Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om äfven Hr Leopolds företrädare i detta fall oriktigt debiterat båtsmansafgifterna, så är dock gifvet att Leopold i egenskap af Reg:tsskrifvare var pligtig att, sedan han sjelf inträdde i utöfning af embetet, debitera båtsmans-afgiften, och då är äfven klart att han utan ansträngning kunde finna att den räkning, som han upgjort för den tid ban sjelf var tjenstgörande icke öfverensstämde med den räkning öfver samma afgift som hans företrädare upgjort. Jemväl är det gifvet att om Hr Leopold uraktlåtit att debitera afgiften till sitt rätta belopp, så hade han i alla evigheter stått i ansvar för försumlig debitering. Ar nu förhållandet sådant, kan jag icke finna att någon anledn. finnes ur denna synpunkt för bifallande af Utsk:s förslag. En ledamot af Utsk. har anmärkt att K. M. icke var i tillfälle i det skick frågan befann sig att meddela någon gratifikation, men jag föreställer mig att i fall K. M. funnit Hr Leopolds förtjenst vara sådan, att någon gratifikation hade bordt honom tilldelas, så hade K. M. kunnat vidtaga samma utväg, som nu blifvit begagnad af motionären, och hos R. St:r begära en belöning till Leopold för den förmenta eller verkliga, jag vet icke hvilketdera, extra tjenstgöring, som blifvit påstådd här hafva varit för handen. För mig är det ett skäl att yrka återremiss af Utsk:s Betänk., derföre att Utsk. icke utrett de omständigheter, som jag nu haft äran nämna. Gr. Lagerbjelke: Kammar-R:n hade genom utslag afgjort att Hr Leopold icke var berättigad till anmärkn:s-proc. Det är detta beslut, som Presidenten uti nämnde Rätt omnämnt och hvaröfver Hr Leopold anfört besvär hos K. M. men hvilka besvär till följd af gällande författningar icke kunde bifallas. Dessutom hade Hr Leopold hos K. M. jemväl anhållit att, om de ifrågavande besvären icke kunde bifallas, af gunst och nåd erhålla en gratifikation för sitt tjenstenit, men K. M. afslog äfven detta. Hade K.
För öfrigt har jag intet att erinra emot 24 § i Utskrns förslag, sedan den undergått den af Hr Stråle föreslagna förändring, men jag tror dock, att ett tillägg till samma §, motsvarande hvad 25 § i Gr. Frölichs förslag hufvudsakligen innehåller, borde antagas, men med uteslutande af de i sistnämnde § förekommande, efter min åsigt, mindre riktiga föreskrifterna i afseende på dels utsökningens verkställande emot både directm och lottägare utan särskilda lagsökningar och dels utmätningen af Jottägarnes fordringar hos hvarandra till högre belopp, än desamma rätteligen utgöra. Jag får derföre föreslå, att, näst efter orden: ”honom godt synes,” följande mening mätte tilläggas: Varande den delägare, som sålunda måst godtgöra bankens skuld, berättigad Den 2i Mars e. m. 471 att för åte rbekommande af den utbetalda summan, dock med afdrag af den för honom b e 1 ö p a lide andel deruti, bålla sig tillden eller de bland öfriga delägare, som han för godt finner; och åge, på enahanda sätt och med samma vilkor, deläga me, hvar efter annan, till återvinnings erhållande förfara, intilldess, genom utredning af bankens tillgångar eller träffad öfverenskom, m e Genom ett sådant stadgande skulle man, utan att meddela några föreskrifter, som äro stridande emot de principer, hvilka ligga till grund för bestämmelserna i allm. lagens Utsökn:sbalk, försäkra hvarje delägare om den fördel att genast kunna vända sig emot hvilken som helst af de andra delägarne, för att erhålla ersättning för den bolagets gemensamma skuld, som han nödgas betala. Hr von Troil: Jag kan ej heller i denna punkt instämma med den siste talaren. Jag anser, att banklagen utgör ett contract emellan bankbolaget och allmänheten, men att deremot hvad sorn blott rörer bolagsmännens förhållanden sins emellan bör lemnäs åt dem sjelfva att afgöra. Jag tror derföre, att banklagen ej behöfver omtala den ordning, i hvilken bolagsmännen kunna göra sig ersatta för hvad de för bolaget nödgats utbetala. I detta fall instämmer jag med Hr Stråle, såvida jag rätt fattat hans mening.
Det här var odrägligt, nu kunde jag ju ännu mindre säga att jag fullkomligt väl var i stånd att följa med deras konversation, det återstod mig ingenting annat än att hoppas, att de ej vidare skulle yttra något om mig, och att de ej skulle vara man och hustru, så att jag behöfde få del af några intima förtroenden. För öfrigt skulle jag inte höra på, hvad de sade, jag ville inte höra på, jag skulle läsa. Mina tankar sysslade emellertid med dem. Jag kunde ej få klart för mig, i hvilket förhållande de stodo till hvarandra. Det låg något visst stelt och tvunget i deras hållning, som uteslöt tanken på att de voro man och hustru; voro de bror och syster? Nej, det ännu mindre, han var för uppmärksam, för upptagen af henne, hon för tillbakadragen gent emot honom för att man skulle kunna antaga det. Ett älskande par — det snarare, nej åtminstone ej ett älskande par, som förklarat sig för hvarandra, ej ett lyckligt älskande par. Hon satt och stirrade på det förbiskymtande landskapet, han betraktade henne oafbrutet. — Hvad du är lik Anna, sade han slutligen — lik och ändå så olik! — Lik och olik, sade hon, i det hon vände sig om, det var som om hennes tankar varit långt borta, som om hon väcktes ur sina drömmar af hans röst. — Bragen äro lika, så lika som tvenne systrars kunna vara, men uttrycket är så olika, så helt olika, i synnerhet när du ser på mig — fast det har du nästan alls inte gjort i dag! — Nå, det är väl naturligt, att en svägerskas uttryck, när hon ser på sin svåger, är ett helt annat, än en hustrus, som ser på sin man. — Ja, det vore för mycket begärdt, att du skulle se på mig, som Anna gör, men det är inte bara det, det är så mycket annat. Jaså, svåger och svägerska, tänkte jag, nå Gudskelof, då behöfver jag inte vara orolig ... Det var ändå märkvärdigt, att jag icke kunde följa med, hvad jag läste, det kom sig väl däraf, att jag inte hört mitt modersmål på så länge, det var väl inte bara kvinlig nyfikenhet!
Hafv a ick e v i svenska r s å stor a min - kärlek, ka n glömma, at t de t högst a v i män - nen p å de t fredlig a arbetet s fält, at t e n niskor kunn a sträfv a til l är: » Frid på jorsvensk histori a skull e kunn a skrifvas, so m den », oc h at t me d jorde n mena s ick e en - ingalunda vor e nästa n hel t oc h hålle t e n dast de n jord, som burit oss, utan hela jorden, krigshistoria, oc h so m opartisk t framställd e och at t all a des s inbyggar e är o vår a brö - den fredlig a idén s utveckling, lefnadssättet s der, so m all a hafv a samm a uppho f oc h Sveas dotter. småningom förfinade, förädlad e form, lag - samma mål. soner, so m i själfv a verke t s å fög a bidra - Kronprinsessans hälsotillstånd. Frå n Rom git til l vår t folk s sann a odlin g oc h välfärd, utan at t far a uppstod e fö r at t vår a hug - meddelas, at t kronprinsessa n Viktoria s förbätt - ring fortskride r långsamt. Kronprinsessa n ä r store förfäder s bragde r utplånade s oc h at t fortfarande sängliggand e störr e dele n a f dagen. våra söne r skull e fostra s til l et t veklig t släkte, e n generatio n a f dådlöshet? * —: " Frid på jorden ". 1 Hvilket medförd e månn e störr e välsig - nelser: Birge r Jarl s fridslaga r eller, låto m oss säga, hjältekonungen s krig? Oc h doc k kostad e Birger Jarl s fridslaga r ick e e n blodsdroppe, då dett a kri g kostad e — ack, hve m ka n räkna hur u mycke t blo d oc h tårar?
Uti Konas. Majus nådiga Förordning om Mål, Matt och Wigt af den 29 Maji 1739 och dest ?:de Moment äro 2:ne sätt att mäta Spannrmal stadgade, antingen akt sakta hälla Sadén ur säcken i malkärilet om Säljaren eller Letweranten det astundar, eller ock genom styjfling, hwilket sätt noga bestrifwes. Sa länge Spannmål, hwilken innehaller födoämnen mera i förhållande till desi wigt an den areala rymd den intager, likwäl har mätning genom mal-karil till måttstock, ligger magt derpå, att denna mätning är underkastad sa liten variation som möjligt ar. Detta ändamål winnes närmare genom skyffling, med noga iakttagande af hwad för densamma fö - Den sz April. 47 förestrkfwet ar, an genom hällning ur säcken, hwilket senare matninossätt ger en nog olika Sädens sammanpackning allt eftcr som säcken hålles lågt inom malkärilets bräddar eller iner och mindre högt öfwer dem, en ombytlighet i ställningen, som under säckens handtering ar iwar att förekomma. Det more derföre i min tanke nyttigt, att detta senare sättet alldeles afstaffades. Ibland förbudna och med wite ansedda åtgärder vmnämnes ej den i sin natur olofliga, hwilken ofta af Mätare utöswas att, sedan tunnan till hälften eller mera är fylld, antingen genom hällning ur säcken eller genom styjfling, genom kavpmaletS nedträngande i den i tunnan warande Sädén taga de fyra kappar, hwilka höra till tunnans fasta mål, och sedermera skyffla tunnan full till afstrykning med strykbrädet. Denna straffbara åtgärd, som i synnerhet wid mätning af Warsäd förorsakar Säljaren eller Lefweranten ofta större förlust än om utom tunnan spild Säd ej skulle komma honom tillgodo, och hwilken likwäl kostar 100 Daler SilfwermyntS böter, förtjenar wisierligen att beläggas med enahanda straff. Ej heller aro böter utsatte för afrvikelser frän förestristerne för styjfling, för strykning och emot stötning pa malkärilet.
Alt denna Ulskoitets uppfattning varit rigtig, lärer äfven vara ådagaiagdt deraf, att den i öfverensslämmelse dermed uppgjorde propositionen blifvit af Bonde-Ståndet gillad ; men Utskottet har dock trott sig tillika böra hemställa, huruvida icke Bonde-Ståndet skulle finna lämpligt, att sådant genom en serskild förklaring af sitt beslut, tili - Slats-Ulskottels Utlåtande, N.o 11 kännagifva; och då, vid detta förhållande, en sådan förändring af summan uti ja-propositionen, som blifvit ifrågaslälld, icke lärer kunna ega rum, med mindre, än att Bonde-Ståndet förklarar det hafva varit dess mening att anslaget till Krigs Collegii Departementer, utan afseende på anvisningen af rotefiihets-mecllen, skall till 666,666 R:dr 32 sk. bestämmas, har Utskottet funnit sig böra den föreslagne voterings-proposilionen vidblifva. 3l2.dra punkten, angående underdånig framställning om fördelning af anslaget till Krigs-Collegii Departementer, har blifvit godkänd af Borgareoch Bonde-Stånden, men afslagen af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet. Då den här förekommande fråga har nära Sammanhang med Statsregel ingen, tror väl Utskottet, att den rätteligen borde utgöra föremål för votering i Förstärkt Stats-Utskott; men då den likväl icke afser bestämmandet af utgifters belopp, hemställer Utskottet, om ej Borgareoch Bonde-Stånden skulle finna skäligt medgifva, att den må förfalla. 35:te punkten, angående disposition af de besparingar, sorn å 3:dje Hufvudtiteln kunna uppkomma genom de af Utskottet föreslagne indragningar, har blifvit gillad af Borgareoch Bonde-Stånden , men afslagen af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet.
Med anledning af den förteckning, sorn i denna §. blifvit intagen ä anvisningar på 2:dra, 4:de, 6:te, 7:de och 8:de hufvudtitlarnes anslag till extra och. oförutsedda utgifter, äfvensom på samma titlars besparingar, hafva Revisorerne uti följande 25 §. af anförda skäl, föreslagit, att å allmänna indragnings-staten under 9:de hufvudtiteln, som bestrider sådana pensioner, hvilka i följd af författningarne utgå, hädanefter jemväl uppföres ett anslag till nådegåfvor, gratifikationer och sådana pensioner, hvilka af gunst och nåd tilldelas; hvaremot anslagen till extra utgifter kunde i samma förhållande minskas, för att derefter användas, endast för de öfriga tillfälliga behof, som med hvarje särskild hufvudlitei äga gemenskap. Öfver detta förslag bar Stats-Kontoret, i anledning af erhållen remiss från Eders Kongl. Maj:ts Finans-Departement, i underdånighet anfört följande, som här åberopas: (se ofvan sid. 286—-287). Likaledes får Stats-Kontoret öfver hvad Revisorerne yttrat och anmärkt efter verkställd granskning af de särskilda Verkens ex/jensmedels-räknitigurj åberopa sitt Lill Eders Kongl. Maj:ts Finans-Departement afgifna underdåniga utlåtande: (se bär ofvan sid. 289). Enär Revisorerne, vid granskning af räkenskaperna ol ver afvittringskostnaderna i Kopparbergs Län, funnit, att, utöfver hvad Agronomen, Direktör Jonsson, enligt Kongl. Brefvet den 5:te Maj 1841, äger att tolde resor lian företager i och för upplysningars meddelande, angående bästa sättet för odling och skötsel af jord, uppbära med 1,200 R:dr årligen, samt derjemte åtnjuta ersättning för skjuts efter 2:ne hästar och 3 R:dr i dagtraktamente, bar, vid de af Jonsson åren 1844- och 1845 i detta ändamål verkställda resor inom Kopparbergs
Hvad 18 Kapitlets 9 § särskildt beträffar, så är tydligt att i densamma betraktas lönskaläget endast såsom en på den enskilde verkande synd, som ej hörer till borgerliga lagen att beifra och bestraffa utan till själavården. Detta är klart dels deraf att brottet i och för sig ej bestraffas, emedau qvinnan är fri från allt lagens straff och mannen endast straffas i det fall att han förnekat eller försummat barnaunderhållet, dels ock deraf att åklagaren ej eger rätt att å samhällets vägnar åtala ifrågavarande brott. Lag-Utskottet, som försvarat denna paragraf, sådan den lyder i det nådiga förslaget, har förbisett att lönskaläget är ett brott emot samhällsordningen, emedan den lösaktighet, hvarom det vittnar, och som det befordrar, är i sina följder högst förderflig och samhällsförstörande. Dessutom begår Utskottet ett stort misstag då det tror att nämnda brott skall undandragas skandalen och offentligheten och derigenom blifva mindre skadligt om allmänna åklagaren ej får åtala det; ty följden deraf skall tvärtom blifva att denna last. skall bedrifvas öppet och fräckt, och derigenom mera än något annat befordra osedlighet samt äktenskapens sällsynthet och upplösning. På grund af ofvanstående får jag yrka att straff måtte i lag utsättas för både man och qvinna, som bedrifva lönskaläge, samt att allmänna åklagaren måtte få åtala detta brott. Men då qvinna, som första gången begår nämnda förbrytelse, oftast faller ett offer för förföraren, så får jag upptaga vår nu gällande lags bestämmelse att straff för lönskaläge ej må å qvinna tillämpas förr än för tredje resan.
Obestridligt är, att de skäl, som dä talade för lindring i denna ordinarie ränta, nu mera icke förefinnas, hvarföre ock Utsk. hade kanhända rättast förfarit, om detsamma beräknat tionde-tackjerns-afgiften till enahanda belopp som vid föreg:de riksdagar eller 16,000 Sk«; helst K. M. i Dess nåd. propos. icke heller bestämdt påyrkat nedsättningens bibehållande. Dä nu likväl Utsk. trott sig böra följa en medelväg till fördel för tackjernstillverkarne, under förutsättning likväl, som jag förmodar, att vid nästa statsreglering tionde-tackjerns-afgiften med 50 procent förhöjes, anser jag de af föreg:de talare anförde skäl till en ytterligare lindring i denna ordinarie ränta icke vara väl grundade, så länge jordbruk och andra näringar måste vidkännas de dem åliggande skatte-afgifter oförändrade. Jag anhåller derföre om propos, på bifall till 8:de punkten af Utsk:s betänk. Ilr Rääf, Leonh. Fredr.: Alltid omsorgsfull att bibehålla kronans inkomster och hennes ordinarie räntor, har jag äfven deltagit i det beslut, som här blifvit klandradt. Della klander grundar sig i hufvudsaken på en kalkyl till förlust vid att bedrifva tack jernstillyerkningen om beskattningen höjdes. Det grundar sig tillika på ökad dyrhet af varan och dess transporterande. Hvad beträffar det skälet att K. M. skulle, om billigheten det kräfde, hafva ansett förhöjning af skatten skälig och att således då K. M. det icke gjort, derpå borde fästas afseende, så har Frih. Kramer redan upptagit och besvarat delta inkast. Jag vill blott i detta afseende tillägga att om K. M. i nåder skulle finna skäl alt förorda skatternas lindring, så uppstår likväl för R. St. å andra sidan nödvändigheten att betänka om orsakerna dertill nu äro lika som de vid nedsättningens första beviljande sig befunno, och att tillika den lättnad, som medgifves en näringsgren, får af de öfriga näringsgrenarne vidkännas genom förhöjd bevillning.
I förenämnda val må icke heller Riksgälds-kontorets ombud deltaga. B) i Förordningen angående grunderna för hypotheksföreningars bildande och verksamhet. § 3. Det värde, tor hvilket jordegendom till delaktighet i hypotheksförening må antagas, kan antingen efter bevillningstaxering eller efter särskild värdering bestämmas; och må delaktighet i föreningen för högst hälften af värdet kunnamedgifvas; föreningens styrelse alltid obetaget att förordna om särskild värdering och, efter sig företeende omständigheter, delaktighetens belopp, så i det ena, som i det andra fallet, nedsätta. Kongl. Maj:ts Nåd. Der delaktigheten efter särskild värdering bestämmes i någon af de med vederbörlig stadfästelse försedda försäkringsanstalter inom riket, hvilken hypotheksföreningens styrelse finner erbjuda full säkerhet. § 5. En hvar, som, efter hvad ofvan är sagdt, eger eller innehar jordegendom, hvars, enligt § 3 godkända, värde uppgår till minst Två Tusen Riksdaler Riksmynt, vare till inträde i hypoteksförening berättigad, der ej andra omständigheter det inträde skulle hindra. § 8. Pä flera, under särskildt bruk varande, för delaktighet i hypoteksförening godkända, samma länsökande tillhörande jordegendomar må antingen ett samfäldt eller särskilda lån kunna beviljas. Sökes samfäldt lån, varde likväl, der så lämpligen ske kan, i skuldebrefvet. och inteckningshandlingen utsatt*det belopp, för hvilket hvarje sådan egendom eller lägenhet särskildt skall häfta. Ofvergår sådan egendom eller lägenhet til! annan egare, eller styckas fastighet, sorn i hypoteksförening är belånad, och vilja egarne till de särskilda fastighetsdel arne hvar för sig sin andel i det samfälda länet behålla, må detta varda tillätet, sä vida hvarje sådan fastighetsdel uppgår till det värde, att särskildt lån kunnat, enligt de i §§ 3 och 5 bestämda grunder, ursprungligen derå meddelas. Utom hvad angående inteckningssäkerheten nu är sagdt, åligge ock delegare, som lån hos hypoteksförening söker, att vederbörligen styrka sin uteslutande rätt att den uppgifna egendomen ega eller besitta och med laga verkan inteckna låta. § 13.
Under en sådan samhällets ställning fruktar jag, att en så beskaffad Nämnd, som den af Utskottet föreslagna, hvarken skall vinna det förtroende eller det anseende, som oundvikligen fordras för dess verksamhet och nytta. Jag vill ej trötta Högloft. Ridderskapet och Adeln med en närmare detail af denna min tanka, emedan beviset om Nämndens inrättande ligger i hvad jag redan yttrat, och hvilket säkert erkännes af hvarje upplyst och redlig medborgare. Till följe häraf föreslår jag tills vidare bibehållandet af det gamla rättegångssättet i tryckfrihetsmål, under hjertlig önskan, att de hinder, sorn nu ligga i vägen för den af Utskottet föreslagna Nämnden, snart må kunna afhjelpas. 300 Riksdagen 1812. Slutligen får jag bos Högloti. Ridderskapet och Adeln föreslå den förändringen i Tryckfrihetslagen, att namnsedeln alltid finge af domstolen öppnas, så snart ett instämdt eller anmäldt mål funnes vara af den minsta brottsliga beskaffenhet. Jag hyser den öfvertygelsen, att alltid den rätta parten bör uppträda i ett väl organiseradt samhälle. Men som denna fråga först nu af mig under denna Riksdagen är väckt, anser jag den ej kunna afgöras förr än den nästa, hvilket öfverlemnas till Högloll. Ridderskapet och Adelns bepröfvande. Jag har sökt kortheten, så mycket möjligt varit, och derigenom i flera ämnen utvecklat mina tankar ofullkomligt, kanske ock af ovana att tala från detta rum. Mitt rena medborgliga nit hoppas och önskar jag aldrig skall misskännas. Att mitt memorial måtte få åtfölja återremissen till Constitutions-Utskottet och jag dessutom erhålla rättighet att communicera det med de andra Stånden, derom får jag ödmjukt anhålla. 5:o Herr Grefve Löwenhjelm, Gustaf: Det är om Tryckfriheten jag går att tala, M. H. — om Tryckfriheten, detta upplysningens tacksamma foster, som så mägtigt och välgörande på upplysningen återverkar, — om Tryckfriheten, denna för Nationens moraliska och politiska väl så dyrbara rättighet.
— Utlåt. pag. 333. — 1864 års Rev.-ber. pag. 116. Utlåt. pag. 318.) Vid granskning af redogörelsen för straffoch arbetsfängelset å Långholmen hade hos 1863 års Revisorer förekommit, att vederbörande redogörare fått sig tillgodofördt ett belopp af 1,299 R:dr 94 öre, afskrifningsprocent å till bageriet under året levereradt rågmjöl; men då leverantören, enligt upprättadt kontrakt, vore skyldig att, i mån af behof, leverera mjölet och detta, enligt Revisorernes tanke, lämpligen kunde ske direkte till bageriet, så att någon magasinering med åtföljande rätt till afskrifningsprocent ej behölde ifrågakomma, hvarigenom denna utgift skulle helt och hållet besparas, hade Revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet. I afseende härå har Kongl. Styrelsen uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande anfört, att då bageri år 1849 vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. inrättades, ordnades först leveransen af det för bageriet erforderliga mjöl på det sätt, som Revisorerne föreslagit, så att samma mjöl, hvilket af redogöraren reqvirerades, hos leverantören mottogs och afvägdes af den vaktqvinna, som egde tillsynen öfver bageriet, hvarefter redogöraren, enligt vaktqvinnans uppgift, på god tro antecknade det levererade mjölet såsom taget till uppbörd och redovisning; men sedan direktören vid nämnda fängelse, efter någon tids erfarenhet, anmält att behörig kontroll under ett sådant förfaringssätt saknades, förordnade Styrelsen, i öfverensstämmelse med hvad direktören hemställt, att det för bageriet erforderliga mjöl skulle, likasom öfrig proviant, mottagas af fängelsets redogörare och af honom efter behot utlemnas samt behörigen redovisas.
Bonde-Slåndet väckt motion har Riksdags-fullmägtigen Fredric von Zweigbergk andragit, att, ehuru det i 34 § af Seglations-ordningen den 28 November 1835, befintliga stadgande, ätt ”den, 'genom Ilvars åtgärd, felaglig angifning blifvit upptäckt och rättelse vun”nits, åtnjute tio procent af den enkla och hälften af den dubbla tull, ”sorn sålunda inflyter utöfver hvad eljest hade egt rum”, väl blifvit uteslutet ur den förnyade Seglations-ordningen af den 15 Maj 1843, detsamma likväl, till följd af serskildt Nådigt beslut under samma dag, förklarats böra vara tills vidare gällande; och har motionären, som anser detta stadgande leda till obehörig minskning af kronans inkomster, yrkat, att det mätte antingen upphäfvas, eller ock att, i fall det komme att fortfarande gälla, följande tillägg dertill mätte göras: ”hvilka tillika med öfriga tull”af gifter, af godsegarne skola betalas”. Härlörutan har motionären föreslagit, att för statens räkning en ombudsman eller controllör borde anställas, om icke i hvarje stapelstad, åtminstone i Stockholm, hvilken tjensteman det skulle åligga tillse, att alla varor, som icke tillhöra fabriks-societelernes yrken, blifva rigtigt vägda och tull-behandlade; och vore sådant, efter motionärens förmenande, desto nödvändigare, som den ende nuvarande controllören vid Stockholms packhus omöjligen kunde medhinna att utöfva nödig conlroll vid varu-vägningen. Denna motion, som af Bonde-Ståndet först remitterats till Bevilinings-Utskottet men, enär samma Utskott ansett sig icke kunna dermed taga befattning, sedermera blifvit öfverlemnad lill Allmänna Besvärsoch 12 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.'Utskottens Betänkande, N-o 127. Ekonomi-Utskottet, har hos sistnämnde Utskott, i sammanträde med StatsUtskottet, till handläggning förekommit; och få Utskotten sitt utlåtande i ämnet nu vördsamligen afgifva.