förslaget, komma alt ega civil-lags natur; det vill säga, de skulle ej kunna ändras utan Konungens och de begge kamrarnas gemensamma samtycke. Alldeles enahanda skulle vilkoren blifva för ändringar i grundlagen, och hela skilnaden i detta afseende är således den, att grundlags-ändringar måste föreslås och blifva hvilunde vid en föregående riksdag, utan att likväl vid denna behöfva godkännas, hvilket blott skall ske vid en riksdag. Denna olikhet mellan kommunal lagarnas och sjelfva grundlagarnas fasthet torde således få anses vara temligen obetydlig; och den något större lättheten att åstadkomma en jemkning i kommunallagen tror jag för min del vara icke ett lel, utan en förtjenst. Och nu till sist vänder jag mig mot vännen från min ungdoms glada och sorgfria dagar, mot honom, hvars milda stämma är så tilltalande för denna församling och hvars ord här väga så tungt i vågskålen; honom som jag så ofta på min offentliga bana sett vid min sida, men spm jag nu, tyvärr finnér i främsta ledet af mina motståndare. Gr. Hamilton har såsom bevis på konungamaktens inskränkning erinrat, att då någon politisk rätt ej mer skulle tillkomma Adeln, så vore utnämnandet af en Adelsman hädanefter ungelär detsamma som utnämnandet af en revisor för riddarhusets rä - 406 Den 7 December. kenskaper. Den ringa politiska vigt, som ligger i Konungens rätt att utnämna Adelsmän, synes mig emellertid, då man tager i betraktande detta Stånds talrikhet och att detsamma ej utgör mer än en fjerdedel af representationen, vara så uppenbar, att någon vidare utveckling häraf egentligen måste vara öfverflödig. Men till ytterligare stöd för denna mening ber jag dock att få anföra hvad Gr. Hamilton sjelf såsom ledamot i representationskomitéen 1847 härom yttrat. Han säger nemligen: »Det stöd konungamakten hos oss eger i Adelns närvarande representationsrätt, är derföre endast i ringa mån att söka i Konungens rätt att adla.» Jag har redan förra gången, då jag hade äran yttra mig, sökt fullständigt visa, att icke någon inskränkning värd att nämna, men väl utvidgning, egt rum i Konungens juridiska makt, och ännu mer att, genom det moraliska inflytande