Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag deremot tror, att sådane | lider alldrig kunna komma, då det skulle blifva klandervärdt eller opassande att hysa känslor för menskligheten. Jag emottager derföre med nöje benämning af philantrop (mennisko-älskare); men djupt sårad och förolämpad skulle jag blifva af en mig rättvisligen gjord beskyllning, att vara despotismens eller Aristokratiens tjenstesven, emedan en sådan befattning endast tillkommer enfalden och slafsinnet, dräggen ur hvarje Nation. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej, Jacob: Så mycket har i saken blifvit ordadt, att jag tvekat besvära Ridderskapet och Adeln med mitt yttrande. Man har å ena sidan hört omtalas det våld, som kunde ske på fångar, som skulle falla offer för råa fångförares mordbegär? men det är en annan klass medborgare, som äfven härutinnan hafva några rättigheter, det är de oskyldiga varelser, som bo enstaka på landet, och äro utsatta för sådana personers våld, som rymt, sedan de blifvit förvunne lill dödstraff eller lifstids fängelse, och ic - -t Fe bni ari i e. m. ko mera hafva något att förlora genom ännu ett eller annat brott. Jag tror icke att det är despotismen, man bär tjenar genom att yrka bifall på Utlåtandet. Det är folket, det är bela nationen, det är hvarje obevärad, emot vildsinte brottslingars tygellösa förfarande. Jag är lika mån om hvars mans rätt, som någon, men jag skulle lifligen förebrå mig, om jag icke utsade hvad jSom härutinnan är min öfvertygelse. Herr Crusenstolpe: Jag medger, att LagUtskottets sednare Utlåtande är rigtigare än det förra, men tar mig friheten erinra, att det finnes ett slags brott, som kallas politiska brott, för hvilka lifslidsfängelse stundom ådömmes, och der det kan vara beqvämt att göra sig af med fången på detta sätt. Jag är öfvertygad, att sådant icke kan hända under närvarande generation; men Lagstiftaren måste icke blott afse den, utan äfven framtiden.
Då likväl en viss farhåga synles uttala sig inom delta Stånd,- då fråga var om 5 §:n, alt nemi. afgifter skulle kunna åläggas för en mängd ändamål, som icke voro verkligen behöfliga för communen, och derföre bestämmandet i 5 §:n oin afgifterna af R. o. Ad. borttogs; så får jng biträda den spe-, cification, sorn Hr von Hartmansdorff här föreslagit, på det att R. o. Ad. derigenom mätte komma i tillfälle alt bestämma inom hvilken demarcationslinie sockenstämman må taga sina beslut ; och då det torde vara ändamålslöst att gifva sockenstämman rättighet att taga dessa beslut, såvida man icke med detsamma lemnar communen rättighet att skaffa sig medel för dessa ändamåls vinnande, så får jag hemställa, att, sedan ifrågavar. specification blifvit af R. o. Ad. antagen, det må i en följande punk t af §:n stadgas: ”Sockenstämma äger äfven alt för hvarje af dessa ofvannämnda ändamål besluta erforderliga afgifter, beräknade ali af hvarje röstberättigad församlingens ledamot utgå, i mån af den rösträttighet han äger.” Hr Ribbing, Arvid: Det är med ledsnad jag förlänger discussionen, men jag anser mig dertill nödsakad i afseende på det förslag Hr von Hartmansdorff sednast framställde, hvilket gick derpå ut, att sockenstämma skulle äga att hos vederbör, högre auctoritet begära utsättande af vitén, hvilka, såsom orden i Utsktns förslag lyda, ”då de flera gånger förnyas, ej må öfverstiga ett belopp af tillsammans io r:dr b:co.” Om detta nu anloges, så fruktar jag alt derigenom skulle åstadkommas förändring i den författning, sorn föi' denna vederbör, auctoritet, d. v. s. domaren eller Konungens Bef:h:de, bestämmer huru stort vite må högst utsättas, nemi. 25 r:dr b:co.
Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskoltet, genom Betänkandet K:o 140, föreslagit, att cn utvidgad frihet att tillverka stångjern må medgifvas inom Bergslagen, och ål innehafvare af tackjerns-hyttor, med vilkor, att^ddegarne i det hyttelag, sorn vilie begagna en sådan förmon, skulle afstå från den i och för tackjernsblåsningen beviljade befrielsen från rotering och Vis3a andra besvär, samt detta förslag numera är genom trenne RiksStands sammanstämmande beslut gilladt, så vidt det har afseende på den oinskränkta ssaiöss-frihet, sorn blifvit föreslagen alt efter år i85o inträda, hafva Utskotten tagit i öfvervägande de sladganden, som kunna finnas nödige, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-XJ tskottens Betänkande, N-o 77. 1 g dige, till rättelse för det fall, då en eller flere delegare i ett hyttelag yrkar att al smidesfriheten få sig begagna och deremot vill afstå från bergsmansfriheterna, men andre delegare vägra att derpå ingå. Dervid halva Utskotten å den ena sidan ansett det utgöra en kränkning af eganderätten, om en delegare i ett hyttelag skulle genom de öfrige delegarnes beslut tvingas att utan full godtgörelse afstå från dermed förenade förmoner, då han af hvarjehanda orsaker icke för sin del kunde finna motsvarande fördel af smides-frihetens begagnande; hvaremot det å den andra sidan är angeläget, att en utväg må finnas att undanrödja det hinder, som en sålunda tillkommen vägran skulle innebära för tillgodonjutande af en smidesfrihet, hvilken måste anses i allmänhet vara fördelagtig och afvigt, då största delen af delegarne den påkalla. Utskotten anse sig af denna anledning böra föreslå, att Rikets Ständer för sin del antaga och till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning öfverlemna följande stadgande:
Nio u4* i Bankens behof erforderlige sedel-papper, tillverkadt till den högsta godhet som sig göra låter, med iakttagande af de under senare tider förbättrade tillverknings-methoder; men deremot, enär Bruket nu mera är försatt i det goda och fullständiga skick, att, så vida icke några oförutsedda händelser inträffa, detsammas fortfarande underhållande och drifvande för Bankens räkning under de nästinstundande åren ej bör medföra någon förlust, samt dessutom i anseende till de betydliga qvantiteter sedel-papper, som erfordras för landets förseende med ett rörelsens behof motsvarande . antal sedlar af de nya formulairen, Bruket äfven i dess nuvarande utvidgade skick hufvudsakligen lärer kunna af Banken för dess egen räkning intill nästa Riksdag sysselsättas, ansett, att dessförinnnan allenast förberedande åtgärder till Brukets försäljning böra vidtagas, för att sätta Rikets Högloflige Ständer i tillfälle att då kunna med full säkerhet bestämma, till hvad pris försäljningen må verkställas. Utskottet får alltså vördsamt tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, besluta, alt Bankens Pappers-Bruk Tumba skall försäljas, dock ej före nästkommande Riksdag; att under tiden Banco-Styelsen må ega att låta på lämpligt sätt underrätta Allmänbeten om den beslutade försäljningen och infordra anbud af hugade köpare, samt att dessa anbud, jemte de öfrige vilkor och bestämmelser, som af Banco-Styrelsen anses böra vid försäljningen ega rum, skola Rikets näst sammanträdande Ständers Banco-Utskott underställas. Yid undersökning sedermera, hvilka åtgärder, för den tid Banken fortfar att af Tumba Bruk vara egare, böra vidtagas lill åstadkommande af en ändamålsenligare hushållning vid Bruket, har det i första rummet ådragit sig Utskottets uppmärksamhet, att den Bruket tillhörande Mjölqvarn med 3:ne par stenar, hitintills, så länge den varit på hälftenbruk bortarrenderad, ej ledt till annat än förlust, hvilken uppgått för 1833 till R:dr 226: 23. Banco, oberäknadt räntan å den summa^ hvartill
Det första, hon då bråkade sin hjerna med, var att utfundera ett sätt att rädda fadern, i fall han, såsom hon förmodade, skulle blifva tillfångatagen. Väl tänkte hon i vissa ögonblick på att uppdaga allt för Adlercreutz, och hon var nära deran, då hon en gång mötte honom, men inom hennes bröst fanns det ändock något, som höll henne tillbaka. Detta något, som obevekligt stälde sig emellan henne och lyckan, det var den omständigheten, att fadern var en fosterlandsförrädare. Så modig Elli än var, skälfde likväl hennes kropp af fruktan, då hon tänkte derpå. Nu, då striden rasade som värst, skulle hon då gitta i overksamhet och åse huru hennes bröder lemlästades? Nej, dertill var hon för mycket qvinna, för mycket finska. Hon begaf sig ut. Visserligen studsade hon för några ögonblick tillbaka, när kulorna började hvina omkring öronen, men hon tog snart mod till sig, och det varade icke länge, förrän hon var ifrigt sysselsatt med att förbinda de sårade och skaffa nödig hjelp, så väl åt vän som fiende. Den unga flickans modiga uppträdande aftvådde icke allenast den mörka fläck, som faderns nedriga handling satt på henne hennes älskliga och milda väsende, detsamma äfven i faran, uppväckte allas beundran, både officerares och manskaps. "Bra gjordt, flicka", ropade en högre officer, då Elli med anlitande af alla sina krafter drog en sårad krigare till ett af dikena och der började bispringa honom med all den hjelp, hon för närvarande kunde åstadkomma. "Bra, bra", ropade flere röster bredvid den unga flickan, som, uppmuntrad af bifallen, arbetade med den mest spända ifver. "Om alla vore så modiga som du, skulle inte så många dö undan." När ingenting mer var att göra på norra stranden, sprang Elli fram till den södra, der Herzens bataljon som bäst höll på att storma. Här tyckte den unga flickan visserligen, att det kändes ännu värre än på den andra stranden, men begäret att utmärka sig hade så intagit henne, att det tycktes henne vara en af de största njutningar att nu å nyo få kasta sig in i stridsbullret.
Som ett afbrott i de vid denna fästning pågående arbeten tilläfventyrs skulle, oberäknadt andra olägenheter, medföra svårighet alt på lämpligt sätt sysselsätta det dervid använda krono-arbetsmanskap, har Utskottet, utan att nu ingå i hufvudsakligt bedömande af frågan, om och till hvad belopp anslag för ofvanberörde föremål må anses böra vid Stateregleringens uppgörande bestämmas, funnit sig, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid sist hällne riksdag pröfvade nödigt för ifrågavarande ändamål anslå, och på det 8 Stats-Ut sk. Utlåtande N:o ii. dessa fästningsarbete!! måtte oafbrutet efter hittills följde arbetsplan kunna fortgå, böra tillstyrka, att, intilldess Rikets Ständer blifva i tillfälle att rörande de i detta hänseende äskade anslag för nästkommande 3 år meddela definitivt beslut, Rikets Ständer måtte, till bestridande af kostnader för Carlsborgs fästningsbyggnad, anvisa, för år 1851, 30,000 rdr, att från Riksgälds-kontoret utbetalas. Stockholm den 20 December 1850. STOCKHOLM, TRYCKT HOS H. MARCUS, 1850. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Dcc. tS50, kl. 12 midd. Memorial, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-stånden och Utskotten anställde betjening. (RGS Afd.)
Det är då på ena sidan en obillighet emot consumenten att afslå en sådan ansökning; men deremot är det icke heller å andra sidan rätt att bibehålla de gamla qvarnarna vid skyldigheten att erlägga grundskatt, då man tillåter anläggandet af nya, hvilka icke åläggas någon grundränta, men som minska de andras 35o D e n 24 A p r i 1 e. m. förtjenst. Utsk:n hafva derföre trott, att enda sättet att afhjelpa en sudan oriktighet vore att hvar 'och en finge skatta efter sin tillverkning. Till Utsk:ns kännedom har också kommit, att i Skåne finnas berustade qvarnar, hvilka genom tillkomsten af en mängd nva qvarnverk så förlorat i den inkomst, hvilken för dem beräknats vid rustningens åsättande, att de icke mera densamma kunna fullgöra, och jag hemställer då, huruvida det kunde anses obilligt, att från dessa qvarnar borttaga grundskatten, enär de förhållanden, som existerade vid qvarnarnes anläggning, genom sednare tiders åtgärder så betydligen förändrats. I afseende på andra punkten af Utsktns betänk., eller angrde tillåtelsen att husbehofs-mjölqvarnar mätte få finnas i samina hus som tull-mjölqvarnar, har man anmärkt att betydliga olägenheter deraf skulle uppstå; men jag tror att alla dessa olagenheter skulle blifva afhulpna derigenom, att livar och en taxerades i mån af hvad han förmaler. En sådan beskattning tror jag i alla afseenden skulle blifva den mest fullständiga och rättvisa, och det är icke annat som XJtsktn afsett. Af alla dessa skäl skulle jag för min del önska att betänk. hlefve bifallet; men då det är afslaget af 2:ne Stånd, och då frågan är ett önskningsmål, så lärer saken vara afgjord, ehvad än R. o. Ad. beslutar. Hr von Rosen, Georg: Ehuru jag icke har reserverat mig emot betänk., så har jag likväl icke delat Utskms tanke ang> de borttagande af grundskatten å qvarnar samt den allmänna tillåtelsen alt få anlägga sådana verk.
Om det ock, vid början af en Lagtima Riksdag, står starkt och vördnadsbjudande, så nedbrytes det stycke för stycke vid slutet af samma och de två följande Lagtima Riksdagar. 20 ConstitutionsUtskottets Memorial, N'.o 85. Utskottet erkänner rigligheten i påslåendet, utan att deruti tinna ett skäl att förkasta förslaget. Utskottet anser ingen afdelning af en Nationalrepresentation emot önskade reformer kunna ställa ett oöfvervinneligt motstånd, intet åt en sådan afdelning inrymdt veto på längd kunna motstå folkets allmänna, allvarliga önskningar. Utskottet har således trott sig böra för bildande af Andra Kammaren föreslå det valsätt, som finnes beskrifvet i bär bifogade omarbetning af de i Memorialet, N:o 68, innehållna och 62 §§. Regerings-Formen. Då likväl Riksförsamlingen, vid sitt första sammanträde, icke kan ega en på detta sätt redan bildad Kammare, och Utskottet, enligt de här ofvan utredda grunder, icke heller kunnat föreslå, att den då sammanträdande Första Kammaren skall genast välja en Andra;, har Utskottet ansett första valet af Andra Kammaren böra ske af Riksens Ständer v.id den Riksdag, då den nya Val-lagen erhåller sanetion. Utskottet har ansett i sin ordning, att mellan den gamla och den nya Representationen sålunda knyta ett nytt band. Efter hvad nu om valen blifvit sagdt, återstår att redovisa för bufvuddragen af Utskottets åsigt om Kamrarnes inbördes förhållanden, deras ymsesidiga rättigheter och skyldigheter. I frågan om initiativet, har Utskottet ansett sig böra föreslå bibehållande af den rätt, som nu tillkommer hvarje Riksdagsman, alt i den afdelning af Representationen, som lian tillhörer, väcka hvilken fråga som helst, hvars väckande icke i Grundlag är förbuden; äfvensom Utskottet ansett ingen af Kamrarna böra ega ratt att undandraga en i Utskott beredd fråga Med kammarens granskning.
Jag anser, en skillnad i detta afseende böra ega rum emellan lefvande och utdöda Ätter; den lefvande Ätten bör ega rättighet att meddela tillstånd till namnets eller vapnets upptagande, men att tillåta upptagandet af utdöda ätters namn och vapen anser jag vara orätt. Jag har för öfrigt ett annat tillägg att önska, det nemligen, att ingen må upptaga annan, vare sig lefvande eller utdöd, Ätts nummer. Jag tror visserligen att detta äfven varit Utskottets mening, ehuru den icke blifvit bestämdt uttryckt. De fall, då sådant inträffat, hafva väl varit sällsynta, och jag kan blott påminna mig att det handt en enda gång, på grund af en annan Riddarhusordning, än den nu gällande; men då jag anser ett sådant upptagande af annan Ätts nummer alldeles oriktigt, och endast föranledande till oreda, har jag önskat ett bestämdt stadgande, att sådant aldrig må ega rum. Herr von Hartmansdorff': Uti det förslag Friherre Cederström framställt, instämmer jag fullkomligt; ty det är efter min öfvertygelse det rättaste. Men som jag icke vågade begära så mycket, framställde jag mitt Redactionsförslag såsom en lämplig medelväg, för att icke förlora allt, såsom i sista voteringen. Herr Crusenstolpe förenade sig med Friherre Cederström. Den 3 Augusti e. m. 111 Herr Riben: Friherre Cederström har trott, att upptagande af annan Ätts namn skulle kunna föranleda till arfstvister och rättegångar. Jag begriper ej huru sådane följder skulle kunna uppstå af en likhet i blotta namnet. Jag tror icke, att i Sverige nu för tiden, eller i irpde seklet, någon Domstol finnes, der Domaren vore till den grad oskicklig, att han genom blotta namnet lät förleda sig att gifva gebör åt något djerft försök att väcka arfsanspråk. Vöre ett sådant äfventyr att befara, så skulle det redan hafva inträffat, genom skillnaden sedan 1809 mellan de Frälse och ofrälse grenarna af samma Ätt, der namnet ofta är lika; men jag har aldrig hört omtalas några vådor i detta afseende.
Mynt-verket, i och för undergående af reparation, varit under flere månader afstäldt, har myntning af silfver för Bankens räkning icke kommit i fråga. Tillgången af silfvermynt har emedlertid varit fullt tillräcklig för vexlingsbehofvet. För sednast tilländalupna qvartal har räkning öfver det hos Kongl. Myntet innestående, Banken tillhöriga silfver och guld till Banken allemnats. § 17. Revisorernes berättelse för detta år innefattar i 29 § underrättelse om tiden, då Bankens sedlar med valörer i Riksmynt blifvit i rörelsen utlemnade; och ett upprepande deraf torde sålunda vara öfverflödigt, hvadan Fullmägtige har blott åberopa det i nämnde berättelse bifogad skrifvelse afgifna utlåtande öfver Herrar Revisorers, i sammanhang med nämnda underrättelse, gjorda anmärkning vid beskaffenheten af det papper, som till tlertalet af sedelvalörerne å Riksmynt hitintills är vordet begagnadt. § 18. Enligt den till Fullmägtige sednast inkomna rapport, utvisade postremisskassan följande behållning, nemligen: Hos Bankens Depositions-afdelning 1,285,942: 41. Af det till postremiss-medels-räkningen i Depositions-afdelningen anordnade förskott kunde väl, sedan behållningen numera stigit till det ofvan utförda beloppet, någon del återlemnas; meri Fullmägtige anse sig böra uppskjuta förordnandet härom intilldess Lånekontorens behållningar, genom förväntade remisser af makulerade sedlar, ytterligare minskats och Stockholms enskilda Bank liqviderat den under sednare hälften af denna månad dragna summa. Bih. tilt R. St. Låneoch Kreditiv-rörelsen utvisar den 8 i denna månad följande ställning: ! Uppoch AfUtestående. Oanvändt. Förlag. skrifnings och Deposit-medeJ.
— Då deremot för Arrendatorerna, som vid tillträdet mäste vidkännas andra dryga utgifter till inventarier m. m., det ofta måste blifva känbart att på förhand erlägga någon del af arrendet, hvartill de skola hemta tillgång af årsafkastningen och då godkänd borgen för arrendets utgörande i allt fall bör presteras, hvadan det ej eller, i afseende på säkerheten, är för StatsVerket nödigt att upptaga det på förhand; så och i betraktande tillika deraf, att ett sådant arrende-vilkor dels verkar till nedsättning i arrende-anbud och dels, både till allmän och enskild skada, derifrån afskräcker mången skicklig jordbrukare, som ej kan af egna medel åstadkomma betydligare förskott eller genom lån dertill förskaffa sig tillgång, tillstyrker Utskottet: att denna inrättning för framtiden må helt och hållet afskaffas och alla arrenden, äfven då de ej, till följd af K. Kungörelsen d. 3 Dec. 1810 äro utsatta i Spanmål och Hö, må bestämmas till lefverering årligen i den för all annan grundskatt föreskrifna ordning. — Hvarom, i händelse R. St:r härtill lemna bifall, underd. anmälan hos K. M:t torde göras. Den 24 Jan. 1829. 122 StatsUtskottets N:o 45- Utlåtande, angående understöd af Allmänna Medel för Arwika Köping. (U.-A.) Ifrån Hederv.
Asmund (Ásmundr), konung i Svitiod, son af Svipdag och Fröja, en af hjältarne i »det första storkriget», 161, 164–167. Asolf (Ásólfr), binamn till Valand. Asvin (Ásviðr, asa vän), binamn till Mimer. Atla, en af Heimdalls nio mödrar. Se Angeja. Atride (Atriði), binamn till Fröj. Atrid (Atríðr), binamn till Oden. Auda (Auða), svanmö och växtlighetsdis, äfven kallad Ladgun Svanhvit, syster till Idun (Hervör Allvitter), och gift med Slagfinn-Gjuke. 82, 97. Aurboda (Aurboða), jätten Gymers hustru. Densamma som Gullveig. 137, 139. Aurgelmer (Aurgelmir), binamn till Ymer. Aurvangalandet (Aurvanga sjöt), människoslägtets eller den germaniska mänsklighetens urland, sydligaste delen af skandinaviska halfön. 16, 18, 19–21, 37, 91, 96, 98. Ave (Afi), make till Amma och stamfader till de fribornes ätter. Heimdall besökte hans hem i Aurvangalandet, och nio månader därefter föddes därstädes sonen Karl, ljuslätt, med friska kinder och spelande ögon. Då Heimdall inträdde hos Ave, satt han och slöjdade en väfbom. Hans hår och skägg voro vårdade och putsade och hans lifrock satt väl efter kroppen. Amma svängde sländan. Hon hade dok om hufvudet, lin för barmen, duk om halsen och vackra axelspännen. Hemmet var välburget, dess innebyggare renliga och prydliga. Karl växte upp, trifdes väl och lärde sig att tämja oxar, timra hus och lador, slöjda redskap och köra plog. 20. B. Baduhild (Bödvildr), en af Mimers döttrar, syster till Natt och nattdiserna.
Denna uppfattning bar gjort sig gällande i den nyare sjörätten (boll. lag. art. 535, tyska lag. art. 737, jfr. norska lag. § 80) och då till grund för densamma ligger det förhållande att den, som lidit skadan, icke kan göra sin rätt emot honom, som tillfogat den, gällande, alldenstund den förres anspråk kan bemötas med ett dylikt från den sednares sida, så har förslaget äfven anslutit sig dertill och upptagit en bestämmelse af sådant innehåll (§ 172), men med vidfogande af den, såsom nödig ansedda modifikation, att om endera befälhafvaren eller besättningen är mera vållande än den andre, bör den förre ersätta en del af den skada, som blifvit tillfogad det andra fartyget. Det tredje fallet — när sammanstötning skett af rätt våda — betraktade den äldre sjörätten såsom ett slags gemensamt haveri och anordnade derföre skadans fördelning å fartyg och last; och sålunda anses äfven detta fall i vår nu gällande lagstiftning (Förs. Stadg. Art. VIII. § 1). Den nyare sjörätten har deremot allmänt antagit att i denna händelse, såsom öfverallt annars när skada skett genom våda, hvardera eger att draga sin skada, och denna grundsats är äfven i förslaget erkänd (§ 173). När man öfvergifvit att betrakta dessa sammanstötningar af våda såsom fall af gemensamt haveri, följer ock att i andra fall lasten ännu mindre kan tagas i anspråk för ersättning af den skada, som genom sammanstötningen uppstått (§ 175); det blir endast fartyget, hvilket, såsom i andra fall af hefälhafvarens försumlighet eller brottslighet, kan komma att subsidiärt häfta för ersättningsanspråk. Någon särskild regel för ersättningens utgörande i det fall att bevisning ej kan åstadkommas huru skadan timat, innehåller förslaget icke, emedan det följer af sig sjelft att hvar och en måste draga sin skada, när han ej kan öfverbevisa någon annan om att hafva vållat den.
Hnge dermed, som sagdt är, utan åtskillnad ifrån hvad stam egendomen kommen är. 8 Lag-Utskottets Utlåtande N'o 1291 Skulle nu denna redaction af Rikets Ständer gillas och Utskottets, i dess Betänkande N:o 68, gjorda förslag om lika arfsrätt för man och qvinna jemväl antagas; så komma de i nyssnämnde Betänkande framställde förslag till ändring af i, 3 och 4 §§* i 5 Cap. Ärfda-Balken att förfalla. Varder åter samma Betänkande ogilladt, och nu gällande arfsrätt efter landsrätt bibehållen, men deremot representations-rätten i sido-arf, efter Utskottets nu gjorda tillstyrkande utsträckt; så hemställes, om icke 1, il och 13 §§:ne i den nu föreslagna redactionen må erhålla denna lydelse: 1 §• Aro ej bröst-arfvingar till efter den dode, och lefva dess föräldrari då arfvén de, efter landsrätt, fader två delar och moder trldjung, mert efter stadsrätt hälften hvardera. 11 §• Äro hali-arfvingar 8, fäderne och möderne sidan samarfva; tage fäderne sidan fäderne del, och mäder» ne sidan möderne del: äro å endera sidan alle döde; falle alltsamman andra Lag.Utskottets Utlåtande jV.’o 129. 9 andra sidan till. Äro sido-arfvingar a fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon lill; vare lag, som om bak-arjvingar sagdt är. Är sido-arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döda; njule då han både fäderne och möderne del. 13 §. Skall sido-arf delas mellan flera grenar i en ätt; tage efter landsrätt, broder, eller hans afkomlingar, två delar, och syster, eller hennes afkomlingar, tridjung , och efter stadsrätt halft hvardera.