Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till den egna beskaffenheten af handlandes transaktioner sinsemellan, måste ett större vitsord inrymmas åt säljarens bokföring, då den afser varu-försäljningar till personer, som sjelfve äro handlande; hvaremot andra bevisningsformer tillika blifva behöfliga, då fordran för borgade varor skall, på grund af bok och räkning, utkräfvas hos personer, som icke tillhöra handelsklassen. En sådan bevisningsform tror Utskottet vara att finna uti förslaget om ett allmännare införande af motböcker. Fördelarne och beqvämligheten af handeln på kredit kunna derigenom bibehållas, utan den våda och de olägenheter, som nu åtfölja varu-utborgningar på löpande räkning. De bestämmelser, som finnas upptagne i 10, ii, 12 och i3 §§. af 32 Kap. Rättegångs-Balken uti Lag-Kommiteens förslag till Civillag, hafva synts Utskottet på en gång undanrödja vådorna af den alltför ovilkorliga bevisningskraft, som 17 Kap. 2 §. Rättegångs-Balken i vår nu gällande lag tillerkänner handlandes böcker, och tillika åt handeln och varu-omsättningen förvara den frihet och trygghet, som för rörelsens lif och verksamhet ära oumbärlige. De tillägg vid tYänne paragrafer i förslaget, som i Herr 8 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 92. Bergs molion blifvit föreslagna, har Utskottet funnit välgrundade. Den vigt i bevisning, som skulle tillkomma motbok, då den i rättegången företes, och den förändring i sättet för bevisning, hvilken skulle inträda, då utlemnad motbok af svaranden undanbölls, bar påkallat utsättande af det förbehåll, att motbok, för att gälla såsom bevis för käromålel, borde vara utlemnad på uttrycklig begäran af svaranden. Och ehuru Utskottet, lika med LagKommileen, ansett handlandes böcker dem emellan böra tillgodonjuta en bevisningskrati, som föga afviker från den i in Kap, 2 §.
Personerne matte uppläsas och i dagens protocoll intagas. Ridderskapet och Adeln hördes häruti allmänt instämma. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln befallde, att de af Hans Excellence i dag hällne, af Grefve Brahe omförmälte, tal skulle uppläsas och i dagens Protocoll intagas. Ropades Ja. Härefter upplästes: 1:0 Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens tal till H. M. Konungen på RiksSalen. Stormägtigsle, Allernådigste Konung! För sista gången under nu fnllbordadt Riksmöte samlade vid Eders Kongl. Maj:ts Thron, frambär Ridderskapet och Adeln uttrycken af de underdåniga tänkesätt, hvilka i delta högtidliga ögonblick så odelade lifva dess sinnen. Då Eders Kongl. Majit, för den nu afslulade Riksdagens vidsträckta omfattning, icke velat sälta någon annan gräns, än den, som af ärendernes fulislän» Den ig Mars e. m. 4og diga behandling och afgörande utstakats, har Eders Kongl. Majit, så väl genom detta, sorn genom mångfaldiga andra bevis af Eders Kongl. Majits Nåd och omvårdnad för Fäderneslandets bästa, gifvit en ökad anledning till dessa tänkesätt, lika dyrbara, som uppriktiga, ty de äro vördnadens, tacksamhetens och tillgifvenhetens. Ridderskapet och Adeln, lifligt erindrande sig de mångfaldiga välgerningar Eders Kongl. Majit ■under en följd af år redan beredt åt ett tacksamt folk, hembär i dag till Eders Kongl. Majit en förnyad gärd af deras underdåniga vördnad för den förlängda tid Eders Kongl. Majit Nådigst lermiat till Riksdagens fortfarande, och hvarigenom för Ridderskapet och Adeln jemte öfrige RiksStånden tillfälle medgifvits, alt genom allvarliga öfverläggningar och mognade beslut solia bereda så väl närvarande som kommande slägters lycka och trefnad.
När nu här uppstå flera svårigheter af hvad som blifvit anmärkt om förslagets mindre öfverenstämmelse med principen m. m. så återstår ej annat än att uppgifva ett förslag, som sammanjemkar svårigheterna. Ridderskapet och Adeln torde draga sig till minnes, att Ridderskapst och Adeln i sista pleno på eftermiddagen beslöt vid 2 punkten ett tillägg: att Kongl. Maj;t skulle äga rätt, att jemka tariffen, då reciprocitetsför hålla uden gjorde sådant nödigt, men jag tror att det ock borde utsträckas till det tillfälle, då Koagl, Majit ansåg det nödigt i följd af andra förhållanden. Om Ridderskapet och Adeln då fann nyttigt, att åt Kongl. Majit öfverlemna ofvanaämnde uppdrag så ser jag ej någon fara eller oriktighet uti, att nu göra ett tillägg, bestående deruti, att Kongl. Majit skulle äga rättighet, ait jemka JMn r5 Augusti /, m. taxan efter de förhållanden sorn kann* vara förhanden, men i öiverensstärnmelse med de af Rikfens Ständer framsiälde principer. På detta sätt tror jag, att Ridderskapet och Adela med mindre lara kunde med modificationer antaga hvad förslaget blifvit, emedan då ett corlectif funnes, som fredade för att. som en ledamot anmärkt, Riksens Ständer kommo att vidtaga beslut, som kunde väcka åtlöjeJag hemställer således, att discussionen måtte fortgå, och de vigtigaste af Bevillningsutskottet erkända skriffel corrigeras. Man skulle derigenom undvika ett Serskilt Utskott, hvars tillsättande ej är så aldeles med Grundlagens föreskrift öfverensstämmande, dä 7 1 §• Reger ingsFormen är den. som bör tjena till ledning vid sluteliga afgörandet af Bevillningsfrågor. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag får först, t anledning af de värden Herr Cederschjöld upprepat , nämna, att värdet uti 1816 års tulltaxa ar beräknadt uti Hamburger BancoMan har föreslagit ett Särskildt Utskott.
P. U. 186. B. 807. IV. Å. 75. P. U. 117. V. U. i35. A. 238. Darellis, af, Isac, yttranden. I. gi. 99. II. 102. Debetsedel, angående betalning af en del af dess belopp med spanmål. Se KronoUtskylderne. Decharge, för Stats-Rådets Ledamöter, angående. Se Stats-Rådets Protocoller. De Geers, Carl, Friherre, yttranden. I. 319. V. 1243. De la Gardies, Axel, Grefve, yttrande. III. Deputation till Kongl. Maj:t och det Kongl. Huset. I. jo. 19. VI. 3o8. — till Kongl. Maj:t och II. K. II. E. i348. — till Kongl. Maj:t och II. K. H. KronPrinsen för ali fästa uppmärksamhet på Rikets oeconomiska ställning. V. 1117. 25 P. U. 1170. i5io. 15*4- VI. 11. P. U. 66. Deputation, stor, om samling till, på Riddarhus-Salen. Se Riddarhus-Salen. Diarier, Justitise-Omhudsroannens, om granskning af. I. 81. A. 90. P. U. 3 o. Dictamina, att alla af Ridd. och Adeln på trycket begärda skola förses med Riddarhus-Secreterarens intygande om deras enlighet med prolocollet. III. P. U. 284. PU. 287. V. B. 134 * - Å. iM* P. TT. i565. VI. B. 121, A. 123. P. U. 208. Disconterne, om sådane föreskrifter för, som befordra cireulationen af penningar. 26 I. 379- v. B. 1341 • Å. 1524. P. U. 1565. Yl. B. 121. A. 123.
JustilieOmbudsmannen bör förnämligast anmärka och beifra sädane af Domare, Embetsoc!) Tjenstemän beqängne fel, som synas honom antingen härröra strän egennytta, wrängwifa, wäld och Ridd. och Ad. Pror. z. B. grof 82 » - 998 Den 27 Januaris. grof försumlighet, eller bereda en allmän osäkerhet för Medborgares rättigheter. §. z. Förmärker Justitieombudsmannen akt nägon Domare, EmbetsellerTjensteman, ulan wräng afsigt, endast af owarlamhet felat, mä han fädant Konungens JustirieCanceller wid banden gifwa, likwäl utan att sitt tillkännagiswande med »ägor pästäenl>e beledsaga. S. 4. Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Konungens Högsta Domstol, eller af Dest Ledamöter en eller flere funnos halma, af egennytta, wrängwisa och försumlighet, sä orätt donu, att derigenom nägon, emot tvdelig Lag och Sakens utredda och behörigen styrkta förhällande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära eller egendom, ware Riksens Ständers Justitieombudsman ptktig, att, wid RiksRätt den eller de felaktigt under tilltal ställa, samt till answar efter Lag befordra, och före alltid dä Justitieombudsmannen sjelf talan. 5- Dä Riksens Ständers ConstitutionsUtssott, med anledning af StateRädets Protocoll, enligt hwad NegeringsFormens 106 § förejkrtfwer, stäit nägon SkaköNädetS Ledamot, eller den i Commundo mäl Konungen rädgiiwande Embetsman, under tilltal af Justitieombudsmannen, äligge honom likattdes, att, inför NiköRättrn sjelf talan föra. tz. 6. Den 27 Ianuarn. 2^ §.
I allmänhet har man antagit, att då jord skall klyfvas, är det bättre att det sker genom hemmansklyfning än genom s. k. jordafsöndring. Nu har Utskrn, som vidblifvit grunderna för hemmansklyfningen, eller den gräns, som för densamma blifvit bestämd, likväl i afseende på jordafsöndringen tillstyrkt en större utsträckning, än hittills. Jag anser, att uti ifrågavande hänseende kan andragas detsamma, som blifvit anfördt emot första punkten, då fråga förevar om förändring af nu gällande författning. Vi hafva genom 1853 års förfatln. visserligen icke erhållit något nytt system, rörande gränsen för Den 24 Novembe.r. 197 jordafsöndring och klyfning, men vi hafva i tillämpningen erhållit en författning, som, i afseende pä kontrollerna, skiljer sig från föregående förhållanden. Att just nu,'■då man iipgjort nya kontroller, företaga sig att förändra densamma i de väsendtliga delar, hvaruti den med afseende på jordafsöndring är med 1827 års författning öfverensstämmande, anser jag' icke nyttigt eller lämpligt. Icke heller kan jag föreställa mig det vara så högeligen af behofvet påkalladt att nu be.- gära, det man skall få upbygga dessa s. k. backstugor på mindre tunnlands lappar, än som hittills varit fallet. Väl har jag hört klagomål anföras i afseende på dessa backstugor, men alt man från någon ort klagat deröfver, alt man icke fått anlägga nog små backstugor, har icke till min kunskap kommit. Ar man ense derom, att en större klyfning af jorden bör tillåtas, bör det åtminstone icke ske genom anläggandet af backstugor. Jag anhåller vördsamt om afslag på Utsk:ns hemställan i denna punkt. Hr Carleson: Jag anhåller att få, på de af Gr. Lagerbjelke, så väl vid denna, som föreg:de punkt, anförda skäl, förklara, att jag instämmer med honom och yrkar afslag. Gr. Sparre: Gr. Lagerbjelke har misstagit sig deruti, att yrkandet af utvidgning utaf jordafsöndringsrättigheten icke förut blifvit framställd.
Icke tänker man mindre högt om ungdomen, icke tror man mindre på ungdomen derför, att man vill rädda ungdomen från de faror, som faktiskt hota den. Sjelf vet jag icke med mig, att jag brutit mot den lagen, som bjuder: Aktning för ungdomen! Angående den saken tror jag mig lugnt kunna vädja till mina f. d. lärjungar. Och i sammanhang härmed vill jag på förhand bestämdt protestera mot en sådan förvrängd uppfattning af hvad jag yttrat om de unga litteratörerna, att detta skulle innebära ett brott mot nämnda lag, på samma gång jag också vill förklara mig vara fullkomligt medveten om att jag – jag hade så när sagt lyckligtvis – ännu icke är tillräckligt gammal för att kunna sätta ålderns auktoritet emot deras. Den egenskapen behöfs icke heller för att uttala den dom, som många i sitt inre fälla öfver en skara ynglingars och unga mäns oförsynt slyngelaktiga tilltag att vilja regera samhället. Jag har ju dessutom också gifvit mitt erkännande åt och påpekat det berättigade och den sanning, som gömmer sig i den af dessa »litteratörer» gjorda litteraturen. Och jag vill ännu en gång göra det, emedan vi icke hafva rättighet att förbise detta motiv till snar hjelp, till att göra något. Denna litteratur, mot hvilken jag här vänder mig och hvilken jag, så vidt tid och krafter dertill gifvas mig, i min ringa mån fortfarande vill bekämpa, denna litteratur med sin sedeslösa åskådning och sina sedeslösa läror har i troligen de flesta fall till sitt första upphof den unges förtviflade suckan efter hjelp i en kamp, till hvilken naturen sjelf utmanar honom, en kamp, i hvilken han vanligen besegras, derföre att ingen lyssnar till hans suckan och gifver honom den hjelp han behöfver. När han i stället först blir lemnad åt sig sjelf och när sedan hans motståndskraft försvagas genom missförhållanden af olika slag inom familjen och inom samhället i dess helhet, är det då att undra öfver, om slutet blir hvad Strindberg berättar om sig sjelf i sina sjelfbiografier och af Geijerstam förtäljer om sig i »Erik Grane»? Ja är det ens att undra öfver att de berätta detta om sig sjelfva såsom en anklagelse mot missförhållanden, hvilka bidragit till deras olycka.
En annan omständighet, som också ansetts göra stadgandet af ett maximum nödvändigt, är den, att mångenstädes i våra små landsortsstäder icke skulle finnas lokaler nog rymliga för sammanträden af flera än Femtio personer. Men då man betänker, att Landstingen endast i undantagsfall komme att hållas annorstädes än i residensstäder, hvilka väl, åtminstone i de ofvannämnda länen, kunna antagas vara försedda med tillräckligt stora samlingsrum för Sextio å Sjuttio personer, i synnerhet som det alltid står öppet att härtill upplåta samma lokal, som begagnas af det första Landstinget, hvilket äfven enligt de Kommitlerades förslag skulle sammanträda ulan afseende på maximum, så synes denna omständighet icke böra tilläggas någon synnerlig vigt. 1 fall antalet af ett Landstings ledamöter verkligen skulle blifva så stort, att det funnes medföra svårigheter i ena eller andra afseende!, så har ett sådant Landsting alltid den utvägen att begagna sig af stadgandet i § 63 och fördela sig på två särskilda Landsting. Å andra sidan förutse Rikets Ständer, om ett maximum i detta hänseende stadgas, nästan oöfvervinnerliga svårigheter och ett stort missnöje af ett sådant stadgandes tillämpning. Om Malmöhus Län tages till exempel, så finnes af de Kommilterades uträkning, att det först sammanträdande Landstinget derstädes kommer att bestå af 72 ledamöter, 53 från landet och 19 från städerna. Detta antal skulle nu af Landstinget minskas till 50. Genom en enkel uträkning med regula de tri finnes lätt, att detta nya tal skall utgöras af 37 ledamöter från landet och 13 från städerna. Af de 72 valda ledamöterna skulle således 16 från landet och 6 från städerna uteslutas, men efter hvilken grund denna uteslutning skulle verkställas, är icke angifvet och torde icke heller kunna angifvas, utan att rubba det inbördes förhållande emellan länets särskilda härader och städer, som i § 3 stadgats såsom billigt och rättvist. Häri ligger den egentliga svårigheten, som hos Rikets Ständer grundat den öfvertygelse, atl hela maximibegränsningen bör borttagas, hvarigenom äfven stadgandet i §:s sista moment blir obehöfligt.
I afseende å adertonde punkten, angående båtsmans-afgiften. hvilken är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, och lemnad utan anmärkning af de tvänne öfriga Riksstånden, vidblifver Utskottet alltså den i samma punkt föreslagna beräkning. Vid nittonde punkten, angående krutoch salpeter-försäljningsmedel, hvilken blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet bifallen, och af Borgareståndet lemnats utan anmärkning, har inom Bondeståndet blifvit yrkadt, att denna inkomst-titel måtte höjas till 115,000 r:dr; men då tvänne Riksstånd bifallit den af Utskottet föreslagna beräkning, har Utskottet funnit sig böra densamma vidblifva. Som tjugonde punkten, angående kontroll-stämpelmedlen, blifvit af Ridderskapet oeh Adeln samt Presteståndet bifallen, och lemnad utan anmärkning af Borgareoch Bondestånden, får Utskottet sitt deruti afgifna tillstyrkande vidblifva. Tjugonde för sta punkten, angående bakoch lots-medlen, som blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, har'’ af Borgareståndet lemnats utan anmärkning; och ehuru inom Bondeståndet blifvit yrkadt, att donna inkomst-titel måtte förhöjas till 90,000 r:dr, saknar likväl Utskottet anledning att frånträda sitt af tvänne Riksstånd bifallna förslag. Tjuguandra punkten, angående Danska fyrings-medlen, tjugulredje punkten, angående ersättningen af Konvoy-kommissariatet för aflöning af Svenska och Norska beskickningen i Turkiet, tjugufjcrdc punkten, angående observations-medlcn, tjugu femte punkten, angående extra medel och uppbörder, samt tjugusjelte punkten, angående intressemedel, äfvensom Utskottets förslag, angående restantierne, hafva blifvit bifallne af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet och lemnats utan anmärkning af Borgareoch Bondestånden.
Uettn gor, nth till en borjan mstalra on1 och onlnu forefnlla d g o t frliwmande, inen de snt. ' ~, liisarna l ' i-ista si;: nog icke vid sAdnnt tio Kr gamla, och Klofver-bladet utgores af tre barn, o~r~kring det iijil. derns glncla lif utd pK lmclet, dems iifventyr, niijen och bekymmer, ~ o n l skiidrns i eukla drag. Boken Br skrifven .for barn nch tihen o m barn, och ~ n a u kunde tillsgga, om oranligt snkllabarn. Mojligen &amp; r clct 11emmets d; jnpt religiosa., allvarligt kurleksfnlla anda, som gijr clem sh smnvetsgrunna och st % hiir~gifna sina fordclrnr. I barnelrs ogon lit. allt h a d Pnppn och Mammn foretagn sig drt biista som tiiukas knn, deras ofverliigsenhet i nllt iir fore1n5.l fiir bnrnens stolthet, och jnst sH skall det kannas for sunda barmaturer vid den gldern. Blaucl det biista i bolren Rr berBttelsen om en langre fisketur, solii de smA f A T W ~ L ined ow i faderns och en synuerligen owtyckt fr&amp;mmen.de farbrors siillslcng. Det ligger poesi ocll vritme i den hanforda beundrm for det alskade fosterlarldet, soln framkallas vid Bsynen n f stmnd och slriir och det vida, BlAnande haf. - Svc~irte ouli I ~ ~ L I I l ~ S e ~ i j&amp;mte i andrn berWttelser for mioclre barn af Hedvig Lngwloj: Pris 1: 50.
Som lärjungarnes antal vid Skellefteå, endast med två lärare försedda, elementarläroverk är efter annat allt mer börjat ökas, sä att det nu uppgår till nära 50, och således är större än i Piteå elementarläroverk, som nu endast har 47 lärjungar, men fyra ordinarie och en extra-ordinarie lärare, och all anledning är att sluta dertill, att. i mån af den redan mycket folkrika traktens folkökning, berörda läroverk kommer att städse allt mer freqventeras, — sä ligger det hardt när utom möjlighetens område att tvånne lärare, huru skicklige och nitiske de i utöfningen af sitt kall än må vara, mägta tillbörligt bestrida undervisningen. Deras kroppsoch själskrafter mäste genom öfveransträngning dagligen allt mer slappas och undergräfvas på samma gång, som lärjungarne, medvetet eller omedvetet, blifva lidande genom brist pä den undervisning, som under andra förhållanden skulle kunna dem meddelas. Detta har icke allenast bemälda läroverks Inspektor, Doktor Nordlander, jemte läroverkets lärare, utan ock alla andra bildade personer inom detta samhälle och nästgränsande socknar med bekymmer börjat behjerta; och det är på deras enträgna begäran och uppmaning, som jag dristar härmed vördammast väcka Rikets Ständers uppmärksamhet på saken och i djupaste ödmjukhet anhålla, att lön för en tredje lärare vid meranämnda läroverk måtte beviljas. Stockholm den 14 November 186-5. E. A. Rosenius. Motioner % Preste-Ståndet 1865. Af Kongl. Hofpredikanten HosCIlillSS Om åtgärder till förekommande af oloflig huggning å kronoskogar, m. m.
Sannerligen, om jag i England skulle föreslå en Opinions-Nämnd, skulle icke detta folk, ehuru vant det är vid det ovanliga och driftiga, med förvånsamhet afhöra ett sådant förslag — och med förtrytsamhet förkasta det. Engelsmannen hatar våld och tyranni, an - tingen det ofvanifrån eller nedanifrån hotar. Jag föreslår, att 103 § i Regerings-Formen utgår. Vi votera med slutna sedlar. Däraf har handt, att motioner, som 2 eller 3 röster hörts understödja, ha funnit sig äga vida talrikare anhängare i voterings-lådan. Votera med sluten sedel för den mening, man vid meningarnes pröfvande med Ja och Nej icke understödt! Detta är icke Göthiskt! Ej en gång Svenskt, Vanan därutaf skulle skada National-Caracteren. Låtom oss undanrödja en stötesten för menskliga svagheten. Låtom oss införa det Engelska voterings-sättet, där hvar ledamot går öfver på den sidan där hans mening yrkas. Sålunda slutas inom 10 minuter den votering, som nu borttager en half dag. Jag föreslår häraf följande ändring uti Riddarehus-Ordningens 43, 44, 45 och 46 §§. 5:o. Med Stats-Secreteraré-inrättningen kan Rikets administration, efter min tanke, aldrig vinna den kraftiga, skyndsamma, sammanhängande och systematiska gång, Statens väl erfordrar. Jag tror, att detta vigtiga föremål endast genom Ministrars tillsättande vinnes, nemligen en ovilkorligt och generelt ansvarig Minister i spetsen för hvarje af Hufvud-Departementerne af Rikets styrelse, och under hvilken alla de verk lyda, som till dess Departement höra. Detta innebär äfven, att Justitiae-Ministers-Embetet skulle ifrån sin nuvarande egenskap af Rikets första Domare-Embete förvandlas till en verkelig Justitiae Ministére och Justitise-Canzelleren till 2:dre mannen i detta Departement, (Jag anhåller om Högloft.
Till åstadkommande af lättnad vid dessa transaktioner hafva Banko-Fullmäktige, i 51 § af deras Berättelse, afgifvit ett förslag, sorn går derpå ut, att ifrågavarande insättningar må kunna hos Diskont-verken omedelbart verkställas. Med gillande af detta förslag har Utskottet, enär, i följd af Rikets Ständers numera vidtagna beslut, enahanda ränta kan godtgöras för medel, insatta på uppoch afskrifnings-räkning, som är vorden Sparbankerna för deras insättningar tillförsäkrad, eller 3 procent, tillika funnit all begränsning af beloppet för sådana insättningar desto hellre kunna upphöra, som, då de af Sparbankerna aflemnade medel skola först efter 6 veckors uppsägning återgäldas, Diskont-verken icke böra sakna tillfälle att mot högre ränta fruktbargöra alla de medel, Diskont-verken sålunda af Sparbankerne cmottagit. Utskottet hemställer, på grund häraf, det följande föreskrifter måtte fastställas för Medels emottagande pä tippoch afskrifnings-räkning samt genom insättning af Sparbanker. 59:o.
St. icke yttra sig öfver beloppen, utan lemna ät 6 H. ' 10 74 Den 4 Januari e. m. K. M. att godtyckligt utsätta beloppen, blott Han icke höjer utan sänker dem, så måste det ändock finnas någon grund för K. M:s rättighet att statuera det eller det belopp, och denna grund ligger, enligt mitt förmenande, i 60 § Reg.F. För öfrigt måste jag vidhålla min anhållan, alt, efter pröfning af denna reservation, R. o. Ad. ville gå tillbaka punktvis, emedan det finnes vissa punkter af de öfverhoppade, som jag nödgas tillstyrka R. o. Ad. att bifalla, och andra åter, å hvilka jag nödgas yrka afslag. Ilr von Hartmansdorff: I sjelfva saken instämmer äfven jag med Gr. Cronhjelm; men jag tror, lika med Frih. Cederström, att man bör undvika den 60 §:s åberopande, äfvensom att tala om den rättighet, K. M. i detta fall äger. Sådant kunde ske derigenom, att man ulelemnade de 2:ne sednare delarne af Gr. Cronhjelms reservation och blott bi beh öl le den första inom linien föreslagna ordalydelsen, med en liten förändring sålunda: ”att R. St. ville för sin del besluta och i und. anhålla, att, efter en af K. M. föranstaltad granskning af de olika fullmaktseller resolutionskostnaderue, i förhållande till de olika värdighelernes vigt eller de åtföljande lönetillökningarnes belopp, charteringsbeloppen för fullmakter, öppna bref och resolutioner m. m. måtte af K. M. nedsättas i ett till löner och värdigheter mera billigt förhållande, än som för närvarande äger rum”. Derigenom hade man uttryckt hvad man ville, utan att hafva inlåtit sig pä några grundlagsförklaringar. Jag får likväl säga, att, sävidt mitt minne icke felar, det förhåller sig så, som Gr. Cronhjelm omförmält, att R. St. 2:ne gångor hafva beslulit förhöjningar i afseende på åtskilliga diplomer, men att K.