Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från skilda håll. Sverige. Skara domkyrkas paramentförening är namnet på den kornit6 af damer, ' tack vare hvillren Skara nyrestawerade tempel kan upppisa en detsamma fullt vardig altarskrud. Om delina förenings verksamhet och dess vackra resultat har dess sekreterare pastor G. Jhndblad beniiget meddelat oss följande: Den 30 april 1891 hölls på inbjudan af domprostinnai~Linnarson ett talrikt besökt sammanträde af damer inom Skara samhälle » för att rådgora ocb besliita on1 åtgärder för anskaffande af pnyarnentalaprydnader till Skara dom7czjrka ». En koinit6 af tolf damer tillsattes, hvillsen erhöll i uppdrag .att vidtaga behöfliga åtgärder för att skaffa åt kyrkan en värdig paramentskrud. Komit6ns första htgärd blef den att insamla frivilliga bidrag för ändamålet. E n livar medlem gick nied sin teckningslista omkring inoni det henne ' anvisade området af staden eller landtförsainliiigen. Resultatet blef öfver förvä,ntan gynnsamt. Tillsammans 1,459 kr. 9 öre liafva sålunda blifvit insamlade. Under tiden hade man inhemtat nödiga upplysningar och. r %d Iios öfverintendenten Eetterwall samt satt sig.i förbindelse med » Hanadarbetets Vanner » i Stockholm för att erhiilla mönster och kostnadsförslag % de paramenter, som man i första rummet beslöt att anskaffa. Under loppet af 1892 blefvo de flesta ritningarne och mönstren utarbetade och antagna, och i början af 1893 kunde arbetet med. parsinenterilas förfardigande begynna. ' B Handarbetets Bänners direktris, fröken Agnes Branting, sjal f f. d. Skarabo, har ifrån första början med varmt intresse oinfattat denna uppgift att med paramenter pryda Skara vördnadsvärda helgedom och själf utarbetat de flesta ritningarne till desamma. En väsentlig del af arbetet liar dock utförts kostiiadsfritt eller mot arvode af frun timmer i Skara. De viktigaste paramenterna, som sålunda %stadkommitsy äro följ ande: a. En stor och präktig altarrums-wzatta af grön filt ined gul.
Loi de anskaffas, anser jag mig så mycket mindre böra vara stillatigande, som jag alltifrån början till slutet af 1808 års krig varit vittne till de olyckliga följder, som Finlands försvarslöshet förorsakade, dä, livarhelst armeen framgick, allmogen inställde sig och blott fordrade vapen, för att till bibehållande af den yoolåriga föreningen med Sverige gå sista nian ur huset; men saknaden af vapenförråd vållade ett afslag, hvars skadlighet och bidragande till Finlands öfvergång de militära ansträngningarna af allmogen på Åland och i Österbotten nogsamt bevisade, då de på begge ställena afbröto de fiendtliga operationerna. Se här följderna af den säkerhet, som II. StatsUtsk. låter framskina, då det yrkar, att krigsmateriellen borde anskaffas genom besparingar, eller ock anskaffas i ögonblicket af behofvet, utan att uppgifva förslag, hvarest den då skall erhållas. Att sådana beräkningar borde grundas på sednare tiders politiska förhållanden är hvad man borde vänta af så upplysta män som de, hvaraf detta TJtsk. är sammansatt; men de hafva dock förgätit, att de krig och fiendtligheter, som sednare tider framvisa, ej uppkommit genom forntidens långa krigsrustningar och föregående krigsförklaringar, utan genom nästan oförutsedda anfall; och i hvilken belägenhet skulle väl Sverige då komma, sä aflägse beläget från de länder, der en krigsmateriel kan erhållas. I korthet har jag nu bevisligen framlagt vigten för ett land att vara i stridbart stånd, och då kostnaden derför, enligt den nåd. propos., genom statslån äfven komme att fördelas och bäras af efterkommande, anser jag mig hafva största skäl att tillstyrka bifall till den K. propostn, i hvad den rörer anslag till krigsmateriellen. Frih. Boye, Ludv.: I fortsättning af den anmärkning, jag gjorde, då betänk, förra gången förevar, förklarar jag nu, att jag omöjligen kunnat öfvertyga mig derom, att TJtsk. haft rätt, då det först afgjort frågan, hvarifrån medlen böra tagas, innan det pröfvat, till hvad belopp det verkliga behofvet uppgår.
Vidare, och under erinran om det förhållande, att i vissa delar af riket skifteslagen vore utomordentligt stora och stundom innefattade hela socknar, hvilken omständighet vore tillräcklig att förklara, hvarföre föga benägenhet derstädes funnes att företaga ett kostsamt laga skifte, hvars afslutande icke på en hel mansålder kunde emotses, helst det vore att förvänta, att bland de talrika delegarne många skulle finnas, hvilka icke blefve belåtne, innan alla tvisteämnen blifvit genom rättegång a (gjorda, — har jemväl blifvit hemstäldt, att, till beredande af möjlighet för dem, hvilka ega del i ett och samma hemman, att fä hvar sin del ulklufven och alskiljd, det lill 17 § i 12 Kap. Skiftes-Stadgan genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832 gjorda tillägg, innehållande förbud mot fastställelse ä klyfning af hemman, som icke undergått enskifte eller laga skifte, måtte upphäfvas, så att klyfning af hemman måtte kunna verkställas och fastställas till efterrättelse för vederbörande. — Dessa sålunda anförda omständigheter hafva Rikets Ständer äfven ansett böra behjertas. 1 anseende till de många sätt, på hvilka eganderätt till en del af en fast egendom kan förvärfvas, inträffar det nemligen ofta, att ett hemman eges af många personer med hvar sin bestämda andel deri, hvilka icke äro hugade alt bruka detsamma gemensamt: men då, i anseende till sådana särskilda förhållanden, som nyss blifvit antydda, de med allt skäl kunna hysa lika så liten håg att begära ett laga skifte, hvilket icke lemnar dem utsigt alt i sin lifstid komma i besittning af hvar sin lott, finnes, så länge ifrågavarande förbud mot fastställelse å klyfning af deras hemman qvarstår, intet lagligt sätt, hvarpå de kunna blifva från hvarannan skiljde; ett förhållande, som hvarken för rättstillståndet eller med hänsyn till vilkoret) för jordbrukets förkofran kan vara fördelaktigt.
Hvad öfrige tillökningar i staten angår, hafva Rikets Ständer bifallit, att de må med föreslagna belopp utgå. Enligt, den al Eders Kongl. Majit föreslagna reglering af häst-rationerna, skulle antalet deraf vid Lifgardet tili bäst, nu uppgående, efter den Departemenls-chefens betänkande bilögade tabell, till 55, minskas för Sekund-chefen, de begge Majorerne, alla Sqvadrons-cheferne och Regemenls-qvartermästaren med 1 ration för hvardera, så att antalet hädanefter komme.alt utgöra 47; Och hafva Rikets Ständer bifallit, att ersättning för detta ralions-aiital och belöpande stall-hyra m. m. må fastställas och å staten uppföras. Den erforderliga tillökningen i Regementets kontanta anslag blifver alltså 23,032 Rulr Runt, hvilken anslags-tillökning Rikets Ständer beviljat att utgå pä säll bilagde tabell N o S närmare utvisar. 19:o För kronprinsens Husar-regemenie. är tillökning i löne-anslaget äskad med ett belopp af 25,712 R:dr 62| öre, hvaremot en på Regementets stat upptagen odisponerad tillgång al 268 tunnor spanmål in natura ansetts kunna lill Statsverket indragas. I afseende å della Regemente, der för närvarande lönerna i allmänhet äro betydligt lingare, än vid öfrige garnisonerande Regementen, har Eders Kongl. Majit, på an - 22 ExpeditionsUlsk o tinis Förslåg till underd. Skrifvelse IS: o 194. förda skäl, utvecklade i Deparlements-cbefens betänkande, funnit de för löne-regleringen vid de värfvade
Jag har erfarenhet af att sådana ransakningar kunna räcka år och dag, nära nog två år, under hvilken tid den anklagade måst 16 å 18 gångånger föras till och ifrån häradsrätten, hvilket medfört betydliga kostnader. Häraf synes tydligen att hela cellsystemet för ransakningsfångar är afbrutet och förfeladt så länge dessa förhållanden fortfara. Utom en talare, har jag icke hört någon bestrida nyttan af cellfängelser för ransakningsfångar. Jag har icke lång erfarenhet deraf och torde derföre kanske icke böra åberopa min, men likväl har jag med den uppmärksamhet, som är mig möjlig, loljt de för - 662 Den 23 Februari f. m. hållanden, som inträffa! i det länsfängelse, jag haft att göra nied, och jag tackar Gild att K. M. var nådig emot Christianstads län att hörja der med ett sådant Fängelses uppförande. Jag har visserligen icke någon särskild nytta af fortsättandet med dylika byggnaders uppförande i andra län; men dä jag ser den obestridliga nyttan af cellfängelser för ransakningsfångar vid detta häkte, så kan jag icke annat än önska att de öfriga länshäktena eller ransakningsfängelserna må blifva af enahanda beskaffenhet. Vilja vi minska brottens antal, vilja vi hämma den ström, som kanske snart blir oss öfvermäktig, så äga vi medel dertill i vår brottmålslagstiftning och våra fängelser. Sä länge gemensamhetsfängelser finnas för den anklagade under ransakningsliden, så skall brottens antal ökas och den som höjt sin röst emot en motsatt åtgärd i detta fall, han må taga det på sitt samvete. Jag ser icke något hinder för R. o. Ad. att antaga StalsUtsk:s förslag. Derigenom uppstår ingen fara för att binda sina händer, när fråga blir om det nya lagförslagets antagande. Jag ser ingen fara att K. M. genom ett sådant beslut skulle hindras alt förlägga de fängelser, som ännu ytterligare behöfvas, der K. M. finnér för ,godt att bestämma.
Men efter han nu hade hertig Kvirl på sin sida o c h alla sina svågrar o c h flere mäktige, s o m mera förm å d d e än h o n m e d d e sina, e m e d a n hennes söner v o r o unga o c h små, konungen ville inte heller gärna mista h o n o m utur sin tjänst, efter han var öfverste i d e n danska fejden, bragte de fördenskull så vidt, att han d r o g n e d till sin faders syster fru A n n a på Förstevad o c h t o g henne m e d sig till Visingsö, tog så m i n moster m e d det följe h o n m e d sig hade ifrån sin fru m o r o c h förde henne öfver gränsen, där h o n lät sig viga af en dansk präst, sedan h o n hade varit ett år o c h några månader på Visingsö h o s hans syster, o c h dröjde det därför så länge, att moster Malin intet ville det skulle ske, tog h o n sitt eget råd därtill, drog på samma dagen öfver gränsen igen till T o r p a; där skedde bröllopet. Gref Per o c h fru Beata gjorde sin undskyllan för det de intet följde h e n n e till bröllopet. Då h o n så ändtligen dit k o m, Per Perssons Yäfo. Stickmaskin, DROTTNINGGATAN 21 B, STOCKHOLM. Guldmedalj Malmö 1896, Stockholm 1897. Nutidens bästa STICKMASKINER. Omsorgsfullaste arbete. Största användbarhet. Billigaste pris. Köpare erhålla undervisning gratis. Qrebro Kex Bästl * Billigast! Utlåtande äfvensom svart, hvitt o c h kulort Henneberg-Siden från 6 5 Sre till kr. 1 6: 4 5 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. m.) pr robe • kr. Food. Mö den 8 juli 1896. Min hustru har en lång följd af år lidit af nervsvaghet i förening med mattighet och sömnlöshet och därför sökt flera läkare, hvilka ordinerat åtskilliga mediciner, som förtärts dock utan att hälsan återvändt.
Ad. icke bör motsätta sig denna upoffring af sin testamentsrätt, om dermed en förbättring i allmänhet af sladganderne, rör:de testamente, kunde, på säll jag förut nämnt, då fråga var om arfvejord å landet, vinnas. Jag tror för den skull, att denna fråga bör sättas i sammanhang med frågan om lestamentsrälten i sin helhet så väl pä land, som i stad, och vågar derföre vördsammast anhålla om återremiss äfven af denna punkt. Gr. Sparre: Afven i fråga om denna punkt instämmer jag med den siste värde talaren deruti, att det är skäl, att, sedan en pirnkt af (örevartde Betänk, blifvit återremitterad, frågan i sin helhet bör återremitteras. I synnerhet anser jag en sådan åtgärd lamp* lig, då här är fråga om upoffring ä R. o. Ad:s sida, och då det för den skull måste vara R. o. Ad. obelaget att tillkännagifva, på hvad vilkor den är benägen att göra en så beskaffad upoffring af sin vidsträcktare testamentsrätt, som här blifvit ifrågasatt. Jag har således ingenting emot, att äfven denna punkt återremitteras, för att derigenom sälta LagUtsk. i tillfälle alt i eli sammanhang behandla hela frågan. Hvad deremot angår Frih. Rehbinders yttrande, så måste jag; uptaga en eller annan sats deri till vederläggning. Frihm säger nemi., att det vore orättvist, att utvidga testamentsrätterf v stad. Lisk. har likväl, enl. min lanke, tillfylleslgörande ådagalagdt nödvändigheten af en förändring i detta afseende. Ifall af en gift persons död, måste den eflertefvande makan, enl. nu gällande testaments-lag för slätterne, utgifva, der barn lefva elter, i det närmaste halfva egendomen, ty äfven om den aflidne velat genom testamente tillförsäkra sin efterlenmade lefvande maka sin hälft i boel, så gäller detta testamente endast för J deraf. Det är naturligt, att en näringsidkare i allmänhet icke kan hastigt beröfva» en stor del af sitt kapital, utan att sättas t nödvändighet ali inskränka eller nedlägga sin rörelse.
» En gångs, berättar han, skom jag sålunda på den idén, att lyckan ej beror på de yttre omständigheterna, utan på vårt förhållande till dem; att en inenniska, som vant sig att bara lidaiiden, egentligen icke kan vara olycklig, och för att vänja mig vid vedermödor kunde jag, hur ondt det an gjorde, stå i hela fem minuter med tv&amp; tunga latinska lexikon på rak arm, eller piska mig med ett rep på den nakna ryggen, tills ögonen tirades af sin2rtaw. En annan gång erinrar han sig dödens ständiga närhet, och att menniskan för den skull måste se lyckan i njutningen. Tre dagar å rad lägger han skolböclierna fi sido, undviker lektionerna, laser romaner och äter pepparkakor! Stundom kan han fördjupa sig i en serie af funderingar. När han ritar några figurer på svarta tafian med ett kritstycke, undrar han, hvarför ögat finner behag i symetri, hvad symetri egentligen är, hvad den beror på o. d., och .. han fortsatter sin tankegång, i det han öf~lerför den på lifvet. wAr det kanske symetri öfverallt i lif~let? Tvärtom - har ar lifvet, sade jag och tecknade en oval figur. Efter lifvet går själen öfver i evigheten, och så drog jag ett streck från den ena sidan af figuren upp till kanten af taflan. Hvarför går det icke ett dylikt streck från den andra sidan? Det måste ju vara så: hur skulle det kunna finnas evighet blott på ena sidan? Vi inåste antagligen ha existerat före detta lif, om vi också ha förlorat minnet deraf$. Han anmar just nedskrifva sin betraktelse p3 papperet, d 5 asynen af en kusk, som spänner en hast för vattentunnan, riktar hela hans tankegång på den egendomliga fragan: i hvilket djur, hvilken nienniska denna hästsjal komme att öfvergi? Sakert skulle han vidare hafva utfört sin betraktelse, om brodern icke kommit in och gjort ett slut p % hela korthuset. Som filosof ar han skeptiker.
11 större antal än hittills anlita dess bemedling - ett oumbärligt vilkor för dess framtida bestånd, enär det är platsförmedlingsafgifterna (1 procent af första årslönen), som äro afsedda att bestrida de oundgängliga kostnaderna för institutionens fortvaro. Hvad som möjliggjort filialens existens under det nu förflutna året liar varit, att allt arbete vid densamma omhänderhafts af personer, som dels gratis upplitit lokal för ändamålet, dels utan ersättning skött det omfattande, delvis ganska mödosamma arbetet. Från 15 januari till 1 oktober förestods filialen af Förbundets ombud i Malmö, Fröken M. Silow. Under den återstående delen af året, då Fröken Silow kallats att vara stipendiekomitkns sekreterare i Stockholm, åtog sig friiken Stephanie Westman godhetsfullt uppdraget att uppehålla filialen. Inalles hafva 2 1 4 bref och skriftliga meddelanden utsändts berö- rande och förklarande olika verksamhetsgrenar inom Förbundet. Glädjande uppmuntran och stöd har företaget rönt från flera af den skånska pressens målsmän, hvil ka med välvilligt tillmötesgående redogjort för Förbundets och filialens syfte. Helsingborgs Dagblad och Öresundsposten hafva för den goda sakens befrämjande erbjudit gratis annonser. Genom filialen hafva öfverlemnats 100 kronor som bidrag till det af Förbundet utsatta priset för den bästa skrift » om den qvinliga ungdo-. mens husliga uppfostran .. Vidare har filialen besörjt uppbörden af medlemsafgifter, emottagit prenumeration å » Dagny » samt verkat för stipendiesaken i Skåne. Utgifter och inkomster fr. 15 januari -. 90 251 - Platsförmedlingsafgifter .. 104 Anmälningar och annonser 1 16 Postporto - ‘ 5 Diverse . 12 Kassabehållning - - __ - Summa kronor 140 125; 140 - 1 I_-_.___ - i. 12 Af filialen i Malmö under år 1887 för Förbundets räkning uppburna penningar: Årsafgifter .. 123: -.
N:o 5 blifvit oförändrad bibehållen, emedan det i detina § heter, att tiden för brännvinsbränningen må inskränkas till sex månader om året, fr. d. i Nov. tili April månads slut.” "Då sistnämnde utlåt. N:o 3 ännu icke blifvit af R. H. St. pröfvadt, hoppas jag att vid denna pröfning oftanämude i3 § af betänk. N:o 3 blifver salunda förändrad, att tiden för brännvinsbränningen må inskränkas till sex månader om året, nemi. Jan., Febr., Mars, April, Nov. och Dec.” I’å dessa af den värde reservanten anförda grunder anhåller jag, att nu förevar, punkt må så förändras, att orden ”fr. d. i Nov. till April månads slut” utbytas emot ”nemi. Jan., Febr., Mars, April, Nov. och Dec. månader.” Först efter denna förändring kan ändring ske i de reglementariska stadgaudena. Gr. Horn: Det är såsom Hr Hjärne uppgifvit, att den afdelning, som utarbetat detta förslag, säger sig hafva gjort en upptäckt, som likväl beklagligtvis kom för sent, emedan det ej var förrän då de reglementariska föreskrifterna af samma afdelning utarbetades, som upptäckten gjordes, och Utsktn då redan fattat ett beslut, som hindrade rättelsen. Äfven jag inser oformligheten deraf, att, då man vill bestämma en viss bränningstid om året, man börjar med Nov. Det är också, såsom den af Hr Hjärne upplästa reservationen innehåller, nästan omöjligt att iakttaga detta förhållande. Jag skulle derföre tro, alt de, som gilla principen, att bränningstiden bör inskränkas till 6 månader, hvilket jag icke gör, äfven måtte godkänna den förändring, Hr Hjärne föreslagit. I öfrigt förutsätter jag, att K. M., som ensam äger att besluta i denna fråga, skall reglera dessa förhållanden, såsom han finner lämpligast och med allas rätt mest förenligt. Frih. Boye:
Ett träd, s o m vi blott få se i kruka. H v a d mänskor alltid i faror bruka. H v a d röjer skogsbäckens gömda gång? Ett ondt, s o m stundom den starke fällt. En ö — jag tror visst — i lilla Bält. Idun Stockholm. Fredagen den 4 mars 1898. Prenumerationspris pr å r: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl. » Barngarderoben _ „ » 5 5 3 3 Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara södra kyrkog. FRITHIOF Allm. telef. Rikstelef. Red akti onssekr. : J. Anna född Anna HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Nordling. Iduns Kungl. Ilofboldr. ll:te år g. Utgifningstid: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 Öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 Öre pr nonp.-rad. Geete, Hamilton. DUN i; &lt;; En kvinna har så mycken makt Som hela släkten sammanlagdt, 1898 T y hon som moder fostrar den O c h får d e s s k ä r l e k s l ö n i g e n. J. med dessa rader. Den ena heten har att uppvisa. m. N ä r m a n föremål. J a g Europa. U n d e r hentyskarne. R. N. fl. h e n n e s bref. Helena Nyblom. - jj T eresa, du stulit mitt " hjärta, så räck mig din mun till en kyss — de läppar, som fromma berörde det blanknötta radbandet nyss. teresa, där inne i kyrkan jag såg, när du biktade dig, din barm såg a / suckar jag häjVas och tänkte: o, gällde det mig! Jag såg, huru tårarnes glitter som dagg bestänkle din hy, hur fram öfver kindernas sammet drog blygselns flammande sky.
Innebär icke dessutom en dylik farhåga ett misstroende till vår egen kyrkas förmåga, ett ringaktande af dess kraft att bereda sanningen seger, hvilket synes vara för kyrkan i hög grad förnärmande, ljuder resor i främmande länder har jag varit i tillfälle, att icke allenast samtala, utan äfven ingå i kontrovers med Jesuiter, och delta har blott ytterligare befästa! mig i iron på sanningen af den lära, till hvilken jag bekänner mig, men jag har aldrig ett ögonblick funnit mig, endast af fruktan för straff, qvarhållen inom kyrkans sköte. Ogerna upträrier jag emot Gr. Liljencrantz, med hvilken jag så nyligen deltagit i öfverläggningar om discussionsfrihet och upbyggelsefrihel för egna trosförvandler, men ett af Gr:n fälldt yttrande anser jag mig ej kunna lemna oanmärkt. Gr. Liljencrantz har sagt, att landsförvisning ej vore ett för hardt straff för dem, hvilka med fullständig kännedom af vår troslära, likväl till en annan öfverginge; endast för dem, som af okunnighet eller likgiltighet för all religion förleddes lill affall, borde straffet mildras; hvarjemte han tillagt, ali förlusten af arfsrätt vore en obehöflig skärpning. Hvid landsförvisnings-straffets egenskap af större eller mindre hårdhet beträffar, så ber jag att få fästa upmärksamheten derå, all straffet i hvilkeldera fallet som helst drabbar åsigter, någonting som svårligen kan blifva föremål för straff. Hvad arfsrältens bibehållande angår, skulle delta visserligen utgöra en mildring, men landsförvisningsstraffet qvarstode likväl i hela sin ohyglighel. Landsförvisning skulle ej vara något för hardt straff! Jag har utom detta hus hört påstås, all den icke alls skulle vara något straff. Vet man då ej hvad det vill säga, att äfven under de friaste, lyckligaste förhållanden, lemna sitt fädernesland, och efter en längre lids förlopp dit återkomma? Afven med arfsrältens bibehållande, är och förblifver det ett af de hårdaste straff, måhända det hårdaste af alla. Jag beklagar, alt ej lia kunnat höra mer än sednare delen af Frih. Posses intressanta anförande.
Sålunda voro i somliga skolor ännu brukligt, alt latiuiäsningen börjades redan i lista klassen; då deremot under - 6 Allmanna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 113. visning i det Engelska språket i flera läroverk alldeles icke meddelades; att gymnastik vid somliga skolor och undervisning i teckning vid de flesta ännu saknades o. s. v., hvartill komme att den af Kongl. Maj:t fastställda öfvergångs-stat för elementar-läro verken, ehuru den för flera läroverk medfört en vigtig förbättring i lärarnes ställning, och för vissa mera gynnade ett i förhållande lill lärjungarnes antal nog stort antal lä rare, dock för andra icke lemnat tillfälle lill den utvidgning, Rikets Ständer afsett och behofvet fordrade, äfvensom sjelfva löne-beloppens olikhet vid samma eller olika läroverk icke alltid vore grundad på billighet, under det att lärarne vid somliga skolor ännu fortforo att uppbära enskilda afgifter af lärjungarne, tvärtemot hvad Rikets Ständer vid det förökade anslagets beviljande till löne-förhöjning åt lärarne afsett. Då sålunda elementar-iäroverkens reglering, långt ifrån att vara fullbordad, fastmera genom högstberörde nådiga Cirkulär endast blifvit börjad, samt på sednare tider fruktan hos mången uppstått, att denna reglering icke skulle komma att utföras i den rigtning Rikets Ständer yrkat och Kongl. Maj:t redan en gång bifallit, har motionären, i betraktande äfven deraf, att, ehuru Kongl.