Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förutsättning, att längden af .bevärings-manskapets öfningstid blefve sålunda bestämd, återstår en lika vigtig fråga att taga i öfvervägande, den nemi.: om det är nödvändigtj alt hela Första bevärings-klassen årligen upp^ bådas tili vapenöfning, eller om icke, till vinnande af besparing så väl i arbetsdagar som i statsutgifter, möjligt vore att, utan fara för rikets säkerhet, kunna häruti göra någon inskränkning, så att blott en viss bestämd del af första klassen blefve till vapenöfning inkallad, och den öfriga delen qvarstående i reserv, att i fall af ytterligare behof af arméens förstärkande, till vapenöfning uppbådas, hvilket allt, oberäknadt redan anförd besparing, äfven medförde den fördel, att hvarje regemente och corps derigenom erhölle ett på förhand bestämdt, efter stammens styrka lämpadt, antal bevävarings-manskap alt årligen vapenöfva, hvarigenom icke allenast vunnes nödig öfverensstämmelse i regementenas och corpsernas styrka, jemte säkerhet vid alla kostnads-beräkningar för erforderlig beväpning, beklädnad, utredning, underhåll, fälttross, sjukvård, marche-kostnader, m. m., utan äfven öfverflödigt blefve, alt, såsom nu måste ske, vid hvarje regemente och corps, med betydlig kostnad, underhålla ett reserv-upplag af hvarjehanda persedlar att begagnas för bevärings-manskapet, hvilka reserv-upplags behöfliga storlek dessutom icke kan på förhand beräknas och bestämmas i anseende till den fort - 25 fortgående folkökningen oell deraf följande vexling i de beväringsskyldiges antal. Men om onekligt är, att en sådan inskränkning skulle medföra alla dessa nämnda ekonomiska fördelar, måste likväl frågan i första rummet skärskådas utur militärisk synpunkt, innan densamma till slutligt afgörande företages.
Jag ämnar icke ingå i utredning af något ärende, som hörer till Coust.Utsk:s förevar, betänk.; men dä en värd ledamot här uppträdt och försvarat det sätt, hvarpå Utsk. begagnat den 107 § Reg.F., och dervid tillika förklarat, att detta sätt vöre en utväg att begagna, dä Utsk:s tillämpning af 106 § misslyckats; så anhåller jag alt fä yttra några ord om den uppfattning, som jag gjort mig af grundlagens mening med dessa båda §§:s användande. Grundlagen har stadgat 2:ne särskilda sätt, hvarpå Konungens rådgifvare kunna dragas till ansvar: det ena, att rådgifvarne för öfverträdelse af lag, ställas lill rätta inför domstol, hvarom 106 § handlar, och det andra, alt samma rådgifvare, antingen derföre att de icke iakttagit Rikets sannskyldiga nylla, eller derföre att de icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt embete förvaltat, anmälas hos Konungen, till entledigande derifrån. I begge fallen är det en bestämd och gifven påföljd, som åsyftar antingen laga ansvar inför domstol, Den 5 December. 159 eller också anhållan om deras afskedande. Grundlagen har velat se den skyldige bestraffad och den oskicklige aflägsnad från Konungens rådkammare. Finnes det något 3:dje ändamål, som grundlagen åsyftar? Den talare, som uppträdt, säger, att 107 § gör en skillnad derutinnan, alt Const.Utsk. äger tillkännagifva hvad det erfarit, beroende det sedermera på R. St. att begagna delta tillkännagifvande, om de finna Rikets väl det kräfva. Om ett sådant tillkännagifvande icke skulle medföra påföljden af den enes eller den andres aflägsnande ur Statsrådet; så kan jag ej finna åtgärden innebära något annat, än att antingen klandra de afgångne eller ock att klandra och varna de qvarvarande rådgifvarne. Att klandra de afgångne kan icke för riket medföra någon nytta; det kan endast nedsätta de afgångne, hvilket ej måtte vara ett föremål värdigt en riksförsamlings verksamhet.
Det lider ej heller något tvifvel, att ju rättskaffens och kristligt sinnade föräldrar, som med barn välsignas, alltid skola låta sig angeläget vara, alt dem i enlighet med kyrkans bruk och gilna föreskrifter, tili dop befordra, och att likaledes uppfyllandet af denna religionens pligt bör genom yttre lag vidmagthållas; och alt således för dröjsmål härmed inga svepskäl, iika litet som kringgående af lagens hud får antagas, eller tredska och vårdslöshet lemnäs obeifrad. — Det synes mig äfven klart, att nöddop, hvarom i 4 kap. Kyrkolagen afhandias, enligt såväl de gifna före skrifterna som den trosbekännelse, hvarå Kyrkolagen är grundad, icke kan eller bör blifva en allmän plägsed, utan endast under begränsade och tvingande omständigheter ega rum, eller å andra sidan möta vid tillämpning af Kyrkolagens ofvanupp tagna stadganden åtminstone bokstafligen tolkade, stora svårigheter. — Då såsom stöd för undantag från den allmänna föreskriften, alt dopet bör förrättas i kyrka, antages ”nödfall eller andra skäliga orsaker” måste icke allenast uppslå tvekan och olika omdömen rörande de omständigheter, som få under dessa ord hänföras, utan äfven stundom möjlighet att lagligen styrka sådana omständigheter och föräldrars derpå grundade rätt alt äfven till barndop utom kyrkan erhålla presterligt biträde. — 694 Motioner i BondeStåndet 1862. Det är naturligtvis alltid våda underkastadt alt till kyrkan framföra ett svagt oeb sjukligt barn; men föga mindre våda uppstår vid verkställighet af denna Kyrkolagens föreskrift med fullkomligt friska barn, endast ätta dagar gamla, enär desse, såsom ofta å landsbygden inträffar, skola under oblid årstid eller väderlek, på ofta obanade vägar, föras en eller två mil stuudom längre för alt i kyrkan undfå dop. Händelser inträffa således, då föräldrar uti religionen grundad, genom lag bestämd pligt i detta afseende måste komma i strid med deras af naturen och föräldrakärleken föreskrifna omvårdnad för barnens helsa och lif. Utan tvifvel söka de flesta presterne alt förmedla och förebygga en dylik strid och att på samma gång de upprätthålla
Då ett barn Garett-Andersson tillkämpat sig ett vida kändt namn. föddes, hängdes på dörren till föräldrarnes hus en Hon tog doktorsgraden i Paris 1870 och har i Lonkrans af olivkvistar, om det var en gosse, af lin, don inlagt stora förtjänster för grundandet af det om det var en flicka. Vid stora gästabud och annya kvinnosjukhuset. Vid detta verka endast damer dra festliga samkväm buros kransar, icke blott på såom jourhafvande läkare, under det manliga läkare hufvudet, utan äfven om hals och bröst, så att man endast tillkallas för konsultation. Äfven apoteket äfven kunde fröjda sig åt blommornas doft. Men förestås af en ung fröken. Den medicinska skolan framför allt var det likväl hos de gamla egyptierne, har 18 lärare, däribland 4 kvinliga. Eleverna måste som kransflätningskonsten stod i högt anseende och vid inträdet vara fyllda 18 år. 1888 studerade bär uppnådde en betydande fulländning. Hos dem gälide 91 damer, af hvilka de flesta med utomordentlig icke blott bestämda regler för kransarnes form, framgång aflagt examen vid universitetet i London. utan äfven beträffande blommornas färg och doft. De öfvervinna alla hinder för att kunna egna sig Den naturliga kransen af blad och blommor tillåt sin själfvalda bana. De kvinliga läkarne kunna fredsställde likväl snart ej längre våra förfäder, och uträtta mycket godt icke blott i England, utan äfven man började då imitera den af guld och andra meoch framförallt i Indien, där omkring 40 millioner taller. Af den gyllne kransen (corona), som många af befolkningen utgöras af kvinnor, hvilka det är gånger betingade ett högt värde och mycket vexförbjudet att taga en manlig läkares tjänst i anspråk. lade till formen, har äfven under tidernas lopp uppstått furstekronan. Den gyllne lagerkransen (Corona Iriumphalis) gafs åt den segrande triumfatorn. Likaså belönades vapenbragden med gyllne kransar. Framstående skådespelare smyckades liksom De kvinnor, som hafva förmånen att ännu i våra dagar med blommor och äfven med gyllne kransar.
Utom de skäl, Friherre Anckarsvärd och Herr Lagerhjelm redan anfört, anhåller jag, att, i anledning af hvad en värd Ledamot, Herr Tham yttrat, få tillägga, att om än Den 26 Febru ari i f. m. antalet af BevillningsUtskottets Ledamöter nedsattes till 36, blifver dock tillgång, att få en Ledamot från hvarje Län, enär Länen endast äro 24, och man har ändock 12 Ledamöter derutöfver; hvadan jag icke tror derifrån kunna hämtas något skäl till afslag å den nya redactionen. För min del är jag öfvertygad, att den stora mängden af UtskottsLedamöter snarare hindrat, än fortskyndat, ärendernes behandling. Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition lill bifall af den föreslagne nya redactionen. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Eoccellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, med ogillande af den nya redactionen, bibehålla 1 Mom. i 3x §. Riksdagsordningen oförändradt. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Rosenquist hegärde votering. Herr CederschjöldPehr Gustaf: Då vårt beslut i ämnet är likgiltigt, sedan nya redactionen redan blifvit afslagen i ett annat RiksStånd, hemställer jag, om vi ej kunna få veta, hvad mening den värde Ledamoten har, som begärt votering, och om ej Ridderskapet och Adeln ville instämma deri, heldre än att förhala tiden med en votering utan ändamål. i58 Den 26 Feb r u a r ii f. m. Herr Rosenquist: Sedan den nya redactionen redan blifvit afslagen i BondeStåndet, är visserligen en votering utan ändamål, och jag afstår derföre från min begäran derom. Herr von Hartmansdorff': Jag anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte gifva tillkänna, huru han upfattat svaren på de framställde propositionerne. Jag får säga, att jag icke anser oss böra upoffra vår öfvertygelse derföre, att man hotar med en votering.
Harmoniska sällskapet hade beställt en bukett, den var bland det utsöktaste den tidens växthus på Haga kunde prestera. Att närmare skildra mina känslor, då man åt mig uppdrog att framlämna den, vore omöjligt. mycket t p ii n n i _. •&gt; billigt. I I lldl! stickylle inlämnas. Alla fänter o. m o c l s h äkta giftfrlai * |^^aSär-Hötorgetla. Mtotel, Filial: res. A » m. M 76 Sodermalmstorg A i i m. sikte, ty hon omfamnade oeh kysste mig, ehuru okunnig om mitt namn och ej längre igenkännande den lilla » Lindbladska spelflickan, ringdanserskan, knäckkokerskan », som hon förr brukade skiftesvis kalla mig. När min far presenterade sin dotter, kom hon dock strax ihåg sin gamla bekanta, oeh jag fick ånyo en omfamning. Hvilken nimbus som alltsedan omgaf mig i skolan, fattar nog läsarinnan. Man tog nu idel språklektioner för hr May och m:lle Deland, hvilka voro de bästa lärare i Stockholm då för tiden. Den franska lärarinnan var äfven en af skolans idealer — en dotter till den skicklige skådespelaren Fredrik Deland, var hon född och uppfödd i Paris. A n i dag beundrar jag i minnet hennes svall af guldgula lockar — Jenny Linds voro äfven rika och vackra, men askblonda. V i flickor praktiserade alla möjliga konster för att stjäla de möjligen nerfallna hårstrån, som skulle varit en sådan utmärkelse att få gömma. Den nätta, pikanta Josephine hade emellertid inga sådana oordentliga suvenirer att skänka oss. Då föll det en klippsk flicka in att leta i hennes hatt, och mycket riktigt, hon fann tre, hvilka sedan i form af vänskapsknut uppklistrades i ett album och nästan öfvergläuste min Jenny Lind-pensée. Att man verkligen i ungdomen kan vara så barnslig. V i voro dock sextonoch sjuttonåringar redan. D å sporrades jag af täflingslusten till en kanske mindre nobel handling.
Het hegäst, eller underlåtit, att sina EmbetS pligter be» höri» Den iz December. Liz hörigen fullgöra. Denne Riksens Ständers InstltiT Ombudsman, hwars rättigheter och äligganvcn, ytter» ligare, sä wä! uti Regering? Formens 99, ivo, ic>r och iO2 §. som g-mou särjkild jnHruclion ursto kas, wäljes af Riksens Ständer genom Tols af hwarje Ständ, särkildt för tillfället nämnde Eleckocer. Sedan ibland detze Elecrorer, en, genom lottning utgält, skola dr öfrige samfällt och icke efter Srand, först medelst sturne sedlar, hwar för sig, upgiswa den man, som de anse böra komma under omröstning. Falla derwid rösterne till mcr än hälften af de röstande ElccrorncS antal pä eq Man, ware han behörigen wald. Äro ater rösterne sa delade emellan siere, att en sadan full pluralitä för »agon icke äger nim, anställeö ny votering med stuma sedlar till antagande af den, som de fleste rösterne erhållit, elier, om han icke antages, as den som näst honom utaf de fleste Elecrorer bkiswit kallad och sä widare. Enar någon af de i denna ordning under omröstning stälde bliswit as Eleciorernes pluralits antagen, uphöre walförrättningen och warde han af Riksens Ständer till ämbetet förordnad. Den ät hwilken detta Embete bliswit ansönrodl, kan wid följande Riksdagar wid den nu föreikrisne ordningen dertill äter wäljas.
Dito å Cai Istens Fästning och Sjö- kastellet Kungsholmen Balans till påföljande året: 4" samt förskotter, till belopp af 'S5» sorn "komma att redovisas i 1842 års räkenskaper”, — ]72 — Vid granskning af dessa redogörelser, har befunnits, att Kronan med förmånsrätt tilldömda medel blifvit, under år 1841, hos Kongl. Krigs-KoHepium deponerade, lill ett belopp af 1,910 Ridt 3a sk., i afräkning å förre Redogöraren å Carlsboi gs Fästning Hallströms balans; men enär af räkenskaperna icke kunnat inhemtas, vid hvilken tidpunkt och till hvad belopp denna balans först yppats, hafva Revisorerne, uti skrifvelse till Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern, begärt utverkande af Kongl. Majtts nådiga befallning lill Krigs-Kollegium, att örn förhållandet med omförmälda balans meddela Revisorerne upp* lysning. I anledning häraf, hafva Revisorerne fått emottaga följande: ”Kongl. Krigs-Kollegii FortifikationsAf delnings KammarKontors Berättelse, rörande för rymde FortifikationsRedogöraren å Carlsborg, Kamreraren K. JS. Hallströms balans.
Att beväringen åtnjuter bättre vård och underhåll nu, än under 1S08 års fälttåg, kan måhända numera ingen bättre än jag intyga, men likväl saknas ännu tillräckliga medel, för att på det sätt utstyra beväringen alt vi kunna säga att välviljan för beväringen är full3 II. 22 170 Den 17 Octo ber f. m. komlig, tv annö saknas vid de flesta reg:ten munderingar för beväringens hela numerär, så att densammas exercerande mäste ske i tvenne omgångar. Jag skulle tro, alt dä legningsprincipen ■upphör, och det icke längre är möjligt all sälla 10 r:drs-sedeln i st. f. karlen i ledet, så blir man äfven mera beredvillig måhända att anslå medel till heväringens underhåll och beklädnad m. m. Af sådant skäl anser jag äfven, att legningsrätten bör upphöra. Ytterligare har man talat om alt uppfostran står på den punkt, att lega bör vara tilläten. Jag beklagar högeligen, att man har sådane begrepp om uppfostran i vårt fädernesland; jag skulle ej tro, att uppfostran kan vara lill den grad dålig, att icke hvar och en som vill och kan fullgöra pligten att värna fäderneslandet, ej skulle kunna kasta geväret pä axeln och öfva sig i dess begagnande. Beviset derpå har en värd talare anfört, då han sagt, alt ingen af den studerande ungdomen leger för sig. Man har citerat främmande länders exempel, dermed beväringssystemet legning är införd och deraf trott sådana åtgärder äfven vara behöflige för värt fädernesland. Jag tror icke, att det är nyttigt att alltid inympa främmande länders föreskrift hos oss. Vi måste lätta oss efter våra egna särskilda förhållanden, och de äro olika med Frankrikes och Preussens. Dä man således citerat andra länders exempel, vill jag gå längre tillbaka och citera ett lund, hvarest ingen legning tilläts: det var Sparta; men jag erinrar mig dock derjemte, att seklets Svenskar icke äro Spartaner. I händelse af återremiss af betänk., som dock icke af mig begäres, anhåller jag att dessa ord må åtfölja. Frih.
Någon tid kände vi oss båda lyckliga, utan att tänka på det tillkommande; men snart var allt förändradt. Den Korvett, på hvilken jag tjenstgjorde, blef oförmodadt beordrad, att stöta till den del af Svenska flottan som då låg i Östersjön. Aftonen före afseglingsdagen gick jag derföre att taga afsked af henne, sedan jag, hindrad af tjensten, inte sett henne på en hel vecka. Men ... föreställ er, fru Syster, min bestörtning, när jag inte fann henne, utan blott ett bref, deruti hon underrättar mig, att, sedan hon i åtta dagars tid, förgäfves väntat min ankomst, hade hon samma dag, sett sig tvungen lemna Götheborg, af orsaker, dem hon muntligen skulle meddela mig; – men att hon inte längre kunde dölja den olyckliga omständigheten, att hon kände sig snart blifva mor. (tiger under djup rörelse.) Fru Arnman. Ja, jag må tillstå, att bror förvånar mig allt mer och mer. Askenberg. Hvad skulle jag göra Jag måste följa tjenstens kallelser, oaktadt jag velat ge mitt lif för att råka henne der hon i brefvet bad mig söka sig, som var utom staden. Jag kunde det ej! – I åtta års tid, höll mig tjensten beständigt aflägsnad från Götheborg, och då jag slutligen återkom, var hvarje spår efter henne, för mig, försvunnet; och i höst är det tretton år, sedan denna epok i min lefnad. Fru Arnman (förundrad). Nå Bror har aldrig sedan råkat henne? Askenberg. Aldrig Alla mina efterspaningar ha, tyvärr! varit fruktlösa. Den enda upplysning jag kunnat vinna, är, att en sådan person, som den jag efterfrågat, sedermera blifvit gift, som det tros, någonstädes hit upp åt skärgåden; men när, och hvarest, vet ingen. (Annicka inkommer hastigt. Klockan visar öfver tolf.) ÅTTONDE SCEN. De förrra. ANNICKA. Annicka. Du himmelske Gud! kära, goda Fru, hvad är att göra? Klockan är redan mycket öfver tolf, och hvarken Löjtnanten eller karlarna komma. Jag är säker att någon olycka händt.
Då vi ofta nog Bröd Mjölk. Kött. Fisk Viktualier. Grönsaker, bär. 1893 började sprätta. Men afsides för sig själf h a d e h o n lagt en hög af besynnerliga t u n n a, m a t t brokiga lappar. Till slut reste hon sig och s p r a n g in till Hilma. Det blef en uppståndelse. Ar h o n därtill rödrosig och grann som Anna m i n s k a r ej det effekten, och är hon därtill en s å d a n god och b r a flicka, befinnes hon än m e r värdig guldskon och prinsen. P r i n s e n i den h ä r sagan, A n d e r s, som gick och slet på hinsidan jordklotet för att få i h o p till biljetten, han blef naturligtvis med första u n d e r r ä t t a d; men A n n a ville ä n d å tjäna k v a r hos » herrskapet » till 2 4 april, och sedan bjöds hon att b o i h u s e t och fick all möjlig hjälp i råd och dåd med den enkla utstyrseln, tills h o n var i ordning och reste till sin lycklige A n d e r s. bo ute på ring dels att en del kas af oss landet på sommaren, blir rätt stor bespai hushållet i allmänhet och dels genom bärsorter som blåbär, lingon m. m. plocsjälfva. Mjöl och gryn. Åtgången af hvetemjöl beräknas till 1 kg. veckan till matlagning och 4 kg. till bröd, skorpor m. m.; af sammalet mjöl till grofbröd omkring 3 kg. pr vecka; af grynsorter begagnas mest hafregryn och polentagryn, hufvudsakligen för barnen till frukost och kväll. Socker. Af socker beräknas omkring 1 kg. bitsocker och 1 kg. krosseller strösocker i veckan samt dessutom extra för syltning och saftning. Till tjänarne bör hvarje vecka lämnas ut för veckan afsedt behof. Kaffe. Vanligen drickes kaffe 2 gånger om dagen och är fördelaktigt att köpa 2 sorter, däraf en finare vid extra tillfällen och 1 billigare för dagligt behof. Te serveras hvarje afton; åtgången beräknas till 3 å 4 kg. pr år. Ost J kg.
Lug-samt jtllrh.Besv.'o.Oec.Uts&.Be!> N:o 58, e) att, enligt gällandeFörfatfning, hvar och en är vid vite förpiigtad, att till upplysning och rättelse för Taxeringsmännen noga angifva och i mantalslängderne låta anteckna sig sjelf med underhafvande folk oell Tjenstehjon, samt dem, som hos honom äro boende, hvartill kommer att husförhörslängderne, jemförde med uppgifterne till Mantalsskrifningen, innefatta nödig cor*- troll härå, hemställa Utskotten att de uti 7:de, 8:de, gide, io;de och n;te punkterne framställde Förslag inåtte; såsom dels obehöflige, dels olämplige, utaa af-> seende lemnäs. Slutligen anse Utskotten sig till besva-.' rande af hvad, i lätte punkten är vordet yrkadt, endast böra hänvisa till och åberopa de serskilda Betänkanden Utskotten den i i denna månad afgifvit, i anledning af väckta motioner, sä väl om ändringar i i8o5 års Tjenstehjons-Stadga, som angående åtgärders vidtagande till förekommande af lösdrifveri. En Ledamots serskilda tanka i ämnat bifogas. Stpckholm den 4 Augusti »899! B il,t. Log-s.
Ankom till Exp. Utsi», d. 16 Mars kl. 1 e. m» Utlåtande, angående vacht förslag att, till minne af Carl von Linné, i hans födelseort anlägga en Inrättning för trädgår ds-odlingens befrämjande. (Rgs Afd.) Till Stats-Utskottets utlåtande har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdagsfullmägtigen från Kronobergs Läns Svett Heurlin väckt motion, deruti han erinrat, hurusom andra länder, genom fester och minnesvårdar, hedrat vår store landsman Carl von Linnes minne, likasom de tillegnat sig hans upptäckter, hvaremot hans fädernesland, lill vårdande af denne märkvärdige mans minne, jemförelsevis gjort allt för litet och Svenska Staten icke något. På det ställe, der han föddes, och egde sitt barndomshem, har hans landsmäns erkänsla icke egnat honom någon minnesvård. Endasten enkel sten har der blifvit upprest på en obemedlad Tjen stemans bekostnad. Svenskarne hade, oansedt deras fattigdom, i fordna tider genom ansträngningar funnit och borde ej eller nu sakna utvägar, då fråga var om stora företag till befrämjande af Nationens gagn eller ära. Allt hvad som hedrade Svenska Folket, kunde alltid påräkna dess sympatier, och mera än något annat skulle ett enkelt och icke kostsamt, men värdigt national-monument åt von Linne hedra della folk. Det värdigaste monument åt honom vore otvifvelakligt det, som vore mest beslägtadt med hans vetenskap. Ett sådant, af allmänna medel Stats-Utskotlets Utlåtande j 2V:0 25. b bekostadt monument, skulle dock ej behöfva alt ensamt hafva till syftemål att vara en ärofull gård åt den utmärkte landsmannen; äfven en fördel af icke ringa inflytande för hans hembyggd kunde dermed förenas. I detta afseende och enär trädgårds-odlingen (horticulturen) i Småland befunne sig på en ganska låg ståndpunkt, fastän sinne härför icke mer der än annorstädes saknades, har Motionären föreslagit: l:o att det hemman ^idels mantal Råshult i Stenbrohults Socken af Kronobergs
Schawlar, Schawletter, &c., som inbegripas i den rubrik, hvilken genom utgången af nästföregående votering N:o 26, kommer att tili sin lydelse närmare bestämmas, skola, utan afseende å orten, hvarnth. till n. St. 5 Bevittnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 48. ifrån varan inkommer, draga 7 R; Ir tull på 33 R:dr ]G sk. värde per skålpund, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns beslut, att vid denna rubrik skall tilläggas, att varan, då den införes directe från Ostindien, skall, med ett tullvärde af 3o R;dr per skålpund, bära en införsels-tull af 3 R:dr. Päg. % Projj, N;o 327. Oagladt Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet medgifvit Halfsiden, Schawlar, Schawletter och andra dukar: af under 10 R:drs värde stycket, till införsel, kommer likväl, enär denna artikel förut varit med införsels-förbud belagd, samt Presteoch BondeStånden samma förbud bibehållit, varan alt anses såsom af Rikets Ständer lill införsel förbjuden, och 327:de voterings-propositionen bortgå. Vid detta förhållande, och då artikeln följagtligen, jemlikt nyssom förm alda allmänna stadgande, bl ifver, till direct införsel från Ostindien, mot i o procents tull af värdet, tillåten, påkallar Ridderskapets och Adelns derom serskildt fattade beslut numera icke någon åtgärd. Prop, N:o 33o. Väfnader'. Bomulls: