Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ät nybyggen och nyodlingar af förut icke bärande oländig mark lemnäs wisia ärö frihet frän all Sädes-Tionde-afgift lika med L4 Den 3 Iulii. med den K ngl. Maj:t och Kronan, i afseende pä Krono-Tiondcn, nyodlare hitintils nädigst förunnat; dock utan minskning i den Tionde, som af den förut odlade jorden til Prästerskapet för det närwarande erlägges. 5:0 Äfwcn synas stadgade öfwerenskommelfer om Tionde» och öfrige Pastoralier, i de orter der sadane icke redan allmänt finnas, bo, ra af Konung och Ständer kraftigt befrämja^ bäde såsom en nyttig upmuntran för jordbruket, och såsom et godt medel at bibehålla förtroende emellan Lärare och Åhörare. I detta afseende will Ståndet icke allenast genom Circulaire-Bref til samtelige Herrar Biskopar och Consistoriel.' upmana dem at med sorgfälligt bemödande nyttja alla tilfällen för at päminna om nyttan af sädana stadgade överenskommelser, och derigenom til deras snara uprättande bidraga, utan ock hos Hans Kongl. Majestät i underdänighet anhälla, det Hans Kongl. Mafit nädigst täcktes genom förnyad omsorg desamma päffynda och upmuntra. Härigenom torde inom kort tid billiga Tionde-sättningar allmänt och friwilligt af Herrar Pastorer och Församlingarna för hwarje särskild Socken blifwa upgjorde, af wederbörande Confistorier och Herrar Landshöfdingar pröfwade och gillade, samt stuteligen af Hans Kongl. Maj-.t nädigst stadfästade för sä läng Lid som för hwarje ort finnes lämplig. När Den 8 Iulir. LL När Ständet genom sädana eftergifter af urgamla rättigheter och förmäner bewisat sina tänkesätt, lära de öfrige respeetive
Imedlertid och för att betaga Actieägarne all skälig anledning till klagan, i fall Staten skulle öfvertaga DiscuntLiquiderne* hafva Aötierigarne så väl uti Götha Canal, som uti Malmö Discont, genom BancoUtskottets föranstaltande, blifvit hörde och dein affordradt bestämdt svar på följande af BancoUtskottet till dem framställde fråga, nemligen: Huruvida, sedan Creditiven på Banken till fullo blifvit begagnade, men desse Discont ers Assignationer derutöfver bland Allmänheten äro utelöpande, hvilka, i brist af Fond till deras inlösen, utaf Banken blifvit afviste, Bolagen nu voro sinnade samt sålunda beredde och i tillfälle, vidtaga sådane medel och utvägar, hvarmedelst de, ä DiscontWerkens sida, ingångne Förbindelser, genom Bolagens försorg, må varda behörigen upfylde, och Statsoch, Banko-Utskottens Betänk and en. 36 j édsorri en följd deraf, Discont-rörelsen återbringas i sitt jörra skick, till begagnande för Bolagens räkning under den oclroijerade tiden, enligt de till grund derföre utfärdade Reglementen? Men pä denna fråga hafva Aöieägarne' uti Götha CanalBolag samt Malmö Discont icke stämda och vilkorlig;! svar, innefattande blott anspråk emot Staten. Enahanda fråga har äfven blifvit framställd till Direötionen af (götheborgs Discont, och i anledning hvaraf, Direftionens Eedamot, Herr CommerceBådet och Gornmendeuren Björnberg, rned erkännande af Bolagets oförmåga, att för det närvarande och innan Discontens tillgångar hinna att realiseras, behörigen upfylla de, i Bolagets namn, ingångne Förbindelser, anhållit om biträde af Staten. Efter, en sådan preliminär åtgärd, hafva Utskotten icke funnit någon betänklighet, att, utan Adtieägarnes vidare hörande, till öfverläggning företaga frågan om FilialDisconternes Utredande genom Statens försorg.
Ken 25 Januari. det skall vara Statens ovillkorliga skyldighet att träda emellan och rädda den oförståndige från en sjelf förvållad nödställd belägenhet. Skulle Staten taga detta till princip eller att, hvarje gång den enskilte gjort en misslyckad affär, rädda honom från följderna af hans eget lättsinne eller mindre] goda beräkning, är en ganska vådlig bana beträdd, och som i sin konseqvens skulle leda derhän att hvarje oförståndig som på en auktion gjort en dålig spekulation skulle ega anspråk på ersättning härför af Staten. Detta har Utsk. insett och för att icke för framtiden gifva ett skadligt prejudikat härutinnan., har StatsUtsk. funnit sig böra den K. Propos:n afstyrka. Man har talat om de ömmande omständigheterna, men i förevaride fall finnes det icke några andra bevekande omständigheter, än de, som framstå öfverallt, der man ser nöd och elände, följa lättsinne och dålig hushållning i spåren. Statens mellankomst bör väl ej ega rum i andra fall, än då, efter emellan Staten och. enskildte ingångna aftal, sådana för de sednare missgynnande omständigheter inträffat, som icke kunnat förutses eller beräknas. Skulle en motsatt bana beträdas, faiman, såsom jag redan anfört, ett för framtiden ganska vådligt prejudikat. Det bar blifvit yttradt, att ett sådant prejudikat redan finnes, men, om äfven så är, bör man väl ej fortskrida på denna väg, och genom prcjudikaternas förökande införa abnonnala förhållanden. Man har jemväl påstått, att det skulle vara Statens skyldighet att ersätta de förluster, som upkommit genom ifrågavar.-de transaktioner och drabba de nuvande inneliafvarne af lägenheterne emedan dessa spekulationer liksom blifvit inledda af Staten. Om denna åsigt gillas och antages, fruktar jag, att den kommer alt leda till ännu vådligare följder. Tanken behöfver härvid endast fästa sig vid de mänga afskrifningsfrågor som hvila på Ständernas bord.
Handels,Balken cch de stadganden, scm dermed ägg gemenskap, rörande en fri Vicmalie-handel: Och fann Högloft. Ridderskap^ vch Adeln af samma skal Spannemals. handeln förut blifwit srigiswen, afwen med räklwisa och billighet öfwerensstämmande att tilt Utskottens nu afgisna Förslag lemna sikt bifall. klt supra. Lx protocollo, O. Lilverstolpe. Utdrag af protocollet, hället hos ^ögwZrd. Prest, Srmdtt wid Urtima Riksdagen i Orebro e. m. den 9 Hulik >8l2. SD Aöredrogos a nyo och bllöllos Lag-Utskottets under Förmiddags-setzionen pä Bordel lagte Memoria!, angående: 1:2. Förpantning af Jord. 2:0. Nu warande Boters förhöjning i allmänhet. Ur supra. Lx krotocollo, fs. O. Almguist. Utdrag af protocollet, ballet hos Högwörd. Prest-Srändet wid lkrtima Riksdagen r Orebro em. den 9 Hulii 1812. S-D-^ag. samt Allmänna Beswärs och Ekonomie-Utskottens gemensamma, under Förmiddagssetzionen vä Bordet lagde, Betänkande, angående förmedlade Hemmans skyldigheter wid Kyrko, och Prest - Den 9 Julik. »487 Prestgårds byggnad, blef efter förnyad föredragning af Prest-Ständet godkandt. OL supra. Lx protocollo, O. Almguist. Utdrag af protocollet, ballet hos Högwsrd. Prest-Ständet wid Urtima Riksdagen i (örebro e. m. den 9 Julik 1812. SD.^iföll Prest-Ståndet Lag Utskottets den 6 dennes pä Bordet lagde Memorial: i.-o. I anledning af Riksdagsmännen Eric Mattssons, Nils Wahlbergs m. fi. motioner, angående ordningen för O.warnars anläggande2:0. Öfwer Häradshöfd.
Då utlåtandet för öfrigt i slutmeningen innehåller det vilkor, att, i fall sökanderne skulle befordras till annan tjenst med högre lön, än som nu af dem innehafves, berörde af Utskottet tillstyrkta belopp i samma mon minskas eller upphöra, anser Utskottet deraf tydligen följa, det Törneman 14 Statsutskottets Utlåtande, N:o i80. bör undfå 4*6 R:dr3a sk. och bibehålla sin Revisors-Jön i Krigs-Collegiu», samt flyström 236 R:dr 3a sk., jemte sin Karamarskrifvare*Jön i Kammar* Rätten, men att, om derutöfver sökanderne framdeles befordras till högre löner på ordinarie Stat, å dem då böra tillämpas de för pensioners och expectance-arfvodens åtnjutande i allmänhet stadgade vilkor. På dessa skäl och då Utskottet, hvars förslag är vordet bifallet af ett Riks-Stånd och afslagits uti ett annat, tror sig i förevarande fall hafva begagnat en billig medelväg, vidblifver Utskottet sitt förut afgifna utlåtande. Stockholm den 3 Februari 1845. Reservation. Af Prosten Berlin, som ansåg Utskottet hafva bordt frånträda sin förra åsigt i frågan och antaga Presteoch Borgare-Ståndens yrkande vid återremissen, att det högre anslaget bör de sökande tjenstemännen tillerkännas, helst man icke här kan säga, att tvänne Ständ godkänt Utskottets förra Betänkande, då nemligen det ena, eller Bonde-Ståndet, helt enkelt afslagit Betänkandet, och detta Stånds beslut således bör alldeles utgå ur räkningen. Man kunde kanske äfven få antaga som en möjlighet, att Bonde-Ståndets afslag innehåller ett ogillande af Stats-Utskottets nedprutning af anslagssumman. Häruti instämde Herr florin. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Febr., kL 8 e. na.
6:o) Skulle nuvarande åbo eller arrendator önska att genom skatteköp, på samma sätt som kronoåbo, förvärfva eganderätt till det kyrkohemman, som han nu innehafver, eller hans efterlefvande hustru och barn, skall sådant vara dem tillförsäkradt. 7:o) Vid beräknandet af skatteköpeskillingen erlägges densamma till Staten, jemte städjeersättning, i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gifves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta, som kyrkan årligen (efter medelmarkegång för sistförflutne tio år) tillkommit. Anders Nilsson från Hallands län har framställt enahanda förslag, samt dervid, såsom ytterligare skäl för eftersträfvande af det med förändringen afsedda mål, betryggandet af åboernes besittningsrätt utan att kyrkornas lagliga rätt såsom räntetagare förnärmades, anfört, att meningen med de framställningar, som i detta ämne blifvit gjorde, aldrig varit ott förvägra eller beröfva kyrkorna deras rättigheter oph 4 Sammansatta Statssamt Allm,. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. behöfliga inkomster; samt att det af Kongl. Maj:t år 1844 framställda bemedlingsförslag skulle förenat så väl Statens som kyrkornas, presterskapets och åboernes gemensamma fördel, derest ej bland vilkoren influtit en syftning att för all framtid befästa de svåra arrendevilkor, hvilka så många familjer underkastat sig för att bibehålla sig vid fädernejorden, och hvilken syftning utgjort anledningen, hvarföre den nådiga Propositionen blifvit vid 1844 och 1845 årens riksdag afslagen. Det nu af motionären framställda förslag förenade deremot billighet, med allas framtida fördel, så väl kyrkornas genom bestämda inkomster, som Statens, enär jordens häfd säkrast vunnes genom en tryggad eganderätt, och åboernes, som tryggades i sin besittning af jorden.
Det var då nödvändigt, att en viss tid utsattes för dessa frågors afgörande, såsom preliminära, emedan Landtmätaren eljest ej haft någon säker grund att gå efter. Den nya Stadgan deremot öfverlemnar dessa frågor helt och hållet åt Landtmätaren och Gode Männen. De äga väl rådpläga med Delägarne, men beslutande rätten tillhör ensamt de förre, såsom den i första instansen dömmande Auctoriteten. Hvartill skulle det väl leda, att tillintetgöra hela denna grundsats genom återinförandet af en serskild klandertid i afseende på graderingen. Något behof deraf är icke förhanden. Man har väl talat om svårigheten att uppgöra en rättvis gradering i brist på agronomer. Men jag tror att vi i de Gode Männen, efter nya valsättet, hafva de bäste agronomer, hvilka af erfarenheten känna Socknens jordmån och hvar enda jordlapps bördighet, som de värdera, och med ledning af denna kännedom verkställa värderingen långt bättre, än om det skedde endast eller vetenskapliga grunder. Vid Den 6 April e. ni. 353 Vid 12 Cap. t §. hafva Utskotten föreslagit den ändring ”alt fastställdt Storskifte å skog icke må rubbas, utan alla ”Delägarne sig derom förena.” Utskotten hafva härvid förglömt, att detta skulle förstöra hela grundsatsen, som är Skiftenas befordrande, derigenom, att alla finna sin fördel. Den nya Stadgan ålägger Landtmätaren och Gode Männen att i första rummet urskilja afrösnings och inrösningsjord, till hvilken sednare äfven räknas skog på odlingsbar mark. Skulle således Utskottens Förslag antagas, att Storskifte å skog ej finge rubbas, uppstod deraf ett nytt hinder för Skiften i den anda Författningen åsyftat.
Ofrivilligt utsade hon för sig sjelf några af de mest älskade kornas namn, när hon hörde deras nödrop. Många och långa voro de timmar, som sålunda tillbringades af henne, och lättare är att tänka sig än beskrifva hvad hon led, då hon måste sitta här fängslad, och visste att nu förstördes hennes ståtliga bo, detta hennes tankars mål, hennes hjertas stolthet och hennes ögons fröjd. ”Siså, farväl nu, kära fru”, sade Jöns, ”frun behöfver nog hvila sig nu, när frun haft så mycket fremmande. Sitt stilla, var så god, icke behöfver frun ha besvär att följa oss, sådana ringa gäster frun i dag haft. Skall jag helsa till herr Erik Liljeholm på Åbohus?” Hade fru Metta varit fri, så hade Jöns fått en sjungande örfil, så tung som af den dugtigaste karlahand, om än svaret derpå blifvit ett klubbslag, som spräckt hennes hufvud; men fru Metta älskade ej att bruka munnen, der hon ej kunde göra sitt ord gällande, och så teg hon fortfarande. Enevald omringades af en tropp bönder och medfördes, utan att ens få yttermera gå in i stugan, der fru Metta var fången. När hon eller Sigrid kunde få hjelp, visste han icke. Tre af gårdens drängar hade med ondo och godo blifvit tvungna att åtfölja klubbehären, en som satt sig till motvärn låg slagen vid gårdsporten, en hade rymt till skogs jemte husets qvinnliga betjening, vid första skymt af de annalkande bönderna. Troligen blefve fru Mettas öde, att icke slippa fri innan någon af det gömda gårdsfolket vågade sig hem, ty Sigrid kunde icke eller komma ned från vinden utan stege, men någon slags motstånd vågade Enevald ej göra, af fruktan att reta bönderna och föranleda dem att i förargelsen stifta brand, eller begå något annat nidingsdåd. När Sigrid ändtligen, efter en långvarig svimning, slog opp ögonen, drog det en betydlig tid ut, innan hon kunde lyfta opp sitt hufvud. Slutligen började hon sansa sig och ihågkomma hvar hon var och hvad som händt. När hon kom till fullt medvetande reste hon sig opp, och steg åter fram till gluggen.
Valuta för gjorda försträckpingar eger den, som ser Arbetaren tvingad genom Lagarna att med arbete, beräknadt till visst pris, gälda det Lån lian på tro och heder tiliockratt 534 Lagutskottets Betnkanden. sig; att i ett Land der ArbetsDomar upphöra, dsr lockas den illvillige att blifva bedragare , och der berättigas den bedragne att blifva döf för den fattige Arbetarens bön om förlag; att då man, så väl med ärfd som förvärfd Egendom måste gälda ingångna förbindelser, bör den ursprungliga grundan till all förkofran, arbetskraften, icke åtnjuta det Jernbref, som saknad af ArbetsDomen så oförskyllt tillerkänner honom; och slutit» gen att, när man eger rätt afkläda sin gäldenär rocken, synes det obilligt att icke kunna tvinga honom, att utan sin skada och till ömsesidig nytta förrätta ett för honom vanligt arbete, hvarigenom han snart skulle afbörda sin skuld; i anledning af hvilka framställningar Friherre Ridderstolpe föreslagit: att hvarje Fordringsegare må få rättighet att yrka Gäldenärens arbete, beräknadt efter Markegångspris, till gäldande af erkänd eller domfäst skuld, såframt Skuldbeloppet ej 6fver stiger summan af Femtia R:dr Banco. RiksdagsFullmägtige Nils Nilsson och Jonas Håkansson hafva anfört, att, sedan genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Svea och Götha HofRätter den iö December 1820, rättigheten för fordringsegare upphört, att, vid bristande tillgång hos Gäldenären, få denne dömd att med arbete sin Skuld aftjena, inträffar nu den olägenhet, att då en fordran skall utmätas hos Gäldenär, hvilken icke eger fast Egendom eller annan synbar förmögenhet, förstår denne oftast Lagutskottets BetAnkandenl 535 att tillställa så, att vid undersöknings-tillfället ingen tillgång hos honom finnes, hvarföre KronoBetjeningen också meddelar bevis om sanningen af detta förhållande.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit har Kongl. Maj:t förklarat sig förhindrad, att den sökta pensionsförmånen i nåder bevilja; men deremot med afseende å de för Krook förekomna omständigheter oell enär, på sätt förberörd! är, Rikets Ständer tillförene bifallit af Kongl. Majit under likartade förhållanden gjorda framställningar, föreslagit, alt Regements-kommissarien Krook måtte med månaden näst efter den, i hvilken han entledigas från regementskommissarie-befallningen, få på allmänna indragningsstaten uppföras lill åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af 400 B:dr, hvilket belopp, tillika med den pension, 450 l\:dr, han såsom f. d. Regementsskrifvare från Arméens pensionskassa åtnjuter, motsvarar regementskommissarie-arfvodet, efter afdrag af det deruti inbegripna vaktmästare-arfvode; samt angående Bataljonsläkaren Zettergren (Propositionen Nio 3): hurusom denne, med bifogande af styrkt tjcnsteförteckning af hufvudsakligt innehåll, alt han, som vore född den 14 December 1791, år 1808 åtföljt Svea artilleri-regemente till Aland och Finland såsom Underläkare på extra stat samt derefter år 1810 blifvit antagen till Underläkare på ordinarie stat vid samma regemente; att, sedan ban den 17 December 1821 blifvit af Sundhets-kollegium förordnad alt på 3 år vara Bataljonsläkare vid nämnda regemente och den 15 December 1822 kommenderats lill tjenstgöring på Waxholms fästning, Kongl. Majit, medelst nådig Resolution den 21 September 1824, tillåtit honom, ulan hinder af bristande specimina, tills vidare handhafva läkarevården å nämnda fästning, hvilken befattning han ännu innehade; samt att han den 29 December 1832 blifvit af Krigs-kollegium konstituerad att tills vidare vara Tygskrifvare vid artilleriförråden å Waxholms fästning, af hvilken tjenst han ännu vore i utöfning, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det täcktes Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om rättighet för Zettergren alt, efter frånträdande! af sin innehafvande läkarebefallning vid Waxholms fästning, få under sin återstående lifstid på allmänna indragnings-slaten uppbära en årlig pension till det belopp, som med afseende å ofvan anlörda förhållanden kunde linnas lämpligt; vid öfverlemnande af hvilken underdåniga ansökning, som förordats af Chefen för Svea artilleri-regemente, General-fälltygmästareu och Chefen för artilleriet fästat uppmärksamheten derå, alt Zettergren från Arméens pensionskassa vore berättigad till pension allenast uti 10:de klassen för sin innehalvande tygskrifvarebefattning, hvadan och då i betraktande toges Zettergrens långvariga tjenstetid,
Uti etl, endast genom samhälls-dygder och personliga förtjenster tillskapadt Riks-Ständ, skulle Mekan om swaret pä denna sräga wara pligt, att en medlem af detta Ständ, skulle wilja köpa en främmande person för att upfylla de hederöpligter, som liswat dest stamfader, skulle bewisa, att benne stamfaders begrep om dygder, intet gatt i jämna led, med dest arteläggar. Der är således intet af förmodan, att en utwickling af Men, för och emot lega, pä detta rum, fyldk af ädlingar i ordets rätta bemärkelse, skulle behöfwas, som jag wägar framställa denna sak, men kanske tillhörer det detta Nikö-Ständ, hwaraf jag har äran wara en medlem, att i denna wigtiga punct, i denna wigtiga stund, först taga sikt beslut, och genom beskaffenheten af delta beslut, för den pä ost upmärksamme Nationen, offcnteligen ådagalägga, att billiga och för wära medborgare af alla closter lindrande grundsatser styrk wara handlingar sä wäl nu, wid fräga om personligt bidrag till fäderneslandets förswar, som wid förra Riks - 92 Den ! Maji.
Jag irrar mig alltför mycket, eller bygger prinsen sin hela förtröstan på Eders Maj:ts vishet, och hoppas, att Eders Maj:t, af moderlig huldhet, täcks upplysa och leda honom med sina konungsliga råd.» – «Menar ni det Nå ja! en gång måste Gustaf i alla händelser bli kung. Några år förr eller sednare kan vara likgiltigt. Min gemål blir med hvarje dag mera undfallande mot det uppstudsiga Rådet, mera svår att stålsätta, mindre benägen för sina lagliga företrädesrättigheters återfordrande och i mitt hjerta innehar naturligtvis min gemål och min son samma rum.» TJUGUANDRA KAPITLET. I den lilla, läsaren redan bekanta, staden satt Curt i sitt skrifrum och, efter slutade embetsgöromål, förströdde sig (om eljest detta uttryck, på detta ställe, är lämpligt) med studerandet af sin älsklingsförfattare: Tacitus. Curts hustru sysslade i yttre rummet med thébordets iordningbringande, förmanande deras begge barn, att vara tysta, för att ej störa faderns läsning. Den elfvaåriga dottern lydde saktmodigt och ställde sig vid fönstret att se ut på gatan; men hennes ett år äldre broder, en vildbasare i ordets fullständigaste bemärkelse, hvars sprittande liflighet och herrligt blomstrande utseende – «provinsrosen» i sin knopp – gjort den hulda och i allt öfrigt sällsynt förståndiga modren något vek för hans öfverdåd, hörsammade ej befallningen att hålla sig stilla, innan faderns allvarsamma röst bjudit tystnad. Just då frun hällde thé i sin mans mandarinkopp, ropade flickan vid fönstret: «Mamma! det håller en resvagn nere vid porten och en herre stiger ur.» Gossen, som vid detta utrop sprang till systern, tillade: «ja, jag ser: det är generalen. Han kastar ögonen hit och nickar åt oss. Säkert kommer han upp till pappa.» Curt hörde barnens yttranden, lade ihop sin bok och gick ut i yttre rummet, der Pechlin korrt derefter inträdde genom en annan dörr från salen.
Jag har icke öfvervarit detta ämne från dess början och med en mindre vana , att för ögonblicket ordna mina tankar, bör jag misstro min förmåga , att fullständigt kunna vederlägga de å nyo gjorde anfall, hvarföre, i händelse det skulle finnas nödigt att återremittera målet, jag vörd« samt anhåller , att till nästa Plenum få inkomma med mitt skrifteliga anförande. Må det likväl tillåtas mig, att vid det jag afhort få göra några anmärkningar. Man tyckes i allmänhet, under 698 Den 5l Oclober' e. t/t. detta ämnes behandlande, hafva förbisett en tredje mans rätt, en rätt, sorn har ett nära samband med BergningsGompagniets närvarande skick, och genom detsamma betryggas. Denna tredje man, eiler denna Persona Moralis, är Assurance-InTättningarne. Man målar det rysliga af ett Skeppsbrott, och vill sa gärna förhöja det mörka at taflan , med att klandra den afgift, som erlägges af Sjönödlidande för det bergade godset J anén förglömmer , att det sällan är den synliga godsägaren eller dess skeppare, som lider förlusten, utan att det i London , Amsterdam, Hamburg eller Stockholm finnas personer, som gjort till sitt yrke , att ikläda sig risquen för det på Hafsvågarna förda godset, och hvilka, i händelse af Skeppsbrott, få vidkännas förlusten deraf. Dessa personers stora intresse är derföre, att detta gods , i sådant fall blifver af säkra autoriteter bergadt , vårdad! och bevaradt från att falla i händerna på en, möjligtvis mindre rättskaffens skeppare och dess besättning, eller rofgirige invånare af en vidsträckt och föga bebodd kust. "Man har ansett den tid af 60 timmar , under hvilken det endast är Skeppare tillåtit , att med egen och främmande hjelp, försöka sin räddning, vara otillräcklig och allt för korrt; men jag vågar fästa uppmärksamheten på den skada, hvaraf en vahra skall lida, då den en längre tid genomiränges a£ vatten, hvilket inträffade, i fall någon räddning af ovane personer icke under dessa Sextio timmar kan äga rum.