Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom hafva omkring 500 tunnland förut vattendränkt mark blifvit till odling tjenliga. Förberedande åtgärder äro äfven vidtagna för utdikning af det så kallade Domdalskärret i Hjelsta socken inom Lagunda härad, likaledes utgörande en ägovidd af omkring 500 tunnland. En liten sjö, benämnd Ållsjön och belägen uti Järlåsa socken och Hagunda härad, bar älven, pä bekostnad af enskilde personer, uttappats, och lemnat en odlingsbar mark till omkring 80 tunnland. Med anledning af de ofta öfverklagade olägenheterna af 0!ands-åns och dermed sammanhängande vattendrags öfversvämningar, hvaraf omkring 8,000 tunnland jord anses svårt lida och hindras Irån odling, hafva, i anledning af väckt fråga om utvidgning och fördjupning af nämnde å, Dera sammanträden hållits med strandägare i Upsala och Stockholms Län, och är denna mark, som utgör en längd af omkring 5 mil, af vice Kommissioris-Landtmätaren, Löjtnanten m. m. C. A. Rudbeck uppmätt och lagd å karta, hvarjemte förslag öfver kostnaden för arbetets utförande blifvit uppgjordt, upptagande en summa af nära 100.000 R.dr Banko, deruti inberäknats lösen för Walde qvarn, belägen i närheten af Gimo bruk, och kostnaden för ombyggnad af åtskilliga broar. Då likväl grunden för delningen af detta kostnadsbelopp ännu icke kunnat bestämmas, har framställning om bidrag af statsmedel till detta betydliga och för orten särdeles vigliga arbetes utförande icke kunnat göras. Rensning af åar och mindre vattendrag har försiggått Derstädes inom mellersta och norra delarne af Länet. Någon egentlig vinst genom sådana arbetens utförande kan likväl icke sägas uppkomma, enär den med dem åsyftade nytta för ängsmarker och åkerfält endast är synbar det år arbetet äger rum, hvilket förklaras deraf, att dessa arbeten utföras både utan fullt tjenliga redskap och sakkunniga ledare. Att genom frivilliga öfverenskommelser få sådana arbeten mera sorgfälligt, och sålunda till mera vinst för framtiden, utförda har erfarenheten visat vara omöjligt. Kongl.
Jerntillverkningen kan anses så i Sverige, men har icke ännu kommit i åtnju - Den 17 December f. m. i5 tande af frihet från de tvångsband, som, om än nödvändiga vid dess införande, dock nu mera ej gagna henne. Bland desse utgör Stångjerns-Verks-ägares skyldighet af tvungen Tackjerns-tillverkning något, som nu mera kan anses böra upphöra, hvarom äfven framställning skett vid föregående Riksdagar och sednast vid den år 1823. Att Stångjerns-Yerks-ägare, hvilkas tillverkning är grundad på eget Tackjern må befrias från den tvungna tillverkningsskyldigheten deraf, samt erhålla rättighet till uppköp af Tackjern för sitt smides behof är ett föremål, lika mycket för allmänt och enskildt väl, och sålunda ett ämne för Rikets Ständers förnyade underdåniga hemställan, i följd hvaraf jag vördsamt anhåller, att denna fråga till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten må remitteras och MedStånden communiceras. Lades på bordet. 5:o Af Herr Rosensvärd j Adolph Reinhold: Af avisorna har jag sett, att från trycket äro utgifne, på BankoStyrelsens föranstaltande, Handlingar och Upplysningar rörande Banker i andra Länder. Den nytta som genom denna åtgärd åsyftas, tror jag för det närvarande lämpligast kunna bibringas, genom verkstäkl utdelning af skrifter till Rikets Ständers Ledamöter, som äro i utöfning af det ansvarsfulla värf, t6 Den 17 December f. m. alt besluta öfver Bankrörelsen inom Sverige. Jag får derföre äran föreslå, att så mångå exemplar, som till denna utdelning erfordras, genast till RiksStånden mätte öfverlemnas och att kostnaden derföre bestrides af Bankens rörelsevinst. Om remiss till BankoUtskottet och delgifning åt MedStånden anhåller jag vördsammast. Lades på hordet. 6:0 Af Herr ÅkerhjelmFabian Gustaf: Inför Rikets Höglofl.
Pantbrefs-innehafvarne 11 blefvo väl i hög grad missnöjde med förlusten af den rättighet, de haft, att hos föreningarne uppsäga pantbrefven. Man trodde, alt, genom den mängd pantbref, som på en gång korn me att kastas på marknaden, kursen skulle nedtryckas och realisering icke kunna ske utan stor förlust. Den Preussiska allmänheten, som, till följd af en afvog tidningspolemik, var intagen mot reformen, ville deri endast se en förklädd bankrutt. Men mot all förväntan höll kursen å pantbrefven sig uppe med en sådan fasthet, att innehafvarne kunde realisera deni till pari, och stundom till och med deröfver. Framgången var så fullständig, att Preussiska regeringen kunde äfventyra en ränlekonversion. År 1839 förelädes alla pantbrefs-innehafvare att mottaga liqvid al pari eller nöja sig med procent ränta, och pantbrefs-innehafvarne underkastade sig nästan mangrant konverteringen. De Preussiska hypotheks-föreningarne hafva i mer eller mindre mån tjenat till förebild för andra länders inrättningar af samma slag, och de förtjena derföre en särskild uppmärksamhet. För närvarande finnas hypolheks-inrättningar i en eller annan form i nästan hela Tyskland, Polen, Ryssland, Galicien, Danmark, Sverige, Norrige, Belgien och Frankrike. I England, der jordbesittningen till så stor del hvilar på feodalgrund och jorden i allmänhet skötes af arrendatorer, måste hellof vet af hypotheks-inrättningar naturligtvis vara mindre, än der förhållandet är annorlunda. Emellan hypotheks-inrättningarne i alla länder råder i afseende på det ändamål, som de fullfölja, en fullkomlig öfverensstämmelse. Uppträdande såsom medlare mellan låntagare och långifvare, bereda de den förre tillfälle att genom en på längre tid ställd amortering småningom aflösa sin skuld; åt den sednare lemna de den orubbligaste säkerhet för såväl kapitalets, som räntans punktliga liqviderande, och den småningom skeende amorteringen. Till sin organisation äro dock ifrågavarande inrättningar mycket olika; de > 12 flesta äro enskilda företag, oberoende af den offentliga myndigheten, men ställda under hennes uppsigt; andra åter styras af regeringarne.
Domaren alltid skall veta gifva en sådan förevändning det ringa afseende den förtjenar, och få, då klan*! drade ordalydelsen är för fullständigheten nödvändig, tillstyrka, att må bibehållas, på sätt den är föreslagen, med endast den förändring, att skiljetecknet (,) borttages emellan orden; "boningsrum i Skärgård.” 39 till och med 45$. (38 till och med 44 §. i nya Förslaget). Herr Winberg har ansett för husfriden högst vådligt, och derföre afstyrkt att, på sätt i 39 (38) §. rnedgifves, utsträcka visitationen till boningsrum. Dernäst liar Herr Montan klandrat, att Utskotten sko. la helt och hållet velat omstörta de förslag I förevarande afseende, som, år 1823 tillstyrkte af Rikets Ständer, sedermera varit gällande, enligt hvilka, vid visitationer i salubodar, sådana formaliteter ega rum, att ingen vågat anställa deni, samt principen varit, att bevakningen vid Rikets gränser skulle con-j Bev.-Lag-a.Allm.Betv. o.Oec.Utsk. Uf/.N:t>30. g trollera all införsel Ehuru samma princip innu vore antydd, skola förenade Utskotten föreslagit en nästan obegränsad visitationsrätt både i rum och salubodar. Då denna öfvergång från en ytterlighet till en annan syntes vådlig, osäker och skadlig , ansåg Herr Montan upphäfvande af stadgandet, det beslagare skulle styrka, att vara inom 48 timmar blifvit i huset eller rummet införd, härvid utgöra en medelväg.
Jag vill tillbedja emot ditt helga tempel, och tacka dino Namne för dina godhet och trohet; ty du hafver gjort ditt Namn härligit öfver all ting, genom ditt ord. När jag åkallar dig, så bönhör mig, och gif mine själ stora kraft. Herre, alle Konungar på jordene tacka dig, att de höra dins muns ord; Och sjunga på Herrans vägom, att Herrans ära stor är. Ty Herren är hög, och ser uppå det nedriga, och känner de högmodiga. fjerran. Om jag midt i ångest vandrar, så vederqvicker du mig, och räcker dina hand öfver mina fiendars vrede; och hjelper mig med dine högra hand. Herren skall göra der en ända uppå för mina skuld; Herre, din godhet är evig; förlåt dock icke dina händers verk. En Psalm Davids, till att föresjunga. Herre, du utransakar mig, och känner mig. Ehvad jag sitter eller uppstår, vetst du det; du förstår mina tankar fjerran. Ehvad jag går, eller ligger, så äst du omkring mig, och ser alla mina vägar. Ty si, det är intet ord på mine tungo, det du, Herre, icke allt vetst. Du skaffar hvad jag både förr och efter gör, och håller dina hand öfver mig. Sådana kunskap är mig för underlig, och för hög; jag kan icke begripat. Hvart skall jag gå för dinom anda? Och hvart skall jag fly för ditt ansigte? Fore jag upp i himmelen, så äst du der. Bäddade jag åt mig i helvete, si, så äst du ock der. Toge jag morgonrodnans vingar, och blefve ytterst i hafvet, Så skulle dock din hand der föra mig, och din högra hand hålla mig. Om jag sade: Mörker må betäcka mig, så måste natten ock vara ljus omkring mig. Ty ock mörkret är icke mörkt när dig, och natten lyser såsom dagen; mörkret är såsom ljuset. Du hafver mina njurar i dine magt; du vast öfver mig i moderlifvet. Jag tackar dig derföre, att jag underliga gjord är. Underlig äro din verk, och det besinnar min själ väl.
31 en jernbana vester om ineranärnnde fjärd erhålla e:i stor militärisk vigt med hänsigt till truppers skyndsamma samlande och förflyttning lill vattendragets öfvcrgångs-punkter, tor att förhindra fiendens framryckande och skydda bakom detsamma belägna orter. Den, genom norra stambanans af Kommittéen föreslagna riktning, förorsakade förlängning af afslåndet mellan Stockholm och Upsala har Kornmittéen ansett förtjena mindre afseende, enär för transporterna mellan dessa hänne släder segelleden kunde begagnas under halfva året, hvilken fördel syntes fullt motsvara olägenheten af 2j; mils förlängning i jernvägs-kommunikationen. 1 fråga om ledningen af den jernbana, som skall sammanbinda Stockholm och Upsala, har Ofverste Ericson äfven varit af annan mening, än Jernvägs-kommittéen, samt förordat denna banas anläggning öster om Sigtuna-ffjärden med afseende å ej allenast den kortare våglängden och den fördelaktiga lokalen, utan äfven den nytta, som banan derstädes korinne att medföra för de mellan Mälaren och Östersjön belägna stora delar af Upsala och Stockholms län. Norra stambanans fortsättning från Upsala, rakt emot' Gefle, såsom Jernvägs-kornmittéen föreslagit, har bernälde Ofverste a fs tyrir t på följande skäl, nemligen: att erhållandet af deri kortaste jernvägs-förbindelsen mellan Stockholm och Gefle jemförelsevis icke vore af den stora vigt sorn beredandet af en dylik förbindelse mellan dessa städer och de inre delarne af landet; att denna bana och isynnerhet dess norra del, enligt den för densamma af Kornmittéen sålunda föreslagna riktning, skulle komma alt för mycket närma sig Östersjön, hvilket icke vöre förenligt hvarken med det inre landets eller de begge städernas intressen.
Ad. torde erinra sig, att sista gången förevar, betänk, föredrogs, afgaf en ledamot af BancoUtsk., Hr Stuart, ett skriftligt anförande i ämnet; och jag anhåller nu att skriftligen få besvara detsamma. Gr. Frölich uppläste derefter följande: Det är mig ännu på sätt och vis en gåta, hvarföre min värde vän och utsk:skamrat, Hr Carl Stuart, skulle känt ett behof af att aposlrophera sin ordförande, och hvarföre han dertill valt den besynnerliga formen att, då betänk. N:o 102, hvarvid min reservation misshagat honom, blef under förra plenum bordlagdt, icke destomindre så skynda med uppläsandet af sin stridskrift. Sanni är, att publiken väntade få höra något den dagen, och det saknades icke heller tillfällen lill täflan i bjerta invectiver med en annan ledamot några bänkar bakom; och jag linner, att ett tidigt införande i Aftonbladet måtte hafva varit en bland afsigterna. Jag trodde likväl icke, att min kamrat, med hvilken jag i nästan alla åsigter sympathiserat, eftersträfvade en ryktbarhet på denna vädjoban, han, som jag, såväl inom som utom Utsk., städse hört och sett hålla sig endast vid det sakvigtiga. Det medgifves, att frågan om myntenheten är ett förträffligt föremål för partistrider, just emedan den är en eländig bagatell, en abstraction, der enhet, halfhet och dubbelhet äro både okända och ökända termer, hvarmed oändliga equationer kunna uppställas, som aldrig torde leda till önskad helhet, och derföre kan man gå på oförsynt, utan alt D e 11 5 Mars f. m. 65 att vara så noga, om man subtraherar från sin nästa några goda egenskaper, eller ger honom ett och annat oförtjent plus af de dåliga.
Den Z September. v fade sig alla Adcliga rättigheter, och med detsamma nödgades harr erlägga inqwarterings-penningar. Hwad kan mera bevisa, att samma hus förändrar sin natur i samma ägares hand, med blotta förändringen af namn. Jag fär tillägga, att som Wällofl. Borgare-Ständet blott uplätit bcflttnings-rättigheten af Stadsjord ät Frälse-män under det wilkoret, att de deltaga för altid i inqwarterings-beswäret, sä hin, dräves genom ett afsiag ä denna Stäudcts begäran, det mäst agtningswärda populaira besiut, som wid detta Riksmöte blifwit widtagit, nemligen att hwar» se Swensk inan ma fa äga och ostwald besitta all siagS Swensk jord. Herr lstsmmLrtkölst, I.oren20, eonformerade sig med Herr von Lckusirsnkeim. Herr Lripsnvnlstt, klric, hade inlcmnat ett dictamen som upläst-s, sä lydande: Olyckan att wara född Adelsman utan förmögenhet, eller som will säga detsamma med ägande rätt af ett litet hus uti nägon Stad, lärer icke kunna eller för kännare behöfwa beffrifwas. Denna människans enda rcsource är tjenstc-manna wägen, och i dcn har och bör han hafwa mänga medtäflare, nu för tiden, mer än fordom. Ocksä är denna enda utwäg j sednare tider orsaken till Ridderskapcts och Adelns närwarandc märkbara tillständ och mä hända framtida aldeles uphörande oberoende. Det är genom Dkeligt ombyte i klädsel och betz dyrbarhet hwilken bfwergär all calcul, samt accordcr m. m. som dcnna omtaltc ungdom snarare med snabba steg hinner gärdstugan än det mäl af beställd i en framtid, som hwarje man bör söka.
Följderna af Utskottets system skola, i fall Banker uppstå, blifva: i:o att inga capitalister deruti ingå, 2:0 att de contanta aerie-insåttningarne, som utgöra den egentliga styrkan, aldrig kunna göras öfver Tjugufem procent, 5:o att creditiv-röreisen måste öfvergifvas, emedan disconteringen medgifver, att sedelstocken alltid kan hållas närmare sitt maximum, 4:o att Bankerna icke kunna finna intresse vid att någonsin utbyta en del af öfverflödig cassa emot råntepapper, /Si/i, lill R. St, Prot, 1840 och 1841• 6 Sami, Q Afd, 4 Haft, 3 18 Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N\o 5. 5:o alt det förlorade intresset för en större sedelstocks omlopp leder till lånetidens utsträckning och utlåningens försämring, 6:0 alt någon rånte-nedsåtlning från Privat-Bankerna icke kan väntas, 7:0 att missbruk med rapporterne, underlättad!, genom ett rapport-system, hvars ofullkomlighet jag ej nu vill föreslå att rälla, emedan ytterligare skärpta controller skulle hindra .Bankernes tillvaro. I betragtande af dessa verkningar och den ringa anledningen till den stora inskränkningen, kan jag ej undertrycka den tanka, att Utskottet velat motverka Bankernes tillvaro och att Utskotts-förslaget, om det i denna del antages, måste leda till Pi ivat-Bank-systemets fall eller förfalskning. I fall att Bankrörelsen skall inskränkas, bör det således icke ske till den grad, Utskottet stadgat; och jag föreslår följande tvänne alternativ såsom grund för sedelberäkningen: ira alternativet: af § 9. Ej må serskild
Det war ett eget skådespel att se den höge, sträfwa mongolen i sin tunga, brokiga drägt bredwid den smidiga, i snöhwitt fladdrande musslin draperade Hinduiskan. Mången annan fader skulle antingen med bekymmer eller stolthet betraktat de dansande. Jag, som kände min Hindiahs höga tänkesätt och stora själ, roade mig åt det sällsamma uppträdet. Men hastigt bemärkte jag i danssalen en besynnerlig rörelse bland åtskillige af de höge officerarne, som begåfwo sig till ett annat rum. Jag ställde mig i dörren, för att gifwa akt på dem. General-guvernören war alldeles bestört och förwirrad. Han lyssnade till en ung, dammig officer, som nyss anländt såsom kurir. Alltmera bleknade de lyssnandes kinder, och generalguvernören förmådde knappt med darrande händer öppna de depescher, som han emottagit. Han öfwerflög dem med ångestfulla blickar. ”Och med denna dödspost måste wi nu oroa hans majestät!” utbrast han och slog sig förtwiflad för pannan. Han besinnade sig några ögonblick, under synbar smärtfull strid inom sig, men fattade derefter hastigt sitt beslut och gick in i danssalen. Så snart mazurkan war slutad, förde generalguvernören sin kejsare, hwars uppsyn mörknat, i ett annat rum. Med klappande hjerta wäntade jag, att också wi skulle få någon del af den nyhet, som så betagit de höga. Jag anade att det war något, som rörde wåra hemliga anläggningar, och wände mig just till en af generalerna, som jag sett tala med general-guvernören, för att utforska hwad som war å färde. Han meddelade mig utan förbehåll den underrättelsen, att ett ångfartyg wisat sig utanför Carlskrona, och med petarder under wattnet spärrat inloppen, så att twenne fregatter och tre bestyckade ångfartyg, som skulle gå ut, blifwit sprängda i luften.
Hvad artikeln spannemål beträffar, svarar emellertid icke denna stad, betraktad såsom afsättningsställe, emot det öfverskotlsförråd, som från landet är eller skulle vara att årligen afyttra, och kan följaktligen ej heller hafva i sådan del allt det inflytande på landets kultur och jordbruksnäringen, stadens fördelaktiga läge synes antyda, helst som stadens egen jord hel och hållen användes till framalstrande af spannemål och slike nödvändighetsvaror, som eljest skulle från landet uppköpas. I staden hållas årligen tre marknader, sorn vanligen äro mycket besökte af trafikerande, och hvarvid varuomsättningen de sednare åren synbart ökats. Undervisningsanstallerne inom staden äro i ett särdeles godt skick. Den högre Apologistskola, som i följd af Eders Kongl. Majrts Nådiga beslut och 44 bref af den 1 November 1839 blifvit härstädes organiserad och kommit i verksamhet vid höstterminens början 1840, är försedd med Rektor och 3:ne Kolleger samt särskilde Lärare i sång, teckning och gymnastik. Skolan har under den korta tiden af dess tillvaro tillvunnit sig så stort förtroende, att lärjungarnes antal ökats med hvarje läslermin och uppgår redan till lil, hvilket föranlåtit Ephorus att tillförordna en duplikant, ordinarie Lärarne till biträde. Utom denna nya i läroanstalt finnes en af stadens invånare underhållen växelundervisningsskola för 150 barn och en nyligen inrättad Söndagsskola för gesäller, handtverksläriingar och drängar, hvarförutan stadens invånare öfverenskommit, att inrätta en flickskola för obemedlade borgares och andras samt arbetande klassens döttrar, med hvilken skolinrättning snart lärer komma alt börjas uti dertill af staden upplåten lokal. För allmän sjukvård har staden icke någon särskild inrättning, men lönar i detta afseende Stadsläkare och Stadschirurg, hvarförutan ena ordinarie Provincialläkare!! är stationerad i staden. Fattigvårdsanstaiterne, som förvaltas af en för ändamålet inrättad komité, äro i sednare tider å nyo ordnade och betydligen utvidgade, i mån af det större behof 1834 års eldsvåda, i förening med cholerafarsoten och andre på behofvet inverkande omständigheter, föranledt eller påfordradt.
Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Län Auders Håkanssons Motion om stadgande, att rättighet till åt er lösen af förpantad frälserätt må upphöra, sä snart den i förpantningshrefvet utsatte tid tilländagått rn. m. (jenon! remiss a£ den 8 sistlidne December liar Hedervärda Bonde Siandet till Lag»Ut« skotteis Utlåtande öfverlemnat en af Riksdags-Full mägtigen från Elfsborgs Län An» ders Håhansson v'ickt fråga om inskränkning af rättigheten till aterlösen af förpantad frälserätt. Motionairen framställer uti sitt härom till Ståndet afgifne Memorial, huruledes, i följd af det från äldre tider tillbaka intill år 1789 gällande ^förbud för ofrälse man att köpa jord af ren frälse-natur, eller dertill förvärfva annan än Skatteoch Besittningsrätt, det förhållande inträffat, att, vid upp*^ rättande af köpeafhandlingar orri frälsehemBihang till Riki-St. Prot. z8i8 och 18-29, y.ieSaml, 1 8 -.de Hafi. ö LagUtslotlets Bettinkahde Nio 5g. man emellan frälseman, å ena, och ofrälse, man , S andra sidan , säljaren utfärdat ordentligt köpebref å Skatteoch Besittningsrätten, men för den del af köpeskillingen, som ansetts svarande mot värdet af frälserätten, afgifvit serskild förbindels®, med tillstånd för köparen att, till säkerhet derföre, i frälserätten taga inteckning. Sistberörde serskilda handling, elier de* så kallade förpantningsbtefvet, hade dock alltid innefattat det yilkor, att, om säljaren ville den sålunda förpantade frälserätten åter inlösa, så dant skulle ske inotn viss tid; hvarjemte, enär meningen med förpantandet ej varit, att frälserätten skulle af förpantaren eller hans rätts innehafvare återtagas, rättigheten till återlösen merendels blifvit förknippad med sådana förbehåll , som skulle leda till förlust för den, som af samma rättighet ville sig begagna.
Man hade kunnat komma till oangenäma upptäckter. Man har uppdagat nya spår af ett brott, men intet om flickans fader. Detta är hufvudsak. Jag har vidtalat riksrådet Erik Ryning, lagman i Sörmland, en ärans man och gift, som du vet, med en Maria Kurtzell, men barnlös. Han är villig att adoptera Hagar mot en liten väntjenst, som jag är i tillfälle att bevisa honom i processen om hans liffländska gods. Man uppfinner ett motiv, en släktskap på vänster hand, och allt är förklarligt. Familjen är gammal adel, namnet ansedt och icke ovärdigt en förbindelse med vårt hus. Kort sagdt, det går af sig själf, men behöfver tid, och dittills bör Hagar ej lämna sin hoftjenst. Hemma hos oss skulle hon möta Barbro och Ingeborg: det går icke. Jag börjar tro, att Hagar lyckas behålla vind i seglen intill drottningens myndighet, och då kan hon själf välja namn. Men Ryning är säkrare: hon må blifva en Ryning. Och juden? Presidenten höjde på axlarna. Jag gör hvad jag kan för att tillvinna vår blifvande svärdotter hans bevågenhet. Han får det lagligt uppsatta, fullständiga vittnesmål, som han begärt ... Hagar! Föremålet för presidentens omsorger inträdde, okunnigt om de planer, som smiddes för hennes framtid. Gösta sänder dig en fast hjärtetrogen hälsning, sade presidenten, kyssande henne med faderlig ömhet på pannan. Han reste i förgår. När han återvänder från kriget, värdig den han har kär, har han törhända något mera att säga dig. Hagars kinder öfvergötos af en glödande rodnad. Det var första gången hon erfor, att föräldrarna gillade sonens lidelsefulla böjelse. Det var mer: det var nära nog en förlofning. Hvad skulle hon svara? Ingen hade frågat henne. Hafvets irrande spån måste ju anse en sådan förbindelse för höjden af lycka och ära. Hagar böjde sig och kysste tigande sin beskyddares hand. Fostermodern slöt henne i sina armar. Fru Sofi De la Gardie älskade denna trotsiga flicka med allt hennes öfvermod, all hennes onyttiga lärdom, alla hennes fel, dem hon nyss så strängt tillrättavisat.