Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke föreslagna, visserligen bättre sättet till ändamålets vinnande utgör en annan fråga, som icke står i direkt sammanhang med den förevande och som borde hafva väckts genom enskild motion, eller ännu lämpligare genom en Kongl. Propos. Jag anhåller nu att få tillägga några ord om min åsigt i afseende pä sjelfva saken. En tidning är, åtminstone om den skall äga något värde och inflytande, till följe af sin natur, på en gång officiel och icke officiel. Ingen tidning är rent officiel, ty då uphör den att vara en tidning. Med en rent officiel tidning menar jag en sådan, som endast uptager Regeringens beslut, embetsverks kungörelser m, ra. s., och en sådan synes Lagberedningen hafva afsett, emedan den icke nämner eli ord om allt det öfriga, som tili en tidning kan inflyta. Skall en tidning hafva något intresse och icke endast utgöra en författnings-samling eller ett s. k. årstryck, måste den emedlertid äfven innehålla ledande artiklar, dessa må nu vara af officiös art å ena sidan, af mer eller mindre maliciös å den andra. Man har sagt, att uti andra länder finnas officiela tidningar på Statens bekostnad utgifna och spridda, och uti en brochure, som här nyligen blifvit utdelad, står upgifvet, att af Moniteur Beige gratis utlemnas öfver 1,100 exemplar samt att af densamma icke köpes mer än 700. Men förhållandet i främmande länder är så till vida olika, att der större delen af allmänheten håller och läser tidningar af alla färger, till följe hvaraf Regeringen ansett nödigt, att äfven dess åsigter komma till allmänhetens kännedom, hvarigenom denna allmänhet kommer i tillfälle att pröfva och bedöma. Hos oss åter, bland hvilka högst få kunna hålla mer än en tidning, de flesta ingen, skulle sannolikt en sådan gratis utdelad tidning komma att utgöra folkets enda läsning. Hvad för öfrigt officiela tidningar angår, 358 Den 27 September f. m. så hafva — om jag icke misstager mig — redan uu alla embetsverk Post-tidningen gratis, äfvensom K:s Beflnde och Dom-Kapitlen erhålla det s. k. årstrycket eller Svensk Författnings-Samling.
I dessa hänseenden hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet lemnat gällande taxa oförändrad. 14 Bevitlnings-Utskottets Memorialj N;o 23. Såsom liär nedan skall vidare omförmälas hafva Borgareoch Bondestånden å jernskrot stadgat samma tullafgift, som nu är kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor åsatt, och den för sistnämnde rubrik af samma Riks-stånd beslutade hänvisning i nolen lill jernskrot innebär således endast en formell ändring af gällande taxa; vid hvilket förhållande och då det vid rubriken ”allt annat gjutet arbete, ej speciliceradt” beslutade tillägg af orden ”derunder äfven inbegripet måladt eller iackeradt” hvarken inskränker eller vidgar rubrikens omfattning, torde de härutinnan af 2 Stånd antagne och af 2 Stånd förkastade ändringar i gällande taxa böra förfalla. Beträffande åter den å ankare beslutade nedsättning af gällande inlörselstull, så och för den händelse att liidderskapet och Adeln samt Presteståndet icke skulle vilja i samma beslut instämma, lärer skiljaktigheten derutinnan påkalla följande omröstning: 182:o Ren, som bifaller Utskottets förslag, alt införselstullen å ankare nedsättas lill 5 r:dr skeppundet, röstar Ja ,* den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies gällande införselstull derå, 6 r:dr per skeppund. Bonde-slåndet har bifallit, men de 3 öfriga Stånden ogillat Utskottets förslag alt nedsätta införselsafgiften å ”keltingar med länkjernets diameter öfver | tum till och med 1| turn” från 3 r:dr till 2 r:dr 24 sk. skeppundet och å ”draggar, armbullar, hammare, roderjern, skeppsknän och smedjestäd” från 15 r:dr till 12 r:dr 24 sk. per skeppund; Och måste, derest
som väcker hågkomst af det bästa, tilläfventyrs det enda goda, SMEDEN (som gått åt sidan att söka barnens sängar, ställer sig åter vid läkarens sida). Hvem är du, häxare? Har du min syn förvändt? Himmelrikets nycklar. 26 LÄKAREN. Jag är en mästare i häxeri, men min magi är helt naturlig; det här är blott ett sceneri, fast mekaniken, mer finurlig, man måste uti grund förstå. Det kallas eljes changemang!! Låt gå! Changemang. (Scenen föreställer en skog med en näckrosbevuxen tjärn.) NARCISSUS står lutad mot en trädstam och betraktar sin bild i vattnet. TERSITES, ytterligt ful, stor och fet, med smal panna, supiga ögon och plussiga kinder sitter i en ökstock och kastar sten i vattnet för att grumla Narcissus' bild. S:T PER går först omkring och tittar. Därpå tar han fram glasögonen och finner ett metspö, hvarpå han sätter sig i sjökanten och metar. Tredje scenen. NARCISSUS. TERSITES. S:T PER. SMEDEN. SMEDEN. Den resan börjar bra! Ett litet äfventyr i skogen! Det är just i min smak, LÄKAREN. 27 så har man något att berätta, när väl man kommer hem igen. Hvem är nu först och främst den sköna ynglingen, som står försänkt i sina drömmar? LÄKAREN. Det är Narcissus! SMEDEN. Narcissus! Ah! Den egenkäre narren, som aldrig tröttnar att sin bild beundra. LÄKAREN. Så säger ock den fula besten, som sitter där i båtens bakstam och kastar smuts i vattnet. Se på det kolossala slaktarhuset! Han kallar sig Tersites och uppges varit med uti Trojanska kriget, där han bland hjältarne i trossen var lika stor i truten som i buken, förutom att han var den fulaste.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Statsutskottet remitterad motion, har herr Friherre Cederström, Jacob, föreslagit: att Rikets Ständer måtte anvisa kronans inom Lappmarken befintliga odisponerade mark, utgörande omkring 1,000 qvadratmil, att användas till kolonisation af nu befintliga arbetsföra korrektionister af mankönet, indeladt i bataljoner af 600 man hvardera med nödigt befäl, til! krigsoch arbetstjenst, på 6 års tid, och af qvinnokönet, i arbetslag fördelade, på lika lång tid, samt, sedan kolonisationen blifvit ordnad, äfven af sådana arbetsföra utaf begge könen, hvilka, saknande tillfälle till arbete i hembyggden, frivilligt anmälde sig att ingå i tjenst inom kolonisationerne på en tid af 6 år, alla att vid dervarande rika malmfält af liera slag sysselsättas; att inom kolonierna krigslagarna måtte blifva gällande, såsom i krigstid, då fiende är nära; att af det anslag, som är anvisadt för fångars vard och underhåll, 700,000 r:dr måtte, från och med den tid, då korrektionisterne kunna uppsändas för koloniernas bildande, beviljas till utgående under 28 1/2 års tid årligen till ränta och kapital-afbetalning af 11,666,666 r:dr 32 sk. i statsobligationer, utfärdade af Riksgälds-kontoret med 4 procents ränta och 2 procents årliga kapital-afbetalningar, att användas för kolonisations-anläggningen; att 12,000 r:dr måtte anslås för undersökningar om tjenligaste ställen för railvägsanläggningär från Ofotens och sydligare belägna norrska fjordar upp till höjden af Kohlen i närheten af de inom Lappmarkerna belägna rika malmfält, äfvensom för upprättande af nivellerings-kartor och kostnadsförslag för väganläggningarna; att, såsom följd häraf, Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att alla vidare nybvgges-anläggningar i Lappmarkerna, äfvensom mutsedlars meddelande a der befintliga malmfält, måtte förbjudas, samt vederbörande bergmästare förständigas alt icke vidare meddela hvilostånd med grufvebrytning i nu befintliga inmutningar, äfvensom tillse, att, der mutningsrätten genom bristande brytning eller malmens Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 36. 7 tillgodogörande förverkats, sådant genast blefve till Bergs-kollegium eller vederbörande embetsmyndighet inberättadt; att, der innehafvare af inmutade malmfält ville sin rätt åt annan upplåta, hembud till kronan borde ske, eller, om sådant icke skett, staten måtte genom börd återförvärfva malmfältet, såsom ett Kongl.
Lectorer i moderna språken vid gymnasierne, om beredande af medel till aflöning åt. Se Aflöning. Legostadga, 1833 års, om förändringar i. IT. 13g, 177. IV. R. 574. XXIII. B. 189. XXIV. A. 431. XXV. E. 3o. XXVI. E. 172. Leijonhufvud, Friherre Gustaf Alexander, yttrande. I. 286, Leijonmark, Hofmarskalk, 0111 anslag till, i och för hans befattning såsom Secreterare vid Kongl. Tabelleommissionen. IX. B. 438. X. Å. 96. XIV. R. 283. XVII. Leverancer för sjö- och landtförsvarets behof, om upphäfvande af 24 § i Kongl. Förordningen derom af den 20 December XX. B. 759. XXI. A. 87. Liewen, framlidne Krigsrådet, Friherre Anton von, angående villkoren för emottagande af hans testamente. Se Testamente. Lifbevärings-regementets upphörande, angående. lil. 34o, IV. R. 91. V. B. 372, 420. Se vidare Hufvudtitlarne, den Tredje. Lifregementets Dragon-corps, angående ersättning för munderingars slitning under sommaren 1838, åt rusthållarne vid. Se Ersättning, — angående ersättning åt rusthållarne, för rekrytoch remontmötena samt korporal-skolorna. Se Ersättning. Liljensparre, Ulrik, yttrande. I. 286. Lilljehorn, Friherre Gustaf, yttrande. XIII. 224. Lilljenberg, David Fredrik Georg, yttrande. III. Lilliencrantz, Carl Fredrik, yttrande. I. 4-8. Lima socken, om befrielse från bevillning för dess innevånare. Se Bevillning. Lind af Hageby, Cari August, yttranden. VIII. 216. Lind - ( '85 ) Lindberg, G., angående eftergift af hans skuld lill Bankodiscontverket. Se Eftergift.
Allt efter dessa olika förhållanden ökas eller minskas den löneförmån, som upbördsmannen har sig tillagd genom afskringsprocin, emedan denna rättar sig efter beloppet af upbörden och utlefvereringarne, och sålunda lämpas ifrågav:de aflöningsförmån utaf sig sjelf efter det större eller mindre både besvär och ansvar, som med förvaltningen af ett provianteller fourrageförråd är förenadt, hvilket åter när man vill ersätta förlusten af denna sportel med ett visst årligt kontant penningebelopp, aldrig kan blifva händelsen, utan denna åtgärd tvärtom kan leda derhän, att den ena upbördsmannen blir i förhållande till sina göromål vida bättre aflönad än den andre, hvilket alltid innebär en orättvisa. På grund af alla dessa skäl yrkar jag, det Utsk:s förslag i denna punkt måtte återremitteras. Hr Bibbing, Arvid: I den fråga, hvarom den siste ta laren yttrat sig, hafva 2 förvaltande verk varit af olika menin - Kori 7 Januari. 11 gar. KrigsColl. har hyst den åsigt, att då upbördsmän eller magasinsförvaltare äro skyldige att ansvara för all brist böra de vara berättigade att bekomma öfverskottet, dock med kronan förbehållen lösningsrätt. Styrelsen öfver fängelser och arbetsin• rättningar i Riket har varit af alldeles olika mening och slutligen har Kammar-Ii:n yttrat sig på sätt som betänk, visar: natt då persedlar och varor, som uti allmänna magasin förvarades, uteslutande vöre kronans egendom, följaktligen den för tillsyn derå anställde upbördsmän icke kunde tillerkännas laglig befogenhet att för sig behålla eller beräkna sig till godo någon del af dessa endast åt honom till förvaltning anförtrodda varor och persedlar i annan eller vidsträcktare mån än som af förrådets ägare, kronan, vore uttryckligen medgifvet: att då 1812 års reglrte medgåfve redogörare att åtnjuta afskrifningsproc.» etc. Hvarje upbördsmän har en sådan afskrifningsproc. sig tillerkänd enl. författningarna, och när den är tagen, anser Kammar-R:n att resten af öfverskottet är kronans. För min del är jag också af den åsigten.
5 Till närmare upplysning, angående tillkomsten och beskaffenheten af omförmälde skuldposter, har Utskottet ansett sig böra meddela: att de först uppräknade 5 procents obligationerna blifvit utgifna för Riksgälds-Contoret, i slutet af sednast forflutne samt början af nuvarande århundrade, meddelade lån på minst 4 års betalningstid, af hvilka lån en del sedermera äro omsatta;— att obligationerna för fordringarne hos Franska Regeringen grundat sig på Rikets Ständers vid 1812 års Riksdag fattade beslut, angående Rikets dåvarande utländska skuld, —enligt hvilket beslut innehafvarne af sådane, till liqvid jemlikt serskildt fastställda grunder erkända, fordringar skulle erhålla RiksgäldsContorets 5 procents obligationer med 10 års förfallotid; — samt att, så länge utgifningen af Riksgälds-sedlarne fortfor, eller före den r October i834, både allmänna verk och enskilde personer egde att i Riksgälds-Contoret öppna räkningar, derå dylika sedlar till dessa verks och personers disposition insattes, hvarefter de sålunda insatte medlen höllos räkningshafvaren tillhanda, på samma sätt, som i afseende på Rikets Ständers Banks depositions-skulder är föreskrifvet. Då nu innehafvarne af ofvan uppgifna obligationer och assignationer under den sedan dessas utgifvande förflutna längre tidervmd, underlåtit att desamma till inlösen förete, samt de utelöpande depositions-attesterna allt hittills icke lära blifvit aflemnade till dem, för hvilkas räkning depositionerna skett; så och på det att ifrågavarande skuldposter icke må behöfva att allt framgent i Riksgälds-Contorets ärliga räkenskaper bland dess förfallna skulder upptagas och balanceras, har Utskottet, lika med Fullmägtige, ansett lämpligt, att en prasscriptionstid för liqviderandet deraf varder af Rikets Ständer fastställd.
Till stöd härföre har Herr Friherren anfort, att läkta flygsands-fält kunna af den oförståndige lätt upprifvas, till alla angränsandes stora skada, hvilket förtjenade desto mera uppmärksamhet, som det vanlottade Halland har stora sandfält och genom Skiftes-Stadgans tillämpning i sitt nu varande skick det lätt kunde hända, hvad man redan någon gång sett, att flere hemman blifvit aldeles öfverhöljde af flygsand; hvarjemte Herr Friherren trott det vara lämpligt, att, till förekommande af hotande olycka i Halland, ett understöd af dubbelt mot hvad Rikets Ständer i8a3 anslog för nämnde province måtte den förunnas, då äfven nyttigt vore, om Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Halland hördes, i hvad mon provincen i och för flygsanden larfvar hjelp. I anledning häraf få Utskotten erinra, att, då Skiftes-Stadgan endast har till föremål att bestämma sättet för jordens delning dess serskilde egare emellan, men icke att meddela föreskrifter för brukningen deraf, lärer det föreslagna stadgandet icke kunna i Skiftes-Stadgan införas, utan tillhöra de serskilda föreskrifter, hvilka, med afseende å locala förhållanden, till flygsandens hämmande kunna finnas nödige, och öfver efterlefnaden hvaraf det torde tillkomma vederbörande Läns-Styrelser att Lagsami Ailm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. IV. o /ft. 55 bålla hand, oberoende af Landtmätares och Gode Mäns tillgöranden; och hvad beträffar frågan om ökadt understöd för Provincen Halland för flygsandens hämmande, anse Utskotten sig icke tillböra alt dermed taga befattning. 11 Cap. 1 och 2 §§. Så väl mot innehållet af dessa §§, som den del deraf, hvarom Utskottens förra Betänkande handlar, har blifvit anmärkt af i:o Herr Törnebladh C. P.} att flere nu saknade föreskrifter vore nödige, sedan alla Författningar, hvilka i denna del kunnat tjena till efterrättelse, blifvit upphäfne. Jordegarens säkerhet mot
Den sedermera tillkomna Österrikiska strafflagen af den 27 Maj 1852 har ock antagit vissa vigtiga restriktioner i bevisningsrätten, sä att bevisning är förbjuden i fråga om sådana straffbara handlingar, hvilka endast på tredje persons åtal kunna föranleda målets upptagande, äfvensom angående offentliggjorda ärekränkande facta ur privateller familjlifvet, derest ej särskilda omständigheter nödgat att offentliggöra desamma. Deremot har Preussiska strafflagen af den 14 April 1851 följt grundsatsen, att bevisningsrätten bör vara utan begränsning. För öfrigt är att bemärka, hurusom Frankrikes Cöde pénal väl antagit grundsatsen, att bevisning om tillvitelsens sanning befriar från straff, meu tillåtit blott ett enda slag af bevisningsmedel, nemligen Domstols-resolution eller annan authentisk offentlig handling; hvarefter lagen af den 26 Maj 1819 såsom regel uppställde förbud af bevisning om tillvitelsens sanning, men med det undantag, att i afseende på offentlig myndighets organer eller andra, som handlat i allmänt uppdrag, såvidt det rörde handlingar, som ägde sammanhang med deras offentliga funktion, tilläts bevisning och det genom hvilka lagliga medel som helst. I Englands lagstiftning medgifves nu mera bevisning af tillmäles sanning under det vilkor, att den tillvitade gerningens offentliggörande skett icke ensamt af enskild skadelust, utan för allmänt bästa; hvarföre det åligger den uti injuriemålet tilltalade, att, då han äskar bevisningsrätt, anföra de facta, hvilkas sanning han vill styrka, nyttan af deras offentliggörande jemte de särskilda facta, som skulle bevisa sådan nytta. Denna grundsats närmar sig hvad Romerska lagens äldre kommentatorer, i ofvanantydda 32 modifikationer af Pandekternas i vår Lag-kommittés motiver åberopade sats, antagit, hvilket gick derpå ut, att bevisning icke kunde rättfärdiga tillvitelsen, om icke den angifna gerningens bestraffande af offentlig myndighet vore af vigt för det allmänna och dess uppenbarande icke skett för enskild hämnd eller för att skymfa annan, utan i ändamål af allmän nytta. Emellan så olika meningar har vår lagstiftning i denna fråga att göra sitt val.
Då Elise icke svarade, fortfor han: «jag ledsagade en ung baron, både som sällskap och lärare, på resor. Vi ärnade uppehålla oss några dagar i Reval, för att bese dess fornlemningar. Dagen efter vår ankomst var en bal, som borgerskapet gaf för en engelsk prins, som skulle göra en resa till Finland; äfven vi inviterades på balen.» «Bland de dansande damerna ådrog sig en ung flicka min uppmärksamhet och med hvarje ögonblick blef jag mera intagen,» fortfor Lindendal; «ej så mycket i hennes utseende, fastän hon var vacker, som af hennes okonstlade, behagliga väsende och den själsgodhet, hvarom hennes ögon talade. Jag bjöd upp henne till kommande dans, men hon var uppbjuden förut, och jag fick löfte på den dernästföljande.» «Hon föreställdes nu af balens ceremoni-mästare för prinsen, som dotter till en af värdarne; hon skulle blifva hans moitié för nästa dans, och det förra engagemanget måste stå tillbaka för det sednare; hon kom sjelf och bad om ursäkt.» «Prinsen hade mycket att säga sin dam, men hon syntes föga road; då dansen var slut, omringades hon af sådane, som likt schakalen följa i lejonets spår, men hon afsade sig alla uppbjudningar. Hennes blick sökte mig, och detta gaf mig mod att nalkas; med en engels leende, frågade hon om jag ville hafva nästa dans i ersättning.» «Omtalar ni detta, för att påminna mig huru barnslig och kanhända — danslysten jag fordom var?» — frågade Elise högt rodnande. Förgäfves hade hon sökt dölja den sinnesrörelse, som minnet af förra dagar väckte. «Så kan icke ¯ni¯ misstyda hvarken mina ord eller mening,» sade han hjertligt. «Hundrade andra qvinnor hade — berusade af att blifva så utmärkta som ni det blef af en prins af kungligt blod, utropad och beundrad för sin allmänt kända lycka hos det vackra könet, för sin skönhet, sin utmärkta vext, förhöjd af den eleganta engelska uniformen — glömt en uppbjudning af den anspråkslösa fremlingen, som ingen kände, som stod der i sin enkla svarta frack, och det har ni icke gjort.»
Om det nya valsättet antages, skola elektorslistorna, säger man, innan riksdagens början uppgöras af Stoekholms-adeln, som sä skall veta ordna saken, att Landtadel, då den hit anländer, helt simpelt måste säga ja dertill. För min del är jag öfvertygad att så icke sker, eller att, om de af Ståndet, hvilka vistas i Stockholm, verkligen skulle försöka, på förhand, uppgöra en sådan lista, denria då måste, utan afseende på partiåsigfer, innehålla namnen på Ståndets utmärktaste ledamöter, såvida den skall hafva ringaste hopp om framgång, ty ehuru talrik Stoekholms-adeln än är, är den dock en minoritet af Ståndet i sin helhet. Bonde-St:t har redan för ett par riksdagar sedan tagit bort all omgång och för sig antagit direkta elektorsval. Månne icke R. o. Ad. nu uppnått samma grad af politisk bildning, som det hedervärda Ståndet; månne icke en adelsman således kunde tillåtas att, i likhet med bonden, deltaga i ett elektorsval? Afgören sjelfve Mina Hrr! Jag röstar bifall till Utskits Betänk. Hr von Knorring: Såsom stöd för min åsigt i förevarande ämne, anhåller jag att få uppläsa hvad Hr Bildt i denna fråga yttrade vid sista riksdagen. Han säger nemi.: »Vi böra ihogkomma att vi alla här representera på grund al vår födsel; af den orsaken är detta Stånd till sin grundval aristokratiskt; men fästa vi något afseende vid dess sammansättning, finna vi, att det är det mest demokratiska af alla Stånden. Inga hinder, med högst få undantag, äro i vägen för en boren adelsman att intaga sin plats inom Riddarhuset, antingen såsom kaput, ättemän eller fullmägtig; vore det då ej en pligt för lagstiftaren att söka betrygga allmänheten derför att husets tänkesätt blifva hvarken för ensidigt aristokratiska, ej heller för mycket demokratiska. Hetta har man fordom velat åstadkomma genom Riddarhusets fördelande i 3:ne klasser, som röstade hvar inom sig; nu genom medelbara val till elektorer.»
Halländska kyrkohemmanen blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, rällstvister i denna sak må ånyo upptagas och öfverlemnas till Stats-Utskottets behandling; samt ld:o. Ola Lasson från Christianstads län, om eftergift af arrendet för bostället Örum. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet följande motioner, nemligen: l:o af Nils Olsson från Malmöhus län, om ändring i 11 kap. 9 och 10 §§ af 1686 års Kyrkolag; och i sammanhang dermed 2:o af Nils Svensson från Christianstads län, i fråga 0111 tiden för skriftermål och Nattvardens begående; 3:o af V. A. Nyström från Westerbottens län, om ändring i 23 kap. 1 § Rätlegångs-Balken; 4:o af Carl Gustaf Cederskog Irån Östergötlands län, om förklaring af 25 kap. 1 § Byggninga-Balken; 5:o af Pehr Nilsson från Malmöhus län, om allmänt vitesförbud emot egors ofredande, samt 6:0 af Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län, om ändring i 26 kap. 2 § Byggninga-Balken, rörande prestgårds byggnad. S. D. Föredrogos och remitterades till Bevillnings-Utskoltet motioner af: l:o. Guslaf Hultman från Nerikes län, om nedsättning af utförselstullen å tackjern; 2:o. Nils Pettersson och Måns Mänsson från Calmar län, Johannes Andersson och Sven Johansson från Elfsborgs län, Häkan Olsson från Christianstads län, Johannes Lönn från Jönköpings län, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Johan Pettersson från Kronobergs län, C. G. Sköldberg från Nerikes län, Johan Öström från Westmanlands län, Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län, Olof Olofsson i Gersheden från Wermlands län samt Anders Gudmundsson från Hallands län, angå - 128 Prot.-Utdrag den 3 December 3859. ende bränvins-tillverkning och försäljning, m. m.
Stats-Utskottet anmäldt, med begäran om vidare föreskrifter uti förevarande afseende. 22 Stats-Utskottets Memorial, fl.-o 38. 11 :o. Aldre Krono-fordringar. Jemlikt föreskriften uti 34 §. af det för Riksgälds-Contoret gällande Reglemente, är lill Rikets Ständers Bank, såsom innehafvare af de s. k. Silfversparreska oell Duvailska Krono-fordringarne, för desammas godtgörande under loppet af år 133^ vordet utbetaldt: för den förstnämnde fordran 44'■* R:dr ^.6 sk. i rst., och för den senare 6,188 R:dr 42 7 rst> Banco, el ler tillsammans 6,631 R:dr /\o sk. 8 rst., efter antagen liqvidations-grund af 6 D:r Silfvermynt på Piiksdalern motsvarande de ifrågavarande 2;ne Kronofordringarnes capital-belopp med upplupne räntor, tillhopa 18,4,96 D:r ii öre 3| p:gr Silf vermynt; dock hafva Fullmägtige, enligt protocollet den r November berörde år, hvad angår beslutet om det belopp, hvarmed den sistnämnde af dessa Krono-fordringar blifvit godtgjord, ansett sig derå böra begära Rikets Ständers sanction, hvarom alltså serskild skrifvelse nu jemväl varder till Höglofl. Stats-Utskottet afgifven. 12:0 Allmänna Bcvillningcn.