Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nnvartde inteckningslagen, som stiftades 1818, raedgifver i 18:de och 19:de §§:ne en fordringsegare, sorn fått inteckning i en serskild fastighet, sedan samma faslighet tillika med flera andra förut blifvit intecknad för en odelad fordran, att kasta den gemensamma äldre inteckningen tillbaka pä de öfriga fastigheterna lill hela beloppet eller åtminstone till sä stor del, som i hvarje fall fordras för att den serskilda inteckningen skall fullt kunna utgå, och denna lag gör således alla fastigheterna solidariskt ansvariga äfven för den serskilda inteckningen. Ett sådant stadgande kan också ur rättsgrund försvaras i det fall, att alla fastigheterna fortfara alt vara i samma egares hand och serskild inteckning blott finnes i en af dem. Sannolikt åsyftade också lagstiftningen icke med nämnde stadgande något annat än della fall, ty det leder lill uppenbar orättvisa då stadgandet äfven får tillämpning i de motsatta fallen, att antingen fastigheterne kommit i olika egares händer, eller flera af dem blifvit inlecknade för serskilda fordringar. Emellertid stadgar nuvar. lag för sistnämnde tvä fall alldeles ingenting, och denna lagens tystnad har föranledt otaliga tvister, hvilka ofta, såsom exempel hvarpå jag blott vill åberopa den för några och 20 år sedan bekanta Roxendorffska processen, slutat med en himmelsskriande orättvisa, hvilken man dock ingalunda kunnat lägga domstolarne lill last, utan sjelfva lagen. Redan vid 1828 års riksdag väcktes derföre fråga om lagens förändring, men hvarken då eller vid den påföljande riksdagen kunde man komma öfverens om hvad man skulle sätta i stället, ehuru alla erkände den nuvar. lagens bristfällighet och oduglighet.
Då således åberopade §., elter orden och utan tillskapade tillsatser läst och förstådd, icke bestämmer Fullmägtiges antal, måste de för Fuilmägtige utfärdade Reglementen vara dea Lag, som bordt lända Fuilmägtige till efterrättelse. Enär nu desse Reglementen, hvaraf Reglementet för BancoFullmägtige icke på sätt Grefve Hård synes åsyfta, lärer kunna anses mindre gällande för det, att detsamma blifvit utfärdadt af BancoUtskottet, deruti för båda Verken öfverensstämma, att Sessioner ej må hållas då Fullmägtig för ettdera af de fyra RiksStånden icke är tillstädes, ellet beslut i vigtigare mål fattas, så framt icke minst tvåtredjedelar af Fuilmägtige äro närvarande, så lärer, enär tjuguen Fuilmägtige af alla Stånd vid ifrågavarande tillfälle voro tillstädes, denna endast på falska slutsatser och godtyckliga förklaringar grundade anmärkning desto mer böra förfalla, som det icke var något nytt val, utan blott en verkställighets åtgärd, som utgjorde föremålet för Fullmägtiges sammanträde. Dessutom torde här böra erinras, att om Fullmägtiges fulla antal för en sådan händelse vore af nöden, skulle det ofta blifva en physisk omöjlighet för Fuilmägtige, att, vid förekommande fall vidtaga de i JustitimOmbudsmannens Instruction dem anbefalde åtgärder, så länge Reglementet icke förbjuder Fullraägtig, att blifva sjuk, eller på permission resa bort 14 Den 3 Ött ober f m, och Fullmägtiges Suppleanter från de fleste
R:dr 3 __ Kammar Tjenare . , 5 _ KlädMäklare och KlddMäklerskor, som hålla Bodar, i Fyra Classer: Första! Classen . R:dr 30 Andra Dito . , 20 _ Tredje Dito . 10 _ Fjerde Dite . 5 — igo Bevillning&Utsk. Betänkan/len. Kock hos Private . R:dr 10 „ SkeppsKock, se Sjömän. Krögare, Krögerskor, samt de som halla LiqueurKammare , jemte Spisqvartersldkare och Tracteurer , som ej äro Borgare , oberäknadt Bevillning för Bränvins-minutering, då den tillätes , i Sj» Glassér : Första Andra Tredje Fjerde Femte Sjette Sjunde Andra Tredje Fjerde Femte Classen Dito Dito ^ Dito Dito Dito Dito Kypare, i Fem Glassér: Licentiater , Medicinee, med Practique utom Tjen« sen ; se Doctorer. Lotsar , i Tre Glassér : Första Classen , R:dr Andra Dito Tredje ' Dito , Deras Drängar i Två Classen Första Classen , R:dr Andra Dito . Mjölnare, som ej äro Borgare; se Qvarnar. Mänglerskor, af alla slag i Sju Classer Första Classen . R;dr 30 — Andra Dito . , 20 — Tredje Dito , t 13 ■— 4 — 2 — 1 _ — 24 BevillningsZJtsk. Eetänkanden. Igi Fjerde Dito , , 8 — Femte
Man kan icke en gång under sådana förhållanden åstadkomma en krigslagskipning, som är grundad på full jemlikhet inför lagen. Man har t. o. m. sett lagstiftningen göra till ett vilkor lör heväringsskyldighetens åtagande, att beväringsynglingarne icke inblandas med värfvade trnpperne, och den indelta soldaten kan i följd af sin lego-natur och sin ringa bildning och färdighet aldrig af beväringsynglingen *) anses såsom jemngod med sig, sedan denne, oftast hastigare än elen af arbete och ålder stelnade knekten, uppfattat sina krigiska pligter och hunnit större färdighet. Hvad särskilt indelta arméen under närvar, förhållanden vidkommer, torde man med fog kunna tveka, om den ej, i st. f. att vara en med verkliga fördelar förenad militärorganisation, endast i sådant afseende är en idealism, en chiraére, tjenlig att uppduka som skåderätt i lössläppla utflygter med ordet eller pennan. Indelnings - ■) Ali här förstås beväringsynglingen sedan legningen upphört och beväringsmanskapet erhållit den organisation detta förslag afser, torde ihågkonimas. Den 11 Mars f. ni. 137 verket har möjligen i sitt ursprung och i sin första enkelhet pä en tid, då den inre rörelsen i landet icke var stor, varuomsättningen ringa, och produktionen derföre inskränkte sig till hvarje orts behof, kunnat varit ett medel, att under freden underhålla en styrka, som fördelad på hela landet kunde der lättare förplägas, beklädas och till vissa delar utrustas, än om den varit församlad i de få och i allmänhet arma städerna. Den liden var det ock vida lättare för jordbrukaren att åstadkomma natura-prestationer än penningar, och fordringarne på soldaten, individuelt, voro inskränktare än nu.
Betänk anden, Nio 333. 5i Transport 75,536: 45.io. Inkomster.- Ordinarie Räntan af Ångermanlands Södra Fögderi 1,119:32.10. Lappmarks Krono-Tionde i Westerbottens och WesterNorrlandsLiin 52:24. - Arnås Kyrko herrberge m3: >6. - ,55.^ Bevillning till Scholorne . 18: 38. Credit. Balance från 1824: Fondeus skuld till Eccles.- Staten 70: 6. — V tgi/tcr.- Aflöning i Stockholm 600: — - Transport 600. — - 70: 6 5a Stats-Utskottets Transport 600. — - 70: 6. — Till Eccles.-Staten i Westerbottens Län.. 3,84g: 34. - Till Eccles.-Staten i Norrbottens Län 2,164: 3 - ,g _ Provission, Remisslager ArfToden ro. ra. .»• . io3: 3r. 8. g^g; 8, Balance till 1826: Contant i Cassan 1,7^5:41* 8. IO _ Utestående Medel 14,892: 41- *• Debet. Balance från 1825 7711 - 3- lii komité r: Ordinarie Lycksele Scholae Donations Ränta 914: Försålde Lappska Böcker . 19:23. 4- Arrende-Medel af indragne Scholaebord 16. — - Interesse-Medel. Skuld till Lappska Eccles.-Staten \ . 120: 6.— Summa 86,320: 43. ir. Credit. Balance från i825:
Skrifvelse, N.o 1~1. 33^* åtnjuta, trott sig finna, att någon nedsättning uti de i Föreståndarens förslag uppförda aflöiungs-summor lämpligen bör ega rum, äfvensom att matericla behof ej torde erfordra allt livad i sådan afseende blifvit hegardt, hafva Rikets Ständer, vid betraktande äfven af den ej obetydliga inkomst, sorn institutet uppbär af enskilde, hvilka derstädes begagna undervisning och gymnastisk behandling, ansett Statens bidrag kunna skäligen bestämmas till följande belopp: Loa lii! f öres tå nd a i e n . ... 1,600. —* „ „ Utfodring för Voltige-hästen 133:16. och till inaterielens underhåll samt expenser 500: — eller tillsammans R;dr 4,400: — med anledning hvaraf och under förutsättning äfven att af en sålunda bättre aflönad lärare-personal må kunna påräknas, att Stockholms Gymnasiiungdom lemnäs tillfälle till kostnadsfritt begagnande af pedagogisk Gymnastik, Rikets Ständer beslutat, att, utöfver de redan beviljade 2,000 R:dr, ett ytleiligare anslag af 2,400 R:dr må, varda för Gymnastiska Central-Institutet å stat uppfördl; hvaremot Rikets [Länder ansett den i Föreståndarens förslag upptagne aflöning till lärare-elever och lärarinnor i fruutirnmers-gymnastik icke lämpligen böra af staten bekostas. 1 frågan åter om det för en gång begärda anslag till voltige-gårdens planering m. m., blifva Rikets Ständer i tillfälle att, i sammanhang med den Extra Stats-regleringen, sig i underdånighet yttra. b) A denna Hufvud-Titel har hittills varit uppförd t ett anslag af 300 R:lr till en mechanisk Skola; men som, enligt hvad den af E. K.
— N:o 21. i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 4, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningeu, samt föreskrifterna för deras tillämpning. X. B. 25 1. XI. 15, 44, 56. A. 62. U. 285, 312, 318. A. 322. XV. E. 240. — N:o 22. rörande några vid regleringen af Tulltaxan af RiksStånden ännu icke afgjorda frågor. X. B. 163, 247. XI. A. 14. U. 185. XII. E. 65. — N:o 23, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande stämplade pappers-afgiften. X B. 163, 247. XI. A. 14. U. 185. Ä. -213. XIII. E. 142. A. 172. — N:o 24. angående bestämmandet af tull-värden å vissa artiklar i Tulltaxan. X. B. 352. XI. 20. A. 80. — N:o 25. i anledning af Välloflige Borgare-Ståndets återremiss af 29 och 32 §§. tili det vid Belänkandet N:o 4 fogade förslag till Bevillnings-Stadga. XI. B. 141. A. 149. XV. E. 240. ■— Nto 26. i anledning af väckt motion om befrielse från tolag vid utförsel af bräder och plankor, sågade, af furu och gran. XI. B. 219, 240. A. 242. — N:o 27. med sammanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, i anledning af det i Utlåtandet N:o 20 framställda förslag angående Postbevillningen. XI. B. 244, 284. XII. U. 246. A. 321. XIII. 203.
Om det nemligen stadgades, att äldsta ledamoten skall fungera såsom ordförande i Rätten, kunde nu varande presidentsplatser indragas och lönerna besparas. Derigenom och medelst besparing af lagmanslönerna uppkom en så betydlig tillgång att den nära nog vore tillräcklig för sakens genomdrifvande, serdeles som, genom en förändrad arbetsordning i Hofrätterna, deras tjenstemannapersonal kunde minskas; och har Nils Strindlund slutligen anmärkt att, då Rådhusrätt i stad kommer att motsvara Häradsrätt å landet, så synes del äfven af vigt, att dessa domstolar ”till sammansättning och egenskaper bi ingas i så nära likhet som möjligt,” på det att rättsökande må kunna med samma trygghet anlita båda, hvilket nu ej vore förhållandet, enär Rådhusrättens ledamöter egde individuel rösträtt, utan afseende å förvärfvad skicklighet alt domareembetet utöfva. Med anledning häraf har motionären, som ansett Häradsrätterna höra förblifva oförändrade, hemställt om icke stadgas bör, att icke någon hädanefter må förrätta domareemhete eller antagas till domare med individuel rösträtt, som ej vid Rikets universiteter aflagt föreskrifna lärdomspiof i lagfarenheten; att utnämning till sådana doniarebefattningar skall ske af Konungen , efter de grunder, som följas vid tillsättandet af häradshöf (lingebeställningar; samt att, om någon stad ej kan underhålla lagfarna ledamöter i Rådhusrätten, domstolen skall bestå af en lagfaren domare och af bor ger skåpet utsedd nämnd, med enahanda makt, som häradsnämnd, sä vida staden ej i judicielt hänseende vill höra under närmaste Häradsrätt. I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget och hemstäldt får nu Utskottet si t utlåtande afgifva: På sätt ofvan är antydt, har frågan om indragning af Kämners-, Ligmansoeh Riddaresynerätterna vid flera riksmöten varit föremål for Sländernas ofverläggningar. Den väcktes först vid 1828—30 årens riks lag, och har sedermera vid hvarje af de följande blifvit åter upptagen.
Onsdagen den 5 September 1860. Plenum kl. 6 e. m. Justerades protokollet för den 23 sistl. Maj e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtskits Utlåt. N:o 160, dervid nu i ordningen förekom: 2:dra punkten, ang. jernvögsanläggning från Borås till vestra stambanan. Den 5 September e. m. Gr. Taube, Henning Adolf: Jag får tillkännagifva, det jag denna dag på f. m. var besluten att rösta för en jernväg från Borås till vestra stambanan, enär jag förutsatte att detta Höglofl. Stånd skulle bifalla den till Upsala ifrågastälda jernvägen. Jag har ansett att icke allenast jernvägen mellan Stockholm och Upsala utan äfven Boråsbanan och de båda jernvägarne i Norrland borde kunna, på sätt och med de vilkor, som för Boråsvägen blifvit föreslagna, understödjas; men sedan jag af f. m:s diskussion inhemtat, att några medel härtill icke finnas att tillgå, måste jag böja mig för denna mening, och kan följaktligen, så vida jag vill vara konseqvent, icke annat än yrka afslag å den nu föredragne punkten. Ilr Leijonancker, Fredrik Wilhelm: Om det verk ligen vöre en konseqvens af B. o. Ad:ns på f. m. fattade beslut rör:de Upsalabanan, att yrka afslag jemväl å denna punkt, så skulle äfven jag för min del instämma uti den af Gr. Taube nu gjorda framställning; men förhållandet är, efter mitt förmenande, helt olika. Då det nemi. visat sig, att vestra stambanan gifvit ett särdeles klent resultat, skulle det synas mig vara ganska oklokt bandladt af II. St:r, att icke bidraga till anläggande af sådana bibanor, som äro ovilkorligen af behofvet påkallade för underlättande af den industri, som finnes i de trakter, der denna stambana blifvit anlagd. Den ifrågav:de banan till Borås hör ovedersägligen till denna kathegori, och kan svårligen jemföras med någon annan jernväg än Fahlu-Geflejernvägen.
Mångenstädes är ännu kommunerna rättighet förbehållen att pröfva, huruvida inträde såsom medlem af kommunen må beviljas eller icke, och en sådan pröfningsrätt har äfven, med hänsigt till fattigvårdstungan, ända till nyaste tider varit hos oss kommunerna medgifven. Kongl. Förordn den 3 December 1788 jemförd med K. F. den 14 Febr. 1811 utgör bevis härpå. Andra grundsatser hafva sedermera hos oss i detta afseende gjort sig gällande, utgående från den åsigt, att ”ingen må, för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, inskränkas i rättigheten att välja vistelseort der honom en sådan af andra skäl ej lagligen kan förmenas” (Kongl. Förordningen angående Fattigvården i riket den 23 Maji 1847); och obestridligt riktig är utan tvifvel den grundsats, att bosättningsrätten inom riket och den dermed så nära förbundna naturliga rättigheten till ärlig arbetsförtjenst och ärligt förvärf, der tillfälle dertill sig erbjuder, icke kan få blifva föremål för något kommunernas inskränkande beslut, utan allena måste tillhöra Statens lagstiftningsmagt. Den synpunkt, ur hvilken Committerade bedömt denna fråga, står ock med dessa åsigter i full öfverensstämmelse. Uti 4 § föreslås endast att såsom medlem af en kommun skall anses den, som der eger eller brukar jord eller fastighet, utan afseende på, om han der tillika är bosatt eller icke, emedan han genom jordebesittningen såsom en del af kommunens område är med den - XIII samma pä det närmaste förenad; vidare den, som, ehvad lian der tillika bor eller icke, inom kommunen idkar annat näringsfång och sålunda både för sin person och deras, hvilkas patron han är, har af kommunens välbefinnande ett omedelbart intresse; och slutligen den, som, till följd af gällande Förordningar, der häfver eller bör hafva sitt laga hemvist. Bestämmandet af sistnämnda förhållande är sålunda icke den kommunala, utan den allmänna lagstiftningsmagten förbehållet. Hvad denna i detta afseende beslutar måste lända kommunen till efterrättelse. Kommunens sjelfverksamhet skulle blifva af en ganska underordnad betydelse, om den ej vore berättigad att för gemensamma ändamål inom sig uttaxera erforderliga medel.
Liqvidationsoch amortissementsfondens för 1860 års jernvägslån behållning vid 1863 års slut utgjorde ■ R:dr 477,438: 37. efter afdrag af dess skuld för förfallna obligationer och räntekuponer, som icke inom 2 år från förfallodagarne blifvit till inlösen företedda och derför endast i Riksgälds-kontoret infrias, » 5,139: 33. hvartill komma följande inkomster för år 1864: ränteoch amorteringsanslaget , fondens andel i kapitaloch räntevinster å tillsvidare förräntade medel kursvinst å uppköpte vexlar samt ränta å ett hos Bankirhuset Th:r 147,416: 20. eller, efter den antagna kursberäkningen, Runt R:dr 393,111: l!. å 4A procents obligationer förfallna räntor Th:r 345,467: 74 skillnaden mellan det i räkenskapen uppptagna kapitalbeloppet, Th:r 52,916: 20, af de vid 7:de och 8:de utlottningarne utkomna premieobligationer och de till dessa obligationers inlösning anvisade annuitetssummors sammanlagda belopp, 110,000 Th:r, » 57,083: 10. Th:r 402,550:17£. utgörande i R:mt, efter samma kursberäkning, » 1,073,468:22. omkostnader för lånet » 11,271: 4. 1,477,850: 37. Fondens behållning vid 1864 års slut uppgick alltså, efter afdrag af 16,383 R:dr 34 öre, motsvarande värdet för till inlösen förfallna obligationer och räntekuponer, som af Riksgälds-kontoret endast infrias, till R:dr 506,293: 4. På sätt ofvan är nämndt, utgjorde vid 1864 års början fondens skuld för sådane äldre förfallna obligationer och kuponer, som blott af Riksgälds-kontoret infrias, R:dr 5,139: 33.
A t t * jag inför kaptenen o c h majorskan skadat m i g där Säg m i g du, mamma, hvilken själf är med, är ej tvifvel underkastadt, men på samma gång så g o d o c h kärleksfull, h u r jag skall bära m i g åt känner j a g en viss tillfredsställelse öfver, att j a g att också bli det? handling. Och under tiden blir j a g själf allt mera dålig o c h frånstötande, samt undrar ej på, o m ingen möter mig m e d kärlek. Lilla Ellen undantar j a g dock, ty h o n är d e n enda, s o m hyllar sig till mig, o c h Hvarför gaf j a g ett så oförsiktigt löfte hade j a g ej h e n n e, skulle det vara dubbelt så svårt. Knappast Kaptenen säger m i g n o g också några vänliga o r d få ni n u något enda bref, utan att jag däri har en ibland, m e n det förefaller m i g att vara mera pliktliten syndabekännelse att göra, o c h d e n n a gång är mässigt. Gertruds antipati för m i g har möjligtvis det värre än någonsin. (Forts.) sin förklaringsgi und i, att j a g ett par gånger kommit underfund m e d, att h o n talat osanning, o c h jag har då ansett m i g ej böra lämna detta oanmärkt. H a r j a g ej då på annat sätt fått bukt m e d henne, har jag, till hennes stora förtret, gifvit henne ett litet straffpensum, o c h böckerna äro ej hennes svaga sida, o m j a g undantar d e » roliga ». Jag dennes, efter sin långa, n ö d t v u n g n a utomlandsbad h e n n e att lägga d e n tillbaka på sin plats, m e n i stället hittades d e n ett par dagar därefter på e n vistelse återkommit till hemlandet. Det var trädgårdsmästaren, s o m funnit den där, » SYSTER » EVA. SKISS F Ö R IDUN Rikets mest besökta. Sextonde kursen. Begär prospekt. HYLIN &amp; C VIOL, HYACINTHE, É prisbelönta vid i8gj: E TE Märk!
Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Föredrogs å nyo Höglofl. Kidderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den 22 Maj, innehållande Beslut, att åt Constitutions-Utskottet uppdraga redactionen af Förslaget till Biksakten öfver Föreningen imellan Sverige och Norrige, hvilket förslag, sedan det inför Rikets Ständer blifvit justeradt och godkändt, till Kongl. Maj t borde öfverlemna®, för att Norrige* Stort liing meddelas; och fann Borgare Ståndet godt, att uti detta Beslut till alla delar instämma. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm• Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll vid Urtima Riksdagen istockholm den z<) Maj 1815. S. D. Den 29 Maji S. D. i* örklarade Bonde-Ståndet sig instämma uti det af Högvördiga Prest-Ståndet oell Vällofl. Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet gjorda uppdrag, att, genom dess Ordförande, göra sig underrättadt i hvad mån Hans Maj:t Konungen i Nåder skulle täckas med välbehag anse den af Riksens Stander föreslående tillökning uti Hans Majus samt Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofstats-suaimor. Ut supra. Ek Protocolle Olof Werlin. S. 3). Efter uppläsande af så val Kongl. Maj:ts i dag ankomna Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer den 23 Maj angående Riksskulderna, som ock de dervid fogade Bilagor, blef samma Nådiga Skrifvelse remitterad till Stats-Utskottet. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. H. Upplästes Kongl. Maj:ts å Riks-Salén i dag raeddeldta Nådiga svar uppå Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 27 sistl.
Men oaktadt Institutets tillgångar sålunda efter hand ökats och dess verksamhet så utvidgats, att antalet studerande sistlidne hösttermin utgjorde 54, vore likväl undervisningen vid detsamma behäftad med en väsendtlig brist, utan hvars afhjelpande det ej kunde blifva hvad det borde, eller så som behöfligt vore verka för den farmaceutiska undervisningen. Denna brist bestode, enligt motionärernes förmenande, deruti, alt Institutet, i saknad af erforderliga hjelpmedel, ej vore i tillfälle att bereda de vid detsamma studerande farmaceuter handledning i en, med afseende på apothekareyrkets behof, tillräckligt vidsträckt praktisk tillämpning af de theoretiska insigterna; och denna brist vore hufvudsakligen kännbar i den kemiska undervisningen, hvilken för den farmaceutiska bildningen vore af så framstående vigt. Institutet egde nemligen, enligt hvad den ofvan intagna staten utvisade, för närvarande ej mer än 300 R:dr årligen att använda till laboratoriets underhåll, anskaffandet af materialier för laborationsöfningarne, drogueoch boksamlingarnes kompletterande samt till inköp af för undervisningen nödvändiga fysikaliska instrumenter m. m. Men då inom kort hyran för Institutets nya lokal högst sannolikt komme att utgå med 3,000 Il:dr, och således med 1,000 R:dr utöfver nuvarande hyresbeloppet, medtoges häraf ej blott dessa 300 R:dr, utan komme dessutom en brist af minst 700 R:dr att uppstå. För Farmaceutiska institutet vore det för öfrigt af största vigt att vid detsamma fastades skicklige och nitiske lärare, hvarpå läroverkets framtid berodde. Med de ringa löner, som för närvarande voro bestämde lör lärarne vid Institutet, gåfves likväl icke någon förhoppning att någon längre tid derstädes få behålla lärare af mer framstående duglighet, huru stor oegennytta man hos honom än måtte förutsätta. Tvärtom måste emotses ett lätt ombyte af lärare eller ock alt Institutet finge åtnöja sig med lärare af mindre duglighet, det ena så väl som det andra till stor skada för läroverket.
Under dessa samtal visade sig Adolf så tankspridd, att hans vänner deraf ofta fingo anledning till skämtsamma infall. Han uppehöll sig i grannskapet af den för fångarne bestämda inhägnaden och riktade som oftast sin blick genom gallerverket på de olycklige, som, till större delen belastade med kedjor och fotblackar, vandrade derinne under fångknektarnes tillsyn eller sutto på längs väggen uppställda bänkar, njutande den korta stund, som det förunnades dem, af ljuset och den friska luften. Adolf såg bleka ansigten, som uttryckte alla skiftningar af sorg, förtviflan, vildhet och förhärdelse; men de arma, för hvilkas skull han kommit dit, visade sig icke, ehuru han hela förmiddagen troget väntat i hopp att slutligen få se dem. Men när ändtligen jerndörren tillslöts bakom den siste fången, inhägnaden var tom, samt vaktparaden med klingande musik i spetsen och hillebardierer mellan sina rotar tågade öfver borggården, för att uppställa sig framför slottets stora trappa, lemnade Adolf i nedslagen sinnesstämning palatset och återvände till sin ensliga bostad. Följande morgon besökte Adolf ånyo sin farbror i förhoppning att erhålla ett längre samtal med honom. Hans afsigt var att söka väcka herr Bengts deltagande för Ingrid och Ellen och förmå honom använda sitt inflytande till deras bästa. Herr Bengt hade nyss lemnat sängen, då Adolf anmälde sig. Unge Skytte infördes i sängkammaren och fann sin farbror sysselsatt med läsningen af ett bref. – Vackra nyheter! ropade riksrådet emot Adolf, såsnart denne visade sig i dörren. Du är mig en skön fågel. Din far skrifver här en lång epistel i sitt vanliga manér, en verklig Jeremiad, af hvilken jag blott kunnat förmå mig att genomläsa hälften, men detta är också tillräckligt. Du har burit dig dumt åt, min gosse, rasande dumt, och det är din egen skull, om du blir ett åtlöje för hela verlden. Hvad fan har du haft att beställa med de begge hexorna? Bror Johan berättar helt naivt, att du blifvit förvriden i hufvudet af en kärleksdryck och att du tillställt förskräckliga scener i ditt hem.