Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ett yttersta medel för fosterlandets försvar, har omnämnts landstormen. En sådan är lämplig för Sverige, som, med krigsstyrkan grundad på beväringssystemet, bör hafva att vänta en allmän vapenfärdighet bland den manliga befolkningen, och der från gamla tider blifvit inympadt medvetandet af skyldigheten att gå »man ur huse» för att försvara hemmet. Men med afseende på denna kunskap i vapnens bruk och på de uppoffringar, som skulle uppstå af föreskrift om vapenöfningar för landstormen, finner Kongl. Maj:t för närvarande icke skäl att sådana föreslå, helst det är att hoppas, att de frivilliga skarpskytte-föreningarnes exempel skall locka till skjutgillens anordnande och landstormen derigenom öka sin användbarhet för strid. Vid bildandet af landstormen blifva de frivilliga skarpskytteföreningarne äfven dess rot och kärna. Såsom en öfvad stam kunna dessa erbjuda goda ledare och tjenstkunnigt, öfvadt befäl och underbefäl af flera grader. Med den ihärdighet, oförtrutenhet och fosterlandskärlek, dessa föreningar hittills visat, lära deras bemödanden icke blifva mindre eller nitet svalare, om de erhålla det förtroendefulla och hedrande uppdraget att blifva landstormens stam. Då i sammanhang härmed tillämpning af bestämmelserna om gymnastik och vapenföring i skolorna med nit och skicklighet fullgöres, bör nationen kunna vinna en utbildning och en vapenkunnighet, som göra möjligt för landstormen att kraftigt uppträda, der dess tjenst måste påkallas; hvarunder den äfven af en fiende lärer kunna påräkna att åtnjuta den aktning och behandling, som tillkomma en genom lag bildad krigsstyrka, då den uppfyller sina pligter, men vanligen icke tillerkännas en utom lag bildad folkresning. På dessa grunder föreslår Kongl. Majit: att alla vapenföra män från 20 till 50 år, hvilka icke tillhöra den ordinarie krigsstyrkan, må förklaras utgöra en landstorm, som kan uppbådas till hemortens försvar; att landstormen må delas i tvänne uppbåd, af hvilka det första utgöres af män från 20 till 40 år, och det andra af män från 40 till 50 år; Bill. till R. St. Maj:ts Nåd.
I afseende härå inhemtas af Statsråds-protokollet, att Nyköpings och Trosa städer samt en mängd församlingar inom Södermanlands län hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om beredande af tillgång för utvidgning af berörda, endast på real—lili ien fullständiga, läroverk till fullständigt äfven på den klassiska linien med å stat uppförda löner, för 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter. Till stöd för denna anhållan hade anförts, att lärjungarnes antal vid läroverket varit i jemnt stigande och näsllidne års vårtermin uppgått lill omkring 170; att i de klasser, hvarest undervisning i de gamla språken meddelades, af 92 lärjungar 40 tillhörde den klassiska linien, hvadan det vore otvifvelaktig!, att i händelse af läroverkets utvidgning lärjungarnes antal snart skulle stiga till 200 och derutöfver; att Strengnäs stift visserligen redan egde tvänne fullständiga läroverk, i Orebro och Strengnäs, men af dessa vore det ena beläget i en stad, som utgjorde medelpunkten för ej allenast hela Nerike, utan älven angränsande delar af Westmanland och Wermland, och det sednare, ehuru inom Södermanland, på omkring 9 mils afstånd från Nyköping; samt att trakten omkring sistnämnde stad egde det största antal bättre, af ståndspersoner bebodda, gårdar, i följd hvaraf inom denna landsort ett större antal än mångenstädes önskade förvärfva en fullständigare bildning.
Derför att det är min pligt att lefva. Kom, herr bödel, BENGT och FOGATEN gå. HOFMÄSTAREN har gått i början af scenen. Scen X. MARGIT ensam. dröm; man sluter ögonen och väntar på att den skall fortsättningen, slutet, slutet, det kommer icke! Hvad har händt? Man vaknar i en vacker fortsätta. Man går igenom i tankarne det drömda, men Hon satt fången och misshandlad; hon var ung och hennes blod brinnande; så kom han och befriade henne. Var det derför att det var han, eller kunde det icke ha varit någon annan? Kanske! Så kommer bröllopsmusik, vin, blommor, solsken, ett litet moln; så vaknar hon! Men fortsättningen, slutet! Slutet är att man vaknar! Man är vaken och verkligheten tar vid. Han högg ner min lind, han lät mina rosor vissna och han ville slå mig! himlen klarnar och solen lyser varmare än förr och midt i stycket, och lutan fortfar att ljuda, svagt, men ljuder dock. Hur voro hans ord? Underbart ändock! Han rifver af lutans strängar lägga af den fula kappan och draken skifta hamn. simma öfver det lugna vattnet.» »Snart skall fogel blå höra linden spela, riddaren Vågorna skola lägga sig och de hvita svanorna åter 68 Och det var han som ville slå mig! Detta är verkligheten! O, Jesus Christus, verl dens frälsare, låt mig somna in i den eviga sömnen och aldrig, aldrig mer vakna, utan drömma, drömma min vackra dröm till slut! (Döljer hufvudet i kuddarna.) Ridå. FJERDE AKTEN. Borgstugan. Samma sceneri som i föregående akt. LAGMANSKAN. MARGIT mycket enkelt klädd. MARGIT klipper och tråcklar på en klädning. Scen I. LAGMANSKAN. från konungen. Ni är så arbetsam, fru Margit! MARGIT. Tre månader hafva förflutit och ännu intet svar Det är det enda som uppehåller mitt mod. LAGMANSKAN. Förr var det er så tungt att arbeta! MARGIT. när den är frivillig och har ett ändamål. Ett tvång som skänker frihet är så lätt. LAGMANSKAN. Derför att det var lönlöst.
252 Den 26 Juli e. m. och för godtgörande! af densamma komme uti förlägenhet, kan visserligen en nödig försigtighet fordra att något stadgande uti reglementet finnes till förekommande eller afhjelpande af en sådan förlägenhet och i det afseendet är sednare mom. af § 20 ganska förmånligt för riksg:s-kont.; men jag skulle dock tro den omständighet förekomma i afseende å detta stadgande, att det ej är fullt öfverensstämmande med allmän lag, ty sedan en person fält sin fordran fastställd och sålunda blifvit berättigad att få den betald, så eger han ovilkorlig rätt att genast erhålla liqvid, och denna hans rätt kan ingalunda genom ett reglemente göras mindre gällande. Om derföre en äldre kronofordran skulle blifva till betalning fastställd, och riksg:s-kont:s Fullmäktige pröfvade det för kontoret nödigt att på grund af ifrägavande § uti reglementet uppskjuta betalningen; tror jag dock icke, att fordringsägaren skulle kunna genom riksg:s-kont:s reglemente hindras ifrån att få execution på domen; ty sedan hans fordran en gång blifvit förklarad laglig, kan hans lagliga rätt ej förminskas genom ett beslut till reglementarisk! stadgande, som R. St. ensamme fattat. Jag anhåller derföre om äterremiss af det sednare mom. af § 20. Hr Printzensköld, Carl: Jag instämmer så mycket heldre i den af Gr. Lagerbjelke gjorda anmärknm mot denna §, som på sätt han äfven anfört, slutet deraf är rakt stridande mot allmän lag. Det har helt nyligen inträffat, att riksg:s-kont. nödgats till följd af 2:ne domstolars sammanstämmande beslut, deponera en summa af af icke mindre än 192,000 r:dr b.-ko. Denna summa har riksg:s-kout. väl sedermera kunnat återbekomma mot förbindelse å Fullmäktiges sida, att riksg:s-kont. skulle om det blefve genom laga kraftvunnen dom ålagdt betalningsakyldighet, denna summa genast tillhandahålla.
För an ej gftwa ät bewisct häraf för mycken widd sikall jag endast nämna att uti Dannemark, ett Land som ingalunda är rikare än Swerige, och del wi sä gerna anse ost wida un« derlägset, skulle rättwisan och ädelmodet endast deri - 1468 Den 2i December. frän wira undankagne? Uti Dannemark fär en Mi* »ister som förestått endast en Bestickning och dek ej särdeles läirge ett Ambt som smarar emot wara Lands* höi ingedömcn: har han bestrid! flere Bestickningar uci «n längre räcka af är blir, han Stifts Ambts» man som swarar emot General Gouverneuren hos ost och dä sädane Enibeten ej genast äro ledige, fade rapellerade Miiistrarne sä kallade wäntepenningar af r2 eller ls22 anda till 2002 N:d arligei» Der är dä beläning och upnuntran, medelst säkerhet emot nöd och brist pä ålderdomen. Är det sä hos Ost? kan en man af en wist uppfostran, jag will ej säga wan wid ett witzt lefnadssätt och kommen till en älder, ber man wcrkeligen har smärt att ändra smak och wanor, kan anses wara lisnärd med 66, — 220 högst 252 R:dr om äret? Förafstedar Konungen pä sädane wilkor någon af den ringare Betjening wiv sin Per» son? Hwilken privat man, nog förmögen att hälla Kammartjenare, stulle tro sig affunnen emot en sädan, ester en längre och trogen tjenstetid med en ringare förhöjning för dest återstående dagar? Om häremot inwändeS. Ni fär stylla er sjelf! hwarföre ingick ni sriwilligt uti en bana hwars ömke* liga Utgång eder ej war obekant? Hwarföre?
Slottet uti Residencestaden Stockholm den tjugufjerde April samma A r kl. sju o m m o r g o n e n af H. K. H. Men under aftonens l o p p trodde h o n sig ha samlat nog mod för att våga äfventyra försöket att i en, som hon antog, mycket nonchalant o c h helt » naturlig » ton fråga, huru fröken Hillbergs bror befann sig? » Han har bara hållit på att ställa till skandal däruppe vid sjukhuset. » » H v a d, huru » » Jo, han var så utledsen vid sin vårdarinna, att han bad öfversköterskan skaffa h o n o m en annan, helst så gammal s o m möjligt, m e n åtminstone en, d a g a r s tal d e t ä l j a. Om hennes faddrar heter det i » H. Drottning Eugenia Bernhardina Desideria frambar Högbemälte Prinsessa till Funten o c h det Heliga D o p e t. Faddrar v o r o: H. Drottning Eugenia Bernhardina Desideria, H. Kejsaren i Brasilien Petter A n t o n Joseph o c h Kejsarinnan Amalia Augusta Eugenia. » » 1889 H. K. H. Prinsessan Charlotta Eugenia Augusta Amalia Albertina 58 år 11 m. Afled å kongl. slottet den 23 April kl. 12,45 f. m. För barnen i det kongl. i och dessa är att Haga närhet Ett teckning » Eugenie Juni sällskap m e d hoffröknarna eller a n d r a ' p l a t s e r hafva återgifven utfärder i med. på blyerts; resa i Stockholms förfriskningar omtyckta signerad prinsessan En af Brunnsviken den tilldrog sig stod i sin första s o m - marskrud. Som den eller » fläthattar », s o m de då betidens modärna stora nämndes, g ö m m a undan hvilka personer, som sitta vill I d u n sina i hvilka själf den lilla b å t e n, med att de voro.
Hade BorgareSt. före slutliga discussionen i ämnet begärt prot.utdr. och sett besluten, samt att de till en tiel blifvit fotade på den grundsats, som är godkänd genom antagandet af i §:n, så är jag öfveiiygad, att det Vällofl. Ståndet ej kunnat framkomma med en så isolerad inbjudning som denna om antagande af i §:n. Det fordras i sanning flera anrättningar från ett annat Stånd att bjuda på, innan jag åtminstone kan gå in på att taga emot den invitation, sorn här har skett. Jag tror, all den för närvar, är så ofullständig, att ingen kari finna sig befogad att ingå på denna inbjudning, och för min del kan jag icke annat än, i och för bibehållande af conseqvensen inom delta Stånd och i dess beslut, på det högsta motsätta mig denna inbjudning, såsom alldeles orimlig och ofor iniig. Den i Mars. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är så allmänt kändt, alt inbjudningar äga ruin, alt i afseende på formen visserligen intet är att invända; men mig förekommer som saken kunde helt enkelt betraktas ur den synpunkten, att densamma i det hela, på sätt BorgareSt:s beslut innefattar, kan anses vara afgjord; men likväl fordras då den omgången, att en särskild hemställan skall äga rum från Utsk:n, för att åstadkomma R. St:s beslut. Örn nu deremot R. o. Ad. antager BorgareSt:s inbjudning, så verkar det derhän, att saken är af 3 Stånd definitivt afgjord, nemi. till formen, ty den är redan afgjord i hufvudsaken. Beslutet innebär då ingenting annat än en förenkling af riksdagsgöromålen, som mig synes vara ganska önskansvärd. Hvad det vidkommer att inverka på någon annans öfvertygelse i saken, så kan jag icke tro att de motsatta meningarna kunna sammanjemkas, men för sjelfva förenklingen af åtgärderna är det rätt väsendtligt alt nu antaga BorgareStiS inbjudning, hvarigenom saken är afgjord af 3 Stånd och icke vidare kommer alt utgöra föremål för någon framställning å Utskms sida. Således tillstyrker jag bifall till BorgareSt:s förslag i detta hänseende.
För sextio — kanske för femtio — år sedan skulle den allmänna meningen ej tillåtit, att en själfmördare begrofs på kyrkogården, om icke det skedde » i tysthet och afsides », som lagen bjöd. För något längre tillbaka begrofs själfspillingen i rågången emellan tvänne socknar till tecken på, att en sådan människa förverkat sin medborgarrätt inom den kristna församlingen. Tydligt minnes jag en jordvall i en sådan rågång, hvarest ett dylikt lik blifvit jordadt. Hvad den döda i lifstiden burit för namn, var glömdt, fast gafveln af likkistan ännu ej var multnad, utan syntes stundom, då något slagregn undansköljt mullen; vi barn kände den döda blott under benämningen » pigan själfspillingen » och undveko att leka vid denna jordvall. Folksägnen hade naturligtvis mycket att förtälja om själfmördares osaliga andar, och de hus, hvarest en människa själf beröfvat sig lifvet, skyddes som sannskyldiga spöknästen. Lyckligtvis voro dessa brott då mycket sällsynta, kanske just därför att man ej hade några förskönande ord, icke en mängd ursäkter, inga högtidliga begrafningar med blommor, tal och sist prunkande vårdar åt själfmördaren pä den kristna församlingens kyrkogårdar. Utom de hemska sägnerna om själfmördares osaliga tillstånd, hade man då äfven sägner, hvari själfmordet gisslades af folkhumorn. En dylik är berättelsen om flickan, som gick och sökte döden, utan att kunna få tag i honom. Detta fick en ung man höra, och en afton mötte han flickan förklädd till liemannen. Åh, hur hon bad och tiggde » herr Död » för att slippa följa honom! Hon ville gifva honom allt, hvad hon ägde, för att få lefva blott ett år, en månad, en dag till, och när hon då riktigt greps af dödsångest, hvarmed hon lekt i fantasien, då kastade ynglingen af sig förklädnaden, och hon stod med blygsel inför honom och för alla de dittills dolda vittnena af detta uppträde.
Endast genom antagande af ett så beskaffadt förslag är man, efter vår tanka, i tillfälle att, i den stridiga frågan om statens eller den enskilda skattdragandens skyldighet att vidkännas risken af alla mer eller mindre hastiga förändringar i penningevärdet, ställa sig på en ståndpunkt af rättvisa och jemlikhet, från hvilken alla ytterligare anspråk med lätthet kunna afvisas, under det fara är, att man genom hvilka andra reduktionsförslag som helst, till följd af de partiella olikheter, som dervid uppkomma, aldrig skall kunna lyckas alt lösa frågan annorlunda än högst för någon kortare tid. I förening med skalteriksdalern medför delta förslag derjemte, framför det af föredraganden nu framställda, flere andra väsendtliga fördelar, som icke böra förbises, och bland hvilka vi torde få fästa uppmärksamheten på följande: 48 Kongl. Maj:ts Nåd.
Då alla dessa nu af räknade skuldposter, utgörande tillsammans dragas från de förut af räknade lillgångarne, uppkommer ett belopp af 8 StatsU(skottets Utlåtande, N:o 98. med hvilket följaktligen Riksgälds-kontorets, vid detta ars början enligt räkenskaperna ägande, öfverskott utöfver dess skulder R:dr 1,526,590: 32. 4. bör minskas; hvarefter samma öfverskott alitsa utgör 1,040,271: 21. 2. men äfven denna öfverskottssumma skulle komma att till största delen försvinna, derest de nu gjorda framställniugarne, angående upphörandet af det särskilda skattebidraget för krigsrustningskostnadernas godtgörande, varda bifallna, emedan Riksgälds-kontoret, i sådant fall, naturligtvis icke skulle erhålla den af detta bidrag påräknade betalning för sin återstående fordran i anledning af sagde kostnaders bestridande; hvilken fordran, efter afdrag af 1850 års nu ingående krigsrustningsafgift, i samma års räkenskaper utbalanserats med , . 1,000,667: 12. 8. Utom ofvan uppgifna tillgångar och skulder, finnas för närvarande inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserade åtskilliga fordringar och andra tillgångar å ett sammanräknadt belopp af Med ledning af ej mindre en från Fullmäktige erhållen tabellarisk uppgift å alla Riksgälds-kontorets redan kända inkomster och utgifter under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853, än från Riksboksluts-kontoret infordrade upplysningar angående öfverskotten å statsverkets inkomster samt bristerna i förslagsanslagen för år 1849, har Utskottet uppgjort nedanstående förslagsberäkning öfver de inkomster och kontanta tillgångar, Riksgälds-kontoret, utom de serskilda medel eller ökade bidrag till Kontorets utgifter, som vid denna riksdag blifvit eller kunna varda anvisade, under innevarande och nästföljande tvänne år eger att förvänta, äfvensom öfver de detta Verk, lill följd af Rikets Ständers vid sednaste Riksmöten fattade beslut, under sagde tiderymd åliggande utbetalningar; uti hvilken beräkning
Utskottet, sora i Betänkandet N:o 55 redan afstyrkt bifall till väckta motioner om stadgande af skyldighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgäng, med arbete aftjena sin skuld, och, vid besvarande af återremisscn uti ämnet, sin förut yttrade mening vidhållit, tror de i samma Betänkande anförde skäl jemväl vara i förevarande fråga tillämplige, och anser destomindre anledning vara för handen, att det nu gjorda förslaget biträda, sorn detsamma förutsätter, att Domaren skulle intränga i husliga förhållanden af den mest enskilda och ömtåliga beskaffenhet, samt företaga undersökningar härom, hvilka ändock oftast korame att stanna uti ovisshet. På grund häraf, och med erinran för öfrigt om olämpligheten deraf, att den, sorn ej ville underkasta sig det ådömda arbetet, skulle vara till allmän arbetsinrättning eller correctionshus förfallen, hvarigenom hustrun och barnen beröfvades äfven det ringa bidrag mannen eljest kunde lemna, och Staten betungades med ökad kostnad för en utöfver nuvarande förhållanden vida utsträckt fångvård, hemställer Utskottet vördsamt: att Herr Doctor Moréns ofvanberördc motion må förfalla. Stockholm den aa October 1834- B ihan g tili R. St, Prot. tS34- 7 Sami. i Afd, 2 Band. usta Häftet. IO Lag-Utskottets Betänkande N.o )54. Antom till Exp.-Utsk. den a5 October. Betänkande öfver Herr B. //. Santessons motion, om stiftande af en Lag till betryggande deraf \ att de af Staten till Göt/ia Canal-Bolag donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en C anal-Kerkels tillhörighet. Ifrån Vällofl. Borgare-Ståndet har Utskottet den 22 sistlidne Maji eniottagit remiss å en af Herr Santesson, med anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 69, och under åberopande af 56 §.
R:dr och å ett tredje om 1,000 R:dr till 178 R:dr o. s. v.” Till underdånigste åtlydnad häraf, får Konsistorium Academicum, angående anmärkningen i allmänhet, i djupaste underdånighet anföra, att Konsistorium, som, med anledning deraf, att största delen af de kapitaler, dem Akademien har utlånade, tillhör stipendierna och andra under Akademiens vård ställda fonder, sökt, så långt möjligt varit, bibehålla räntan vid Sex procent och i nämnde bemödande så vida lyckats, att Akademiens fordringar, med högst få undantag, varit intill — 448 — sednaste lider utestående mot nämnde ränta, under det andra allmänna kassor, redan långt för detta, i allmänhet nedsatt räntan till Fem procent och för enskilda fall älven derunder, i anledning af sådant förhållande äfven ansett sig, utan mehn för Akademiska Verket, kunna undgå att vidtaga lagliga åtgärder för obetalda räntors indrifvande intilldess de förblifvit för 2:ne år oguldna, och detta så mycket heldre, som räntorna i allmänhet temligen ordentligt ingått, fastän vid 1845 års slut, efter då förlidne 2:ne svåra missväxtår, ett ofördelaktigare förhållande i detta afseende, än det vanliga, naturligen måste uppstå. Hvad åter de särskilda, af Rikets Ständers Revisorer anförda, exemplen beträffar, och under antagande, att det förstnämnde exemplet afser numera aflidne Bruksidkaren Ramströms lån, stort 10,000
Hos Kongl. Maj:t har guvernören uti svenska kolonien, ön St Barthelemy i West-Indien, öfversten James Harlef Haasum, i underdånighet anhållit att, till betryggande af hans lifsbergning, när brutna krafter eller andra af honom icke beroende omständigheter nödga honom att lemna nämnda befattning i rikets tjenst, Kongl. Maj:t måtte, genom framställning till Rikets nu församlade Ständer, bereda honom rättighet att, ehuru icke tillhörande rikets ordinarie stat, dock i likhet med rikets öfriga embetsoch tjenstemän, vid afskedstagandet från guvernörs-embetet, efter upphunnen sextiofem års ålder och på grund af behörigt läkarebetyg om sjuklighet, blifva å rikets allmänna Indragnings-stat uppförd till åtnjutande under kin öfriga lifstid af en årlig pension, stor tretusen riksdaler banko, svarande emot det pensions-belopp, som för landshöfdingar är i författningarne bestämdt, sjivida icke, genom koloniens afträdande till annnan makt, tillfälle kunde för honom yppas att, utan statens betungande, erhålla pension till samma belopp sorn lönen. i Med anledning af denna ansökning, hvaröfver Kongl. Maj:t inhemtat Dess och Rl^fé^^Srå£ Barthelemy för Härvarande innehar, han icke tillhör någon på riks-siaten uppförd aflönings»tat —- då de medel, af hvilka ön St. Barthelemys förvåjtnings-kostnader be - Kongl. Maj:ts Naii.
!VI:>j:l, med gnledning liärgk. nuköreslä kiikels 8kgnders 8lgls-I7lsIioll gll, säsom en dikli» gärd gk galning kör den dorlgängne emkelsmgnnens körljcnsler, kos Kilcels 8liinder gorg krgmstäilning vin deviljgndel gk en ärl!^ pension lill kelop^ gk Lllgliundrgde kilcsdgler Kunco. Ll keinglde vice ^.inirgls ekleriernngde enlcg. som med elkvsbgrn, gk llvilk» nio uro okörsorjde, beknner si§ i mindre l^clcliAg omslgndiZkeler. 1<on»l. IVlojil foiblisveillilcel.8 8lrin6el-8 8lal8-I7l8lcoll mecl sll R.c»nZl. Näc! oell ^nii68l välkevriALn.
Grosshandlaren Herman Weners underd. ansökning, dels att, enär under sommaren år i833 så stark frost inträffat, att, jemlikt ett af Länsmannen och 2:ne Nämndemän utgifvet betyg, all vårsäden vid Kungsladugården borlfrusit, sä att större delen måst såsom foder anyändas, han måtte vinna befrielse från den del af nämnde års arrende, som borde med korn utgöras, och dels att arrendebeloppet, genom Arrende-Contractet bestämdt lill 600 tunnor, hälften råg och hälften korn, men hvilket, enligt E. K. M:s Nådiga Bref af den 23 Augusti 1823, blifvit på 10 års tid, räknadt från och med samma år, nedsatt till 45o tunnor spanmål årligen, måtte för de derefter återstående 14 arrendeåren få utgöras med 5oo tunnor om året, det högsta arrende, som, efter sökandens förmenande, för Svartsjö Kungsladugård skulle, i händelse af ny auction, kunna erhållas, och hvilket belopp sökanden, i händelse arrendet för den återstående tiden bestämdes till 5oo tunnor, jemväl för år j 833 erbjudit sig att erlägga. Hvad i detta mål förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då Rikets Ständer, vid i8a3 års Riksdag, funnit billigt att, på sätt deras till E K. M. afgifna underd. skrifvelse af den 23 Julii samma år innehåller, bifalla, det Grosshandlaren Wener till en början mätte för io års lid njuta nedsättning af arrendet för Svartsjö Kungsladugård till 45o tunnor spanmål årligen, hvarefter kommande Ständer egde pröfva och sig utlåta, huruvida samma nedsättning efter nämnde tids förlopp för Weners återstående arrendetid borde fortfarande ega rum eller Kungsgården på ny arrende-auction utbjudas; och Wener, såsom arrende för Svartsjö Bih. till R. St. Trot. 1834> >o Sami. 1 A/d. 3(, 226 Expeditions-Utskottcts Förslag till tind.