Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länet icke någon skog af betydenhet; men man bör likväl hoppas att den väl ordnade skogshushållning, som å de flesta af dessa egendomar blifvit införd och som i anseende till de höga priserna å alla trädvaror väl lönar sig, skall, i förening med de uppmaningar till trädplantering, som från Hushållningssällskapet utgått, verka derhän, att invånarne i Länets mindre bördiga trakter komma att inse fördelen af sina utmarkers inhägnande och besående med barrfrö, och att således i vissa orter skogen ännu en gång skall få höja sig till skydd mot stormarnes våldsamma framfart öfver slättens rika sädesfält. § 2. Invånare. Länets folkmängd, som år 1847 utgjorde 237,845 personer, har under de derpå följde 3:ne år ökats till ett antal af 245,210, af hvilka 213,396 äro boende å landet och 31,814 i städerna. Mantalspenningar erläggas å landet af 108,954, och i städerne af 18,162. 4 Från skatt befriade äro å landet 104,442, oell i städerne 13,052. Folkmängden har således vunnit en tillökning med 7,365 personer. Denna betydliga folkökning kan fortfarande anses egentligen vållad af de högst vidsträckta odlingarne inom Länet och deraf föranledd lätt vunnen arbetsförtjenst, som, i förening med oafbrutna hemmansklyfningar och jordafsöndringar, manar allmogen att tidigt knyta äktenskapliga förbindelser, hvilka åter, enär kontrahenterna ofta sakna allt utom en genom dryckenskap och oordentlig lefnad snart bruten arbetskraft, framkalla en barnskara, hvars vård och uppfostran falla socknarne till last. Härmed vill jag dock icke hafva sagt, att dryckenskapslasten vunnit en förut saknad utsträckning; tvärtom kan det med visshet antagas att fylleriet numera endast påträffas hos den sämre delen af befolkningen; men der kommer det äfven att finna dyrkare så länge en förvänd lagstiftning fortfar att öfver landet sprida ett nät af alltför lågt beskattade bran vinspannor, och såmedelst gör det för en hvar möjligt att till nu gällande ringa pris erhålla den förderfliga varan.
Till Rikets Ilo lil o 11. Silander. Sedan jag för åren 1851 och 1852 i ldreskrifven ordning utgifvit särskilda embetsberättelser; återstår nu att för den derefter förflutna tiden fortsätta redovisningen af det uppdrag, sorn jag vid sista Riksdag emottog, att vara Rikets Höglofl. Ständers Justitiä-Ombudsman. Då jag företager denna fortsättning, har jag att börja med den anmälan, att jag för denna gången icke medhunnit något ytterligare försök i den ena af de hufvudafdelningar, som utgöra embetets verkningskrets, eller Lagreformen. Men hvad som icke lar underlåtas, så vida jag ej bör anse mitt arbete i denna väg alldeles fruktlöst, är att ur de til! sista Riksdag aflemnade berättelser här upptaga en sammandragen öfversigt af de särskilda, ännu icke afgjorda ämnen, på Hvilka detta arbete blifvit användt; så att, i händelse något afseende skulle kunna fästas på de behof af förbättringar, jag sökt ådagalägga, anvisning ej må saknas på de undersökningar, berättelserne derom innehålla. f< St. Just. Ombudsm. Emb.-Berältelse för år 1853. 1 Uti 1848 års berättelse förekommer den iakttagelsen, (sid. 29) att sedan genom K. Förordn. den 18 Dec. 1823 »blifvit tillåtet att vid utskrifning af Underrätts dombok, som till Hofrätten insändes, utesluta undersökningar i alla brottmål, samt endast utskrifva en kort rubrik jemte utslaget, häraf pa ett och annat ställe visat sig den verkan, att fullständiga protokoller ej blifvit uppsatta i andra brottmål, än der parterne, för talans fullföljande i högre rätt, begärt deras utlemnande. Sedan enligt K. Kung. den 6 Okt.
Sedan Rikets nu församlade Ständer till E. K. M:t framställ den underdåniga anhållan, alt en Kommitté mätte forordnas all, eller riri uppl v s ingar lian de olika länens i frågan intresserade medlemmar blifvit infordrade, utreda och föreslå huruvida oell på hvad sätt skjulsnings-besväret må kunna från jordbruket skiljas samt denna vigliga angelägenhet för öfrigt i framtiden pä lämpligaste säll ordnas, sa Ilar hos Rikets Ständer jemväl i betraktande kommit, huruledes den vissa hennilä» ålagda Kungsoch Kronoskjutsnings-skvldighelen är eli jordbruket ganska trvckaude onus samt dessutom högst Exp edit i o nsUts holte Is Förslag till undercl. Skrifvelse N:o 168. 535 alika drabbar särskilda orter; — och sorn det fördenskull är önskvärd!; alt en förändring i nyssberörda prestations utgörande kunde åstadkommas, få, för sådant ändamål, Rikets Ständer bos E. K. M:t nu i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes i Nåder förordna, att ofvannämnda Kommitté må i sammanhang med öfriga frågor, rörande skjulsningsbesvärel, jemväl taga den om Kungsoch Krono-skjutsens utgörande under öfvervägande. Rikets Ständer framhärda etc. Upplflst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Dec. 18S7. Preste-ståndet den 12 Borgare ståndet den 12 Bonde-ståndet den 14 Rikets Stunders underdåniga S/ai/oe/se, angående minskning i ZaediUret för mnnufaklurerncs och fabriliviiies understödjande. (Banko-litsk:s.
Kammar-rättens tjenst qvarstå, saknar Utskottet skäl att berörda förslag understödja och hemställer, att Kongl. Maj:ts i denna del gjorda Nådiga framställning icke må vinna Rikets Ständers bifall. Varande, i följd deraf, nämnde tjenstemän, likasom vice Advokat-fiskalen, å bifogade tabell JVs 5 såsom öfvertalige tjenstemän uppförde. A) I öfrigt har Utskottet icke funnit något att anmärka emot de i deri föreslägna staten för Kongl. Kammar-rätten uppförda belopp; och då, med iakttagande af de utaf Utskottet tillstyrkta förändringar, den erforderliga tillökningen i nuvarande anslags-summa för detta embetsverk, jemlikt tabellen, utgör 46,936 R:dr 78 öre, tillstyrker Utskottet, att förhöjning af det i nu gällande Riks-stat uppförda anslag för Kongl. Kammar-rätten må af Rikets Ständer beviljas med 46,936 R:dr 78 öre R:mt; dock med förbehåll att det i staten uppförda belopp af 1,000 R:dr till arfvoden för renskrifning endast får utgå i den mån tillgångar dertill uppstå genom de till indragning afsedda tjenstemännens afgång. Likasom vid Kongl. Kammar-kollegium och Stals-kontoret anser Utskottet sig härvid böra fästa uppmärksamheten derå, att Rikets Ständer redan vid 1840 — 1841 å rs riksdag, till löne-förbättring inom Kongl. Kammar-rätten, beviljat en summa af 13,075 R:dr 28 sk. 9 r:st. banko samt att vid hvarje derefter hållet riksmöte Rikets Ständer låtit i stat, såsom arfvoden, upptaga berörda belopp, hvilket äfvenledes, jemlikt Rikets Ständers skrifvelse, JVk 87, den 8 Februari 1845 och Kongl. Maj:ts derpå grundade Nådiga Bref till Kongl.
Bestulet är stadgadt, men för behälla sig art framsele?, efter inbännadk utlärande af sine Stats» och Bevillnings-U skott, summans belopp och fördelning fastställa och bestämma. Enär Riksens Ständer pä delta sätt skulle behaga yttra sig öfwer Brwillningsgrunderne, bespare» derigenom mycken tid vid planens uppgörande, och dä, i brist af bättre anwisningar, man lemnar ät framtiden att uppdaga ds brister, som möjeligen kunna röjas, bibehälles emedlertid hoppet och sannolikheten utaf en jemnare bördon.es fördelning, utan att Riksens Ständers Bewillnings-rätt, eller deras rätt wid summornes bestämmande, pä nägot sätt inskränkes eller förringas. I likhet med den fastställelse, hvilken nödvändigt erfordras för Bewillnings-SummanS bestämmande, har Urskottet förmodat de Walförräktningar böra anses, hwilka äro Riksens Ständer älagde, såsom Mäl, hwilka isrän den ena Riksdagen till den andra hänikjutaS, men såsom skyldigheter, hwilka Riksens Ständer wid hwaye Riksdag äligga, och hwilka de således ej kunna undandraga sig att fullgöra. — Dä delta icke hindrar de reipecrive Riks-Ständen, att emot sine Medbröder fortsätta sitt förtroende, fordrar Lagens bokstaf, att detsamma genom ny werkställd omröstning wid hvarje Riksmöte utröncS. Sedan, i anseende till de »:ne omsöcmälte ämnen, hwad Grundlagens bokstaf stadgar är iakttagit och fukgjordt, älerstä de mäl hwilka kunna egenreli gei, Den i8 Aug. 43 gen sägas wara igenom Riksdags Bcflutet till den nästföljande Riksdagens pröfning hänskjutne, cch hvilka beqvämligen kunna hänföras till anie stag: de Oeconomiska, eller sädane som röra Allmänna Inrättningar och Hushålls anstalter af alla stag; och be
Icke ens den mest nitiska försvarare af det nya straffsystemet kan hoppas alt detsamma skall pä sådana personer verka till förbättring; men om deremot detta system tillämpas på dgn som icke i våra gamla fängelser förhärdats, eller genom nuvar. straffsystem oftast blifvit för lifstiden gjord till brottsling, torde man med någorlunda säkerhet hoppas pä det nya straffsystemets verksamhet. Jag kan således för min del icke finna hvartill del skulle leda eller hvad man skulle vinna för en erfarenhet genom det sätt, som den värde motionären här föreslagit; ty, som sagdt är, något bevis kan man endast erhålla genom det nya straffsystemets tillämpning någon längre lid, d. v. s. när brottslingar hunnit försöka det svåra uti de nya straffen och deras erfarenhet derom blir bekant. Då får man nog veta verkan deraf. Jag får på dessa grunder afstyrka bifall till Hr von Hartmansdorffs motion. Hr Bruce, Rob. Ed v.: I anseende lill Frih. Raabs anförande, som är mycket menskligt och med mycken chrisllig vänskap för samhället, kan jag icke fästa mig vid något annat än det, ali det förundrat mig huru en person, som begått brott i en persons tjenst, kan skickas till annan person. Han måste naturligtvis medföra en orlofssedel, 1 denna orlofssedel skall åtminstone slå personens karakter, såvida samvetet talar. Derigenom hindras personen att dupera andra personer. Jag begriper icke huru det är möjligt att en person, sorn begått brott, kan få plats på ett ao - Den 29 December e. m. 537 nät ställe då Iian fått orlofssedel, och enligt Svenska lagen måste lian hafva en sådan. I afseende på Hr Åkermans förslag, sorn är märkvärdigt nog, utomordentligt i min tanka, sä får jag medgifva och erkänna, del jag icke har rest på statens bekostnad för att vinna kunskaper i andra länder. Jag har försökt att sjelf vinna duglighet utomlands, och det skulle glädja mig om jag här någongäng kunde vinna bifall af det Stånd jag tillhör, men det torde blifva svårt.
haltigt julnummer med bidrag af våra förDetta senare är nämligen ett privilegium, nämsta skriftställare, som på intet vis komhvilket staten bortskänker i stället för penmer att stå efter de senast utgifna, hvilka sion åt änkor efter militärer och ämbetsmän, allmänt erkänts tillhöra det bästa, som julhvilka sedan arrendera bort butiken åt den litteraturen bjudit. Detta nummer blir en högstbjudande och lefva på arrendesumraan. värdefull julgåfva Ull alla våra prenumeranter. Icke ens som lärarinna i privat familj kan I d u n s M o d e - och M ö n s t e r t i d - den spanska kvinnan förtjäna sitt uppehälle, då barn nästan aldrig undervisas hemma. Benlng " kommer fortfarande som hittills att höfva de undervisning eller tillsyn, innan de tillhandahållas Iduns prenumeranter till det blifvit gamla nog att skickas i skola, få de för en svensk modetidning enastående billiga en utländsk bonne — numera oftast en engelpriset och utkommer med ett åttasidigt rikt ska, sedan engelsk uppfostran börjat komma illustreradt nummer i månaden, åtföljdt af på modet tillika med engelsk sport och engelsk en stor bilaga med talrika tillklippningsoch klädedräkt. Den omständighet, att så många handarbetsmöuster af stor praktiskt värde. unga spanska flickor blifva nunnor, har man Hvad särskildt Modetidningen angår förberesökt förklara med det dödande, tomma lif, das för våra abonnenter högst förmånliga öfsom kommer på deras lott i ett hem, där verraskningar. tillgångarna kanske äro små och näringsoch Förnyen därför genast Eder prenumeration toalettbekymren aggande D å nu staten för på Idun och Iduns Modeoch Mönstertidning dem stängt alla dörrar, tvingas de att skynda efter nedanstående kända billiga pris: fram till den, hvilken kyrkan ställer på vid Idun med illustreradt roV2 år 7 * år gafvel. Såsom arbetande och tjänande klostermanbibliotek 2:50 1:50 syster, såsom ungdomens uppfostrarinna, de D:o d:o med Modetidn. utan sjukas vårdarinna och de fattigas vän blir kol.
Hon fick icke tveka, hon gjorde det icke heller. Och efter tårar och mycket som var henne svårt att svälja lyckades hon, men när det väl var gjordt, kände hon sig ånyo glad, och det var med lätta steg hon vandrade ner till järnvägsstationen med brefvet. Icke ett ord fanns däri, om hvad dess innehåll kostat henne. Men där stod en bön om, att han, när han skref till henne, skulle sända brefven pöste restante. Det vore bättre så. Aldrig hade någon sommar förefallit Kerstin Sangvin så lång. Hon var så ensam i sin lilla bostad i skolhuset, och hon hade det så smått och bekymmersamt. Men det fick icke slå ned modet på henne. Med fast förtröstan väntade hon bättre dagar. Kerstin läste mycket denna sin fritid. Det var mest böcker af religiöst innehåll. En bok, som nu mycket slog an på henne, var » Kristens resa », hvilken hon visserligen redan som flicka läst fler än en gång, men då som en vanlig berättelse. Nu blef den något annat för henne. Nu förstod hon, hvilket djup där fanns i denna enkla bok. Och mången gång, när hon kände sig mera nedstämd än vanligt, flydde hon till den och fann alltid något, som vederkvickte henne. Hon begynte tänka på åtskilliga religiösa spörsmål, och ju mer hon grubblade, desto mera började hon finna, att där fanns något i allt detta, som hon ej riktigt förstod, men som hon anade kunde göra en människa lycklig. Hittills hade det jordiska intagit det första rummet i hennes tankar och planer. Men det fanns ju dock nå- got, som stod högt öfver allt detta: det himmelska. Och hon kunde ibland känna sig förkrossad, öfver att hon hittills så mycket försummat » det enda nödvändiga ». Det var icke nog med att hafva religionen såsom blott och bart ett undervisningsämne likt alla de många andra; nej, det var en hjärtesak. Ack, att den kunde så blifva också för henne. Mången ljus och fager sommarnatt, då sömnen flydde hennes ögon, kommo alla dessa tankar på henne. Hon kunde ej reda dem, hon kunde ej få någon hållpunkt. Om hon ändå haft någon att tala med, att fråga! Men där fanns ingen. Och så anlände kanske en dag då hon kände sig mera vek till sinnes än vanligt, ett bref från honom, och då blef det en omstörtning.
– Vet du, Singoalla, jag har längtat efter dig, alltsedan vi första gången träffades här. Jag har äfven många gånger drömt om dig, och om drömmarne säga sannt, är ditt sinne icke vredgadt mot mig. – Nej, svarade Singoalla och satte sig på stranden bredvid Erland; – då jag skiljdes från dig, var jag icke längre ond; jag tyckte tvärtom, att du var den vackraste gosse, som jag någonsin sett; till och med din vrede missprydde dig icke. I hela vårt band finnes ingen enda, som är så vacker som du. Assim, som säger, att han vill ha mig till hustru, är mycket fulare ... – Hvem är Assim? frågade Erland. – Han är son af den man, som var höfding före min fader ... – Och Assim vill ha dig till hustru? – Ja, men låtom oss icke mer tala om Assim, ty han är tråkig! Du sade, att du drömt om mig; jag har också drömt, att jag skulle träffa dig här. Derför gick jag hit. Jag drömmer sannare än jag spår, hvilket är förargligt, ty att spå rätt är just en heder för oss qvinnor. Men spådomskonsten kommer först riktigt, sedan man blifvit gammal. Låt mig dock se linierna i din hand ... fast nej, jag vill icke se dem ... om du blir olycklig, skulle det smärta mig. Ack, hvilket hår du har, fortfor Singoalla och förde handen genom Erlands lockar; – det är icke svart som mitt och mina anförvandters. Så talade Singoalla, och hennes tal flög barnsligt från det ena ämnet till det andra. Hon berättade äfven om sitt folks resor, och huru glad hon var, när hennes fader och hans män beslöto, att mötesplatsen mellan de åtskiljda banden skulle vara på Erlands fars egor. Egentligen var det Assim, som hade föreslagit detta i männens råd, och Assim hade gjort det på Singoallas intalan. Dock anade han alldeles icke, att Singoalla ville detta för Erlands skull; annars hade Assim visst icke uppfyllt Singoallas begäran.
;ag iron mig böra föreftä, att öfwer honom mä blifwa präglad en Jetton eller liten Medalj, pä hwars ena sida synes hans bröstbild, och pä den andra en Inskription. Dä blifwer sck kostnaden föga betydlig. Min - Den ro Zebnmrir. 391 Winna desta förslag Högloft. Ridderstapers och Adelns bifall, kan Riddarhus-Direetionen häraf updragas besörjandet, att efter som Castans tillgängar medgifwa, dock med förbehåll, att sä der ena som andra är werkstäldt innan Högloft. Ridderstapets och Adelns nästa sammankomst, pä det att lwenne i Swensta Folkets Historia sä märkwärdige man efter nära ett Sekels förlopp mä erhålla de minneswärdar, som deras samtid dem förnekar, men som de haft full räkt att fordra af efterwerlden. Till ett sadant yttrande ager jag sa mycket mera stät som Rikets Ständer öfwer den wid 1720 ärs Riksdag warande Landtmarstalken läts prägla en Skädepenning, ehuru den dä antagne RegeringsFormen i betydlig mohn afwek ifrån den, i hwilkens författande Friherre KibbinZ och Herr QMencreutL ägde en sä betydlig del. Begärdes pä Bordel. Efter af Kongl. Maj:t utfärdad Nädig kallelse till plenum klenorum, aftägade Högloft. Ridderska» pet och Adeln kl. r. till Riks-Salen, hwarest sammankomsten öpnadeS i Hans Maj:t Konungens fränwarö af Hans Excelience Stats-Ministern för Ul - 392 Der» ro Zebruarit rikes ärendem a, hwilken ä Kongs. Majrts wägnar meddelade
Grrf - Den 19 October4419 Grefwe De Is (-archie: Jag kan för min del sä mycket mindre gilla Friherre Lecherströms yrkaade, som det aktid mäste wara Domarens, lika som allas skyldighet att skilja Personen frän saken. Tiven, ne lika wälmcnandc kunna se olika samma sak: exem, pel dcrpä finne wi alla dagar innom detta Riddarhus. Skall jag för cu mot majoritetens skiljaktig mening innom ett Utskott, straffas, och wara fri dä jag talar ittiiom mitt Ständ? Oä borde åtminstone äfwcn inträf, fa, alt om Domaren, som äger fria eller fälla, sunne mig hafwa haft rätt, borde alla de som emot min tanke frikänt en Stats-Räds Ledamot ställas till answar. Man kan säga att det är olika att anklaga, och att frikänna. Men dä wid en Riksdag Eonstitlltions - Utskottet gör sig i alla afseende^ förtjent af Ständernas bifall, Ständernas erkänsla, kan ju wid en annan möjligen hända, att ett Utskott af helt 0, lika tankesätt tillsättcs och en faction lika lätt styr» ett Utskotts göromäl, som ett Ständs, lifa lätt dölja gynnade Embetsmäns fel och oduglighet, som enligt fin pligt gifwa Ständerne det tillkänna, hwad blcfwe följden deraf? Jo, Fäderneslandets fortfarande olycka, och den sä mycket mera tryckande, som wi sjelfwe wällat, sjelfwe samtyckt till bibchällande af densamma genom ekt förhasta.dt bifall nu, dä wädan kunnat afhjelpas. Och hwarun ligger wäl den Lagstridighct, som förcbräs dem, hwilka yrka detta anmälande, dä 107 H lillåker hwaije Riksdagsman sädan anmälan i sitt Ständs göra? Skola Utskottets Ledamöter, för det de äga sitt Ständs förtroende, sakna en rättighet dc förut ägt?
Riksens Ständers Riksgälds-Contor förblifver, såsom hittills, under Riksens Ständers styrelse, inseende och förvalt - Förslag lill ändring, i Grundlag. — Regerings-Formen. 85 ning; och då Riksens Ständer åtagit sig ansvar för den Rikets Gäld, Contoret ombesörjer, så komma Riksens Ständer, sedan Stats-Utskottet öfver Cvntorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom särskild Bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna Gäld, till Ränta och Capital, oumbärliga finnas, så att Rikets Credit varder bibehållen och vårdad. §• 67. Konungens Ombud i Riksgälds-Contoret biviste ej Fullmäktiges sammankom1 ster oftare, än då Fullmäktige åstunda, att med honom öfverlägga. §. 68. De till Riksgälds-Verket hörande och dit anslagna medel må icke tinder någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof än dem, Riksens Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. §. 69. Uppstå, antingen hos Riksens Ständers Plena gemensamt, eller uti något af Riks-Stånden, betänkligheter att antaga hvad Stats-Ulskottet tillstyrkt, uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bevillning ens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter tage Ärendet under ytterligare öfvervägande. ning; och då Riksens Ständer åtagit sig ansvar för den Rikets gäld, Contoret ombesörjer, så komma Riksens Ständer att genom serskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, till ränta och Capital, oumbärliga finnas, så att Rikets credit varder bibehållen och vårdad. §. 63. Konungens
Föredrogs Yälloflige Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag af dem 3o sistlidne April; med tiiikännagifvande, att Ståndet anmodat Expeditdions-TJt skottet alt skyndsamligen besörja' expeditionaf Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med förslag till Vexel-Lag, äfvensom att, under den återstående tiden af Riksdagen, föranstalta, att sist inom tredje dagen efter den, då, förslag, till Rikets Ständers underdånig»: Skrifvelse!’ blifvit Prot. Utdr. d4 Maji 1835.- 77 Iros Riks-Slånden justerade, dessa Skrifvelse!’, vederbörligen underski ifna, till Kongl. Majit expediera; i hvilka beslut Med-Stånden inbjödos alt sig förena: denna inbjudning blef af Preste-Siåndet antagen, S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 44^» i anledning af väckt motion, alt Rikets Ständers Bank må tillhandahålla Riksgälds-Conloret ett serskildt så kalladt Cassa-Creditiv: lades till hand lingar ne. S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Utskottets Memorial, ?J:o 63, i anledning al Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss å Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 56, med förslag lill Bevillnings-sumrnans fördelning; i; sammanhang hvarmed äfven kom under öfverläggning Hedervärda Bonde-Ståndets Protoeolls-Uldrag af den i dennes, med tillkännagifvande af dess beslut i samma ämne och med inbjudning lill Med-Stånden, att i Bonde-Ståndets beslut, rörande busbehofs-bränneri-medlen, instämma: Presle-Ståndet frånträdde sitt beslut, rörande husbehofs-bränneri-medlen, och', antog Hedervärda Bonde-Ståndets inbjudning samt afslog Memoria-' let Niö> 63- Från Väll o fli g e Borgarb-Ståndkt;- S. D.
Bankens närvarande metalliska fond tillräcklig för att med den vidtaga en mymbestämning; ehuru jag tror, att om fondin Förstärktes, skulle hvad som redan finnes, vara mer än tillräckligt för sjelfva utvecklingen: tillökningen behöfdes såsom stöd för förtroendet och säkerheten icke såsom omedelbarligen verkande biträde. Ingenting borde i denne del göras, som icke hade full probabilitet för sin framgång, så vidt söm beräkningsmedleri lage inom den närvarande tidens gräns. Hellre måtte man afvakta en annan tidepunk, oni ej en sådan säkerhet nu gåfves; men sorgfälligt borde man först undersöka om den icke gåfves. Ett land, tryggadt i sine politiske förhållanden, fritt från utrikes Statsskuld* temmeligen oberoende i de väsendtligaste förnödenheter, och med en årlig export af omkring 5 millioner R:dr i Silfver, som till större delen utbytes mot umbärligare articlar än de som ex. porterae äro det för de främmande, borde ej anse den Silfverbehållningen som förvaras i Bankens hvalf utgöra någon synnerlig garantie Ben 7 April f. rn. 97 för Folkets välstånd, blott genom det att den der finnes nedlagd; och således ej heller för denna orörliga skatt uppoffra aila de medel till förkofran, som genom förtroende, stadga och ordning skulle i flerfalldigt förhållande kunna uppkomma. 4;de Frågan: Om fonden skall ökas, hvil,1 kä äro de medel som dertill föreslås: uppköp af Silfver, actier eller lån? Svar. Om icke ett ar de framställde medlen vore tillrlcklige, men saken nyttig, borde de alla begagnas i förening, och ännu fler som möjligen kunde utfinnas. För min enskildta del sätter jag i främst* rummet enskildtas bidrag genom actieteckning. 5:te Frågan. Skall VexelBanken skiljas1 från LäneBanken eller ej? öde Frågan. Skall LäneBanken förenas med RiksgäldsContoiret eller ej? Svar. Dessa angå reglementarisk* stadganden, som efter Herr Friherre Björnstjernas egen grundsatts icke lära böra preliminaritef besvaras. 7:de Frågan: