Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man ingår i detalj och granskar alla omständigheterna, finner man orsaken ligga deri att de särskilda, erforderliga momenterna egas eller innehafvas af en mängd särskilda personer, hvilka, i utbyte mot sina kapitaler eller sitt arbete, fordra penningar. För att kunna verkställa en sådan fördelning, är det som vi behöfva låna penningar; — men aldeles icke af brist på de, för jernvägars byggande erforderliga kapitaler. Dessa samtliga ega vi ju inom landet. Häraf torde följa, att penningar icke egentligen äro kapitaler. Om med kapitaler menas något, som afkastar något, eller som af sig föder eller producerar något, inses tydligen att penningar icke kunna vara kapital. Man må skaka en pung med penningar så mycket man vill, men aldrig skall derigenom produceras en enda ny penning. De enda egentliga produktionsförmågorna äro naturen och arbetet; hvartill bör läggas de för arbetets verkställande nödiga medel och redskaper. När man tillägger penningen benämningen kapital, så uttrycker man sig oegentligt. Rätteligen borde man säga att penningen är representant af kapital. Om, som jag nyss nämnde, graden af den nytta, penningen gör, beror, icke på mängden, utan på hastigheten i dess cirkulation; måste man, när det skall lagstiftas i finansfrågor, hafva penningens lopp för ögonen. Denna cirkulation befordras genom ändamålsenligt inrättade Banker. Vid all lagstiftning rörande finanserna, framstår således bankväsendet såsom det första och vigtigaste. Alla andra reformer äro endast palliativer. Det onda man vill häfva, skall med oförminskad kraft qvarstå, intill dess man vågar angripa roten och uphofvet dertill, — bankväsendet. -Då diskussionen nu börjat beröra detta ämne, hade jag hoppats få höra mina åsigter uttalas af någon mera sakkunnig, men, då så icke skett, har jag ansett mig förpligtad framträda. Hr Akerman har framställt ett ganska förtjenst full t förslag i afs:de å Banken och dess Styrelse; men jag hade hoppats, att när han Deli 30 November f. m. 481 han angrep 72 § R. F., hail skulle hafva gjort det fullt radikalt. Med detta ord menar jag, att han bort helt och hållet stryka ut 11.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 71 poster, hvilka i öfverensstämmelse med föreskriften i då gällande länsstater, afförts å öfverskotten på statsverkets inkomster, men sedermera, i följd af den genom Kongl, brefvet den 3 Februari sistnämnda år härutinnan stadgade förändring, blifvit uti rikshufvudboken för samma år under förskottstitel omförda; uppgående således samtlige under förskottstitel anordnade medel tillhopa till R:mt R:dr 1'12,411: 20. Såsom af hosföljande protokollsutdrag öfver finansärenden upplyses, kunna riksgäldskontorets behållna tillgångar vid 1863 års slut antagas till R:mt R:dr 2,936,000: — och dess inkomster under den då inträdande, treåriga stats regleringsperioden till » » 22,812,000: — Summa R:mt R:dr 25,748,000: — De utgifter, hvilka böra af riksgäldskontoret under samma tre år, nemligen 1864—1866 bestridas, utgöra dels enligt af riksgäldskontorets fullmägtige gjorda beräkningar R:mt R:dr 10,684,000: — dels ock enligt hvad Kongl.
Den Tham af tullmedlen beviljade pension utgör endast 166 Rdr 32 sk. Bko, hvarmed han sjelf alldeles medellös skall försörja sig och sin familj. Nu har en motionär föreslagit åt honom en pension af statsmedel till belopp af 400 Rdr Bko. StatsUtsk. har afstyrkt motionen emedan Utsk. ansett det vara svårt, att understödja alla, som under tjenstens utöfning råka i ekonomiska betryck. Detta, jag medgifver det, är icke blott svårt, utan omöjligt, men t. o. ra. lifsfarligt då en tjensteman under nitisk utöfning af en svår och mödosam tjenst ådagalagt duglighet och ådragit sig så svår sjukdom, att han är derigenom oförmögen att försörja sig och de sina, anser jag ganska riktigt, att Staten lemnar honom en hjelpsam hand. På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bevilja Hr Tham den pension af 400 Rdr Bko, hvarom motionären hemställt, eller, om Den 9 December e. m. 179 detta skulle anses för mycket hegardt, det belopp, 400 Rdr Rmt, som jag har anledning tro blifvit uti ett annat RiksSt. för ändamålet äskadt. Hr Printzensköld: Till hvad siste talaren yttrat, vill jag lägga, att det synes mig vara icke blott en moralisk utan äfven en juridisk skyldighet, att, om en tjensteman under utöfning af sin tjenst ådrager sig en så svår sjukdom, att han blir oförmögen att bestrida sin tjenst och att sjelf vårda sig, och han derjemte är försatt i torftiga omständigheter, Staten åtminstone lemnar honom så stort understöd för sin återstående lifstid, att han icke blottställes för ytterlig fattigdom. Detta inträffar med Hr Tham, om det begärda understödet honom icke beviljas. Den tjenst han innehaft är af den beskaffenhet, att han med en starkare hälsa än den, som varit honom beskärd, kunnat med densamma fortfara, men det är ett faktum, att Hr Tham under utöfning af densamma ådragit sig den obotliga sjukdom, som nu gör honom oförmögen att kunna något förvärfva.
Dsrtmsns6orik reöan snkärcie, <iels pä lis sk mig nu ant^licis skäl skst^rker öen sk bancisbökliiogen sk ^Vingärci begärlio afskrifning, tillstyrker jsg, stt II. 8t:r, mell kastacit skseenrle pä clenna bimbetswans personliga retlligliet vell sktninzsvärlis carskter, mätte bevilja lie mäst linliriga tletalningsvilkor kär lie Iiooom äciömlie ersält»ings-Ilelopp. Om viri lians inträtkanöe liäci än största lielen ak skulllen vore obetsili, anser jag ak käga bet^lienket. binnes ieke tillgäng i lisas 8terl»lius sä mä clet Illikva kominanlie 8t:rs sak stt pä sällan sulelining antingen bevilja akskrikniiig eller anbefalla korliringarnes balancersnlie i Itäkenskaperne. I ett mäl säciant som lietta är 8ummans belopp intet livall jag täger i beräkning: bär sr krägs om en princip, mer värö än stt lien werl rilkror kan uppskattas; clet sr Il e t a n k s n c! e n, iV:s 4l, 42. Zli emot ett riet slllraväclligsste prsejutlieat jag vägat böja min räst.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Mars 1834. Preste-Ståndet den 1 „ Borgare-Ståndet den A Bonde-Ståndet den A Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående pension Jör KrigsRådet S. G. Ehrenstams enka Charlotta Gripenstjerna samt hennes dotter. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 33.) S. A. K. Med anledning af Krigs-Rådet S. G. Ehrenstams enkas, Gharlotta Gripenstjernas, i underdånighet gjorda ansökning, att, sedan hennes syster Mariana Carolina Gripenstjerna, som, tili följd af Rikets år 1810 församlade Ständers beslut, åtnjutit en frän Riksgälds-Kontoret utgående pension af 166 R:dr 32 sk. årligen, i December månad 1851 med döden afgätt, samma pension måtte få bibehållas af sökanden jemte dess sjukliga och oförsörjda dotter Hedvig Aurora Ehrenstam, hvilken varit gift med handlanden och fabriksidkaren L. G. Kling, men från honom blifvit i äktenskapet skiljd, har E. K. M:t genom Nådig Proposition af den 16 November näsliidet år, i betraktande af de särskilda förhållanden, hvilka föranledt Rikets Ständers nyssberörda beslut, samt med tillika fästadt afseende å den bekymmersamma ställning, hvari, enligt hvad upplyst och styrkt blifvit, sökanden och hennes dotter sig befunne, föreslagit Rikets Ständer, att bemälda enka måtte, med beräkning från 1852 års början, få för sin återstående lifstid på sig öfverflyttad den pension hennes aflidna syster å Riksgäids-Kontorets pensions stat - Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 21. 25 stat intill nämnda tid innehaft, äfvensom att enahanda pensions-förmån måtte efter enkan Ehrenstams död komma hennes dotter Hedvig Aurora Ehrenstam till godo, så länge hon i torftiga omständigheter sig befunne.
Då nu R. o. Ad. afslagit frågan, och endast hållit sig till grunderna för förslaget, samt R. o. Ad., med ogillande af detsamma, förklarat, alt något vidare yttrande icke vore nödvändigt, så, och enär PresteSt. fattat enahanda beslut, hemställer jag, huru man då skall kunna yttra sig öfver detaljerne? Ar det grundlagsenlig!, är det ens förståndigt att på delta sätt gå ifrån R. Sirs beslut, och söka att åstadkomma voteringar endast derföre, att det faller någon in alt påstå det frågan rörer Statsregleringen. Det har icke med Statsregleringen gemenskap, om räntorna ingå in natura eller kontant. Om R. St. beräkna inkomsterna högre än de komma att utgå, så blir deraf ingen annan följd än att riksgiskont. får fylla bristen. Upptagas de lägre än hvad de egentligen utgöra, blir ätetingen annan följd, än att ett öfverskott uppkommer och hvilket mäste redovisas, men icke inverkar det pä statsregleringen. Om det nu mäste erkännas, att frågans primitiva beskaffenhet hemtas frän slutmeningen af 89 § RegiF. så måste enligt 87 §, dä tvä Stånd stannat emot två, frågan förfalla. I den sednare frågan, angide detaljerna, hafva två Stånd fattat sitt beslut, hvaremot tvänne andra Stånd deröfver icke meddelat yttrande. I sådana fall kommer alldrig, och kan alldrig komma i fråga, någon votering i förstärkt Utsk.; ty det skulle blifva rätt besynnerligt, att vilja tvinga tvänne Stånd att votera öfver ämnen, hvaröfver de icke beslutat. Men, mine Hrr, denna propos. har blifvit framställd, derföre, att ett Stånds privilegier är beroende af denna fråga, oeh hon kan således icke 374 Den -3 September f. in. grundlagsenligen upptagas lill bifall utan propus. måste af Landtm, och Talmän afslås. Dä följer ju, att någon ytterligare behandling af denna fråga än att hon, ined ogillande af voter:spropos. Rigges lill handlingarne, icke bör eller kan ega runi. Hr Lefrén, Joli. Pehr:
Han aflönas icke med 50 r:dr, utan med 110 r:dr b:co och derutöfver någon spanmål. Nåväl, polisen inom en socken, kan ingalunda vara sämre än der. Ingen duglig person vill åtaga sig den befattningen, äfven för det priset och polisen är alldeles jemmerlig. Kan man väl då tro, att en god tjensteman skulle i våra tider Den 12 Ma rs f. m. 357 kunna erhållas för 50 r:dr b:co, en tjensteman, som skulle vara dräng åt Länsmannen, som skulle lyda alla hans kallelser och lemna handräckning vid alla tillfällen; allt delta för 50 r:dr b:co. En ledamot af Ståndet, en K. Behfule har anfört åtskilliga bevis på olägenheten af det nuvar. förhållandet, lian liar sagt att en fjerdingsman ofta är borta när han behöfves. Nåväl, tror man att det skall uphöra hädanefter? Tror man väl att en person, som är allönad med 50 r:dr b:co, skall uteslutande sysselsätta sig med sin tjenst? Visserligen icke. Det onda måste hotas ifrån roten: Polisen inom länen måste ordnas.- Det är en annan sak, men ingalunda vinner man det på sätt, som här är föreslaget; i fordna tider hafva visserligen verkställande maktens organer kunnat vara alldeles okunniga personer, som icke ens kunnat läsa och skrifva, men civilisationen har nu gått framåt för mycket, för att en sådan person numera skulle kunna blifva en organ för den verkställande makten. Rältsförvecklingarne äro för stora, för att en sådan person skulle kunna lyckas alt. utföra den verkställande maktens bestyr. Låt oss betrakta de updrag, som instruktionen ålägger fjerdingsmännen. De äro på ena sidan af den grannlaga beskaffenhet att de fordra en man med omdöme och kännedom af gällande författningar; på den andra sidan vanliga hancltlangare-bestyr; huru vill man förena dessa åligganden hos en och samma person. Jag fruktar alt jag alltför länge uppehållit R. o. Ad. Jag har tagit mig friheten framställa de betänkligheter jag hyser emot betänk.
Om vid denna utredning det skulle visa sig, att förslagen af en eller annan orsak icke äro så förträffliga, som en värd ledamot föreställt sig, lärer väl StatsUtsk. akta sig för tillstyrkande af desammas antagande hvarigenom, enl. hvad jag hoppas, de komma att förfalla, såsom en talare uttryckte sig. Jag kan icke yttra mig om dessa förslag, emedan jag icke hort dem upläsas oell känner dem således icke, men angå de landtförsvaret i liela Svea land och, vid granskning af Ekon.Utsk., befinnas vara af beskaffenhet, att icke kunna förenas med den närvar, säkerheten för samhällets sjelfförsvar, så är det klart, att sådant bör först af Ekon.Utsk. utrönas, innan frågan vidare granskas i StatsUtsk. Pä dessa skäl anhåller jag, alt förslagen må remitteras lill Stalsoch Ekon.Ulskm gemensamt. Hr von Hohenhausen, Carl Ludv.: Trägna göromål hafva förhindrat mig, alt taga närmare kännedom om förslaget N:o 2, ehuru jag visserligen temmeligen noga studerat förslaget N:o 1. Dä nu R. o. Ad. beslutat, alt båda dessa förslag skola behandlas i ett sammanhang, är jag således fullkomligt oberedd alt inga i en diskussion om dessa lili hvarandra ingripande förslag af sä vidsträckt omfattning. Jag inskränker mig derföre endast till, att ex oflicio önska, att dessa förslag lill desorganisation af Sveriges nuvar. landtförsvar måtte förunnas samma öde som förslaget N:o 1 så välförtjent rönte af R. St. år 1848. Skulle, emot förmodan, Ulsk. tillstyrka förslagens antagande, skall jag, dä frågan återkommer till Stånden, icke undandraga mig att ingå i närmare detaljer af de skäl, som synas mig lala emot förslagen. Hr Ekensteen, Joh. Fritz: Vid betraktande af de framställda förslagen kan man icke undgå att fästa sig vid förslaget N:o 2, emedan detta är ett organisationsförslag eller, som andra hafva kallat det, ett förslag lill desorganisation af svenska arméen från topp till tå. Det; andra förslaget, som äfven har sina glanspunkter, har man sagt vara overkställbar!.
”Har gäldenär ej betalt; läte borgenär förnya inteckningen, första gängen inom tio år sedan den beviljades, och ytterligare inom tio år från hvarje förnyelse. Inteckning, som så förnyad varder, ege förmånsrätt, efterty i 16 § sagt är. Försummas förnyelsen; vare inteckningen förfallen, ändå att inom tid, som nu är sagd, gäldenärens egendom blifvit till konkurs afträdd, eller borgenären låtit sådan åtgärd med inteckningen vidtagas, som i 24 § mom. 3 sägs. 23 §. ”Då inteckning förnyas skall, uppvise borgenär inför rätten i hufvudskrift den handling hvarå inteckningen beviljad är och skrifve rätten inteckningsförnyelsen derå; stånde ock borgenär fritt, att inför annan Underrätt inteeknings-handlingen förete: den rätt läte, då sådant sker, i sitt intecknings-protokoll kortligen intagas hvad handlingen innehåller med dag och årtal, då den utgafs, af hvilken rätt inteckningen beviljad är, med dag och årtal, då det skedde, och då inteckningen förnyades, om det skett: teckne ock bevis å handlingen, att den, till vinnande af intecknings-förnyelse, företedd varit; sedan ingifne borgenär protokollet deröfver till den rätt, som inteckningen beviljat, inom tid, sorn i 21 § sägs; och vare detta så gildt, som om handlingen der företedd blifvit.” 24 §. Mom. 1. Då gäldenär sitt skuldebref hos rätten företer och således visar att han skulden tillfullo betalt; varde inteckningen dödad och sådant straxt å skuldebrefvet tecknadt, så ock i protokollet skrifvet.” Mom. 2. Köpare till fastighet, hvilken antingen å utmätningsauktion, eller, under konkurs, af borgenärer genom offentligt utrop såld är, och hvaruti inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår, ege, så snart auktions-förrättningen vunnit laga kraft; eller, i händelse af klander, fastställd blifvit, samt köpesumman är inbetald, att Lag-Utskottets Betänkande, N:o 2!). 11 derom af vederbörande exsekutor eller syssloman erhålla bevis.
Deremot ådagaJägges ett högst ofördelaktigt resultat genom det speciella kostnadsförslag öfver återstående arbeten vid Canalbyggnaden, som Directionen låtit, efter noggranna undersökningar, upprätta. Det utvisar nemligen den stora skiljaktighet emot 1816 års förslag, att hela kostnaden, sorn i sistnämnda förslag beräknas till 351,722 R:dr, finnes uppgå till 892,359 R:dr 23 sk., hvaraf 622,267 R:dr för återstående Arbeten ifrån och. med innevarande år. Directionen anser denna betydliga skillnad härröra mindre af någon väsendtlig olikhet emellan de i bägge förslagen uppförda pris å hvarje arbete, än af allt för ringa beräknade arbets-qvantiteter uti 1816 års förslag. Sålunda förekom, på sätt Directionen uti sin ofvan åberopade underdåniga Berättelse närmare utvecklat, att i sistnämnde förslag gräfningen och upprnuddringen uti nya och gamla Canalen på hela sträckan ifrån Arboga A till Hjelmaren, blifvit beräknad endast till 28,798 cubikfamnar, hvaremot qvantiteten af detta slags arbete för hela Canal-linien finnes uppgå till 79,154 cubikfamnar, af hvilka 21,558, äro färdige: att sprängningen i stället för de i 181& års företag upptagna 3,877 cubikfamnar utgör 8,209 sådane famnar, samt att kallmurningen utgör sexdubbelt belopp emot den år 1816 beräknade qvantiteten, dertill likväl en då icke tillämnad, men sedermera nödig befunnen, Dockbyggnad i mån bidragit. Proposition om Hjelmare Canalo. Slussverk 7 §7 Det utförliga kostnadsförslag, hvarvid förberörde jemnförelse af arbets - qvantiteterna sig grundar, har Directionen i underdånighet förmält vara af Capitaine-Mechanicus Edström upprättadt, efter noggranna afvägningar, pliktningar och borrningar utåt hela Canal-lir.ien, så att några betydliga misstag i beräkningarne ej böra befaras.
Omsorgen för Kronans, Kyrkors och Allmänna Cassors säkerhet lör fordringar hos uppbördsman och föreståndare, genom förmonsrätt i deras fasta egendom, är deremot af underordnad vigt, enär den för deni erforderliga säkerhet lämpligare bör kunna iakttagas och bevaras, genom borgens afFordrande, en noga tillsyn samt andra försigtighetsmått, hvarmedelst åtminstone större förluster kunna afvärjas. För att afhjelpa de öfverklagade olägenheterna, utan att derjemte åsidosätta en rättvis och ändamålsenlig vård om omyndiges, Kronans och allmänna Cassors med Heres rätt och fördel, har Kongl. Maj:t funnit en lagförändring nödig, hvarigenom intecknad fordran tillägges ovilkorlig företrädesrätt till betalning, framför de i i^rde Cap. 8:de §. Handels-Balken omnämnde fordringar, och omyndig lemnäs, näst efter inteckningsegare och framför alla öfriga i berörde §. omförmälda kraf, förmonsrätt för all hos Kongl. Mnj\ts tdtdiga Proposition N:o 49.' 5 föräldrar och förmyndare egande fordran; och vill Kongl. Maj:t fördenskull föreslå Rikets Ständer att, med upphäfvande af 8;de, eyde och io:de §§:ne i 17 Cap. Handels-Balken; i slället antaga nedanstående med n:te, iarte, 14:de och i5;de §§:ne i 22 Cap. Handels-Balken af Lag-Comiteens förslag till Civii-Lag hufvudsakligen öfverensstämmande 1 igbnd. 'diar någon fått inteckning i gäldenärs fasta egendom, ege förmonsrätt i samma egendom och i den afgäld, som under concurstiden deraf faller, för hufvudstol, så ock för ränt* intill betalningsdagen; dock gälle förmonsrält lill ränta, som före concursens början upplupen är, ej för längre tid, än tre år. Är fast egendom intecknad för fleras fordringar och räcker den ej lill för alia, bafve den, som äldre inteckning eger, företräde.
Detta af» Drag miD f>marje räntebetalning od) gifme l;an Derå goitto. ©uter ej Sångif» maren meD fåDant qoitto eller annat laga bemiP flprfa, att 33emii!ningP»afDrag miD fymarje ränteliqotD Såntagaren merfltgen tillgoDofommit, ege Då Den feD» nare, miD flutliga liqdben för lånet, föra jottom Det till lajt, för alla De år, 43 Det ilie förut fått åtnjutas; ware ocf låntagaren i Detta fall berättigad till laga ranta för beloppet af hvarje årS afDrag, från Den tiD, Då Det rätteligen borDt honom ttllgoDoräfnaS. ©omare od) Cpfecutorer åligger, att, Då rättegång eller lagföfning uppftår, [tälla ftg ftaDganDet härom till noga efterrättelfe; ocf) niå ©om eller Utfag ide utfärDaS förr, än fiber upplåning om werfjlällig* beten af foregåenDe ftaDganDe blifwit inbemtab. UtföfeS åter forDran t ConcurS, åligge Det borgenär att behörigen jfpr* fa, Det 3$et»illning$aft>ragen af ©älDenären fulleligen fått åtnjutas. (3Bägrar Sångtfware Detta afDrag, eller blifwer beträDD meD fåDane un* Derjlef eller tillfällningar, forn åfpfta ©älDenärenS betunganDe i Detta affeenDe, warDe batt Då, enligt IX Cap. 6 §., *fpanDelS*Q3alfen, anfeDD lifa meD Den, font tager f>ööre ränta, än lag bjuDer; i följD fwaraf fela interefet ocf> tion* DeDelen af efjufwuDfolen De fattige tillfalla. §• 37.
13 “Vidare och med afseende derå, att de i Kollegii Arkivi-Kontor förekommande undersökningars omfång och svårighet, jemte mängden af upplysningar, som derstädes af enskilda personer sökas, vare sig för vetenskaplig forskning eller för utredning i förekommande rättegångar, gjorde det angeläget, att, till vinnande både af fullständighet och skyndsamhet i kontorets utredningsarbeten, Kamereraren, hvars nuvarande biträden, två Kammarskrifvare, vore vanligen sysselsatte blott med afskrifning af handlingar, finge jemte sig en tjensteman med nog grundliga insigter och särskild kännedom för att kunna på eget ansvar nöjaktigt verkställa de ofta mödosamma undersökningarne i Archivets handlingar och i Öfrigt dervid biträda Kamereraren samt, vid dennes förhinder eller afgång, uppehålla Ijeusten, hemställer Kollegium i underdånighet, att en Kammar förvandt i Arkivi-kontoret måtte på stat uppföras, mot indragning af den ena kammarskrifvaretjensten.® “Hvad Kammar-kollegium i afseende å tjensteregleringen såluna föreslagit, anser jag mig, på grund af de härför anförda skälen och vid det ådagalagda förhållandet, alt Kollegii arbeten varit i ständig tillväxt, och hitills endast med svårighet kunnat vederbörligen skötas, i underdånighet till nådigt bifall förorda.® “1 afseende å lönebeloppen har Kollegium sjelf anmärkt att dess underdåniga förslag, intaget i nedanstående tabell, är i vissa delar, för att motsvara den för Kommerskollegium under den 12 Juli 1S55 faststälda sat, nedsatt under verkliga behofvet; en anspråkslöshet, som visserligen förljenar all aktning, men som icke torde böra leda derhän, att regleringen af Kollegii löner, när den företages i afsigt att för en längre tid uppfylla det verkliga behofvet, skulle af missförstådd sparsamhet förfela det dermed åsyftade ändamålet. Jag har derföre i mitt underdåniga förslag tillämpat de redan uppgifna förnämsta grunderna för lönegraders beräkning, på sätt tabellen närmare utvisar.
I hotellets resandebok hade jag sett, att han var en skolkarl från en liten nordtysk kuststad, och på grund af en hel serie små iakttagelser hade jag kommit till den slutsatsen att de voro nygifta och gjorde sin bröllopsresa. Han stod upprätt med ansigtet nere i sin Bædeker, hon satt och blickade ut på landskapet, med armbågen mot ledstången och hakan stödd mot handens innansida. Öfver henne, just sådan som hon nu satt der snedt framför mig, hvilade denna kyska ro och denna plastiska renhet hvilka redan från första ögonblicket frapperat mig hos henne, attityden hade samma omedvetna nobless, bysten samma fasta stöpta rundning, profilen samma regelbundna linie; och då hon en gång vände ansigtet mot mig, möttes jag af dessa ögon, som se länge och lugnt och fast på en och se rakt in i ens egna, med en viss nobel otvungenhet, en viss naturlig rättframhet, en viss ärligt tvekande tillit som har mycket af bön i sig. Han deremot tillhörde denna typ som gör intryck till hälften af pedant till hälften af charlatan: hans gestalt var slankig, hans drägt hängde påsigt och saknade snitt, hans fuktigt mjuka svarta hår var yfvigt i nacken ock öfver rockkragen samt tunnt öfver hjessan med en skallig fläck i midten och tvenne bakåtgående kala inskärningar på båda pannsidorna, hans ansigte hade något af svampens fadda blöthet med ett glest helskägg och stickande närsynta ögon bakom brillorna. Han höll ansigtet djupt nere i sin Bædeker, allt emellanåt lyfte han hufvudet, knep ögonlocken samman, så att pussiga hudvalkar veckade sig kring ögonvinklarne, kisade närsynt ut efter någon sökt punkt i omgifningen och rigtade så till sin hustru en historisk eller topografisk anmärkning, hvilken han liksom underströk med sin docerande ton för att rigtigt betona dess vigt och intresse.