Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Öfver-Directeurens Cancelli bör, efter mitt oförgripliga tycke, den förefallande correspondencen skötas och i General-SjötullsContoiret föras böcker och räkenskaper öfver alla inflytande medel. Eti ämbetsman, som af Committerade icke blifvit föreslagen, men jag finner vara af nöden, är en Coleur eller Räntmästaresom skulle emottaga de inflytande medlen , hvilka nanne gänger månatligen borde aflemnas, heldst till RiksgaldsContoiret, enir dan Riksens Ständer der hafva sine fullmägrige. Jag är af samma tanka med Committerade, att två å tre , eller så många Revisorer, som kunna pröfvas nödige, tillika med en Registrator och en Advocat-Fiscal , böra finnas vid Tullstyrelsen. Jag får blott tillägga den önskan: att desse ämbetsmän mätte sättas under Ofver Directeurens lydnad , utom Advocat-fiiscale» , hvilken af honom bör vara oberoende , för .att, utan considerationer, kunna åtala alla inom Tullstyrelsen och följa.gte1 igen äfven hos Qfver-DireCteuren förefallande ämbetsfel. 288 Konungen bör vara obehindrad, när Han så i Nåder pröfvar nödigt, att förordna en a två resande Tull-Fiscaler, hvilka årligen och sä ofta ske kan, besöka alla Tallkamrar och tili Kongl. Maj:t inlemna underdåniga rapporter öfver det de finna anmärkningsvärdfc emot ärendernas behöriga gång. Men inga andra Rese-Tull-fiscaler, än dem Konungen förordnat, böra visa sig i landet , ty hvarest annorlunda händer, blifva de merendels misstänkte, att genom prejerier vara de trafikerande till men. När Riksens Ständers Revisorer hafva fri tillgång att granska och göra anmärkningar öfver Tullstyrelsen i hela sin vidd , förmodar jag att dessa angelägenheter besörjas med den minsta möjliga personalen och således äfven med den minsta möjliga kostnaden för Staten. Committerade hafva föreslagit, att till Tullstyrelsens befattning bör höra till. och afsåttande af alla under Tullverket hörande ämbetsmän och betjente.
Den 21 April 267 hemställer då till R. o. Ad., huruvida dessa särskildta Verk och den enskilda person jag nyss nämnt, böra snarare komma i betraktande, än två at Rikets Colhr, hvilka, hafva så maktpåliggande värf, som de ifrågavande, sig anförtrodde. Beträffande det andra skälet eller att dessa verks förändrade sammansättning ännu icke blifvit slutligen afgjord, får jag anmärka, att förslag i delta hänseende blifvit till K. M. frän Kammar-Colltm och KammarRtn ingifna, och att således fullständig utredning härutinnan lemnad. I mitt förslag bar jag dessutom omnämnt, alt, i händelse Disk. ville egna någon upmärksamhet åt min framställning, dessa handlingar genast vore att tillgå; men jag har icke fått ringaste anledn. att ingifva dem lill Utsk., emedan de af ingen efterfrågats, utan Utsk. malte hafva genast och obesedt, lemnat saken derhän. Utsk. har imedlertid icke funnit sig förhindradt tillstyrka anslag åt Kongl. Theatern, och Musikaliska Akademien. Jag föreställer mig dock, att Utsk:s ledamöter kunnat lättare bedöma en förändrad sammansättning af Kammar-Colltm och KammarRtn, hvilkas göromål ej äro så vidt skiljda från Utsk:s egna sysselsättningar som förberörde inrättningars, hvilka af Utsk. hugnats med anslag. Utsk. har ju bedömt frågan, om uti Musikaliska Akademien borde lemnäs undervisning på violoncell eller blåsinstrumenter. SlaisUtsk. har icke dragit i Betänk, alt ål denna Akademi och den Kongl. Theatern tillstyrka betydliga anslag, utan att dessa inrättningar, på sätt Kammar-Colltm och KammarR:n gjort, upgifvit några förslag, huru medlen skulle användas. Jag hemställer, om delta sätt att förfara är oväldigt eller icke. För att ej sammanblanda frågorna, vill jag till en början blott tala om Kammar-Colltm.
Uti 6:te punkten bar Utskottet hemställt, bland annat, att s. k. lösbref måtte emot hittills stadgad afgift befordras samt denna afgift fortfarande tillkomma postförvaltaren; dock att dylika bref, för att genom Postverket fortskaffas, icke skulle BevillningsUtskottets Memorial, M 27. i vigt få öfverstiga 8 lod. Med godkännande af denna hemställan i öfrigt, har Ridderskapet och Adeln beslutat, att den föreslagna inskränkningen i brefvigten till 8 lod icke skall ega rum. Då emellertid de öfriga Riks-Stånden godkänt berörde inskränkning, samt 3 Stånds sammanstämmande mening uti denna fråga, såsom varande af ekonomisk beskaffenhet, utgör Rikets Ständers beslut, lärer dervid böra förblifva. Stockholm den 28 Augusti 1854. jReservation: af Herr Grefve Gyldenstolpe, A. G. “Emot Utskottets förklarande, att frågan om afgifts erläggande för rättigheten att å Postkarta få orekommenderade bref .införda förfallit^ derföre att i sina beslut två Stånd stadnat emot två, lår jag mig reservera. Om fråga endast varit huruvida orekommenderade bref skulle fortfarande införas på postkartorna eller icke, så bade, då två Stånd härutinnan stadnat emot två, frågan derom varit förfallen. Sådant är dock icke förhållandet. Kongl. Maj:t, som ansett Postkartorna öfver orekommenderade bref böra i allmänhet upphöra, hvilken åtgärd är på Kongl. Majit allena beroende, har föreslagit att hädanefter en afgift skulle erläggas, då i särskilda fall någon önskade att ett sådant bref blefve å postkartan infördt. Huru denna afgift skulle användas är väl icke omförmäldt, men då densamma icke blifvit lör enskildt ändamål anvisad, kan man väl antaga att den är afsedd lör något Statens behof. Ifrågavarande Kongl. Maj:ts förslag hafva två Stånd bifallit, två Stånd åter afslagit, detsamma.
Och små lustiga pagoder af cypressträd och kupor med fåglar och blommor af blåst glas. Men det bästa af allt var Josua Söderbergs eget fartyg, där han seglat som förste båtsman i så många Härrans välsignade år. Det var måladt på glas och i själfvaste Kina. En målning som hette duga, skall jag säga. Till och med seglens våder voro utritade, och namnet på vimpeln syntes klart och tydligt. Sjön snodde sig som ormar, och kajutans små fönster med röda gardiner lågo ordentligt i rad. Af besättningen fattades icke en enda man, och till och med hönsen i den långa spjälburen på kajuttaket sträckte fram sina näbbar. Det var inte en af de där vanliga taflorna, som bara föreställa ett fartyg. Lifslefvande och till evärdliga tider flöt hon på vattnet, Galatea, med spända segel och klara rutor och kring relingen matroser i blanka knappar. Gubben stultade genom salen och förmaket och vände om två gånger. Blott för att riktigt få känsel på, hur rent och fint det var. Sedan gick han ut i förstugan och lyfte på klinkan till gafvelrummet. Dottern Anna satt i stor krinolin som i en tunna framme vid fönstret och sömmade handskar, spända kring bågen. Aftonsolen från älfven göt gull öfver hennes hår, kammadt skinande slätt om stora valkar och hängande i en pung bak på halsen, som mjäll och hvit höjde sig ur den lågt ringade klädningen. — Hörde du inte, att klockan rang? Pojken ska väl ha mat. — Lina står ju vid spiseln — svarade hon kort. — Li-na står ju vid spi-sen ja — härmade gubben i ett missnöjdt mumlande och fortsatte vägen till köket. Här fräste pannan öfver den öppna elden, och Lina flög omkring som ett bi. Hon var liten och nätt, med goda, blå ögon men utan både valkar och krinolin. — Far — sade hon dröjande och lät sirapen långsamt droppa från skeden —, i natt drömde jag om mor. Hon red på en häst och gaf mig pängar ... menar du inte, att Kalle borde tänka sig för och inte mönstra så här i en handvändning?
Men då, på sätt anmärkt blifvit, en del domare under lifsfarligt vapen ej hänför annat än egentliga vapen, synes en förklaring i denna del vara af nöden. Utskottet får derföre vördsamt tillstyrka, det måtte Rikets Ständer, med anledning al ifrågavarande motioner, besluta en författning, hvarigenom förklaras, alt Kongl. Förordningen den 49 Augusti 1845, angående ansvar <i den, sorn skadar annan med lifsfarligt vapen, skall tillämpas, då någon, oträngd, i vredesmode skadar annan med verktyg eller annat tillhygge af den beskaffenhet, att ett våldsamt bruk deraf präfvas vara för lif v et vådligt. Stockholm den 13 November 1854. Herr Carleson, E., har ej deltagit i förestående Betänkande. ; > Ank. till Exp.-Ulsk. d. 14 Nov. ISSI, kl. 6 c. m. Memorial, i anledning af åter remiss af Belänkandet N:o SS, i frå ga om bestämmande af en summa appellabilis för fullföljd af talan i Hof-Bält emot Under-Rätts beslut i tvistemål. Enligt lill Lag-Utskottet ankomna protokolls-utdrag, har berörde Betänkande, hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln lagt lill handlingarne samt Välloil. BorgareStåndet och Ilederv. Bonde-Ståndet bifallit, deremot blifvit at Högv. Preste-Ståndet, pä grund af framställde anmärkningar, återremittera dt; men som, genom förstnämnda tre Riks-Stånds anmärkta beslut, den Råga, som i Betänkandet är besvarad, blilvit afgjord, anser Lag-Utskottets Memorial, N:o 60. 5 anser Utskottet omförmälda anmärkningar ej föranleda vidare yttrande; hvarom Högv. Preste-Ståndet härmed underrättas. Stockholm den 13 November 1854. MiO OO. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1-4 Nov. 1854, kl. 6 e. ni.
I stället för en åsyftad nytta hafva således dessa vilkorliga stadgauden medfört en afgjord skada, då de skyddat särskilde personers inkråktnings-försök på allmänhetens bekostnad, ofta tillskapat ett artificiel behof och förändrat den naturliga måttstocken för varu-priset, då det icke bestämdes af köparens behof och en fri concurrence, utan af säljarens efter eget godtfinnande lämpade tillgångar. Genom införsel-förbud var afsigten, att uppmuntra sådane fabricater, hvilkas tillverkning på en eller annan grund antingen af den allmänna rösten, eller oftare af enskildes tillfälliga speculationer framställdes såsom möjliga, att med vinst inom landet åstadkomma. Det lärer ej kunna nekas, att om ändamålet någon gång blifvit vunnet, hur sådant likväl skett både på landets egen och förbrukarens bekostnad, då det förra derigenom fått sitt rörelse-capital riktadt mot sådane närings grenar, som knappt förmått qvarhålla, ån mindre öka detsamma, hvarom ett ständigt fortfarande behof af understöd, förskott och skydds-anstalter säkrast vittnar, och den sednare måst vid förefallande behof antingen tillita lurendrägare!), och i sådant lall, jemte varans värde, ersätta den fara denne Ven 14 Augusti f. m. 193 underkastade sig, eller ock till Fabrikanten erlägga en summa, hvaruti ej mindre rå-ämnets pris och arbetskostnaden, ån må hända någon gång en oskälig vinst och beräkningen af ett yppigare lefnadssätt ingick. Rlen af dessa stegrade pris, sorn icke ökade national-vålmågan, då allt hvad som betalas utöfver en varas sanna värde går för Samhället förloradt, följde likväl icke, att köparen erhöll en båttre artikel. Utan val emellan andra tillverkare, ån dem, som, inskränkte till ett vanligen ringa antal, ägde ett gemensamt intresse att uppdrifva varuvärdet till det högst möjliga, måste afnåmaren hålla till godo hvad honom lemnades, o. afsedde de förbättringar en annorstädes utvecklad skicklighet gaf rätt att fordra.
Jag finnér nemi. i öfverensstämmelse med den nyss afbörda reservationen, deciraalsystemets införande utgöra något lika onödigt, som för allmänheten misshagligt och genom denna sin nyhet och misshaglighet jemväl obeqvämt. Ogerna yrkar jag på detta rum denna satts, enär det är mig väl bekant, att R. o. Ad. vid åtskilliga tillfällen uttalat sig för decimalsystemet, med förkärlek omfattat della system och trott sig deruti finna väsendtliga fördelar, som borde föranleda till dess antagande för allmänt begagnande i bela riket; men med all den vördnad, jag hyser för R. o. Ad., och all den tillgifvenhet, hvarmed jag är fästad vid della II. Stånd, måste jag dock anse mera afseende böra fästas å hela det Svenska folkets förmån och mening härutinnan; — och alt Svenska folket icke yrkat, än mindre skulle hafva någon nytta af förslaget, det är hvad jag vågar påslå. Men är då andra nationers exempel i detta fall så synnerligen talande till förmån för decimalsystemet? Reservanten bar rätteligen anmärkt det begrundansvärda deri, all Engelsmännen, utgörande den mest industriösa bland verldens nationer, icke antagit decimalsystemet, samt alt en hos dem år 1819 tillsatt Kommission för undersökning i detta ämne, gaf företräde åt duodecimalsyslemet. Månne väl detta sednare räknesyslem livilar på en mera osäker fot än del förra? — Del lärer man väl icke kunna påstå; och vore förhållandet sådant, kan man väl föreställa sig att Engelsmännen med sitt praktiska sinne skulle lagstifta i motsatt anda! Men häraf vill jag, lika med reservanten, draga den slutsalts, att då Engelsmännen kunna dröja med införandet af decimalsystemet, torde äfven andra nationer kunna göra likaledes; helst, såsom reservanten också ganska rigligt anmärker, alla öfvade räkenskapsförare kunna reda sig tillräckligt med det gamla systemet, och det nya torde på mansåldrar icke förmå alldeles uttränga denna sin företrädare. Ifvern för decimalsystemet är för öfrigt hos oss vid riksdagarne visst icke ny. Man har ju om dess antagande tillförene formligen förenat sig.
De medförde, jämte sina vapen, inga andra klenoder än Draupner och en bild af guld, ett hufvud med ädla anletsdrag. Det var Mimers hufvud, genom Odens runesång förvandladt. Bilden talade, när den tillfrågades, och Oden hörde då Mimers röst och Mimers tankar. Rösten hade sagt, att asarne borde begifva sig österut till Manheim, till näjder, kända bättre af Mimer än af andra. Det försäkras, att sedan Loke blifvit aflägsnad från Oden, och sedan denne fått Mimers hufvud, begick han aldrig mer ett felsteg, och voro hans rådslag alltid visa, hans gärningar alltid prisvärda. Två trappsteg hade han att stiga, innan han nådde upp till det tronsäte, i hvilket han sedan varit vördad af folken. Han gjorde det första steget, när han fick drycken ur Mimers källa. Han gjorde det andra, när motgången kom och bragte hans ande till fullmognad. Motgången kom med den bästa gåfvan: Mimers ord och tankar. Njord höll sitt ord, att Odensnamnets ära icke skulle minskas. När vaner och alfer som herrar i Asgard sammanträdde å dess tingsplats, beslöts, att en af dem hade att bära Odens namn och mottaga de Oden af folken egnade offren och bönerna. Denne nye Oden borde, som den förste och värklige, vara en stridsgud. Njord och Fröj äro visserligen hjältar och föra sina vapen väl, när så kräfves, men de äro till sitt väsen fredsgudar och kunde icke öfvertaga Odens namn och kall. Någon föreslog, att Ull skulle göra det; och detta vardt rådstämmans beslut. På jorden hade händelser timat, som påkallade Svipdags värksamhet och närvaro där. VÄRLDSKRIGET I MIDGARD. HADDINGS UNGDOMSÄFVENTYR. Halfdan hade efterlämnat två söner: Gudhorm, son af Groa, således halfbroder till Svipdag, samt Hadding, son af växtlighetsdisen Alvig, med hvilken Halfdan hade gift sig, sedan han bortsändt Groa och Svipdag.
Åtskilliga väsendtliga elementära mathematiska kunskapsgrenar skulle, enligt comiteens förslag, läras uti ingen skola inom Riket! och huru de öfriga studerades på hvad comite'en kallar sina båda bildningslinier, det har comiteen försigtigtvis förbehållit sig att tillämpningsskolan ej skulle äga rätt att controllera, utan på god tro hålla till godo med aflagd studentexamen, tvertemot hvad i alla tider och i alla länder, enligt sakens natur, varit antaget, att nemi. den, som skall ansvara för tillämpningen af en förberedande theoratisk underbyggnad, måste äga rätt Dan 7 Mars f. m. alt göra sig förvissad derom, att denna theoretiska kunskap finnes, ej blott uti ett betyg, utan i elevens hufvud. Under de sednare åren har man ofta sett denna comités betänk. åberopadt af annars frisinnade män, som förmodligen förbisett båda dessa väsendtliga fel, och den åsigt, som legat till grund för comite'ens begrepp orri tillätnpningsskolor i allmänhet. Comileen yttrar: ''ingen annan yrkesbildning, än 'för samhällets egen tjenst, synes Staten äga full rätt att "genom föreskrifter bestämma, eller följaktligen skyldig"liet att genom undervisningsanstalter bereda." Denna grundsats faller genom den lättaste vidröring! ett så trångt begrepp om samhällets åliggande mot medborgares förädling går det kanske an att göra gällande på andra sidan om Östersjön eller Alperna; uti vårt land har det från hedenhös varit afskydt. Det ligger i sakens natur, att föreningen af en förberedande skola i och för den egentliga lärdomen, med en förberedande skola i och för tillämpningsskolorna, skall vara omöjlig. Denna förening synes hos dem, som förfäkta densamma, intet annat skal för sig äga, än den yttre tillfälligheten, att i båda fallen samma kunskapsämnen åtminstone borde förekomma, med undantag af de gamla språken; hvaremot man dervid alldeles förbiser den inre väsendtliga olikheten i ändamålet med en skola, hvars undervisning fortsättes vid universiteten, och ändamålet med en skola, hvars undervisning skall fortsättas i en tiliämpningsskola. Denna skilnad är, i närvar, fall, afgörande.
icke neka, att det går långsamt med betänk., rörtde lag för privatbanker. Flera veckor förr, än jag gick ur BancoUtsk. var målet lika långt avanceradt som nu. Jag har efterfrågat orsaken till långsamheten och erhållit det svar, att LagUtsk:s afdelning, sorn skall sammanträda med BancoUlsk. icke vore hågad för sammanträdet. Jag skulle derföre önska, att samma uppmaning, som afgår till BancoUtsk. äfven matte ställas till LagUtsk., enär målet utan dess medverkan icke kan bringas till slut. Frih. Ehrenborgh: Jag skulle visserligen icke vara den, som hade företrädesvis önskat, att uppmaningen skulle alga till BancoUtsk., helst jag icke kan vara okunnig derom, att BancoUtsk. varit öfverhopadt med göromål, och att man icke kan lägga detta Utsk. till last att icke hafva arbetat; men då jag icke tror mig fela uti den förmodan, att re* missen af K. M:s nåd. propos. rör:de lag för privatbanker skett endast till BancoUtsk., hemställer jag till den värde ledamoten, som sist yttrade sig, om påminnelsen kan gifvas något annat Utsk. För min del tror jag, att man måste hålla sig till det Utsk., som med målet företrädesvis bör hafva befattning, hvilket, derest hinder möter för LagUtsk:s snara befattning med ärendet, icke lärer underlåta att gifva Ståndet sådant tillkänna, på det J^agUtsk. särskildt må anmodas att med mera skyndsamhet behandla detta ärende. Gr. Horn, Claes Fredr : Jag delar fullkomligen Frih. Ehrenborghs mening, att skyndsamhet med förslaget till lag för privatbanker är så mvcket angelägnare, som de beslut, R. o. Ad. fattat i afseende på garantierna för realisationens bestånd, nödvändigt måste framkalla sådana privata associationer för att bevara rörelsen från total undergång. Men jag skulle hemställa, om icke motionen, ronde lag för privatbanker, är remitterad till både Lagoch BancoUtsk:n.
Men ehuruväl det icke torde få obetingadt antagas, att berörda föreskrift må hafva i allmänhet föran led t taxeringsmännen till det af Herr Ehrenborg öfver k lagade förfaringssätt, anser Utskottet dock att, äfven om det påpekade förfaringssättet blott i enstaka fall komme att ega rum, sä att, med åsidosättande af andra och mera tillförlitliga grunder, köpeskillingsbeloppen antagas såsom bestämmande för uppskattningarne, stadgandet, i motsats till hvad dermed åsyftats, åstadkommer orättvisa, isynnerhet mot egare af mindre jorbruksfastigheter, för hvilka, såsom motionären anfört, köpeskillingsbeloppen af flerehanda anledningar äfven fortfarande måsto komma att blifva jemförelsevis högre än för de större fastigheterna. Till förebyggande af en sådan tillämpning af stadgandet om köpeskillingen såsom ledning för uppskattningen, anser Utskottet föreskriften om skyldighet för taxeringsmännen att i handiingarne redogöra för skälen till hvarje afvikelse från köpeskillingsbeloppen böra ock utan skada för saken kunna utgå, dä numera taxeringarne en gäng äro verkställda efter den nya stadgans hufvudgrunder. Utskottet, tror också attén förändrad uppställning af de särskilda uppskattriingsföreskrifterna i den ordning Iler Ehrenborg synes hafva ansett dem, med hänsigt till graden af deras tillämplighet, böra erhålla, skall leda till en mångsidigare pröfning af de särskilda faktorer, som böra ingå i beräkningen vid bestämmande af fastigheters värden och att. således ändamålet eller de verkliga värdena derigenom säkrare skall uppnås.
N:o 26, i anledn. af Hr C. R. af Robsahms motion om utgifvande af statsobligationer å tillsammans tio millioner r:dr. Föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda mern. N:o 27, med anmälan om anledn. till anmärkn. emot föredragande Statsrådet och Chefen för Civildepartementet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna anledn. till anmärkn. komme, jemlikt 29 § Riksd.Ordn., att till Const.- Ulsk. remitteras. Företogos till pröfning och biföllos StatsUtsk:s nedannämnda, d. 2 dennes på bordet lagda utlåt:n: 22 Den 5 October. N:o 28, i anledn. af K. M:s nåd, propos. om anvisande af medel till arfvoden åt tre nya ledamöter i Lagberedningen; N:o 29, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de befrielse för Lofta, Gamleby oell Törnesfalla församlingar i Linköpings stift från utgörande af sockengångsspanmål eller s. k. skolmästareskäppa till rector och collega scholm i Westervik; N:o 30, i anledn. af Gr. Wrangels, T. II., motion om ersättning åt vederb. hemmansägare i Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar i Linköpings stift för hvad de förmenats hafva oriktigt utgifvit i sockengångsspanmål; samt N:o 31, i anledn. af Frih. C. Hermelins motion om anslag till en förbättrad sjukvård vid K. Krigsacademien m. m. Föredrogs StatsUtsk-.s d. 2 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 32, om K. f. d. Cancellistyrelsens handcassas öfverlemnande till Riksg.cont. På begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, blefvo de vid detta utlåt, fogade reservationer uppläste. Frih. Palmstjerna anförde derefter:
Bancofullmäktige hafva funnit, att discontverket icke kan utgifva sådana bevis af den lika enkla som lagliga grund, alt, om länet förfölle lill inbetalning, skulle actien realiseras och dertill användas, hvilket förutsätter actiens ullemnande; men om disconten gifvit ifrån sig ett bevis af innehåll, att actien icke skulle utlemnas förr, än beviset återställdes, så kunde låntagaren blott förstöra beviset för alt sätta disconten ur tillfälle att godtgöra sig för lånet. Att denna åsigt måtte vara riktig, finner jag deraf, att hvarken revisorerne eller BancoUlsk. funnit anledn. att göra anmärkn. dervid. Hvad sedermera beträffar den under riksdagen inträffade händelsen, att BancoUtsk. tillåtit actiers utlemnande för att bevaka bankens rätt vid bolagsstämmorna, så är det en fråga, som jag ej föreställde mig, att Hr Frih:n skulle sammanblanda med detta mål, hvarmed den ej äger ringaste gemenskap. Jag bestrider återremiss och yrkar bifall till betänkandet. Frih. Cederström: Jag har alldeles icke klandrat bancofullmäktiges beslut att bestämma formen för de attester, sorn utgifvas öfver belånta actier, så mycket mindre, som jag inser med H. Ex. Hr Gr. Posse, att den i reglementet för Götha-canal-bolag stadgade föreskriften att icke utlemna actierna förr, än beviset återstå lies, kan medföra svårigheter vid den ordning, som för Iiqvider inom banken äger rum i afseende på bankens rätt att använda hypotheket, då lånet icke vid förfallotid infrias. Men annat är det, och formen hvarunder det skett, och annat det förhållande, som ägt ruin genom bancoombudets tillgörande, hvarigenom det förslag till ändring uti denna § af bolagsreglorna vid sammanträdet i Juni månad förlidet år blef omintetgjordt. Det är detta förhållande af bancoombudet, hvarom jag önskar upplysning, huruvida det med B incostyrelsens minne och efter dess instruction kunnat bedrifvas, och det förmodar jag icke kunna betraktas såsom ett ämne, främmande för den kännedom om bankens förvaltning, som erfordras för att kunna lemna decharge åt dess styrelse.