Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Det är sannt, » återtager därefter den unge mannen, » hur mår min efterträdare, kandidat Berg? » Jag råkar i detta ögonblick att se på den unga flickan vid min sida. Hon har till hälften rest sig upp, och hennes händer krama ifrigt nothäftet. De blå ögonen skåda oafvändt på den talande, och hennes fina kinder rodna häftigt. » Kandidat Berg! Han mår nog bra. Han tänker visst slå sig ned hos oss för alltid nu, ty han har blifvit förlofvad med en flicka från oss. » » Berg förlofvad! Oeh med en flicka från R! » » Ja, hvarför icke. Hans förlofning skall eklateras i dag, så att jag kan väl tala om det. Det har varit hemligt under en vecka, ty hennes fader, grosshandlar Bengtson, hade många invändningar att göra. » » Det är således Dagmar Bengtson, som Berg har lyckliggjort? » Men hvad går väl åt den unga flickan? Hon har sjunkit tillbaka uti hörnet med tillslutna ögon och hårdt sammanknäppta händer. Hennes ansikte är likblekt, och det ser ut, som om hon skulle falla i vanmakt. Förskräckt öppnar jag hastigt min kappsäck och tar fram därur en vinaigreflaska, låter henne lukta på den och badar hennes kalla tinningar. » Stackars liten, » hviskar jag sakta, jag känner mig så oändligt dum och tafatt, men jag kan ju ingenting göra för henne. Om ändå mor vore här, hon brukar veta råd för allt och förstår så väl att trösta och hjälpa. Tåget går nu allt långsammare, vi närma oss hufvudstaden. Nu stannar det, vagnen rycker till litet, och vi äro framme. Jag lägger sakta handen på min reskamrats skuldror. Hon ryser till, och aldrig glömmer jag det bleka, sorgsna anlete, som vändes emot mig, under det läpparne hviskade ett sakta: » Tack! » » Har fröken blifvit sjuk? » frågar den gamla damen och reser sig för att gå fram till oss, men jag hviskar till henne, att hon skall sitta kvar, ty » det är bara af värmen ».
V i vilja endast hänvisa till Iduns spalter under den tid, tidningen varit i verksamhet, och våga med lugnt samvete vädja till våra säkerligen mer än femtio tusen läsarinnor, om de någonsin kunnat spåra ett försök till osedlighetspropaganda i den tidning, s o m ' de sedan länge till baka älskat att kalla » sin egen ». Redaktionen. Fritt arbete och fri konkurrens. § n:r 7 af Idun för i år har Inga Schenfelt under rubriken: » Våren nyttiga i hemmen! » gjort ett inlägg mot en uppsats af Lilly om » Ojemn konkurrens », införd i n:r 3 af samma tidning, och förordar varmt, att de unga flickor, som ej af behofvet drifvas att lemna hemmet, måtte stanna der och söka göra sig nyttiga för det samma. Jag är öfvertygad om, att Inga S., som tydligen hör till de strängt konservativa, har många meningsfränder, i synnerhet bland det manliga könet; i I i-x L / i • i \ J | \ | användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas men icke dess mindre kan jag för min del ej anse den stora konkurrensen annat än som ett glädjande tidens tecken, att ändtligen våra unga qvinnor vaknat till insigt af, att äfven de böra göra sin insats i lifvet och söka använda de gåfvor, de undfått, i stället för att gå helt passiva i hemmet och afvakta, om någon kommer för att taga dem och kanske allt för ofta antaga denne någon utan verkligt tycke, blott för att få en egen verksamhet. Det låter nog så vackert det der att lefva för hemmet, men låtom oss föreställa oss ett välbergadt hem med tre unga, fullvuxna döttrar. Kan man nu tänka sig, att dessa tre unga flickor skola kunna finna tillräcklig och tillfredsställande sysselsättning i ett af våra vanliga stadshem, i synnerhet om modern ännu befinner sig i sina bästa år i besittning af god helsa och verksamhetslust?
För deponenten är det fullkomligen likgiltigt huru depositions-tagaren använder hans medel, endast han återfår dem i samma myntsort hvarå deposilions-beviset lyder. c.) Det synes vara ett nog häftigt språng att, ifrån att icke tillåta enskilde att i lånekontoren, mot folii-afgifts erläggande, insätta medel på depositions-räkuing, med ens tillåta dem att der öppna löpande räkning, och erhålla ränta för de på denna räkning insatte medel. De förnämsta handelshusen i Götheborg hafva upp-och afskrifnings-räkning eller, som man der kallar det, Giro-räkning med dervarande Privat-bank, och betala derför en viss årlig afgift. Privat-bankens inkomst på denna räkning uppgick enligt utdrag af sista revisions-berältelsen, infördt i AJlonbladel N:o 96, till 2,854 R:dr 8 sk. Banko; insättningar och ullagningar på denna räkning uppgingo under sistlidne år, de förre till 16,388,829 R:dr 12 sk., de sednare till 16,318,184 R:dr 47 sk. Dessa på Giro-räkning i Privat-banken insatte medel skola naturligtvis genast öfverllytlas på låne-kontorets uppoch afskrifnings-räkning, och sjelfva Privat-banken skall säkerligen finna del med sin fördel öfverensstämmande, att, i summor af 50,000 ll:dr och i sina Direktörers namn, på denna räkning i Låne-kontoret insätta hela sin riksmynt-kassa, och derföre låta betala sig ränta af Banken. Utom de utgifter Banken och Låne-kontoren i och för denna rörelses bedrifvande få vidkännas, kommer densamma att betydligen försvåra om ej omöjliggöra den kontroll Banken på Låne-kontoren bör utöfva. d.) Handeln och industrien skola icke draga någon fördel af de på detta sätt förökade låne-förlagen. Del är nemligen hufvudsakligen i den goda tiden, d. v. s. då Bankens metalliska kassa är stark och rörelse-kapitalet i förhållande derefter stort, som medel på denna räkning skola inflyta.
Der står: ”att en sådan frihetsidé undergräfter all sann religion, hvilken är den enda grundval, hvarpå samhällets bestånd och välbefinnande hvilar, så i religiöst, moraliskt, som medborgerligt hänseende”. Detta är icke sannt. Den kristna religionen är alldeles icke någon grundval för samhället. De antika folken, hvilka icke kände kristendomen, bildade dock samhällen, som bestodo i många tusen år. Redan detta bevisar att kristendomen icke är samhällets grundval, ty det är de naturliga rättsbegrepp, som äro medskapade i hvarje menniskas bröst, och hvilka icke kunna utrotas genom annat än vilseledande läror och derigenom att man vill påtruga individer och nationer religioner, som de i hjertat icke kunna gilla Derföre påstår jag att grundvalen för statens bestånd är den naturliga lagen i menniskans hjerta. Hvad sedermera beträffar religionen i allmänhet, så blir den en individuel sak. Den kan icke annammas af milliontal på en gång, utan den annammas på samma sätt som annat, nemligen på ett individuelt sätt. Man kan alldrig säga så som i Upsala mötes beslut: ”Nu är Svenska folket i religiöst hän seende såsom en man”. Ty kristendomen har varit individuel från dess begynnelse och skall förblifva det så länge verlden står. Jag öfvergår nu till 14:de §:n i Utsk:ts Betänk, och jemför den med motsvarande § i K. M:ts Propos. Utsk:t är enligt min tanke så mycket liberalare än K. M:t, att man har all anledning att vara tacksam för att en sådan princip blifvit uttalad och jag är fullt öfvertygad att denna princip, äfven om den nu icke vinner framgång, alldrig skall kunna förqväfvas. Ty hvad har den rena evangeliska läran för gagn af att bibehålla tusental af individer, som icke bekänna dess läror, utan tilläfventyrs bekämpa dem? Är det värdigt en kyrka att vilja truga och tvinga personer att stanna qvar i sitt sköte? \ore det då icke bättre att tillstädja, det personer, som icke vilja 364 Don 22 Maj. vara i denna kyrka, få gå derifrån? Och om de icke vilja inregistrera sig i någon af de för handen varande församlingarna, så må de få vara frie.
Här finnes emellertid för den rike, som kan åstadkomma allt, en annan fara, den att genom stilraseri ge hemmet prägeln af ett museum, en utställning i konstindustri, med rum i barock och rococo, i gustaviansk och i empire-stil. Äf-; » Ja, » sade hon med en flyktig rodnad, ven sådana rum sakna, för en djupare estetisk — » det var ett paket — till mig blick, verklig stil, ty de äro tillkomna för sin egen skull, de äro ej hvad rum böra yara: utvill du bryta det? » tryck af invånarnas personliga behof och smak, Han smålog, såg skälmaktigt på henne af deras minnen och känslor, af deras historia. och sade: » Kunde vi kanske inte hellre Mormors gustavianska byrå kan mycket väl finvänta tills i m o r g o n? » nas bland andra slags möbler, men man bör blott icke störa dess nobla enkelhet genom att sätta » Hvad du är stygg, » sade hon och små- modernt småplock på densamma. Farfars tunga log tillbaka. Och paketet från » goda vänlänstol behöfver alls icke flyttas upp på vinner och trogna grannar » togs in och bröts den, endast skjutas in i ett hörn, där den icke för hennes ögon, hvilka fylldes af tårar, då står i vägen eller, än hellre, där den inbjuder till hvila för att betrakta en vacker utsikt eller tafla. hon såg dess dyrbara innehåll. Det är icke nödvändigt att hvar byst erhåller en » Det här kommer allt att klä lilla frun, » piedestal, men ytterst viktigt att ingen byst stälsade han och draperade tyget öfver sin les på något af plysch omlindadt föremål, ty det mjuka tyget ger intet intryck af bärande kraft. axel. Men hon drog i det, ända till dess Det är sådana och tusen andra ting, dem en hon fick honom att böja sig ner. Då lade med skönhetssinne begåfvad kvinna lär sig inse, Dessa praktiska vinkar kunde fortsättas i oändhon armen kring hans hals. » Ja, nu är när hon börjar tänka öfver sina egna anordninlighet, ehuru lämpade efter olika smak och förjulaftonen snart förbi, » sade hon, » och jag gar och när hon vid valet af hvarje liten sak hållanden.
Sådan är likväl följden, då, enligt närvarande tolkning af 56 § R[egerin]gsFormen och dess närmare förklaring i Riksdags-Ordningens 49 §, hvarje Stånd är nödsakadt att utan vidare omväg sidst i det påföljande plenum, då en fråga blifvit väckt, så snart den kan komma under rubrik af allmän, d. v. säga angfåenlde alla Stånden, remittera den till något Utskott. På detta sätt föranlåtes en Riksens Ständers gemensamma afdelning att sysselsätta sig, och dem alla, med hvad kanhända ingen mer än författaren funnit värdt upmärksamhet, och all möjelig beräkning af försigtigt upförande, af måtta och urskillning i valet af öfverläggnings-ämnen är äfven, oaktadt den stora pluralitetens goda vilja, hvarje gren af Lagstiftningen betagen, och hvar och en således innom sig beröfvad all controll öfver sina med - 68 Den 22 September 1810 lemmar. Då jag finner detta skadeligt igenom den tidsutdrägt sådant möjligen kan förorsaka, igenom det mindre anseende, som en oftare sysselsättning med mindre betydande eller sma-aktiga ämnen nödvändigt måste ådraga en Lagstiftande Corps, igenom de oredor och de söndringar, som ett obetänksamt eller upsåtligen illvilligt bruk af motionsrätten möjligtvis i en framtid kan förorsaka, finner jag derjemte denna rättighets närvarande utvidgning stridande emot espriten af en god Lagstiftning, som bör lika mycket hafva till föremål, att ingen onödig. Lag blir gjord, som att hvarje af behofvet och omständigheterne påkallad blir påtänkt och kommer till verkställighet. Men för det senare ändamålet är alldeles nog, om den Corps, inom hvilken en motion göres, äger rättighet låta den komma till vidare pröfning; då deremot missbruket i det förra afseendet är nästan oundvikligt, då man nödgas gifva upmärksamhet åt ämnen, som ej skulle förtjena den. Om det tillätes mig att yttra min tanka utan förbehåll, tror jag, det är af ett föregående tvång, som man blifvit bragt till öfverdrift i närvarande system.
Egde fullmäktige att pröfva huruvida banken, utan fara för sin egen ställning, kunde öka sedelstocken med 2V2 million vid ett så vigtigt tillfälle, så beredes en välgerning åt alla dem, hvilka ej röra sig med eget kapital, en stadga åt varuvärdet och ett lugn i inre rörelsen, hvilket ej blott producenten, men ock statsmannen vet att värdera. Jag föreslår derföre att en summa, stor 2% million r:dr banko, må af fullmäktige kunna användas till lånefondernas förökande, i händelse en eller annan privatbank skulle upphöra, såvida bankens ställning sådant medgifver; antingen medelst ökandet af existerande lånefonder, eller medelst lånekontors inrättande i orten». Häruti hafva instämt herr biskop Heurlin och herr prosten Grönvall. Banko-Utskottets Ullålande, N:o 60. 13 Vid åtskilliga punkter. Af herr doktor Sandberg: »Då vid 23:dje punkten frågan om tillökningen al 500,000 r:dr uti fonden för fastighetsbelåning nu ånyo förekom uti bankoUtskottet, talades der mycket om de vådor för hvilka realisationen skulle blottställas, om denna tillökning beviljades under närvarande ofördelaktiga handelskonjunkturer. För min del vill jag visst att banken och realisationen framför allt skall skyddas, men kan icke inse att någon fara skall uppkomma af förenämnde åtgärd. Ty först och främst skola dessa sedlar, kringspridda af mera än 600 olika låntagare uti aflägsna landsorter, icke så lätt hitta vägen tillbaka till bankluckan. Dernäst är det Ständernas beslut, dels att metalliska valutan icke får sjunka under 2,500,000 specier, motsvarande 6,666,666 Vs r:dr banko, dels att sedelstocken derutöfver får utgöra 20,000,000.
Dessutom, om sådant af någon skulle tillstyrkas, skulle jag på det högsta afstyrka det, af det skäl, alt 0111 man anloge att ordform borde få en suppleant, så borde af samma skäl suppleanten hafva sin suppleant och äfven suppleantens suppleant hafva sin, o. s. v. och detta Liefve en högst betydlig omgång vid sjelfva valet. Hvad Hr Gripenstedt och Frih. von Schwerin yttrade mot mitt anförande rörde hufvudsakligen ord och icke sak; jag vill derföre icke upptaga tiden med att besvara deras anföranden. Jag vill blott nätuna, att jag mot Frih. von Schwerin anmärkt ordet fördel, emedan jag icke nu anser ordfor.- platsen såsom någon hedersplats, men genom val blefve det en hedersplats, och då vore det fördelaktigt att uti detta förtroende erhålla bevis på att man är väl känd; men då det nu beror på nummern, så är ordförandeskapet icke någon hedersplats, och detta har varit ett ytterligare skäl för mig att icke anse det vara någon fördel. Hr Rosen q v i st,'Fredr. Leonh.: Jag anser mig skyldig tillkännagifva, att jag under denna riksdag till Const.- Utsk. väckt den motion, att Piiksd.Ordn. måtte blifva så förändrad, att Utskrn inom sig Lomme alt välja ordförande. Jag känner icke hvad afseende Utsk. derå gjort; men om det skulle lyssna dertill, så lärer förmodligen en propos. komma till R. St. I sådant fall är min opinion i denna sak redan uttryckt. Jag har utgått från den synpunkten, att 246 Den ii Aplil c. m. rättigheten att utse ordfor. bör tillhöra ett Utslits samtliga ledamöter, och då skulle de verkligen blifva pä det bästa sättet utsedde. — Vid samma tillfälle har jag väckt den motion, att R. St. skulle få välja sina Talmän, och jag gör mig förvissad, att Utsk. vid denna riksdag lyssnar dertill. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth:
Förordningen den 20 Januari 1779, för de i den åtalade skriften fälda smädeliga yttranden om ännu lefvande Medlemmar af Österrikiska regerande Huset, att straffas med fängelse å fästning i sex månader, samt förordnade, det skulle nämnde skrift, der den funnes, konfiskeras och Rosenschöld ersätta ej mindre Kongl. Maj:t och Kronan det belopp, som enligt vederbörandes räkningar kunde visas hafva åtgått för Rosenschölds inställande inför Rätten under nästförutgångne Februari månad, än äfven Åklagarens kostnader, enligt räkning, med 29 Riksdaler 16 skillingar Banko. Deremot lemnades utan afseende ej mindre Åklagarens hemställan om ansvar å Rosenschöld, för hans förhållande inför och emot Rådstufvurätten, än ock Rosenschölds samtliga nyssnämnda påståenden. Rådstufvurättens utslag understäldes Kongl. Hofrättens pröfning och öfverklagades dels af Rosenschöld, som jemväl yrkade laga ansvar å Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter för målets olagliga behandling, dels ock af vice Auditören Larsson, som påyrkade, bland annat, att Kongl. Hofrätten måtte ådöma Rosenschöld drygare ansvar än allenast sex månaders fästning. Kongl.
Lånet, och först ett halft år efter den derföre bestämda yttersta terminen , Utländningen inbjudas, att lämna detsamma; samt lånet upptagas i flere mindre poster, hvarigenom flere Capitalister kunde concurrera och Staten sålunda erhålla de lörmonligaste vilkor: 5o8 Stats-Utskottets att Utskottet bordt uppgifva, hvilka Controller ansågos tjenlige till förvissande derom, att rättigheten att göra anbud till lånets lefvererande blefve allmän, så att den som erbjöd de billigaste vilkor antoges: att BancoFullmägtige borde, gemensamt med Fullmäktige i R:g:sContoiret, ombesörja upplåningen, emedan denna operation egentligen knappt rörde R:g.*sContoiret, åtminstone vida mindre än Banken, på hvars förmåga att utföra realisationen den komme att hafva ett ganska stort inflytande: alt fördelaktigare vilkor än de af Utskottet föreslagnc, borde kunna erhållas, samt att grunderne och sättet för det föreslagna lånets upptagande bordt närmare bestämmas. Hvarjemte hos Ridd. o. Adeln af Hr Rosenblad, Bernhard, blifvit meddeladt ett särskildt Förslag till Hufvudgrunder för R:g:s-Contoircts upplåning af 2 millioner R.dr Svenskt Silfver Specie j ef ter gamla Myntfoten, till fond för lån å jordegendom, hvilket Förslag i flere delar tjent Utskottet till ledning vid den fö revarande frågans förnyade öfvervägande.
Utsk. ansåg sig, såsom betänk, innehåller, icke kunna annat än godkänna den del af anmärkn., som afsäg, att allt, som rörer 2:dra art., skulle så mycket som möjligt på debetsedeln afskiljas derföre, att en stor del afgifter utgår efter denna artikel och således controllen blefve lättare. Den andra delen af anmärkn., att ordinarie räntan ej skul - ija Den 9 Februari f. m. ]e uppföras a debetsedeln, ansåg Utsk. sig deremot icke kunna bifalla, lag tror, att orsaken dertill låg deruti, alt inan ansåg det vara en billig fördel för den skattskyldige att på en debetsedel fä antecknadt, hvad han till staten borde betala, och med fästadt afseende derpå, att detta stadgande äfven i nuvar. formulär är intaget, ansåg man det ej böra uteslutas. Är det overkställbar!, så förfaller det af sig sjelf; roen i annat fall efterkommes det, så vidt sig göra låter. Jag anser det således vara oskadligt, hvaremot, i händelse det beslut skulle fattas, som Hr af Billbergh föreslagit, ordinarie räntan ej skulle å debetsedeln uppföras, om det också kunde ske; och jag hemställer då, om det ej är bättre att bibehålla ett stadgande, som, i fall det kan efterkommas, förorsakar någon fördel, än att genom dess uteslutande helt och hållet försaka denna fördel. På denna grund anhåller jag om bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt; men jag skall icke vidare motsätta mig, hvad Hr af Billbergh föreslagit. Hr af Billbergh: Den siste värde talaren har icke bestridt, att tfrågavar. stadgande kan vara overkställbar! och jag har i mitt förra yttrande sökt ådagalägga, att det bestämdt är overkställbar!. Jag kan icke förlika mig med den satsen, att, om det är overkställbar!, det må förfalla af sig sjelf, emedan jag anser Representationen icke böra såsom lag föreskrifva något, som icke kan verkställas.
5 Häft. o Stats-Utskottets Utlåtande JW 145. JW 145 AnU. til) Exp.-Utsk. den 25 Aug1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser å 2:ne punkter af Utskottets Utlåtande N:o 87, angående utförande af jernvägsarheten Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. (Ä 4,) Sedan samtliga uti Utskottets Utlåtande N:o 87 behandlade frågor, såvidt desamma angå anvisande af medel till utförande af jernvägsarheten för Statens räkning, numera blifvit af Rikets Ständer afgjorda, får Utskottet, i anledning af erhållna återremisser samt i enlighet med sina uti 7:de och 9:de punkterna af Memorialet N:o 117 gjorda framställningar, härmed afgifva förnyadt utlåtande rörande I3:de och 19:de punkterna af förberörda Utlåtande. Uti 13:de punkten hade Utskottet, med anledning af Riksdagsfullmägtigen Jan Anderssons från Stora Kopparbergs län (uti motion N:o 423) framställda yrkande att Rikets Ständer ville bestämma norra stambanans sträckning förbi Sala til! Brovallen samt dertill anslå erforderliga medel, hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta verkställa erforderliga undersökningar för utrönande af lämpligaste sträckningen för norra stambanans fortsättande från Sala. Denna hemställan, som Borgareoch Bonde-Ståndet bifallit, har blifvit till Utskottet återremitterad af Ridderskapet och Adeln, hvaremot Preste-Ståndet, till följd af sitt om norra stambanans sträckning fattade beslut, ansett frågan böra förfalla.
Skrifvelse N:o 205. stående lifstid af en årlig pension, motsvarande hans nu på regementets stat innehafvande Löjtnantsaflöning, eller 1,200 R:dr R:mt; angående Löjtnanten Loenbom: att Chefen för Första Lif-Grenadier-regementel, med förmälan att andre Löjtnanten derstädes Loenbom, hvilken, född år 1825, varit i tjenst såsom Officer vid regementet sedan den 18 April 1849, efter flera tillstötande sjukdomsfall blifvit larn i ena sidan och oaktadt den omsorgsfullaste läkarevård och flerårigt begagnande af såväl insom utländska badoch brunns-kurer ännu fortfarande lede af lamhet, som, enligt vederbörande läkares intygande, gjorde honom oförmögen till all vidare krigstjenst, i underdånighet anhållit, att bemälde Löjtnant måtte blifva föreslagen ali uppföras å allmänna Indragningsstaten lill åtnjutande af en årlig pension motsvarande andre Löjtnantslön vid regementet, hvilken lön, på sätt en hos E. K. Maj :l företedd uträkning närmare utvisade, under de sednaste fem åren i medeltal utgjort 627
En annan olägenhet af Utslcs förslag beslår i tidsutdrägt, om den auktoritet, inför hvilken valet egt rum, tillerkännes en dylik pröfningsrätt. I öfverensstämmelse med PresteSt. anser jag den gamla redaktionen bättre, än den af Utsk. föreslagna, och anhåller, det R. o. Ad. ville, med ogillande »f Utslcs förslag, bibehålla den gamla redaktionen. Gr. Lagerbjelke: Hufvudsakligen förekommen af Frih. Palmstjerna anhåller jag att få tillägga: Om Utsk:s förslag i 102 §:n godkännes, göres derigenom förbudet att afsäga sig förtroendet att vara ledamot i Taxerings-komitée helt och hållet illusoriskt. Om jag nemi. föreställer mig, att en person vill undandraga sig detta förtroende, behöfver han endast åtaga sig detsamma vid valet, men sedermera då han erhåller kallelse till inställelse i komitéen, svarar han: jag har efter valets förrättande fått laga förfall och kommer icke. Enl. Utslcs förslag skulle komitéen icke tillkomma rättigheten att pröfva detta förfall, utan pröfningen skulle updragas den auktoritet, som förrättat valet, men då kan inträffa, att denna auktoritet icke är samlad och följaktligen kommer denne ledamot att befrias från Taxerings-bestyret. Stadgandet är således olämpligt, men äfven om man skulle gilla Utsk:s åsigt, är redaktionen oriktig, i thy att Utsk. bordt hafva begagnat orden: den valförrättande auktoriteten, och icke ”den väljande”. Jag anhåller, att R. o. Ad. ville förena sig i det beslut PresteSt. fattat. Ilr Aminoff: Händelsen är den, att om det upgifna förhindret skall pröfvas af Taxerings-komitéen, så måste komitéen vara fulltalig, hvilket icke är händelsen, emedan de personer som anföra sina förhinder alltid göra sådant skriftligen. Föröfrigt är Taxerings-komitéen ingen domstol, som kan eller bör pröfva de lagliga skälen. Rättast är, att den utsedde ledamoten, gör anmälan till den myndighet som valt honom, och som bäst kan bedöma de upgifna skälens giltighet eller icke.