Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därför utgjorde hon i själfva verket jfcSI veriges största, mest produktiva och mest aldrig någon medelpunkt, kring hvilken man (\ MS lästa författarinna och den af alla svensamlade sig, och då hon öppnade sin mun, ~&lt;J ska författare, hvars arbeten gått längst fick man icke vänta sig att få höra några öfver jorden i öfversättningar, icke blott till kvicka eller spirituella inlägg i samtalet, utan alla de stora kulturspråken, utan till många hvardagliga anmärkningar, som hvilken som andra, där eljes svensk litteratur är alldeles helst kunnat komma fram med. okänd, — har efter ett längre aftynande, Detta sammanhängde nära med att hon i hvarom de stora huvudstadstidningarna haft allt, utom hvad som angick hennes författarenästan dagliga bulletiner, aflidit i den höga skap, satt inne med ganska små vyer. Hon åldern af öfver 84 år. hyste föga eller intet intresse för allmänna Det är här icke meningen att gifva en framfrågor, i hvilkas behandling hon personligen ställning af fru Oarléns författareskap. Det är aldrig deltog. Den enda fråga, som veterligen kändt af hvar och en, till och med inom kretintresserade henne, var den rent filantropiska sar, där skönliteraturen är en sällsynt gäst, att söka lindra nöden. Fru Carlén utöfvade och de lika långa som talrika rekapitulationer också en storartad välgörenhet och har stiftat däraf, som gifvits öfverallt i den dagliga presflere stora fonder, bland hvilka en å 10,000 sen, locka icke till efterföljd. kr. för understöd åt fattiga fiskare och fiskareMin afsikt är en annan. Då det gäller en änkor i norra Bohuslän samt en annan vid författarinna af Emelie Flygare-Carléns rang Upsala universitet, ' äfvenledes å 10,000 kr., för och storhet, är det alltid af intresse att lyfta stipendier åt obemedlade studerande från norra på den slöja, som hittills täckt henne som Bohuslän. personlighet och kvinna, så mycket mera som den stora allmänheten, som beundrat författarin* nan, ännu aldrig fått någon annan inblick i hennes privata lif, än den hon själf gifvit i Det är en känd sak, att alla författare äro sina » Minnen ». Efterföljande anteckningar äro svaga för beröm.
Efter Statslärans grunder och Historiens witnesbörd synes det wara tämmeligen afaj rdt, at säkerheten bäst bewaras, dä Lagstiftande Magten tilhör Nationen och dest Regent gemensamt, Lagskipande Magten wista Corpser, som hwarken af Nationen och dest Representanter eller af Regeringen böra lida imposition, den epecutiva Magten odelt innehafwes af Regenten, och den Beffattande odelt af Folket. Men desta Magter böra tillika med den försigtighet i den gemensamma utöfningen sammanlänkas, at ingendera kan göra inträng pä den andra, störa jämnwigten och draga förmycken kraft ät den ena eller andra sidan; ty dä urartar efter hand antingen Monarkien til Despotisme, eller Folkets frihet til laglöst mängwälde, sjelfswäld och Anarki. At utfinna en sädan jämnwigt är det säkra, men ej lätt werkställbara medlet, at gifwa Statsförfattningen waraktighet. Swerige, denna Hjeltarnes Fosterbygd, som hittils aldrig böjt sig under Inkräktarens ok, har inom sig rönt tätare Statshwälfningar än de fleste andra länder. Ibland de flera orsaker, som bertil wid Häfdernas ljus torde kunna upsökas, tror jag mig ej begä et misttag. Den Z Junit. 481 dä jag anser den för hufwudsaklig, at ivid hwarje Statsförändring wära fordna Lagstiftare mindre warit betänkta pä en nödig jämnwigt emellan Konunga magten och Nationens rätt, än pä et tilfalligt afwärjande af de misibruk, som för ögonblicket störtat Riket i wada eller förderf. Man har kastat sig frän en ytterlighet til en annan, wajt den klippa hwarpä man sist stött, för at löpa mot en annan, och skeppsbrott har följt pä skeppsbrott. 1680 ars Statshwälfning afstaffade Aristocratien, men updrog ät Konungen en magt utan motwigt.
Justitierådet Naumann erinrade, att stadgandet i Tyska Sjölagens 637 Artikel borde härvid observeras. 4 26 § 119. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér hemställde om följande redaktion : Leger redare ut sitt fartxjg till annan, för att det föra eller föra låta, antes denne såsom redare, och fartyget häftar för de förbindelser, han i denna egenskap till tredje man ingår. % 128. Justitierådet Naumann anförde: »Bodmeri, taget i sin vidsträckta bemärkelse, innefattar, som bekant är, äfven foenus nauticum, grossavantur-fördrag (Engelsmännens Bespondentia), bilbrelslån och bilbrefslörpantning. Alla dessa kontrakter förvexlas ej sällan med hvarandra. I flera lagstiftningar har man likväl på sednare tider från den uttryckligen skiljt bodmeri i inskränkt mening och derunder förstått ett af skepparen afslutadt lörsträckningskontrakt. mot säkerhet i fartyg, frakt eller last, och viss premie, med den vanliga risken för bodmerigifvaren, hvilket kontrakt endast då har sitt berättigande, när de medel, som skepparen har för redaren om händer, icke äro för resans fortsättande tillräcklige i anseende till sjöskada, uppbringande, oförutsedt lång resa och deraf härkommen brist på proviant med flera dylika oförutsedda händelser. I denna inskränkta bemärkelse taga Tyska Lagen i 680 Art. och den Norska i § 95 ordet bodmeri, samt skilja sålunda detta begrepp (hvilket man äfven särskildt karakteriserar såsom »Bodmeri aus Noth») från närbeslägtade sjörättsliga instituter, de der numera nästan kommit ur bruk och upphört att vara föremål för sjölagstiftningen». »Det är således skepparen, som det efter regeln tillkommer att taga bodmerilån i denna mening, och Sjölagen måste noggrannt bestämma när, samt med hvad vilkor och påföljd, skepparen, såsom redarens ombud och å dess vägnar, har att afsluta ett slikt kontrakt».
Jag skulle tro att, då Riksens Ständer redan rnedgifvit behofvet af tillstånd för låntagarn© att omsätta sine lån, och då verkställigheten blifvit uppehållen genom den tid sorn erfordrats för beslutets fattande, så bör Öfver-räntan så mycket mindre ligga dem till last, som de af alla åtgärder och deribland af Fullmäktiges i RiksgåldsContoiret inställelse af begärde utmätningsoch bysåttnings-åtgärder, haft skäl förmoda, att omsättning skulle dem beviljas. Jag tillstyrker således bifall å Friherre Wirséns särskilta yttrande. Herr Lagerhjelm, Pehr: Öf ver-räntan skulle återgå, skulle det medföra en ny liqvid, då många redan inbetalt sina lån och de således borde återfå den Öfver-rånta de betalt* I öfrigt skulle ett sådant beslut äga en retroaciiv verkan, hvilket ej lärer kunna vara öfverensstämmande med principen. Hvad angår beloppet af Öfver-räntan, är det egenteligen vid loide punkten som fråga derom kan uppkommaj men äfven vid den torde det gälla, att hvad i allmänhet af Riksens Ständer om räntan vid Discont-lån kan stadgas,påfven gäller_för Filial - Den i April e, m, Pisconternes utredning, i likhet med hvad af flere personer derom blifvit yrkadt. Herr Stråle, Nils Wilhelm\ Jag hoppas att Utskottens Betänkande ådagalägger, att Utskotten så mycket som möjligen kunnat ske, sökt att hafva afseende på ställningen i landet. Men då frågan om Öfver-räntans fortfarande beror på en princip, fmruvida Reglementet skall blifva gällande till dess det blifvit upphåfvit, hafva Utskotten trott bibehållandet af denna princip vara mera vård ån den lindring, sorn genom efterskänkandet af några Riksdaler skulle komma de skyldige till godo.
Skrifvelse, N.-o3S. 57 den och enär, vid utarrendeiingen af Stocksund, en högre afkastning varit, i betragtande af denna lägenhets granskap intill hufvudstaden, afsedd, än som efter vanliga skatfläggnings-grunder, eller med hänseende till sjelfva jordens areal och naturliga beskaffenhet kunnat påräknas, samt då hvarken den förlust, sökanden, i följd af frivilligt öfvertagande af det rörande lägenheten Stocksund upprättade arrende-contract må hafva fått vidkännas, eller de af honom för ställets förbättrande och försköning verkställde anläggningar och nedlajde kostnader kunna för sökanden medföra anspråk på ersättning från Statens sida, äfvensom enär skäl icke förekommer att betvifla, det ju, efter nu varande arrendetids utgång, vid förnyad auction å meranärande lägenhet åtminstone lika högt arrende, som det nu utgående, må kunna derför erhållas, Rikets Ständer ansett sig icke kunna bifalla Stadsmäklaren Nordbladi förevarande ansökning att få Lill skatte lösa lägenheten Stocksund. Hvilket, till svar å E. K. M:s i ämnet aflåtne Nådiga Remiss Rikets Ständer härigenom skolat i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Juli 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 3 Juli 1840. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet deu 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Grosshandlaren L. Tydens ansökning om skatteköp af den under Ulricsdal Kungsgård hörande lägenheten Sveden. (Stats-Utsk. Uti.
Motionärens förslag att d is t riets v is , endast genom derinom antagna ombud, låta hopsamla lumpor, äfvensom att socknarne skulle åläggas antaga lumpsamlare åt bruken, är något, som visst låter, som mycket annat, säga sig, men uti tillämpningen alldeles icke göra sig; ty 1:0 skulle alltid svårigheter, 0111 ej omöjlighet, uppkomma för andra pappersbruk, än de som voro belägna inom orten, att få de föreskrifna ombuden engagerade; hvarförutan uti de provinser, inom hvilka flere bruk befinnas, tillgången snart blef medtagen, då ett annat hade fördel alt vara ensamt i sin ort; och 2:0 hvem kan ålägga socknarna att besörja lumpsamlingar, eller som föreslogs, sjelfve antaga samlare för det ena eller andra bruket; och månne med'sådana föreskrifter man tog vara på dessa råämnen, så väl som nu sker, då desamma dagligen efterfrågas i stugan? Motionären sträcker sin ovilja ända derhän, att det till och med skulle förbjudas bruksägaren att annorlunda hemtransportera lumporna, än genom egen åtgärd. Den i8 Mars f. m. 245 Orsaken hvarföre en välfräjdad person, som sysselsätter sig nied lumpsamling, icke skulle vara berättigad ens träda öfver läne-gvänsen, då han i öfrigt intet annat ondt gör, synes i del minsta sagdt obilligt och oförenligt med allt bebrepp om frihet att sig ärligt och val försörja; och jag bestrider alldeles en sådan våldförande föreskrift, hvilket ock Ulsk. lärer finna och förkasta, såsom olagligt och ledande till mycken skada och mannamån, äfvensom att man, med helt enkla och naturliga föreskrifter, kan vinna det mål, hvaråt motionären syftat. Jag föreslår alltså följande iakttaganden för lumpsamlingen: 1:0 Pappersbruksidkare böra, inom årets slut, till Konungens Bef:h:de i länet inlemna uppgift å de lumpsamlare, hvaraf han vill sig för kommande år begagna. 2:0
Allt stod nu för skalden i de ljusaste förhoppningars skimmer, och de från denna tid härrörande dikterna tolka ock hans känslor om dessa förhoppningar, men de genomglödgas på samma gång af den manliga pliktkänsla, som snart skulle rycka honom ur den trolofvades armar till en annan brud — » die Eisenbraut ». » Ännu aldrig » — skref han till de kära i hemmet — » har jag varit så lycklig som den 23:dje september. Kärlekens krans är slingrad om mig, och alla blommor, som framspirat i mina heligaste känslors solsken, kysser min Toni till en evig vårs blomstring. » österrikisk vetenskapsman, von Arneth. H o n dog, 77 år gammal, i Wien d. 25 december 1867, högt ärad såsom en af sitt köns » ädlasta representanter », och sedan hon i 54 år öfverlefvat Theodor Körner. Birger Schbldström. Små bilder ur lifvet. Jungfru Antonie Adamberger. Denna födelsedag blef hans sista. I början af 1813 utbredde sig Napoleons krigarskaror åter öfver Tysklands slätter. Konungen af Preussen utfärdade sitt bekanta upprop » till mitt folk », och bland de förste som lystrade till denna vapenkallelse var den 22:årige Theodor Körner. Till sin fader skref han: » Tyskland står upp, den preussiske örnen väcker i alla trogna hjärtan stor förhoppning genom sina djärfva vingslag. Min konst suckar efter sitt fädernesland, låt mig vara dess värdige s o n! Ja, älskade fader, jag vill bli soldat, vill med fröjd kasta bort det här vunna lyckliga och sorgfria lifvet för att kämpa mig till ett fädernesland, vore det ock med mitt blod. Kalla det icke öfver - mod, lättsinne, vildhet! — För ett par år sedan skulle jag låtit det kallas så; nu, då jag vet hvilken salighet som kan mogna i lifvet, nu, då alla min lyckas stjärnor lysa ned på mig i ljuflig mildhet, nu är det, vid Gud, en värdig känsla, som drifver mig, nu är det den mäktiga öfvertygelsen, att intet offer är för stort för det högsta mänskliga goda: ens folks frihet.
När man åsidosätter lag i ett fall, så går det lika bra ali göra det i ett annat, och alla de omständigheter, som blifvit åberopade ifrån 1834 och 1840 års riksdagar, äro icke annat un samma historia, men i andra termer och andra förhållanden. Nu finnes i vår grundlag icke mer än en enda möjlighet all tillrättavisa eli Utsk., vare sig Const.Ulsk.eller något annat, som tillåter sig alt på grundlagsvidrig väg förfara, nemi. att tal männen i Stånden vägra propos. På samma sätt är det med talmannen i Stånden. Om de försöka att vägra propositioner på sidan om hvad grundlagen bjuder, så har lagen bestämt Coust.Utsk. att förklara, alt propos. skall framställas, hvarefter den icke får vägras. Nu följer af sig sjelf, att om man vill beträda den banan, all behandla grundlagen huru som man önskar, sä finnes intet beqvämare, än all den ena gången låta grundlagsfrågorna förfalla, den andra gången tillstyrka, att de genast må bifallas, och alltsammans går lätt, om man har villiga talmän, sorn derpå göra propos., och riksstånd, som bifalla dem, samt gå lill K. M. med tillstyrkande deraf, och slutligen Konungamakten, som jemväl bifaller de iler i grundlagsvidrig väg påbudna stadgauderna. Nu finnes likväl i 56 § 1 mom. Reg.F. löreskrifvet, att Utslcns betänk:n skola först i IliksStins plena framställas till antagande utan förändringar eller tillsatser. Det ifrågavarande betänk. N:o 31 är af beskaffenhet, alt jag hoppas Hr Gr. o. Landtm., på den propos. jag nu kommer alt begära till bifall derå, mäste finna sig af grundlagen förhindrad alt den framställa'. Jag får således nu begära alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till bifall på Coust.Utsk:s meni. Jag bar likväl i förväg till prot. sagt, att jag förmodar Hr Gr. o. Landtm, skall finna sig förhindrad af grundlagen, att framställa en sådan propos. Frih. Hermelin, Aug. Söderling:
Ständer hafva för öfrigt icke ansett någre grunder för det reglementariska af enskilde Discont-Inrättningar, böra i förhand bestämmas, utan trott det kunna åt den enskilda omtankan öfverlemna* , att öfverenskomma om sådan® Bolagsreglor, som, å ena sidan, befordra deltagandet uti inrättningen och, å den andra, befrämja LSnetillgångarnes begagnande; Hvarföre Riksens Ständer endast få till E. K. M:s Nådiga godtfinnande hemställa, att, genom utfärdande allmän Förordning, följande Stadganden matte 1 Nåder varda meddelade: 1:0 Att Bolag, hvilka hafva till föremål, att till enskilde personer utlåna penningar , måga, då sådant af E. K. M. i Nåder tillätes, egaatt, vid penninge-försträckningars meddelande, den högsta lagliga ränta afdraga , dock icke för längre tid, än högst ett år; äfvensom att, efter förfallotiden , uppbära samma öfverränta, som för Ranco-Disconten är stadgad; hvarvid dock, vid äfventyr af den meddelade tillåtelsens upphörande, Bolaget förpliktas, att, i enlighet med hvad i afseende på Banco-Discontens Administration är föreskrifvet, föranstalta, det Lagsökning, till fordringarnes skyndsamma indrifvande , så snart två månader elter förfallotiden förlupit, valder anställd och, utan sådane uppskof, Underdåniga Skrifvelser. 20l sorn i dylika inål endast af den sökande bero, med all drift fortsatt. 2:0 Att sådane Inrättningar må, till sine fordringars utsökande och ind rifvande, njuta enahanda handräckning, sorn Banco-Disconten. 3:0 Att de personer, som önska, att i ofvannämnde ändamål upprätta Bolag, mä ega, att sig hos E. K. M. i underdånighet anmäla samt sine Bolagsreglor och Utlånings-Reglemente förete ; hvarefter E. K.
BondeStåndet till Utskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen från Caltqare Län Anders Andersson, Eesv. och Ekon, JJtsk. Betänkandtn. 1235 sorn föreslagit, att Vederbörande domstolar och excecutive verk måtte åläggas, alt, med detsamma Sakörsslängder aflemnas till indrifvande af ådömde bötesbelopp, tillställa Församlingarnes Pastorer extracter deraf för den andel af Saköresmedlen, som tillfallit Kyrkorne och de fattige, för att derföre i Kyrkorne uppläsas, hvaraf Anders Andersson ansett den dubbla fördel vinnas, att hvar och en varder underrättad, om medlens behöriga användande för deras bestämda ändamål, och nödig controll beredes i anseende till dem, som med uppbörden och redovisningen hafva befattning. Under öfverläggningen om detle ämne har Utskottet inhemtat, att i anledning af en från Högv. PresteStåndet till Riksens Ständers Lag-Utskott remitterad särskild Motion af Herr Prosten Hagberg, angående stadgandet af skyldighet för Häradshöfdingarne, att vid hvarje Tings slut till Kyrkoherdarna aflemna af dem underskrifns Saköreslängder å de böter, som vid HäradsRätterne blifvit tilldömde Kyrkorne och da fattige, bemäldte Utskott uti afgifvet Betänkande af den 19 sistlidne April, förklarat, att då genom redan gällande af Utskottet åberopade stadganden, tillräckligen vore sörjdt derföre, att hvarken Kyrkorne eller Fattigcassorne vid utbekommandet af de dem tillfallande böter måtte blottställas för osäkerhet eller obehörig tidsutdrägt, ej hel - 1286 Besv. otti Ekon. Utsk. Betänkanden. ler Presterskapet lemnäs i okunnighet om beloppet af de bötesmedel, som af Kronobetjeningen inför detsamma borde redovisas, funne Utskottet sig sakna anledning att å förenämnde Motion tillstyrka bifall; och som detta LagUtskottets yttrande af Riksens Höglofl.
I alla fall gäller för dem båda, att i äkta Religion och äkta Religions-philosophi äga vi de ledsagande makter, genom hvilkas bistånd vi, redan inom den naturverld, som ännu i mången hänsigt skymmer vår blick, kunna ”pröfva andarne, om de äro af Gudi.” Hvad de eljest – i sig sjelfva – äro, kunna vi ej med full säkerhet bedömma: men väl hvad de säga; – så vidt det rörer väsendet af mensklighetens innersta sanningar. Och vid denna kärna af deras utsagor hålla vi oss. Med villkor, att läsaren delar vår öfvertygelse i denna synpunkt, ha vi ej det ringaste emot, om han, liksom den nyaste författaren om Somnambulism, kallar Swedenborgs ande-umgänge ”eine durch schwärmerische Exaltation im höchsten Grade entbundene Tagesvision voll geistreicher theosophischer Gedanken,” och finner, att alla dess underbarheter ”sich sammt und sonders sehr leicht als schwärmerische Gestaltungen der Gesichtsund Gehörhallucination erklären” 6. Det skall vara oss kärt, om saken härigenom för honom är utredd. Hvarken Swedenborgs syner, eller öfverhufvud gåtan af hans personlighet, ha vi företagit oss att afhandla. Vårt föremål är hans lära. En enda anekdot i afseende på hans andeskåderi kunna vi dock ej afhålla oss från att förtälja, emedan ingen af de hittills bekanta lika naift skildrar det honom egna obesvärade sättet att liktidigt lefva i det Naturliga och Öfvernaturliga. Händelsen tilldrog sig med en utmärkt Finsk Lärd, som, i alla sina dagar, snarare trodde för litet än för mycket. Denne Lärde begaf sig, såsom ung Magister, på en utländsk resa; och kom till London, der Swedenborg då vistades (liksom i allmänhet under sina sista lefnadsår).
Förhållandet är nemi. att då jag år 1844 efter hemkomsten från en utrikes resa, vid ett tillfälle sammanträffade med den enda då qvarlefvande ledamoten af 1809 års Const.Utsk., denne, sedan samtalet fallit på den, för affall från vår Statsreligion, lill landsflykt dömda målaren Nilsson, yttrade att denna dom var det grofsta våld, som sedan år 1789 blifvit root Svensk Grundlag föröfvadt, dervid han, mannen från 1809 års Const.Utsk. tilläde, att tilltaget vore sådant, alt ifall han vore JustKansler eller Just.-Ombudsm., så skulle han af sin emhetspligt finna sig ovilkorligen upmanad, att för grundlagens våldförande tilltala, så väl de domare, som i saken dömt, som ock de, som tillställt åtalet. Den svåra påföljd, ett af Hr Tham anstäldt försök att rädda 2:ne unga qvinnor från öfvergång till Katholska läran för honom medfört, beslående deruti, att han sedermera fått emottaga ett hård! bref från några Kalholiker i de Förenta Staterna, lärer icke kunna antagas såsom bevis, att ingen annan religion än den Lutherska bör få utöfvas här i landet. Ty ingalunda torde Hr Tham lyckas att inbilla hvarken mig eller någon annan af R. o. Ad:s ledamöter, att för det alt några Katholiker äro hätska och oförsonliga, alla de öfriga 200 milhr menniskor, som bekänna den Katholska läran, skola hysa ett lika okristligt sinnelag. Det af Hr Tham framdragna factum bevisar endast, att det finnes dåliga menniskor inom den Katholska kyrkan, likasom inom hvarje annan, men ingenting derutöfver, och att derföre bryta stafven öfver alla dem, som bekänna denna lära, är lika orimligt som att yttra, att alla Frälsarens Apostlar måste hafva varit förrädare, derföre att Judas var det.
Utefter de långsträckta åsarnes sluttningar voro långa led af brinnande tjärtunnor uppstälda, och deras fladdrande rödgula lågor togo sig egendomligt ut deruppe bland bergshöjderna. Gatorna genomströmmades af folk, af hopar, skaror och enstaka, hvilka samlade sig i täta klungor utanför den badensiska furstinnans villa, som var eklärerad af tusende sinom tusende lysande gaslågor, hvilkas ljusa flammor skälfde ostadigt hit och dit, eller i skrattande sällskaper trängde sig fram genom Victor Emanuel för att komma fram till ekläreringen, till ostbugten. Den gamla stadens hus, bygda som de äro amfiteatraliskt bakom hvarandra, simmade i ett tindrande ljushaf, ty i alla de oräkneliga fönsterna, hvilka vetta åt hafvet och promenaden – »Quai Bonaparte» – hänga massor af kulörta lyktor eller äro uppradade hela plutoner i led ordnade stearinljus, och alt detta ljusskimmer faller med egendomliga effekter à la Schalken öfver deras ansigten, som ännu sitta qvar i fönstersmygarne för att åskåda regattan. Nedanför på de murknade väggarne, der rappningen här och hvar fallit af, reflektera gaslågorna sig öfver kalkytor, remnade sprickor och takrännor i uddiga, kil-lika snibbar. På hotellernas gårdar afbrännes den ena bengaliska elden efter den andra, och hvart man blickar, ser man husflyglar, försatta i ett grönt eller blått sken och trädgrupper, glänsande i en teateraktig röd belysning, som äfven gjuter sin karminfärg öfver trädgårdens inhägnader och gångar. Utanför på hafvet, som man hör slå upp mot strandremsornas flatspolade stenar, är en lång linie af små med lyktor upplysta farkoster, hvilka dragas af en ångslup, hvars pustande, stånkande maskineri förnimmes ända in på promenaden.
Rättegångs-Balken och flere serskildte Stadgar skola Hof-Rättens pröfning underställas, böra af Kämners-Rätterne i Städerne, Stockholm undantagen, endast ransakas, och ransakningar till Rådstufvu-Rättens afdömande insändas, att från Rådstufvu-Rätten till Hof-Rättens skärskådande öfverlämnäs, har Utskottet, vid öfvervägande a.f förenämnde väckte motion, funnit, att den samma åsyftar icke allenast att Kämners-Rätterne i Stockholm och RådstufvuRätterne i de öfrige Städer, så väl der Kämr ners-Rätter finnas, som der Rådstufvu-Rätt är första Domstol, må hädanefter med frenne Ledamöter upptaga och afgöra alla brottmål af nyss om - LagUtskottets Betänk anden. omförmäldte beskaffenhet, utan ock att Rådstufvu-Rätten i Stndexne uti allmänhet må uti der förekommande Civile tvister vara Domför då ett lika antal Ledamöter i Rätten sitta; Och som, hvad först angår frågan om behandlingen af berörde brottmål, Utskottet anser att de skäl som föranledt till den genom Kongl. Förordningen den ig Julii 1815 skjedde förändring af sista Momentet uti 1 §. af 3 3:dje Capitlet Rättegångs Balken det Fem Ledamöter må i Hof-Rätt döma i mål sorn å lif och ära gå, så mycket mera böra vara gällande för att i enahanda mohn förminska antalet af de Ledamöter uti Kärn ners'- Rätterne i Stockholm och uti Rådstufvu-Rätterne i de öfrige Städer , hvilka enligt Lagens nu varande stadgande böra dylike måls afgörande öfvervara, som de af desse Under-Rätter deruti fattade Beslut skola Hof-Rättens-pröfning underställas och, hvad rörer lifssaker, Hof-Rättens Dom skall än vidare till Kongl.