Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ha, och det var jag sjelf, som tvang honom att lemna Hufvesta. Jag måste ju så. Men aldrig skall denna stolta fru Ebba få den segern, att förkasta min Welam. Hon skulle anse honom för ringa för sin förnäma dotter. Denna omsorg, dessa artigheter emot dessa jungfrur, och denna köld emot henne, som jag längesedan bestämt honom! Godt, det måste så ske. Krokvägar skola åter föra till målet, der raka vägen är stängd. Det börjar gå helt vandt redan sålunda. Jag tar mig, jag blir helt läraktig", tillade hon med ett bittert skratt. "Hvarför skall jag tveka att gå krokvägar? Jag var bara för stolt att gå sådana förr. Ödmjuka dig, Greta, kryp krokvägar. Herr Anders kommer väl ren i dag, för att se efter om fångarna sitta här qvar. Nå, nå, jag skall väl hitta på att få honom att skaffa dem härifrån, dit pepparn vexer." Att kasta en blick in i det hem, som nu var Ebba Stenbocks och hennes döttrars, kunde icke underlåtas, men vi älska ej att dröja der och lemna derföre fru Margaretha, utan att ens se huru hon ställde till för att befrämja de fångna fruntimrens förflyttande till annan ort. Få dagar sednare erhöll fru Ebba tillsägelse att, jemte sina döttrar, vara färdig till flyttning och afhemtades snart till sin nya vistelseort, som dock icke blef Ekhammar i Jäders socken. Att fru Margaretha likvisst hade missräknat sig, kan man lätt sluta deraf, att uträkningar af detta slag så sällan lyckas. Welam började åter att till det mesta vistas på Hufvesta, och många dagar hade icke förgått innan han lyckats få reda på, hvart de fångna fruntimren blifvit förda. Lätt fann han en förevändning att uppsöka dem i deras nya hem, der han nu af Hebla mottogs gladt, som en gammal bekant, af Kathrina med blossande kinder och af fru Ebba liknöjdt nästan tvärt. Welams besök blefvo allt tätare och fru Ebba såg dem med allt mera missnöje. Slutligen ansåg hon sig ej längre böra dröja att derom tala med sin dotter.
Ä 6,75 INB. ÄR ALLMÄNT OMTYCKT OCH STOCKHOLM — ÖFRE NORRLAND, R C HILDA ARNESEN BEHANDLAR hå MEDELS Stf REKOMMENDERAD AF IDUN. ~m HISSENS VÄRLDSBERÖMDA LINGEN VERKAR VÄLGÖRANDE PÅ HUFVUDET OCH DROTTNINGGATAN 6. T EL. FÖRSÄLJNING OCH HUSHÅLLSRÄKNING 5 %. ÖSTERM. STRANDVÄGEN 13, 2 TR. Ö. G. DOCKSKÅP, POJKSKÅN, BARNMÖ- AF G ODA PIANINON O. FÖRSÄLJES HOS ALLA VÄLSORTERADE SPECERIHANDBLER, STORT URVAL AF SVENSKA ORGLAR. FLERÅRIG GALANDE SAMT I PARTI BOS RANTI. J. STR. TAGAS I BYTE. Ä. - B. B E G A G - CLAESTORPSBODEN, STOCKHOLM. IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI STÖRSTA LAGER af FILIAL: 12 BIBLIOTTESAGT.N 12. 12 STORA VATTUGATAN IA. MORGONROCKAR, ÄRO OÖFVERTRÄFFADE GENOM SIN TYSTA, LÄTTA STOR PRISNEDSÄTTUINGGÅNG SAMT VACKRA SÖMNAD OCH UTSTYRSEL. NORNANS SYMASKINS-VERKSTAD, ERHÅLLAS, OM MAN EFTER GROFSYSSLOR ALLTID ALLM. TEL. 26 05, TVÄTTAR SIG MED LAGERMANS KRAFT-SKURJULOCH NYÅRSKORT. UNDERKJOLAR P BIRGER-JARLSGATAN 6, STOCKHOLM. PAPPERSMATTOR. ULVER SOM LÖDDRAR SOM DEN FINASTE TVÅL, SMAKFULLA MÖNSTER. AGENTER ÖNSKAS MOT BILLIGAST HOS OCH ÄR MYCKET BILLIGT.
Men kanske det där paret hade enskild förmögenhet? Andra robberten slarfvades till slut under mycken störing och mycket käbbel. Provisorn funderade på att beställa något, men ville först låta öfvertala sig litet mera. Sedan tog han glaset med sig, när kvällsvarden serverades; tack — själf hade han redan ätit hemma. Vid disken i skänkrummet sutto doktor Myliäri och handelsman Jurjeff — Wasilij Jurjeff, en äldre, rätvinklig herre, som i allmänhet påminde om en gående rektangel. Men nu satt han alldeles sned, till följd af fem glas stark romtoddy — »romboid», sade Behr. Handelsmannen sträkte sina korta ben ifrån sig, som om han velat bli dem kvitt; han viste af erfarenhet, att de i kväll icke dugde till mycket. Han hade sålt skog, sade han. Ja, han hade sålt skog, mycket skog ... det vill säga, han hade icke sålt, utan köpt. Han var en karl, som kunde göra ungefär hvad han ville, sade han. Doktorn hade nyss kallat honom parveny. Han viste icke hvad det betydde, men låt gå: i så fall var han en alldeles djäfla parveny, som godt kunde tåla sina modiga fem glas på lördagskvällen. Och han kom ihåg hvad en tysk-norsk profryttare en gång sagt honom: »Naar Vand er god, saa er Vand god, aber Vand er aldrig god.» Det kom han ihåg. Doktor Mylläri var framför alt jägare. Han mindes någonting annat, som han gärna ville berätta en gång till, och vände sig därför till de andra vid matbordet. I höstas hade han tidigt en morgon gått ett stycke långs stationsvägen ... så här (stationsvägen gick förbi Behrs tallrik i riktning mot brännvinskaraffen) — och då såg han vid första vägskilnaden — »du vet, Gardberg» — huru haren kom ... Hvad var det mot tullförvaltarn, som just samma dag sköt hela åtta stycken! — Gardberg ropade på soja: »Hanna ... soja!» Jurjeff fick genast tag i det sista ordet, som han sedermera halfhögt vältrade i munnen — »parveny ... soja ...»
På grund af dessa skäl, och då riksdagen nalkas sitt slut, anser jag mig icke kunna annat än instämma i det af Ilr Lagerhjelm framställda förslag. Hr [fjerta, Lars: En talare har anmärkt, alt det tje nade till föga att disputera om huruvida Const.Utsk. kunnat eller icke kunnat sammanjemka de särskilda Ståndens olika meningar. Det är visserligen möjligt, att om Utsk. haft en i jemkningsförmåga så lycklig ledamot som Frih. Raab, hade ett sådant opus ganska lätt kunnat åstadkommas; men jag vill lemna derhän, huru detsamma kommit att se ut. Jag tror, att de olika Stånden, hvar för sig ovillkorligen måste låta sig dermed iiöja, då Utsk. tvenne gångor svarat, att det ej kunnat de skiljaktiga besluten sammanjemka; ty utöfver sin förmåga kan ingen gå. Sländerue kunna icke befalla Utsk. alt sammanjemka hvad delta sagt vara omöjligt alt förena. Stånden äga fullkomlig rättighet att,';i anledn. af Coust.Utsk:s svar, fatta det beslut, att icke något förslag skall till nästa riksdag blifva livilande ; men jag tror deremot icke, all Ständerne äga rätt förklara, alt hvad hittills i saken blifvit ålgjordt skall läggas lill handlingarne, ty om oförenliga skiljaktigheter finnas, så skall derom voteras i förstärkt Const.Utsk., och dåj måste voler.propos. blifva, antingen alt det af ett eller flere Stånd som hvilande antagna, skall anses som ett af samtlige Stånden lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag hvilande grundlagsäudringsförslag, eller ock ali icke något förslag kommer alt hvila till nästa riksdag. Jag inser ganska väl de svårigheter, som förekomma, att vid riksdagens så nära annalkande upplösning, bringa delta så långt utdragna ärende till ett resultat; och det torde icke vara någon hemlighet, att det egentliga ändamålet med det sätt, hvarpå denna fråga blifvit behandlad kan med något skäl supponeras hafva varit att icke något förslag skulle blifva hvilande, och derföre har jag ej kunnat underlåta alt nedlägga min protest mot ett sådant sätt alt behandla saken, emedan jag tror, att om ett eller flere
Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och ehuru, enligt Rikets Ständers åsigt, det onekligen är ett kommunens åliggande att besörja den sjukvård, hvarom här är fråga och hvarför allmänna medel således icke böra tagas i anspråk, anse likväl Rikets Ständer, med afseende å härvid förekommande särskilda omständigheter och förhållanden, beskaffenheten af denna sjukdom samt de många och stora svårigheter, som möta för att åt deraf hemsökta personer lemna behörig vård i deras beklagansvärda belägenhet, Staten icke skäligen böra helt och hållet undandraga sig att komma vederbörande kommuner till hjelp i deras bemödanden att afvärja detta onda; och synes denna åtgärd desto mera lämplig, som ett dylikt understöd från Statens sida möjligen kan i någon mån bidraga till hämmande af en sjukdom, som äfven här i landet lärer vara i tilltagande. Rikets Ständer hafva derföre på det sätt bifallit de i ämnet gjorda framställningarne, att till E. K. Majrts disposition å Riksgälds-kontoret anvisas ett reservationsanslag af 9,000 R:dr, för att, under de vilkor i afseende å kommunens bidrag, som 84 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. E. K. Maj:t kan finna lämpligt bestämma, med en tredjedel årligen under nästa statsreglerings-period användas såsom bidrag för vård och skötsel af de i provinsen Helsingland befintlige, af sjukdomen spetelska angripna personer. 94:o E. K. Maj:t har derjemte till bekostande af fullständig beklädnads-utredning för samtliga Jiospitalerna i riket äskat ett kreditiv för en gång af 60,000 R:dr.
Jag skulle tro alt de 500,000 r:dr, som här i betänk, äro föreslagna att öka lånefonden för fastighets-belåningen, böra i stället öfverflyltas lill denna fond, så att den allmänna diskont-lånefonden åtminstone icke blefve minskad med mera än 500,000 r:dr. På grund af hvad jag nu haft äran hemställa, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag vågar vördsamt anhålla, efter jag icke var närvar., att få veta, huruvida R. o. Ad. bifallit den 47:de punkten af Utsk:s betänk, samt all jag derefter måtte få yttra mig. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att R. o. Ad. uppskjutit pröfningen af 47:de punkten, intilldess grunderne för utlåningen genom handelsoch närings-diskonterne blifvit af R. o. Ad. afgjorde. Hr Rosenblad: Jag tillstår, alt jag delar den tanken att det nu vore betänkligt, att minska den stora tillgång man nu tillfälligtvis har haft i diskontrörelsen för lån på namn emot reverser. Det fanns en tid, jag mins det mycket väl, då här yrkades af personer, som hade andra åsigter än jag i afseende på diskontrörelsen, att ju mera man anslog fonder för detta ändamål, destomera skulle de komma att begagnas samt att det aldrig skulle inträffa, att de lemnades obegagnade. Nu har erfarenheten likväl visat, att delta inträffat, enär här verkligen varit 2,000,000 r:dr och måhända deröfver obegagnade af den fond, som varit anslagen för denna rörelse; men det har funnits tider, då de begagnats, och sådana tider, då de behöfvas, kunna också återkomma. Det fägnade mig, när jag hörde af den siste värde talaren, alt man fått ett nytt erfarenhetsprof på den gamla läran, som en numera alliden ledamot af della hus vid 1823 års riksdag inskärpte hos sina Ståndsbröder, då han nemi. tackade Gud för hvarje dag han blef visare.
Det kan och bör således ej förnekas, att ju icke efter 1837 års felslagne skörd och derpå följde stränga vinter samt 1838 års svaga årsväxt, äfvensom viel lifsmedlens under de senare åren af qvinqvenniet höga pris, omisskänneliga tecken antydt, att bland den för daglön arbetande folkklassen rädt en viss förlägenhet, som, om den än låter närmast förklara sig af nyssberörde tillfälliga orsaker, dock synes hafva sin rätta grund i den obesulne eller lösa befolkningens tillväxt med större steg, än nä rings ut vägar och arbetsförtjenst hunnit blifva för dem tillgänglige. — Följderne af det hinder, samma orsaker emellertid synas hafva uppställt emot folkökningen elier åtminstone mot dess öfverdrift, må fördenskull kunna anses, för detta fall, såsom mera nyttiga än skadliga. Påståendet, att folkets fysiska styrka skulle i senare tider hafva aflagit, kan jag för min del icke antaga såsom regel, hänfördt till det yngre och uppväxande slägtet. Utan har jag tvärtom flere anledningar, hemtade jemväl från erfarenheten vid bevärings-mönstringarne, att anse detsamma oriktigt, i synnerhet som ökad produktion af födoämnen och större tillgång på beklädnadsförnödenheter beredt allmogen tillfälle att lefva och kläda sig bättre än förr. — Men undantag från detta omdöme mäste jag likväl medgifva, dels för de lyckligtvis ännu sällsporda fall, då ungdomen dagligen och öfverflödigt nyttjar bränvin, dels ock för den yngre population, som, tillkommen efter i backstugor och inhyses bosatte hjonelag, blifvit uppfödd under fattigdom och brist, i följd af föräldrarnes felslagna beräkning att subsistera såsom oberoende arbetare. — Här, såsom i andra Rikets landskap, förhåller det sig eljest så, att bergsoch skogs-trakternes inbyggare äro i allmänhet resligare och starkare, än slättbygder nes. Folkets lynne och bildning måste, uti ett Län af så betydlig storlek och der naturen antyder så olika föremål för verksamheten, framte många skiljaktigheter.
Adis sammankomster, så 8 § ang. vilkoren för rätt till deltagande i dessa sammankomster, så 21 § rörande hvilka frågor böra på sammankomsterne förekomma, så 26 § ang. den erforderliga röstpluralitelen i vissa frågor, och derefter den 1 ocii följande §§ i den ordning de i förslaget förekomma, med öfverhoppande naturligtvis af de förut genomgångna §§. På detta mitt förslag får jag nu anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos., och får jag derjemte hemställa, att R. o. Ad. ville lemna Riddarh.-Utskit öppen rätt att vid den förnyade behandling af förslaget till Riddarh.-Ordn., som i följd af möjlig återremiss af vissa §§ kan ifrågakomma, i de redan godkända §§ vidtaga de förändringar, som af nödig konseqvens helingas. Frih. Klinckowström, Rudolf: Jag vågar till R. o. Ad. vördsamt hemställa, om icke det ifrågavide Betänkit bör föredragas i den ordning §§:ne löija på hvarandra. Den anledning, 68 Den 7 April f. m. sorn förauledt Gr. Oxenstjerna att föreslå omkastning af §§:ne, är för mig och säkerligen för flertalet af R. o. Ärlis ledamöter alldeles obekant, och jag anhåller således att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. att vid föredragningen §§:s ordningsföljd måtte bibehållas oförändrad. Hr Ramsay, Anders Henrik: Den vigtigaste frågan i det nu föreliggande förslaget torde väl vara den om sättet, hvarpå R. o. Ad. hädanefter bör utöfva sin representationsrätt. Detta finnes stadgadt i 7 §; och då denna § utgör den grund, pä hvilken liera andra delar af förslaget hvila, är det väl med en systematisk ordning mest öfverensstämmande att lörst föredraga denna § och sedan §§ C, 8, 10 och 26, hvilka med den förstnämnda stå i närmare sammanhang. De återstående §§ i förslaget äro af dessa §§ mer eller mindre beroende, så att, med vidtagande al en sådan ordning för föredragningen, förslaget blir lättast och med största reda genomgånget.
Vissa halfklinnige eller ock oärlige politici hafva - med kännedom af herrar kristallisters vana att icke skaffa sig sina underrättelser ur första hand - skrifvit ihop en del skrämmande abracadabra, hvari de åberopa evolutionsläran till stöd för påståenden motsatta denna läras egna. De räkna p2 att bli kolporterade genom sådant lättskrämdt folk som t. ex. författaren till - Kvindespörgsmaaleta. Och de missräkna sig icke. ' - böjar tro p&amp; den gamla metafysiken just efter tidpunkten 1780-90, da Kants kritik för alltid upplöst den; böjar göra Hegel till sin systematiker mot slutet af rg: de århundradet, då Hegels system upphört att vara annat iin en prydlig mausolée öfver utlefvade föreställningar o. s. v. Men det borde ej vara så. underrättelser borde alltid hemtas ur första hand, innan man kolporterade dem. Och det fins icke inånga första händer härvidlag; strängt taget icke mer an en: Herbert Spencer, men som sjelf skrifver så, att hvar boksynt menniska kan förstå honom. Det är icke kännetecknande för r evolution ismen^ sjelf att förespå utplånandet af könsskilnaden i intellektuelt och socialt hänseende, utan rentaf tvärtom, att i detta som alla andra fall se rikedom i utveckling och differentiering fodjas åt; kort sagdt, evolutionism och socialism äro hvarandras antipoder. Men till att här skrifva en abc-bok åt pastor Fzrden saknas utrymme. Vi äro nödgade att skyndsamt taga itu med ännu ett lifligt ställe i författarens första artikel för att sedan få komma till de följande artiklarne. Nar något mycket originelt skall sagas, har författaren den vanan att blygsamt inleda det med piståendet, att vi alla veta det, redan innan han meddelar oss det. Sa afven har. Som bekant ar, daterar sig den moderna emancipationstanken från franska revolutionen, hvilken på denna punkt som på alla andra fullbordade den öppna brytningen med kristendomens principer. Straxt efter proklamerandet af mennz ' sRam rättigheter följde derför som en af dess konseqvenser proklamerandet af qvinnans rattzgheter~.
N:o 38 förefinnes i punkten 13, hvilken motsvarar den nu föredragne i Mern. 49, ett ytterligare mom. 5. Detta mom. bar blifvit borttaget ur det nu afgifna förslaget, emedan det i BankoUtsk:s Mern. N:o 37 föreslagna stadgande i afs. på kreditiv till Filial-banker blifvit i Mern. N:o 48 förändradt. Men då detta Mern. nyss förevar, behagade R. o. Ad. vidblifva sitt förut fattade beslut. En nödvändig följd deraf måste vara att i detta Betänk, det sista mom. måste återställas i likhet med hvad det är i det förra förslaget. Redaktionen är visserligen icke den mest lyckade, och vid förra föredragningen återremitterade R. o. Ad. förslaget för att få en bättre redaktion. 1 det skick, saken nu kommit, tror jag likväl icke det vöre lämpligt att för en förbättring i redaktionen ytterligare fatta antingen ett afvikande beslut eller updraga redaktionsbestyret åt BankoUtsk. Jag vågar derföre, i öfverensstämmelse med hvad Ståndet nyss i afs. på Betänk. N:o 48 beslutat, vördsamt föreslå, att Ståndet täcktes antaga nu föredragna punkt sådan den förefinnes i Mern. 8, 13:de punkten a. Efter först till bifall å Utsk:s ifrågav:de hemställan framställd propos., som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af det beslut, hvarigenom R. o. Ad. förut bifallit de delar 408 Deu 26 September, af 13:de punkten i Utlåt. N:o 38, som föregå 5:te mom:t, nu äfven bifalla detta mom. Gr. Lagerbjelke: I konseqvens med det beslut R. o. Ad. fattat att inbjuda de öfrige RiksStm att förena sig i R. o. Ad:s beslut med afs. på Betänk. N:o 48, får jag hemställa, det R. o. Ad. täcktes genom prot.-uldr. inbjuda de öfriga Stånden att äfven i detta beslut sig förena.
Och har genom 3 mom. i K. kungörelsen d. 18 Dec. 1823 blifvit stadgadt, ”alt den, som för olika brott vid flera domstolar undergått ransakning, må slutligen dömas af den rätt, der han sist lagföres, utan afseende å brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet”. Nu finnas olika meningar ang:de tillämpningen af3:djemom. i K. kungörelsen d. 18 Dec. 1823, i thy att en del domstolar anse samma mom. endast innefatta ändring i 10 cap. 21 § rätleg.- balken, men icke uti krigs-artiklarne, jemförde med K. brefvet d. 330 Den 22 December f. m. 19 Dec. 1798; och då ämnet är af vigt, får jag vördsamt fästa uppmärksamheten på detta förhållande, och på de flerfaldiga olågenheter, såsom fångars onödiga forslande och deraf föranledda kostnad för slaten, och tillfälle för fängen att söka komma på flykten, hvilka förete sig om ifrågavar. stadganden i 14 cap. 16 § krigs-arliklarne och K. brefvet d. 19 Dec. 1798 skola än vidare följas; samt i sådant afseende föreslå, att, till undanrödjande af de olika begreppen om 1823 års ofvanberörde kungörelse, hvilken visserligen icke talar om krigs-domstolar, denna kungörelse måtte förklaras tillämplig äfven då någon person, jemte det han skall begått förbrytelse, hörande till allmän domstol, blifvit ställd under tilltal för brott, som bör vid krigs-domstol upptagas. Vördsamt anhålles om remiss af denna motion lill vederbör. Genom K. brefvet d. 6 Nov. 1712 finnes stadgadt, alt, uti det exemplar af dombok, som lill hofrätten ingifves, under-domare kunna utelemna de brottmålsransakningar och utslag, som förut blifvit hofrätten underställde, och endast med en kort mening uti prot. anteckna dagen när sådane handlingar blifvit insände.
Utom det kontanta penningeanslaget 16,000 Rdr, utgå, enligt äldre stadganden, till Drottningholms kungsgård, dels 28 tunnor kronotionde spanmål, hvarför lösen, efter hvad de hos Ståthållare-Embetet vid nämnde slott förde räkenskaper utvisa, under de sista tio åren i medeltal utgjort Rdr 231: 11. 2. dels ock af åtskilliga hemman å Svartsjölandet 65 öke och 170 dränge-dags-verken, för hvilka lösen, efter enahanda beräkning, uppgått till Rdr 194: 43. 4. tillsammans 426: 6. 6. och föreslår Kongl. Maj:t, att, emot det dessa särskilda inkomster, hvilka hittills icke varit å Riks-staten beräknade, indragas till Statsverket och ingå bland ordinarie räntan och tionden, det kontanta statsanslaget må förhöjas i rundt tal med 4:o Anslagen till Gripsholms och Strömsholms slott. 1 öfverensstämmelse med hvad rörande vissa inkomster till Drottningholms kungsgård blifvit här ofvan anfördt, föreslår Kongl. Maj:t, att de till Gripsholms slott anvisade indeldta räntor med kronovärde af 33 Transport Rdr 75.000 15.000 613 400 94,013 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Transport Rdr Rdr 16 sk. och beräknade efter förslags-markegång till 231 Rdr, måtte utbytas emot förhöjning i kontanta anslaget af samt att de till Strömsholms slott anslagne 67 tunnor oindeld spannmål likaledes indragas, emot tillökning uti det kontanta anslaget, hvilken tillökning, enär samma spannmålsvärde efter tio års medium utgjort 325 Rdr 12 sk. 1 rst., för anslagets jemnande, beräknas till Slutsumman på denna Hufvud-titel skulle alltså blifva i penningar 780,840 Rdr; hvaremot de indelda och spannmålsanslagen komme att uteslutas. Andra SXiilvnd-Titeln. Innefattande anslagen för Jus titie-Depart emen t et.
Ganska nätt är den saga, s o m » Bien » berättar o m jordgubbarnes uppkomst, o c h vi vilja ej undanhålla den för våra läsarinnor: Det var en gång, som ju alla sagor börja, för många, många år sedan en ståtlig, ung prins, hvilken, tumlande o m på sin snöhvita gångare, lämnat sitt jaktfölje o c h förirrat sig i en s k o g; han var varm o c h törstig, m e n upptäckte ingen källa att svalka sig med. I sina hvita händer höll h o n ett stort daggbestänkt blad, bräddadt m e d smultron, hvilket h o n räckte prinsen. Han åt däraf o c h tyckte sig aldrig vid sin faders konungsliga b o r d hafva känt något ljufvare. K o m m e d mig till mitt slott o c h blif mitt vif. » » Nej, herre konung; mera än edra skatter älskar jag solen, luften o c h friheten — jag är naturens dotter o c h vill ej lämna min fader. Men se här några plantor, låt sätta d e m i edra trädgårdar s o m ett minne af mig. » Och så uppstod efter lång odling våra » jordgubbar ». Vi tro ock, det b ö r kunna roa våra läsarinnor att läsa hvad - iBisingegumman» säger. Naturen, skrifver hon, dukar nu sitt stora bord, och första nordiska fruktanrättningen äro de doftande o c h välsmakande smultronen. De äro ej ymniga, deras tid är kort o c h naturens store mä- sterkock har anrättat d e m så smakligt, att den mänskliga omdaningskonsten endast förstör deras finaste arom. Så tycker j a g; m e n s o m jag är blott en enfaldig, fattig landtgumma, så torde jag ej begripa civilisationens framsteg i smakfrågor. Jag vill dock påstå, att det finnes smultronpoesi likaväl s o m blomsterpoesi, o c h att smultronen äro smakens blommor. K a n någon lämpligare liknelse än den o m smultron o c h mjölk tillämpas på den friska ungmöns hy? Tegnér, s o m tvifvelsutan var en smultronätare, låter smultron passera bland Fritiofs fästmanspresenter.