Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lador, och at under wista wilkor sjelfwe ataga sig Salprttsr-kokningen, för ak b! i siva be fri. ade frän de olägenheter, fou, den nuwarande Salpetter-Sjuderie, inrättningen medförde, wero de fleste härli! föga willigs, och dek, ester hwad jsg hörr, hus-, wudsakllgen af det skäl, at den Salpetter, fom kunde erhallas uröswer dec qvantum, fou, af hwarje Hemman til Kronan skulle lewereras, icke sick fritt lörnttias, utan emot wiftt utsatt pris skulle til Kronan aflaras: me» sedan, enligt Kongl. Majus Nådiga tilftand, en fri äis^osnian öfwer den Salpetter, fonn kan tilwerkas mer an det halfwa Liöpundet, som bör lewereras för hwart mantal, nu, enligt Hemliga Utskottets Betänkande, blifwit bewilljad, anser jag det uti samma Betänkande gjorda anbud, rörande Salpetter-kokningen, sa förmonligt, at jag tilftyrker bifall berti!, såsom län, dande bade ti! allmän och enMld fördel. Kongl. Majit har förklarat, at Salpetter-försäljninzen är fri, at man kan sa sälja Salpetter kil hwjlken som häldft man behagar. 2)6 Grefwe ksts milton förnyade det gjerda förslaget, ar Hamman, sem ej äga Salpetter, matte fä erlägga penmnge.-afgift. Herr Trsstr. Jag rror ak de Hemman är» ganska fa, sam ej kunna tillverka Salpetter; och s.m pä de flesta Orter Salpetter kan kokas, anser jag ingen böra undandraga sig skyldigheten at lewerera in naturs. Grefwe Märner. Jag tycker, at Höglofl. Ridderskapet och Adeln lättast och b-lltgast skulle komma ifrän saken, om Ridderskapct och Adeln brstöke, at de Hemman, som ej äga Salpetter, flage betala dest warde med penningar.
Om blott en olika beräkning äf utlkyldernä af tillräcklig ätt admit-'' terä den enä Jordägaren till deltagande i Lågfliftningen och uteltänga den andra: om, med* lika Ikicklighet i ett näringsfång, den ena Medborgaren njuter lkydd och färfkildta förmåner af bkråinrättningar, under det en annan icke ens tillätes utöfningen af fitt yrke; örn fjälar vårdens välgörande ändamål förfelas; om fjelfva den rättlintes tröllegrunder förgiftas genom mifstroende och afund, härledande lig från begrepet om otjenligheten för detta äktninsväfdä Stånd, att, fåfom något hufvudfakligt och med exclufiva förmåner, yrka deltagande i fådanö värf, forn äro främmande för defs egentliga befattning; fkall Stats-kroppen alltid, få länge della mifsbruk fortfara, blifva i mer eller min*^ dre mån lidande; äfvenfå Ikall Ikillnaden i börd, hvilken med eller utan färlkild benämning igenfinues i ibart fagt älla Stater, och hvars erkännande tyckes nilian lorn en inflinA ligga i fjelfva mennilkolynnet, aldrig lända tili dels förnämlta moralilka och polititka nytta) till en motvigt af den förderfligalle af all ariliocratie, den mercantila och pecuniäira, fä länge man i den Stånds-lkillnad, forn uppkommer af börd, blott fer dennes eget ariftpkratiIka Ifräfvahde att fåfom rättighet förfvä.ra det deltagande i Lagliiftningen, lorn fördomar och händelfer tillfälligtvis lagdt i denna Corporations händer. Det är af alla della Ikäl jag trott Folkreprefentationen böra inrättas utan articulerande af några Stånds benämningar annorlunda, än få vidt det kanbehöfvas, tillförekommande det deffe Kläder af Medborgare icke måtte alldeles uteftängas från ett deltagande, forn deras läge i Staten gör både nyttigt och nödvändigt.
Maj-.ts Mdiga ffrifwelse, bwilken, sedan Hof-Cancelleren afträtt, upplästes, sä lydande: 464 Den 14 Octobcr. c ^ kl. med Guds Näde, Sweriges, Göthcs och Wendes Konung oc. oc. oc. Arfwinge till Norrige, Hertig till Schleswig Hollstein oc. oc. Wär synnerliga Pnnest och Nådiga benägenhet med Gud Alsmägtig, Troman, Herr Friherre, Landt-Marskalk, Riddare och Commendeur af Wäre Orden! Wi hasme i Räder lätit Ost föredragas. Eder, ä Ridderskapets och Adelns wägnar, till Osi afiatne underdäniga ffrifwelse af denna dag, med tillkännagifwande att Ridderffapet och Adeln antagit den förändring uti 2 Mom. 12 tz. af den nu föresta^- ne omarbetade Riddarhus-Ordningen, Wär Nådiga ffrifwelse till Eder af den ii i denna mänad innehäller; och dä Wi för öfrigt ej hafwe någon anmärkning alt göra emot i fräga warande RiddarhusOrdning, hafwe Wi densamma, med iagttagande af ofwanberörde förändring uti 2 Mom. 12 8-, härmedelst gilla och stadfästa welat, för att till efterlefnad, frän början af nästkommande Riksdag blifwa gällande. Detta hafwe Wi Eder till Nådigt swar samt Ridderskapets och Adelns behöriga kungörande i Räder meddela welat, och befalle Eder Gud Alsmägtig, synnerligen Nädeligen. Orebro Slott den iz Oct.ber 1810. L ^ k k. 6. ak Till afgörande företogs Banco-Utffottets sedan den 8 dennes hwilande utlätanve öfwer Konungens Nädiga Proposition om utwägar till Jernwerksrörelsens upprätthällande, jemte Utffot - Den 14 OcteLtt. ^ 46Z Wstottets förledne gärdag uppläste swar pä Riddcrstapets och Adelns aterremisi.
Ben 3 Julii N :o 14 Utdrag af Hedervärda Bonde Ståndets Protoeoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 19 :de ■I uni i 1815. S: D: Uplästes ankomne Protocolls Utdrag för den 12 :te Junii innefattande Högvördiga Preste Ståndets och Vallöf!. Borgare Ståndets Beslut angående vid Riksdagarne i Stockholm åren 1809 och 1810 samt i Örebro 1810 och 1812 föreslagne ändringar i Gruiidlagarne; och blefvo tillika åter föredragne de på bordet hvilande Protocolls Utdrag af den 8 :de och 12 :te Junii, sorn från desse Respective Stånd till Hedervärda Bonde Ståndet sistnämda dag ankommit, rörande alla slutberedde Grundlagsfrågors upptagande; hvarvid Bonde Ståndet efter inhämtad underrättelse huru Vällofl: Borgare Ståndet beslutat rörande förändringarne vid 14 och 21 §.§. Riksdags Ordningen i samma beslut instämde; äfvensom i Beslutet angående förslaget vid 23 :dje §. Riksdags Ordningen i hvad Städerne angår; hvarom de Respective Med Stånden och Constitutions Utskottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. Ut supra. Ex Protocollo. Olof Werlin. Utdrag ur Ridderskapets och Adelns protokoll den 20 juni 1815. Den 3 Julii N :o 15 Utdrag af Protocollet, hållit hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 20 Junii 1815.
Utlåtande i anledning af väckt motion, om ett årligt anslag titt upprättande af Socken-Charlor. (U. A.) Uti Memorial, som ifrån Ridderskapet och Adeln blifvit till StatsUtskottet remilteradt, har Herr af Forsell, Carl anfört, alt på den punkt kunskapen om fäderneslandet för närvarande står, goda socken-chartor äro af stort behof, hufvudsakligen at det skäl, att hvarje förkofran, enskild el ler allmän, måste grunda sig på en noggrann kännedom af landets egenhater samt at de i hvarje landsort befintliga näringar, industri-företag ock 4 Stnts-Utskottct: Uti. N:o io8. anläggningar; alt, likasom ingen enskild man kan med säkerhet på dess egendom införa ett väl ordnadt jordbruk eller företaga systematiska, med localens egenheter öfverensstämmande förbättringar, utan att förut hafva en noggrann kännedom om egendomens beskaffenhet, likaså nödvändigt vore det för Regeringen, att öfver hvarje landsort ega säkra och detaillerad» Chartor; alt landets naturliga beskaffenhet, och framförallt jordmonens större elier mindre bördighet hade på Nationens trefnad och bestånd det väsendtligasle inflytande; samt slutligen, att uti 5 Art. 5o §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Instruclion för General-Landtmäteri-Contoret af den 4 Maji 1827 stadgas, att, lill vinnande af säkra och pålitliga upplysningar om Riket i statistiskt hänseende, geographiska Chartor skola, så fort medhinnas kan, upprättas öfver alia Socknar inom hvarje Län, men att sådant, i anseende till den mängd andra Landtmateri-Contoret åliggande göromål, icke kunnat medhinnas hvarken af dess' Öfver-Ingenieur, hvilkens befattning detta egentligen tillhör, eller af de vid Contoret anställda 5 Ingenieurer, hvilka i öfrigt hafva så ringa lön, 3cp R:dr hvardera, att de för densamma icke kunna under sommarmånaderne uppehålla sig på landsbyggden för fullbordande af ofvannämnde sockén-chartor.
Skulle ni ännu önska några berättelser, silhouetter eller folksägner så torde ni godhetsfullt underrätta mig derom. Svar i ”breflådan” undanbedes, ty då alla der kunna läsa klandret, men i följe af obekantskap med det klandrade lika litet döma om det berättigade i förkastelsedomarne, som få känedom om hvad motparten möjligen kan anföra till sitt försvar, så blir denna halfva eller tredjedels offentlighet till och med obehagligare än en öppen tidningspolemik. Frankeradt kuvert följer. Med utmärkt högaktning herr R:s ödmjukaste tjenare Skogs-snufve-pojken. Skånsk folksaga, upptecknad af Det var en gång en konung, som råkat i osämja med en af sina grannar, men hans sinne var tungt af bekymmer ty grannkonungen var mägtig och hade samlat en stor här. Han tågade likväl ut för att möta honom, och de slogo läger på hvar sin sida om en stor slätt, å hvilken den afgörande drabbningen skulle stå. Nu var det så att skogssnufvan hade en son, tolf år gammal, men större än vanliga menniskor och begåfvad med tolf mans styrka. Han hade hört talas om att konungen fattades soldater, och morgonen innan slaget kom han och erbjöd honom sin tjenst. Konungen antog honom genast, men pojken anhöll att han måtte få bryta upp något tidigare än den öfriga hären, emedan han till matsäck fått tolf tunnor korngrynsgröt och denna vore en smula tung att bära. Kungen beviljade hans begäran och pojken gaf sig åstad mot fienden innan dagen började gry, och i bästa lynne. När han gått en stund och hunnit nära fiendens läger kände han sig hungrig och då han hade god tid på sig, slog han sig ned i gräset, löste upp sin matsäck och började äta. Då och då kommo kulor hvinande, men de beto icke mer på honom än hagelkorn på vanliga menniskor; då de emellertid smattrade allt tätare blef han vred, menande att han åtminstone borde få ha matro, och då han såg fienden rycka närmare började han slå omkring sig med den stora matpåsen och hade snart slagit ihjel både konungen och hans följeslagare, endast skonande en av dem, hvilken han fann vackrare än alla de andra.
Hvad jag har sagt, har varit med all aktning för Konungen och Hans Rådgifvare, men äfven med akjning för nationens rättigheter, och jag vill blott tillägga, att jag dermed icke åsyftat annat, än hvad mina ord inneburit. Slutligen vill jag lill de här narvaride ledamöterne af Regeringen, som så öppet och ärligt framlrädt, hembära min gärd af tacksamhet för ett sådant sätt alt tillvägagå, ty hade de icke öpnat denna discnssion, så hade det möjligen händt, alt R. o. Ad. äfven vid denna Riksdag inhöljt sig uti det mystiska, hvaruti detta Stånd förut vid denna frågas behandling plägat insvepa sig. Hr Gripenstedt: Frih. af Ugglas har såsom stöd för befo genheten af den uti 4:de punkten framställda anmärkn., anfört ett prejudikat, der vid beräkningen af löne-förmåner för en t. f Laudshöfd. afdrag blifvit gjordt för den lön lian på en annan stat under tiden upbar. Jag medgifver fullkomligt riktigheten af delta inkast, men jag ber att få fästa upmärksamlieten på, att detta fall inträffat efter det fall, hvaröfver Consl.Ulsk. utlåtit sig .lag anhåller äfven att å min sida få lemna den uplysning att ett föreg:de prejudikat finnes i full öfverensstämmelse med det anmärkta förhållandet. Den 23 Sept. 1847 förordnades till Landshöfd. i Blekinge, Majoren vid MarinReg:t, Palander, vid hvilket tillfälle Landshöfd.-lönen bestämdes till sitt fulla belopp, utan att något afdrag skedde för den lön han bade Den 5 Juli f. m. 79 fid Reg:!. Jag har blott vela! lemna denna uplysning såsom elt bevis på, all del klandrade fallet icke varit enstaka, utau i full öf verensstämmelse med livad förut varit brukadl.
Jag vill minnas, att vid Kongressen i Aachen ISIS några ministerprotokoller der afgåtvos, hvilka afsågo att »estella miuister-residenter, som skulle företräda envoyéer i allmänhet, men med chargésd’affaires’ aflöning. Jag har kanske ett duukelt begrepp om hvad som i dessa protokoller innefattades, men tror icke att jag kunde vända mig till någon bättre än H. Exc., för att få uplysniug om hvad man egentligen kunde draga lör slutsats från ett sådant protokoll. Frih. Manderström: Då den siste värde tal. välvilligt förklarat, att han icke vill ingå uti någon strid med mig i als. å siffror, ber jag att derföre få betyga honom min tacksamhet. Likväl och för att sätta Huset i tillfälle att bedöma halten af de siffror, jag med afs. & Belgien upgifvit, anhåller jag att få omnämna att de Den 11 Februari a. ra. äro hemlade ur officiella upgifter, oell då (le tillika varit framlagda för kamrarne i Belgien, så tror jag icke att man skäligen bör kunna betvifla deras tillförlitlighet. lag anser sål. fortfarande att mina upgifter uti ifrågav:de hänseende måste vara de rätta. Vidkommande derefter ett af samme talare anmärkt förhållande rörande ett uti Aachen år 1818 tordt, protokoll, så eger detta sin rigtighet. Gr. Anckarsvärd har härvid, som vanligt, ådagalagt sin kännedom om allt hvad som tilldragit sig i Europa under de seduaste 40 — 50 åren. Jag har icke sä lång erfarenhet att åberopa; men känner äfven till detta protokoll. Det indelar de diplomatiska sändebuden uti 4 serskilda klasser. Den l:sta klassen — jag befarar, att vi snart se den försvinna ur sändebudens antal — utgöres af de Legati a latere, eller Nuncier, som den Hel. Fadren afsänder till de katholska hofven och hvilka alltid taga rangen af hvarje annan diplomatisk tjensteman, af hvilken rang han vara må. Den andra klassen är ambassadörerna. Sådana finnas ännu anstälde, men deras antal har på senare tider mycket förminskats
Erinrar man sig vidare att svenskarne vanligast gingo i österviking — vestkustbefolkningen räknades i forntiden till Danmark och Norge — har man ytterligare anledning att anse, att Wilhelm Eröfrarens följeslagare “De Burun“ och följaktligen äfven lord Byron härstammat från Norge, sannolikast från “Viken“, d. v. s. landet kring Kristianiafjorden jämte Bohuslän, från hvilken landsända Gånge-Rolf, Normandiets eröfrare, ju ansetts härstamma. Någon af Hamsuns stamfäder kunde varit från samma trakt, ehuru hans senare stamfäder flyttat till Nordland, Hamsuns födelsetrakt, och denne och “De Burun“, d. v. s. “Björnson“, hafva haft en gemensam stamfader. Här ligger ju gissningen nära till hands. Emällertid måste man ta i betraktande att Hamsun medelbart äller omedelbart kan ha varit påvärkad af Byrons skrifter och den framställning af hans personlighet, som man träffar i biografiska och litteraturhistoriska böcker. Dessutom kan som sagdt den norska och den engelskt-skotska folkkaraktären i allmänhet hafva gemensamma drag af andra grunder än den gemensamma härstamningen. Vidare kunde det vara något liknande i Byrons och Hamsuns lifsvilkor, trots skilnaden i ursprunglig lefnadsställning. Ju mer som återstår af likhet som ej kan hänföras till andra faktorer, dess starkare måste sannolikheten af dess beroende på gemensam härstamning blifva. Mällan Strindberg och Hamsun finnes äfven vissa likheter. Om det är sannt, att Strindberg härstammar från Strinden i Norge, kunde det icke vara helt osannolikt att de haft gemensamma stamfäder. Men äfven här måste andra faktorer medräknas, såsom den af liknande lifsvilkor, Strindbergs direkta invärkan på Hamsun och invärkan på bägge af liknande tidsströmningar. Jag vill emällertid som sagdt icke vidare fullfölja mina hugskott, hvilka kanske mera likna sådana lekar som “hvar är katten“, än inlägg i frågor af någon vikt. Man kan ju tillsvidare betrakta det som ett sällskapsspel att räkna ut släktledningar från Nimrod och Ingjald Illråde för att därigenom finna ut kusinaget med sin närmaste granne vid bordet. Djurtyper i människotyper.
När därför i November 1642 en lång, hvithårig gammal man af främmande utseende, dräkt och tungomål oförmodadt visade sig i staden Ekenäs, var det ganska naturligt, att folket trodde sig igenkänna den vandrande juden. Han kom såsom uppstigen ur hafvet, man visste ej huru och hvarifrån, ty sjöfarten var redan slutad för detta år, och is låg vid stränderna. Väl trodde sig någon ha sett en Danzigerskuta i den månljusa natten lägga till vid en utkant af hamnen och snart åter afsegla. Men hvartill behöfde den vandrande juden ett fartyg? Var det icke en småsak för honom att gå öfver hafvet? Den främmande gamle mannen, som åtföljdes af två tjenare, lika underligt klädde och lika tystlåtne som han, tog in i ett härberge, åt en tarflig måltid som andra dödliga och begaf sig därefter på besök till prästen. Där begärde han att få genomse förre kyrkoherdens, mäster Sigfrids, efterlämnade papper, och då dessa mest innehöllo stjärntyderi, som ingen annan förstod, var det tydligt, att Jerusalems skomakare sökte läsa i stjärnorna slutet på sina vandringar. Följande morgon var han åter försvunnen, efter att hafva frikostigt betalat sitt nattläger, hvilket visserligen var mera oförväntadt af en skomakare och en jude. Nästan vid samma tid alldeles på samma tid, påstod folket, ty hvarför kunde ej den vandrande juden uppträda samtidigt på flera orter? visade sig den obekante i Karis. Aftonbrasan sprakade i den stora spiseln på Kaskas torp, där Dordej tillredde kvällsvarden, flitigt rörande i en gryta med kokande välling. Från grytan uppsteg likväl icke nu den behagliga ånga, som är hungriga barns förtjusning i en fattig torpstuga; det var någonting obehörigt däri, det var den tydliga tillsatsen af hälften bark i mjölet. Åkern hade gifvit missväxt, fogden hade utpantat resterande spannmålskappar; kriget, kriget utkräfde sin tribut utan förskoning. Dordej var samma hurtiga, aldrig rådlösa moder för en talrik barnskara, som alltid förr. Hvarför beskärma sig öfver hälften bark?
Rydberg, genom år 1834 upprättadt testamente, till inrättande af en navigationsskola i Stockholm, anslagit en betydligare summa, och de derå inflytande räntemedlen utgjorde mer än tillräcklig tillgång för underhållandet i Stockholm af en fullständig och ändamålsenligt ordnad navigationsskola, stateri icke skäligen borde vidare betungas med någon utgift för navigationsundervisningen i hufvudstaden, hafva Rikets sednast församlade Ständer, jemte anhållan, det Kongl. Maj:t måtte i nåder vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom berörde testamentsmedel kunde till dermed afsedt ändamål blifva använde, i underdånighet tillkännagifvit, att det då varande årliga anslaget för Stockholms navigations-skola 2,800 rdr, komme att upphöra, när den beslutade nya statsregleringen trädde i verkställighet, men att Rike.ts Ständer, på det undervisningen vid skolan ej måtte behöfva afbrytas, ville å Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 5,600 rdr, för att, efter beräkning af 2,800 rdr för året, från 1849 års början tills vidare och intill dess Rydbergska donationsmedlen blefve för ändamålet att tillgå, förskottsvis disponeras till skolans underhåll, dock under förbehåll af framtida ersättning från nämnde testamentsmedel. Hörd öfver Rikets Ständers förberörde framställning, har den direktion, som jemlikt nämnde testamente egt att för det afsedda ändamålet anordna Rydbergska dona Transport rdr 28,394 28,394: Kongl. Maj:t Nåd. Prop. om Statv. iSöO. 55 Transport rdr 28,394: tionsmedlen, i underdånighet anmält, att som den af stat bekostade navigatios-skolan i Stockholm egentligen afsåge att genom undervisning i theoretiska kunskaper bilda skickliga sjökapitener och styrmän, under det att, för ynglingar med håg och fallenhet för sjölifvet, de största svårigheter merendels mötte att vinna tillfälle till sina anlags utbildande i det praktiska af detta yrke, direktionen på grund deraf ansett att
Hvarje arbete skall varaförsedt meden stämpel, hvilken, så vidt möjligt är icke utan svårighet kan utplånas, och sorn med fulla bokstäfver innehåller tillverkarens namn, Stadens eller Socknens namn, samt tillverkningsåret. Af denna stämpel mäste ett aftryck emot qvitto deponeras hos vederbörande Magistrat eller LandshöfdingeEmbete; hvarje till försäljning utlemnad vara, som ej bär en sådan stämpel, eller som har en annan, det vill Den 11 Jpril c. Ht. ari saga en sorn icke liknar den deponerade, kan konfiskeras till förmån för angifvåren 3. ?or hvarje bestaldt arbete, bör priset förut vara betingadt, i annan händelse skall tillverkaren anses pligtig, att behålla sitt arbete, om den som det beställt, vägrar att det äskade priset betala» 4. Allt bestaldt arbete bör pl utsatt tid Vara förFärdigadt, och afta' derom träfFadt genom ett contract, som innefattar båda de Contraherandes vilkor. 5. Den sorn köpt ett arbete, sorn omsider befinnes Vara förfuskadt eller förfalskadt, och således ej kati uppfylla sitt ändamål, eller som i sjelfva verket är någonting annat, än det, för hvad det blifvit försåldt skall äga rätt, icke blott att återfordra det han utbetalt, utan äfven att undfå en skadeersättning,’ lämpad efter de olägenheter ett sådant inköp kunnat honom förorsaka. Om tillverkaren eller köparen sådant fordra, äge domaren, att i dessa fall höra a;ne eller flere gode man, sorn äro ansedde behörige, att bedöma föremålet för den väckta frågan. 6. Bruket af vigt och mätt bör ske under köparens ögon, och honom vara obetaget att på stället undersöka både vigtskålar, Vigter och mått» Eho sådant vägrar, straffes föräta gången med skyltens borttagande för 3-.nft månaders tid, Sidra gången för ett år, och 3*dje *1* Son 11 April t. ml gången; genom förlust af rättigheten att idka sådan handtering, vare sig slöjd eller handel, som för afsättningen fordra vigt och mått.
Den värde ledamoten Hr von Hartmansdorff hur nemi., blott emedan det var en fråga, som rörde någon af haus parti, begåt I på bordel en sak, som han förklarat sig vid tillfället icke vela hvad deri Den 16 Ma j. 4" nngick ; derefter liar lian tagit tillfället i akt att slunga sina bannstrålar åt alla väderstreck, varit med ett ord mycket sträng i sina ord, men slutligen, då lian fått liöra luiru opassande neli ohöfviskt i bogsta måtto den der mannen af bans parti, sorn väckt frågan å bane. yttrat sig, liar Hr von Hartmansdorff visserligen sackat utaf oell slutat med att begära ett belt enkelt läggande till handlingarna och dervid gifvit en annan sin vän vink att icke spänna bågen för högt. Han bar, jag upprepar det, handlat sorn en riktig partiman och lärer ej undgå alt blifva så tecknad af den der kommande skribenten af denna riksdagens historia. Hr von Hartmansdorff tycker likaledes mvcket om kritiker, när det gäller andra, oell vill påstå alt man är jcäfvig alt dämma om, huruvida della Hus genom det ena eller andra handlingssättet sjunker i värde. Det är möjligt att jag är jäfvig att domina i fråga 0111 mina egna vt Iranden, men då är också förhållandet enahanda med Hr von Hartmansdorff i afseende å dess egna yttranden. Derföre att så är, finnes dock intet jäf, att ej kunna dämma öfver Husets handlingar, och att kunna säga. del Ståndet genom sina åtgärder kan sjunka i anseende; det är derföre icke sagdt, att Husets anseende hvarken sjunker eller stiger genom mina eller Hr von Harlmansdorffs yttranden. Nu må alltför gerna för mig, och sedan Frih.