Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 4 Den tjänsteman, som tänker göra en visitation, åligger det att anmäla detta hos befallningshavanden eller borgmästaren. Har dock inte skyldighet att uppge vem som skall göra visitationen, eller var eller skälet till den. Han skall ha två personer som handräckning, som kan vittna om så fordras. Hittas inget försnillat gods bötar den som undersökningen verkställt. Är den som anställer visitationen obehörig eller inte följer reglerna straffas han för hemfridsbrott. Ämbetsmän och tjänstemän förlorar sin syssla och extra betjänt förlorar all rätt till ordinarie tjänst och är skild från det verk han nu är anställd vid. § 7 Den som bedriver handel i skärgården med utländska varor bötar 200 riksdaler. Stadsoch landsfiskaler skall hålla uppsikt vid auktioner och i salubodar och handlandes magasiner. Hittas inget leder det inte till ansvar. § 9 Klockslagen mellan vilka visitationer får ske under de olika årstiderna. § 10 Inhemska produkter får inte transporteras utan att vara stämplade. Dock får man föra godset till den stad där det skall undergå besiktning och stämpling. § 11 Anländer utländskt förbjudet gods eller ostämplat till stad med tullbevakning, är det förbrutet. § 12 Upptäcks sådant gods på viloställen skall beslagaren utan anmälan undersöka, men i närvaro av vittnen. Gods som påträffas vid viloställen eller på gata i stad skall föras till besiktningsplats. Beslagaren skall följa varan till besiktningsstället. Uppstår våldsamheter vid sådant tillfälle skall det umgällas enligt lag och författningar. Uppgår det beslagtagna godsets värde till endast 100 riksdaler bötar beslagaren mellan 25 - 100 riksdaler. Kan han inte betala omvandlas böterna till fängelse. § 13 Ingen får vägra handräckning åt tillsynsman vid 200 riksdalers böter. Görs sådant motstånd att undersökningen inte kan genomföras, bötas 1.000 riksdaler samt böter för våldsamheter. § 14 Beslagare skall uppträda med foglighet, saktmod och anständighet. § 15 Stadsoch landsfiskalerna skall vid varje kvartals början inberätta till Justitiekanslern de beslag som blivit verkställda. Berättelserna överlämnas till Tulldirektionen.
Ständer anvisat ett anslag af 9,000 Rdr årligen för åren 1858—1863, att enligt Kongl. Maj:ts disposition användas till understöd åt officerare af arméens särskilda hufvudvapen, som kunde vara hugade att inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående Makt, hvars armée till större eller mindre del be finner sig på krigsfot, med Kongl. Majit förbehållen rätt att hvad af anslaget inom ett år kan komma att besparas få under ett följande år för ändamålet disponera; och, ehuru till Kongl. Majit inkommit flera ansökningar om understöd från detta anslag, än att sådant understöd kunnat åt alla sökande beviljas, torde likväl anslaget böra bibehållas vid sitt förra belopp, hvadan jag med afseende tillika å det gagn för Arméens tjenstbarhet i fält, som genom ifrågavarande anslag åsyftats, i underdånighet hemställer, att Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets nu sammanträdande Ständer att under samma villkor, som blifvit fästade vid de förra anslagen, för åren 1864, 1865 och 1866 bevilja ett extra anslag af 9,000 Rdr årligen, eller tillhopa för alla tre åren 27,000 Rdr, att till dylika understöd, som förut nämndt är, användas. 6:o Kasernmed flera byggnader för Svea Artilleriregemente. Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer hafva uti sin afgifna Berät telse angående granskning af Statsverkets m. fl. allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, under rubriken »Kongl. Krigs-Kollegium» § 7 anfört, hurusom redan vid 1840 och 1841 års Riksdag Rikets Ständer, vid pröf ning af uppgjordt förslag till ny Inqvarteringsordning för Stockholms Stad jemte andra i sammanhang dermed förekomna frågor, fästat sin uppmärksamhet å behofvet af särskild kasernbyggnad för Svéa Artilleriregemente och hos Kongl.
Slutligen, och såsom ett kardinalskäl hafva det Kongl, förslagets motståndare upprepat den gamla frasen om nödvändigheten af en stark konungamakt. Ögonblicket att höja detta stolla banér synes mig vara illa valdt, då det säkert förvånade Europa bevittnar det uti historien ovanliga skådespelet, huruledes en kraftfull och älskad Konung, i spetsen för sitt folk, i en angelägenhet, som rörer landets vigtigaste intressen, hotas alt se sin arm förlamad och sin vilja bruten. Mycket svagare kan väl icke en konungs makt vara. Mine Hrr! Då jag således icke blifvit öfvertygad om vå dorna af det Kongl, förslagets antagande, men å andra sidan icke heller kan belt och hållet förneka möjligheten deraf, så har jag sökt en annan utgångspunkt för mitt handlingssätt i denna lifsfråga. — Ingen mensklig vishet kan förutsäga hvad som är nyttigt eller icke. Allt beror ytterst på huru händelserna gestalta sig. De klokaste beräkningar leda ofta långt ifrån det afsedda målet och de ljusaste förhoppningar finna icke sällan sin graf i tidshändelsernas brusande flod. Så framställer sig äfven denna fråga för min blick. Huru en högre Försyn leder våra öden, kan ingen utransaka, och framtidens täckelse kan ingen lyfta. Men, då således mitt förstånd icke mäktat upplysa mig om hvad som är nyttigt, så har mitt hjerta deremot sagt mig, hvad som är rätt. Och det säger mig, att mina tankar, tycken och känslor väga alltför litet i fäderneslandets vågskål, och att jag bör underordna dem min Konungs vilja, understödd af hela folkets bilall, och att jag således samvetsgrann! uppfyller min medborgerliga pligt, då jag afgifver min röst till bifall åt det Kongl, förslaget. Såsom skäl för en motsatt åsigt har af det Kongl, forslagets motståndare blifvit framhållet, att de äro beredde, sedan detta fallit, att öfverlemna ett annat förslag till ny U. O., som bättre skulle motsvara allas önskningar och lemna en säkrare garanti för fosterlandets lycka och välstånd. Sjelf är jag H. I. 13 194 Den 4 December. fullt öfvertygad om allvaret af detta löfte och jag betviflar icke heller deras förmåga att kunna infria detsamma.
Edvard var sju år och Ida hade redan tänkt på att skaffa honom en informator, då ett bref ifrån hennes man störde lugnet i hennes hjerta, emedan det befallde henne att antingen skicka Edvard till Stockholm, eller sjelf komma dit med honom, ty han var nu så stor, att hans uppfostran borde börjas. Utan hopp om framgång och beredd att, heldre än att skiljas ifrån sin son, med honom lemna den fristad, der hon, under sina omsorger för honom, njutit ett sken af lycka, och återvända till den, som väckte hennes fruktan och afsky – skref hon ett bref, som innehöll alla upptänkliga bevekande skäl, för att ännu någon tid, under en lärares ledning, få behålla Edvard. I stället för svaret på detta bref, som hon med mera fruktan än hopp afvaktade, kom till hennes bestörtning underrättelsen, att hon var enka – och fri att disponera både öfver sin son och sin ansenliga förmögenhet; grefven hade hastigt dött af slag. Ida var allt för stolt att låtsa en sorg, som hon icke kände och efter sorgårets slut, då hon flyttade till Stockholm – i det hus, som i mer än ett sekel tillhört hennes mans familj – var hon långt ifrån att föra samma eremitlif, som under hans lifstid. Endast tjugufem år, vacker, och alltför rik att sakna giftermålsanbud, såg Ida genast omkring sig en skara af pretendenter till hennes hand och förmögenhet, och främst bland raden af hennes tillbedjare rangerade sig hennes svåger, en yngre bror till hennes man, en roué af första ordningen, som länge vistats utrikes och nu återkommit med temligen derangerade affärer; men den unga enkan afslog genast de första äktenskapsförslager man gjorde henne, på ett sätt, som för framtiden befriade henne derifrån, och nu, liksom förut, tycktes all hennes ömhet samlas kring hennes son, den unge Edvard, som också vid sexton år var tillräckligt vacker, tillräckligt qvick och tillräckligt liflig, för att vara en mors fjesade och bortskämda afgud och vare detta nog sagdt om honom, ehuru man väl kan förstå att han är hjelten i denna berättelse, hvaröfver jag önskade kunna lägga den omisskänneliga ton af sanning, som hvilade öfver det gamla originalet Det var afton.
S. D. Vid förnyad föredragning, fann Bonds Ståndet godt gilla StatsUtskortets afgifne Betänkande N:o 61, angående beräkningsgrunden för RiksMarkegångs priset och den under Rikets Ämbets - och Tjenstemanna Stater med penninge-löner uppförda Spannemål. S. D. I anseende dertill, att frenne månader snart äro förflutne, sedan Kongl. Majjts nådiga Pioposition om StatsVerkefs tillstånd och behof, d. 31 sist!. Jan. blef StatsUtskottet tillstäld, och då Riksdagsgörorrålen mojeligen icke kunna inom berörde tid afslutas, beslöt BondeStändet, med anledning af 109 §. Regeringsformen och 80 §. Riksdagsordningen, det borde Riksens Ständer hos Kongl. Maj;t i underdånighet ani ålla, att Riksdagen må på en månad, räknad från d. I nästkommande Maji förlängas ; äfvensom Prot. tftär. 3. 11 April 1525. tfffg att anmoda Expeditionsutskott, att, med förslag till underdånig Skrifvelse 1 ämnet, o« fördröjiigen inkomma. d. II April 1823* Från Högloft. Ridåer skåpet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, d. 3 dennes afgifne, samt d. 7 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, Nm 82, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets d. 13 sisth Febr. meddelade Betänkande, uti den genom Kongl. Majrts nådiga Proposition till Utskottet öfverlemnade fråga, om inrättande af ett nytt Fögderi i Wermlands Län, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige Trenne RiksStånden bifallet, afven för dess del låta dervid bero. S. D.
— Naturligtvis, afbröt Anna och kände med ens fastare mark under fötterna, — svenskarna förstå sig aldrig på Amerika, när de komma för sitt nöje, det är gammalt nytt, Amerika liknar inte Europa, och då är det sämre förstås. — Just så, det är sämre på alla sätt, tycker jag. — Det skall inte ses på det viset, det har just hvad vi sakna därhemma, hvad gör då, om det icke har vissa saker? — Jag ser värkligen ingenting som Amerika skulle stå före uti. — Därför att ni inga ögon har, ja, bet Anna af. Herr Almroth bockade sig halft generad. Icke hade han kommit hit för att käbbla om Amerikas värde. En liten tystnad uppstod. Anna hörde Nils därofvanpå tassa i strumplästen och satt i invärtes raseri öfver, att han icke kom ned. — Ja, var god och fråga, fru Fredman, sade gästen slutligen småleende, — jag gissar det är tusen saker ni längtar få höra. — Jag vet inte, hvad det skulle vara precis, hon drog på orden, det är så länge sedan — man kommer bort från — från landsmän — Ja, ni måtte vara ytterst ensam. Att döma af — hela omgifningen, han gjorde en liten gest och en lätt grimas utåt, — kan fru Fredman just inte ha någon att tala med. — Åh så fina, trefliga människor som här finnas, isynnerhet de infödda amerikanskorna vet ni, berättade hon ifrigt med ett öfverfullt hjärtas begär att få tala om sitt. — Jaså, småskrattade Almroth fru Fredman tar det antagligen från intellektuel och artistisk synpunkt — studerar folklifvet. Men det erbjuder ju rakt ingenting originelt här. Under denna lätta, likgiltiga fras genomströmmades hon af mod och en varm hemkänsla, det gamla sjönk i bakgrunden, omgjutet af en blek, kall glans. Hon såg målarens diskreta blickar halka öfver de kalkrappade väggarna, godtköpsprydnaderna, henne själf i den röda plyschstolen. Där tog hon sig nog omaka ut. Den, som arbetar, bör hålla sig till trästolar och simpla tyger. Endast den, som icke arbetar, hör samman med bekvämlighet och mjuka resårer — sådant kallas stil.
B:oj den andra åter tillåtelsen att genast uti Riksens Ständers Bank få lyfta 200,000 R:dr B:co deraf, såsom redan år 1818 beviljade. Att skyndsamt erhålla tillåtelse till lyftande af sistnämnde Summa, är för Canalarbetet af hög : sta vigt, emedan Directionen icke förr kan gå i författning om de upphandlingar och för-j beredande åtgärder, som för detta års arbete fordras, och erfarenheten nogsamt lärt, att hvarje uppskof med eller inskränkning uti arbetets Deri i2 Mart ii, bedrifvande ordsakar ökade, förut ej påräknade kostnader. J*g anhåller derlöre vördsamt, att Statsoch BancoUtskoiten måtte anmodas med första möjliga inkomma med deras Utlåtande angående lyftningen af förenämnde 200,000 R:dr B:co. Hvad åter aogår den lörsta frågan eller det till hela canalarbetets full" komnande nödige fleråriga anslag, anser jag för min del att den icke kan afgöras utan i sammanhang med planen för hela Rikets myntoch penningeverk, emedan det endast blir i sammanhang dermed, sorn Riksens Ständer kunna stadga, af hvad fonder de till anslaget nä* diga medel skola tagas. Jag torde äfven vid detta tillfälle få anmärka, att lika förhållande företer sig i afseende på alla andra anslag, som för Staten fordras; att bevilja anslag hår till innan Financefiågan är afgjord tyckes vara att besluta utbetalningar innan man kanner sina tillgångar. Jag tager mig häraf äfven anledning ödmjukeligen föreslå det Statsoch BancoUtskotten må anmodas att framför alla andra frågor, företaga den om Rikets financer, Cch att i anledning så väl af Hans Majit Konungens nådiga proposition, som FinanceComiténs Betänkande och alla i detta ämne ingifna Memorialer, så fort sig göra låter författa och till
De ansenliga inkomster, som denna kyrka dessutom åtnjuter, och hvilka, enligt Frih. von Kraemers uppgift i sin reservation, uppgå lill omkring 8000 r:dr årligen, borde väl vara tillräckliga för att underhålla kyrkan; och då samme reservant derjemte upplyst, att kyrkan äger flera embelsgårdar och åtskilliga andra dylika lägenheter, så synes äfven genom deras ändamålsenliga begagnande eller realiserande kunna beredas tillgång för tillfälliga utgifter. Följaktligen kan jag, vid jetnförelsen emellan dessa begge kyrkors billiga anspråk, ej finna annat, än att desamma egentligen tala till förmån för Hernösands stiftskyrka. Och då jag ej kan inse, hvarföre Hernösands stift skall sakna det allmänna bidrag till sin kyrkas underhållande som alla andia stift i Riket för samma ändamål äga, så finner jag mig för min del böra instämma i de talares yttranden, som yrkat bifall till Utskts betänkande. Frih. Cederström: Den siste värde ledamoten har ansett, att det ej finnes någon rättsgrund för Upsala domkyrka att få behålla sina anslag, och att derföre R. St. borde dermed sig befatta. Nu lärer det likväl passa sig så, att efter Sveriges lag äro de, som i socknen bo, pliglige att kyrka bygga; och så är det jemväl med Hernösands stad, den bör hygga sin kyrka sjelf, ty der finnes ingen domkyrka, och denna kyrkas högre titel af stiftskyrka kommer deraf att biskopen bor i Hernösand och consistorium sammanträder der, men icke är kyikan derföre af annan beskaffenhet. Om Hernösands kyrka har bättre rätt till ifrågavar. spanmål, hvarföre stämmer icke den s. k. herrliga stiflskyrkan Upsala domkyrka, och tager i rättsväg sin tionde igen? Derigenom skulle R. St. slippa alt sig med saken befatta; men troligen blefve rättegången på dens bekostnad, som stämde, och Upsala domkyrka blefve bibehållen vid sina lagliga inkomster. Det är, efter min öfvertygelse, alltför illa sedt, 0111 man tror, att derföre att man anser någon rättsgrund ej finnes i ett visst förhållande, R.
Detta ärende ärberedt på riksg.afdelm och dä det förekom i StatsUtsk:ts plenum, nämndes icke om Hr Printzenskölds promemoria. StatsTTtsk.t kunde naturligtvis icke taga i betraktande något annat än hvad som officielt kommit StatsTJtsk:t till godo. Det är på grund af de från talmanskonferensen nu komne förslag som StatsUtsk:t uppgjorde det nu förevarande, men som Hr Printzensköld upplyst att genom detsamma icke skulle föranledas ökade utgifter i och för aflöningen, så anser jag icke hinder böra möta att detsamma bifalla. Dessutom får jag fästa uppmärksamhet derpå, att det står här i slutet -—• ”ställde till TJtsk:ts förfogande att utgå i män af etc.” Det synes mig genom detta tillägg, såsom verkligen" vore afsedt det som Hr Printzensköld omnämnde, så att något hinder bör icke möta för bifall till förslaget. Hr Printzensköld: Jag får betyga SfatsTJtskds ordförande min tacksamhet för den tolkning, ban täckts gifva åt Utsk:ts Mern., hvilken tolkning jag icke kunnat mig tillåta, då jag derföre ej finner något stöd i de ordalag, Utsk:t begagnat. Jag skall icke heller underlåta att, på ordförandens ord reqvirera de besparingar, som genom den vidtagne förändringen i XJtsk:s-kansliets organisation blifvit beredd, för att dermed gifva en lämplig vedergällning åt de TJtsk:ts tjenstemän, hvilka genom ökade arbeten deraf gjort sig förtjente. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den förev:de delen af Utlåfct, endast yrkats bifall till Utsk:ts förslag, dervid dock Hr Printzensköld ansett böra fästas det förbehåll, att Exped.- Utsk:t skulle ega för sig öppet att efter omständigheterna förfoga öfver de medel, som inom det till Utsk:ts kansli anslagna aflöningsbeloppet kunde komma att besparas. Härefter framställdes propos. å bifall till Utskds förslag utan något tillägg och besvarades med ja.
Hos mig har åtminstone ej ännu tiden hunnit att i stelnade former förvandla de höga begrepp om mensklig bildning, frihet och ära, som från ett någorlunda väl inrättadt universitet äro oskdjaktige. Hos mig har ej ännu tiden utplånat minnet af det Läroverk, hvilket jag har att tacka för den redbaraste bland alla kunskaper: att jag är en fri Svensk medborgare, och genom mitt eget bemödande kan blifva en fri menniska. Eft ibland de hufvudsakligaste fordringarne uti eti offentelig Statsuppfostran är att omgifva massan af de unga Medborgarena med höga imponerade föremål, sorn höja tankan öfver den låga smutsiga sinnligheten och inviger det unga sinnet i det offenteliga lif, der framdeles dess förstånd och mandomsstyrka skola ptöfvas. Således se vi bland forntidsns herrskande folk. hos Romare, Greker och Ferser,., Ynglin - Den T9 September j, m, tyt gen redan i sina spädaste år ryckt ur sina föräldrars hus in i ett offentligt lif, för att lära sig älska och dö för sitt fädernesland. Således se vi Sveriges störste framfarne Konungar hafva prydt visserligen icke Upsala stad utan Upsala Universitet med många konstens herrliga mästerstycken; och hvem vill beräkna huru månget ädelt manligt beslut att blifva en hedrande och nyttig medborgare, blifver af ynglingen fattadt då han i Gustaf Adolphs Pelarsalar uppträder för att höra sina förfäders bragder och de dryga fordringar samtid och efterverld af honom ha att utkräfva! sådant har Regeringen och Academiens styrelse haft för ögonen vid anläggandet af den nya Bibliotheksbyggnaden, med örn faderlig omtanka för Rikets ungdom, och har velat för dem, som så gerna fästa sig vid något yttre, göra synbart, att Gustaf Adolphs thron ännu står. Utom det oumgängliga behofvet af ett större förvaringsrum för ett ibland Europas större Bibliotheker, så vida ej böckerne skola blifva liggande i packlårar och likasom Kongl. Bi~ bliotheket blifva onyttiga derföre att de äro otillgängliga, må detta vara nog sagt till försvar för sjelfva byggnadens företagande.
På dessa af Landtbruks-akademien anförde skäl emot behofvet och ändamålsenligheten af särskilda slats-bidrags anvisande för att åstadkomma sådana inrättningar till sädens torkning, som motionärerne med sina framställda förslag åsyftat, och då Utskottet tror sig kunna antaga, att den enskilda spanmåls-handelsrörelsen, hvilken under sednare åren inom flere af rikets släder ådagalagt en derstädes förut okänd liflighet och verksamhet, snart skall af sig sjelf och utan Statens mellankomst framkalla sä beskaffade tork-inrättningar, som erfordras för alt åt denna allmänna handelsoch nödvändighetsvara bereda en användbarhet och afsättlighet, hvarförutan hvarken jordbrukaren eller handlanden kan i förväg med någon säkerhet beräkna den vinst, som genom odlingen af eller handeln med samma vara honom tillskyndas; anser sig Utskottet, ehuru det äfven för sin del erkänner gagnet och angelägenheten af de utaf motionärerne förordade inrättningars tillvägabringande, böra hemställa, att några medel icke må af Rikets Ständer anvisas till låneunderstöd för det uti ifrågavarande motioner uppgifna föremål. Stockholm den 11 Augusti 1857. Stats-UIskottets Utlåtande N:o 108. 11 Hso 108. / Ank. lill Exp.-Utsk. d. il Aug. 18S7, kl. i e. m. Ullålande, angående nuck t fråga om ränlefria låns beviljande för uppförande af byggnader utaf sten i skoglösa orter.
Kungörelsen den 26 Öctober 1838 får utsträckas äfven till Bergslaget, samt icke eller ligger i vägen för den allmänna, nu å nvo sökta härdfriheten. Vid slutlig sammanföring af mina allmänna betragtelser, och de speciella förslag, som deraf uppkommit, hemtar jag anledning till det vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte i underd, aflåta till Kongl. Maj:t en skrifvelse, med önskan, att Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande j N:o T 09. 33 att Kongl. Maj:t läcktes i Nåder låta utfärda en allmän Författning eller stadga, i afseende på tackjernsoch bergsrörelsen, samt näringars alla ulgreningar, äfvensom att Kongl. Maj:t dervid behagade jemväl fästa en bifallande uppmärksamhet vid da förslag, som blifvit uti 3:dje och 5:te momenten afgifna.” Af Herr Ribbing: ’’Då jag, och troligen de fleste ledamöter inom delta Utskott, icke egtden fullständigare sakkännedom, hvarmed Betänkandet synes vara uppsläldt, hafva vi likväl kommit till samma slut, sorn detsamma innefattar på en genare väg, nemligen helt enkelt under betraglande af den utvidgade frihet, som en ökad folkmängd behöfver, för alt röra sig inom en af Rikets vigligaste näringsgrenar, samt deraf, att medan bandet för lackjernets utförsel ännu qvarstår, detsammas fria begagnande och förädling inom landet måtte medgifvas, synnerligen till fromma för dem, som hindras att detsamma utom Riket afsätta. I brist af egen sakkännedom, ville jag till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att bereda öfvergången till det fria systemet, dock inom bestämda tiden af 10 år, dervid, så vidt ske kunde, borde meddelas skydd åt dem, som genom utvidgning i kohlnings-tackjerns-tillverknings-och smides-frihet blifva lidande, och bästa hushållning för framtiden med skogarne iagttagas.
Behandlingen i LagUtsk. är nödig, om författningen skall kunna erhålla kraft af civil-lag; men å andra sidan kan man icke billigtvis begära, att LagUtskls ledamöter skola äga de speciella kunskaper, hvilka böra förutsättas hos de ledamöter, som Stånden insatt i BancoUtsk. Jemte anhållan om Ur Landtmts propos., att motionerna måtte remitteras till Bancooch LagUtsk:n, ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet af ganska mycken vigt, som af begge motionärerne blifvit förbigången. Det är likväl icke någon anmärkning mot deras motioner, emedan man kan säga, att det är ett särskildt förslag, som icke kunnat innefattas i samma banklag, men sorn dermed står i oskiljaktigt samband och ovillkorligen påkallas för att betrygga allmänheten mot förluster, nemi. en strafflag mot förfalskning af privatbanks sedlar. För närvar, finnes ingen sådan lag. — Det är en lycka, hvarföre vi böra vara tacksamma, att det icke fallit personer in att bedrifva en sådan förfalsknings-industri, hvarföre de icke kunnat straffas annorlunda, än som för vanlig förfalskning, eller att plikta i3 r:dr 16 sk. och mista äran, då deremot åtskillige försökt sin lycka att förfalska statsbankens sedlar, ehuru straffet är vida hårdare. Man kan lätt föreställa sig hvilken villervalla i en provins skulle uppstå, om det befunnes, att en stor del af privatbankens sedlar voro falska. Privatbanken kunde icke lagligen åläggas att inlösa dem, och en stor mängd af provinsens innevånare blefvo lidande, derföre alt de mottagit det enda mynt, som derinom stått att erhålla.