Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu återigen har jag märkt, att, oansedt denna Banks inkomst lemnades till R. St. att disponera, så har Banken ickedess mindre sedan sista riksdagen ökat sina fordringar med 5,000,000 r-.dr. Nu önskar man alt ytterligare gå på samma bana och consolidera Banken, genom en ökad grundfoud. Jag frågar nu, mine Hrr, hvart skall delta system leda? Skall man fortgå att skuldsätta landet till Banken med 5 å 6 millioner r:dr ifrån riksdag till riksdag? Skall Banken till slut blifva den enda capitalist ilandet? Ja, svarar man, man gör det för att consolidera Banken, för att skaffa den silfver; men medan man tager in silfver på ena sidan, så rinner det ut på den andra. Man gör det för att hjelpa den allmänna förlägenheten; men det är icke svårt att se, att förlägenheten måste derigenom allt mer oeh mer förökas. Man gör det slutligen för att fä en särskild statsanstalt, hvarigenom de skuldsatta stora egendomarne skulle komma uti tillfälle att få hypothekslån. Jag trodde åter, att R. St. af de hypotheksinrättningar, som vi redan hafva, skulle hafva kommit i tillfälle att se, att om hypothekscassor och lånetillgångar äro bra, isynnerhet för dem, som äga stora egendomar, emedan de kunnat genom upplåning under ny form få utsträcka sig än vidare och göra fqrbätlringar; sä hafva dessa anstalter alldeles icke haft till resultat, att någon skuldsättning blifvit minskad. Jag tror, att en hvar, som följt saken, skall erkänna, att det af mig uppgifna förhållandet är sant, 456 Den 18 December f. m. och jag fruktår icke att blifva motsagd, i händelse man vill ga till bruksägares hypothekscassa och se efter huru det der står till med större delen af dem, som der sökt lån.
Den granskning af Konungens rådgifvares tillstyrkanden vid tillsättning af tjenster, hvilken Utskottet ansett sig åligga, måste redan i följd af ämnets beskaffenhet, såsom afseende förhållanden, de der till stor del komma att efter subjektiva grunder mätas, vara underkastad betydlig svårighet; men dess utöfning måste gränsa till det omöjliga i det fall, att Konungens rådgifvare icke anföra någon grund för det företräde de gifva den ene eller den andre sökanden. Ett sådant exempel är nu att omförmäla, der all upplysning saknas angående den grund, hvarpå rådslaget må hafva hvilat. I Statsråds-protokollet öfver Justitiae-departements-ärenden den 19 April 1853, upptages föredragningen af ett från vederbörande Länsstyrelse insändt förslag till återbesättande af en ledig borgmästare-tjenst; i afseende hvarå äro intagna uppgifter ur de tre, till följd af anställdt val, på förslaget uppförde sökandernes tjensteförteckningar, utvisande, hurusom den med betydlig öfvervigt i röste-tal till första rummet å förslaget utsedde sökanden såsom extra ordinarie ingått i statens tjenst, då den å andra förslagsrummet uppförda sökanden var endast 10 år gammal, samt tillträdt ännu bibehållen ordinarie domare-befattning redan flera år innan den andra år 1840 blef såsom extra ordinarie i något embetsverk intagen; hvarjemte den förre åtnjutit det medborgerliga förtroendet, att vid tre riksmöten vara till Riksdags-fullmäktig vald; samt att den å tredje förslagsrummet uppförde, hvilken ock haft sådant medborgerligt uppdrag, beklädt domare-embelet, då den lill andra rummet utsedde var endast 13 år gammal, och sedermera träget varit i domarevärf använd. Under sådana förhållanden, och då det borde vara att förmoda, alt Konungens rådgifvare vid Borgmäslare-tjensters tillsättning finna sig icke böra, om ej särskild giltig anledning dertill förekommer, lemna utan afseende de väljandes uttryckta
Dramatiska teatern började sitt spelår med att efter hand för allmänheten presentera dels sina nyförvärfvade acqvisitioner, dels de medlemmar af stamtrappen, som längre eller kortare tid genom qjukdom varit satta ur stånd att uppträda. Sålunda har herr Palme visat sig i Hjalmar Ekdahls roll i ' » Vildänden &gt; och i titelrollen i » Ambrosius », i hvilka båda stycken herr Bseck-ström äfven uppträdt, i det förra som gamle Ekdahl, i det senare som Jörgen, och fru Rundberg har återgifvit den unge hertig Richelieu i » Richelieus första vapenbragd » och Abigail i » Ambrosius ». Vidare har fröken Björkegren, som i våras endast uppträdde ett par gånger i ett enaktsstycke, » Förbi »! af Coppée, genom att ånyo upptaga Claires roll i » Herr Derblays giftermål » förlänat denna fadda produkt af fransk författarindustri ny dragningskraft. Äfven herr och fru Hartman hafva i äldre roller gjort sitt återinträde på scenen.Oscar Blumenthal är stor och kgl. svenska teaterdirektionen är hans profet. I april månad uppfördes å Dramatiska teatern Blumenthals komedi » Profpilen », i september gick » Den stora klockan » öfver samma scen, och knappt har detta skett, innan en notis löper genom tidningarne att ånyo ett stycke af samme oförbrännelige Oscar Blumenthal har blifvit inköpt för Dramatiska teaterns räkning. De spridda röster, som vid Profpilens uppförande höjde en varning mot slik literaturs införande på en teater, öfver hvars tröskel intet för konsten främmande borde fl intränga och hvilken i valet af repertoar har en viss grannia-genhetspligt att iakttaga både mot sina framstående konstnärer och mot den allmänhet, som lemnar densamma sitt pekuniära understöd, dessa spridda röster hade, då turen kom till » Den stora klockan », vuxit i antal och styrka. Att de ej voro alldeles obefogade, framgår kanske tydligast af det olyckliga försvar för pjesen, som framkom i en af de dagliga tidningarne, hvilken i första rummet föste uppmärksamheten på dess — oskadlighet: en eufemism för sjåpighét, hvilket ord här hade varit det rätta. Om spelet är här intet annat än godt att säga.
Man synes kunna nästan bestämdt förese, att på de flesta ställen, der skjutslagen afstå sin rätt att skjutsa och skjutsningen icke är synnerligen betungande, samt hemman inom mil från gästgifvaregården finnas alt tillgå, entreprenader af denna beskaffenhet komma att äga rum för att vinna den derför bestådda högre skjutslega, alldeles icke, såsom afsigten med denna skjutslega bör vara, eller att en entreprenör med egna hästar uppehåller skjutsen, såsom en särskild, från jordbruket afskiljd näring. De egentliga ändamålen med reformen vunnes då icke. Skjutsningsskyldigheten blefve väl icke tvungen, men i allt öfrigt uppkomme ingen annan egentlig förändring, än att skjutslagen öfverflyttade? på hemman inom -i mil från gästgifvaregårdarna, och följderna af skjutsningen skulle med alla sina omnämnda olägenheter för dessa jordbrukare qvarstå, om icke ökas; skjutslegan förhöjdes 5o proc. för de resande, utan att sådant på många ställen behöfdes såsom ersättning för skjutsningstungan. Om således förslaget, efter min tanka, skall blifva i någon mån antagligt, mäste entreprenören på sjelf - *44 Den 16 Augusti c. m. va skjutsstationen hålla åtminstone ett visst antal egna hSstar, hvilket antal minst bör utgöra hälften af den häststyrka, som vid stationen, såsom nödig för resandes fortskaffande, fastställes; rätteligen borde han hålla alla, på sätt i K. circulärbrefven af åren 1810 och 1824 i ämnet åsyftas. Men då detta för närvar, troligen vore detsamma, sorn att få eller inga entreprenader blefve af, kunde lämpligt vara att till en början, under öfvergångsperioden till ett annat system, stadga denna medelväg; antages åter icke detta tillägg till förslaget, synes åtminstone för mig detsamma icke innefatta en reform åt något bättre, utan hufvudsakligen blott en tillökning i skjutslegan, oftast der den icke behöfdes; och att den isynnerhet då skall verka på förhöjda forlöner, derom är ingen tvifvel.
Häri alltså det lyckliga tvång, som drifver till vettighet, uppfinningar, odling af förmögenheter: kort sagdt, till allt, hvad vi nu kalla Cultur. Culturens framskridande från de första begynnelserna beror derpå, att en tvåfaldighet af menskliga själsverktyg kommer till utveckling. Det ena slaget må kallas de angelägnaste organerna, emedan det är inrättadt för menniskans jordiska angelägenheter, och emedan all annan odling är möjlig blott så till vida, som dessa organers uppodling förutgått. Det andra slaget deremot består af de organer, hvilka må heta de finare, emedan genom dem tillvägabringas den förfining eller förädling, som åtföljer vaknandet och fyllandet af menniskans högre behof. De förra äro våra fem sinnen, och kroppens uthärdighet; de sednare, i sin samverkan, utgöra Inbildningskraften, Eftertankan, Forskningsdriften. Först igenom dessa sistnämnda kan en cultur i egentlig bemärkelse uppkomma. De folkslag, som ännu behöfva blott de angelägnare organernas uppodling, äro derföre vilda; de åter, för hvilka odlingen af de finare blifvit ett lika trängande behof, civiliserade. Men endast i lagoma (tempererade) klimater, såsom Greklands och Italiens, är civilisationen en frivillig följd af jordens och mensklighettens lynne. I allmänhet gäller den sats, att de i physisk mening bästa luftstrecken icke äro de bästa i ethisk; eller att hårdare klimater äro för civilisation mera gynnsamma. Ty med de förra plägar följa, att menniskorna der behöfva blott sig sjelfva; hvaremot i de sednare alla behöfva hvarandra. Ett hårdt klimat ger många behof; derföre måste der allting påtänkas, och allas krafter samfäldt till inbördes bistånd påkallas. Ur denna källa upprinna vetenskaper och sällskapsdygder. Orätt skulle dock häraf slutledas: ju sämre klimat, ju mer civiliserade folkslag. Första villkoret för civilisation är ett viss beqvämlighet, ett visst mellanstånd af nöd och lycka.
Committerade hafva, äfven i fråga om stadskommuuerna, ansett sig icke kunna föreslå ändring uti de allmänna Förordningar och Resolutioner, genom hvilka den kommunala skattskyldigheten för städernas innevånare blifvit, med afseende på olika behof och ändamål, på olika sätt bestämd. Åtskilliga utskylder åligga allena borgerskapet, andra både borgerskap och husegare, och åter andra både dessa och andra klasser af dem, sorn i staden bygga och bo. Resolutionen på Städernas allmänna Resvärspunkter den 16 Oktober 1723, som alltid ansetts såsom en kardinalstadga i afseende å städernas författning, innehåller i 20 § tili exempel, all ”ingen eho det vara må, som eger hus i stad och ej genom särskilta privilegier och härtills undfångna resolutioner är befriad, skall eller bör undandraga sig att, lika med borgerskapet, vara delaktig uti att underhålla brandvakt, vägrödning, kyrkoocli prestgårdsbyggnad, med liera oriera, som ej kunna eller böra anses för personalia. Der medel lör allönande af Magistraten genom uttaxering skola anskaffas, har denna uttaxering ansetts icke böra sträcka sig utom borgerskapet, som allena eger röst vid Magistratens tillsättande. De utgifter, som från städerna, oberäknadt mantalspenningar och allmän bevillning, till kronan under åtskilliga titlar utgöras, påföras ej heller alla klasser; och uti olika släder ega dessutom i dessa hänseenden olika förhållanden rum, grundade på olika beskaffenhet af deras inkomstkällor, husj hållningsplaner m. m. Det hade utan tvifvel varit att alltför mycket träda en mängd olika intressen och förhållanden för nära, om Committerade, under förutsättning att de funnit sig belögade dertill, hade, utan den noggranna kännedom om hvarje stads ekonomiska och finansieia ordningar, som dock dervid varit nödig att ega, inlåtit sig på försöket att, med upphäfvartde af del nu gällande, uti denna angelägenhet föreslå nya reglor af allmänt bindande natur.
Civil-departementet, som försett sig med icke mindre än 7 statskalendrar, inköpt blott 5 exemplar af nämnda tidning; och då häraf vore uppenbart, att syftemålet med Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga anhållan ännu ej blifvit ernådt, hade Revisorerne, som ansåge önskvärdt att all möjlig sparsamhet i afseende å expensmedelsutgifterne äfven uti ifrågavarande hänseende iakttoges, af sådan anledning å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet; varande derjemte af Revisorerne anmärkt, att å Kongl. Civil-departementets expensmedels-räkning vore uppförda 79 R:dr 78 öre för tvänne utländska tidningar, deraf en illustrerad, och att denna utgift för ett departement, hvilket endast hade vården af en del landets inre angelägenheter sig anförtrodd, syntes Revisorerne af behofvet vara mindre påkallad. Vid granskning af de häröfver afgifna underdåniga förklaringar, till hvilka Utskottet allenast får hänvisa, har Utskottet, — som deraf bland annat inhemtat, att Kongl. Maj:t under den 10 Januari 1862 i nåder tillåtit, att utaf Kongl. Civil-departementets expeditions expensmedel ett belopp af högst 150 R:dr finge för år 1862 och tillsvidare årligen användas till prenumeration för expeditionens räkning å sådana utländska tidningar och tidskrifter, som Departements-chefen funne för expeditionen behöfiiga, vid hvilket förhållande och då decharge för denna regeringsåtgärd redan är vorden meddelad, Revisorernes anmärkning angående prenumeration å berörde tvänne utländska tidningar numera icke kan till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda — funnit förkiaringarne i öfrigt i flera hänseenden icke vara fullt tillfredsställande, hvadan Utskottet, som lika med Revisorerne anser en större sparsamhet med expensmedels-utgifterna äfven uti ifrågavarande hänseende önskvärd och möjlig, i sådant syftemål får föreslå, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes i ämnet meddela sådana bestämdare föreskrifter, att för framtiden större sparsamhet med expensmedlen i berörda hänseende må blifva betryggad.
Under den tid Elin gick borta och lärde sig sy, var det mycket smått för henne. Hon hade varit för stolt för att någonsin skrifva till Gottfrid, och hon skulle aldrig hafva kunnat reda sig, om hon ej ibland hade fått litet hjälp af systern. Men på sista tiden, hade det gått bättre. Hon hade fatt litet arbete i början, men så småningom hade det blifvit mera. Nu redde hon sig ändå dag ifrån dag, och dessutom voro de ju två om rummet. Den andra flickan arbetade hela dagen borta, och när hon kom hem, och Elin hade slutat för dagen, lagade de sin mat, lekte en stund med gossen, gjorde i ordning för natten och gingo själfva till hvila. Så gingo dagarne utan afbrott och utan omvexling. När Elin någon gång hade varit ute hos någon bekant eller en enstaka gång på teatern och sedan kom hem, tyckte hon nästan, att hon ändå hade det bättre i hvardagslag. Om Söndagarne var hon merendels hemma, lagade gossens och sina egna kläder eller sydde något nytt. När det var sommar, tog hon honom ibland med sig till någon plats, där det fanns träd och lät honom leka i sanden, där solen gassade riktigt varmt. Det hade blifvit höst igen, och kall och fuktig blåste septembervinden från Saltsjön, jagande täta molnbärg in öfver staden. Utför backarne på söder rann regnvattnet i strida bäckar ned emot kajen, och de gamla stenhusen vid Skeppsbron sågo kallare, mörkare, däfnare och kusligare ut än vanligt. Elin gick hastigt fram öfver trottoaren. I ett paket under armen hade hon en klädning, som skulle pröfvas. Klockan ett skulle hon vara hos en fru, som skulle hafva den. Nu slog klockan redan tre kvart, och inom en kvart fick hon lof att hinna till långt bort på Regeringsgatan. Hon gick raskt, utan att se sig om, hvarken till höger eller venster, hoppade öfver vattenpussarne, som blänkte på trottoaren, och kilade behändigt fram mellan de många gående, som brådskande skyndade sig att komma under tak för regnet, som dref dem i ansigtet, och för blåsten, som pinade tvärs igenom kroppen och vände ut och in på alla paraplyer. Elin märkte, att en karl hade följt efter henne altifrån slussen.
Med åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt och då grunderna för prisbestämningarne icke vid utfärdande af nuvarande medicinal-taxa undergått någon förändring, samt der, såsom för laborations-kostnaderna, en förhöjning i taxan egt rum, denna betingats af kända förhållanden, hvilka gjort en högre ersättning än förut erhållits, för apothekarne verkligen behöflig, hemställer Utskottet, att motionen i hvad den angår en underdånig anhållan om nedsättning i medicinal-taxan, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vidkommande härefter frågan om apotheks-privilegiernas afskaffande, har Utskottet inhemtat, att Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers ofvanomförmälda, vid riksdagen 1850—51 aflåtna underdåniga skrifvelse, genom nådig Remiss af den 22 December 1851, infordrat Kongl. Sundhets-kollegii utlåtande i ämnet. Uti detta utlåtande, som afgafs den 22 December 1852, frångår Kongl. Sundhets-kollegium sin förut yttrade mening och biträder åsigtcn att pri - G Allm. ISesv.- och Ekon.-Ulskollels Betänkande N:o 162. vilegii-handelns afskaffande vöre en för apotheks-yrket nyttig åtgärd, hvarpå Kollegium, efter framställning af skälen för denna åsigt, yttrar: »Då Kollegium ”alltså icke kan undgå att i allmänhet erkänna nyttan af privilegii-handelns af»skaffande, bör Kollegium likväl, i fråga om denna åtgärds nödvändighet, i underdånighet uttala den öfvertygelse, att densamma icke under närvarande förhållanden utgör ett oundgängligt vilkor för yrkets upprätthållande eller förbättrande till det allmännas båtnad.
Derutaf kunde man inleda sig i ett förhållande, som blefve alltför inveckladt. Dessutom anser jag det vara många förhållanden i en sådan valordning, som kunna behöfva af Ståndet rättas vid något tillfälle, t. ex. i städernes valordningar, hvilka väl också skulle ske distriktsvis. De 75 ledamöter, som af städerna skola utses, måste nödvändigt väljas distriktsvis. Nu ökas folkmängden betydligt i en stad, i en annan minskas den, fabriker upslå här och der, kanske koncentreras de mycket på en trakt, och då borde väl distrikterna rättas efter dessa förhållanden. Sådane rättelser böra kunna ske och lättast bestämmas inom Stånden och vinna Konungens sanktion, samt komma till verksamhet utan olägenhet för de öfriga Stånden, hvaremot de öfriga Stånden, om Frih. Raabs förslag antoges, skulle kunna lägga hinder i vägen för sådana rättelser, som voro nödiga och nyttiga, åtminstone rättvisa. Så snart antalet ledamöter af hvarje Stånd och öfrige delar af Ståndet icke blir underkastad förändring, enär sådant ju är bestämdt i grundlagen, så måste det för de öfriga Stånden vara tämmeligen likgiltigt om ett Stånd finner för godt att i någon mån ändra sättet för utseende af dess delegerade till Riksförsamlingen, indelningen af distrikter o. s. v. Man kan icke förutsätta att någon skada sker, då det fordras Konungens nåd. sanktion för att det kan komma till verkställighet och blifva lag. Jag är således långt ifrån att ingå på Frih. Raabs förslag, utan finner mig nödsakad att afstyrka detsamma. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då jag finner denna brist af föreskrifter rörande de hufvudsakliga grunderna för valordningar, vara en af de väsendtligaste i della förslag, och ett af de största om icke det största hindret för förslagets slutliga antagande, måste jag till alla delar förena mig med Frih. Raab. Det har nu och tillförene blifvit sagdt, alt stora svårigheter skulle för Const.- Utsk. möta om det skulle hafva ingått i bestämmande af dessa grunder.
Till följd af Rikets Ständers under loppet af sednaste Riksdag Fullmäktige särskildt meddelade och dessutom i 172 § af nu gällande Reglemente införda beslut, angående det för nödiga åtgärders vidtagande tili upprätthållandet af Rikets neutralitet beviljade särskilda kreditiv, och sedan Kongl. Stats-kontoret erhållit Kongl. Maj:ts nådiga befallning, att, när omständigheterna sådant fordrade, från Riksgälds-kontoret reqvirera hvad af sagde kreditiv vore behöfligt för de utbetalningar, som i öfverensstämmelse med särskilda nådiga föreskrifter borde deraf bestridas, hafva, enligt bemälde embetsverks på General-krigskommissariatets reqvisitioner grundade framställningar, i afräkning å detta kreditiv utaf Fullmäktige utanordnats: den 50 Mars 1854 R:dr 500,000. 27 April s. å » 200,000. 15 Juni s. å » 200,000. 22 i sistnämnde månad » 200,000. 51 Augusti s. å » 100,000. 14 September s. å » 500,000. 9 November s. å » 200,000. 8 December s. å » 200,000. eller tillsammans under år 1854 R:dr 1,700,000. samt under år 1855: den 2 Februari » 100,000. » 9 Mars » 200,000. » 27 April » 200,000. och den 1 Juni » 200,000. hvarefter återstoden, eller » 100,000. utaf det till » 2,500,000. bestämda kreditivbeloppet reqvirerades och anordnades under Juni månad innevarande år.
Domkapitlens och Kyrkoherdarnes embetsbref samt öfverflyltande af detta åliggande på allmänna postverket, har blifvit af VäUofliga BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet återremitteradt; men som öfrige två Riks-Stånd godkänt Betänkandet och frågan derigenom förfallit, kan äterremissen icke till vidare handläggning af 'ärendet föranleda. Stockholm den 31 Juli 1860. Ank. till Exp,-Utsk. den 31 Juli 1860, Jkl. 2 e. m. Memorial, i anledning af äterremiss af Betänkandet N:o 113. Hedervärda Bonde-Stäudet har återremitterat förenämnda Betänkande, i hvilket Utskottet yttrat sig öfver väckt motion om befrielse från roterings-skyldigheteu för åtskilliga fiskelägen inom Norrvikens fögderi af Göteborgs och Bohus län; men som Betänkandet blifvit af Öfrige Riks-Slånden godkändl, kan äterremissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 31 Juli 1860. Bih. till B. St. Brot. 1859 f 1860. 8 Sami. 28 Haft. 3 itsik sbnsiöilqqu a«o neiJÖm 1*8? mm »»»okbJU Uimb .sbBBUflSwa sbmnSaaBY.t iinB8*ida)9da(i asuiBtmiloir/vi iloo isjhapd ÄBieliol .lis isxlgiblvxa \»* ;> b jivi ild t Bii 13*9 möq BanBfliliB fiq siififiililé Bllob Is 9btt^ili;ai3’/iO »■jlBgloH BgtllO1 > biiiSjä-BJUH É/l vs .. b il ibo )3bnBilflBJ3Ö 108*03 . .b uuofl*ol« Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1860. dC* Allm.
Summor dragne till andra ändamål, än ”dem, som under samma IIufvud-Titel höra, hafva Revisorerne likväl ”funnit sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på de följder, ”sorn kunna uppkomma, om ett dylikt system antages för dispositio"nerne af Tredje Hufvud-Titelus medel, hvarigenom det, vid senaste ”Riksdag beviljade, Extra Stats-anslag för Försvars-Verkets iståndsättan - 21 ( IÖ2 ) ”de, icke skalle komma att motsvara det dermed åsyftade ändamål, el”ler medföra alla de deraf påräknade fördelar.” Härvid får StatsContoret i underdånighet upplysa, att Eders Kongl. Maj:t, uti sist åberopade Nådiga Bref, förklarat, att uti Stats-Reqvisitions-förslagen blifvit upptagne åtskillige utgifter, hvilka voro påräknade att bestridas af det särskildta anslag, Rikets Ständer, till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, beviljat, för iståndsättande af Armeens Materiel, och som följakteligen ej böra drabba det årliga anslaget, hvilket, vid sådane förhållanden, egentligen borde till Materielns underhåll användas; varandes derjemte i Nåder förordnadt, att särskilta Redogörelser, för de till berörde extra Siats-anslag af Rikets Ständer ånviste Medel, komma att afgifvas, och till Rikets Ständers eller Deras. Revisorers skärskådande, i behörig ordning öfverlemnas.