Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner fullkomligt de ledamöters rätt som nu begärt proposms delning. Men jag hemställer till dem, om de icke skulle vilja låta hela punkten behandlas på en gång, i hvilken händelse man sluppe med en votering. I annat fall torde man icke kunna undgå tvänne omröstningar. Om den första delen af betänk, återremitteras, så blir väl den andra det också, eller tvärtom. Någon väsendtlig fördel i sak synes alltså icke kunna vinnas på en sådan dubbel votering, men nog förloras tid derpå. Hr Sandströmer: Då jag föreslog den delning af punkten hvarom nu är fråga, sä skedde sådant af det skäl jag redan an lydk - Den 1 Augusti. 33 tydt, eller att punkten innefattar tvänne särskilta frågor, den ena ang:de de s. k. indelta räntornas indragning till statsverket och den andra om sättet hvarpå löntagarne derför skola erhålla ersättning. Man kan hafva olika tankar i dessa båda frågor, och hysa den öfvertygelsen alt indragning bör ske, men det oaktadt anse det sätt Utsk. föreslagit för dess verkställande vara olämpligt, utan, i det stället, lika med mig anse billigheten fordra att löneanslagen qvartalsvis få uppbäras af tjenstemännen, hvilket Utsk. icke föreslagit. Hvad den sednare frågan angår, så är det gifvet att derest första punkten skulle blifva återremitterad, måste den andra sedan medfölja. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den nyss upplästa första delen af 20:de punkten. Ropades ja och nej. I anledn. häraf hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåge de vid ifrågavartde del af 20:de punkten gjorda anmärkmr föranleda till äterremiss. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att här vid ja varit öfvervägande. Hr Sandströmer begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till votens-propos. Den som bifaller 20:de punkten af StalsUstk:s utlåt.
Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Det vore visserligen en stor lättnad i domarens göromål, om han, såsom Utsk. föreslagit, blefve befriad ifrån skyldigheten alt hålla rättssökande chartor tillhanda, men jag betviflar, att det förslag, som Utsk. i sådant afseende afgifvit, är verkställbar!. För min del anser jag mig således ej kunna detsamma biträda. En värd ledamot, som nyss före mig yttrat sig, bar påstått, att den föreslagna åtgärden vore nödvändig, för att hindra de försnillningar af chartas-sig.-medel, som ägt rum. Jag vill ej bestrida, att det beklagligen finnes exempel på sådana försnillningar, men dessa liro lyckligtvis dock högst sällsynta, och aldraminst tror jag, att sådant underslef kan Den 3 M a r t f. m. 55 existera med köpe-, gåfvooch bytesbref, som talaren upp gifvit, ty det beror naturligtvis i sådana fall alltid på parten sjelf att controllera charteringen å dessa, och att, i händelse densamma finnes oriktig, sådant anmärka och vägra erläggande af lösen för en sådan handling, innan densamma är behörigen eharterad, hvarföre jag ej kan anse denna uppgift innebära något skäl till förslagets antagande. Äfvenledes har den värde ledamoten påstått, att domaren skulle kunna göra en sådan försnillning, hvarom han behagat orda, utan alt något ansvar derå följde. Jag tager mig friheten fästa den värde ledamotens uppmärksamhet derpå, att allmänna lagen bestämmer ett ganska strängt ansvar för en sådan förbrytelse, nemi. ej mindre än lill och med tjenstens förlust. Hr Lil I jenstol pe, Axel Fredr.: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Palmcrantz; ty det var Gr. Mörners yttrande, som gaf mig anledn. att begära ordet. Hr Grefven behagade yttra, att förra gången, då betänk, förevax’, hade flere talare uppgifvit, hurusom försnillningar, isynnerhet på landet, ägt rum, och jag förmodar alt han med detta yttrande åsyftar häradshöfdingen* på landet.
Men, mine herrar! för mig syntes gäsningen vara allmän inom hufvudsladen bland den lägre classen , ej utan spår i någon enda landsort och af en högst egen och, om uttrycket tillåtes, epidemisk art. Thorsdagen den ig Juli 1838 skref jag följande ord till en af mina vänner: ’’Så långt har det nu kommit: trycksvärtan, som i Frankrike och flerestädes öfvergått i den röda färgen , har nu äfven gjort början dertill i Sverige.” Dagen derpå var en sorgedag! — Må detta sannfärdiga förhållande ådagalägga, huru en enskild bedömde ställningen. Att Statsrådets ledamöter lära hyst ungefärligen samma åsigter vid den tidpunkten, synes nu af Utsk:s meddelanden. Jag var således icke ensam i delta förutseende, och kan väl beklaga men ej neka nödvändigheten alt vidtaga de åtgärder, som nu anmärkas. Vid innehållet i öfrigt af Utsk:s mern., har jag redan bemärkt, hurusom, i min tanke, många anmärkn:r för» lorat sin kraft igenom reservationerna, äfvensom att discussioneu inom detta Hus ådagalagt stora misstag och lemont upplysningar, hvarigenom anmärkn:r dels förfallit dels blifvit förklarade. Visserligen förekommer en eller annan, som förtjena!’ representantens uppmärksamhet! Men, mine herrar! samma skarpsinniga uppfattning af Svenska folkets sanna behof och flärdlösa frihetssinne, som stiftat vår grundlag och uppenbarar sig för den uppmärksammes öga; denna höga auda manar oss att endast till stora och för Rikets sanna •väl vigtiga föremål rikta våra steg på den bana, som 107 §:n Reg.F:n för oss öppnar. Grundlagens anda är ock en makt! Uti helgden bor dess kraft. Försvagen den ej! På dess fall stiger oredan upp, och förödelse tecknar dess spår. Måtte dessa sanningar aldrig förgätas vid våra öfverläggningar! Aterremiss anser jag hvarken lämplig eller nödig. Hvad Utsk. funnit anmärkningsvärd!, har det framlagt för oss, hvarefter vår pröfning vidtager. Jag har icke funnit Rikets väl kräfva, att entledigande af någon bland Konungens rådgifvare begäres.
Genom molnens flor glimmar ägiden, i hennes andra hand en knölpåk utan like; bönderne, mot hvilka hon vänder ”trollets bild med ormbeslingadt hår”, digna till marken af fasa. Med ett uppmuntrande tilltal räcker hon åt sin gunstling den nya påken, ”mer farlig än en glaf”; och efter de tillagda orden: ”J, som mot rätt och lag och Edbom vågat strida, Sen vapen i hans hand, sen Gudar vid hans sida”! försvinner hon genom luftrymden i en strimmig låga. Edbom, som knäböjt af andaktsfull vördnad, uppreser sig, guda-beväpnad, med fördubblad kraft, lofvande att offra till henne alla som falla för hans hand. Allt viker nu för honom, allt flyr eller nedstörtas. Fjerde sången, som förtäljer den utgång striden fick genom Jofurs beslut, börjar med en idyllisk och ganska täck målning af Kinnekulle. Till dess ”glada höjd, omhvärfd af ljusa skyars prakt”, har Thordönets gud begifvit sig med Olympens öfriga makter, att derifrån öfverskåda detta fältslag; om hvilket han leende förkunnar, att det skall bli För efterverldens skratt ett evigt föremål. Han finner nu stunden vara inne, att låta Sunnanvinden sluta kämpaspelet genom en störtskur. Rätt skickligt är skildradt, huru ”Sunnans ilskne gud” På våta vingar lyfts att föra ut hans bud: Af regn och stormar följd, han sig till örlog rustar; Han samlar strödda moln, och dimmor kring sig pustar. Nu dånar vädrens röst: ett mörker gjuter sig På himlens rena fält, på solens blanka stig. Uti en upprörd luft de tunga skyar välta, Och till ett mörkgrått hvalf sig öfver fästet smälta; Man öfver Venern re’n de svarta skurar ser, Som nalkas i en blink och störta floder ner. I det längsta kännas de dock ej af de krigandes raseri: med stridens larm gör regnets svall och vädrens susning blott ett förfärligt samljud.
De skäl hvilka Motionairen för dess begäran framställt häfva varit: r:o att Kongl. Stats-Contoret, genom Kungörelse af den i\ Mars 1882, för redogörelsen föreskrifvit de noggrannaste controler; 2:0 att Kongl Förordningen den 29 November 1828 emot försnillning, äfven i detta fall innefattar de svål aste straffbestämmelser ; 3:o att 17 Cap. 8 §. Handels-Balken, vid .yppande cessionstvist, rnedgifver förmonsrätt för innestående uppbörd till Kronan; 4:° alt det vore förödmjukande, hardt och obilligt, att Domaren .skall sätta sig i förbindelse hos andre personer eller sine Iläradsboer för anskaffande af en borgen, utom hvilken lian i förberörde afseende, ej kan uppfylla sin Embetspligt; 5:o att afven exempel kunna finnas, då Domaren ej förmår förskaffa sig dylik borgen, hvarigenom föreskriften om dess skyldighet att tillhandahålla stämpladt papper förlorar all verkan, likasom den åsyftade fördelen för allmänheten; samt 6:0 och framförallt, att få händelser skola hafva förefallit, då Staten blifvit lidande genom Domares befattning med Charta? Sigillala? uppbörden. Då likväl Kongl.
– Jag är icke en nymf från ett jungfrukontor! Jag är en dam, som fordrar att bli behandlad med aktning. – Nej, eländige, låt mig vara, eljes ropar jag in mitt folk. Struensee har bemäktigat sig hennes hand och håller den fast. Pulsen är ojämn och hård, febern hög. Han stirrar rådvill på den sjukas ansikte, tankarna fladdra af och an, men finna ingen hållpunkt, och oemotståndligt suger sig den föreställningen fast vid hans hjärta, att hon måste dö. Hvarför? Hvarför? En upprörande scen tecknar sig pinsamt tydligt för hans inbillning. Hennes ord, åthäfvor och minspel under yrseln lämna intet tvifvel om den ursprungliga anledningen till den kroppsliga och själsliga kris, hon för närvarande genomgår, och hvars utgång han fruktar. Han anklagar sig redan själf för hennes död, smärtan och ångern förlama hans omdömeskraft, han känner sig endast hjälplöst olycklig och famlar i mörkret efter en af dessa ingifvelser, tack vare hvilka han ofta förr funnit räddningsmedlet vid en sjukbädd, där andra trott allt förloradt. Grefvinnan Moltke sitter tyst vid bädden, men hennes blickar söka i ångest läkarens ansikte, bönfallande om ett enda ord af hopp. Strax innanför dörren står den sjukas gemål, som smugit sig in, trots förbudet: – Det är fara på färde? hviskar han. – Ja. Struensee går förbi honom utan att våga möta hans blick. Han vill själf hämta kylande pulver på sjukhus-apoteket, ty han längtar efter att få vara ensam en stund. Två dagar och två nätter släpa sig långsamt fram. Struensee viker icke från hennes sjukbädd. Än flämtar lifslågan högt i feber, än tyckes den slocknad i vanmakt. På morgonen den tredje dagen slår hon ögonen upp, och hennes blick är klar. Hon ser på systern, uttrycket i hennes ansikte blir varmt, och hennes mun öppnar sig till hälften, som om hon velat tala, men saknat kraft. – Sedan vänder hon blicken mot höjden, som om hon anropat himmelen om nåd för en stor syndare. Och just som den första solstrålen stjäl sig in genom en springa mellan de stängda fönsterluckorna, slocknar hon stilla.
M:t vilie tilldela qvinna rätt att erhålla sådana beställningar vid postoch telegrafverket samt jernvägarne, till hvilka hon, efter aflagda kunskapsprof, kan anses lämplig», samt 3) »att K. M. ville tilldela qvinna, som genomgått fullständig och godkänd lärokurs vid statens seminarium för bildande af lärarinnor, kompetens till lärare-befattningar vid lägre elementar-läroverk och pedagogier.» Hr Dalman: Då jag i f. m. hade ordet, framställde jag icke något bestämdt yrkande om beslut, emedan jag ville först inhemta huruvida jag icke kunde förena mig. med något af de förslag, hvilket, efter hvad jag hade mig bekant, skulle komma att af andra talare framställas. Jag får nu tillkännagifva att jag förenar mig med Hr Huss, hvars förslag i min tanke i vida högre grad än Utsk:ts skulle gå qvinnans billiga anspråk till mötes. Gr. Björnstjerna har yttrat, att frågan här vore om tillämpningen af en stor sanning; detta synes mig likväl hvarken erkändt eller bevisadt. För min del vågar jag tvärtom påstå, att den princip, hvarpå Utslcts resonnement stödjer sig, är en samhällsförstörande osanning. ötsk:t har nemi. icke ställt frågan på den punkt, att åt qvinnan skulle undantagsvis inrymmas rättigheten att utöfva en eller annan offentlig befattning i statens tjenst. Sådant kan vara temligen likgiltigt, men att uppställa såsom regel att qvinnans uppgift inom samhället är eller bör vara den att konkurrera med mannen i offentliga värf, det är, i min tanke, ett steg till samhällets upplösning. Det är för den skull vida mindre Utsk:ts tillstyrkande jag klandrar. Detta är i allt fall så sväfvande, att det betyder stort ingenting. Men det är mot Utsk:ts motivering eller de grundsatser, Utsk:t uttalat, jag vill opponera mig; ty för min del vill jag åtminstone icke att vi skola träda i fortspåren af de gamla Egyptierna, hvilka en talare på f. m. uppställt såsom föresyn.
S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets memorial: N:o 36, i fråga om inrättande af en serskild pensionsanstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Bankodiskonten, Lånekontoren och Tumba bruk, S. D. Till Lag-Utskottet remitterades: Kongl. Maj:ts nådiga proposition, om antagande af ny vcxellag; samt Dito Dito, angående ändring i vissa delar af föreskrifterne om rättegång i Domkapitel. S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkanden: Prot.-Utdrag den 10 Maj 1851. 269 N:o 11, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadganden, i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar-, N:o 12, i anledning af väckt motion om Komministrars befriande från skyldighet att för sina boställen deltaga i byggnad af kyrka, sockenstuga och skolhus; samt N:o 13, i anledning af väckt motion, angående serskildt stadgande derom, att uti instrument öfver ekonomiska besigtningar och husesyner å kyrkoherdeboställen samt syner å soldattorp, bör utsättas, af hvilken de i sådant instrument upptagne reparationer böra bekostas. S. D. Lades till handlingarne Herr Nordenfeldts. J. Ainom Höglofl. Ridderskapet och Adeln hällne, Ståndet kommunicerade anförande, med förslag om nedsättande af en kommitté för undersökning af Riksbankens samt Riksgäldskontorefs och Privatbankernes verksamhet och beroende af hvarandra samt för utarbetande af förslag till förbättrad organisation af nämnde penningeverk. S. D. Till handläggning förekom Hevillnings-Utslioltets betänkande N:o 4, angående grunderna för den allmänna bevillningen samt föreskrifterna för deras tillämpning. Detta betänkande med dervid fogade bilaga, denna sednare innefattande förslag till ny Bevillnings-stadga, blef punktvis föredraget och fattade Ståndet dervid följande beslut: Nedannämnde delar af betänkandet och paragrafer i bilagan återremitterades:
På sätt protokollet för Eeclesiastik-Arenden den 14 dennes närmare innehåller har Kongl. Majit funnit nödigt föreslå förhöjda löner för Carolinska Institutets Professorer och en del af dess tjenstemän samt vaktbetjente, hvarjemte Kongl. Majit ansett de arfvoden, som för nu gällande Statsregleringsperiod äro på Institutets stat uppförde och anslagne till en Professor i klinik för barnsjukdomar, en Professor i Pathologisk Anatomi och till en Chirurgise Adjunkt böra på ordinarie stat upptagas för de två förstnämnde till enahanda, förhöj dt belopp, som för de öfriga Professorerne föreslås; och äskar Kongl. Majit att den för berörde ändamål erforderliga summa må af Rikets Ständer anslås med tillhopa Som erfarenheten visat behofvet af en Amanuens till biträde vid kliniken för barnsjukdomar, föreslår Kongl. Majit att för detta ändamål må å stat uppföras ett arfvode af Med afseende å det af Vederbörande vitsordade behofvet af klinisk undervisning i Veneriska sjukdomars kännedom och behandling och den stora vigten deraf för unga Läkares praktiska öfning, föreslår Kongl. Majit att Rikets Ständer må anvisa ett årligt anslag af att utgå såsom arfvode för hållande af kliniska föreläsningar angående nämnde sjukdomar vid Stockholms Stads och Läns kurhus. 10 :o. B a rnbördshusen. Enär de för underhåll af frilärlingar vid Barnmorske-undervisningsanstalterne i Stockholm och Götheborg anslagne medel visat sig för berörde ändamål otillräcklige, föreslår Kongl. 501,094: 20. G.592: 8. G 00 — 1,000: — Transport 509,28G: 28. 102 Kongl. MojUs Nåd. Prop. IS’:o j9 om Statsverket 18S6. Transport Majit att härtill må ytterligare anvisas, till frilärlingar vid undervisningsanstalten i Stockholm 864 R:dr och vid den i Götheborg 216 Ridr eller tillsammans ll:o. Gymnastisk t-Orthopediska Institutet.
Disconten icke kan fullgöra sina förbindelser, utan ett ännu ökadt biträde och crediliv af Staten;) kan, enligt förut åberopade Rikets Ständers Herrar Revisorers vitsordägande intyg, endast tillskrifvas händelser, dem Verkets Styrelse hvarken vållat eller förutsett; men derföre kan ock denna, vid Canal-företagets ingående, uttryckligen tillför viss a de och uti alla officiella Calculer för Bolagets bestånd sedermera påräknade Discont-rättighet, eller en fullt motsvarig ersättning derföre, icke möjligen, med bibehållande af rättvisa och billighet, ens sättas i fråga, alt Bolaget fränkännas eller frångå. Det är på en sådan slags argumentation, som Götha GanalBo - 74 Den 26 Mars f. m. lag allt fortsatt byggt sina pretentioner. Sedan det ej kunnat fullgöra sin betalningsskyldighet, efter att hafva fått ökadt creditiv, efter att hafva det oaktadt förklarat sig icke kunna fortsätta sin rörelse utan än ytterligare ökadt creditiv, argumenterar det sig till den slutsats, att det ej kan gå i mistning af sin Discont-rättighet, af ett privilegium, hvars motsvarande förbindelser det ej uppfyllt. Huru är det väl möjligt, att argumentera emot sådane slutsatser, der premisser och conclusion så litet öfverensstämma? Voro de sammanhängande med hvarandra, skulle det vara förgäfves för mig att söka bevisa en motsatt mening. Redan 1817 var jag af en annan tanka, och jag har under de 11 år, som sedan förflutit, ej funnit anledning att ändra öfvertygelse. Jag tror, att det var icke allenast Rikets Ständers rättighet, utan ock deras skyldighet, att vidtaga den åtgärd, som då vidtogs, huru mycket den än blifvit öfverklagad. Sättet, hvarpå det skedt, lemnar jag derhän; men att Götha Canal ej rimligen kan tillkämpa sig att hafva haft rättighet till bibehållande af en förmån, hvars åtföljande vilkor den ej kunnat uppfylla, är utan allt tvifvel. I allt hvad som rört CanalBolaget, har likväl bevisningen varit af denna art. Uti de upplysningar, som 1817 leranades, heter det:
Säteri som all Frälsefrihet stödjer sig pä sädana - Den 16 Junit. 797 dana med Riks-Styrelsen ingängna contrsct» hwilka ej, utan rubbande af den heligaste äganderätt, kunna brytas: At besia friheter, långt ifrän at wara förwärfwade pä et Staten betungande sätt, ursprungeligen tilkommit genom motswarande skyldigheter och onera: At den i ktemort-ilet gjorda beräkning öfwer de hemman, som til Statens underhäll och förswarbidraga, innehöll betydliga misitag, dä wid en ^rsgtig summering befinnes, at Skatletungan, långt ifrän at dragas af blott mindre än hälften af alla hemman, i sjelfwa werket utgöres af femsjettedelar: at Frälse ägendomar, om de ej genom Grundränta skatta lika med Skatte, dock genom Rusttjenst marker och andra afgifter afbörda sig sin skyldighet mot Staten, hwaremot ej bör inwändas, at Rusttjenstens utgörande med penningar för desia hemman kan anses fästom nägon stor fördel, när det alltid stätt Konungen fritt, at densamma in n.itura utkräfwa, och stär sädant ej stedt, Kronan mera funnit sin räkning, och för
— N:o 2. i anledning af väckt motion om utfärdandet af sammandrag utaf Författningar, i afseende på kringvandrande Gesäller och andra icke bosatte personer m. m. III. B. 149. A. 187. E. 392. — Nio 3. i anledning af väckt motion om förändring uti föreskrifterna om Jernvräkeriet i riket. III. B. 149, 187. A. 197. — Nio 4. i anledning af väckt motion om insättning i Sparbank af en del utaf Tjenstehjons aflöning. III. B. 149. A. 187. — Nio 5. i anledning af väckt motion om uppmuntran åt tjenstehjon för trogen tjenst. III. B. 149. A. 187. — Nio 6. i anledning af väckt motion om förändring uti Kongl. Maj:ts förnyade Hamn-Ordning den 24 Januari 1771. III. B. 149, 187, 197. A. 199. E. 392. — Nio 7. i anledning af väckt motion, angående fastställandet af reglementen för Soeken-magasiner. III. B. 150, 187. A. 196. — Nio 8. i anledning af väckt motion om föreskrifter mot gifte husmäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Dan mark. III. B. 150. A. 199. — N:o 9. i anledning af väckta motioner om upphörande af förhöjd Presterlig Ijenslårs-beräkning m. m. III. B. 150, 199. A. 200. — N:o 10. i anledning af väckt motion om förändradl befodringssäll lill regula pastorater. III. B. 150. A. 200. — Nio 11. i anledning af väckl fråga om Laudsfiskals-tjensternas indragande. III B. 150. A. 200. — Nio 12. i anledning af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för Länsmän. III. B. 150, 200. A. 204.
Er lycka i alla fall, och Ni förtje MAURICE. mot mig, och utan Er hjelp skulle jag varit under isen vid detta laget. Tack fru Cathérine! Ni har varit mycket god FRU CATHÉRINE. jag ser arbete och god vilja, men jag tycker inte om att bli exploaterad. Kan vi lita på att Ni ett glas med Er? kommer hit efter teaterns slut och låter oss dricka Det ska vi inte tala om nu; jag hjelper der MAURICE. lofvat Er först! Det kan Ni lita på; naturligtvis, efter som jag HENRIETTE in från höger. MAURICE vänder sig om; lyfter hatten; fixerar Henriette, som betraktar honom noga. till fru Cathérine. HENRIETTE Herr Adolphe är icke kommen? BROTT OCH BROTT FRU CATHÉRINE. god och sitt ner. Nej, min fru! Men han kommer straxt. Var HENRIETTE. Tack! Men jag väntar honom hellre utanför Går. MAURICE. Hvem,.. var... det? FRU CATHÉRINE. Det var ju herr Adolphes väninna! MAURICE. Var det... hon? FRU CATHÉRINE. Har Ni inte sett henne? MAURICE. alldeles som om han vore rädd att jag skulle ta henne från honom. Nej; han har ju gått och gömt henne för mig, FRU CATHÉRINE. Haha! Hur tyckte Ni hon såg ut då? MAURICE. Jag såg henne inte, för det var som om hon flög Såg ut? Låt se; det kan jag inte säga. FÖRSTA AKTEN mig i famnen med ens, kom mig så nära att jag icke fick synhåll. Och hon lemnade märke efter sig i luften; jag ser henne ju ännu som hon står der han går framåt dörren och gör en gest som om han lade armen om lifvet på någon aj! gör en gest som om han stack sig i fingret hon har ju nålar i klädningslifvet. Det är en sån der som sticks! FRU CATHÉRINE ler. Ni är för galen med Era damer! MAURICE. hvad, fru Cathérine! Jag går innan hon kommer igen, för annars, annars
I anledning häraf har Krigsmans-kassans direktion vid det algifna underdåniga utlåtandet bifogat uppgjorda utdrag af räkenskaperna öfver alla kassans inkomster och utgifter tor åren 1852 och 1853; och ehuru direktionen dervid i underdånighet framställt den mening, att Rikets Ständers Revisorer icke skulle på grund af dylika räkenskapsuppgifter kunna utreda eller tillförlitligt bedöma kassans större eller mindre behof af statsanslag, finner likväl Utskottet, enär nämnde utgifter dock synas blifva till någon ledning för ett sådant bedömande, sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Revisorerne i omförmälde hänseende föreslagit, och hemställer alltså, att Rikets ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nådig föreskrift mätte varda vederbörande meddelad, att, jemte de utdrag af kapitalräkningarne öfver Amiralitels-krigsmans-kassans pensionsoch gralial-fonder, hvilka, enligt Kongl, brefvet den 31 Juli 1845 till Rikets Ständers Revisorer skola öfverlemnas, äfven summariska uppgifter öfver samma fonders alla inkomster och utgifter böra till hvarje statsrevision uppgöras och Revisorerne meddelas. Kongl. Styrelsen öfver Fängelser oeh Arbetsinrättningar. § 40. (Rev.-ber. pag. 150. Förkl. pag. 297.) Beträffande den skuld, hvarför Fångvårds-stvrelsen, enligt räkenskaperne häftade hos Kongl. Stats-Konloret, utgörande vid 1853 års utgång 131,268