Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Torkan Khanoum har på hufvudet en fichu af svart gaze, som utgör en ram kring hennes ansigte och sedan går rundt kring halsen. Typen hos de unga khanoums är elegant; de äro stora, välväxta och förstå att drapera sig med ojemförlig konst eller koketteri. Torkan Khanoums första ord till M: me Dieulafoy var: » talar ni ryska? » Hon är mycket bildad; född circassiska, talar hon persiska, arabiska, turkiska och ryska. Hennes inflytande har sträckt sig långt utanför harem. En egendomlig favorit uppvaktade Torkan Khanoum vid M: me Dieu-lafoys besök. Denna hörde nämligen midt under samtalet ett vildt rytande, vände sig om och befann sig ansigte mot ansigte med en präktig panter. » Kom hit, Ourida (Lilla Ros) », utropade Torkan Khanoum. Pantern reser sig, kommer långsamt fram till sin herskarinna och sträcker ut sig vid hennes sida, dock alltjemt betraktande mig. » Det är ett lam, en dufva », tillägger Torkan Khanoum, tar djuret i famn och föser henne emot mig liksom det varit en kattunge. Den lilla rosen har ingen sympati för de kristna och besvarar mina blyga avancer med morrningar. Vid åsynen af hennes hvita tandrader känner jag mig fattad af en dåraktig lust att förskaffa mig en säkrare vistelseort; jag låter emellertid ingenting märka, utan gifver mitt bifall tillkänna öfver Ouridas sällskapstalanger. Detta älskvärda vilddjur kan räcka hand, rulla sig på rygg under rytningar på samma gång hon visar alla sina klor; hon kan sedan göra sammetstass, kyssa på hand och slutligen sätta sig på en dyna, liksom om hon ämnade deltaga i konversationen. Ourida lyser emellertid icke endast med sin intelligens; under denna unga dams glänsande hud klappar ett ömt och tacksamt hjerta.kanske ha beqvämat sig att antaga den musulmanska drag-ten, för att kunna i fred och ro gå ut ur sitt hem; men i sådant fall skulle det varit dem förbjudet att visa sig offentligen tillsammans med européer.
Maj 1834 till betalning fastställd, ehuru sysslomännen i von Essens konkurs, oaktadt dem hvardera förelagdt vite af 1,000 R:dr, ej kunnat förmås att för massans tillgångar redovisa; hvadan Kongl. Krigs-Kollegii Advokatfiskals-Embete yrkat, att de måtte, vid äfventyr att eljest varda i häkte inmanade, förpligtas att afgifva redovisning för sammanlagda beloppet 315: 39. 11. Hos förre Regements-Kommissarien vid Lif-Rege - Tran sport: 315: 39. 11. — 123 — Transport: 315: 39. 11. mentets Husar-Corps A. V. Hammel innestående anmärkningsmedel, för hvilkas uttagande hos Hummels ena löftesman handräckning begärts hos Konungens Befallningshafvande i Örebro Län 394: 29. 6. Aflidne vice Kronofogden Raabs proprie balans å 1831 års uppbörd inom Elfsborgs Län, beroende på Kongl. Kammar-Rättens åtgärd och Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, 1,126: 24. Af ofvan upptagna aflöning, 11,110 R;dr 5 sk. 8 rst., hafva till åt skilliga militäre och civile embetsoch tjenstemän m. fl., så väl inom som utom Kongl. Krigs-Kollegium, utgått tillsammans 4,785 R;dr 45 sk. 8 rst., hvaremot återstoden, 6,324 R:dr 8 sk., utgör f. d. Passevoians-Kommissariaternas aflöning, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts den 27 Augusti 1831 i nåder fastställda indragningsstat, då uppgick till 8,523 R:dr 16 sk. och sedermera, i mån af tjenstemännens afgång förminskad, blil vit, ända till nu ifrågavarande år, bestridd af dels 1829 årsoch dels gamla Mötes-passevolahsfonden.
Den upplästa punkten af Utsk:s betänk., ämnad att utgöra en del af uppränningen till svaret å K. M:s nåd. skrifvelse af d. 6 sistl. Aug., börjas med uttalande af grundsatsen, att icke afvika från de allmänna grunder, på hvilka sednaste tulltaxa hvilar, samt med godkännande af åsiglerna i den K. skrifvelsen, som föreslår samma tulltaxas bibehållande i sina väsendtligasle delar, och egentligen hänvisar på behofvet af förändringar i afseende å exporttullen; hvadan Utsk. också föreslår R. St. att, ”med fästadt hufvudsakligt afseende ä nämnde K. skrifvelse, vidblifva grunderna för nu gällande tulltaxa.” Af dessa premisser borde man naturligtvis kunna leda sig till den slutsats, att Utsk. endast ämnade i några få, af behofvet särdeles påkallade fall tillstyrka förändringar i närvarande lullbestämmelser; -och det är derföre säkert ej utan en viss grad af förvåning, som man, pa sätt min reservation upplyser, finner Utsk:s efterföljande tariff uppgjord i rak motsats mot de anförde premisserne, då den föreslår förändringar i nära ^ af nu gällande taxas särskilda tullbestämmelser. Orsaken till denna oformlighet var, att Utsk. väl först antog sjelfva de ifrågavar. grundsatserne, men sedan, vid den derpå följande speciella granskningen af tulltaxans särskilda bestämmelser, genom upprepade voteringar stannade i en sådan mängd af undantag, att grundsatserne derigenom kullkastades. Att nu, i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, i det svar 11.
15 blandade sig deri, pä slumpen, om den aflagda sedeln I ill hörde de jakande eller de nekande. Fästade åter mägtiga män, Tidningsskrifvare, som bilda tänkesätt, eller andra, någon stor vigt vid frågans afgörande, och använde deras inflytande för att bestämma utgången: så behöfde de, för att komma det bän, blott använda en enda ledamot af hela Utskottet. Månne det, under flera år, då de ordinarie ledamöterna kunde få förfall och suppleanter inkallades m. m., skulle vara så svårt, som att, under den kortare tiderymden af en Riksdag, öfvervinna gensträfvigheten hos ett talrikt Stånd? men med hvilken sinnesstämning skulle en sålunda genomdrifven lag blifva emottagen och åtlydd? Hvarken vår eller någon fri statsförfattning kan vilja, att lagar skola framtvingas. På den fria öfvertygelsens väg skola de stiftas samt derigenom blifva kära och starka inom det folk, som åtager sig dem. Man invänder törhända, att tvång, eller trug, ej kunna befaras, när hvarje Stånd har veto i fråga om ett ärendes öfverlemnande till det lagstiftande Utskottets behandling. Men detta veto är ej så lätt att begagna, när det gäller, som att på förhand åberopa. Huru mycket blef ej Ridderskapet och Adeln tadladt derföre, att Ståndet förliden höst ensamt förkastade Consiitutions-Utskottets förslag i detta ämne? För hvilka påkänningar eller påföljder kunna ej ett Stånds gensträfviga medlemmar blifva personligen blottställde? Att nyssnämnde förslag nu under samma Riksdag förnyas, bevisar huru litet man vill, vid ett Stånds veto, låta bero. Hvad som nu händt och händer Ridderskapet och Adeln, kan en annan gäng vederfaras ett annat Stånd. Om ifvern och ihärdigheten äro så stora, när ett redskap smides, huru mycket större böra de icke blifva när det skall begagnas? Men Utskottet skulle, enligt förslaget, ej allenast blifva afgörande, utan äfven förberedande i de ämnen, hvaröfver något Stånd förbehållit Rikets Ständer beslutande rätt.
Det synes häraf tydeligen, att det ej varit för lönernes skull, som de dubbla tjensterne blifvit förbudne, utan att man endast haft för afsigt att förebygga, det en mångdubblad tjenstebefattning, af den trägna egenskap som merendels de civila, icke må borttaga den tid, som för bestridandet af Statsoch Justitise-Rådernes vigtiga kall erfordras. Skulle det åter invändas, att ett embete icke kan förr anses vara emottagit, än alla med embetet förbundne vilkor äro kände af den, som till detsamma blifvit utnämnd, tyckes mig ett sådant yrkande här böra lätt förfalla, när man besinnar, att ingen kan göra tjenst, som icke blifvit dertill förordnad, och att inträdet i tjenstgöring är det synbaraste beviset på accept af förordnandet. Men då jag nu framlagt det resultat min öfvertygelse lämnar mig i rättsfrågan, anser jag mig äfven skyldig att till Högloft. Utskottets upplysta besinnande relevera de omständigheter, som företedde sig, när desse nya embeten aldra först tillsattes. Den Styrelse, vårt närvarande regerings-sätt upprättat, borde, så snart Constitutionen var faststäld, skyndsamt sättas i verksamhet. Det var troligen då icke lätt att, likasom i ett ögnablick, utur en bestämd embetsmanna-class och till ett afvägdt antal af Frälse och Ofrälse Ledamöter, utse personer af den utmärkta förtjenst, att den vigtigaste domarevärdigheten i riket, att embeten, som till sin natur äro inamovibla, kunde dem ombetros. Det var kanske omöjeligt att på en gång sorgfälligt iagttaga ailä vilkoren och tillika vinna det hufvudsakeliga föremålet. Om således Herrar Stats-Råder lämnat utan anmärkning en omständighet, som till äfventyrs synts dem oöfvervinnerlig, borde väl sådant finnas rättfärdigadt genom afsigten. 34 Riksdagen 1810. Mitt ödmjuka tillstyrkande blir i följe häraf, att Högloft.
Nu, da det likwist ligger i sakens natur, att afhandlingar om Köp, sä wida de ät Säljarens Arfwingar alltid inbringa en wist Summa penningar, eller annat Surrogat för ben Egendom, som aihändes, äfwen ock böra af Lagen njuta lika om icke mera skygd för ett framtida bestånd, an Testamenten, hwilka närma sig egenskapen af ren gäswa, hwarföre nägon ersättning aldrig erhälles; sä följer och owedersägeligen, att det motsatta förhällande, som vfwanföre wisats härleda fig frän Lagens stadgande vm Börd, är lika sä obilligt, som stridande emot all sund principe, en sanning hwilken äfwen gäller, dä Börds-Rätten jemnföres med Arfs-Rätten, frän hwilken den egentligen leder sitt ursprung, och hwaraf orimligheten af att kunna Börda, hwad inan icke Den 9 Julik. 1451 möjelkgen färt ärfwa, i händelse Säljaren icke genom Köp, utan genom döden bliswit frän Egendomen skiljd, lika pätagligcn faller en hwar i ögat. Men de betydliga olägenheter, som enligt hwad erfarenheten bestyrkt, dessutom äro med den nu gällande widsträcktare Börds - rättigheten förknippade och frän hwilka mycket, bäde allmänt och enskildt lidande härflyter, böra härnäst icke lemnäs obemärkte. Det allmänna lider, dä en allt för stor osäkerhet i Köpe«Alhandlingars beständ, hindrar Köpare frän sädane odlingars werkställande ä förwärfwade Landt-Egendomar, hwarigenom dessa till den möjeligen högsta afkastning kunna uppbringas. — Enskilda det will saga Säljare och Köpare, ja ofta sjelfwe Bördemännen lida genom förlorad tid och onyttigt anwände kostnader i och för Rättegångar vm Börd. Sant är — dessa olägenheter, dessa lidanden stola wäl aldrig helt och hällit kunna förekommaS, sä länge Börds - Rätten icke alldeles är afstaffad; Men de stola dock gansta mycket förminstas, genom den senares inskränkning inom sina naturliga och biliga grönför.
Memorialet JV2 14 insända, förslag till ändring i 71 § Riksdags-Ordningen, af den syftning, att frågor om grunderna för någon bevillning, om sältet för dessa grunders tillämpning och om beviliningens fördelning till utgörande, borde i de af grundlag förutsatta fall öfverlemnas till afgörande i förstärkt Bevillnings-Utskott, i stället för att de för det närvarande skola afgöras i förstärkt Stats-Utskott, Ridderskapet och Adeln förklarat detta förslag vara hvarken nödigt eller nyttigt, men deremot de öfriga Riks-Stånden antagit detsamma att hvila till grundlagsenlig pröfning vid nästkommande riksdag. Som någon sammanjemnkning af dessa de serskilda Riks-Ståndens olika gemensamma tankar icke är verkställbar, får Konstitutions-Utskottet, med serskild hemställan till Ridderskapet och Adeln, att Ståndet måtte sig efter de öfrige foga, detta förhållande lill Rikets Ständers grundlagsenliga behandlande härigenom vördsamt anmäla. Stockholm den 5 Augusti 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Aug. 1831, kl. 12 m. Memorial till Rikets Ständer;, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet JM 15, innehållande förslag till ändring uti 36 och 43 §§ R. O., rörande sammansatta Utskott. Enligt hvad de till Konstitutions-Utskottet insända utdrag af Riks-Ståndens protokoll för den 26, 29 och 30 Juli innehålla, har vid pröfningen af Utskottets, uti Memorialet J\° 15 öfverlemnade, förslag till ändring och tillägg i 36 och 43 §§ Riksdags-Ordningen, angående sammansatta Utskott, Ridderskapet och Adeln godkänt förslaget med den anmärkning, att det såsom nytt moment till 36 § R. O. föreslagna stadgandet borde i 43 § införas; hvaremot de öfriga Riks-Ständen utan anmärkning antagit förslaget till slutligt afgörande vid nästkommande riksdag.
Då den franske jesuiten pater Felix nyligen gästade Kjöbenhavn, strömmade^ hela den bildade religiösa publiken till det katolska » kapellet och den lokal, der han höll sina predikningar och med komiska sofismer bekämpade fritänkeriet; högerbladen voro andäktiga och till och med studentföreningen måste njuta den kostliga romerska honung, som strömmade från han » läppar; nu hade man tydligen glömt farhågan för » den stora, papistiska rörelsen » af ångest för att drunkna i otrons strömmar, och grep med glädje den utsträckta jesuitiska handen. Man var rörd; pater Felix var ju martyr för de ogudaktiga franska republikanerna — sålunda tänkte man 1881, men 1874 fröjdade sig Martensen åt Tysklands kulturkamp och » den genom protestantismen bestämda statens » förföljelse af de katolska biskoparne. Hvad ändtligen judarne angår, så intaga de såsom religiöst parti icke någon fiamstående ställning, så mycket mera som många af de judiska familjerna hafva emanciperat sig från Je-hova (oaktadt nästan ingen formelt har skilt sig från församlingen) och hylla fritänkare-åsigter, liksom också icke få af de » Der er Hög over Hane » eller » Hög over Hög » är ett ordstäf, antydande att hvar och en har sin öfverman. Red: s anm.♦ judar, som uppträda inom literaturen, tillhöra den literära ven-stern. Äfven i sjelfva den synagogan besökande menigheten har en rationaliserande riktning gjort sig gällande: dess herde dr Wolff tillhör sjelf denna riktning, hvilket tydligen visade sig i hans lika så lärda och utmärkta som humana verk » Talmud-fjenderD (1878), hvari han med saktmodig fasthet, på ett för motparterna blygselingifvande sätt bemötte de skamliga angrepp, hvarmed ett klöfverblad af bornerade högkyrklige (hrr B Isedel, Kock och Martensen) hade sökt att fanatisera de kristne mot • detta föga utmanande samfund.
Nå, det är detsamma... utan som till en det gentlemens pligt att bistå hvarandra. PASTORN. jämnårig vän. Det gäller en hederssak, och i sådana är Tala med henne själf. Hon är här. WOLFF. henne... inte på några vilkor nu Ni kan väl tala med henne. PASTORN. Här? Hon också? (Häftigt.) Nej, jag vill inte träffa det är väl det, ni egentligen vill. Jag kan inte gärna bedja henne tiga här i huset, och WOLFF. gentleman i er, att ni kan tiga, när det gäller en väns enskilda lif? PASTORN, häftigt. Kan ni inte? Det vore tusan! Har ni inte så mycket Kan ni det? Det har ni inte visat! WOLFF. Hvad? PASTORN. Men ni får själf svara för följderna. Där kommer fröken. Jag skall tala med Marie. Han går ut till vänster. TREDJE AKTEN NIONDE SCENEN SIGRID. WOLFF. Sigrid kommer från sitt rum. Båda äro under denna scen nervösa och tala mycket fort. Det börjar under denna scen så småningom skymma. SIGRID. Godafton, Gustaf. WOLFF, fattar hennes händer. Ni äro hemma här. Pastorn sade det. SIGRID. Har han talat om uppträdet med Kristofer också? WOLFF, orolig. Ja, han nämnde... SIGRID. knä och bad Kristofer om nåd. Det var, hvad jag vann. WOLFF. Allt, allt, som jag fruktade, ser du. Mamma låg på Det hade varit bäst, att han rest igen. SIGRID. stanna? Hvad? Det var ju du, som tyckte, att han skulle WOLFF. inte går för honom här. Jag har tänkt på det hela eftermiddagen. Det kanske VÄRFLOD SIGRID, förvånad. Har du alldeles slagit om? WOLFF. är van vid ett annat lif än i våra små skvallerhål till småsinne. Nej, jag tänkte bara för hans egen skuld... Han samhällen, där moral ingenting annat är än kälkborgerligt Paus. Sigrid ser på honom. SIGRID. Gustaf, älskar du mig? WOLFF. Tviflar du på det? SIGRID. Kom då, så gå vi härifrån.
Föröfrigt tror jag att den befattning Fri,’ herre Stael, i anledning af hvad han anfört, ansett böra Riksens Ständers Justitieombudsman uppdragas, icke kan äga runi, då Friherre Stael icke gjort någon bestämd angifvelse om väld eller okunnighet, och i alla fall borde den då directe anmälas hos Justitieombudsmannen, utan att kunna i Ridderskapets och Adelns Plenum ventileras. Friherre Stael von Holstein: Jag har redan förklarat mig finna LagComitéens mening något mystisk. Allt nog att man medgifver det okände Auscultanter förordnas till Domare embetets utöfning. Man kan då lätt sluta till deras skicklighet. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef StatsUtskottets Betänkande af Höglofl, Ridderskapet och Adeln bifallet. Upplästes för andra gången StatsUtskottets, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkan* de, af den 31 sistledne Maj, till svar på Hög - Den 15 Juni. e. m. lofl. Ridderskapets och Adelns återremiss om löners anslående för LandsFiscaleroch Länsmän. Herr Stråle , Nils Wilhelm, tillkännagaf, i egenskap af Ledamot i ExpeditionsUtskottet, att, enligt de till Utskottet ankomna ProtocollsUtdrag, Stånden i detta mål stadnat i skiljaktiga meningar.
Efter skedd föredragning bifölls Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 5, i anledning af väckt motion om räntans frigifvande i Banker; hvaremot, i fråga om samma Utskotts Utlåtande N:o 6, i anledning af gjorda anmärkningar emot vissa delar af Utskottets Betänkande N:o 4, i fråga om lagstiftning för enskilda Banker, Ståndet vidhöll sitt vid föredragningen af sistnämnde Betänkande fattade beslut, dock med de ändringar i samma Betänkande, som uti det nu föredragna Utlåtandet finnas föreslagna. Den 24 Februari. Frän Högloft. Ridder skakel och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 20 och 22 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 54, i anledning af väckt motion om ersättning lill öfver-roterade hemman inom Kronobergs län; och N.o 55, i anledning af väckt motion, angående förändring i roteringen vid Westgötha-Dahls regemente samt anslag af allmänna medel till hjelp för svaga rotar. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets den 2o och 22 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 5, i anledning af väckt motion om räntans frigifvande i Banker. S. I). Vid förnyad föredragning af Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets den 20 och 22 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 6, i anledning af gjorda anmärkningar emot vissa delar af Utskottets Betänkande N:o 4 i fråga om lagstiftning för enskilda Banker, stannade 836 Prot.-Utdrag den 24 Februari 1858. Ridderskapet och Adeln, i afseende på de i detta Utlåtande afgifne yttranden och det dervid fogade förslag till förordning uti följande beslut: I fråga om 1, 2, 3 och 4 §§, inom. c., d. och It. i 6 §, 10 §, punkten litt. b. af mom. I, samt moni. 3 i 15 §, äfvensom 16 och 20 §§, hiföllos Utskottets yttranden och redaktions-förslag.
Då likväl duglige arbetshästar äro behöflige för denna landsort, har ett aktiebolag bildat sig, som genom utsedde ombud föranstaltar om uppköp af Norrska eller Norrländska hingstar, hvilka skola placeras inom länet för hästracens upphjelpande; och har länets Hushållnings-sällskap af dess kassa leninat 1000 R:dr B:ko såsom lånebidrag till inköpen, att räntefritt begagnas i 5 år. Fårafveln kan egentligen anses lönande inom Sunnerbo härad, der större hjordar grofulliga får trifvas på ljungmarken. Magert sommarbete, men isynnerhet mindre tillgång på foder vintertiden vålla!', att finare får ej trifvas väl här. Det vore dock af stor och allmän nytta, om så kallade Cheviot-får kunde införskrifvas och denna fårafvel spridas inom Kronobergs län. Skogarne. Nägon bättre hushållning härmed än den vanliga, har sedan sista Femårs-berältelsen icke iakttagits. Bruksägare vårda bäst sina skogar. Äfven på ett och annat boställe, der antingen trakthuggning införts eller der 8 länets jägmästare håller tillsyn å skogens ändamålsenliga användande, iakttages behörig skogshushållning. Mycken skog ödelägges genom svedjande, men ännu finnes skog i länet, icke blott För eget behof och kolning till bruken, utan jemväl till afsalu. Till Blekinge, Calmar och Halland försäljas betydliga partier af all slags trävirke, och priserne på så väl ved som på trävaror aro i stigande. Ljungby besådda flygsandsfält fortfar att väl vårdas, och kan för en skoglös ort blifva af stor nytta, när barrskogen hinner tillväxa. De i min förra berättelse omnämnde härads-allmänningar äro nu till skatte försålde, och någon sådan finnes alltså icke qvar i länet. Bränvinsbränningen begagnas visserligen någorlunda allmänt såsom ett medel, att genom drankfodring underhålla ladugårdarne, men den börjar bli, hvad den förut ej varit, en binäring; ty, med undantag af en eller annan possessionat, som i större skala utöfvar denna handtering, tillverkas i allmänhet endast till husbehof, och mången bland allmogen har af känsla för bränvinels skadliga inverkan, upphört att bränna.
» Nu måste jag gå, » sade hon och reste sig. Den sista blodiga aftonrodnaden hade bleknat, och stora ovädersmoln i mörka, fantastiska former jagade tyst öfver himlen. Det började bli mörkt inne i rummet. » Farväl, » sade hon sakta och räckte honom handen, men han tog den icke. Han höll till och med hufvudet bortvändt från henne. » Vill ni inte ens säga mig farväl, » sade hon med skälfvande röst. » Hvad ondt har jag egentligen gjort er? » Plötsligt vände han sig mot henne, grep båda hennes händer och drog henne så häftigt till sig, att hon föll hårdt ned med båda knäna mot golfvet. Han betäckte hennes mun och ögon med kyssar, och hon sjönk med hufvudet på hans bröst utan motstånd, ulan annan känsla, än att hon plötsligt sjunkit ned i sällhetens bottenlösa haf, och att dess böljor slogo samman öfver hennes hufvud. Skymningen hade blifvit till mörker, o c h ännu hade de icke talat. De kunde icke släppa hvaran dras händer; icke öppna munnen till ord. Han var den första, som bröt tystnaden, » Hvad skall det nu bli af o s s? » sade han hviskande. » Aldrig skiljas! aldrig! » svarade hon sakta. Hon låg ännu på knä med hufvudet mot hans bröst. » Om ett ögonbick komma de och tända ljus, » sade han. » Så komma syslrarna, snart komma edra föräldrar! Hvad skall ni säga dem alla? » » Att jag stannar hos er! » Hon såg hänryckt upp mot honom, fastän hon icke längre kunde se honom. Det var natt omkring dem. Hon ville själf säga allt! Han skulle bort. Han skulle ju i alla fall resa endera dagen, och hon trodde, att hon bäst själf skulle förbereda sina föräldrar! Att se honom o c h modern tillsammans strax efter sedan hon bekant — det skulle vara omöjligt. Det kunde hon icke tänka sig. I en nyligen utgifven brefväxling mellan Bismarck och general Gerlach förekommer följande uttalande af den förstnämnde om den roll kvinnorna spela inom diplomatien. Inom diplomatien kommer man icke långt utan kvinnorna, påstår Bismarck. Det är genom dem man får veta eller kan gissa, livad männen icke vilja säga.
Deremot tyckes det ejhafva varit conseqvent af IJtsk. att, såsom del synes, utan all plan föreslå medel lill både små och stora canaler, utan alt egentligen tänka på hvad den der nya styrelsen skulle förrätta, mer än att skaffa sujetter till arbetet o. s. v. I enlighet med hvad nu blifvit framsläldt, får jag gifva tillkänna, att jag för min del skulle anse nästan alla de förslag, som StatsUtsk. linder litt. C. tillstyrkt till valtencommunicationer, uppgående in summa till 6g4,°oo r:dr, antingen böra helt och hållet afslås , eller också lill en annan riksdag pröfningen deraf uppskjutas. Anledningen, hvarföre jag tror alt pröfningen häraf borde uppskjutas, är den, alt jag Den 18 BI a r s. tydligen märkt, att styrkande af dessa anslag på de upplysningar, sorn Utsk. erhållit ifrån numera upplösta styrelsen öfver sådana saker, eller den s. k. tredje afdelningen af Stor-ainirals-embetet. Jag har följt denna tredje afdelning temmeligen nära på spären, och jag märker nu på åtskilliga ställen samma slags fotspår, som jag förut tagit mig friheten både offentligen och enskildt med klandrade anrnnrkntr ådagalägga. 'Det skonjes lätteligen alt enskild fördel bär vet att göra sig gällande, likrfsåväl sorn den t. ex. förut visat sig kunna inverka på dåvarande styrelse, att upprensa elfvar åt enskilda personer, hvilka sedermera hafva satt sig i besittning af liela fördelen utaf upprensningen. Derpå synes mig den beslutade upprensningen af Ljunga eif här vara ett exempel, ty nästan hela nyttan deraf skulle komma alt tillhöra några enskilda.