Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det än måste medgifvas, ej mindre att ett af de förnämsta skälen till det omförmälda stadgandet om utflyttningsbidrag af allmänna medel och vilkoren derför varit att uppmuntra till laga skiften och blidka missnöjet öfver den kostsamma flyttning af bostäder, som blef nödvändig, derest rätta ändamålet med det nya skiftesverket skulle ernås; än ock att obenägenheten mot ägornas sammandragande i ett enda eller ett färre antal skiften i betydlig mån minskats, i synnerhet på de ställen, der föredömet af de skifteslag, som undergått laga skifte, och de lyckliga resultater, som deraf härflutit, legat för ögonen; torde likväl dessa omständigheter, efter de grundsattser, som vanligen tillämpas i afseende på beviljandet af statsbidrag, snarare böra föranleda till att inskränka det ifrågavarande, eller till och med att låta detsamma alldeles upphöra, än att utsträcka rättigheten till erhållande af sådant. Men Utskottet anser enahanda skäl til! sättet och vilkoren för dess tilldelande, som förut gjort sig gällande, ännu vara för handen. Skiftesverket är nemligen ännu långt ifrån full - Sammans. Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottcts Betänkande M 14. 27 bordadt; och på de orter, der laga skiften föga blifvit tillämpade, samt erfarenhet om deras fördelar icke hunnit utbredas, förefinnes ännu samma obenägenhet för öfvergifvandet af det gamla brukningsslittet. Vid sådant förhållande skulle det, efter Utskottets omdöme, vara mindre lämpligt och otvifvelaktig! väcka missnöje, om den ifrågavarande förmånen, som hittills förvägrats så många, skulle medgifvas andra, som med de förra befunne sig under alldeles lika omständigheter. På grund häraf och då Utskottet hyser betänklighet vid att tillstyrka åsidosättandet af något enda af de medel, hvilkas konseqventa användande visat sig befrämja det vigtiga ändamålet med skiftesverket, hvars lyckliga inflytande på jordbrukets förkofran i vårt land numera vunnit allmänt erkännande, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att Herr Grenanders och J. Bergströms omför mälda motioner icke måtte bifallas.
Mit föreslagit, alt andre Registratorn i Justilie-revisions-expedilionen måtte på Allmänna Indragningsstaten upptagas till ett belopp af 605 R:dr 50 öre R:mt, ait utgå till dess tjenstens nuvarande innehafvare genom befordran eller annorledes afginge; men då Rikets Ständer, vid behandlingen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvud-Iitel, bercdl löneförhöjning åt denne tjensteman, utan att något särskildt bidrag från Allmänna Indragningsstaten erfordrats, har ofvanberörde nådiga framställning derigenom förfallit. 8:o. Likaledes har E. K. Mit föreslagit, att nuvarande Notarien i Krigshofrällen måtte, intill dess han från tjenslen afginge, upptagas på Indragningsstaten till eli emot hans löne-inkomsl med ljuspenningar svarande belopp af 1,344 Ridr Riksmynt; Och fä Rikets Ständer, i afseende härå, underdånigst åberopa, hvad i fråga om lösereglering för Krigshofrättens embetsoch tjenstemän m. fl. finnes anfördt i Rikets Ständers un - 126 ExpeditionsUtskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 229. derdåniga skrifvelse, angående regleringen af ulgifterna under Riks-stalcns Andra Hufvud-lilel. 9:n. I likhet med hvad vid de fem sistförflutna riksdagarne egt rum, är i den Kongl. Propositionen äskadt, att Professoren C. J. Schlyter, för utgifvande af Sveriges Gamla Lagar, mätte, under enahanda vilkor som förut, upptagas på Indragningsstaten till fortfarande arfvode af 1,800 R:dr Riksmynt. Med afseende å vigten af dessa lagars snara utgifvande och ulgifvarens dervid ådagalagda stora förtjenstcr, hafva Rikets Ständer ansett sig böra höja ifrågavarande arfvode till 2,000 R:dr R:mt. 10:o. I öfverensstämmelse med E. K.
Och ,hvad angår RiksgäldsContoirets relationer med utrikes Handels-hus, så, utom det Contoirets vexel - operationer, i anseende till de med Contoirets utrikes gäld vidtagne Författningar, lära blifva ganska inskränkte, bora vederbörande Ranquierer, icke mera än andre Corn mission na i rer, kunna undandraga sig att gora redo för d« dem anförtrodda affabel', på den. Uda som af Herrar Fullmägtige föreskrifter Den 4 Mars. 4:0 Slutligen förmäla Herrar Fullmägtige, att, till undvikande af de ofvan anförde hinder och svårigheter , Commissarierne föreslagit den utväg, att Lands-Contoiren blef förständigadt, att, i stället för hvad förut skett, vid slutet af hvarje år afsluta, och inom sune månader derefter till Riksgälds-Contoiret insända Summariska Rät;- ningarna, som derigenom komme att vinna en sådan likformighet med Riksgälds Contoirets raken* skaper, att de såsom verification kunde åtfölja Hufvud-Boken , och beqvämligare an hittills, med de i Cassa-räkningen afgifne levererirtgar af Riksgälds-Contoirets Fonder jern föras; men, i händelse äfven detta förslag, i afseende på Summariska Räkningarnes Upprättande och insändande, skulle möta svårigheter, tro Herrar Fullmägtige, att ifrån hvarje Lands-Contoir inom den sista Februari hvarje år insände Förteckningar öfver alla under föregående året till Biksgälds-Contoiret gjorde levereringar, hvarå qvittencer af samma år erhållits, kunde blifva en tillräcklig controll på sådana Riksgälds-Cöntoirets Inkomster.
Jag värderar denna rörelse i stort, likasom jag värderar de höga universitetsinrättningarna, båda såsom den högsta expressionen af lifvet i hvar sin väg; men jag anser dem båda såsom, om De ii 4 Mars cm' 117 ej skadliga, åtminstone icke rätt lefvande, om de ej hafva utgreningen af sina finaste rötter kraftig och spridd ned uti sjelfva den stora menniskomassan, uti dess sträfvande och rörelse. De stora handelsvägarna blifva tomma pulsådror, om icke blodet rörer sig friskt i den stora mängden af de oändligt fina små-ådrorna, hvilka från dem sprida till de yttersta delarna det lif, som de ständigt än taga utur, än återföra in uti de stora hufvudådrorna. Dessa något skimrande bilder och liknelser må förlåtas mig. Kanske kan dock en eller annan af dem få en klarare åskådning af saken, en impuls att närmare tänka sig in uti det ämne, som jag här vill framställa, och som, jag tillstår det, interesserar mig oandligt. Hvem har med uppmärksamhet rest genom Sverige, utan att nästan oupphörligt, förarga sig öfver hela vägsystemet? Vägarna äro väl i allmänhet, hvad man kallar, goda, d. v. s. hårda, väl grusade, o. s. v. Men detta är. ock allt, hvad tiil deras beröm kan sägas. Öfverallt möter man branta backar, der ögat vid första blick ser, att nästan jemn väg kunnat vinnas, om man besvärat sig med alt vända den något åt sidan. Jag påstår bestämdt, att ganska få ställen finnas, der en väglinea går fram, som icke äro så belägna, att man skulle komma fram på en sakta sluttande plan. Den namnkunnige Telford har sagt, att han icke i Sverige sett något ställe, der han icke skulle leda fram vägen med en ganska liten lutning af 2 på ioo, om jag ej missminner mig, eller mindre än hvad man beqvämt kör uppför med ångvagn. Mången gång, då man reser och kommer fram ur en bergseller skogstrakt, ser man framför sig en slätt, på hvars andra sida man urskiljer en punkt, dit man ämnar sig, men som man mäste nalkas med de mest förargliga omvägar.
Nu har R. o. Ad. icke gjort någotdera, titan blott lemnat åt Constit.Utsk. att utlåta sig, hvart remitteras skall, hvilket likväl icke kan ske, förrän Ståndet fattat ettdera af dessa beslut, som Ståndet således måste fatta\ och derom har jag anhållit. 3?6 Dan 27 Octo ber e. ra. Gr. Frölich, Da v.: Den dilemma, hvari R. o. Ad. synes vara om hvad som skall tillgöras vid denna fråga, synes mig härröra deraf, att man går ut från den förutsättning, att ovilkorligen alla motioner, som göras och sorn icke äro grundlagsvidriga, böra till Utsk. remitteras. Jag har redan uti ett föregående plenum uti en sak, nära nog sådan som denna, ansett, att motioner kunna väckas, som, utan att vara grundlagsvidriga, dock äro af natur att icke behöfva någon utredning i Utsk. och att något stadgande i Riksd.Ordn. föreskrifver deras remiss till Utsk. De äro nemi. af natur, att, derest Stånden, efter communication sinsemellan, blifva ense om motionen, densamma kan föranleda till en und, skrifvelse till K. M., som dera äger fästa det afseende, han för godt finner. Man kunde invända, att i en fråga, sådan som denna, skulle, derest alla 4 Stånden förenade sig om riksdagens prorogation, K. M. svårligen kunna annat än bifalla denna begäran, hvilket skulle leda till svåra prejudicat för framtiden. Jag kan icke finna, att en grundlag kan uppfatta och föreskrifva former för behandlingen af alla frågor, som kunna finnas af nödvändigheten påkallade. Jag tror, att vissa frågor finnas, sorn stå likasom utom grundlagen, och jag ser ingen våda uti, att alla 4 Stånden, utan föregående utredning af Utsk., kunna till K. M. frambära en und. Önskan i en fråga; ty om hela Representationen och Konungen finna någon åtgärd nödig, vore det bra underligt, om den icke skulle verkställas derföre, att intet stadgande derför finnes i grundlagen. Är framställningen vådlig, så afslås den; och skulle K.
U,ttk. ligheten deraf, att åkerbruket inom Fäderneslandet upparbetas till den grad, att spannmål, i stället att från Utlänningen införshrifvas, tvärtom till utrikes orter kunde utföras; och då till ett i Riks-oeconomiskt hänseende så gagneligt ändamåls befrämjande hufvudsakligen skulle bidraga, om åt jordbrukaren bereddes tillfälle till afsättning af sin spannmål, derigenom att de Handlande erhöllo belänings-rätt å denna vara uti någon för sådant ändamål upplåten publik kassa eller inrättning, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att uti Rikets Ständers Banco-Discont eller Låne-Contoir måtte få belänas fullgod, ritorr och försäkrad spannmål, som sättes under allmän vård, och upplägges uti de af Rikets Stapel-Släder, hvilka, på deras egen bekostnad, der sådane icke redan finnas, inreda och underhålla tjenliga magaziner, hvarmed tork-inrättningar böra vara förenade; lärande Rikets Högloft. Ständer, i händelse af bifall härtill, till BancoUtskottet öfverlemna, att, i afseende på grunderne och vilkoren för spannmåls beläning samt de för sådant ändamål nödiga reglementariska föreskrifter, med förslag till Rikets Höglofl. Ständer inkomma. Stockholm den 8 Julii 1829. 1 STOCKHOLM, P. A. Norstedt & Allm. Besv.- och Oec.-Utsk. Utlåtande N.o i44* 1 N:o 144. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 September 18291 Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar mot -Utskottets Betknkande, N:o 93, angående väckta Motioner dels om Orgelbyggeriets befrämjande, och dels om upprättande af ett Institut, egentligen för Kyrkosång.
Preste - Ståndet ansett höra bestämmas efter förra Författningen, får Bevillningsutskottet i afseende på denna af Beskattningsnatur varande fråga, och i händelse det Högv. Ståndet icke skulle behaga förena sig med de öfrige Respective Riks-Stånden, till Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamligen framlägga följande, för ämnets behandling af Förstärkta Stats-Utskottet författade Voterings-P roposition: Den som bifaller, att för Bryggare, Handtverkare och andre Borgersman, hvilkas rörelse och näringsfång, egenteligen äro rigtade på inhemska producter, deras tillverkning och afsättning, bestämmes den minsta afgiften, i Stockholm och Götheborg till . 10 R.d. i Städerne af i:sta Classen 10: —• —■ — 2:dra d:o 8: —< Betänkanden. 181 ■ 4:d<3 d:o 6: —• •—• — 5:te d:o 4: — voterar Ja; dea det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, hommer, den af Utskottet uteslutna Classification i förra Författningen af Bryggare, Handtverkare och andre Borgersman, hvilkas rörelse och näringsfång, egenteligen äro rigtade på inhemska producter, deras tillverkning och afsättning, inom hvarje Class af Städerne att åter upptagas. Dock varder detta Riksens Högloft. Ständer vördsamt understäldt. Riksens Höglofl. Ständers Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om Nederlagsfrihet för Carlskrona m. m. Vällofl. Borgare-Ståndet har till Bevillningsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning, remitterat ett Memorial af Herr Q. Danielsson, deruti han hemställer, att, alldenstund i Privilegierne för Carlskrona, denna j82 Bevillnings-Utskottets Stad blifvit försäkrad om Nederlags - frihet, en sådan Nederlags-frihet, nu desto heldre måtte medgifvas för inkommande Caffe, Vin och Tobak , som Carlshamn redan länge åtnjutit en dylik förmån.
»I får ha en i de’ andra benet, ellas bler I halt», sade Håkan gemytligt. »De’ bler ja’ ändå, för ja min lif sprack icke träskoen, när ja’ hoppa au vöjnen», sade den gamle och drack ännu en gång. »Ja I larma’ nock så! I trödde, så ja’ trodde, I skollen trödt igenom brostenarna», sade Håkan skrattande. Nu var turen hos den tredje i laget. Han stod och åt ost och bröd med en min som om han aldrig i verlden väntat på något att skölja ned det med. »Var så bra», sade värden. »Ja’ sier tack», svarade den andre makligt, satte flaskan för munnen och drack ett dugtigt tag. Till sist tog Håkan åter en klunk, och så började han äta. Pojken hade hela tiden följt honom med ögonen, på samma gång han gjorde dugtiga angrepp på ett stycke skinka och bröd. Det blef tyst en lång stund. Hvar stod vid sin vagn, och man hörde endast hästarnes mumsande, höets sakta prassel eller en jernlänks klang mot vagnshäcken. Bränvinet gick åter rundt. Alla sågo varma och belåtna ut. »Ska’ ente du ha en tår å sätta värme i kroppen me’?» sade Håkan till sin pojke, då flaskan var nästan tömd. »Ah i helsingen!» svarade ynglingen, stolt både öfver att bli bjuden och att afslå. Håkan såg vädjande till sin närmaste man. »Nej, tro’et aldrig», sade han beundrande, »ja’ byr’nom så tidt, men han sier alltid nej, för mor har förbjudt ’nom». Pojken tog emot berömmet med en min, som om det rört någon annan än honom. Håkan gick bort till den med ljusa polisongerna. »Jens», sade han och slog honom på axeln, »du å ja’ vi ha då alltid va’t såna goa kammerater. — Han drog sina skånska a så långt och kärvänligt. »Ja, de’ ha vi alltid va’t, och de’ ifrå barnsben», svarade den andre bekräftande. Gubben stod tyst borta vid sin vagn och såg belåten ut.
Med afseende å de olika åsigter, sorn yttrats angående företrädet af denna eller den för stambanorna antagna dimension, och då Borås-bolaget i detta afseende brutit isen, torde skäl förefinnas för Staten att begagna det tillfälle, som erbjudes för att, utan ringaste uppoffring från Statsverkets sida, underlätta tillfället till anläggande af en väglängd af omkring tolf mil, hvarigenom tillförlitlig erfarenhet kan vinnas om fördelarne af det ena eller andra systemet. Då, med afseende å Sveriges inskränkta tillgångar och den ännu åtminstone jemförelsevis ringa trafiken, all anledning förefinnes att försöka iakttagandet af den största möjliga sparsamhet vid jernvägarnes anläggning, så torde sällan ett så lämpligt tillfälle erbjuda sig, som det ifrågavarande, der ändpunkterna vid Wenern och Nordsjön äro gifna, och således, derest de smalspåriga banorna skulle befinnas mindre ändamålsenliga, skadan blefve mindre än der de kunde vidare fortsättas, försöka detta system, i hvilket afseende Borås-banan för sig, såsom alltför kort, ej torde anses lemna tillräcklig ledning för bedömandet. På grund af hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: Att Rikets Ständer till anläggande af jernväg af fyra fots spårvidd från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla måtte bevilja ett låne-understöd af 3,240,000 Riksdaler mot erläggande af tre procent ränta och en procent årlig amortering, den sistnämnde likväl endast från det banan blifvit fullbordad och öppnad för trafik. Stockholm den 29 November 1862. Eric Sparre. mo n». Af Grefve SjlftrrCj Elrik) angående anslag till en Antiqvitet s-intendent jör Westergötland och Dalsland. Det stora värde våra fornminnen ega för den historiska forskningen har omsider vunnit äfven Representationens erkännande. Det hägn man velat gifva dem genom beskyddande lagar, och det befordringsmedel till deras uppsökande man velat dana, genom tillsättande af en Antiqvitets-intendent för riket, blir likväl vanmägtigt, utan biträde af vissa organer i landsorterna, medelst hvilka denne kan utöfva sin 464 IMotioner hos Itidderskapet och Adeln 1862.
Det är en för våldsam åtgärd och skulle åstadkomma ett ondt, genom bedragande af allt för många grundade förhoppningar, enär nu en mängd mark är under afvittring och del - egarne anse sig berättigade att få af skogarne hvad deras grannar redan erhållit. Men deremot tror jag, att det är nödigt se till, det missbruken hejdas, alt man rättar de misstag, som ligga [ill grund för förfallntn, och derföre anhåller jag, att man icke i vidsträcktare män bifaller dessa Herrars förslag, än att R. St. hos K. M. anhålla, dels att de ang:de afvittringen och allmänningarne gällande förfallntr måtte öfveraas, dels alt ett på vetenskapliga grunder bygdl, efter olika orters beskaffenhet lämpadl skogshushållningssätt må till införande påbjudas, icke allenast å de under Kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan-äfven å alla till civiloch militärsamt ecklesiastik-slaten hörande boställens skogar. Jag tror att detta vore behöfligt föc alt få upmärksamheten fästad vid den saken, och, i motsats till Gr. Sparre, alt della tillhör denna punkt, emedan den angår just de under Kronans dispos. slående skogar, åtminstone har jag fått den uplysning, att Utsktn afsell med dessa Den 11 November f. m. 367 skogar äfven de Norrländske, om hvilket förhållande jag hade något tvifvelsmål, då jag försl läste Belänk:t. Det kan nemi. sättas i fråga, om man skall anse öfverloppsmarken, som återstår efter afvittringarne, såsom varande under Kronans ”omedelbara dispos.” Skulle det åter finnas något tvifvelsmål om meningen, så skulle jag, enär enl. min åsigt det är af vigt, att de Norrländske skogarne tillvaratagas, vilja äska den förändring, att, i st. f. orden ”Kronans omedelbara disposition”, infördes endast ”Kronans disposition.” •lag nämnde, alt jag vill hafva intaget i lista morn., att för fattnme angide allmänningarne måtte revideras, ty för dessa författning’ finnas vissa grunder, som böra undanrödjas eller åtminstone mycket modifieras.
O R:dr Afgifter af rosande för 4 täckta platser14) 7,847 mil å 1 R:dr milen R;dr 31,388: Dito för 2 täckta platser 8,760 mil å 1 R:dr milen» 17,520: Vigtutrymme15) till Postverkets disposition å den större vagnen 820 skålpund hvaraf, sedan för bref m. m. reserverats 300 16> » 48,908: — utaf återstående 520 skålpund hälften eller 260 skålpund anses alltid begagnad och i frakt å 1 öre17) per mil för 7,847 mil inbringa R:dr 20,402: Dito å den mindre vagnen 260 skålpund, hvaraf, sedan för bref m. m. reserverats 10016) » utaf återstående 160 skålpund hälften, eller 80 skålpund, anses alltid begagnad ocb i frakt ä 1 öre per mil för 8,7 60 mil inbringa 7’008: 27,410: Riksmynt. 65,515 76,318 67,006 Summa R:dr 208,839 66 lif oter. j < 1) Eli uru Komitén föreslagit, såsom allmän regel, att afståndet emellan stationerna å post7 vägarne borde vara minst 1J och icke öfverstiga 2£ mil, har Komitén, som icke varit i tillfälle att förskaffa sig den tillförlitliga kännedom om alla lokalförhållanden, som erfordras för att bestämma, hvarest stationer böra förläggas, och af sådan anledning trott det närmare ordnandet af dessas både lägen och antal lämpligast böra blifva en verkställighetsåtgärd, i sammanhang med regleringen af närmaste skjutsentreprenad-anstalter å tillstötande bipostvägar, funnit sig nödsakad att, i sina kostnadsberäkningar, såsom stationer antaga nuvarande gästgifvaregårdar, änskönt afståndet emellan flere af dem är mindre än 11 mil.
Skrifvelse, N:o 97. lil Löfås silfververk anslagna dagsverken, hvilka sednare dock, såsom bestående uti vanliga, under hemmanens skattläggning inbegripna jordeboks-dagsverken, hvadan skyldigheten för allmogen att dem utgöra berott af hemmanens afstånd från silfververket, ej ansetts utgöra föremål för den af Rikets Ständer äskade utredning; att, inom Skaraborgs län, ifrågavarande arbets-skyldighet numera egde rum endast vid det till öfverstesäte åt Chefen för Westgölha regemente anslagna bostället Lilla Bjurum om 2 mantal i Wättlösa socken och Kinne härad, till hvilket boställe dagsverken utgjordes från tillhopa 6jf mantal, fördelade i 24 hemmansdelar inom Wättlösa, Holmestads och Ledsjö socknar, hvilkas arbets-skyldighet blifvit slutligen reglerad och fastställd genom E. K. M:ts Nådiga Resolution den 22 Juni 1798; att, på grund af Halländska Kontraktet den 6 Maj 1648, Kronooch Skatte-allmogen i Höks härad af Hallands län varit och ännu vore tillhållen alt till de under Laholms Kungsladugård i Laholms socken och nämnda härad hörande 2:ne laxfisken, det ena vid Kungsgårds-qvarnen och det andra vid Kassefors, framskaffa det för fiskesättningen årligen behöfliga virke och ris, hvilken arbetsskyldighet, enligt det af Kongl. Kammar-kollegium den 5 December 1800 på femtio års tid utfärdade arrende-kontrakt, skolat till arrendatorn utgöras, hvarförutan Kronooch Skatte-allmogen i Åhrstads och Faurås härader al samma län vore pligtig att, i stället för dagsverken och körslor in natura, till det åt staden Falkenberg under ständigt arrende upplåtna Falkenbergs Krono-laxfiske, årligen till fiskes-innehafvarne betala 12 öre eller 3 skillingar banko för hvarje helt mantal och i förhållande dertill för mindre hemmansdelar, hvilken afgift belöpte för 356T1?°¥:dels mantal i begge häraderne till 22 R:dr 12 sk. 5 rst.; samt att inom Malmöhus och Christianstads län dagsverken eller så kalladt hofveri af dertill indelta arbets-hemman utgjordes vid följande Kungsgårdar och Boställen för det högre militär-befälet, nemligen: inom Malmöhus län: vid Alnerups eller Alnarps Kungsgård i Lomma socken och Bara härad, indelad Landshöfdingen i länet på lön; » Löfvestads Kungsgård i Löfvestads socken, anslagen till boställe åt Ofverste-löjtnanten vid Södra Skånska Kavalleri-regementet; » Kungsgården Månstorp i Ingelstads socken af Oxie härad, förr kallad Mågenstorp och indelad till boställe för Ryttmästaren vid Månstorps kompani af Södra Skånska Kavalleri-regementet, men numera anslagen till bostad för Öfversten vid Södra Skånska Infanteri-regementet; » Hjelmshult i Allerums socken af Luggude härad,
Att de förre, eller orden, kunna utvidga sig till hvilken flygt som helst, visar oss Grefve Horns nyss uppläste anförande, der han, i en beständigt höjd och sänkt våg, banat sig väg från skjutsbestyr och hållhästar till förändring af våra grundlagar, och Svenska folkets liknöjdhet dervid; derefter till Corporaler och Länsmän och slutligen till Protestantisk Jesuitism. Skulle skjutsbesväret hafva följt med på hela denna färd, så hade den visserligen blifvit den besvärligaste af alla. Men det gifves en grannlagenhet medborgare emellan, hvilken i ännu högre mått bör iakttagas, då man vänder sig till Konungen. Jag kan ej igenfinna denna grannlagenhet i Herr Anckarswärds förslag till underdånig skrifvelse; ty om jag rätt fattat meningen, skulle Rikets Ständer anhålla, det Konungen ville så inskränka personalen vid sina resor, att de kunde bestridas med Gästgifveriskjuts och det hästantal, som vid Gästgifvaregårdarne vanligen är att tillgå. Jag hemställer, huruvida det låter förena sig med grannlagenhelen, att frambära én sådan anhållan, eller att säga: ”ehuru nyttige Eders Maj:ts resor ”äro, blifva de likväl genom ett öfverdrifvet hästantal, och endast derigenom, betungande för landet.” Jag afstyrker således den underd. skrifvelsen. Hvad åter beträffar de röster, som höjt sig i Hederv. BondeStåudet, hade jag ön - Den 3o April e. m. skal undvika att tala derom. I andra länder, der lagstiftande församlingen är delad på tvenne eller flera Kamrar, afhåller man sig gerna, att i den ena omtala hvad som tilldragit sig i den andra. Detta är en grannlagenhet, som man icke gerna öfverträder, och vi hafva nyligen sett exempel derpå i England och Frankrike; men om man skall omtala hvad som ägt rum i Hederv.