Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lön förstas all den Inkomst af hwad namn och beskaffenhet,den wara ma, som Under loppet af äret si och för Tjenste» blifwit förwärswad» Beloppet af denna Inkomst, hwara icke något afdrag mä äga rum, stall pä det sätt Uppgifwas> att hwad efter Stat utgätt, uppföres såsom Ordinarie Inkomst; men Extra Arfwoden utom Stat, Tracramenten, som för tillfällig Förrättningar pä wanliga tjenstgörings-orten uppbäras, Compagnie-revenUer, Procenter, Remiss-lage, Tings, gästnings-penningar, Expeditions - lösen och andre Sportler, förås i en summa, under TitUl: Ex, tta (Ordinarie Inkomst; Innehafware af.flere Tjenster, uppföra In, komsterne af hwarje Tjenst särskildt; * * Bo, ,724 Den r8 Augustd Boställen och andra pä Lön anstagne Lägenheter stola lika med andre Hemman till deras wärdén uppskattas, hwarefter den till Fem procent af wärderingsfumman beräknade Inkomst tillägges innehafmarens öfrige Löningsförmvhner widBewillningcnS päförande ester här stadgad grund. z Mom. Ecclesiastik, Staten i Städer och pä Lander crlägger Bewillning cfter enahanda grund af Tionde och öfrige Prest-rättigheter, som af Församlingarne uppbäras, samt af Löner och Löningstillökningar i Penningar eller Hemmans,Räntor, Wcdcrlag, Förläningar och Inkomster för öfrigt af hwad namn och bestaffcnhet de wara ma, som i och för Ticnsten atnjutas. Härunder begripas äfwen för Capevaner den Inkomst, som de efter stulad öswerenskommelse med Kyrkohcrdarne, kunna af dem åtnjuta. Hjelp-Prester, Bruks-Predikanter med flere af Ecclesiastik, Staten, som icke hafwa wist Lön, betala Bewillning cfter enahanda grund, dock icke under Twa Riksdaler.
Vi suto tillsammans om dagarne och aftnarne på däcket af mak'ad och pratade med den rolige styrmannen Ahmad, som under resan passade upp mig, samt en särdeles rolig gubbe från Sa'id, som äfven varit rais på en Nilskuta, men nyligen haft olyckan att bli öfverseglad af ett Engelskt ångfartyg, som krossat hans fartyg. Det var underligt att höra med hvilken ton af lugn hängifvenhet och liknöjdhet han berättade händelsen; när jag frågade hvad han nu skulle företaga sig och lefva af, svarade han det vanliga: rabbona karim. Han var i allmänhet trög och svår att få ordet ur munnen; men hade en egen treflighet med sig, som gjorde att jag bäst trifdes bredvid honom och äfven tillbragte största tiden med honom. Ingenting kan tänkas trefligare än att sitta en vacker natt, sådana vi alltid hade under resan, och höra detta folk prata. Det är en egen godhjertad ton och accent i deras språk, liknande litet den man hör hos Finnen, och en okonstlad treflighet, som höll mig långt in på natten hos dem, ehuru jag ej rätt väl kunde förstå deras samtal, i anseende till den egna folkdialekten. Jag fick naturligtvis lof att bestå tobaken nästan åt hela sällskapet om bord. Vi blefvo natten öfver i Nagileh och äfven en del af följande dagen, då jag oaktadt allt mitt puttrande ej kunde få skepparen ut. Han sade att vinden var emot, ehuru vi genom flodens krökningar skulle haft blott ett litet stycke att arbeta oss fram med elliban eller dragrepet, som här allmänt nyttjas. Skutan drages nemligen af 4 till 6 karlar, som gå på stranden, hållande ett rep af palmfibrer (lif) kalladt liban, och fastbundet i kantareh, ett tåg svarande mot vår lävang, som akterut går öfver rufftaket. Här intogos nu 2 nya passagerare, en Turkisk binj pasha i bakrummet med en liten betjentgosse och 2 honom åtföljande äldre karlar och en qvinna, hvilka 3 fingo plats under det låga däcket fram i båten. Vidare en Turkisk polisman, som fick plats framför mak'ad, jemte de andra Turkarne.
Sebaniåterne båra omilforligen tillftäbeé tomma, funna <£ommitteen mebbelaS. $. 125» €j md unber pdgdenbe Sarering t Sfdberne ndgon SaperingSman, utan lagligt förfall, frdn Harringen nteblifma, cd) t bänbelfe af ett fäbanl fårfall, bor bet t fd gob fib goS Committeen tillfdnnagifmaS, att ben Fan Suppleant i gdllet tillfalla. fDeri härutinnan annorlunba gg fårbdller, plifte bwarje gdng 2md EKtfSbaler till Statens fattige. 5. 126. 3be får SfdbernaS Sarering nobige upptpSningar, båra i fpnnerljet b em tas af fåregdngne SfattfFrtfningar, famt be uppgifter, forn bmarje ftattfFpIbig bermib dligga. Slifmanbe i betta affeenbe, od) fd mitt bet fan tillämpas, bmab får Sonbet dr ftabgabt, dfmen får Stdberne gdf* tanbe; till foljb bmaraf konungens SefallningSbafroanbe båra pd ena. bonta fatt forn angätnbe Siering d Santet dr foreffrifmet, genom all* mdnna ^ungeve!fer unberrdtta be ffottftplbige, bmab bern i affeenbe pd uppgifter, fd mib Sfattjfrtfning forn mib Snpering dligger iafttaga; fommanbe pd enabanta grunb ben får unberläten eller Driftig uppgift d Sanbet ftabgabe bot od) pdfåljb, dfmen får Stdberne att gälla; ocb j?o* ta bstevne pd lifa fdtt faftftdUaS, uttaga? 0$ anmdnbas. ?o $lrt. lil. §. §. 127—129. §.
Om kassans tillgingar del iiiedgifva, ina pfi styrelsens beslut tiilcn för sjiikhjelpens utbetalande n9got iitstriickas, dock aldrig öfver tjugu veckor, samt 5fvcn understöd beviljas at deni, som behöfv~ hviln eller si3rkande kurbehandling. Sedan sjukunderstud utgitt under sanimaiilagdt ett hiindra trettio \ .edor, I~eror p i styrelsen, humrida ytterligare inbetalning af den iirspmngliga irsafgiften och iitbetalning af sjukhjelp sknll fortgl. Uniler barnsiing, beriiknnd till tre veckor, iitgAr icke sjukhjelp. KXttighet till erhillnnde af sjukhjelp intriider först fyra veckor efter det iiitradesoch första firsafgiften blihit erlagda. Kassans verksamhet tager ej sin början förr ii11 ett hundra femtio inedlenimm antecknats sasoin delegare i densanima. Reservfonden. I den hiindelse iiii~lerstö&lt;lsfondeii ej skulle furin5 beficka nödrindiga utgifter, leinnar reservfonden sitt bistiiid, men till dess den senare hunnit vaxa till ett belopp i kronor af minst tjugu ganger delegarnes antal, iii5 densamma icke anviindas till andra utgifter iin de nyss nämnda nödr5ndiga. Sedan den natt denna storlek, m3 ps beprofvande af styrelsen i samrad med sakkunnig person, om sa behöfves, bero, huruvida denna fond niS ytterligare starkas eller dess öfverskott .anvRnilas eventuelt till andra i föregaende paragraf namnda ändainal. Kassans styrelse. Kassan förvaltas af en styrelse, bestaende af fem medle~iiiiiar. hvilkn jenite tre suppleanter \ .aljas i slutet af april hrarje 3r af Fredrika-Bremer-Förbondets styrelse och dess suppleanter. Denna kassastyrelse, hvars liefogenhet för öfrigt ar angifven i föregaende paragrafer, ntscr inom sig ordföraii~lc snint tillsatter Iiiinplig person till kassaförvaltare och rakenskapsförare.
för resan till i morgon bittida, kunna vi naturligt tycker jag om att ordna det utan allt bråk. (Går till venster). VALBORG. Tystnad! När ett obehag uppstår i mitt hus, HILMA (mildt af böjande). mor! Ah, jag förstår. Det är han som framstält mig som en...! O Gud, var jag då inte tillräckligt olycklig förut! Bortjagad! Bränmärkt! Jag har felat, det är sant, men inte att straffas så, men inte att straffas så! _________ Hon ville, inte höra mig. Och detta var en Fjerde scenen. VALBORG. PROFESSORN. mig som en skyldighet att... Min vän, trots hvad vi erfarit, förefaller det VALBORG. PROFESSORN (från höger 2). fessor. Ah ! Gud sjelf har sändt er, herr proPROFESSORN. VALBORG. Ni? Jag har inte tid, verkligen inte tid. Af barmhertighet hör mig! Lindén, i sanning mycket och det gör mig ondt verkligt ondt. (Ämnar gå). Men, hör mig då! VALBORG. Jag har mycket misstagit mig på er, fröken PROFESSORN. dag ni trädde öfver vår tröskel för att taga ett Ni begick, begick en orättrådig handling den PROFESSORN. oskyldigt barn i er vård det gjorde ni visserli gen. Ett barns själ är en ömtålig planta: en, en oren flägt kan förgifta den för lifvet. (Går till höger 2). VALBORG. de veta ju ingenting. O, skola vi då alla gå unklo kommer). Ah! Dömd, dömd, utan att ens vara hörd! Nej, der, bara derför att ingen vill höra mig. (Björn_________ Femte scenen. VALBORG. BJÖRNKLO. lande en vacker bukett i handen, som han genast lägger ifrån sig). VALBORG. (Björnklo från fonden, i civil högtidsdrägt, hål Hvad har ni sagt dem? Sanningen. Ni ljuger! BJÖRNKLO. VALBORG. BJÖRNKLO. aldrig yttrat en lögn med kallt blod och af full
Underhandlingen varade, som Slange beräknat, flera timmar. Slutligen blef man ense om krigsfångenskap och hedrande behandling. Officerarne fingo behålla sina hästar och Slange sin stolte Breit, ett aktningsbevis för en tapper motståndare. Svenska hären hade härmed förlorat 1,200 af sina bäste krigare och tjugusex ryttarefanor, men de kejserlige hade förlorat mer: en afgörande seger genom förstörandet af Banérs hufvudstyrka. Likväl hördes i deras läger ett stort jubel: nu var ormen (die Schlange) fångad i klykan! Solen närmade sig horisonten, när de afväpnade krigsfångarne under stark eskort lämnade bakom sig den brinnande och förödda staden. En samtida berättelse tillägger, att tre karosser med fruntimmer, sannolikt de tyske officerarnes hustrur, medföljde tåget. Af det lilla, engång så blomstrande Neunburg funnos endast svärtade, sönderskjutna, rykande ruiner och dess olycklige, hemlöse, förskingrade invånare kvar. Desse hade vid första rykte om kapitulationen skyndat till staden för att, om möjligt, rädda en ringa återstod af sin egendom, men funno sig förekomne. Roflystne marodörer, krigens hyenor, som alltid följa härarnas spår, hade varit snabbare än de, trängt in i de ännu brinnande husen och tillegnat sig allt som kunde äga ett penningvärde. Äfven Slanges folk hade i sista minuterna plundrat allt hvad de medhunno till en sparpenning i fångenskapen. Det var krigaresed, byte som byte! De återvändande invånarne lyckades blott med bistånd af medlidsamma bajerske vaktposter rycka än en halfsmält kittel, än en halfbränd hufvudkudde ur plundrarnes händer. De hade i nöden, natten och brådskan äfven kvarlämnat bräckliga gamla föräldrar och sjuka barn. Hvar funnos dessa? Den sjunkande blodröda solen visste intet om den föregående nattens skräck och hade intet svar på den sedan i tårar tillbragta dagens tröstlösa frågor. Lågorna visste måhända mest af alla, men äfven de hade nu slocknat, och glöden stirrade svarslös på de sökandes darrande händer, som rörde i askan.
Ar 1857 d. 14 Jan. sammanträdde den Nämnd, som eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige Ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, då öfver följande propos. röstades: 42 I> e n 17 Jann ar i. Den, som anser omröstning böra, på det i 103 § Reg.-F:n och 64 § Riksd.-Ordn. föreskrifna sätt, anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter, voterar Ja; den del ej vill, voterar Nej; vinner Nej, blifva Högsta Domstolens samtliga Ledamöter bibehållna. Och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, och en kasserad samt de öfriga voterings-sedlarne cipnade, rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 1. Nej — 45. I följd hvaraf Nämnden ansett Högsta Domstolens samtliga Ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra. Pr. Piper. Th. Annerstedt. J. G. Schwan. Nils Pehrsson. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen vid i dag hållet sammanträde öfverenskommit, att fästa RiksSt:ns upmärksamhet derpå, att då den i Reg.-F:ns 109 § bestämda tid af tre månader för Riksdagens fortfarande snart vore förliden, men Riksdags-ärenderne till större delen ännu icke hunnit till R. St:s pröfning inkomma och således icke kunde inom nämnde tid blifva afgjorde, det vöre angeläget att till K. M. ingå med underd. anmälan derom samt anhållan om Riksdagens förlängning med en månad; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. nu behagade besluta en sådan underd. framställning samt genom utdr. af prot. derom underrätta Exped.-Utsk. för upsättande af förslag till underd. skrifvelse i ämnet; hvilket bifölls. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Utlåt.
Vtlr. d. i Sepremb. 1823, 841 Från Statsoch Bevillningsutskotten: af den 12 sistlidne Augusti K:o 413> Angående väckt fråga, om Krono töskyldernes erläggande in natura, samt nedsättning i Bevillnings Procenten å fastigheter inom Blekinge. af den 7 sistlidne Augusti N:g 4 4, Öfver väckt motion, om Krono utsky Idernes li |uiderande medelst så kallade Coupons. Från Lagutskottet: af den 7 Augu ti N:o 143» I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående yrkad ändring i 17 Cap. 2 §. IYät tegång,-Balken och‘Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798. af den 12 sistlidne Augusti. N-o 145, I anledning af gjorde anmärkningar vid Ut kottets föiut meddeldte Be - §42 Fröt. Utdr. ti. i Septerna. 1323. tankande, om Lagmans - Rätternes afskaf* fan de. n Lag samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotten: af den 7 sistlidne Augusti N:o 146, I anledning af gjorde anmärkningar vid LagUtskottets förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga, att alla, så väl af Allmänna Lagen föranledde Edgångar, som andre uti särskilda författningar föreskrifne Erl formulairer må varda granskade och rättade mi de delar der felaktigheter kunna förefinna v af den 13 sistlidne Augusti. N:o t/j7, Angående mätningsättet af hå och kol. N:ö 148, Om SjöLagarnes öfverseende m. m. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af StatsUt kottets den 8 sistlidne Augusti under N:o 4°3> afgifne, samt den 14 Fröt.
2:o, angående kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys föi’valtning, samma Utlåtande, 28:de punkten; mom. 3:o, angående arbeten å och invid Wadstena slott, 29:de punkten af samma Utlåtande; mom. 4:o, angående ersättning för de förluster, indelningsoch ränte-innehafvare komma att vidkännas genom mjöloch såg-qvarnräntans upphörande, Utlåtandet N:o 45, Salje punkten; mom. 5:o, angående ersättning till Kongl. Stats-kontoret för åtskilliga under förskotts-titel bestridda utgifter, Utlåtandet N:o 175; inom. 6:o, angående anslag till Ivamereraren Carl Sandberg, grundar sig på Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens beslut i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 185. § 145, angående bestridande af Sveriges andel i aflösningssumman för Stadeeller Brunshauser-tullens upphörande, grundar sig på Utskottets Utlåtanden N:is 28 och 103. § 146, angående åtskilliga anslag under Riks-statens åttonde Hufvudtitel, grundar sig på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139 uti följande punkter samt Förstärkta Stats-Utskottets nedannämnda Memorial, nemligen: mom. l:o, angående understöd för högre folkskolor, 69:de punkten, litt. h; mom. 2:o, angående anslag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, 69:de punkten litt. k; mom. 3:o, angående anslag till lönförhöjning åt folkskolelärare, 69:de punkten litt. o; mom. 4:o, angående understöd till församlingar, som af medellöshet icke kunna bekosta erforderlig aflöning åt sin folkskolelärare, 69:de punkten, litt. r; mom.
Sen 11 Juli. 1013 Mantalsskrifvare - provision för arén 180g oell 1810, tillika med den pension för 1811, som vid hans afskedstagande sistnämnde ar, enligt Eders Kongl. Maj:ts .Nådiga Bref af den 8 October 3810, honom tillädes, äfvensom att reqvisition härå den 26 Augusti 1812 blifvit insänd till Kammar - Collegium, sorn öfverlemnat handlingarna till Stats-Contoirets åtgärd, och att StatsContoiret i anledning deraf, för att kunna anordna pensionen, genom skrifvelse den 24 Dec. 18X2 anmodat Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att låta upprätta och insända uträkning å Mantalsskrifnings provisionen, men hvilket icke skett, utan har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera först den 12 April 1814 till Stats Contoiret inskickat en ny reqvisition å Mantalsskrifnings-provisionen för åren 180g och 1810. hvaruti likväl hvarken den förre eller Stats-Contoirets derå aflåtna svar blifvit åberopade; i anseende hvartill Stats Contoiret funnit sig, emot Kongl. Kungörelsen den 9 December 1812, icke kunna bevilja utbetalning af den ifrågavarande provisionen , såsom ej reqvirerad inom den i Kongl. Kungörelsen föreskrifna tiden af den 1 Juli året efter det, hvarunder fordringen tillkommit. Énär hu Akerström å vederbörligt ställe och i behörig tid anmält sig till utbekommande af sin innestående Mantalsskrifvare-provision för åren 1809 och 1810, tillsammans utgörande, enligt pröfvad och godkänd uppgift, 160 R:dr 47 sk. 11 r:st.; så anse Riksens Ständer honom berat - 1014 Den 11 Juli. berättigad att detta belopp få uppbära, hvartill medel äfven blifvit anslagna.
Då fråga först upstod om Hypotheks-föreningar, ansågs deras enda föremål vara, alt förvandla fastighets-låncn till amortissemcuts-lån med lägre ränta än den som då i allmänhet ägde rum, 378 Dea 14 April. mea ingalunda att befordra Svenska jordens ytterligare skuldsättning. Man afsåg ali denna operation borde hufvudsakligen, om ej uteslutande, ske genom inhemska kapitaler och således småningom verkställas. Man ville tvinga de inhemska kassorne och kapitalisterne till en, som raan uttryckte sig, billig nedsättning af den höga räntan, som då var 6 proc. med lemnad rätt likväl att afdraga bevillnings-proc. ora lånen buro högre än 5 proc. ränta. Följden blef ock, att räntan nedgick till 5 proc. och derunder, hvartill också i ej ringa mån de upkomne Privat-Bankerne bidrogo, som ej togo högre än 5 proc. ränta å sine utlåningar. Kassorne och kapitalisterne blefvo de lidande och detta må å deras sida hållas lill godo, dels emedan de icke kunde försvara sig mot påtryckningen, dels emedan derigenom det stora gagn skulle beredas, att Svenska jorden icke allenast blefve lättad genom räntenedsättningen, ulan äfven, om det förebars såsom hufvudsyfte, småningom komme utur sin skuld genom de fortgående amorleringarne. Men huru har denna operation blifvit utförd? Månne efter första planen, sora var att bereda Svenska jordens befrielse från sin iråkade skuld; eller efter dess motsats: alt fortgående skuldsätta densamma så långt som möjligt är? Så länge den primitiva planen följdes, hade operationen att påräkna varmt deltagande äfven af kassorne och kapitalisterne, som egenteligen blefvo de lidande. Man visade benägenhet att öfverföra Bankens fastighets-lånefond på Hypolheks-föreningarne och att lemna desse krediliver på Banken till befordrande af det välgörande ändamålet:
Efter nigra ars lif i hemmet blef honom dock * stugan för tr9ng *, och han beslöt att * se verldens. Han flyttade med hustru och barn till Köpenhamn, och slog sig ner der för att vara med om det vaknare lif han trodde sig finna i Danmarks vackra hufvudstad. Efter n5eot ars vistande har eick det Kielland. som det. ear - ~ mangen, dender tror sig befinna - sig midt i ~ u r o ~; a d, a han i ö r sitt första intag i Köpenhamn. Han silg, att han misstagit sig. - Och det kerstod inte annat an att taga steget * till reridenw fiillt ut. Han reste till Paris, Europas huf~udstad. Denna g h g var det intet misstag mer. I den landsandan fins det nemligen en markvardig jordrndn, bördig för odlandet af alla möjliga örter, hade ogräs och hvete. Tegelfabrikurcn frhi Sta \ .aiiger han s5dde ut sitt korn och kom hem med vinst - en skappa af ädel skörd. Det var visserligen bara en liten bok, till det yttre helt obetydlig, den bar titeln .Noveletter * och sig ut som böcker am mest, men - det rar intet mer eller minllre an en nifistares arbete, en bit fin och akta konst, som uppenbaradc sig häri. Boken koni ut, upplaga efter upplaga, och medan hela den literara norden solade sig i gladjen öfver denna vackra morgonrodnad för norsk diktning, skrefs aGarinan et Worse~, en roman. soni med sina ur Kiellands narniaste krets hemtade urtyper, an ytterligare stadEiste sin mastares rykte. Icke ett $r efter den tid fiman Alexander I .. Kielland upphört att finnas till talade m h g a i det bildade Skandinavien, da det blef fraga om nordisk diktkonst i ett andedrag om de fyra store: Ibsen, Hjörnson, Lie och Kielland. Firman * Gaman et Morsca hade gjort namnet odödligt, den nye profeten hade sagt ord, som kommit mangen att bafva. och Norges rykte spieds genoni honom i allt Vitare kretsar, längre och Iiiiigre bon utom norden.
"Se vi tala om en dårskap, som en och annan hos oss börjat påyrka, den nemligen att man påstår mannen ega lika rätt som qvinnan, att ösa ur vetandets källor och söka bildning". "Ja", sade en annan qvinna, "man börjar drifva den satsen, att alla äro lika berättigade efter alla ega lika förmåga, att skaparn aldrig slösar, aldrig ens bortkastar vackra färger på en fjäder i fogelns vinge, der den skymmes af en annan fjäder; hur skulle han då så slösat i stort, säger man, att han skulle meddelat andens gåfvor, för att de icke skulle odlas". "Men, min goda vän, äro då anlagen verkligen lika? Huru ofta ser man just någon utmärkt lärd bland dessa, som man påstår, så förfördelade karlar? Och bevare oss gud dessutom för dessa lärde, de äro ju vanligen mera underdjur än menniskor". "Verkligen", utbrast en ung man, "är det då så besynnerligt, att få bli dugliga timmermän af dem, som knappt sett hyfvel och såg, och åtminstone aldrig fått lära sig att handtera dem, och att den blir underlig, som mot sed, mot allmänna opinionen, och under tadel och hån går en väg, der han måste beständigt rifvas och såras i sina bästa känslor. Men låt oss antaga tillochmed, att vi icke bli några utmärkta stjernor på vetenskapens himmel; hvad mer? Det kunna vi alltför gerna umbära, men vi vilja bilda oss, på det vi må kunna blifva dugliga, äfven vi, i vårt kall, ingalunda för att gå ifrån hvad oss tillhör". "Ja, jag tycker just, mina herrar, hvad det skall bli trefligt, när ni får er önskan uppfylld! När jag hädanefter kommer till min man och begär pengar till hushållet, så svarar han mig: Kära du, sök då, kanske finns ännu någon slant i nån vrå. Jag har visst ej tid att förtjena pengar, jag uträknar som bäst stjernornas banor. Ber jag min kusk spänna för min vagn, säger han: omöjligt nådig fru, jag måste först sluta denna filosofiska afhandling; och husdrängen har ej tid att hugga ved till matlagningen för en matematisk kalkyl.
Här föreslås alt Utrikes Statsministern skall blifva chef för ett embetsverk och sysselsättas med caleulerande och utminuterande af delta verks inkomster och utgifter, då man likväl bort erinra sig att Utrikes Statsministerns göromål malte varn alt förvalta Rikets yttre ärenden med afseende å främmande makter, och att han således ej kari annorlunda än som bisak egna sin uppmärksamhet åt det ifrågavar. embetsverkets styrelse, hvadan, då man vill reorganisera, det torde finnas orätt alt sätta honom lill chef för ett verk, hvars ändamål är så v i g t i g t som skyddande af tvänne Rikens handel och sjöfart. Utsk. föreslår Ständerna att hos Konungen anmäla den önskan, alt Konungen mätte anbefalla inrättandet af ett nytt embetsverk, hvilket Utsk. ansett böra bestå, utom Svenska Statsministern för utrikes ärendena och Norrska Statsministern, af högst fyra ledamöter, utsedde bland personer, tillhörande båda nationerna, till ett antal af hvardera, som stöde i jemförligt förhållande lill båda Rikenas bidrag. Hr Nordensköld har redan fästat uppmärksamhet på den högst besynnerliga organisationen af ett embetsverk, sorn skulle äga 2:ne Statsministrar i spetsen för sig; och lätt torde man inse, att det icke kan vara tjenligt att i ett embetsverk finnas tvänne presidenter; ty otvifvelaktig! skall den omständigheten icke föranleda till enhet i ärendenas behandling. Fördelningen de båda nationerna emellan af de 4 ledamöter, som skola finnas i verket, blir något kinkig; ty ledamöternes antal ifrån livartdera Riket skall stå i förhållande till Rikenas bidrag lill convojcassan. Då det föreslås att afgiflerna till handelsoch. sjöfartsfonden, inberäknadt Norriges bidrag, skola upptagas lill 326,000 rtdr, och det förenäronda bidraget ifrån Norrige blott utgör 37,08a rtdr 16 sk. eller ungefär ytdel af det hela; så skulle följaktligen Norrige med £:del D e ii 10 Februari f. m. af 4 eller med J:dels ledamot få delinga i förvaltningen och styrelsen af verket. Jag öfvergår nu till den nodra delen af iimnet, el ler den som rörer dispositionen.