Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vilja ni, mina damer, se mer af detta på mjölkens område, så få ni gå till Maskinhallen, där Separa1897 tor har en väldig montre, hopsatt af alla typer af sin tillverkning, från de största ända till den lilla näpna » Baby ». Liljeholmens ljusstaJee. Ni hafva nog, ärade läsarinnor, redan alla sett den egendomliga montre, som Liljeholmens Stearinfabriks-aktiebolag skaffat sig och som genom sin höjd träffar blicken, äfven om aftnarna då &gt;den låter sitt ljus lysa för mäniskorna&gt;. Men måhända ha ni försummat att göra en visit i själfva staken. Ni, som älska ljus och upplysning i edra hem, träden in och sen huru vid fabrikationen tillgår. Jag kan försäkra att det är värdt att se. Midt i fonden vid ingången mötas ni af vår folkkäre monarks vällyckade porträttbyst i gips. Till vänster är en utställning af vid fabrikationen använda råmaterial, såom olein, glycerin, talg m. m. samt en serie utvisande alla de olika stadier dessa måste genomgå, innan man erhåller stearin. I rotundans två borterst belägna fönster är en utställning af ljus i olika storlekar, från de väldiga altarljusen ända till de små dockhusljusen. Men låtom oss nu se på själfva tillverkningen, ty unga flickor äro härinne dagen i ända i full verksamhet. Först få ni se, huru veken tillkommer. Den tvinnas på maskin » i långa banor », hvarefter den hugges af i lagom längd efter det ljusnummer, till hvilken den skall användas. Man får en föreställning om fabrikationens omfång, när man får veta att under år 1895 användes nära 5,000 kilometer veke. Så komma vi till stöpmaskinerna, där med ett ryck på en klaff, hela välordnade rader af ljus träda upp ur maskinens inre, sedan lätt brytas från sin stearinskifva, hvarpå de stå, och läggas i sorteringslådorna. Ännu äro de dock icke fullt färdiga. De hafva icke sin vackra glans och måste därför genomgå en slipningsprocess, hvarefter de dock äro fullt presentabla att slås in i sitt blåa paket och till sist få sin välkända gula stämpel påsatt.
Utskit angide förklaring i frågan; och jag kan således icke, hafva någonting emot att skrifvelse förslaget återremitteras; utan är tvärt* om dermed ganska belåten. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef det ifrågav:de skrifvelseförslaget till Exped.Utskit återremitteradt; och skulle Allm. Besv.- o. Ekon Utskrt, förständigas att inkomma med Utlåt, i anledn. af RiksStms olika beslut rörande Betänk. Nio 25* Sedermera uplästes och godkändes Exped.Utskits förslag Nio 1 3 till slutparagraf i riksdagsbeslutet. Fortsattes pröfningen af Be vi!! n. Utskrt s Betänk. N:o 23, an* gående tullbevillningen. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan R. o. Ad. i sednaste plenum afslutat behandlingen af den del utaf Betänkit, som innehöll Utskits hemställanden rörande tariffen för införsel* tullen, komme nu, i enlighet med Ståndets beslut, angide sättet för Betänkits föredragning, Utskits allmänna hemställan på sid. 22 att företagas till afgörande; hvarefter och sedan ifrågavide hemställan blifvit upläst, H. Exc erinrade derom, att alla de medlemmar af Ståndet, hvilka icke gillade Utskits nu föredragne hemställan, utan, på grund af de i ämnet afgifne motioner, ville hafva förändringar i Utskits förslag, egde för sig öppet att framställa sina yrkanden rö* rande alla de artiklar, som motionerna omfattade och hvilka icke redan varit, föremål för R. o. Adis beslut, Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Med anleda, af H. Exc. Hr Grins o.
Efter uppläsningen häraf, anhöll Gr. Gyldenstolpe, att denna motion mätte remitteras till BancoUlsk. samt communiceras de öfriga RiksSt-.n, hvartill, uppå derom af 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., R. o. Ad. lemnade sitt bifall. Föredrogs ånyo LaglJtskis d. 25 och 2(i sist). Sept. på bordet lagda betänk. N:o 9, i anledn. af väckt motion, angrde tillägg till 15 § i den för R. St:s Just.ombudsman utfärdade instruclion. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Vid detta betänk, hr fogad en af Hr Eklund gjord reservation, i hvilken Frih. Stjernstedt Hrr Cederstråle, Gunther, Wallman och Lagergren sig förenat. Jag anhåller ali fä yttra mig, sedan jag uppläst henne, lydande sålunda : ”Lika med motionären, anser jag det vara ett bland Just.- ombudsm:s vigtigare åligganden, alt, så vidt hans af andra embelsgöromäl upptagna lid sådant medgifver, med sin uppmärksamhet i främsta rummet följa lagskipningen inom Högsta Domstolen, för att såmedelst, derest, i anledn. af något lagstadgande, olika åsigter om detsammas rätta förstånd äga rum, komma i tillfälle att derom göra framställning lill R. St., på det alt ändring eller förklaring af ett, sålunda otydligt befunnet lagbud må kunna beredas; men jag kan deremot icke förena mig i det af Utsk:s pluralitet fattade beslut om ett tillägg i 15 § af den för Just.ombudsm. utfärdade instruclion, emedan jag tror, alt de i 8 och 15 §§ af berörde instruclion meddelade föreskrifter innefatta sådana allmänna bestämmelser för Just.ombudsnns verksamhet, att något ytterligare stadgande icke behöfves.
Ja, i synnerhet detta förstår han; men mera derom sedan. Hur länge Danielsson innehade verkstaden i det gamla sliphuset, kan jag ej med bestämdhet uppgifva; omkring två år, har man sagt mig. Jag antager, att det också på det hela taget kan göra detsamma. En dag köpte han en tomt vid Wallongatan och ett halft år senare firades med stor högtidlighet den nya fabrikens invigning, just samma fabrik som i dag för åtta dagar sedan nedbrann. Med den nya fabriken ryckte han på en gång upp i storfabrikanternas led. Se der allt hvad jag kunnat utforska rörande Danielssons vistelse här. Jag kunde sluta mitt långa bref nu; men jag erinrar mig några omständigheter, jag hört, rörande hans sätt att sköta sina arbetare, som kanske kunde intressera er. Jag meddelar dem derför här. Arbetarstyrkan var vid fabrikens brand jemförelsevis stor, den räknade omkring 200 personer. Men styrkans qvantitativa egenskap stod långt framom dess qvalitativa. Mer än hälften utgjordes af bonddrängar, som Danielsson skaffade sig från den omgifvande landsbygden. Då maskinerna uträttade mesta arbetet, klippte, pressade och formade råämnet, ansåg han sig kunna undvara utlärda arbetare. De unga bonddrängarne matade maskinerna och passade tempo utan någon lång lärotid och voro minst hälften så billiga. Resten af personalen var vald med nästan uteslutande hänsyn till arbetslönens nedpressande till det lägsta möjliga. Derför måste han också nöja sig med sådana varelser som Strömberg, ehuru han inte var den värsta af dem. Ingeniör Danielsson måste slå sig till respekt; ingen ting annat skulle hafva »bitit» på dessa arbetare, som måste slafva en oskäligt lång arbetsdag och uthärda stryk för en svältlön, otillräcklig för deras existens, emedan de ej kunde erhålla arbete på annat håll. – Som ni vet är D. en stor och stark karl, hvars knytnäfvar kunna vara kännbara nog för en af bränvin och arbete försvagad stackare. Några ordentliga och skickliga arbetare funnos äfven på fabriken. Men deras lott var kanske ännu mera beklagansvärd.
Jag utbeder mig, att här få visa, att Gardenas och Svea Art.Ileg:tets öfriga Officerare stå ungefär i lika förhållande till deras Reg:tsOfficerare. Vid Svea Lifgarde t. ex. finnas 3 Reg:tsOfficerare och 35 öfrige Officerare. Förhållandet är som 35 till 3. Vid Svea Art.Reg:te finnas 7 Reg:tsoffieerare och 69 öfriga Officerare på stat. Förhållandet är som 69 till 7, således litet, högst litet, fördelaktigare för Artilleriet. Men denna fördel för Artilleriet upväges fullkomligt af den fördelen, som Gardena hafva, att hafva en Öfverste på 37 Officerare, då Artilleriet deremot endast har en Öfverste på 75 Officerare. Vid Gardet till Häst, som har 3 Reg:tsOfficerare på« 18 andre Officerare, är förhållande mycket, mycket fördelaktigare. Af det anförda tror jag mig hafva bevisat, att när Reg:tsOfficerarnes antal vid olika Reg:ten stå i lika förhållande till öfriga Officerare vid dessa Reg:ten, och när till princip antages, att lika grad skall hafva lika lön, så bör ock ett lika förhållande iakttagas vid deras aflönande. Alltså, när Gardenas halfva Majorsgrad har l:ste Majors lön, så bör ock Svea Art.Reg:tes halfva Majors eller 3:ne hafva l:sta Majors lön. I StatsRådsprot:t äro Batterioch KompaniChefer uptagna till 600 R:drs mindre lön än öfrige Kaptener. Genom detta tyckes det just som utpekadt, att Batterioell KompaniChefer skola uttaga sin lönefyllnadssumma på passevolancen. Men nu är passevolancen intet annat än ett emellan Kronan och KompaniChefen upgjordt kontrakt, hvarigenom Kronan åt honom öfverlåter upköpande, förfärdigande och förvarande af truppens beklädnad. Detta kontrakt upgör Kronan, ty den anser förenligt med sin vinst, att slippa hålla särskilda upköpare, förfärdigare och förvaringsmän.
Bredvid vägen låg en bondgård, men hon var känd där och ville ej gå in. Hon stod vid grinden, villrådig och ängslig. Hon frös, och hon var trött. Hennes fötter voro våta och ömma, och för hvarje steg hon tagit hade de sjunkit ned i den lösa snön. Ingrid lade handen på låset. Hon kunde ju dock försöka. I stugan satt bondhustrun med ett barn i knät. »God dag», hälsade Ingrid och stannade vid dörren. »God dag», sade hustrun. Därpå blef det tyst. »Kunde jag få stanna här en stund?» Ingen af dem fick ett samtal i gång, och ingen försökte det egentligen häller. Hustrun gaf barnet di, småpratade vid det och vaggade det i knät. Ingrid satt tyst kvar vid dörren. Hon hade velat smeka barnet, men hon vågade ej, ty hon trodde, att hon ej skulle få det. Slutligen reste hon sig upp: »Jag får väl gå nu.» Ingrid stod där en stund. »Ja, du får väl det.» »Adjö.» Hon lade handen på låset. »Hvart skall du gå?» »Jag vet inte.» Ingrid öppnade dörren långsamt, dröjande. »Ja, adjö då.» »Adjö.» Och hon läste dörren efter sig. Hon kastade på hufvudet i ett slags trots och gick bortåt vägen. Hon kände kraft och lust att hjälpa sig själf. Så kommo tårarna ymnigt och häftigt. Hvart skulle hon gå? Hvart i vida verlden skulle hon gå? Efter ett par timmar gnagde hungern henne. Hon försökte att få köpa mat, men hon fick det icke. Hennes tankar voro ej rediga längre. Som af instinkt såg hon nedåt sjön, och tog af på en väg, som ledde ditåt. Hon frös ej mera, hon var het i hela kroppen. Ådrorna brände som eld. Och så var det så tungt att gå, så oerhördt tungt. Hon fick stanna för att draga andan. Fullkomligt mekaniskt strök hon håret åt sidorna och rättade på hufvudklädet. Då hörde hon det egendomliga, skrapande ljudet af vågorna, som sköljde upp mot landisen. Hon spratt till och såg sig skyggt omkring.
133 jag hemtat derutaf, att vid den sammankomst af män från de tre Nordiska Konungarikena, som hölls i Göteborg år 1863, uttalades enhälligt följande önskan: att inbyggare i hvart och ett af dessa länder måtte berättigas, att i hvart och ett af de öfriga, a) lika med inföding idka handel, handtverk eller annat näringsyrke, således äfven i sjötjenst antagas; b) tillgodonjuta de inom något af rikena aflagda kunskapsprof, sorn för utöfning af yrke erfordras. Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch. Af Herr von Koch, Nils Samuel, om upphörande af lastpenningars erläggande. Jag föreslår Rikets Ständer: att för sin del besluta det lästetals-afgifter eller s. k. lastpenningar, ifrån 1867 års början, icke vidare skola erläggas af Svenska fartyg, samt icke heller af fartyg tillhörande nation, som Kongl. Maj:t finner för godt bevilja denna förmån, emot det att Svenska fartyg, af densamma, beviljas befrielse för lastpenningar motsvarande »tonnage» eller annan afgift. Motivet härtill är, att lästetals-afgiften utgör en orimlig beskattning, en beskattning å ett kommunikationsmedel och hårdt trycker vår skeppsrederi-rörelse, då den icke är lagd på den vara som föres och icke ens på redarnes behållna vinst å sin rörelse, utan på den maskin med hvilken han drifver sin rörelse — fartyget. Dessutom äro vi tillförsäkrade befrielse frun »tonnage» i Frankrike, så snart vi borttaga lastpenningar å Franska fartyg, hvarigenom våra fartyg skulle tillskyndas ej obetydlig fördel. Statsinkomstens minskning, om än i början betydlig, blifver småningom ersatt genom högre heskaltbar behållning å sjöfart, skeppsbyggeri, m. m. Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch, 134 Motioner hos Ridderskcipet och Adeln 1865. Af Herr von Koch, Nils Samuel, angående skjutnings-besvärels ordnande.
Förbundets tidskrift Dagay, som under 1895 ingått i sitt 10: de årsskede har under detta år haft den smärtsatn&amp;a plikten att teckna sin första ledarinnas J1.u S. L-d ~dlersparres minnesruna, hvilken inflöt i tidskriftens 6: te häfte. Dessutom har Dagnys red. under detta h utgifvit en Festslcrlift nzecl anledning qf Fredrika Bre) m 4-.5), hvilken innehåller Darny * förbundets och dess korniteers historia under de flydda åren, tecknad af riksanticjvarien Hildebrand och sekreterarm för de olika komiteerha. Utom dessa utförliga historiker fylldes festslwiften af en innehållsrik, litterär afdelning med bidrag a.f Selam Lugerlof, Entil Svensén, Sigrif7 Leijonkz !ft.ud, Ellejt Fries och Jfwia Cederschiöld. Af Dagnys öfiiga innehall in&amp; n g m a s artiklar rörande » f igselformuläret », » Kvinnans valbarhet inom fattigrArdssmelsen r, D Huslig ekonomi, u Kvinnan inom Iconsten~, riksdagsr redogörelser F, D Dödsr u n o r ~ (bland dessa öfver förbundets högt värderade medlem, fröken Mina Forsell), talrika litteriira uppsatser s2 d öfver skönlitteriira alster som arbeten af etisk och - social betydelse, teckningar friil friimånde linder, skisser, berattelser, poem m. m. Sasom alltid har tidskriften i hvarje häfte liimnat meddelanden hån förbundet ocl. dess Icomitker. Redaktionen hm i likhet med föregiiende Ar hestatt nf följaiiclc! - medlemar: Fröken Lotten Dahlgren, redaktris; fruarna An1ia.rsviii.J och Kerfstedt, samt frölmarna Cederschiöld och Eiigströin soni inedlemmar af reda.kti.onskoinith. Sjukvardskornitén$fren sjulrvårdslmittii hör till de grenar cif fihhiidets verksamhet, som genom fru Adlerspari~es död förlorat ett verksnirit stiic !.
S, A. K, Hos Eder Kongl, Majit hav Mjölnaren Eria TVässell i underdånighet anhållit, att, sedan, genom Contract den t October i8a3, Carl Gustafs Stads Krono-Tullqvarn, i Forss Socken, Wester-Rekarne Härad och Nyköpings Län, med 3 pär stenar och fullt gångande verk, blifvit, emot Arrende, på i o års tid, räknad från förstnämnde dag, till honom upplåten att, med dittills vanlig Tullmainingsrätt, disponeras, under vilkor, bland annat, i Contractets usta punct, att icke Arrendatorn, utan Factorie-Föreståndaren, skulle ega disponera vattenhöjden i Bruksdammen, men Sökanden i October 1826, efter det, i anseende till inträffad svår och långvarig toi-rka, vattenhöjden i nämnde Bruksdamm, hvarifrån Qvarnen undfår drifvatten, betydligen förminskats, är vorden afGevärs-Factoriets Styresman tillsagd att, tillsvidare, icke allenast hafva hela Qvarnverket, från kl. 8 om aftnarne till 5 f. m., tillslutet, utan ock, under öfriga Fxp. Utsh. Försl, till und, Skrifv, N:o 36* 85 delen af dygnet, endast begagna sune par stenar, hvilken inställelse af qvarndriften, enligt utaf Kronobetjeningen i Orien meddelad upplysning, skall, i fulla 6 månader, fortfarit, honom mätte, på grund af anförda omständigheter, i Nåder beviljas någon eftergift i det för år 1826 bestämda Arrende-belopp, I öfverensstämmelse med hvad Eder Kgl. Maj:ts Befallningshafvande uti förenämnde
Golfvet var beströdt med enris, och vid tröskeln låg en sammanflätad, af granrisqvistar hopsatt matta. Elden småpratade i spiseln, sprakade upp någon gång, då en kådig tallgren tog eld, men domnade af igen under askan. På trefoten puttrade sumppannan. Kaffepannan stod nyskurad bredvid på sanden. Allt var rent i den lilla stugan, skinande och putsadt. I en stor, bred stol satt Kajsa med stickstrumpan, svag och feberaktig. Hon hade haft lunginflammation och lidit mycket. Det onda hade emellertid »slagit inåt», hon hade det alltsamman qvar; inte så att hon låg och yrade som för fjorton dagar sedan, men på ett annat vis. Det var hennes femtiondeförsta födelsedag, och den firade hon allena. Herrskapet från gården hade sändt henne kaffe, socker och en ny huspostilla med knäppen, alltsamman var lagdt på byrån, prydligt i rad. En af grannhustrurna hade på förmiddagen lånat henne sin lilla dotter, medan hon sjelf var på utarbete. Den lilla hade legat på golfvet och lekt med några af Welis gamla trädockor, ty Nadjas alla voro förstörda, så att icke ens ruinerna återstodo. Det hade varit en fest för Kajsa att observera barnets små fridsamma lekar. Hur täckt det lekte med hvad som helst. En träd kunde sysselsätta den lilla Majalisa en hel halftimme. Hon gjorde ett barn af en ullgarnstofs, vyssjade det, lindade det i en liten pappersremsa, vaggade det i ett barkskal, gaf det mat med en liten sticka, stor som en knappnål, och lärde det att tala sitt eget outvecklade lallande jollerspråk. Kajsa satt och tänkte på Nadja, när hon var vid samma ålder. Skrikig och bullrande, vild och missundsam hade hon aldrig tålt det hon hade sjelf, utan endast det brodern hade. Så hade hon förstört allt för dem båda, bråkat och krånglat, utan att unna sin mor någon ro, och skrikit dag ut och dag in, år ut och år in, tills hon fann på att skratta i alla väder, när hon var ond som när hon var god. Kajsa hade alltid tröstat sig med att Nadja var så god, oaktadt allt det andra.
Uti intetdera af dessa afseenden har jag kunnat finna mig öfvertygad af den diskussion, som här förevarit. Hvad statens tillgångar angår, så upplyste oss vis - 518 Den 28 Februari f. m. serligen K. M:s Propos. omjj Statsverkets tillstånd och behof, att betydliga öfverskott förefunnos, men dessa torde mer än väl tagas i anspråk för betalande af ränta och amortering på våra jernvägslån, såväl gamla som nya, samt för beviljande af de anslag, som, utom hvad den stora Proposm innehåller, blifvit särskildt äskade af K. M. eller begärda af enskilda motionärer. Jag fruktar derföre, att nu icke är rätta tidpunkten för att minska statens inkomst, och så mycket mindre i detta fall, som den nu ifrågav:de afgiften, enligt min tanka, icke hvilar på någon oriktig princip. Så länge samhället är ett kontraktsförhållande mellan den enskilde och staten, kan jag icke finna någon obillighet ligga deri, att hvar och en, som icke är rent af fattighjon, skattar något för det skydd han åtnjuter. Jag kan icke heller finna några riktigt logiska skäl, hvarföre qvinnan skulle skatta mindre än mannen, ty isynnerhet den svagare varelsen behöfver mera skydd än den starkare, som kan sjelf slå ifrån sig. Den arbetande klassen, i hvars intresse man vill göra denna nedsättning, har också på sednare åren kommit i en högst betydligt förbättrad ställning, och det är nu svårt att få arbetare, äfven mot fyrdubbelt högre betalning, än som lemnades för 20 å 30 år sedan. Det bör väl då för denna klass icke vara någon svårighet att nu komma ut med en afgift, som de fordom under långt ogynnsammare förhållanden erlade till dubbla beloppet emot det nuv:de. På alla dessa skäl kan jag ej gå in på Stats-Utsk:ts förslag, och vi skola nog vid slutet af riksdagen, då bevillningen skall till sitt belopp bestämmas, förnimma att denna blir tillräckligt hög ändå, äfven om alla öfriga statens inkomster bibehållas. Jag anhåller således om bifall till K. M:s Propos. Hr Reutersvärd, Patrik: Jag hade icke tänkt begära ordet, om ej min granne på bänken upptagit Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Lag, hvartill omständigheterna kunna föranleda; och 4:o, af Herr Arnberg, vid ärendets behandling hos Ståndet, gjorda anmärkningar, sorn afse att ådagalägga, att uti det afgifna förslaget till Vexel-lag serskilda föreskrifter saknas, hvilka bordt deruti intagas; Ståndet beslöt, alt dessa anmärkningar skola åtfölja redan beslutad återremiss. af Lag-Utskottets betänkande, JN.*o 62, i vissa dess delar. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskollels betänkande och memorial: N:o 63, i anledning af väckt motion om tillämpning af 15 Cap. 5 §, Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, då inländsk arfvinge begifvit sig bort, ulan att lyfta Prot.-Utdrag, den 3o Januari i8J5. 605 del. a rf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer; A ter remitterades-, och N'-o 64-, med förslag lill sammanjemkning af de inom RiksSlånden fattade skiljagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets, genom betänkandet, N:o 30, framställda förslag till förklaring af Kongl. Kungörelsen den 1 Oclober 1812, rörande vissa iagttagelser vid besvärsskriflers och ansökningars inlemnande, så lill Kongl. Maj:t, som till Collegier och Embetsman: Bifölls. S. D. Föredrogs till pröfning en ifrån gårdagens plenum uppskjuten punkt uti ] erilin in gsUt skottets memorial, N:o21,i anledning afRiks-Ståndens olika beslut, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpning deraf; hvilken punkt innefattar Utskottets yttrande, pag. 8, i afseende på Borgare-Ståndets vid Bevillningsförfallnings-förslagels 25 §, pag. 26 och 27, i fråga om bevillning tor Fahlu grufvor, fattade beslut:
Alltså skulle då den hegelska processen kunna sägas vara ett genomförande af förnuftets avtonomi, om 1:o) motsatsens absoluthet fattas såsom innebärande icke, att den är ursprunglig i begreppet, utan att den sinliga tillvaron såsom enhet af motsatta är ursprungligen (vid filosoferan dets början) i erfarenheten gifven, ehuru med endast fenomenell betydelse såsom egande sitt bestående i det konkreta varat, och att denna motsats icke genom den sinliga tillvarons öfvergående till högre grader af själfständighet öfvervinnes, utan tvärtom allt mera intensifieras, emedan självständigheten inom det sinliga framträder i dess motsats, och om 2:o) det af detta öfvergående nödvändiggjorda närmare bestämmandet af det konkreta vara, i hvilket den eger sitt bestående, fattas såsom af detta alltigenom konstitueradt, så att endast dess positiva betydelse eger väsendtlig karakter, däremot det negativa och själfva öfvergåendet såsom sådant är något vid det konkreta varat förflytande, på det samma icke inverkande, betingadt utaf den sinliga tillvarons ursprungliga, men fenomenella karakter. Men därmed är en renare rationalistisk ståndpunkt än den hegelska ur densamma framgången. Om den nu gjorda kritiken tillämpas på Hegels rättsfilosofi och särskildt hans lära om den moraliska driften och känslan, erhålles följande resultat. Liksom logikens princip, det rena varat, vinnes genom abstraktion från det empiriska i den sinliga tillvaron öfverhufvud och genom reflexion på det väsendtliga i densamma, vinnes rättsfilosofiens princip genom abstraktion från det empiriska i den sinliga viljan och reflexion på det väsendtliga i den samma, den i och för sig fria viljan. Såsom vunnen genom abstraktion är denna vilja liksom det rena varat abstrakt. Denna abstrakthet har hos Hegel, liksom då fråga är om det rena varat, en dubbel betydelse. Å ena sidan är nämligen den i och för sig fria viljan själf princip för den samma, i det att den såsom alltigenom positiv eller såsom väsen i sig själf är fri från hvarje empirisk bestämdhet, då abstraktionen är något vid viljan förlöpande, af endast fenomenell betydelse, som icke inverkar på dess väsendtliga karakter. Men å andra sidan är abstraktheten en verklig bestämdhet hos den i och för sig fria viljan, då denna endast är det abstrakt allmänna i den sinliga viljan.