Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gottland att, till helsovårdens befrämjande derstädes, fa använda hela afkastningen af Wisby Hospitals fonder, emot skyldighet för Hospitals-Föreståndare och Lazaretts-Direction, att till vederbörande aflemna verificerad räkning för medlens förvaltning, dels ock om angelägenheten deraf, att en ny Lazaretts-byggnad derstädes skyndsamt varder upp. förd, i stället för den nu befintliga, alldeles odugliga och obrukbara; och 2to fran Vällofl. Borgare-Ståndet, ett Memorial af Herr Do uner, G. N.t deruti an* hålles om Rikets Höglofl. Ständers und. förord hos Kongl. Maj:t, att, för Gottlands helsö, vård, Wisby Hospital matte få behålla sina inkomster, såsom grtlndade, dels på privata Donationer af jord och medel, hvilka Konung Fredric den Förste i Danmark, uppå en tid då Gottland lydde under denna Ko. nungs Spira, genom Nådig Resolution skall hafva förklarat vara Hospitalets evärdeliga Egendom, den der icke, under något vilkor, finge dragas ifrån dess egentliga bestämmelse, nemligen Gottlands egne fattiges och fattige sjukes vård, dels ock deruppå, att, när Gottland till Sveriges Krona afträddes, Ön försäkrades få tillgodonjuta de frioch rättigheter, dess invånare då egde. För behandlingen 1 ett sammanhang af 'dessa irenne, af enahanda syftning varande, Statssamt Allm. Besv,o. OecUtsk> Uti. N:o 13. 3 Motioner, hafva Utskotten med hvarannan sammanträd), och få, efter granskning af uppgifna och hithörande förhållanden, -sitt yttrande deröfver här nedan afgifva.
Slutligen har Landtbruks-akademien i dess ofvanberörda underdåniga utlåtande, bland annat, sökt ådagalägga fördelarne deraf, att veterinär-inrättningen i Stockholm egde tillgång till någon större ladugård, samt för sådant ändamål och enär inrättningens nuvarande lokal, på anförda skäl, ansågs mindre lämplig, föreslagit inrättningens förläggande i grannskapet af Landtbruks-akademiens experimentalfält, eller åtminstone utom hufvudstadens område, eller närmare dess gräns mot landsbygden, på sätt vore fallet i de länder, der veterinärväsendet vunnit någon större utveckling, såsom i Frankrike, Belgien och Danmark; hvarjemte Akademien uttalat den mening, att något behof af tvänne fullständiga veterinär-inrättningar icke vore för handen, hvadan och enär den i Skara befintliga anstalt, i anseende till bestämmmelserna i dess stiftares donationsbref, möjligen icke kunde, såsom ändamålsenligt skulle varit, med den i Stockholm sammanslås, Akademien ansett den förra kunna till ett tvåklassigt läroverk anordnas med samma undervisningskurser som i de två första klasserna i Stockholm, så att elever kunde under de första åren af deras studier efter behag söka undervisning i Stockholm eller i Skara och från sistnämnda ställe afgå till Stockholm att der genomgå återstående tredje och fjerde klasser, i hvilket fall och med en för begge inrättningarne gemensam öfverstyrelse, uppdragen åt Sundhets-kollegium, det icke borde möta svårighet att få de första klassernas undervisning vid begge inrättningarne ordnad efter samma Bih. till It. St. Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 6 Uäft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 19. plan, men dock så, att inrättningen i Skara komme att utgöra ett sjelfständigt fristående läroverk; anseende Akademien deremot den omedelbara styrelsen för veterinär-lärverken kunna uppdragas åt en, bland lärarne vid hvardera inrättningen af Kongl. Maj:t för vissa år utnämnd, rektor eller föreståndare med biträde af öfriga lärare, på sätt nu egde rum vid alla andra läroanstalter.
Nämnda summa beviljades dock under den förutsättningen, att de qvarlefvandes antal blott skulle uppgå till närmare 400. Af de frenne motionärer, sorn vid förra riksdagen väckte förslag om understödet, ifrågasatte Grefve Mörner, C. R. S., hos Ridderskapet och Adeln en summa af 20,000 R:dr årligen, på det hvar och en skulle få88 R:dr, Herr R. Ditzinger i Borgare-Ståndet 10,000 R:dr efter beräkning af 25 R:dr per man, saint Nils Olsson i Bonde-Ståndet 8,000 R:dr efter beräkning af 20 R:dr per man. Emellertid har det visat sig, att antalet behöfvande varit vida större, än som antogs. Till är 1864 hade anmält sig icke mindre än 1,125 personer och till år 1865 955 personer. Af de medel, som Ständerne anslagit, hafva således i medeltal blott 10 R;dr kunn it gifvas åt hvarje landtvärnsman, följaktligen vida mindre, än som med gåfvan åsyftats. Då likväl kan förutses, att de qvarlefvandes antal till och under nästkommande statsreglering skall förminskas, och för att icke alltför mycket anlita landets till öfriga behof nödvändiga tillgångar, vägar jag vördsamt föreslå, att under nästkommande statsreglering ett förslagsanslag lika med det, sorn under innevarande utgår, eller 10,000 R:dr R:mt årligen, måtte beviljas till understödjande af då ännu qvarlefvande och i behöfvande om ständigheter befintlige landtvärnsmän från 1808 och 1809 på de vilkor, som i Kongl. Förordningen af den 2 Februari 1864 äro bestämda. Och anhåller jag vördsatnligen om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 8 November 1865. J. G. Lundberg. Af Kontraktsprosten Palmlund! Om ändring eller förklaring af Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 December 1863, i fråga om lönetursberäkning för lärare vid elementarläroverken. Visserligen måste medgifvas och tacksamt erkännas, att Rikets
gång stod en enda man, som var så mycket som karl för sin hatt... Vet ni, när jag tänker på att min egen gosse var bland dem, och på hur det gick, och på att pappa dog med minnet af hans uppförande härhemma... Åh, ni kunna väl förstå, att om jag än aldrig så gärna WOLFF. ville, så kan jag inte se honom igen... Hvad vill han här? Misstror tant till och med afsigterna? FRU GERMAN. ni inte, ty det fins nog mycket ytligt och grönt hos er också. De där åsigterna må vara hur moderna som hälst, men... men de ha förstört hemmet här. SIGRID, något häftigt. Jag tänker bara på hvad som skett. Men det förstå Mamma är orättvis. FRU GERMAN, häftigt. reformera samhällena med era predikningar, så få ni väl se. Kristofer skulle också göra det, sen han slagit sin far i ansigtet och stulit hans pengar. SIGRID. Alltid beskyllningar! Gå själfva ut i verlden och Mamma, mamma, bli inte häftig nu! FRU GERMAN. segrar? Är han starkare? Är modet större, hänförelsen lifligare? Det vet väl du, som träffat honom? Hur långt har han kommit? Har han vunnit många ANDRA AKTEN SIGRID, stiger upp i högsta ängslan. Nog, mamma, nog! WOLFF. Sigrid! SIGRID. dag. Frukta ingenting, mamma. Han reser igen... genast... FRU GERMAN. Reser han? Hvart? SIGRID. Tillbaka till Amerika. FRU GERMAN, ser på henne, stiger upp. sätt. Nu verkade det inte, som du hade beräknat. SIGRID. Det där, Sigrid, borde du kanske ha sagt på annat velat det bästa, vi ha kunnat. Nu är det, som det är, men... nu följer jag med Kristofer till Amerika. WOLFF, häftigt fram. Jag har inte tänkt på någon särskild verkan. Vi ha Sigrid? Fru German börjar darra, stöder sig mot bordet, ser länge på Sigrid. FRU GERMAN. har kunnat. Så länge jag hade något att offra, offrade jag Du också! (Sakta.) Jag har också velat det bästa jag
Jordbruket har visserligen de sednare 20 åren gjort framsteg, ehuru ej på rätta vägen, så länge vår boskapsskötsel är till den grad försummad, att han - Den i3 Mars f. m. handelsvägen årligen tynges af inkommande victualievaror för liera millioner; detta jordbruk skulle genom ett ändamålsenligt creditsystem, som besparar det alla omkostningar oell tracasserier, hvilka nu åtfölja omflvtlningen af räntebärande capitaler, och som sålunda beredde för denna mödosamma näring utväg att ostörd få arbeta på sin förkofran och sina skulders afbetalande; detta jordbruk skulle derigenom bringas uti en bättre riktning, som snart skulle rätta ofvanstående missförhållande och innan kort visa ett omvändt resultat; spannmålsproductiohen, genom riors nyttjande, snart blifva en så förbättrad vara, att den kunde användas till upplag och äfven lill export. Det enskilda skuldförhållandet man och man emellan, den enä medborgarens beroende af den andra genom borgensförbindelser skulle blifva utrotade, och samhället vinna oändligen mycket i moraliskt hänseende, i kraft och stigande fosterlandskänsla. Sveriges folk skulle vakna upp till ny verksamhet och med lätthet bära sina skatter; det skulle inom sitt eget sköte filina tillräckliga tillgångar till välstånd och sjelfständighet genom uppodlande af våra inneboende krafter; det skulle sålunda göra allt utländskt lånebehof umbärlig! och onödigt, samt i män af samhällets fortgående utveckling och bildning skulle alla vigtiga samhällsreforraer underlättas, sedan grundvalen till samhällets lycka och trefnad genom ett väl och ändamålsenligt creditsystem blifvit grundlagd. Månne dessa fördelar ej vida öfverstiga den nytta, sorn skulle kunna tillskyndas Sveriges inre välstånd och utveckling genom äfven de största återeröfringar af Sveriges förlorade ultramarinska besittningar. Jo visserligen, sedan den Scandinaviska halfön nu befinner sig i ett lyckligare skick, än i något tidehvarf tillförne, genom en inbördes förening, som tillskyndat den dess naturliga gränsor och mera allägsnat dess fiender. Mina Herrar! jag har nu redogjort för en del af de fördelar, det förslag innebär, hvilket jag vågat inför H. R. o. Ad. framställa.
Utaf anslaget för häradshäktenas ombyggnad och förseende med erforderligt antal celler, 100,000 R:dr, hvaraf förut utbetalts 34,500 R:dr, R:dr 1,709: 47. 11. » dito för uppförande af fängelsebyggnader i rikets städer, utom Stockholm, 130,000 R:dr, hvaraf 19,000 R:dr under den föregående tiden utgått, o » 1,348: 1. 6: Återstoden af anslaget för hamnanläggningen vid Ahus, utgörande, utom det för samma företag med 20,000 ll:dr beviljade och år 1848 utbekomna län, 15,000 R:dr, » 1,000: Dito för åtskilliga vä g förbättringar vid Berga, Wifsta och Birsta byar inom Sköns pastorat af Wester-Norrlands län, 990 R:dr, » 290: Dito för aftappning af åtskilliga myrer inom Ovikens socken af Jemtlands län, 4,000 R:dr, hvaraf dock ett belopp af 208 R:dr 13 sk. såsom besparing innehållits, » 1,791: 85. — 1854 och 1855 års anslag för ombyggnaden af Strömsholms kanal och slussverk » 100,000: Summa R:dr 106,139: 36. 5. Med tillägg af denna summa utgör numera det utaf föregående Revisorer uppgifna beloppet af Riksgälds-kontorets utbetalningar i anledning 1840 och 1841 års extra stats-reglering R:dr 4,438,921: 14.
Såsom exempel på motsatsen, torde jag endast behöfva åberopa stadgandet i i5§:n afUlskts förslag, deri, —under rubrik — ”Hästhandlare eller sådana, sorn resa att sälja eller byta hästar, ”— undantag göres för ”den föl säljning af hästar, sorn en ”fast ig lie tsin ne ha Iva re i och för sin fastighet behöfver. ’’ Undantaget i nu gällande förordning uttryckes sålunda: ”den ”försäljning af hästar, som en landtegendomsinnehafvare i och ''för sin egendom idkar.’’ — Den i nyssnämnda § föreslagna afgift af 100 r:dr under första månaden och sedermera 5o r:dr månad!ligen för utlundningar, som, under resor i landet, afsluta handel om utländska varor, ur så orimlig och oförnuftigt hög, att den endast af förbiseende synes hafva kommit att införas uti ifrågavar. förslag. — Utsk. har icke meddelat något yttrande öfver min gjorda hemställan, att enskilda bankernas bevillningsbidrag borde särskildt bestämmas. Dessa inrättningar kunna ej lämpligen beskattas efter den för industribolag i allmänhet stadgade grund, eller utdelningarnes belopp; enär, enligt hvad erfarenheten redan visat, de enskildta bankbolagen vanligtvis icke låta utdela melan en viss del af deras behållna vinstsummor. Jag anser mig således, och med afseende å härvid för öfrigt förekommande särskilda omständigheter, icke kunna underlåta att fortsätta mitt i berörde hänseende uti motionsväg framställda yrkande. — Utskottet har fortfarande, utan afseende å deremot gjord erinran, bibehållit de stridiga föreskrifterna i en och samma § ang:de bevillnings utgörande för fideicommiss. Skola de nu särskildt stadgade bevillningsafgifterna för fideicommiss äfven hädanefter utgå, bör åtminstone icke, under alldeles enahanda förhållanden, antingen 6 eller 3 och stundom öfver 10 proc. bevillning kunna, efter uppbörds■hannens godtfinnande, lika författningningsenligt, fideicommiss-tillträdaren påföras. Jag får äfven i afseende härpå ånyo fästa Utsk:s uppmärksamhet å min väckta motion, rörande den s. k. testaments-bevillningens framtida utgörande.
Riksdagsordningen, hvarigenom, i fall förslaget till votering inom Utskotten per capita ej skulle antagas 1 4X14 Den 11 Julii gas,' det blefve bestämdt huru Inom Constitu tions-Utskottet borde tillgå, enär öfver af enskilda Riksdagsmän väckta motioner två Stånd skulle stadna emot två. Utskottet beslöt, att, under förbehåll af det vilkor , att detta stadgande skulle till afgörande upptagas, derest Riksens Ständer ej enhälligt antoge voteringen pet capita, föreslå följande tillägg efter orden: iförslaget intagas; Stadna inom Constitutiuns-Utskottet tv ii Ständ emot tvä vid pröfningen af enskilda Riksdagsmäns ingifna förslag till ändring eller förklaring af Grundlagarne , förfalle frågan. Hvilket förslag enligt 56 §. Regeringsformen af Riksens Ständer bör behandlas. Stockholm den 10 Juli I815. På Höglofl. Ridderslc. På Hogvörd. Prest ©ch Ad. Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Rudolf Cederström. C. v. Rosenstein. På Vällöifl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Xiedamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar J. Wegelin< And. J.son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 11 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 14 _ Vällofl. Borgare-Srånder den ii Hederv. Bonde-Ståndet den 11 _a Vördsamt Memorial! Efter inom Constitutions; Utskottet väckt mo« Deri 11 Juli. ni5 motion, hvilken enhälligt tillstyrktes, får Utskottet föreslå följande nya redaction, hvilket) i 37 §.
Utsk. har i detta afs:de tillstyrkt beviljandet af så stora anslag, att man med skäl kan draga tvifvelsmål, huruvida de under de. första åren, i anseende till brist på skicklige män till alla lärareplatsernas besättande, komma att åtgå, i hvilken händelse stora besparingar å denna titel komma att upstå. Är nu behofvet af flere Adjunkturer vid Universiteten verkligen så stort och trängande, sorn raan här påstår, så är det temligen troligt, att K. M. som kommer att få tillräckliga medel till sitt förfogande, anslår extra arfvoden åt de vetenskapsidkare, hvilka man vill upmuntra och vid Akademierna fästa. Jag yrkar fortfarande bifall till punkten. Hr Olivecrona: Lika med H. Exc. Hr Gr. Sparre, vågar jag anhålla om bifall till hvad motionären, Professor Carlson, föreslagit om anslag till två extra Adjunkts-löner vid hvartdera Universitetet, för att kunna dervid fästa utmärkta vetenskapsidkare. För närvrde finnas vid Akademierna Docenter, hvilka utmärkt sig genom veten - Ä22 Den 20 November e, m. skapliga arbeten oell snart skola förvärfva sig ett namn äfven utom Sveriges landamären. Erkännes vigten af att vid Universiteten bibehålla sådana personer, kan man, enl. mitt förmenande, ej underlåta att bifalla motionen. Man har visserligen häremot åberopat brist på tillgångar. Jag tilltror mig ej att bedöma, huruvida den förespeglade statsbristen stödjer sig på någon verklig grund, men jag anser, att R. o. Ad., oberoende häraf, bör bevilja anslaget, om ändamålet dermed erkännes vara af stor vigt. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Den första frågan i denna sak är, huruvida det begärda anslaget verkligen är nödigt. Flera föreg:de talare hafva, i min tanke, fullständigt ådagalagt, att så är. De klena utsigter till uppehälle, som Akademierna hafva att erbjuda unga och lofvande vetenskapsidkare äro, enl. hvad erfarenheten tillräckligen visat, icke nog lockande att fästa dem der. Så snart en utmärkhet framträder, skyndar den enskildta industrien att medelst lysande anbud tillegna sig honom.
Akten er att upprepa det fel, som ”sens commun” så gerna begår, att se absurditeter i sanningar, som ligga bakom dess synkrets! Vårt förfaringssätt grundar sig på den tanke, att intet tillfälligt gifves i naturen; vi antaga visserligen ett gudomligt godtycke, men ej en naturlig slump. Icke ens den ringaste likhet mellan tingen är en betydelselös tillfällighet! Ej ens det minsta streck i de figurer, med hvilka vi i skrift fixera våra ord och tankar, är utan djup betydelse. Allt i naturens verk och i menniskans har sin orsak och sin verkan. Vi kunna icke göra en åtbörd, icke säga ett ord utan att sätta hela universum uppåt och nedåt i vibrationer, starka eller svaga, märkbara eller omärkliga. Denna tanke genomgår hela vårt åskådningssätt. Och denna tanke måste vara sann äfven för er, determinister! Innan jag nu närmare redogör för det magiska bruket af våra lodräta motsvarighetsoch orsaksserier, vill jag framlägga ett par af dem för edra blickar. Jag skall välja de enklaste och tillika vigtigaste. Jag börjar med Här sen J ett af de nät, som magien spännt från empyréen ned i afgrunden. För hvart och ett af de heliga talen gifves en särskild sådan skala: universum, säger Pythagoras, är grundadt på talen. Och Boethius yttrar: ”Allt som skapades i tidernas begynnelse, formades efter talförhållandena, hvilka lågo såsom förebilder i skaparens ande.” Också är det för oss en afgjord sak, att talen innehålla större och verksammare krafter än de kroppsliga tingen, ty de förra utgöra ej en blandning af substanser, utan kunna, såsom rent formella ting, stå i närmaste beröring med det gudomliga förnuftets idéer. Detta erkännes ock af kyrkans fäder: af Hieronymus, Augustinus, Ambrosius, Athanasius, Beda och andra, samt ligger till grund för Uppenbarelsebokens ord: ”Den som har förstånd, han utforske vilddjurets tal!” De mångfalder och relativa motsatser, hvilka inom samma verld, bilda ett helt, äro i denna skala hvarandra sidoordnade, hvaremot de momenter, som i olika grupper eller olika verldar motsvara hvarandra, bilda de uppoch nedstigande serierna. Förgäten icke, att motsvarigheten innebär äfven en vexelverkan dem emellan!
Jag har bjudit tili att bevisa, det derigenom trenne stora ändamål troligen skulle vinnas, nemligen: att bränvins beskattningen egenteligen drabbade den, som deraf borde hafva drygaste känningen, d. v. s consumemen; att Staten skulle få en oväntad och högst betydlig inkomst, samt att det genom ett ornSttligt njutande af den rusgifvande drycken uppkomna moraliska förderf småningom skulle corrigeras, då varan blefve dyrare och i samma mon mindre lätt åtkomlig för den arbetande clas» sen, — Det är också en allmänt känd sak, att, genom en dylik beskattning å bränvinscorisumtionen, enorma Stats' in trader ingå uti Ryssland, England och Preussen; vi hafva så mångå gånger efterapat utländningen i det, som hvarken båtat Riket eller gagnat enskilde, att jag vågar tro det vara hög tid att söka taga efter de nyttiga inrättningar, vi, utom vårt land finna etablerade. Jag känner ganska väl alt bestämmandet af en införseltull å bränvinet af många ogillas af den orsak att de anse controlien emot tullförsnillning i thy fall ytterst svår. Jag vågar dock tro, att då fråga blott vore om Rikets tvänne största Städer, torde denna controll möta mindre svårighet, isynnerhet om Nederlagsfrihet, emot någon liten recognitions-afgift, finge begagnas. B il. t. Bevilln.' Lagoch Oec.-Utsk. Be't, JV:0 6. 109 Skulle jaglikväl härutinnan hafva misstagit mig, hvad principens tillämpning beträffar, så vågar jag dock alltid hålla för, att sjelfva principen, ökad beskattning å consurationen, icke på tillverkningen är den rätta. 'Och torde-då, af de mera kunnige, en ändarnålsenligare tillämpning deraf kunna göras. I öfrigt och då jag med Högloft. Utskottens pluralitet förenar mig i det tillstyrkande, att på ingen egendom, huru stor som helst, må få begagnas mera, än En nittio kannors panna, tror jag dock, att detta förenämnde icke bör tilläggas någon retroactiv
V i lägga oss i regeln kl. 1 0 på aftonen, sedan vi läst en kort betraktelse. När så morgonen randas, äro vi uthvilade, äga både krafter och nerver och godt humör därjämte; och ännu har det inte händt mig, att någon tjänarinna vägrat lyda. M e n om nu också den aflägsna lands bygdens tjänarinnor äro liksom skapade för stockholmare, passa nog icke de-s enkla seder för » den sköna synderskans » upplysta baru, och därför få nog desEa ännu länge fundera öfver problemet: » Hvar gå gränserna för en tjänarinnas skyldigheter? » Mosters tillgifne Kalle. Ida Wedel-Jarlsbergs stipendiifond. Som våra läsarinnor väl känna, undviker Idun af grundsats att inblanda sig i frågor af sådan politisk art, att de gömma brännbara ämnen, som lätt flamma upp och i dagsstridens hetta kunna onödigt såra oliktänkande sinnen. Den sak, som i nedan följande uppsats behandlas, hade vi icke heller ämnat vidröra; men då den onekligen har sitt alldeles särskilda intresse för en svensk tomwopublik, och de rader, för hvilka man begärt plats i Idun, synas oss gömma flere goda och afsevärda synpunkter, ha vi ej velat vägra att införa dem, ehuru vi icke i allo dela förf:s åskådning. Red. af Idun. Yj ?ör skolans vänner är det alltid en glädje att jt förnimma prof på intresse och offervillighet q J [för den viktiga del af kulturarbetet, som afser det uppväxande släktets uppfostran till goda, kunniga och dugande samhällsmedlemmar. Och glädjen minskas icke, då någon gång så händer, att nämnda intresse framträder i en form, som i vår originalitetsfattiga tid är egnad att tilldraga sig uppmärksamhet. Mycket har i dessa dagar skrifvits om landshöfding Curry Treffenbergs afsked från skolflickorna i Falun och den stipendiifond, han vid sagda tillfälle inrättade. Då denna fond fått namn efter en bemärkt nordisk kvinna, vågar jag hoppas, att några ord om » Ida Wedel-Jarlsbergs stipendiifond » skola intressera Iduns läsare och läsarinnor.
Om man ser ett barn öfverlemna sig åt ett utbrott af vrede, kan man visserligen med maktspråk hejda detta utbrott, men man kan icke ur hjertat utdrifva den känsla, som framkallade utbrottet. Derför tager den ömma, den verkligen ömma modren, det af vrede skälfvande barnet i sin famn och talar hjertligt och mildt förebrående, visar den lilla, huru ond och farlig vreden är, och upphör ej med förmaningar och smekningar, förrän häftigheten smälter bor i tårar och ånger, och detta gör hon, äfven när hon straffar barnnet. Det är mycket farligt att låta ett barn gå och » tjura », gå och » bita i sig » harmen öfver verkliga eller inbillade oförrätter, och det är orätt och syndigt att låta den lilla ensam och utan stöd utkämpa striden med sig sjelf. Också dukar barnet då som oftast under. Vaka vi så öfver våra barn — och öfver oss sjelfva — tror jag, att vi skola kunna mycket bidraga till att vredens träldomsok icke kommer att trycka deras axlar, helst om vi icke förtröttas, utan under hela deras uppväxt förmana och stödja dem och framför allt föregå dem med godt exempel. Detta om barnen. Nn några ord om oss sjelfva. Man hör ofta sägas, att det är en svår konst att beherska sig sjelf, och kanske är det derför man endast ganska sällan kan förmärka, att någon anser det nödigt att lära sig eller att utöfva den, såvida man icke är tvungen. Så fort någon får råda sig sjelf, så fort tvånget upphör, anser man sig också fri att öfverlemna sig åt sina egna infall. Man säger sig då vara fri, men är i sjelfva verket mera bunden än någonsin, ty den personlighet, den inre, andliga menniska, hvarigenom först hvarje mensklig varelse göres till en verld för sig och blir skild från det öfriga slägtet, denna personlighet underkufvas nu af den sinliga natur, som hon är satt till att styra. Och först då taga vi träldomsok et fullt på våra axlar och blifva lika sä- kert slafvar, som om vi vore sålda och köpta för penningar. I pv I I j Kl s^J IN månaden meddelar en fullständig mode. och mönstertidning.