Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yäl kan hvarje dylik förändring möta någon betänklighet i den föreställning, som under detta ärendes handläggning hos Kammar-kollegium jemväl blifvit uttalad, att synnerligast i afseende i på byggnads-skyldigheten, för hvilket onus någon ersättning hvarken af Staten eller efterträdare erhålles, arrendatorn bör, af omtanka för egen och de sinas trefnad och beqvämlighet, finna sig föranlåten att derå använda vida mera flit och uppoffring, när arrendetiden är 30 år och hvad som göres kan antagas komma honom till gagn under hela hans lifstid, än om arrendetiden vore kortare, då hans interesse för åbyggnadernas beskaffenhet naturligtvis minskades i samma mån han vid egendomen hade en kortare framtid för sig och följaktligen vore mindre betänkt på att finna trefnad i gårdens beboende, än vinst af dess afkastning; och man kuride äfven befara, att arrendatorns håg för egendomens uppodling komme att genom arrendetidens förkortning minskas och förlamas. Men emot dessa invändningar och emot den meningen, att stadga i arrende-förhållanden skulle vinnas genom den långa besittningstiden, talar det genom mångfaldiga exempel kända förhållandet, att arrenderätten till kronogods under de tretio åren ofta, mot större eller mindre 4 Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 68. mellangifter, går ur hand i hand, till föga båtnad för Staten, hvars myndigheter likväl sakna laglig anledning att vägra fastställelse å dylika öfverlåtelser. Och då för öfrigt den ofvannämnde optionsrätten, som genom de för dess tillgodonjutande föreskrifna vilkor, innebär en eggelse för arrendatorn att väl bebygga och häfda den arrenderade jorden, tillika medför utsigten till en framtida besittning, som icke begränsas till något visst tiotal af år, utan kan, genom upprepade förlängningar på arrendet, utsträckas till en aflägsen framtid, anser Kongl. Maj:t den befarade stridigheten emellan Statens och en arrendators interessen för fastigheternas vård och bebyggande icke vara att motse eller utgöra giltigt skäl emot arrendetidens inskränkning.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, hemställde Statsrådet i underdånighet, att Kongl. Majit, i afseende på här ofvan omförmälda ämnen, måtte för Sin del i nåder besluta och till Rikets Ständers antagande föreslå: 1:0 att af nedannämnde, i hemmans och lägenheters räntor inbegripne, persedlar och tjenslbarheter den del, som hittills kunnat till leverering Kongl. DIaj:ls Nåd. Proposition, N:o 6C>.
På vigten och angelägenheten af Böda Kronoparks bibehållande och skyddande emot obehöriga åverkningar är så mycket större, som denna skog är den enda af betydenhet på hela det folkrika Öland, hvars hemman, med få undantag, icke hafva egen skog ens till vedbränsle, långt mindre till byggnadsvirke, så synes det vara i högsta måtto maktpåliggande, att verksamma åtgärder snart vidtagas till åverkningarnes hämmande. 2:o. Handbörds Härads Allmänning, belägen i Långemåla Socken, omkring tre mil från närmaste hafskust, innefattar en skogsrymd af 1,704 tunneland och 4 kappland. Marken är för det mesta stenbunden med mellanliggande kärr och mossaktiga trakter, hvarföre skogsväxten i allmänhet är svag och transporten af skogseffekter mycket besvärlig. Genom Kongl. Maj:ts 25 Maj:ls Nådiga Bref den a3 April 1831 Lief bestämdt, att denna skog skulle bibehållas såsom allmänning för Handbörds Härad, och att Konungens Befallningshafvande ägde att vidtaga nödiga åtgärder för en behörig skötsel och hushållning med skogen. Sedermera har Jägmästaren Stenius erhållit befallning, att indela allmänningen till trakthuggning, men som dervid befunnits, alt rågånga i ne på flere ställen voro underkastade tvist och att anledningar förefunnes till ägoutbyten med angränsande hemman lill beredande af räta rålinier, så har Konungens Befallningshafvande åren 1839 och i8/[0 förordnat Landtmätare, att handlägga dessa rågångsförrättningar, med hvilka Landtmätaren dock gått tillväga så långsamt, att Konungens Befallningshafvande sett sig nödsakad, att sistlidet år, genom förelagdt vite tillhålla honom, att fullgöra sin skyldighet. Efter approximativ taxation har Jägmästaren beräknat, att denna allmänning bör kunna årligen lemna timmer, läkten och ved till omkring 7,400 kubikfot, motsvarande 74 famnar.
I öfrigt hafva Rikets Ständer icke funnit skäl att, i anledning af de nu gjorda framställningarne, föreslå någon ändring i 1845 års förordning; hvaremot Rikets Ständer, i följd a! den åsigt härofvan vid l § blifvit uttalad, ansett nödigt att i 13 §:ns sista mom. och i 25 § utesluta de der förekommande bestämmelser i afseende å den förhöjning, hvarmed nu, enligt 1 §, ifrågavarande ersättning bör utgå, äfvensom alt dessutom, i sammanhang med de beslutade förändringarne, föreslå åtskilliga jemkningar i författningens redaktion. Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat att nedannämnde §§ i Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, sådan denna förordning blifvit förändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854, skola erhålla följande förändrade lydelse: § 1- Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till Rikets försvar, lill allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till aftappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller lill dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att mot lösen afstå hvad för ändamålet fordras. Är fråga om jordens eller lägenhetens begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, utan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöfligt är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses. För intrång, som derigenom må kunna förorsakas, vare dock den, som intrånget lider, om han derpå gör anspråk, till ersättning berättigad. Kan ej öfverenskommelse träffas om lösen eller ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör, då skall frågan härom pröfvas af särskild nämnd, som vid Underrätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes på sätt här nedan stadgas. § 13.
Ank. till Exp.-Utsk. (len 10 Okt. 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition om antagande af en författning, angående verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af Domstol i Konungariket Danmark, Samtlige Riks-Stånden hafva infordrat Lag-Utskottets yttrande öfver omförmälda nådiga Proposition, hvilken är af följande lydelse: ”1 den mån en lifligare beröring uppstått emellan de Svenska och Danska folken, har ock behof ve t alltmera visat sig af internationela lagar, enligt hvilka domar och utslag, meddelade inom det ena riket, skulle kunna inom det andra verkställas. I Hänledning häraf hafva, efter ömsesidiga meddelanden mellan de båda ländernas Regeringar, förslag till sådana lagar blifvit utarbetade, dervid, till följd af den väsendtliga öfverensstämmelsen mellan Danmarks och Norriges lagstiftning i hit hörande delar, hufvudsaklig ledning hemtats frän de af Svenska och Norska Kommitterade år 1856 till dylika mellanrikslagar för Sverige och Norrige uppgjorda förslag, hvilka dock, med afseende å den politiska föreningen mellan sistnämnde två länder samt deraf redan föranledda internationela bestämmelser, erhållit en utsträckning, som ej gerna kunnat ifrågakomma vid denna angelägenhets uppgörande med en helt främmande stat. De grunder, hvarpå ifrågavarande lagförslag hvila, inhemtas i öfrigt af närlagde, vid ärendets behandling i Stats-Rådet hållna protokoll, dervid jemväl finnes fogadt det lagförslag, som, för att den Danska Riksdagen föreläggas, blifvit inom Kongl. Danska Justitie-Ministeriet utarbctadt, men i hvilket ett tillägg torde, efter framställning härifrån, komma att göras i fråga om beslut, meddeladt af Magistrat i de Svenska städer, der, enligt särskilda privilegier, Magistraten tillkommer att i Kongl. Maj:ts Belällningshafvandes ställe handlägga utsökningsmål.
I nämnde lagrum stadgas: ”Häfver man vid arfskifte tagit lösören eller fast egendom i staden för arfvejord å landet; eller bäfver man bortbytt sålt eller förpantat sin arfvejord, eller är den genom hvarjehanda bans förvållande lagliga kommen i annans mans hand; då skall efter hans död jemngod aflingejord, eller, der ej fast gods finnes, penningar eller andra lösören eller ock fast egendom i staden, sättas i stället; och det behålle arfvejordsegenskap i hans hand, som det då ärfver; men sedan gånge de penningar; 4 Lag-VIskottets Betänkande, N:o 65. lösören och fast egendom i staden i a rf, som om lösölen och fast egendom; i staden sagdt är.” — I anledning af detta stadgande har herr Böök F., i memorial, hvilket Vällofl. Borgare-ståndet till Lag-utskottet öfverlemnat, anmärkt, att, om än den, som afhändt sig arfvejord, hör för sina arfvingar vara ansvarig för jordens värde, och de senare följaktligen hafva rättvist anspråk på ersättning eller vederlag för jorden af afhändarens qvarlåtenskap; så syntes det deremot ej med rättvisa öfverensstämmande, att, när vederlaget består i lös egendom eller fastighet i stad, detta vederlag jemväl skall i arfvingarnes hand bibehålla arfvejords egenskap och således kunna ur deras sterbhus af arfvingar utkräfvas; och har herr Böök således föreslagit att bestämmelsen derom måtte ur berörde lagrum utgå. Då del icke kan förmenas egare af ärfd fastighet, att densamma, genom köp eller andra dylika aftal, sig afhända, skulle det i lagen innefattade förbud emot bortgifvande af sådan fastighet vara utan verkan, om, sedan egaren sålunda förvandlat fastigheten i penningar eller annan disponibel egendom, han kunde bortgifva värdet, utan rättighet för hans arfvingar att derföre njuta ersättning.
Hvad sjelfva saken beträffar, var man så väl på afdelningen, som i Utsk:t, ense derom, att en ledamot, vald af landstinget, förmodades bättre skola representera länet, än en, som 464 Den 10 December e. m. vöre vald al' hushålln.-sällskapet, enär landstinget väljes af länets befolkning i sin helhet tagen, men hushållningssällskapet sjelft väljer sina nya ledamöter, hvarutinnan länet icke eger någon talan. För öfrigt torde, hvarom jag är öfvertygad, i likhet med Gr. Björnstjerna, när ärendet inkommer till K. M., allt, som dermed eger samband, tagas uti ett upplyst öfvervägande, och torde dervid äfven den anmärkning, som af en aktad ledamot här blifvit gjord, kunna, om den hos K. M. af enskild person, korporation eller myndighet göres, vinna behörigt afseende. Då således någon invändning i principielt hänseende icke blifvit gjord, tror jag att Betänk:t kan bifallas. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oförändradt och dels bifall dertill med det tillägg, att jemte den ledamot, som af landstinget skulle väljas, två eller tre suppleanter borde af detsamma utses; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts förslag utan förändring, och, då dertill svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts d. 8 dennes bordlagde Utlåt. N:o 7, i ani. af väckt motion om utvidgad näringsfrihet. Anmältes och bordlädes: Banko-Ulsk:ts Mern. N:o 9, med återlemnande af Riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgrens från Elfsborgs län motion; Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 8, i ani. af K. M:s Nåd.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, medelst framförandet af de tankar hvilka hos mig uppstått i anledning af den frågan sorn blifvit väckt, om den inom vårt kära fädernesland härskande allmänna nöd och förlägenhet samt den i följd deraf ansedde nödvändighet af minskning i allmänna skatter och utskylder. Jag känner alltför väl vådan att inför en. så upplyst församling hoja min röst uti detta vigtiga ämne, men då jag icke kan neka mig den tillfreds - 604 Den 21 Fehruarii, ställelsen att hafva yttrat mine tänkesätt,hop} pas jag att Ridderskapet och Adeln täckes finna mine framställningar grundade på sann patriotisme och fosterlandskärlek, samt derföre öfverse de brister som deri röja sig. Flere värde Talare och i bland dem Friherre Rudbeck hafva skild rad t derr nöd hvari Sverige för närvarande skall vara försatt, samt, såsom medel till förekommande häraf föreslagit nedsättning äf allmänna skatter och ntjkylder ; jag åter vågar påstå, att om det uti vårt Fädernesland skulle finnas någon verklig nöd, så kan densamma aldeles icke afhjelpas genom förminskningen af allmänna utlagor. Första sättet härtill är, efter min tanka, att medborgarna i allmänhet lifvas af ett starkare interesse för den inhemska produetionen samt aflägga den smak för lax och öfverflöd, som så allmänt tagit öfverhanden från de högste till den lägste. Att hindra denna förderfiiga smak att vidare fortfara uti vårt kära fädernesland och att om möjligt är aldeles förjaga den för kommande tider, bör efter min öfvertygelse vara hvarje patriotiskt sinnad Riksdagsmans innerliga önskan och ifrigaste bemödande: att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om utfärdandet af en allmän klädförordning hvari förbjudes så vidt möjligt är ali förbrukning af rådane varor och ejfecter, som äro afutländfk tillverkning. Härigenom skulle vare inländska fabriksoch slöjdeidkare uppmuntras.
Då vi dock i dag meddela regentinnans porträtt, tro vi, att följande skildring af hennes förhållande till den åldrige maken, till sin dotter och sitt nya fädernesland, hvilken vi låna ur en utländsk tidning, ej bör sakna ett visst intresse. Då man reser med järnväg från Tyskland till Amsterdam, passerar man i Gelderland det nu berömda lustslottet L o o, som under de senaste två åren varit konung Wilhelms residens. Från den närliggande stationen Apeldorn ser man slottet träda fram med stora, fyrkantiga murar mellan höga träd, Rundt omkring utbreda sig ängarna, så gröna och frodiga, som man endast finner dem i H o l - land. På den breda väg, som öfver många broar leder upp till slottet, brukade man om aftnarne möta drottning Emmas vagn. Det var dock icke alltid drottningen satt i den. När hon, trött efter att dagen igenom hafva vakat vid sin makes ljukläger, inskränkte sig till en spatsertur i parken, körde ekipaget ut med barnflickan och prinsessan Vilhelmina, ett till utseendet intelligent barn om något öfver åtta år. Drottningen, som, antingen hon kom åkande eller gående, endast väckte föga uppseende bland traktens bönder, var på den tiden 30 år. Hon hade godt hull och ett stort, friskt och öppet ansikte. Hon egde ingen vacker fot, ingen vacker figur, men ett präktigt, långt hår. Hon liknade mindre en drottning än en köpmansfru, klädd som fruarna äro klädda i Amsterdam. Och dock hade denna kvinna, som nu tills vidare herskar öfver Holland, gammalt kungligt blod i sina ådror. Såsom dotter af hertigen i det lilla hertigdömet Waldeck leder hon sitt släktregister rakt ända upp till Wittekind. Men af forna tiders härlighet fanns vid hennes födelse icke mycket kvar. Hertigen af Waldeck, som under preussiskt förmynderskap herskar öfver endast 58,000 själar, saknade helt och hållet förmögenhet och hade ingen utsikt att få sina två döttrar gifta. Man skall därför lätt förstå, att han på det behagligaste blef öfverraskad, då konungen af Holland oväntadt kom och friade, icke till hans äldsta dotter, Paula, som han kanske helst hade gift bort, utan till hans yngsta dotter, Emma.
Jag delar fullkomligt Justitie-ombudsmannens, af Herr Cederschiöld jemväl försvarade, åsigt om vådan för allmänna säkerheten och Svenska folkets urgamla frihet, derest domaren skulle vara förpligtad att tillämpa författningar och påbud, som uppenbarligen icke tillkommit i grundlagsenlig ordning; äfven som jag i öfrige, än nu nämnde delar, instämmer i Utskottets utlåtande. Anb. till Exp.-Utsk. den 1 Febr. 1851 kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om antagande af ny allmän Oivil~Lag. En framställning i detta ämne har af Riksdagsfullmäktige!! Pehr Hansson från Wermland blifvit hos Hedervärda Bonde-ståndet gjord och till Lag-utskottets behandling öfverlemnad. Ilan har nemligen yrkat: att Rikets Ständer måtte såsom Lag antaga de af den i nåder t. f. Lagberedningen utarbetade förslag till Giftermåls-, Ärfda-, Jorda-, Byggninga-, Handels-, Utsökningsoch Rätte gång s-balkar, med iakttagande af de tillägg, hvilka af Lagberedningen i underdånig skrifvelse af den 2$ Oktober sistlidet år blifvit föreslagna; samt till stöd för detta yrkande hufvudsakligen anfört: att få länder finnas, der den civila lagstiftningen är så obestämd som i Sverige; att behofvet af en helt och hållet ny Civil-lag äfven länge varit erkändt, ehuru mycken tid erfordrats för de arbeten, som varit uppdragna åt de för behofvets afhjelpande tillsatta kommittéer; men att tidpunkten för vinnande af det önskade målet emedlertid nu syntes hafva iuträdt, sedan Lagberedningen utarbeta toch genom trycket offentliggjort förenämnde lag-förslag och såmedelst fullbordat förslaget lill ny Civil-lag, hvars antagande vore så mycket mera angeläget, som man under afvaktan derpå uppskjutit med vigtiga och af behofvet påkallade förbättringar i gällande lagstiftning.
N:o 97, gjorda tillstyrkande i afseende på första punkten af Hr Nordenanckars motion, rör.de Emm-åns upprensning, voterar ja; den det ej vill, voterar neji Vinner nej, blifver StatsUtsk:s utlåt, i förrberörde del af R. o. Ad. återremitleradl. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 34. Nej — 14. Emot R. o. Ad:s sålunda fattade beslut reserverade sig Hr Löwenström, Joli. Jacob, med förklarande, att han instämde uti Gr. Mörners och Hr Westfelts i ämnet afgifne yttranden. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. ra. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 21 December 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 7 prot.utdr. för denna dag f. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 14 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 97, i anledn. af gjorda framställningar, rör-.de utbetalningen af de till Emm-åns upprensande beviljade statsbidrag. 2:dra punkten, innehållande hemställan i afseende på Hr Nordenanckars, i 2.-dra punkten af dess rör:de Emm-åns upprensande väckta motion, gjorda förslag, om statsbidragets ingifvande i mån af arbetets fortgång. Den 21 December e. m. 619 Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: På de skäl, som i min motion blifvit framställda, anhåller jag, att R. o. Ad., med ogillande af Utsk:s betänk, i denna del, måtte bifalla andra punkten af min motion. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Efter förmiddagens erfarenhet om huru föga gagneligt det är att inom detta Hus motsätta sig något anslag, eller tillskott eller bidrag, är det visserligen förmätet af mig, alt åter begära ordet i sådan afsigt, men jag kan likväl icke underlåta det, dä i denna fråga jag har Utsk. för mig.
Jag anser mig i förestående hafva tillräckligt ådagalagt min öfvertygelse derom, att Skjuts-Legans villkorliga förhöjning och Kronoskjuts-skyldighetens upphörande äro villkoren för ett bättre ordnadt skjutsväsende, hvilket kunde anses som en förberedelse till ett ännu fullkomligare, nemi. en Systematisk Postoch Forvagns-inrättning öfver hela landet. Under tiden borde bref-posten färdas med Gästgifvarskjuts och Posthemmanens särskilta natur upphöra. Jag har sålunda sökt utreda syftemålet för min Motion, det nemi. att den så högst förderfliga allmänna skjutsskyldigheten, som med få undantag tungt hvilar öfver hela Svenska jordbruket, malte upphöra eller åtminstone i möjligaste mån inskränkas inom de naturliga gränsorna för ett frivilligt åtagande af denna skyldighet, genom uppväckandet af en särskilt industri med skjutsoch forslingsbestyret i närheten af Landsvägarne. Behofvet och vanorna hafva sedan längre tid tillbaka gjort, att Landtmännens boningar i dessa trakter äro härbergen och stationer för den allmänna Landttransporten, hvarföre jag tror, att denna för jordbruket i allmänhet skadliga, den morn H. io \ 146 Den 21 Januarii. raliska bildningen rakt motverkande, binäring bör förflyttas från det inre af Landsorterna till communications-linierna, på sätt jag föreslagit. Lättheten att inom en trångare krets finna skickliga forman och ett större antal hästar underhållne, egenteligen för forslandet, torde derigenom vara gifven. Hästafvelns allmänna upphjelpande kan endast på detta sätt beredas; ty mången Landtman, (vill säga skjutsbonde) sorn nu icke kan anses rå om sin häst, skall då finna sin uträkning vid att väl vårda denna dyrbara kreaturs-afvel, och det skulle ganska säkert kunna beräknas, att om Landet förlorade ett större antal oduglige eller förstörde hästar, ökades likväl den fysiska dragkraften inom ett mindre antal goda och väl uppfödda, hvarpå staten skulle vinna både i ekonomiskt och militairiskt hänseende. Jag tillräknar äfven våra skjutsförfattningar och deras missbrukande, att i Provincer med Indelt Cavalleri, t. ex. Nerike, det anses för en högst ovanlig händelse att erhålla en Remont af ortens afvel.
Icke destomindre, och af enahanda skäl, som föranledt Utskottet att tillstyrka, det Bankens utgifne Lån på sådane FastighetsPanter, som finnas försäkrade i Städernes Allmänna Brandstods-Bolag, mätte fortfarande få bibehållas, har Utskottet trott sig Banco-XJtskottets Betänkande. 13 böra tillse och öfverväga, huru oc?i på hvad sätt en dylik förmon och lättnad skulle kunna beredas för dem ibland Bankens Gäldenärer, sorn i Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen försäkrat sina hus; och föreslår i sådant afseende vördsamt: Att redan erhållne Baneo-Lån, mot pant af Hus och Byggnader i Städerne, tillåtas att fortfarande få qvarstå , enligt de i 4 Art. 4 Afd. 19 4 Moro. af 1823 års Banco-Reglemente stadgade grunder, sedan styrkt blifvit, att de äro i Skånska Brandförsäkrings-Inrätthingen försäkrade till erforderligt belopp af miust 3 gånger den summa , som utaf Intecknade Skulden återstår ; skolande , i annat fall, genast så mycket å Banco-Lånet afbetalas, att det samma varder nedsatt till 1 af Pantens försäkringsvärde. Sådant, under förbehåll i öfrigt: a. Att hos Banken, till en början, företes och aflemnas beskrifning öfver Åbyggnaderne, försedd med Förvaltningens påskriftom antagandet, hvilket Document, enligt i4 §• i Regie - Banco-iöt skottets Betänkande. Nio 36» B ancc-Xi t slottets Betänkande. Nio 3 6» i5 mentet för nämnde Inrättning, utgör dervarande Försäkringstagares Försäkringsbref; och hvarå tillika bör finnas tecknadt Förvaltningens Intyg, att Brandförsäkrings-Afgifterne blifvit, så Väl för det löpande året, som minst 2:ne påföljande år, 1 förväg er lagd ej ✓ b.