Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium. (U. A.) 6 Stats-Utskotlets Utlåtande, 2V.o 4a4~ afbrott i handläggningen af de mål, hvilka årligen till Kammar-Collegiutn ingå, kunna i möjligaste måtto afhjelpa olägenheterna af de derstädes hellande ärendens fördröjda ptöfning och afsluta den halance af oafgjord» mål, som under de förflutne åren uppkommit; varande vid den Kongl. Propositionen bilagd den af Kongl. Kammar-Collegium den i3 November si«tl. år aflåtne underdåniga skrifvelse, deruti Collegium utvecklat skälen för den i afseende på det ifrågavarande extra anslagets behöflighet gjorde framställning. Vid öfvervägande af hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit och af hvad handlingarne i detta mål i öfrigt innehålla, har Utskottet icke kunnat förbise angelägenheten deraf, att, på sätt Kongl. Maj:t äfven i Nåder yttrat, under närvarande förhållanden , åtgärder böra vidtagas, hvarigenom Kongl. Kammar-Collegium må kunna försättas i tillfälle att sorgfälligt och skyndsamt handlägga de dit hörande vigtiga ärenden , hvarå både det allmänna och enskilde rättsökande hafva giltiga anspråk. Collegii vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition fogade underdåniga skrifvelse utvisar emedlertid, att om än hufvudsakligaste anledningen till den förlägenhet, hvaruti Collegium, för besörjandet af ärendenas gång för närvarande sig befinner, utgöres af en del ledamöters inträffade sjuklighet, oc! att således anslag för adjungerade ledamöter är af nöden, det tillika, om ändamålet skal! vinnas, är behöfligt att medel äro att tillgå lill aflönande af vicarier vid sjukdomsfall bland Collegii tjenstemanna-personal, då personer derförulan icke kunna förmås att tjenstgöring sig åtaga.
Vid årets höljan, innan Rådstufvu-Rätt första gång till domsäte träder, skall Gudstjenst hållas. 5 §. Rådstufvu-Rätts dombok skall skrifvas under af alla, som i Rätten sitta; och varde den, med saköres-längd, till Hot-Rätten sänd inom Michelsdag året derefter, vid bot tjugu daler. Eger staden sjelf sakören; då är ej nödigt saköres-längden till Hof-Rätten sända. Huru med dombok, som af Rådstufvu-Rätt i Stockholm hålles, förfaras skall, är serskildt stadgadt. IX Cap. Följande två §§. af detta Capitel skola hafva denna lydelse: 1 §. Kommer ej Häradshöfding till laga Ting, utan låter Rätten ligga neder; bote Tretio daler, der han ej laga förfall viser, och gälde dem skadan åter, som Rätten sökte. Blifver han en Tingsdag ute, då Ting llere dagar står; bote Tio daler. Försummar lian Syn eller urtima Ting, vare bot hälften mindre. 3 §. Kommer ej Borgmästare till Rådstufvu den dag, rättegång skall hållas; bote Tre daler, och Rådman, som blifver från RäLten ute, Två daler. Expeditions-Utskott-ets Förslag till und. Slutet af denna §. ”gånge dermed som i 6 Cap. i §. sagdt är,” ändras till följande lydelse: döme derom Rätten i samma stad. 27 §. Andra punkten i denna §. eller orden: ”i staden gånge* om dessa mål, som sägs i 5 Cap. 1 §.” ändras till denna lydelse: I staden skall Rådstufvu-Rätt dessa mål upptaga. XI Cap. Följande två §§. af detta Capitel erhålla denna lydelse: 4 §. Käranden vare skyldig, att låta svaranden få stämningen fjorton dagar förrut, der han inom Häradet bort utom Häradet eiler i annan stad, tre veckor: utom Länet, sex veckor: i tredje eller fjerde Länet, eller längre bort, nio veckor. Stockholms stad räknas för serskildt Län. Är den utom Riket, sora stämmas skall: håfve sex månaders tid ifrån det han stämningen fick.
Och härvid tog värden sin gäst under armen, och införde honom i salongen, der kommerserådinnan med det huldaste leende emottog den tillkommande fränden, samt nödgade honom förbindligt att taga plats bredvid sin egen person, i det lediga soffhörnet. Emellertid stannade för några ögonblick de trolofvade ensamme qvar i kabinettet. Kaptenen förde sin fästmö till ett fönster, och tycktes tala lika hjertligt, som han talade sakta med henne. Detta ögonblick få vi begagna, för att göra ett utkast till deras porträtter. Kapten Ferdinand Ling var en man af medelmåttig storlek, kraftfull, välbyggd och med ett sätt att föra sig, hvilket gaf hans figur mera värdighet, än naturen annars förlänat den. Hans ansigte kunde icke egentligen kallas vackert; men det låg något friskt och behagligt deruti, som ersatte den mera lysande egenskapen. På hans välbildade läppar sväfvade vanligen ett småleende; men om man fick tro det mörka, nästan dystra uttrycket, hvilket stundom ljungade ur de svarta, blixtrande ögonen, var det endast läpparne som logo, då själen måhända kämpade med våldsamma lidelser. Under sådana minuter mötte hans blick likväl icke en annans spanande öga; de sänkta ögonlocken dolde det spel, som föregick under dem. Kapten Ling var i öfrigt en man, som gällde för mönster af god ton i stadens mest valda kretsar, en man med bildning och fint lefnadsvett, just en sådan, som kan anses såsom en välkommen vinst för sällskapslifvet. Hans fästmö, Rosa Widen, var en hög, smärt blondin, af den mest symmetriska vext, allmänt firad för sin skönhet, hvilken närmade sig typen för qvinlig fullkomlighet. Men detta värde kände hon icke sjelf, eller tycktes åtminstone icke känna det. Det var den obeskrifliga enkelheten, det tjusande och otillgjorda behaget i hennes lugna och ljufva väsende, som gjorde henne så eftersökt och älskad af alla. ”Jag behöfver icke dessa försäkringar, gode Ferdinand,” sade hon mildt, och lade handen öfver sin fästmans läppar, hvilka med något mera än vanlig vältalighet bedyrade vidden af hans kärlek och höjden af hans lycka. ”Hvartill tjena de?
Väl är det ett frän urminnes tider allmänt erkändi och af fordna lysande bedrifter mångfaldiga gånger vitsordadt, ehuru under sednast förflutna 42-åriga fredslugn aldrig pröfvadt förhållande, att Svenskarne äro födde lill krigare och att de hastigare än många andra folk kunna blifva skicklige för krigstjenst; men för stora förhoppningar må dock icke byggas härpå, de kunna då svika i farans stund, till fäderneslandets möjligen obotliga skada. De tider äro längesedan förbi, då styrka, käckhet och mod voro nära nog till räcklige för att bilda en fulldanad krigare. Likasom vår tids krigskonst fordrar en i flere hänseenden ganska hög vetenskaplig bildning hos befälet, fordrar den ock bos manskapet en viss grad af insigter i vapnens rätta skötande och en erfarenhet i fälttjensten, som ej på några få dagar kan inhemtas, icke ens af den, som af naturen blifvit begåfvad med de mest afgjorda anlag för krigare-yrket. Att dä anslå och anse såsom tillräcklig en öfningstid af endast några få dagar en gång för alla, åt dem, som man bestämmer att medverka till fäderneslandets försvar, och utan hvilkas bistånd man erkänner sig icke kunna åstadkomma detta så kraftigt, som behofvet sannolikt kommer att fordra, är att begå en uppenbar sjelfstridighet i åsigter och fordringar. Antingen Sverige nödgas inom egna landamären utkämpa sina strider mot en inbrytande fiende, eller det måste utsända sina krigare, för att på främmande jord förfäkta rikets fördelar och frejda dess ära, blifver det, på krigskonstens nuvarande ståndpunkt; en oundgängelig nödvändighet, att hastigt kunna utveckla den största möjliga krigsstyrka. Nutidens krigssätt medgifver icke, såsom fordom ofta var fallet, långa krigsförberedelser och fälttågens utdragande på tiden; allt afgöres gemenligen under en kort tidrymd, hvarunder väldiga krafter å ömse sidor mäste mäta sig med hvarandra och kraftiga slag med skyndsamhet gifvas.
Frälseränta, om jordegares rättighet att den inlösa efter vissa bestämda vilkor . • Frösö Skola, om utvidgning deraf Fullgörande af Dom. Se Dom. FultmaUier och resolutioner, charterade, om deras utlösen. Se Anmälan 28, Fullmagter å namn, heder och värdighet; utan verklig tjenstbefattning, om upphörande dera f . Svar på återremiss . Fullmägtige, i Banken, om ansvarighetslag för dem. Se Ansvarighetslag. „ om deras Berättelse. Se Berättelse. , i Riksgälds-Kontoret, om deras Berät telse, Se Berättelse. „ „ om den vid deras Expedition indragna Canzlisttjensten . Furubacka, Kronopark, om rättighet att deri begagna mulbete. ... Fyrbåkar, om uppförande af nya sådane I anledning af skiljaktiga beslut . Fyr-och Båkafgifterne, om förändring igrunder ue för deras esläggaude Fångar, om förändring i sättet för deras transporterande , , Fäng kostnader, om Städernas ersättande för . Fångpredikantens och Vaktmästarens i Carlskrona löneanslags öfverfiyttande till andra Hufvudtitelu. Se Hufvud-Titeln andra, sid. 12. Fängvärdsvårdskostnadcrne ang:de. Se Hufvud Titel 2:dra, sid. 12 och Anmälan 72, Fängelse-DirectörCr, ang:de tillsättande deraf å fästningarne m. m. Fängelsestraff, ang:de lag för verkställighet deraf. Se Strajftlag. Färentuna Härad", om rättighet för vissa hemman derstädes till utsyning å en Kronopark . Kongl, eller SI V. > Q r-r. r3 fti z.' 2.5 -s O 3 ^ ~ fl) ® o" ?? PresteI Borga reStändet. | Ståndet. Se Correctionister. Fördel, Se Giftorätt. Förfalskning af Privat-Banks-Sedlar Författningar, Ekonomiska, angide granskning af deni, Se Committé. „ Bergs. Se Bergs-Författningar.
Med Herr von Hohenhausen förenade sig Herr Doctor Grenander, Herr Rubin, Per Hindriksson ifrån Norrbottens Län och Carl Gabrielsson ifrån Östergöthlands Län”; 5:o af Hr Doctor Grevillius: ”Emot de sammansatta LItskottens beslut, som bestämmer ett minimum af hemmansvärde, hvarunder rättighet att utöfva bränvinsbränning icke får. ega rum, reserverar jag mig. Då man förklarat branvinsbränning som en förmon tillhörig jordbruket, finner jag intet skäl, hvarföre en sådan förmon skulle betagas innehafvare af de minsta hemmansdelarne, eller dem, som i värde understiga 3oo R:dr. Åboen af en sådan hemmansdel mäste mer än någon annan draga dagens tunga och för sin bergning anstränga den yttersta arbetskraft; månne det vore billigt att derunder beröfva honom tillgången till vederqvickelsen af en sup, då man låter bränvin flöda hos den bättre lottade dagdrifvaren? Eller skall man tvinga den förre till afnämare af den senares öfverproduction? hvarifrån skall han hemta medel dertill? väl kan den svagare jordbrukaren genom oförtruten möda uppbryta jord för frambringande af en eller annan tunna potäter, utöfver behofvet, och med lätthet förvandla den till bränvin för sin nödtorft, men penningar för dess inköpande af den lyckligare grannen skall han ej magta anskaffa. — Skälet, som anföres; att de små hemmanslolterne icke producera säd eller poläler Bevilln.- satnt Allm. Besvoch Oecon.-Ulsk. Utlåtande N-o 5. tili bränning, anser jag således vacklande. Poläter kunna produceras, penningar icke. Dessutom, månne de stora bran vins-patronerne endast afverka egen sädesproduclion ? Man bör icke beröfva den ena medborgaren en förmon, blott för det lian är fattig, och tillägga den en annan, endast för det han är rik , således icke heller tillägga brnnvinsbränningsrätt åt den större jordegaren, under det man betager den mindre begagnandet deraf.
"Lr den tilltalade eller äklagaren missnöjd med Dok-Rättens dom i desse mai, ege kan att dem älven, i den ordning i allwänket för brottmål är 278 8tsts-, Dsncooell Dag-Dtskottens staclgsclt, anföra besvär, bvilks bos Konungen i Dess Dögste Domstol upptagas oell prökvas. Lr pullmägtig (Direeteur) genom Dok-Rättens Dom körklaracl förlustig clen bonom ankörtroclcla befattning, vare bsn trän utökningen clerak skilcl, intill cless Högste Domstolen sig sluteligen utlätit. Rlikver sällan clom sk Högste Domstolen uppbäkven oeb clen tilltalacle bekiiacl, ätertage Iian gensst sia tjensteutökoing. Dvaclan slik clom sk Dögste Domstolen saststälcl, ras clen sälunöa clömcls pullmägtigen (Directeuren) ieke kanus uti befattningen återinsättas, utan genom n^tt val sk veclerböraucls R,iks-8täncb" Oell sr jemte clenna Käcligs proposition kill Utskotten remittersclt ett st Herr Aoren^vrsk^ /'>rc? VL Deonccrck^ inom Kiclcl. oell ikcleln i timnet skgikvet ankörancle, uti bvilket Herr Ao^e,reuist bukvuclsakligen lör^ klarat: stt clä Riksens 8tsncler kör öerss uti Ansvarigbets-Dsgarne uttryckte rättsbegrepp tsgit ledning sk sjelfva Oruncllagen, livsrmecl tknsvarigbets-Dsgarne i anseencle till clerss Znclamäl oell siktning voro fnllkomligt analoge, skulle K. 8t:rs bifall till clen Kongl, pivpositionsn kunns föranleda till det omdöme, stt någon okullkomligbet skven vidlädar 35 §.
Samt vidare: att ingen MilitärLedamot från Arméen eller Flottan, det vare sig för längre eller kortare tider vald, måtte inom HofRättens Afdelning för Militärmål inrymmas, då alla nödiga uplysningar rörande brottmål inom Militären kunna erhållas frän KrigsRätterne. 4:o Att K, KrigsAkademien vid Carlberg måtte komma att uphöra och en MilitärFakultet vid Universiteterne inrättas, der ynglingar från alla samhällsklasser, som vilja egna sig åt militäryrket, och deribland den unge soldaten, om han har råd och fallenhet för studier, raå kunna inhemta de kunskaper, som till yrket höra och följaktligen till befordran medverka. 5:o. Att R. St. mätte besluta uphäfvande af alla de uti Kyrkolagen och dess tillämpning i den allmänna Lagen gällande stadganden, hvarigenom Nattvardsgång gäller såsom vilkor för utfärdande af lysningar till äktenskap, vinnande af burskap eller inträde på,' det vare sig den ena eller andra näringsgrenen eller tjenstebefattningen inom landet. C: o. Att R. St:r, för att förmildra den halfgarnisonering på landet med deraf följande stora olägenheter, som Indelningsverket medför, måtte för sin del besluta: att intet hinder måtte läggas för arméens befäl och manskap att vistas hvar sorn helst inom Riket mellan mötestiderna och den aktiva tjenstgöringen, för att kunna deltaga uti nationela eller enskilda arbetsföretag, eller sjelfva egna sig åt de producerande yrkena. Detta likväl med den inskränkning tills ■vidare, att tredjedelen af manskapet bibehåiles på sina rotar eller stationer för användande vid hastigt påkommande oförutsedda militäriska förhållanden.
Deremot vöre det, å andra sidan, taxeringsmånnen obetaget att, om någon funnes af så känd förmögenhet, att han kunde tåla högre afgift, än det utsatta högsta beloppet, påföra honom en sådan deröfver stigande och emot förmögenheten eller rörelsen svarande bevillning. På landet borde vid de under hvarje år der först infallande häradsting taxeringarna förrättas af Landshöfdingen i länet, eller den han i sitt ställe förordnade, Häradshöfdingen samt 3 adelsmän, 3 prester och 3 bönder, hvilka Landshöfdingen egde utse bland dertill skicklige och i orten bofaste män. Innan förrättningen börjades, skulle af taxeringsmännen afläggas samma ed, som vid taxeringarna inom städerna vore föreskrifven. (Redan i 26:te § af Kongl resolutionen den 16 Oktober 1723 uppå städernas allmänna besvär vid samma års riksdag stadgades, huru inom städerna taxeringsman skulle utses och taxeringarna verkställas). De på landet utsedde taxeringsmännen skulle, enligt 1766 års bevillningsförordning, af jordeböcker och mantalslängden samt dertill hörande handlingar, äfvensom af »säkra berättelser, der sådana behöfdes», göra sig noga kunnige om alla i orten varande personer, lägenheter, egendomar, inrättningar och näringar m. m , hvaraf bevillning skulle utgöras, samt derefter å hvart och ett förekommande ämne på det nogaste lämpa hvad förordningen innehölle. Vid stridiga meningar mellan taxeringsmännen borde afgiftens belopp bestämmas genom omröstning. Uti hvad taxeringsmännen afgjort fick ändring icke ske för samma år För öfrigt vore taxeringsmännen Kongl. Majit och kronan ansvarige, om det funnes, att kronan genom deras efterlåtenhet kommit i saknad af något som bort påföras och utgöras. För att med erforderliga underrättelser ur handlingarna taxeringsmännen tillhandagå, borde kronobetjeningen i orten vid taxeringsförrättningarna vara tillstädes.
Då åtskilliga bland de härutinnan inbegripna valutor eller kapitalslag icke äga ett bestämdt penningevärde, såsom fallet är med stämpladt papper, hvilket icke förr, än det blifvit försåldt, gifver någon tillgång, samt med spanmalsoch bergseffekterna, hvilkas värden ej förr, än vid riksbokslutets uppgörande, kunna slutligen bestämmas, och ett helt och hållet fingeradt värde å dessa kapitalslag blott skulle föranleda onyttigt besvär, otydlighet och villa, och följaktligen synes vara otjenligt att i penningebokföringen inblandas, der sådant icke är af nödvändigheten pakalladt; halden föreslagna hufvudboken blifvit fördelad i 4 afdelningar, eller hufvudböcker, nemligen: A) en för penningar. R) en för stämpladt papper. C) en för spanmåls-effekter. D) en för bergsprodukter. De i redovisningen för Skeppsholms magasin ingående fastigheter samt magasinets, äfvensom det dermed förenade Kronobageriets, inventarier, hvilka pä samma skäl synts äfven böra utgöra föremål för särskilda hufvudböcker eller redovisningar, hafva likväl tills vidare, såsom hittills, blifvit i penningerörelsen bibehallna, under förutsättning, att alla penningevärden på dylika kapitalslag för framtiden skulle anbefallas till uteslutande ur de redogörelser, som ensamt omfatta de rörliga medlen, enligt hvad Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse hemställt. De föreslagna hufvudböckerna hafva ansetts böra i framtiden upprättas, icke efter räkenskapsterminens slut, pä grund af förda primära anteckningar i memorialböcker och -journaler, utan under samma termin, sa att sjelfva dessa anteckningar successive verkställas omedelbarligen i hufvudboken, enär sålunda besparing i arbete, tidigare öfversigt och afslutning blifva möjliga, utan att framställningen förlorar i klarhet.
I enlighet härmed skulle således Armé-förvaltningens anslag med tillägg af nuvarande anslag för utredningsförråden, 10,700 R:dr, komma att utgöra R:dr 123,200: — och, då närvarande anslag för Krigs-kollegium, jemte utredningsförråden, är i Riksstaten utfördt med „ 118,700: — alltså erfordras en tillökning af R:dr 4,500: — Härvid har Kongl. Maj:t dock gifvit Rikets Ständer tillkänna, att granskningen af vissa till landtförsvaret hörande årsredogörelser, hvilken, i sammanhang med aflöningsstaten, hos Kongl. Maj:t föreslagits att till Kammar-rätten öfverflyttas, men som Kongl. Maj:t funnit böra hos Armé-förvaltningen fortfarande verkställas, möjligen komme att framdeles göra aflöningsmedel för en något förstärkt revisionspersonal i Armé-förvaltningen erforderliga. Uti den af Kongl. Maj:t framlagda aflöningsstat för Armé-förvaltningen har uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 98, Herr O. U. Sandegren föreslagit den ändring, att de tre Sekreterare, som enligt berörda stat skulle erhålla 3,000 R:dr i årlig lön, måtte i stället uppföras till 3,500 R:dr, i likhet med sekreterarne ’i de administrativa embetsverken i allmänhet.
Då man med större upmärksamhet genomläser detsamma, finner man att det rörer endast sista mom:t, som lyder sålunda: »Jordegare eller boställsbafvare, som åt landtbo eller arrendator uplåtit sin jord eller sitt boställe, vare från erläggande af kommunalutskylder derför befriad, enär dessa utskylder enligt denna §:s l:sta mom. skola af brukaren erläggas.» BorgareSt:ts beslut innefattar endast att det kan bero af jordegare och arrendator att sins emellan besluta, hvilkendera af dem skall betala kommunalutskylderna. Detta står äfven i öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. förut beslutat, hvarföre deremot ingenting kan vara att invända, utan tvertom bör antagas, i följd hvaraf jag också får anhålla om propos. på bifall derå. Hvad åter beträffar de öfriga delarne af gm, så är det en sanning att en oriktighet upstår genom antagande af den delen, som stadgar att den, som ej skattar för 400 rdrs inkomst, skall vara befriad från alla kommunalutskylder. Detta är dock ganska orätt i fråga om fattigförsörjningen. Jag fruktar likväl att denna olägenhet ej låter hjelpa sig, och den enda rättelse, som kan åstadkommas, sker derigenom att den första afgilten, som utgår till fattigförsörjningen, är en personel afgift, såsom f. n. är fället. I Den 5 Oktober f. m. 85 det lista moimt är icke heller alldeles tydligt uttryckt hvilken grund bör följas vid bestämmandet af hvilka som äro skyldige att till kommunens gemensamma afgifter bidraga. För min del anser jag att detta borde tydliggöras genom ett tillägg af orden »bevillning efter audra artikeln», hvarföre jag äfven får anhålla om propos. derå. Tredje tnomit, som lyder sålunda: »De särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af brännvin eller andra branda eller distillerare drycker, må vid bestämmande af kommunal-utskylder ej i beräkning tagas», borde enl. mitt förmenande, såsom till intet gagnande, utgå.
Genom granskning af 1854 års Fångförteckningar från Vester-Norrlands länshäkte och derefter förd skriftvexling med Konungens Befallningshafvande derstädes, utröntes, att Torparen Jacob Andersson från Byvattnet blifvit i häkte insatt den 23 April nämnde år, såsom dömd, ej mindre enligt Nätra Häradsrätts utslag den 18:de i samma månad att, i saknad af tillgång till ett vid 1853 års Vinterting honom ålagdt vite, undergå åtta dagars fängelse, än ock, enligt utdrag af bemälde Häradsrätts saköreslängd vid höstetinget 1853, att för skogsåverkan böta 196 ll:dr Banko, eller straffas med 28 dagars fängelse vid vatten och bröd; att Jacob Andersson jemväl utstått först det förra och derefter det sednare straffet oafkortadt; att, enligt anteckning i fånglistan, med den förpassning, som åtföljt Jacob Andersson till häktet och hvilken innehållit, att lian skulle vid brist af böter undergå 36 dagars enkelt fängelse, funnits fogadt endast förvandlings-utslaget om yitesböterne samt att, först sedan det enkla fängelsestraffet varit slutadt, ofyanomförmälda saköreslängds utdrag angående åverkans-böterne ankommit. Rå sålunda uppenbart var, att Jacob Andersson, i strid med föreskriften i 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, lått utöfver högsta kroppsplikt undergå fängelsestraff för vitesböter och, vid utredande af orsaker dertill, sådant syntes hafva inträffat derigenom, att den Länsman, som insändt Jacob Andersson, i den utfärdade förpassningen oriktigt uppgifvit, det Jacob Andersson varit dömd att undergå trettiosex dagars enkelt fängelse, i stället för tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd samt åtta dagars fängelse, ådömda genom särskilda utslag, och att, till följd af berörda oriktiga uppgift, sistnämnde förhållande undgått Konungens Befallningshafvandes uppmärksamhet, så att straffen blifvit verkställda utan att någon sådan hemställan till Hofrätt skett, sorn i slikt fall, jemlikt Kongl. Brefvet R. St. Just, •Ombudsm.
En Ledamot har yttrat , att Capitalisterne de senare åren blifvit plundrade på hälften af sin förmögenhet; men jag får anmärka , att Capitalernes värden för närvarande äro högre än hvad de voro för några år tillbaka, i syn: nerhet i deras förhållande till fast Egendom utom Stockholm. Hvad åter angår de Capitalister 4 hvilka, 382 Den 24 Martti} f. ml innan den allmänna Penninge-förlägenheten inträffade , realiserat sina Capitaler genom Fastighetsköp samt nu befinna sig i en särdeles brydsam belägenhet, så böra väl Riksens Ständer på något sätt behjerta deras belägenhet. Denna Class af Fastighetsägare äro för en stor del jast de Capitalister, som först iöriorat genom iSoo års Realisation och ;3o9 års SedelJ utsläppning; och som, af farhåga för ytterligare Myntförsämring, förköpt sig på Egendomar. Herr af Brinckman har förmodat, att om 1810 års Bevillnings grunder antogos , en ganska liten behållen Inkomst, och i förhållande derefter , otillräcklig Bevillning skulle uppkomma. Men resultatet torde då endast blifva, att desto större Bevillning ålades den behållna Inkomsten , eller att Bevillning på andra Artiklar infördes Om några misstag i Herr von Törnes Förslag för öfrigt skulle finnas , äger Utskottet rätt att desamma ändra, och jag tror, för min del, att tidpuncten just nu är inne, att återgå till stadgande af rättvig säre Bevillnings grunder. Herr Hejkenskjöld, Detlof: Då jag bort ; såsom skäl emot antagande af tSlo års BevillningsSysteme, anföras, att som ganska många Personer för närvarande häfta för Lån i Disconterne, någon Bevillning af dem icke vOt re att förvänta, torde jag få erinra, att, i händelse berörde Systetne, tillika med de af Herr von Törne dervid uppgjorda rättelser, bifalles, finner jag icke något skäl, hvarföre ej Disconterne borde erlägga Bevillning, i likhet Den 24 Martti, f. m. 383 med DykeriCompagniet och flera andra publi que Verk, hvarigenom den befarade bilsten uti Bevillningen kunde undvikas.