Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna anordning skulle otrifvelaktigt vara en vinst ej blott for eleverna utan iifven fiir anstalten i dess helhet. Af de diskussionsiimnen, hvilka vid inotet ytterligere fijrekolnmo, vilja vi siirskildt framhBUa instrumentfiirlossningen. Redan i denna artikels borjan pBvisades huru ratt till instruments anviindande liirnnnts svenska barnmorskor tidigare f t i nfigot annat lands, ehuru dennra r %€t tillkon~mer dem endast niir lakare icke kan i ratt tid anskaffas. Att denna frtiga nu upptogs till behandling, kom sig daraf, att prof. Ullman och Gadde i en skrifrelse till Xedicinalstyrelsen foreslagit den g i h a rattens borttagande eller ininskande. Professor Sonden hade i frigan ett mgcket intressant anforande, som sedan intsgits i Jordemodern. Blaud annat s G e r han diiri:: .&amp;I; det darfor - under fullt medgifmnde att fo1.1) iittri.gnr iiro bade onsl-liga och nodiga - erkannas, att de instrument-larda barnmorskorna varit till stort gagn for vBrt land och att denna for Sverige egendomliga institution i det hela utfort ett godt arbete.2 Han siiger vidare att anta-let af genom barnmorskor utforda instrnmenialfol-lossningar p % senare tiden minsknts. De ntfiiras numera hufn~dsakligen i de Ian, dar lakare pi % gruod af afstHnden och bristande kommunikationer aro sv %rast att e r h u a, namligen i de nordligaste liinen och i Eronobergs Ian. I Stockholm, diir lakaretillging alltid finnes, har, s i vidt rapporterna visa, ingen enda instru~~entfiirlossnin~ utf0rt.s af barnmorska under de 25 senaste h e n; likasii i flertalet andra stader och i det pB lakare rika SkBne) i.
Om Westerås, såsom en plats med betydlig affärsverksamhet, bör kunna draga väsendtlig fördel af en beqväm jernvägskommunikation med hufvudstaden, så är dock befrämjandet af en förening emellan det norra och vestra stambanesystemet af en än mera öfvervägande vigt. Utskottet har helt och hållet förbigått den omständighet, att en förbindelse emellan Mälarehamn å ena sidan, samt bergslagerna, som för sina tunga varor söka denna hamn, å den andra, kan underlättas genom banans dragande utan ökad kostnad ifrån Gran till Sala öfver den af Kongl. Maj:t föreslagna punkten Sevalla, hvarigenom den ifrån norr kommande trafiken kan närma sig Mälarehamn på omkring 2 mils kortare afstånd, än i det lall att banan drages öfver Upsala till Sala. Dessa 2 mil blifva således äfven en vinst för en framtida förbindelse emellan det norra och vestra jernvägssystemet, vare sig att en sådan förbindelse kommer att ske öfver Mälaren vid Qvieksund, eller öfver Örebro. Det kan icke bestridas att genom den förlängning af icke fullt | mil, som den norra banan erhölle genom dess dragande emot Sala öfver Kålhammar i stället för öfver Almarestäke och Örsundsbro, tillkommer, på sätt Utskottet anfört, ett nytt trafikområde nemligen en del af landet öster om Sigtunafjärden, men å andra sidan blefve denna omväg ofördelaktig och i viss mån hinderlig för trafiken emellan Stockholm samt de norra och vestra orterna, och det visar sig äfven häraf att förmedlingsförslaget tillförsäkrar den östra sidans vänner de hufvudsakligaste fördelar de å sin sida önskat, men deremot ålägger motsidan uppoffringarne.
Här sitter jag, som aldrig skrifvit en dagbok, som hatat allt det där, som bara sträckt mig efter lifvet själft ' — o c h talar till ingen — till ett dumt papper — till mig själf. M e n jag måste — det förtär mig detta overkliga, s o m k o m m i t öfver mig, sannare, hungrigare än verkligheten! Icke ett snille, icke ens en g o d människa skulle förstå mig — endast jag själf, som vet, hvad jag m i s t. Morgonen därpå. Återigen har jag drömt — drömt. — Jag vet inte, hur jag blef klädd. — När jag såg mig i spegeln, mötte mig ett ungt ansikte — mjuka drag fuktiga ögon jag!! — Jag kastade mig ned öfver toalettbordet o c h glömde allting. jag såg m e d tio ögon, jag hörde m e d tio öron de smygande fjäten, de lätta glidande konturerna af h o n o m — min drömbild. — E n ljuf, förintande känsla steg u p p i bröstet, beröfvade mig andedräkten. Jag ville stiga u p p — gå ut i solljuset — till nyttig id — till mina barn — skrifva till min man, som färdas så långt borta — men jag låg kvar. En vällustig smärta innerst inne i hjärtat — en gnagande smärta — den brann som eld, m e n den var ljuf. Jag ville inte, jag var rädd för att göra det, o c h ändå gjorde jag det. Gick fram till skrifbordet o c h ref fram alla gamla bref, slet u p p buntarna o c h letade fram det gula, sköra arket. Det frasade sprödt i min hand. G u d — när jag läste det första gången för tjugu år sedan! Jag minns dagen — minuten — hur det borrade, borrade — o c h sved. » Kära Louise — ett kan du vara glad för — han sade till m i g: » fröken Bernt har aldrig hyst någon varmare känsla för mig, det hjälpte mig att glömma. » — Du slipper således den fatala rollen af öfvergifven! » Så skref h o n till mig, min bästa vän, hans syster 1! På kvällen af en lång dag. » Förlorat » — » mist » — ringer det i mina öron. Jag har ju aldrig ägt d e t!
Nådastolen, Nådarikets Riksbank.“ Trolldom. Trolldom, som redan omnämnes på flera ställen uti landskapslagarne, ansågs bestå i förmåga att genom gudlös tillit till onda andar och med deras biträde eller genom framkallande af dolda naturkrafter skada medmenniskor till själ, kropp eller egendom; hvadan dylika tilltag, såsom förnärmande det gudomliga majestätet, hänförts till religionsbrotten. Redan tidigt omnämnas enstaka fall, då personer, isynnerhet qvinnor, anklagades och äfven bestraffades för detta förmenta brott. Och att sådant kunde inträffa under den mörka medeltiden, är mindre förunderligt, än att samma orimlighet fortfor långt in i det protestantiska tidehvarfvet. Från katolska tiden finnas ännu många sägner i behåll om personer, som vanligen genom förbund med Satan fått förmåga att trolla. Bland sådana personer kunna vi nämna: Ingrid Ylfva, som var af Trolleslägten, gift med Magnus Månesköld, i hvilket äktenskap hon blef moder åt Birger Jarl samt lagmännen Eskil och Bengt. Hon skall hafva varit ett fruntimmer af ovanliga själsgåfvor, hvilka förmådde den vidskepliga tiden att anse henne för sierska och undergörerska. Vid en träffning, som föreföll under de inbördes krigen nära hennes gård Bjälbo, och då det parti, hvari hennes son Birger kämpade, syntes hotadt att förlora fältet för motståndarens öfverlägsenhet, skall hon hafva skakat ett bolster ut genom fönstret med trollformeln: “Häst och kär af hvarenda fjär“, och genast uppsteg en ryttareskara ur jorden, hvilken störtade på fienden och gaf hennes parti segern. I Bjälbo kyrka, dit hon skänkt en klocka af underbart vackert ljud, och som bibehöll sig der oskadad i 447 år, skall hon hafva haft tvänne kamrar åt sig inredda, i hvilka hon ofta plägade tillbringa sin tid. På hemmanet Pårup under säteriet Trolleholm i Skåne bodde fordom en vid namn Puke, som enligt sägen skall egt konsten att beherrska naturandarne, såsom troll, gastar m. fl. En höstafton träffade han på Ulfs gästgifvaregård några bekanta, hvilka, likasom Puke, ärnade sig hem.
Annat är åter förhållandet med serainaristerna sjelfva. Understödet för dem är, såsom jag redan yttrat, otillräckligt, om ej enskilde personer eller församlingarne sjelfve bekosta deras vistande vid seminarierna. — Samme talare har anmärkt , att praemier för de församlingar, som skyndade sig med skolornas inrättande, endast skulle leda till fördel för de förmögnare. Det kunde visserligen hända, att följden blefve sådan, ifall man vore oförsigtig i sjelfva stadgandet; men om det föreskrefves, att endast de fattigare församlingarne kunde komma i åtnjutande af dessa praemier, så vore farhågan undanröjd. Jag instämmer alltför gerna deruti, att Staten icke bör i något hänseende betala församlingarnes utgifter för småskolor. Men då man tyckes nödvändigt vilja gifva församlingarna något understöd, så har jag föreslagit det sätt, som, ifall det icke blefve del nyttigaste, åtminstone vore så oskadligt, att penningarne icke blefve alldeles bortkastade. Mot mitt förslag till skol-bidragens utgörande har man invändt, att den, som sjelf bekostade en skola , skulle icke destomindre komma att skatta till socknens skolundervisning. Det är klart, att så väl han, som de, hvilka höra till hans sk o I—dist rict, skulle vara fritagne från dylik betalningsskyldighet. Så är förhållandet i Norrige. Hvad veckopenningarna beträffar, mot hvilka flera anmärknrr blifvit gjorda, så är min mening ingalunda den, att de skulle utgå från föräldrarna, emedan det då kunde hända, att desse icke skickade sina barn i skolan; utan dessa penningar skulle erläggas af skolcassan. Nu invändes kanske, att då skol - De n 22 Juli f m. skolcassan betalar viss lön åt läraren, så beliöfde bon icke vidkännas någon vidare utgift till honora. Jag atlser den åt skolläraren föreslagna lön vara så knapp, att hon icke kan anses för annat än ett minimum, och att det således bör vara skolstyrelsens åliggande att bereda läraren tillfälle att derutöfver förtjena veckopenningen. De beliöfde icke vara så stora, just derföre att de utgjorde en tillökning i hans inkomster.
Anvisningar äro af flere motionärer lemnade, men hittills har SlatsUtsk. derå fästat intet afseende. Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla älerremiss af denna punkt till StatsUtsk., som jag hoppas i anledn. deraf skall komma till ett bättre resultat i frågan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag åter kan af en återremiss ifrån StatsUtsk. icke förvänta mig något bättre resultat, än det hvaruti Utsk. nu slädnät; och jag kan ej förundra mig öfver detta förslag, då jag betraktar de få tillgångar som finnas för närvar. i och för sådana ändamål. oDet är notoriskt, och äfven af såväl Frih. v. Kraemer som af Hr Akerman medgifvit, alt Statens tillgångar ej räcka till att öka detta anslag, utan att öka bevillningen. 02 Deu 14 Juni f. m. O Hr Akerman har visserligen sagt, att det äfven skulle kunna ske derigenom att lyx och öfverflöd beskattades, och mahanda skulle detta kunna ske; men då man betänker, hvad jag för min del åtminstone tror, alt bevillningsmedlen i alla fall måste ökas, under en eller annan rubrik, så blir det betänkligt att öka dem serskildt för ifrågavar. ändamål, äfven om det sker genom en skatt på lyx och öfverflöd. Vore förhållandet annorlunda, så att Staten hade ett betydligt öfverskott, som kunde till vägars förbättring och jemnande användas; då vore det visserligen serdeles väl att öka detta anslag; men för närvarande anser jag det ej lämpligt. Det är äfven här sagdt, att man ej bör vara så noga med medlen, då det är fråga örn produktiva företag. I visst afseende är vägars förbättring visserligen ett produktivt företag; men de verkliga produktiva företagen, sådana t. ex. som en kanaloch slussledsanläggning från Wessman till Norra Barken, har Utsk. icke tillstyrkt, och lika litet har någon talare nämnt något derom; ehuru det likvid är ett ojcmnförligt mycket vigtigare förelag än förbättrandet af vägarne.
Missbrukar delägare sin rätt i samfäldt fiske; vare bot högst etthundra Riksdaler. 53 1 5 §. De brott, som i föregående §§ sagda aro, må ej, der de endast förnärma enskild persons rätt, åtalas af annan, än målsägande. 16 §. Sätter, i något af de fall, som i 1, 2, 3, 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13 eller 14 § sagda äro, förbrytare sig till motvärn emot den, som egendomen äger, innehaf ver eller vårdar, eller emot dess folk, då någon af dem vill honom Irån gerningen hindra, eller af honom taga åter hvad han åtkommit, eller ock fråntaga honom det, som till vedermäle af gerningen qvarhållas må; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 17 §. Den, som till straffarbete efter 4 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig. 25 Kap. Om brott af embetsman. 1 §. Gör domare, Konungens Befallningshafvande eller annan embetsman i dom eller beslut uppsåtligen orätt; varde afsatt och förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. 2 §• Plar domare uppsåtligen fällt till straff den han visste oskyldig vara; då skall, utom afsättning och påföljd, som i 1 § sägs, honom ådömas straff efter 16 Kap. 1 §, och, om den oskyldige undergått straffet till fullo eller till någon del, efter 3 § i samma kapitel. 3 §. Ställer Konungens Befallningshafvande, eller annan, scm å embetes vägnar äger att brott åklaga, den, han vet oskyldig vara, under åtal vid Domstol; varde afsatt, förklarad ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och dessutom straffad såsom i 16 Kap. om falsk angifvelse stadgadt är. 4 §. Viger prest utan att laga lysning till äktenskap föregått; dömes till af sättning.
Direktionen vid härvarande navigations-skola ej skulle hafva uti sin till Kommerse-kollegium aflemnade redovisning öfver skolans förvaltning tillkännagifvit, hvarest skolans kontanta medel förvarades, får Direktionen i djupaste underdånighet härmed meddela, det denna anmärkning varit så mycket mera obefogad, som, vid hvarje år skeende redovisning, tydligen blifvit tillkännagifvet, att skolans kontanta medel finnas, räntebärande, innestående uti härvarande stads sparbank, hvilket institut, såväl i anseende till sin form som sin förvaltning, torde innebära fullkomlig garanti för Statens derstädes deponerade medel. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste tjenare och undersåte, AUG. FLENSBURG. Ordförande i Direktionen vid navigationsskolan i Malmö. Malmö dell 18 NovembeT 1858. — 276 — Stormäktigste, Allernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers Revisorer, uti afgifven berättelse angående af dem verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1856, anmärkt, att af räkenskaperna icke kunnat inhemtas, huru de vid en del navigations-skolor befintliga kontanta behållningar vårdades, får Direktionen öfver Hernösands navigations-skola, efter dertill gifven anledning, öfver samma anmärkning afgifva det underdåniga utlåtande, att af sistnämnde skolas kontanta behållning ett belopp af Sexhundrade Riksdaler Riksmynt är hos Direktionen deponeradt och resten af skolans ordinarie lärare innehafves. Med djupaste undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärdar Direktionen, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majt:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte, På Direktionens vägnar, AV. GYNTHER. Hernösand den 18 December 1858, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Sedan Eders Kongl.
1834 & 1835. 10:be ©ami. 1 «fb. 2 SSanbet. 58etoianing6sgöror&ninäen. * y !: — r i:’.* ... - i . i?.1 . - ' •r t % , lill!: 01' ^:o 4. ^eretuiingö; o c T) (£a;reringé ©en ©fattJMbiges Starna ocb Saracter. « -C5 CO ra <*. s ra r-j Remman cd) Sägenbeter m, tn. ■ö> ra 3 3 s? ra !2 *~S ♦t ra cr ra *-t O or to ra 3 O O S SS» • 3 3 eai (So SSerätning tilt 35ränroins*35eroiltoing. •ö» 3 3 p ra era 3 »: or ra * SJtonnerpmb. Ä ccT ■jj» pt -ö p ra <5 3 or ra •e O -t § 3 3 p to 3 3 5* § | P ■e » © 3 p to 3 3- 5 3 p 3" CO ra ra K> 3" »t O <rt 5? r«> ra » ra or TÖ O -ts s? O: S23 c v e b it i r» g 6? ocf) XctjreringösSängi), ffroaruti upptccfnaö ©äftgifwcrierö, SGårböfniö od) ■förogarö famt åtffilftgc <Pcrfoncrö £3ettulliting efter 2:t>ra ocf) 3:t>jc 2lrt:ne, uti 97.0?. ©ocfen för år 18 £uSbonbenS eller SgenbomS egarens 9?amn. Soningöjlälle. IjJerfbners Stanni od) rrte famt stäringameö benämning. ra 25erebning$: GommitféeuS åtgarb. S ra §. Oi w tyr H" 2« <Jb —i oa *-t Zl' O —* zr'^
Detta för Cassan fortfarande bestånd serdeles menliga förhållande skulle förnämligast härleda sig från de många tjenstebefattningar vid Riksgäkls-Contoret, som i senare tider blifvit indragna; hvarförutan nödvändigheten att till 5 procent nedsätta räntan å Gassans utlånade medel komme att hädanefter ytterligare öka nu anförde missförhållande emellan densammas utgifter och inkomster. Till afhjelpande häraf och till beredande af möjligheten att i en framtid kunna uti någon nion öka pensionernes belopp, hvilket allenast uppgick till hälften af de pensioner, sorn från Enkeoch Pupill-cassan vid Rikets Ständers Bank utbetaldes, oagtadt afgifterne derstädes utgjordes med blott 2 procent af lönerne, hafva ofvanbemälde Cassa-förvaltare föreslagit, att, då fonden för den vid f. cl. General-Assistance-Contoret jemväl inrättade Enkeoch Pupill-cassa skulle hafva helt och hållet tillkommit genom de till detta Verk hemfallna och till dess Enkecassa af Rikets Ständer anslagna öfverskott å försålda panter, denna fond måtte varda med Riksgälds-Contorets enahanda Cassa förenad, under åliggande för sistberörde Cassa att, derest i allt fall delegarnes i den förra Cassan nu utgående årliga bidrag fortfara, utgifva de bestämda pensionerna till deras nu eller framdeles pensionsberättigade enkor och barn; och hvilka pensioner, i den nion någon pensionsförhöjning, genom cassornas förening, kunde beredas för Riksgälds-Contorets tjenstemäns enkor och barn, jemväl borde ökas.
Är anmärkningen af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erliålle Utskottet af samma anmärkning del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandlad t på samma sätt, som här ofvan om Utskotts första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må äga rum. Stanna Riks-Stånden i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen Vid pröfningen i Ståndens Plena af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande utan förändring. Göres dervid anmärkning till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller* derest någon Ledamot det äskar, i annat Plenum besluta. Är anmärkningen af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utskottet af samma anmärkning del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, varde det bebandladt på samma sätt, som här ofvan om Utskotts första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må äga rum. Angående Grundlagsfrågors behandling är i 81 §. Regermgs-Formen särskildt stadgadt. 73- Stanna Riks-Stånden i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o 2. 31 eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut genom Protokolls-Utdrag remitteras till det Utskott, som med målet befattning baft, hvilket åligge, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med Förslag öfver denna jemkning inkomma till Riksens Ständers Plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitift beslute.
Kungörelserna af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 härvid uro tillämpliga, iakttagas det i samma Kungörelser meddelade stadgande: att — sedan den låne-andel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldigt hemman skall ansvara, saint den summa, som, i följd deraf, lill skuldens jemte den utfästa räntans fulla iiqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd — det sammanlagda al betalningsoch ränlé-beloppet bör, från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under särskild rubrik, med utsättande af det sista året, dä betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal är åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje år upptagas samt af kronobetjeningen uppbäras, i Landtränteriet insättas och, såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel, särskildt redovisas. För de lån, å hvilka ofvan omlörmälda återbelalningssätt kommer att tillämpas och de till ett visst årligt belopp fastställda ränteoch kapital-inbetalningarne således komma alt verkställas i sammanhang med allmänna utskylderna, behöfver någon särskild årlig ränte-liqvid icke uppgöras. Ej heller behöfva innehafvarne af sådana län eller de för desamma ansvariga hemman uti Riksgälds kontorets räkenskaper upptagas; varande Riksgälds-kontoret jemväl frikalladt från skyldigheten att dessa lån eller derå förfallna ränteoch kapital-betalningar vid inträffande konkurser eller andra dylika fall bevaka, enär, enligt Kongl. Förordningen den 20 Juli 1855, Kronan för sådana årliga åfbetalningsoch ränte-belopp eger lika rätt i de hemman lånen påförts, sorn för annan afgäld eller ränta af fast egendom. § 83. Beträffande det för sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Åsunden, Emmern, Striern och Nimmern inom
— Hr Palmcrantz, J. M., om eftergift af skatterna å socken allmänningar, hvilka mellan intressenterna skiftats: II. 100, R. 102; B. III. 206, A. 262- — d:o om förbud emot Elg-iagt, m. m.: II. 99, R. 100; B. VII. 272, 357; VIII.' 7, A 7; E. IX. lil. — d:o om inrättande af förliknings-domstolar: II. 99, R. 100. — d:o om utfärdande af en Civil-Stats-Boställs-Ordning: II. 98, R. 99; B. X. 248, 284. A. 284. — d:o om upphörande af alla sportler till Statens tjenstemän: II. 103, R. 103; B. X. 64. 158, A. 158. — d:o om antagande af Lag-Komiténs förslag angående Jury i brottmål: II. 102, 240, R. 241. — d:o om antagande af Lag-Komiténs förslag till Notariats inrättning å landet: II. 102, 239, R. 240; B. XI. 116, 252, A. 252. — M — Motioner, väckta hos Ridderskapet oell Adeln: af Hr Palmcrantz, J. M., om förnyad uppskattning af civile och militäre embetsoch tjenstemäns boställen: II. 102. R. 241; B. XI. 258, 288, 297, A. 297.
Det är om upphäfvande af detta mora., som stadgar att hvar tionde man genom lottkastning skall mista lifvet, som jag,— i anledn. af den väckta frågan om afskalfande af lottkastning till urskiljande af hvilken skall gå till döden, då (lere^ lagt våldsam hand på den döde, — får väcka motion, emedan jag anser emot all rättsprincip stridande, att kasta lott om menniskolif; i följd hvaraf jag vördsamt föreslår, att berörde stadgande må ur sagda §. utgå, och §:n erhålla följande lydelse: ”Samla sig män tillhopa och sätta sig upp emot ”Konungens eller Dess Bef:h:des bud; dä straffes upphofsmanJ’tien som förr är sagdt, och de öfrige miste antingen lifvet eller ”straffes med 4° pär spö, ellef en månads fängelse vid vat”ten och bröd, allt efter brottets beskaffenhet; är någor ”mindre delaktig i den gerning, straffes efter omständig”heterna. ” Remitterades till LagUtsk. i sammanhang med Hr Lagerbjelkes till samma Utsk. remitterade motion, om upphäfvande af K. brefvet den 3 Juni 1702, ang:de lottkastning till urskiljande hvilken skall undergå dödsstraff. Lades till handlingarna BancoUtskcs den 7 dennes e. m. Deli 20 Mars e. tn. 4^9 pä bordet lagda mern. N:o 4> med öfverlemnande af Bancolullmäktiges berättelse till Utsk. ar 1840. Föredrogs ånyo Hr Anckarsvärds, Aug. den 11 dennes e. m. på bordet lagda motion, om en ny läktare i Riddarliussalen, så lydande: