Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vinner nej, godkännes Ridderskapet och Adelns beslut, att artikeln fortfarande skall införtullas med 33 R:dr 16 sk. på hvarje 100 R.drs uppskatlningsvärde, men med iakttagande, att minsta värdet bstämmes till 1 R:dr skålpundet och att hvarje serskildt slag bör till både vigt och värde angifvas. Presteoch Bonde-Stånden hafvå godkänt Utskottets åtgärd att under egen rubrik specificera Söljor med 6 R:drs värde och 2 R:drs införselstull skålpundet samt tullfrihet vid utförsel. Ridderskapet och Adeln har väl ansett artikeln böra i taxan serskildt intagas, men beslutat, att lydelsen borde blifva Söljor af jern eller stål, och derå bestämmas en införtelstull af 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, samt tillika införas följande stadgande: minsta värdet bestämmes till 1 R:dr 24 sk. skålpundetj och hvarje serskildt slag bör till både vigt och värde angifvas. Borgare-Ståndet åter har icke funnit den ifrågavarande specificationen böra ega rum. Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 30. Utskottet, sorn, på förut anförde skäl, anser Ridderskåpet och Adelns samt Borgare-Ståndets berörde skiljagligheler vara af beskaffenhet att kunna inverka på tulluppbördens belopp, får, för den händelse att dessa begge Stånd ej vilja derifrån afstå och instämma i Presteoch Bonde-Ståndens beslut, föreslå omröstning i följande ordning: 116:o
Den (ön, forn är inDelDt ellet utgår i fpanmål eller anDra perfeDlar, att förvanölaé i penningar, efter Den fou orten, Det lönen utgår, näfl före taxeringen fatte marFegång. 5)en, forn på flere [tallen ellet oliFa orter åtnjuter lönednFomfter, jFall, för Dera# fannuanlagDa belopp, på ett [tafle taxera#. <2B;D beräkning af bevillning för löntagare# bcjtämDa inFomft, måga inga anDra afDrag ega runi, än De, [om finna# upptagna i 145 §. af Denna ftaDga; äfvenfom en (Snibet#* od) §jenjie*man# bela påräFnaDe inFomft för året (Tall till bevillning taxera#; men om nämnDe inFomft feDcrmera tcfe till bela belopp pet utfaller, må rättelfe uti Debiteringen elier reflitudon, Derejt afgiften blifvit erlagD, i laga orDning ega rum. jOfvanjtåenDe bevillning#*grunber gälla fålebe# äfven: för ScclefiaftiF^fiaten od) Dertill böranDe betjente, organi|ter ocb Flocfare på lanDet ocb * ftäDerne, i anfeenDe till tionDe ocb öfrige rättigheter af §örfamlin* garne, löner ocb röningé;tiUöfningat i penningar ellet bemmanöväntor, veber* lag, förläningar ecb anDra infomfter, forn i ocb för tjenften verFligen åtnjuta#, bvarunDer äfven begtipc# för DrDinarie (Eapellanet Den inFomft De, efter flutaD ocb behörigen fajtftällD öfverenéFommelfe, njuta af ^prFoberDarne, broilFa fijt* nämnDe
Vid besvarandet af de väckta motionerna, äfvensom vid framställandet af de, oberoende af dessa motioner, beslutade ändringsförslagen, har Utskottet ansett lämpligast vara, att följa den ordning, hvartill Bevillningsstadgans uppställning gifver anledning, och får sålunda först, i afseende på Art. n. A.) Bevillning af fast egendom. § 2. omförmäla en af Herr Sundvallson inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 63), deruti framhållits den ojemnhet, som i afseende på fastighetsbevillningens fördelning, för närvarande, skulle ega rum mellan stad och land, då nemligen bevillning för Bill. till R. St. Riksdaler af uppskattningsvärdet, men deremot för all annan fastighet med 5 öre för hvarje 100 Riksdaler af berörda värde. Redan vid de begge föregående riksdagarne hade inom samma Stånd framställts yrkanden om lika bevillning för all fastighet, men utan att dessa yrkanden vunnit Medståndens bifall, emedan man syntes hafva antagit, att hus i städerna verkligen lemnade sina egare en relativt till värdet större afkastning än fastigheter på landet, och att de förra derföre skäligen borde draga högre fastighetsbevillning än de sednare, i förhållande af 5 till 3. Den för begge dessa slag af fastigheter gällande fria förvärfsrätten måste dock hafva till följd, att hvarje egendom, såväl i staden som på landet, erhölle det värde, som svarade mot dess afkastning, och att så hittills varit förhållandet syntes äfven deraf, att priset å hus i städerna under de sednare åren sjunkit samtidigt och i lika mån med priset å jordegendom.
''Qvarnagare af BondeSt. röste med hemmansägare såsom vid prestval.” Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Det förslag af Frill. Palmstjerna, sorn här är uppläst, strider emot den mening, jag tagit mig friheten framställa om förändring i afseende på hela det s. k. femte Ståndet. De anmärkn:r, som Frih. Palmstjerna gjort om vissa i förslaget förbigångna ledamöter af nämnde Stånd, såsom qvarnägare m. fl., kunna likväl dermed sammanstå. Af de skäl, jag förut andragit, tror jag icke alt en närmare begränsning hvarken är lämplig eller låter sig verkställa. Förgäfves skall man söka att, genom bestämmande af något visst fastighetsvärde, fä någon inför förnuftet gilltig grund för att förklara, att den ena egendomsägaren skall tillhöra det s. k. femte Ståndet och den andra deremot tillhöra BondeSt. Någon annan lämplig qvalification torde icke eller kunna framställas. Ej eller lärer någon olikhet i intressen förefinnas emellan dessa särskilda personer, fast den af Frih. Palmstjerna nu anmärkta omständigheten ådagalägger, i min tanka, temmeligen klart på hvilka villovägar man kommer genom det femte Ståndets inrättande. Personer med likartade intressen borde väl höra lill samma Stånd. Icke eller har från början någon åtskillnad ägt rum. Genom tillåtelsen att äga all slags jord hafva visserligen flera ståndspersoner blifvit på landet bosatta. Många af dessa personer tillhöra nu BondeSt., och obestridligt är, att åtskilliga säteriägare tillhöra della Stånd, hvaraf flera sådana vid denna riksdag äro medlemmar. Jag tror att icke något skäl finnes till den föreslagna nya bestämmelsen i detta afseende, utan afstyrker Frih. Palmstjernas förslag i denna punkt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Mitt förslag går endast ut derpå alt bibehålla den begränsning af BondeSt., som för närvarande finues.
Den, sorn godkänner Utskottets förslag, alt å Drefmat bör bestämmas 30 sk. införselstull per Sk®, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer införselstullen å Drefmat att antagas till 6 sk. Sk®. Vid volerings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 65 Ja och o4 Nej, i följd hvaraf Utskottets förslag i denna del är vordet gilladt. Femte voteringen, enligt 48 punkten. Den, som godkänner den införselstull af 1 sk. 8 r:st. per ®, Utskottet utsatt för Fikon, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej; bestämmes införsels-afgiften å Fikon till 2 sk. ®. Voteringen har utfallit med 38 Ja och 81 Nej, i följd hvaraf införsels-afgiften å Fikon blifvit bestämd till 2 sk. ®. Sjette voteringen, enligt 49 punkten. Den, som gillar Utskoltets förslag till redaction, värdesoch tullbestämmelse å denna artikel, nemligen: Fisk: saltad eller inlagd: Ancliovis, Sardeller och Thon fisk, 30 sk. värde och 6 sk. införselstull per ®, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, så införes i Taxan följande stadgande: Fisk: saltad eller inlagd: Fransk Anchovis, Sardeller och Thonfisk, värde 32 sk. och införselstull 8 sk. ®. Som voteringen utvisat 32 Ja och 87 Nej, så är det uti Nej-propositionen intagne stadgande godkändt. Förstärkta Stats-Uiskottets Memorial, JV:o 499. 3 Sjunde voteringen, enligt. 67 punkten.
3:dje momentet af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förslag till stadga om Fattigvården i Riket, skulle komma att af Kongl. Majit och Kronan bekostas, årligen intill nästa Riksdag å RiksgäldsContoiret anvisa en summa af 10,000 R:dr Banco till Kongl. Maj:ts disposition; att hvad af denna summa för något år icke kommer att utgå, bör för liiksgälds-Contoirets öfrige behof reserveras, samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, efter det behofvet för framtiden blifvit vederbörligen utredt, täcktes lill Rikets nästsaramanträdande Ständer aflåta Dess Nådiga Proposition i ämnet. Stockholm den i3 Maj 1841. Ank. till Exp -Utsk. (ten rö Maj iS-ji, kl, 12 midi?. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å StatsUtskottets Memorial N:o 481. (T. A.) Vid föredragning af Stats-Utskotlets under Nio 4$r afgifne Memorial, angående det emellan Kongl. Majit oeh Kronan samt nya Trollhätte 8 Stats-Utsholtets Utlåtande, N:o 55o. Canal-bolag afslutade coutract i och för Trollhätte Canaloch slussverks ombyggnad, har berörde Memorial blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet lagdt lill handlingarne, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden detsamma, för ärendets vidare handläggning, till Utskottet återremitterat; varande till grund för nämnde återremiss hos sistbemälde 2:ne Riksstånd hufvudsakligen anfördt: att af de ut'
Och sex dagar derefter tog Jesus Petrum, och Jacobum, och Johannem, hans broder, till sig; och hade dem afsides upp på ett högt berg. Och vardt förklarad för dem; och hans ansigte sken som solen, och hans kläder voro hvit som ett ljus. Och si, dem syntes Mose, och Elias, talande med honom. Då svarade Petrus, och sade till Jesum: Herre, här är oss godt vara; vill du, så vilje vi här göra tre hyddor; dig ena, och Mosi ena, och Elie ena. Vid han ännu talade, si, en ljus sky omskyggde dem; och si, en röst utur skyn sade: Denne är min käre Son, i hvilkom jag hafver ett godt behag; honom hörer. Och när Lärjungarna det hörde, föllo de på sitt ansigte, och vordo svårliga förfärade. Men Jesus gick till, och tog på dem, och sade: Står upp, och rädens icke. Men då de upplyfte sin ögon, sågo de ingen, utan Jesum allena. Och när de gingo ned af berget, böd Jesus dem, och sade: Säger för ingen denna synena, tilldess menniskones Son är uppstånden ifrå de döda. Och frågade honom hans Lärjungar, och sade: Hvi säga då de Skriftlärda, att Elias måste komma tillförene? Jesus svarade, och sade till dem: Elias skall ju komma först, och skicka all ting i lag igen. Men jag säger eder: Elias är allaredo kommen, och de kände honom intet; utan gjorde honom hvad de ville. Sammalunda skall ock menniskones Son lida af dem. Då förstodo Lärjungarna, att han sade dem om Johanne Döparen. Och när de kommo till folket, steg en man fram, böjde för honom sin knä; Och sade: Herre, förbarma dig öfver min son, ty han är månaderasande, och lider stor jämmer; ty han faller ofta i elden, och ofta i vattnet; Och jag hade honom fram för dina Lärjungar, och de kunde intet hjelpa honom. Då svarade Jesus, och sade: O du otrogna och genvördiga slägte, huru länge skall jag vara med eder? Huru länge skall jag lida eder? Hafver honom hit.
Bankens hela ställning, om befordrande till trycket af de öfver, upprättade Tabeller. BancoUtskottets Memorial, Yl 1. s 701, 702, bif. af BorgareStåndat, IX. s 276, af Adeln, IX. s 281, af PresteStåndet, IX. s 289, af BondeStåndet, IX. s 295. —■ —• om upplysningars meddelande öfver, i anledning af de utgifne Tabeller. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 688, 689, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX. s 703, af BorgareStåndet, IX. s 706, af BondeStåndet, IX. s 724, af Ädeln, IX. s 799. •— Utlåningar, angående, å Guld och Silfver, Metaller eller andra varor. Stalsoch BancoUtskottets Utlåtande, Yl r. s XLYI — LV. Hörer till Betänkandet om regleringen af Rikets Penningeverk. — nu gällande beläningssätt, om förändring i, å Guld och Silfver. Förnyadt Utlåtande, VI 2. s 437 — 46o, bif. af Adeln, IX 3. s 365, af BorgareStåndet, IX 3. s 377, af BondeStåndet, IX 3. s 381. —- oeconomiska styrelse, om. RiksdagsBeslutet, §. 18. Barmhertighetsverk. Anstalter i afseende på dem, I i. s 17, 18. 23 Barnaföderskor, åren 1816—1820, II. s 3o6, 307. — niord, 0111 föreslagen ändring i Kongl. Brefvet rörande. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 962 — 982, bif. af BondeStåndet, IX. s 863, återrem. af PresteStåndet, IX. s 87 r, af Adeln, IX. s 900.
— Till Utskottets i flera hänseenden, såsom mig synes, högst väsendtliga och gagneliga tillstyrkande, att anmaningsräkningar ej vidare skola läntagare tillställas, har jag med min röst bidragit; men jag har tillika instämt i det dervid, under diskussionen, af flere ledamöter fästade vilkor, att glömska af eller okunnighet om förfallotid för inbetalning icke skulle såsom regel medföra den påföljd af intecknade fastigheters utmätning och försäljning, som ifrågavarande § bestämmer. — Denna påföljd förmenades böra endast undantagsvis inträffa, för betryggande af Bankens säkerhet. Ty om ock till ytterst sällsamma fall få räknas, att Banken skall kunna, efter nu gällande utlåniugsgrund, riskera någon del af sin fordran, så lärer dock en sådan risk böra anses möjlig, då taxeringsvärdets förhöjande är beroende af jordegarens godtfinnande, och att risk är för handen torde i allmänhet kunna befaras der gäldenären, gång efter annan, låter genom lagsökning erinra sig om ränteliqvid. Derföre, och då icke blifvit förbisedda vådan för låntagare och besvären af ökade lagsökningar för Bankens tjenstemän, i händelse de förre för uraktlåten het att betala icke hade att frukta annan påföljd än utsökning af det förfallna, ville man å fullmäktige lägga den skyldighet att indrifva jemväl kapitalet, då Bankens säkerhet af dem ansågs fordra en sådan åtgärd. Med tillämpning af dessa åsigter har jag förmenat att 180 § borde erhålla följande lydelse: »När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran icke fullgöres inom tre månader frän den dag, då inbetalningen bordt ske, skall hos Konungens vederbörande Befallningshafvande handräckning genast sökas till utbekommande af den förfallna räntan och kapital-afbetalningen, äfvensom af det återstående kapitalbeloppet, derest fullmäktige anse denna åtgärd för Bankens säkerhet erforderlig; egande Bankens kommissarier, i händelse o. s. v.» Banko-Ulskollels Utlåtande, M 39. 23 Med Herr Ekenman hafva sig förenat Herrar S. J. Schönmeyr och C. G. Indebetou samt Riksdagsfullmäktigen Per Ostman från Wester-Norrlands län.
De as Friherre Or Loer anförda skal aro högeligen bindande, och som Friherre lagerbjelke behagat ftels förklara sig nöjd ac oföroröieligen för Riksgälds, Werkcrs angelägenheter begifwa sig til Stockholm, sä undwikes dymedelst al! belänkelighel at göra lag in caiu. Hittils har det ej niindre för Fulimägiiga wid RikögaldsLvnkoirsran wid Languen, warit obetagek at wara Riksdagsmän; men jag skulle i ödmjukhet wittja underställa Högloft. Ridderskapets och Adelns ompröfwande, om icke för alla Stand en gemensam författning och Kongl. Kundgörelse more af nöden, at hädanefter ingen Fullmägkig wid Riksens Ständers Werk, såsom sjelf redogörande, kunde wara, eller waljas til Riksdagsman. Utom möielighecen as en äiwentyrlig inflytelse, sa beror samteliga Riksens Ständers gemensamma säkerhet deruppå, ar berörde deras Werk asalia wederbörande Fullmägriga ordenteligen och oafbrutet wardås. Härwid ropades Ja och Nej. Herr killberZ, ^reäric Otto. Am satz fattat saken rätt, sä består den af twänne frågor. Den ena, om de i Hemliga Utskottets LxrrsÄum krokucolli nämnde Fullmagkige i Riksgälds-Lonwirel skola afhälla sig fran stensten: och den andra, om de som äro häp skola resa utbaka. I den förra fragan är min tanka § <Lk den som ej fullgjort sin skyldighet mä göra reds fö» sig; och hwad don sednare angar, rycker jag, arden som ar F-ullmägtig bör lemna Riksdagen och göra sm rjenst. Har kan han inrct sa och da är dec bäst han reser dit der han har lön.
Du har visst ingen aning om, hur illa jag i sjelfva verket varit anfäktad af den åkomman. Grofheterna tycker jag illa om, men honom sjelf ! Det förargar mig så plumpt, ty jag vet ju, att det är bara för det de kommit med den dumma fängelsehistorien, och hvarheldst jag ser någonting likt förföljelse, der kan jag icke hålla mig lugn – jo, till dett yttre. Men inom mig kan det koka och jäsa så, att jag känner mig helt uppoch nedvänd. Det är att springa i flint öfver; – kan jag inte hålla mig kall, när jag tycker så illa om boken! Jag läser nu Niels Lyhne. Det är öfver två år sedan jag läste den sist. Hvad dessa år ha förändrat mig! Jag synes som en ny menniska, boken som en ny bok – nej, inte som något nytt, bara som någon, man hållit mycket af, och förstått så väl och så varit skild ifrån länge. Man tror, att allt skall lefvas omigen och vara detsamma som förr. Men så är det helt förändradt. Man ser, att man kommit närmare, att man förstår mera fullt och rikt, med ett ord: man har utvecklats. Och derför syns det forna halft och fattigt. Hvilken lugn, djup glädje det ligger i att se, huru lifvet fört en framåt! Om det visste man ingenting, förr än man fick en jemförelsepunkt. Och så är det icke det gamla, man får igen, det är mycket mer, ty uppfattningen är ny. Så käns det att nu läsa Niels Lyhne. Vet du hvad, jag längtar alldeles förtvifladt efter att höra, hvad förmyndaren sagt om slutkapitlet. Sjelf bevärdigar han mig väl aldrig med ett bref mer, det odjuret! Och skulle han göra det mer så skall jag nog akta mig för att svara raskt eller »omedelbart». Kan du klämma ur honom, hvad han tänker om saken, så är det lika kraftigt. Jag hoppas, att du sjelf sjungit ut riktigt i dina anmärkningar. Men nu är du så god och talar om, hvad du sjelf håller på med, hur det går att arbeta Och sist men icke minst hvad S–e sagt om »Lycka»? Och hvad du sagt? Och hvad du tycker om »Giftas» i sin helhet.
Vid Hjo — Stenstorps järnväg äger samma förhållande rum vid Styrshults anhaltstation. Denna kvinnas man är banmästare och går hela dagen borta på l U c i r S * * * s * iM.wt cllCl V W A sitt arbete. Hon har tillika fem barn att sköta, och man kan stundom få se henne med sin yngsta baby på vänstra armen, under det den högra svänger flaggan. Dessa exempel äro nog för att bevisa möjligheten af kvinnlig tjenstgöring vid stationerna. Önskligheten af densamma hafva vi j u ej här till uppgift att undersöka, Iduns spalter tillåta ej längre meingsutbyle om denna sak. Som en sammanfattning af det ofvan sagda tror jag vi kunna antaga att det blifvit bevisadt, det både kompelensvillkor och arbetsskyldigheter äro lika för män och kvinnor å den plats, där de arbeta gemensamt, nämligen såsom kontorsskrifvare. Fordran på samma lön för samma arbete synes eder kanske efter denna undersökning ej så orimlig som förut. Låtom oss därför förena oss uti att gemensamt utropa: Alltid le / ve råttoisan!! F-d-f. U r notisboken. Camilla Colletts lik afsändes till Stockholm från Kristania och brändes förliden torsdag i härvarande krematorium. » Kring båren hade samlats, utom den hänsofnas anhöriga, några tiotal personer, bland hvilka märktes österrikiske ministern, norska statsråden, representanter för Fredrika Bremer-förbundet och Förbundet för gift kvinnas eganderätt m. fl. Den rika blomsterskörd, som var upplagd på och omkring båren, bar ett talande vittnesbörd om, huru högt den talangfulla och varmhjärtade författarinnan skattats i lifvet och hur djupt hon efter döden saknas af stora kretsar minnesgoda vänner, beundrare och beundrarinnor.
Majlis rätt att förbuden upphäfva; 2:o att. då Rikets Ständer uti denna Tulltaxa icke kunnat bestämma annan tull, än den, sorn efter närvarande omständigheter med Statens intresse öfverenslämmer och bäst försäkrar Statens inkomst, Rikets Ständer till Kongl. Maj:t öfverlåta rättigheten att,; efter sig företeende omständigheter, Prot. Vldr. d. 14 Dec. 184°- äfvensom för beredande, i afseende på utländska Magter, af en för Svenska handeln förmonlig reciprocitet, minska eller nedsätta den i Tulltaxan utsatta tull. Från V ä 110 fl. Borgare-Ståndet. S D. Fortsattes föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 21, angående Tull-Bevillningen, samt bemälde Utskotts Utlåtande N:o 30, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 21. Följande artiklar uti Tull-taxe-lörslaget förekommo: Litt. O. Betänkandet N:o 21, gillades. Bestämdes per Skålpund: för Parmesanoch Rochefort: tuli värdet till 1 B.dr 24 sk. och införseltullen till 16 sk. och per Lispund: för Surmjölks-ost, alla slag, tullvärdet 3 R:dr och införsel-tullen 36 sk. samt för sötmjölks-ost, alla slag; tullvärdet till 5 R:dr och införsel-tullen till 1 R:dr 24 sk., äfvensom frihet ifrån utförsel-tull beslöts. Litt. P. Pailletter Betänkandet N:o 21 godkändes. Papp Bestämdes per Skålpund, tullvärdet till 8 sk. och införsel-tullen till 2 sk., äfvensom frihet ifrån utförsel-tull bifölls. Papper s-arbeten papperstapeter och border Betänkandet N:o 21 gillades. Parapluier och parasoller
Ständer fiamlagdt uti be* tänkandet angående allmänna Penni gerörelsen Och Myntvärdets upprätt.’.alland; , dock våoar att vid detta Betänkande gora några erinringar. Sammansatte Utskotten synas mig hafva förblifvit vid den princip?, som antogs i8rU att i det närmaste bibel.alla Numerairvn af Myntet tills vidare oföran råd. Likväl vikes ifrån denna regel märktfigt, om man eke tag r i beräkning d^n J\ome aire, som i allmänna Rörelsen circulerat, genom 3 pri Ce»-fs-Sedlar och Assignationer. Om dissa ej återställas, i Rörelsen på ett eller arnat sätt, med indragnmgsHngs-vilkor | ä der s.-tt jag uti mina anmärkningar unni de Höglollige Utskottens Be* tänkande angående Dsconttrnes reglering haft äran andraga, gör denna hastiga minskningen rf ett cirkulerande Capital , ehuru bestående af CreHit-papper, en betydlig känning i allmänna R reisen och får rtt svårare ii flytande på den reglering man påtänkt , än n an tyckes vilja förutse. Uti det nu afgifne Betänkandet, hvilket Den 15 April. 501 åtminstone Ja? finnér sakna den klara, tydliga och fattliga framställning, hvilken alltid bör äga rum och är angelägnast i sådana ämnen, sorn detta, der tankarne i allmänhet äro så fleläde, har jag ej funnit något bestämdt förslag af Utskotten, art Banco-Sedlarne borde ned. sättss till sitt värde, elfi r behandlas efter Cours} Trien tvänne ställen i Be tänkandet gifva anledning dertill, sorn skulle innom Utskotten; en sådan, mor Myntets uppiätthållande, vidrig tanka ilga rum.
Så beder jag dock eder, käre Mauritz Stensson, att J villen göra väl och så förhandla hos hans furstliga nåde, att jag måtte blifva förskont till måndagen, på det jag måtte få ställa något till min begrafning, efter jag hittills icke haft så mycket i min förmögenhet, att jag kunnat köpa mig så många bräder, som jag behöfde till kista; förrän jag sent i aftons af hans furstliga nåde fick igen mitt skrin, der några ringa penningar voro uti, med hvilka jag nu litet kan ställa om min begrafning, om det vore möjligt att jag finge tid dertill. Sammaledes beder jag eder, att mästermannen icke må komma vid mina kläder, eller att han, min slägt och mina förvandter till vanära, skulle få löpa omkring i dem. Jag vill eljest gerna förära honom hvad de äro värda." Grefven svarade: "Käre Johan Fleming, af hjertat gör det mig ondt, att J så ung är kommen i denna olycka, ty J ären mig icke så fjerran blodsförvandt. Men efter det nu ej kan annat vara, så önskar jag eder af Gud ett godt tålamod och ett stadigt hopp till Gud allsmäktig. Hvad edra böner anbelangar, så vill jag gerna framföra dem till Hans Furstliga nåde och låta gifva eder svar." Jag följde efter grefven, som genast gick opp till fursten, och väntade svar; men när grefven kom ut, sade han: "Jag tilltalade Hans Furstliga nåde, men fick intet svar." Åter inträdde jag i fängelset och redogjorde för min beskickning. När hans herredöme hörde svaret, sade han: "Så må det då blifva som det är, och jag befaller mig i den allsmäktige Gudens våld; men gå dock ännu till grefve Mauritz och bed honom, efter det är min sista bön i denna verlden, att han ville laga så, att bödeln icke må få mina kläder, och med mitt hufvud och min kropp icke må bedrifvas något spektakel efter min död." I detsamma kom vakten för att afhemta honom till döden, och frimodigt steg han opp och medföljde utan dröjsmål.