Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De geologiska undersökningarne skulle — 308 — på så sätt icke råka i förlägenhet för saknaden af fullständiga föregående mätningar, utan kunde efter sig företeende omständigheter öppna sin verksamhet nästan när som helst och hvar som helst inom nyss sagde del af landet. Och om derjemte de ekonomiska kartorna skulle kunna tjena såsom grundval för de ännu återstående topografiska mätningarne eller dervid begagnas såsom stomkartor, hvilket ingen anledning är att betvifla, såvida konnekteringen och det obetydliga återstående trianguieringsarbetet blifvit utförda med önskvärd noggrannhet, så blefve äfven för den sednare kåren ett förberedande arbete undangjordt, hvilket denna kår hittills sjelf handlaggt och eljest äfven framdeles är nödsakad att handlägga. Skulle dessutom Eders Kongl. Majestät nådigst finna skäl förordna, att, när mätning i Topografiska kåren förehafves i något visst län på gränsen mot ett annat län, som ännu endast finnes af nämnde kår uppmätt i imWn äfven den del af detta sednare län, som inrymmes inom den under behandling varande rutan, må underkastas förnyad uppmätning i sov^rfff, så skulle härigenom än ytterligare många tillfällen beredas åt de geologiska undersökningarna att utsträcka sin verksamhet, utan att någon försening af arbetet genom främmande förberedande operationer behöfde ifrågakomma. Genom alla dessa åtgärder skulle icke blott det ekonomiska karteverket arbeta i det topografiska karteverkets intresse, utan båda dessa karteverk tillika erbjuda åt det geologiska all den grundval, som för dess ostörda och skyndsamma framskridande är behöflig. Och det är äfven på detta sätt, som jag vågar föreställa mig, att den af Revisorerne åsyftade fördelen af större gemensamhet mellan de tre karteverken, minskad långsamhet vid utgifvandet och sparad kostnad för staten utan svårighet bäst torde kunna till vägabringas. Med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit framhärdar jag, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: AXEL ERDMANN. Stockholm den 16
Man har visserligen sagt att här endast är fråga om lån och att detta således icke så mycket graverar statskassan, men man har dock icke fästat uppmärksamheten derpå att Staten icke har andra medel att låna ut än dem Staten sjelf får låna upp, och för att företaga en sådan operation bör väl företaget vara särdeles vigtigt för del allmänna och icke blott ett för en ort ensamt af nytta. Såsom skäl anföres att förstärkta StatsUtsk. afslagit åtskilliga förslag till utgifter och således hade medel. Det är visserligen sannt att förstärkta StatsUtsk. afslagit åtskilliga anslag, men dermed är icke sagdl att medel linnas. En ganska flygtig blick på den pekuniära ställningen visar att våra finanser för närvar, äro svaga, och ganska väl behöfva de inskränkningar, som rimligen kunna göras, så att i alla fall de anslag till produktiva föremål som göras, icke kunna göras annat än lill de aldra angelägnaste företag, med åsidosättande af de mindre angelägna; hvarföre jag förenar mig med Frih. Cederström i att yrka afslag å Utsk:s förslag med vidblifvande af de åsigter, som förra gången förmådde R. o. Ad. att återremittera detta ämne. Hr von Troil: Då här ånyo blifvit framstäldt såsom jemförelse behofvet af anslag för Cimbritshamn, så får jag för min del förklara att jag, då denna fråga här på Riddarhuset förevar, ingalunda motsatte mig detta anslag, utan tvertora gerna, om det stått i min förmåga, hade skaffat staden Cimbritshamn denna ytterligare fördel. Vid 1840 års riksdag erhöll likväl Cimbritshamn 20,000 r:dr och vid 1844 års riksdag 6000 r:dr utan återbetalningsskyldighet. Således har Cimbritshamn icke varit vanlottad.
Det sätt jag förestagit är att Ständen mätte bljfwa ense om en method att antaga N'?sdggs, Ordningen. Det bär ej afseende btntt n' N>dderstanet och A^kn utan äkwen pä de ant" Ständen. Om ,ft Ständ antager bwad »t, annat sö-pgstar, hn''» skoll bestuttt dä bringatill unittt, huru skall en förening bl? möirkkg? derföre är det nödigt att benna method först afgörr-. Herrs Grefven orh Landt-Ma ilska k ken fann intet hinder att bestämma benna method, sedan granskningen wore flutad. Fris Den 18 October. 4539 Friherre Legerström, ^scod: Meir dä kan det ju hända, att de andra Ständcn redan fattat oföränderliga beslut som hindra all förening. Grefwe O e Is 6 n r g i e. ven winst Friherre Legerström nu wäntar af en votering är jn alldeles ingen, dä Preste - Ständet redan börjat ventilationerna öfwer Riksdags - Ordningen, och afgjork 24 §§- Herr Grefven och Landt,Marskalk en gjorde brrpä proposition att ventilation punktewiS af Riksdags - Ordningen genast skulle företagas. Ropades Ja, Nej och Votering. Friherre Legerström yrkade widare pä votering, hwilken ej borde kunna wägraS sedan den wore begärd. Grefwe Os Is 6 srg ie: Oet är ej min mening att bestrida nägon Ledamot sin rätt att fä votering, när han det äskat: men dä man öfwerenskommit att punktewiS afgöra Riksdags, Ordningen, är ben nu begärda voteringen stridande mot ett förut fattadt beslut, och bör derföre ej tillätas, emedan den är olaglig. Friherre Legerström: Jag anhäl ler dä att fä weta hwari olaglighetrn bestär.
N:o 5. i Reservationer: Af Herr Grefve af Ugglas, Ludvig: ”Emot Utskottets tillstyrkan, det en högre och dertill progressiv bevillning fortfarande må påföras enskilda sedelutgifvande Banker, nedlägger jag min reservation. Såsom skäl för afstyrkande af väckt motion om förändring härutinnan har Utskottet åberopat: dels ”den betydliga nedsättning tili bevillning, som vid sednaste Riksdag dessa Bankpr lillgodokom,'1'1 dels ”den förmånliga penningerörelse, Bankerna bedrifva.” Det första af dessa skäl skall, fruktar jag, förefalla den opartiske granskaren nog nära liknande ett hån. Då nemligen vid sednaste Riksdag Statens minskade behof af bevillning föranledde att bevillnings-procenten för inkomst allmänt nedsattes ifrån 5 lill 2 4/2, der större nedsättning icke egde rum, nedsattes för enskilda sedelutgifvande banker denna procent endast ifrån 5 till 3, och för utdelning utöfver 6 procent ifrån 15 till 9. Härutaf synes, att, enligt då stadgad Bévillnings-förordning, dessa Banker, om hvilka betänkandet förmäler, att de erhöllo en så betydande nedsättning uti bevillning, kommo att för fyllande af statsbehofven bidraga uti en, uti förhållande till hvad annan rörelse erlade, med 20 procent förhöjd proportion utöfver den, som förut var fastställd. — Det andra, ett ifrån gammalt åberopadt skäl, är lika svagt uti bevisningskraft. Ty vore detta skäl gällande, låge rättvisa uti detsamma, skulle äfven hvarje annan rörelse, som åt den, hvilken idkar densamma, skänker högre behållning än 6 procent, — och mångartad är denna, — äfven underkastas förhöjd bevillning. Att dessa skäl också icke voro de afgörande, vågar jag påstå. Ett annat anfördes för att gendrifva beskyllning för godtycklig beskattning, det nemligen, att då vissa Banker endast på grund af privilegier, på grund af en undantags-lagstiftning bedrifva sin rörelse, en undantags-lag för bevillnings utgörande af dem icke kunde anses förnärma rättvisan.
Under B anco-XJt skottets Utlåtande> N:o 180. *1 Under förutsättning, att Rikets Ständer godkänna, hvad Utskottet sålunda hemställt och föreslagit får Utskottet, med ändring af Utskottets tillstyrkan uti ofvanberörde Betänkande, härigenom hemställa, att uti upprättande Banco-Reglemente mätte få inflyta en så lydande föreskrift: Såsom hy poth ek må antagas och belånas: l:o Till högst Nittio procent af capital-Beloppet. Obligationer med 4§ procents ränta och deröfver, utfärdade af Riksgälds-Contoret, Armeens Äccords-Amorterings-Fond, Stockholms Stads Drälsel-Commission, Bruks-egares Hypolheks-Cassa, Skånska HypotheksFöreningen samt sådane Svenska Hypotheks-Föreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder med de begge sistnämnde kunna bildas, och som blifva af Kongl. Majit i Nåder stadfästade samt af Banco-Fullmäglige finnas innebära nödig säkerhet. 2:o Till högst Sjuttiofem procent af capital-beloppet. Ofvanberörde Obligationer, med lägre ränta än 44 procent. 3:o Emot tillika ställd antaglig borgen för den brist i Verkets fordran„ som vid hypothekens användande möjligen skulle kunna uppkomma. a) Adier i Hjelmare Canaloch Slussverks-Bolag, lill 5o procent af aclie-capilalet; b) Adier i Södertelje Canaloch Slussverks-Bolag, till 5o procent af det ursprungligen tecknade capitalet, belöpande sig till 10 procent af den summa, nuvarande Actierne upptaga; och c) Adier i Götha Canal-Bolag, af första Classen, till Tjugufem procent å primitiva actie-capitalet. Stockholm den i3 Maj 1841 • Bih. till Ii. St. Haft. 5a. 3 STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 184 * - ! {Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, dr 1841 j IV.-o tyg.) Litt.
Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 195 — 199, bif. och en underd. Skrifvelse besluten af PresteStåndet, IX s 58i, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 615, af Adeln, IX s 636, bif. af BorgareStåndet, ix s 656. Underd. Skrifvelse, X 1. s 432 — 44°* ProtocollsUtdrag från Adeln beträffande Förslaget till denna Skrifvelse, x 1. s 440, 441. Exped. Utskottets Memorial i anledning deraf, x 1. s 610—613. Adelns Svar, x i. Kongl. Majits Nådiga Svar, å den underd. TullVerkets Räkenskaper, angående förrättad granskning af; StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 439 — 44ö. bif. af PresteStåndet, ix s 701, af BorgareStåndet, IX s 708. af BondeStåndet, IX s 709. Underd. Skrifvelse X 1. s 527— 53i. nya organisation, om; Motioner, remi tt. till Stats-, Bev., Lag-, Ekon. och Särsk. Utskotten, II s 1294, 1299. Utskottens Utlåtande, IV 6. s 370 — 388, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 326, af BondeStåndet, ix 3. s 336, af BorgareStåndet, ix 3. s 354, af Adeln, IX 3. s 394. Underdån. RiksdagsBeslutet, §. 16. Tunelius, 0111 Gratification åt StatsCommissarien; StatsUtskottets Betänkande, IV 6. s 208, 209, bif. af BondeStåndet, ix 3. s 66. Underd. Törnebladh, Häradshöfding C. P.; Expedit.
Äfven de sämsta upplifvas af ett och annat blänkande drag: såsom när det säges vid slutet af en eljest föga läsbar, i anledning af en späd Gyllenstjernas frånfälle: Solen i sin neroch oppgång håller vissan tid och lopp; Men nyss gick en gyllen stjerna genom nedergången opp. Eljest är det originalaste i dessa beställnings-dikter, utom det nästan gigantiska måttet af yrsel och oförnuft, det burleska bruket af den Grekiskt-Romerska Mythologien (stundom äfven med inblandning af den Nordiska). Det sätt, hvarpå han låter dess figurer uppträda, handla, conversera, – ofta i smaken af sina egna bacchanalier, – har någonting som erinrar om Bellmans maner. Andra ha redan anmärkt, att ett frändskaps-tycke af Bellman framträder i de båda Dryckes-visorna: ”J män af höga sinnen” och ”Kom, käre broder, kom!” Detta är sannt (ehuru: quantum distat ab illo!). Onekligen är en förklang af Bellman, ej mindre i den förra, som lyktar: Blir jag af dricka döder, – Så ber jag alla dricks-bröder, Att de min afdöda kropp Inunder ett vinfat utsträcka; Om törsten mig väcker opp, Att jag strax densamma må släcka – än i den andra, som börjar: Kom, käre Broder, kom! Och lät oss denna dag Dricka friskt i detta lag, Uti lust och behag Drifva bort hjerte-gnag! Sa! lät glasen gå rundtom! Hvad hjelper, att man daglig’ låter, gråter? Bort pust! kom lust, med must Af öl och vin! Ett svin, Som är, i dag, i lag med oss ogin! Men samma tycke möter oss, äfven utom dessa visor, ganska ofta; man behöfver uppslå endast på måfå, för att finna det. Man läse t. ex. sednare hälften af ”Gästbuds-lusten” vid Resident-Secreteraren Giliussons bröllopp; och man skall i skildringen, än af Bacchi uppträdande, än af gästernes flerfaldiga gamman, lätt kunna tro sig läsa en bit ur Bellmans ”Bacchi Tempel”.
Ehuru» enligt livad ofvanberördt är, den sedan år I8d8 indragna förlänings-spanmål uppgår till endast 92 tunnor 10| kappar, hvilka således icke äro för det närvarande behofvet tillräcklige, hafva Rikets Ständer dock ansett lämpligast att nu på en gång anvisa det erforderliga tillskottet, emot det att hädanefter inflytande förlänings-spanmål oförryckt kommer Statsverket till godo; och då dessutom det skulle blifva svål t att bestämma, i hvilken ordning de sökande borde af ersättningen komma i åtnjutande, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande 214 tunnor spanmåi vederbörande Kyrkoherdar beviljas, att årligen, räknadt från och med detta års början, utgå efter gällande Läns-markegångspris, men under förbehåll, att framdeles inflytande förlänings-spanmål varder, liksom ofvannämnde 92 tunnor 10| kappar, till Stats-Verket besparad. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla, \ Rikets Ständer framhärda &c. 'Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5: Preste-Slåndet den |6 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Krigs Collega Artilleri-Af delnings skulder i och. för inköp af Mariebergs egendom. (Slats-Utsk:s Uti., N:o 60, samt Mern., N:o 155 och Först. Stats-Utsk» Meni., N:o 255.) S. A. K» Enligt hvad uti Rikets Ständers år 1843: församlade revisorers berät - Expeditions-U t sköttel s För Jag till und.
I Malmö stad hafva under femårsperioden 1856- 1 för tillverkning af blanksvärta, 1 1 1 2 2 3 2 2 2 3 1 bleckslageriarbeten, bomullsgarn och väfnader, cichoria samt fanér, bräder m. m., galvanoplastislca arbeten, handskar, fortepiano och andra musikaliska instrumenter, korgmakeriarbeten, korkträdsarbeten, lack, lackerade vagnar och möbler, messingsoch nysilfverarbeten, 1860 tillkommit följande fabriksanläggningar, nemligen: 1 för tillverkning af maskinsamt andra jernoch stålarbeten, » möbelskulptur och trädsnideri, » måladt papper, » segelsömmeriarbeten, » stenhuggeriarbeten, » stärkelse, » repslageriarbeten, » faner, » tvål, såpa, ljus och blanksvärta, » ur. vagnar och tändstickor. Deremot hafva under samma tid upphört: 1 tekno-kemisk fabrik och 1 handskfabrik. Från staden Lund meddelas, att fabriker och handtverk derstädes under femårsperioden icke undergått någon anmärkningsvärd förändring, hvarken till omfång, beskaffenhet eller inflytelse på samhället. Tal>. Litt. I. Sillfisket vid en del af Skånes kust. Valar Sill. Värde k 2: 50. per Val. R:mt R:dr. Tillverkningsvärde vid en del fabriker. Afsättningsorter. Landsvägar. 11 Tillverkningsvärdet vid fabrikerne i Landskrona år 1860 är uppgifvet sålunda: vid a) en fabrik för tillverkning af musikaliska instrumenter 2,800 R:dr; b) fyra garfverier 25,654 R:dr; c) en korkfabrik 15,000 R:dr; d) en klädesfabrik, som dock år 1860 varit i gång endast under sex månader, 59,807 R:dr; e) ett skeppsvarf 1,144 R:dr; /) en sockerfabrik 1,455,050 R:dr; g) en tobaksfabrik 9,200 R:dr; h) en tändsticksfabrik 3,750 R:dr Runt.
Ad. bifallne. 10 o Det i So §:s 2 morn. i st. f. ordet ”rälta" införde ordet ”rättmätiga.” I afseende pä denna redactionsförändring bade R. o. Ad. förut fattat sitt beslut, hvadan nu någon åtgärd härvid icke erfordrades. ll:o De i i mom. af S2 § tillagde orden"pastor oberäknad De i 54 § tilla gde orden ”vederbörande pastorer oberäknade" och 13:0 Den förändrade redaetionen uf förs ta meningen i 5~j §. R. o. Ad. biföll dessa redactionsförändringar. 14:0 Det i ii2 § i st. f. ordet "rätta” införde ordet ”rättmätiga”. Gr. Cronhjelm: För alt sätta denna §i öfverensstämmelse med de föregående förändringarne i samma syftning, kunde visserligen ordet ”rättmätiga” bär utbytas emot något annat, och jag får i sådant afseende föreslå, att det må komma alt heta: "tillbörliga belopp.” Hr Printzenskjöld: Lika litet som jag kan understödja det förslag, som Gr. Cronhjelm här har framställt om utbyte af ordet ”rättmätiga”, som Bevillu.Utsk. i denna § har infört, emot ordet ”tillbörliga,” lika litet kan jag godkänna det förstnämnda ordet. Jag tror nu tiden vara inne för R. o. Ad. att vidtaga en åtgärd, som åtminstone skyddar emot de vådliga följdei, hvilka säkerligen skulle uppkomma, derigenom att man icke på något ställe i förordningen uttrycker någon allmän grundsats, som bör följas vid beskattningen. Detta tillfälle är nu för handen. När pröfningscomiteens äliganden börja att omtalas och bestämmas i denna §, och derefter utvecklas i den näst påföljande, så synes det mig vara ganska lämpligt att här bibehålla det ord, som i den gamla bevilln.förorda, varit brukadt, nemi. ordet "rätta belopp”. Derigenom hindras man att ingå på den väg, dit den nu föreslagna redaetionen skulle leda. Jag tillstyrker således, att den gamla bevilln. förfaltms § må blifva i oförändradt skick bibehållen. Frih. Cederström, Jacob:
Sedan tillgången å ekvirke, användbart för flottans behof, betydligen minskats inom landet, torde det ofta inträffa, att en betydlig mängd deraf på en gång fälles å ett boställe, som befinnes ega en sparad tillgång derå; och med afseende på den långa tid, som åtgår, innan eken uppnår den mognad, som för berörda ändamål erfordras, skulle afsigten med nu gällande bestämmelse, att nemligen betalningen för det huggna virket skall tillfalla boställsinnehafvaren såsom en ersättning för det han vårdat skogen, icke kunna uppfyllas, när på en gång ett så betydligt belopp, som exempelvis blifvit anfördt, tillfaller allenast den, som vid tillfället för nedhuggningen är i besittning af bostället, efter att måhända helt kort tid förut hafva tillträdt detsamma, ännu mindre när ett sådant belopp tillfaller en arrendator. Också har redan tillförene den grundsats vunnit tillämpning, att, när i följd af tillfälliga omständigheter ett boställe eger rätt till utbekommande af ett större penningebelopp, som icke är att hänföra till en vanlig och, lika för alla innehafvare deraf, återkommande afkastning, detta belopp icke kan af dåvarande innehafvaren få fritt disponeras, utan bör till sjelfva boställets nytta användas.
Då han talade gick han gerna af och an med den ena handen på ryggen. För öfrigt tillbragte han största delen af dygnet på sitt rum och företog först mot mörkrets inbrott en spatsertur. Tjenstefolket i huset tyckte, att han var alldeles för fordrande. Ack, ni den schweiziska landsbygdens naiva tjensteflickor! Då värdinnan sopade trappan, tycka ni, att gästen också bör bädda upp sin säng och borsta sina skor! Ingen – ingen som icke var schweizare – kunde vara mindre fordrande än Oberst Gustaffson på den tiden. Det är ju bland annat brukligt, att man erbjuder en kunglig gäst husets paradrum till boningsrum. Här kom detta aldrig i fråga! Den republikanska lilla småstadsfamiljen bekymrade sig icke om ett sådant bruk. Oberst Gustaffson bebodde endast ett litet gästrum, och hans bädd var en smal omålad säng af något simplare träslag. I vårt århundrade har väl knappast någon afdankad regent så fullkomligt sjunkit ned till obemärkt privatperson som Oberst Gustaffson gjorde. Då han efter en längre tid lemnade Lenzburg, skedde det lika tyst som han kommit dit, och några hus från det hvari han bott, visste man litet eller intet om honom och hans besök. Gallen, der han vid sin tarfliga ståpulpet af granträ, författade »La journée du 13 Mars 1809» och der han slutligen uppgaf andan på värdshuset »Zum weissen Rössli», har jag dock bland äldre personer påträffat flera som minnas honom och hans begrafning. Särskildt berätta de om det ovanliga norrsken som glänste öfver de af facklorna rödaktigt belysta husen, då hans lik vid midnatt bisattes i St. Magnuskyrkans sakristia. Men i det gamla huset der nere vid bäcken i Lenzburg förvarades ännu efter hans död den simpla gästrumssäng, i hvilken han legat. Den gamla stadtamtmannen hade gått bort; svåra ekonomiska olyckor hade träffat familjen, och den af bekymmer nedtryckta enkan, hon som sopade trappan, då Oberst Gustaffson anmälde sig, brukade ofta peka på den simpla och omålade sängen samt säga:
Thorilds förtjusning och beundran, sedermera till den grad förekom honom orimligt och motbjudande, att han uppträdde i öppen polemik mot lärorna om Folksuveränitet, Samhällskontrakt168 m. m., och under sina sista dagar (1806) yttrade till Brinkman det summariska omdöme, att denna revolution var ”af adeligt oförstånd börjad, af ofrälse oförstånd fortsatt, af bofvar fullbordad” (här borde tillagts: af hjeltar försvarad), ”och sist af en snillrik soldat tyglad för helt andra ändamål, än upphofsmännens”. Antydt har derföre blifvit, både det, hvarigenom hon tillvann sig den stora hopens sympathier, och det, hvarigenom hon, en lång tid framåt, hänryckte så mången af sin samtids ädlare andar; och uttryckligen är dervid erkändt, så väl att hon i sin början företedde åtskilligt, hvaraf dessa ädlares bifall kunde med fog synas rättfärdigadt, som ock, att hon tvifvelsutan i Försynens verldsplan tjenar såsom vägrödjerska för ett bättre samhällsskick, än det hon vid sitt utbrott förefann. En hvar uppmärksam läsare skönjer alltså lätt, huru föga det kunnat vara den åt detta ämne inrymda episodens afsigt att tillvägabringa någon Revolutions-fördjefling, i motsats till andras Revolutions-förgudning, – t. ex. Lamartines, enligt hvars Histoire des Girondins bemälte Revolution är Christus-uppenbarelsens egen både nyaste och fullkomligaste form. Jag ville blott i några allmänna grunddrag teckna, hvad hon i sin sanna, sin menskliga verklighet – var. Af sig sjelft följer, att detta ej kunde ske utan några blickar på hennes sednaste försök till fortsättning; hvarifrån nu redan både Fransmännen och Tyskarne, sedan hos begge dessa nationer förnuftet och bildningen ånyo kommit till styret, med framgång sträfva att befria sig. Ett gammalt ordspråk säger: ”intet Ondt, som ej har något Godt med sig”. Otvifvelaktigt är, att det gäller här i sin vidsträcktaste tillämpning. Den ifrågavarande revolutionen har medfört ej blott något Godt utan mycket.
Arfsrälten är i Sverige icke allmän, utan särskild, personlig och egen (priva lex) för hvarje Stånd, hvilket, hvart för sig, har i detta hänseende olika rättigheter. Också upptager lagen uttryckligen Frälsemans, Preste, Borgares och Bondes son, med hvarderas olika arfsförhållanden. Lagen säger ock, att när ofrälseman kommer i frälsestånd, så rättas giftorätten derefter. Likaså ändras arfsoch giftorätten när någon föröfrigt öfvergår från ett Stånd till annat. På landet älfver Adeln fastighet olika med PresleSt., och lösören olika håde med delta Stånd, och till någon del med BorgareSt. I stad älfver Adelsman lösören olika med alla andra Stånd. Stadgarne om Adelns arfsoch giftorätt äro följaktligen icke allmän civillag, hvarom S7 § B.F. talar, utan, likasom dess testamentsrätt, en Ståndets sak, hvarom 114 § Reg.F. förmäler. Då ingen annan, som har bröstarfvingar, får af något gods i stad gifva i testamente mera än j ; så äger R. o. Ad., enligt 12 § af dess privilegier, ”fri dispositionsrätt öfver deras aflinge hus och jord i städerna, alldeles efter 5 §:s innehåll i 1668 års biafsked,” d. v. s. efter landslag. Detta stadgande står väl icke infördt i 1734 års lag; men som 2:dra punkten i K. M:s d. 23 Jan. 1736 å densamma meddelade nådiga stadfästelse innehåller,” alt allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt ej kunnat i allmänna lagen inflyta”; så har K. M., genom nådig dom af d. 5 Dec. 1825, förklarat privilegierna böra lända till efterrättelse. Då berörde nåd. stadfästelse säger, att allt, som är privilegium ej kunnat i allmänna lagen införas; så medgifver hon ock, att något af dylik beskaffenhet ditkommit.