Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess 36 siffror utgöras af lefvande personer, klädda i svart och rödt, sittande i en rundel, som kretsar omkring. Efter dessa två komma oräkneliga andra. Några bära hela landtgårdar med boningshus, stall, stior, sjungande bondjäntor, slöjdande bönder och mjölkande bondgummor, andra föreställa landskap, boningsinteriörer, skogsscener och sjöar med fiskande engelsmän; somliga hafva en rent komisk prägel, som t. ex. en jettehög amma med en mängd små barn eller ett ofantligt bläckhorn, hvarur till getingar kostymerade qvinnor krypa (Kau les guêpes), andra åter lägga an på allegorier och förevisa t. ex. verldsdelarne eller årstiderna. För hvarje af dessa många kolossala vagnar – de äro ofta jemnhöga med boningshusen – som rulla förbi, dragna af 4–6 hästar eller oxar, upphäfver mängden skallande bravorop. Derefter följa de ridande: ståtliga saracener, stolta feodalmän, Mefistofeles med anhang m. fl. Särdeles lyckade äro några rytteriföljen, klädda som gröna löfgrodor eller hvita papperskråkor. Efter dessa ett oöfverskådligt vimmel af gående masker; en trupp ostron med stora citronskifvor på hufvudena, flere sällskap i olika tidsåldrars karakteristiska kostymer och en oräknelig massa fiskare, sjömän, pierrots och andra masker ur »Commedia dell arte». Ändtligen försvinner processionen, och en del af folkströmmen drar sig till andra trakter. Bataljerna förnyas med ursinnig ifver, regn af confetti och blommor falla ner öfver marken, och man börjar åter spruta eau de cologne i hvarandras ansigten ur småflaskor, liknande oljefärgstuber. På körbanan, som för ett ögonblick icke befares af åkdon, dansa några uppsluppna pierrots ringdanser med ett kotteri damer i trånga sjömansdrägter. In i vimlet igen, rör på spelet!
Jag hemställer alltså, att R. o. Ad. mätte bifalla den föreslagna voterts-proposm, helst den goda saken icke kominer att vinnas, om man borttager det villkor, hvarunder anslaget beviljas. Hr von Hartmansdorff: Om man vill alt votering skall anställas öfver de uppgifna proposma, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ehuru \ särskilda meningar blifvit framställda såsom Ståndens beslut, synes likväl icke mer än 2 allernativer vara i propos:na upptagna. Om man vill uppgöra voter:s-propostr om villkoren förr än afiöningsbeloppet är bestämdt; så måste man här komma till samma uppställning, som den, hvars felaktighet Frih. Cederström redan anmärkt i 2tne propostr, som börjades med så framt etc. Om Ståndet nu medgifver återremissen, hvarigenom ingens mening förqväfves, så kan man, när saken från StatsUtsk. återkommer, afgöra huru man skall förhålla sig, stödd på den grundval, som då är lagd medelst summans gifna belopp. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, ville skilja frågorna åt, så att först propos. framställes till bifall å den föreslagna voter:s-propos:n rör:de lönebeloppen, och derpå till återremiss af det öfriga. Frih. Sprengtporten: På det att återremissen måtte blifva upplysande i detta hänseende, skulle jag önska, att den talare, som begärt en sådan, under yttrande att dessa voterts-propostr icke voro riktiga, behagade uppgifva huru han anser att voler:s-propos:n bort vara uppställd. Frih. Cederström: Jag har i mitt första yttrande i afseende på de sednare voter:s-propos:na vördsamt fram - 4.4
Ire år, har utgjort: år 1859 R:dr 1,535,966: 96. år 1860 » 1.628,206: 58. och år 1861 ••••• » 1,683,455: 42. och framgår häraf, att uppbörden under revisionsåret öfverskjuta den för år 1860 med 55,248 R:dr 84 öre och den för år 1859 med ej mindre än 147,488 R:dr 46 öre. ; — 48 — Utgifterna för aflöning och öfriga omkostnader hafva under året utgjort R:dr 1,593,711: 21- eller » 117,049: 27. mera än under nästföregående år, då desamma uppgingo till R:dr 1,476,G61: 94. § 6. Antalet af de med posterna expedierade bref, som år 1859 utgjorde: af portobref 6,007,573. och af fribref 449,654. 6,457,227. och år 1860: af portobref 6,261,805. och af fribref 431,995. 6,693,800. har under revisionsåret ökats af portobref till 6,562,705. och af fribref till 454,881. 7,017,586. Tillökningen under dessa tre år har sålunda utgjort: af portobref 555,132. och af fribref 5,227. eller tillhopa 560,359. § 7. Jemlikt den utredning, Kongl. General-poststyrelsen uti sin underdåniga berättelse lemnat rörande paket-postinrättningen, hafva utgifterna utgjort: Aflöning, skjutskostnad, postiljonstraktamenten, hushyror, åkdons uppköp och underhåll samt diverse andra utgifter 85.996: 32. 116,562: 5.
Majtts Nådiga Förordning om Hemmans-klyfning och Jordafsöndring, så får jag, jemte anmälan af min reser, ration till Protocollet, afgifva mina tankar i ämnet* Stadgandet i ofvannämnde §., som medgifver, att, inom 1 mils afstånd från Stad eller Köping, ända till | tunneland, på viss tid af högst 50 år, får afsöndras, synes mig innefatta en allt för betydlig afvikelse från de allmänna grunder, hvilka hela Författningen igenom göra sig gällande, och äfven i Utskottens Betänkande blifvit utförligt godkända; att nemligen Jordafsöndring och Hemmansklyfning, då den är för mycket utsträckt, är lika skadlig, som den är nyttig, då den stannar inom behöriga gränsor. Lag■ samt AllmBesv.o.Oec.-TJtsi. Bet.Nio 13. 31 / Lagstiftarens mening i det anmärkta Lagrummet är lätt att inse, men undantaget synes för vida utsträckt, och medför den följden, att Författningen, inom en ej obetydlig del afRiket, blifver tillämpad efter skiljaktiga grunder, utan att något giltigt skäl dertill gifver anledning. Det vöre visserligen att önska, att våra Städer och Köpingar egde den lifgifvande kraft, att de, på det långa afståndet af 1 mil, förmådde något inverka på lättheten till uppehälle för den mindre bemedlade; men då detta förhållande motsäges af allmänna erfarenheten, och stadgandet således ej har detta skäl, som tlaar för dess bibehållande, är det min tanka, att detsamma bör, om ej alldeles försvinna, åtminstone så förändras! / att det afstånd från Stad eller Köping, inom hvilket afsöndring ända till f tunneland får ega rum, må inskränkas till högst *:dels mil. Jag anhåller, att dessa mina tankar må till de Respect. Riks-Stånden få affölja. Härmed förenade sig Herr Grefve Posse, Axel. STOCKHOLM, tryckt i Marquardska Boktryckeriet, 1829' Lags■ Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. N.-o 14. r N:o 14.
Jag gick fram till skrifbordet, slet nervöst upp några gamla brefbundtar och letade fram det gula, sköra arket. Hvad det frasade tunnt och sprödt i min hand. Gud — när jag för tjugo år tillbaka läste det för första gången! »Kära Louise — ett kan du vara glad för, han har sagt till mig: ’Fröken Bernt hyste aldrig någon varmare känsla för mig, därför kan jag glömma’. — Du lilla stackare slipper således den fatala rollen af öfvergifven. Så skref hon till mig, min förtrogna vän, hans syster! På kvällen af en lång dag. »Förlorat», »mist» ringer det i mina öron. Jag har ju aldrig ägt det! Nej, men jag kunde hafva ägt det ... Jag tror icke mer på förutbestämmelse, på att det skedde, som skulle ske, på att jag handlade, som allenast jag kunde handla eller att hans känsla var för svag till att fylla ett lif, därför att den icke öfvervann mig. — Åh dårskap, begränsning! En eller annan gång ligger vårt lif med alla chancer i vår hand, då gäller att hafva mod, att handla och ej vänta — aldrig bygga upp, hvad som ej finnes, aldrig svika naturen. Ödet väntar, att vi skola fatta dessa minuter, det dröjer i det längsta, står dödsstilla, hjälper oss icke, det bidar att se, hvartåt vår kraft ligger. Därefter vänder det om, styr ut i andra farvatten, och bakom oss förändrar allt karaktär. Vi kunna icke mer vända åter och ångerfullt gripa in, ty förutsättningarna finnas icke mer. Hvad jag talar vist — och inuti mig gråter min själ! Jag känner förtviflans raseri öfver det dåraktiga flickebarn, som en gång på sin älskades läppar såg det ömma skälfvande leende, som aldrig ljuger — och dock icke vågade tro på sin kärleks makt, icke vågade lämna eftertanken och följa instinkten — springa blindt i naturens famn. Man kallade det blygsamhet, att jag icke visade mina känslor. Var detta underliga band, som jag ej kunde rifva itu, var det min bästa natur, ömtålig jungfrulighet? Aldrig!
Med huru tung känsla åhörde jag icke min mors lidande och min fostermors uppoffrande ädelmod! Och jag bad Försynen om styrka att med min vandel bäfva dem värdig, ehuru svår och slipprig än ynglingens bana är. Elfte Kapitlet. "Se solen, se solen, som höjde Sin strålande panna så gladt, Sjönk neder i molnenas natt Och dunkelt och matt Är rummet, der herrlig den dröjde; Men fast vi ej tänke derpå, Dess ljus oss omgifver ändå." Tiden förflöt och jag måste resa till universitetet för att fullända mina studier. Men hvad fröjd skulle väl lifvet äga, då min lefnads skönaste drömm var förintad, då hoppet om ägandet af Johannas hand för alltid var försvunnet! Det fordras en stor grad af styrka att öfverlefva ett så smärtsamt slag. När, i en kanske icke aflägsen framtid, den väna tjuguåriga flickan i yr och glädtig sorglöshet vid sidan af en lycklig älskare kringfladdrar dessa ställen, der jag nu med outsäglig smärta måste utandas mitt sista smärtsamma farväl: må hon då, när lyckans sol på jungfrukinden framkallar kärlekens blyga rosor, likväl då ett ögonblick stanna och skänka en tanke åt barndomsvännen; må hon lära inse, att blott det pröfvade trohetens guld är det äkta, och att ur natt och dimmor bryter solen fram, oftast då vi minst vänta det! Vid afskedets stund ingingo vi, i stället för ett kärleksett vänskapsförbund. Den lofliga syskonkärleken skulle numera vara det enda föreningsband oss imellan. Under första året, som jag vistades i Åbo, fick jag bref om Johannas forlofning och derpå följande bröllop. Jag fortsatte mina studier i läkarevetenskapen, och redan andra året af min vistelse vid akademien fick jag underrättelse om mamma Segermans inträffade död. Detta dödsfall smärtade mig otroligt. Jag önskade och längtade beständigt att få besöka det fordom så lyckliga hemmet; men sedan min fostermor var hädangången och min syster Johanna fästad genom nya band, beslöt jag att förbida händelsernas gång.
Majit i Nådigt öfvervägande tagit, och vill, på grund af ofvanuppgifne förhållanden samt med afseende å dem, som för Svenska kopparmyntet hittills egt rum, nu lill Rikets Ständers antagande i Nåder föreslå, det utmynlningsgrunden för kopparn sålunda jemkas, att hädanefter af ett skeppund koppar komma alt präglas Tvåhundrade Riksdaler Banco i sjettedels eller fjerdedels sk. samt Tvåhundradefemtio Riksdaler i hela och halfva skiilingar; hvarförutan det visserligen vöre lämpligt och för allmänheten beqvämt, att här, såsom i Norrige, präglades penningar af koppar på två skiilingar Banco, helst behofvet af småsedlar derigenom betydligen minskades, hvilket sistnämnde kopparmynt alltså kunde utmyntas till Trehundrade Riksdaler af Ett skeppund koppar. Kongl. Majit liar föreslagit ett drygare ulmyntnings-förhållande för det smärre myntet, fastän det är kostsammare alt tillverka, emedan det eljest skulle blifva alltför litet och svårt att handtera. Dessutom utmyntas alltid minsta beloppet i skiilingarnes högre afdelningar, men ett vida betydligare i halfoch helsamt dubbel-skiilingar, hvadan utslaget i afseende på kostnaden egentligen bör efter dessa beräknas. Kongl. Majit tvekar så mycket mindre att, i afseende pä dem, föreslå utmyntnings-förhåliandena, 2Öo till 3oo R:dr Banco per skeppund stapelstadsvigt, som möjligheten af att, utan olägenhet, använda detsamma, icke allenast vitsordas af de här ofvanintagna, från andra Länder samlade, uppgifter om kopparmyntningen, utan bestyrkes än ytterligare samt i högre grad af framgången med de under åren 1799 —1802 här i Riket utgifne Riksgälds-Conlorels polletter å * och -i skilling. Ett skeppund slapelstads-vigt koppar utmyntades nemligen till 25o R:dr Riksgäldsmynt, motsvarande 166 R:dr 3a sk.
Denus skulcl, ytterligare ökacl genom sksättanlle ak nöciig koncl kär inlösen ak körksllne men ouppviste obligationer, skulle, enligt 8t:rnss ös ksttacle beslut, intill nästs Liksclag i Länkens räkenskaper bsIsneerss, L:z:sLontoii et till last, clock utan ränta eller Lapitsl-gkbetalniug. L. 5t:r beslutacie clerjemte att en koncl sk H,o25,ooo L:ör skulle anvisas till inlösen ak Likets uncler kormen st L:g;s8ecllar circulerancie skulcl; att kör lic^viclen ak 8tatens skulcl till k. <1. K. Lamillen Ivktningen ak 782,000 L:clr öreoseölar, som I Lanken ak K. N:t voro clepvneraöe kör uttagna pisstrar, bek ske wecl vilkor, slt genom ett ärligt anslag sk 66,666^ L:ör till silkverinköp, öe l^ktscle piastrarne, utgörande i svensk beräkning 807,000 L:clr silfver skulls Lanken gocltgöras; alk sll ränteberäkning ä Statens skulcler till Lanken skulle uppbära; att Lapital-akbetalningen ak 8tatsVerketssä - 8 e t ä n k a n cl e 0, lVm i. H i ksllacle Lapitalsknlcl skulle minskas till i5v,ooo L:clr om äret (utom bvsä som ingiek ä Lackjerns-Lergslagernes cleruncler inbegripne län); bvilken afbetalning jemte ökverskottet sk Lsncovinsteo, utöfver anslaget till silkveruppkäp, anvisacles L-'g:sLontoiret, till bestriclancle ak vissa anslag kär Lanal-anläggningar m. m.
De utföras efter beställningar, hvarföre det icke kan blifva uträkning för verkliga kapitalister att lägga sig derpå. Det enda man kunde anföra såsom bevis, att kapitalister befattat sig med sådan rörelse, är att en och annan börjat alt här i hufvudstaden hålla magasin för färdiggjorda kläder. Några andra dylika exempel kunna icke framdragas, men utom det, att ganska mångå arbetare hafva en fördel deraf, alt personer, som hafva tillgångar att upköpä kläde, kunna sysselsätta arbetare vid sådane tillfällen då de eljest icke hade något alt göra, så är det ganska klart, att sjelfva arbetsskickligheten derigenom utvecklas, och det har icke visat sig, alt dessa magasiner för färdiggjorda kläder minskat arbetet för de egentliga skräddarne. Delta kan vara en intressant fråga, hvarföre jag också försökt att taga reda på förhållandet, men jag har ej kunnat finna att någon sådan minskning egt rum. Således bortfaller basen för del argument Hr von Hartmansdorff framdragit, hvarföre hans' påstående förlorar allt värde såsom argumentation, och på dessa grunder vidblifver jag min anhållan om afslag. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr von Hartmansdorff: Beträffande prol. vid gesällernas och sjelfförsörjarnes öfverläggning, så tror jag, alt det var just prolokollislen som tillika var Ordför:de. Jag minnes icke hvad han hette; men jag kommer säkert ihåg, att han hvarken var gesäll eller sjelfförsörjare, utan någon skrifvare. - > Hr Hjerta har sagt, att man icke bör åberopa Preussens exempel allena, ulan man måste äfven hålla sig lill England och Frankrike. Dessa länder har jag redan omnämnt. Men Ilr Hjerta har jemväl upräknat Holland, Spanien och kanske äfven ännu flere, som det skulle vara tröttande all genomgå. Det är klart, alt i eli land sådant som Frankrike, hvars folk har förklarat sig sjelft vara samhällenas pånyttfödare, — det är klart, säger jag, att detta folk, om det äfven finnér sig hafva begått misstag, icke anser sig kunna, för skams skuld, återvända lill hvad det en gång afskaffat såsom ringa och föraktligt.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet: att, på sätt Utskottet i Betänkandet N:o ia.pag. 18, föreslagit, TaxeringsUomiteerne på landet, sådane de hittills varit, må indragas och förenas m/l. eill 11. St. Prot. 1840. 5 Sami. 1 Jfd. 23 Häftet. a Bevillning^-Utskottets Memorial, IV:o 5 i. med Berednings-Comiléerne, under gemensam benämning af 'TaxeringsComile på landet.” Då Riks-Stånden sålunda i afseende på Beredningsoch TaxeringsComileerne u landet, stannat i 3:ne skiljagtiga beslut, om hvilka, så vida de icke kunna sammanjemkas, votering i Förstärkt Stats-Utskott synes oundviklig, samt härvid tillika förekommer, att så väl Ridderskapet och Adeln, som Presteoch Borgare-Stånden vidtagit ålskillige redactions-förändringar, med hänseende till nämnde Comiléerssammansätlning och befattning, lämpade efter de serskilda besluten, rörande Comiteernes olika beskaffenhet, öfver hvilka redactions-förändringar något förslag till sammanjernkning icke utan största vidlyftighet och tidsutdrägt kunde af Utskottet afgifvas förr, än bestämdt varder afgjordt, uti hvilketdera af ofvannämnde 3me beslut Rikets Ständer sig förena; och detta förhållande åter hindrar Utskottet att, i sammanhang med det förslag lill sammanjernkning af Riks-Ståndens olika beslut om sjelfva grunderna för allmänna bevillningens utgörande, jemte öfrige föreskrifter för tillämpningen deraf, hvarmed Utskottet för närvarande är sysselsatt, föreslå Rikets
Svenska jernhandteringen bar att kämpa med en annan olägenhet i jemförelse med den utländska, nemi. att man bär icke kan, såsom i andra länder, concentrera en allt för stor tillverkning på samma punkt, af det skäl, att allt hvad, som är kändt under namn af ”faux frais”, d. v. s. förvaltningskostnad m. m., måste minskas i samma mån tillverkningen höjes. Utomlands, der jag kan hemta mina stenkol och mitt tackjern på samma ställe, der jag kan hafva masugnen och smedjan bredvid hvarandra, måste naturligtvis 392 Den 22 Mars e. m. inspektionen, om jag så får kalla det, eller tillsyningskostnaden blifva betydligt mindre än i vårt land. Här mäste tillverkningsbeloppet inskränkas inom möjligheten att erhålla kol, hvilka icke tåla transport utöfver ett begränsadt afstånd. Derföre måste äfven hyttan vara aflägsen frän bruket, som, tyvärr, icke utöfver en viss grad, kan utvidga sitt smide. Jag påminner mig, såsom ett bevis på huru föga lönande jernhandteringen stundom är, att för några år sedan underrättade mig en person, som på en gång innehade betydlig landtegendom, stora manpfakturverk och tillika hammarsmides-tillverkniug, att han fört sina räkenskaper gemensamt öfver dessa tre yrken, men han tyckte sig finna, att han smidde med förlust. Ilan beslöt derför, att upställa sina räkenskaper på annat sätt, och resultatet häraf blef, att hans landtbruk lemnade i behållning 8,000 R:dr, manufakturverket en ganska betydlig vinst, jag vill minnas omkring 30,000 R:dr, och på 1,200 Skit stångjernslillverkning utgjorde vinsten 8 R:dr 16 sk. Hade denne bruksegare fortsatt ensamt med hammarsmidet, så hade hans obestånd varit gifvet. Här har blifvit sagdt, att yrket målle drifvas med fördel, enär tillverkningen ökar sig. Jag ber att i anledn. deraf få anföra, att den, som har stora skogar och vattenfall till sin disposition, kan ganska väl bevisa, att yrket icke lönar sig, men han måste bedrifva det, för att hafva någon afkomst af sina skogar.
En sådan generel, en hvar gällande anmaning, tilläfventyrs förnyade gånger kungjord, synes ingalunda vara någon för rättssäkerheten vådlig åtgärd, hvilket deremot vore förhållandet, om, såsom Erik Christensson föreslagit, Domstolarne skulle berättigas att i speciella fall, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse i tidningarne, förelägga en okänd pretendent till en försåld fastighet att inom viss tid göra gällande sitt anspråk, vid förlust deraf. En sådan kallelse kunde lätt förbises, och då åtgärder af detta slag redan, enligt hvad ofvan är anfördt, blifvit såsom vådliga förbjudna, kan Utskottet icke understödja Erik Christenssons berörda förslag, liksom Utskottet finnér samme motionärs framställning i öfrigt icke lämpligen böra till någon särskild lagstiftnings-åtgärd föranleda. Utskottet föranlåtes således vördsamt tillstyrka: 1 :o att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse, — med lillkännagifvande, det Rikets Ständer för sin del anse, det en hvar, som genom laga fång, af hvad beskaffenhet det vara må, åtkommit fast egendom, bör förpligtas att derå söka lagfart, samt att sådana Grundoch Hypoleks-böcker, som ofvan omförmälda äro, böra hos oss införas, — hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta samt, der så ske kan, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till de stadganden, som i nämnde hänseenden kunna erfordras och äro af beskaffenhet att böra antagas i den ordning 87 § Regering s-Fonnen bestämmer; — men 2:o alt hvad Erik Christenssons framställning i öfrigt innehåller icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 15 Juni 1860. lith. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Juni 1800, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta förslag om meddelande af föreskrift derom, att arjskiften skola lill förvar vid domstol ingifvas. I sammanhang med den af Riksdags-fullmägtigen Erik Christensson från Göteborgs och Bohus län inom Hederv.
Sjette punkten af de föreslagne grunderne lyder som följer: ”Bevillning utgöres af de ”inkomster utöfver 5o R:dr B:co, hvilka i ”egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller ”tillfällige förtjenster tillfalla de personer, ”sorn äro i Kongl. Majrts och Rikets eller ”serskilde Inrättningars tjenst.” I hufvudsaken förenar jag mig med Herr Tham i hvad han anfört om Minimi-summans nedsättning till 5o R:dr. Jag vill derutöfver Blott anmärka en otydlighet i redactionen, sorn, i fall af Momentets bibehållande i denna del, kunde förorsaka en missledning. Der står nemligen ”serskilde Inrättningars tjenstNu är till exempel Veterinärinrättningen en serskild Inrättning, och om der finnas tjenstehjon med 5o R:drs lön eller derutöfver, skulle desse för densamma kunna få erlägga bevillning, hvilket väl icke varit Utskottets mening. Jag förenar mig äfven med Herr Tham i afseende på den föreslagne Bevillningen af Testamenten, och får blott tillägga, att nedsättning af Minimisumman skall förorsaka ökade besvär för Auctoriteterne, genom den större mängd Testamenten, som de få att observera, dels emedan Domstolarne ofta måste gifva den enskilte parten förelägganden om hvad han vid Testamentets bevakning har att fullgöra i afseende på Bevillningen, såsom att Den 3o Mars f. m. 291 ställa borgen för densamma och anskaffa Uppbördsmannens bevis deröfver, dels ock genom de flere förteckningar öfver sådane Testamenten, som till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, HofRätten och slutligen Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skola aflemnas. Allt Embetsmanna-bestyret härmed torde näppeligen i värde motsvaras af den dymedelst af dessa små Testamenten härflylande Bevillningen.
Jemte det att härom gäller enahanda, emot bokföringssättet framställda anmärkning, synes det Revisorerne, som å innehållet af högstberörde nådiga Bref fästa blifvande Revisorers uppmärksamhet, att ifrågavarande utgifter icke skäligen bordt förekomma så nyss efter afslutad Riksdag, då Hof-Rälternes Ledamöter erhöllo löneförhöjning, och i allmänhet, att om Staten för ett publikt Verk befinnes för knapp, behofvet af förbättring deruti bör utaf Kongl. Maj:t framställas hos Rikets Ständer, så att löneförhöjningar och arfvoden ej må under tiden emellan Riksdagarne förekomma, utan den fastställda Statsregleringen då tjena till efterrättelse. Såsom uti sednast nfgifna Revisions-Berättelse 5r omförmäldt, visade sig å 3:dje Hufvudtiteln (Försvarsverket till lands), vid i83g års slut, en brist af 63,114 R:dr 4 sk. 4 r:st. Af 1840 års Rikshufvudbok inhemtas nu, att denna brist nedgått, vid det årets utgång, till |5,836, R:dr 3a sk. 6 sk. Under år 1841» hafva dock måst anordnas 107 R:dr 24 sk., tillhörande 1840 års 3:dje Hufvudtitel, hvarom åberopas bilagda Tabell (Lit.D.), i följd hvaraf den egentliga bristen utgör i5,934 R:dr 8 sk. 6 rst. Detta belopp, sorn, med anledning af — 70 — Rikets Ständers ofvan åberopade beslut, äfven blifvit fördt inom linien, skulle likväl hafva varit betydligt mindre, om icke, under de båda revisions-åren, å besparingarne anordnats utgifter, de der, såsom stridande emot Statsregleringen, hade, i Revisorernas tanka, bordt kunna undvikas, 1:0 Till Herr General-Löjtnanten m. m.