Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Extrabetalning för dessa timmar lämnas ock, så att åtminstone de unga, som ha friska krafter, gärna deltaga däri. » » Dock, » tillade min vän, » skulle jag gärna vilja hafva litet närmare reda på en hel del saker rörande de kvinnliga järnvägstjänstemännen, kompetensvilkor, aflöning, arbetstidens utsträckning, semester och dylikt. » » Kan icke du, » fortsatte han, » som är riddare af pennan, och som har denna flitens tafla dagligen för ögonen, skaffa mig upplysningar? » Samma begäran hade nyss förut min unga kusin Louise ner i landsorten ställt till mig, då jag under julen var därnere och gästade. Louise är en duktig, arbetsam flicka, som med utmärkelse afslutat sin skola och nu, i saknad af ett eget hem att verka uti, skall ut i världen att tjäna sitt bröd och med vaknande själfständighetskänsla söker sig en oberoende ställning. Statens tjänst föredrager hon framför den växlande lyckan i ett spekulatift företag. » Kusin, » sade hon en dag, » till lärarinna passar jag ej, utan funderar på något annat arbete. Telegrafen hade jag tänkt på, men där sliter man så ondt och lönen är så eländig. Man får där gå som extra så länge, att pensionsrätten är nästan ouppnåelig. Posten vore kanske bättre, men innan jag bestämmer mig för någotdera, ville jag gärna också veta, hur det är stäldt vid järnvägen för kvinnorna där. Jag har tittat efter i Idun, men besynnerligt nog ha de icke alls talat om den saken där. Idun är annars en så bra tidning. Där får man reda på allt möjligt, som är nyttigt för oss kvinnor att veta. De haskrifvit om posten, om apotekarebanan, om trädgårdsskolor och slöjd och om mångahanda annat som vi kunna slå oss på. Men aldrig om järnvägen. Hur kommer detta sig? Snälla kusin, tag reda på saken! » Sålunda pressad från två håll gick jag, försedd med penna och anteckningsbok, upp i den kvinnliga generalstaben midt emot och » interwievade » samt nedskref de välvilligt lämnade upplysningarna. I dag föll det mig in, att Louise kunde få sitt svar från det håll hon helst önskade, och jag sänder därför nedanstående lilla exposé upp till redaktören för » damernas egen tidning », viss om, att han använder den på bästa sätt.
Ingen skulle häldre än jag vilja biträda de värde Talares yttrade mening, hvilka önskat antagande af Utskottets förslag på de skäl, sorn Utskottet anför; men jag känner mig förpligtad till ett motsatt förhållande af ännu starkare band; nemligen af en orubblig öfvertygelse om angelägenheten deraf, att framför allt annat försvara grundsatsernas helgd, i synnerhet i deras tillämpning till Lagstiftningen i allmänhet. Frågan är här helt enkelt, om ifrån Grundlagens ordalydelse kan hämtas en billig anledning för Högsta Magten, att tillsätta BondeStåndels Notarier, eller icke. Jag ingår helt och hållet på en, eller, som jag tror, flere Ledamöters yttrande, att Styrelsen, utan någon påminnelse af Ständerna, intill i8i5 tillsatt BondeStåndets Noll H. 14 210 Den 9 Ja nuari i. tarier. Jag nekar icke, det en analogie finns deruti, att då Grundlagen bestämdt medgifver Konungen att tillsätta Secreteraren, derifrån kunde hemtas en anledning dertill, att förhållandet borde vara enahanda med Notariernes tillsättande, som företräda Secreterarens plats, då han kan hafva sjukdomsförfall; men jag tror denna analogie icke höra till den närvarande frågan. Jag har aldrig tillvitat Styrelsen, såsom en inkräktning af magten, att de tillsatt BondeStåndets Notarier, intilldess anmärkning öfver föl hållandet gjordes hos Ständerna; men då anmärkning blifvit gjord, och rättigheten af BondeStåndet reclamerades, hade jag önskat, att begifvandet skett mera öppet, och att man icke i sista stunden velat argumentera sig till en rätt, sora Statsförfattningen icke kan medgifva, eller i Grundlagens ordalydelse innefattas. Man hade, tyckes mig, bordt mera taga i betragtande Ständernas enhälligt antagna opinion i detta ämne; och må det förlåtas mig, om jag säger, att mera afseende bordt fästas på denna enhälliga opinion, än på 4 eller 5 Rådgifvares Grundlagstolkning. Hvad som vid denna frågas behandling mest förundrar mig är, att jag icke hört uppmärksamheten fästas vid 52 §. RegeringsFormen, hvilken är den, som mest bestämdt uttrycker förhållandet.
Slutligen får jag äran tillägga, att då det icke vore möjligt, att för gifta arbetare med stort hushåll kunna hålla dem alla med mat och husrum, detta en Mästares åliggande kan, hvad dem beträffar, förfalla; men att denna skyldighet ovilkorligen bör iakttagas med ogifta personer, hvilka i ungdomen genom kroglefnaden blifva förstörde. 202 Den 7 September e. m. Hvad Försvarssedlar beträffar, så är det orimligt, att inga böter utaf husbönderna årligen inflyta, då en så stor mängd Försvarssedlar utgifvas hvarje Mantalsskrifning, utan att de äro städslade och utan att de äga husbondens kost eller lön. Felet torde alltså ligga hos vederbörande Embetsman, och i följd deraf torde det icke eller vara orätt, att tjenstemännen böra vara förfallne till böter, om de underlåta anmäla dylikt oskick; och som jag icke vet, huruvida några böter derföre äro bestämde för dem, anhåller jag vördsammast, att detta såsom en ny motion, i följd af hvad Utskottens Betänkande föranledt, måtte till Lagutskottet remitteras. Hvarefter Herr af Grubbens tilläde munteligen: Jag får äfven anföra, att jag känner en Fabrikör med 2 å 3 väfstolar, som utgifvit Försvarssedlar åt 52 Kardsätterskor, ehuru det påtagligen är en orimlighet, att så många qvinspersoner kunna användas vid en så liten fabrik. Vidare får jag nämna, att en Snickare med 3o å 4° arbetare sjelf håller mat åt dem alla; och att en annan Snickare, ehuru boende långt på Norr, då dess arbetare voro sysselsatta på Drottningberget innevarande sommar, skickade mat ända dit. När detta kan vara möjligt för några Handtverksmästare, måste det alldeles icke vara omöjligt för Fabrikörer, hvilka Den 7 September e. m. 203 hafva sina arbetare mera samlade. Vid Skeppsholms vedgård försvaras öfver 100 vedbärare, ehuru blott 6 a 8 dageligen beliöfvas. Jag anhåller i anledning af mina så väl skrifteliga som munleliga anmärkningar om återremiss af Betänkandet. Herr Dalman j Lars Johans uppläste följande: Det nu förevarande ärendet synes mig vara af de vigtigare.
ständigt med undergifvenhet fogar mig, både efter edra och Birgers önskningar. Jag ville likväl gerna Ni är alltid hård och orättvis, far, ehuru jag be 3 slippa att vara er följeslagare, på de der nattliga färderna. Haraldson. jag sagt, men försigtigt hör du och olycklig Hvad pratar du om vilja gå och gör som du, om du inte om en halftimme är tillreds att följa mig och bror din, in till Götheborg. (Anton går.) ANDRA SCEN. De förre utom ANTON. Birger. ken. Ni vet, att han är nära halffånig förut, och Haraldson. står han. Dessutom äro väl inte sex armar för Ah prat så mycket bättre mindre förFör fan, ni mäste vara litet försigtigare med poj på dylika resor är han ingen passande medhjelpare. mycket skulle jag tro, sådan sjön isynnerhet är i natt och någon af drängarna våga vi inte medgan ur halsen på dem, och det der lär väl svårligen låta sig göra. Birger (ironiskt). ta oss, såvida vi inte först skulle kunna skära tun han. Ja, Anton, han har styfva och kraftfulla armar, Haraldson. Om inte han har, så ha vi. Men du 4 nämnde inte ord om resten, Birger. Hvad sa Instö-packet? Birger. Amundsson: "Om J haft någonting obytt med den nye Tull-löjtnanten, Birger, så bör J akta er; Han är en duktig och driftig karl, och har skarpaJo, eftersom far vill veta det, så sa just Nils re ögon än fans mormor, som man säger; Dessutom har han svurit på, att inte ligga ur sjön, förrän han fiskat upp hvalfiskarne från Tistel-ön. Jo, jo, drar han först upp dem, så få de nog tacka Gud, om de slippa med bara huden." Haraldson (spottskt). skall akta sig, för hvalfiskarne från Tistel-ön; de Den krabban pöser af pur afundsjuka! Han kunna lätt svälja honom i en munsbit. Jag förstår nanten; men vänta, vänta, mina gossar! J
Det är således ingalunda, underligt, att Utskottet förblifvit vid dess mening. Då Utskottet emedlertid icke gjort na. got förslag till förhöjning af Kongl. Bibliothekets underhålls - summa, beror allt af Riksens Ständer sjelfve; och det kommer då derpå an, huruvida Ridderskapet och Adela för dess del antingen vill följa det exempel som H.igvordige PresteStåndet, lärdomens representanter, gifvit, och sålunda, med bifall till Utskottets Betänkande, afslå den begärda tillökningen, eller förena sig med Vällofl. BorgareStåndet, och sålunda bevilja någon del af btt* Den 19 Julii e. m, 1211 loppet. Da likväl det sd kallade Kongl. Bihliotheket icke är Konungens enskilda tillhörighet, utan Statens, skulle jag tro, att Ridderskapet och Adeln handlar enligt dess vanliga liberalité, om Ståndet afslog Betänkandet, och instämde i RorgareStåndets beslut Jlerr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets Utlåtande. Bopades Ja och Nej, J anledning hvaraf Herr Grefven och Landtfilarsknlken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utlåtandet Ropades äfven Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandiMärskalien frågade, om Ridderskapet och Adela inStämde uti B°rgareStåndets beslut. Ropades starka Ja, blandad© med Nej. Friherre Anckarsvärd, Carl JJiriirci l fall Ridderskapet och Adeln behagar instämma uti RorgareStåndets Beslut i förevarande fråga, har jag visserligen icke något deremot. Jag skulle då blott önska,'att någon föreskrift för användandet af Kong}. Eibliothekets anslag blef gifven.
Ekonomiutskottet ville i deri delen och i sammanhang med andre i simma amne till Ekonomiutskottet remitterade Memorial, afgifva särskildt yttrande. Hvad beträffa de af Konungens Befallningshafvande utfärdade Vites-förbud, så LngUtskotttts Bttånkanden. 4J9 framställdes följande proposition: ”anse Utskotten Rikets Ständer böra tillstyrkas, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte infordras alla hittills utfärdade vites-förbud, som icke varit föranledde af någon särskild parsons eller menighets tredska, eller tillkommit enligt Städers och Socknars inför Magistrater eller vid Socknestämmor fattade beslut, utan åro allmänna för hela Lån, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes låta granska dem, tillse om och till hvad del de böra fortfara eller uppbäfvas, samt, i förstnämnde fall, deri befordra möjligaste likstämmighet, och beläst, derest iocal-omständigheter ej annorlunda föranleda, låta dem i allmänna Författningar sammanföras.*’ Denna proposition blef enhälligt bifallen; men då fråga uppstod, huruvida de af Konungens Befallningshafvande framdeles utfärdande vites-förbud borde, för att vara gällande, utom i vissa fall, underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, begärdes och anställdes votering, i enlighet med en så lydande proposition:
Du erinrar dig hvad professorn då arbetade med din far, för att förmå honom att skilja sig från denna menniska; men du vet icke, mitt barn, att det var jag, som, i min obegripliga och oförlåtliga blindhet, samt helt och hållet intagen af Brockers olyckliga vältalighet, om de stora och vinstgifvande spekulationer, vi sedan skulle göra tillsamman, öfvertalade din far, nästan emot hans vilja och bättre öfvertygelse, att gå i borgen. Åtminstone är det säkert, att, om jag icke så illa användt det förtroende, han alltid satte till mitt råd, skulle han hafva följt professorns. Min delaktighet i saken gör min smärta dubbelt bitter, ehuru Herman, den ädla själen, aldrig med ett ord förebrått mig det. Han visste nog, att min börda hade sin fulla vigt, genom de sjelfförebråelser, som icke lemnade mig, och den plågsamma vissheten, att åter vara skuld till hans ovänskap med professorn; ty nu är hans vänskap för alltid förverkad, och jag tror, – Gud förlåte om jag har orätt! – att det snarare var för att slippa se din fars afmagrade, af bekymren stämplade drag, än af ren välvilja, som han förskaffade honom den der inspektorsbeställningen nere i Småland.” ”O, min goda mamma, tro icke det!” sade Hilda innerligt. ”Det är att göra honom mycket orätt. Detta har han visst icke förtjent af oss, ty han var förut så vänskapsfull och god; men han är en sträng och allvarsam man, som icke bryter sitt ord. Vi hafva intet att förebrå honom, och då vi lemna H**, måste jag ännu en gång se och taga afsked af honom. Emellertid, min älskade mor,” återtog Hilda, efter ett litet afbrott, ”böra vi innerligen tacka Gud, som låtit oss se en liten skymt af hopp, ljus och kommande lugn. Och om ni hade orätt att öfvertala pappa till detta steg, så har ni också lidit derföre, det begriper jag ganska väl. Men nu skulle det vara orätt att längre sörja deröfver, och sålunda bortslösa de krafter, hvilka så väl behöfvas, för att på nytt börja vårt lif.
BARBERARN. torn ordinerat, så... Ja, se det blir något annat, och eftersom dokgår med Bagaren öfver till Blådufvan, där de beställa vin. BAGAREN. Skål! BARBERARN Skål! dricker. FJÄRDE AKTEN Ja, hvar är vår vän som nyss satt här så röd och glad! BAGAREN. Säg det! Jag tror att han stupat! BARBERARN. riktigt sagdt, det var inte så stor skada på karln! BAGAREN. Död! Ja vi måste alla den vägen; och upp en pjalt. Om jag skall säga hela meningen, så var det BARBERARN dricker. som vi alla, sina små förtjänster. Nu var han visfår vi skrifva opp i den stora boken... BAGAREN. En pjalt! det är ordet! Dock hade han ju också, serligen skyldig mig liten smula pengar, men det Bättre stryka ut det ur boken... BARBERARN. Alldeles riktigt: vi stryker öfver det. BAGAREN. Öfver det; ändå bättre! BÖDELN synes. FOLKUNGA-SAGAN. BARBERARN. Se där är den röde fan! BAGAREN. I tycker inte om att se honom! BARBERARN ändrar plats så han vänder ryggen utåt. med honom! Må vi tala om något annat! BÖDELN synar liken. BAGAREN. Nej jag tål honom inte; jag har aldrig kunnat tagare ha fyllt krogar och jungfruhus och lefva som aldrig någonsin! Man har till och med dansat på Pelikanen; och höjden af gudlöshet! en tärna som på gyckel klädt ut sig till pestflickan, drabbades af himlens hämd då hon stöp musdöd till golfvet! BARBERARN. Vet I att staden är galen? Alla festens del Det var rätt åt na! BAGAREN. lilla dronningen, hon dansa på som om ingenting händt, och så drog hon af med en soldat! BÖDELN Men den andra tärnan de tjänte båda hos har gått omkring så att han nu står midt framför Barberarn. FJÄRDE AKTEN BARBERARN som har glaset lyftadt, stannar i gesten, häpen. Hä! hvad är det frågan om?
Uti den i ofvanstående 4:cle punkt omnämnda motion har Herr Th. Petré jemväl tillstyrkt, att Wermlands Fältjägare-Regemente må, allteftersom manskapet uttjent sin capitulationslid, indragas; och har Herr Petré, utom de skäl som i motionen innefattas, inom Utskottet ytterligare tillagt, att, efter de honom meddelade underrättelser, Fältjägarne skola i allmänhet vara, för orten der de vistas, mera skadliga än gagnliga, enär de, såsom tillhörande en värfvad trupp, måste, då de sammankallas, lemna den årstjenst de innehafva, och derigenom vänjas vid ett ombytligt oek •stadigt lefnadssätt. Utskottet har noga öfvervägat, huruvida skäl vore för handen att, i följd af herorde motion, söka för framtiden bereda någon besparing i de till Föi ■svai s-Werket under 3 Hufvudtiteln utgående dryga anslag; men härvid har hos Utskottet förekommit, att, vid organiserandet af Sveriges Militaireväsende, Wermlands Fältjägare-Regemente ansetts böra deri utgör* en beståndsdel; att, i händelse af indragning, större delen af Befälet sannolikt än vidare behöfdes i och för Beväringsmanskapets exercis, eller o«k *tt en tillökning deraf vid förutvarande Regementen komme i fråga, samt att i öfrigt kostnaden för delta, af 600 man bestående, Regemente utgör en, vid jemförelse med underhållet för andre värfvade trupper, ringare summa. På dessa grunder kan Utskottet icke tillstyrka bifall å Herr Petrés motion om indragning af Wermlands Fältjägare-Regemente. 9:0 Artilleriet.
Olle Strandberg var på 60-talet en utmärkt Bazil, Max skulle säkert vara det än i dag och låta oss höra Åsnearian, hvilken hr Rundberg till förekommande af alla olyckshändelser a. m. ntelemnat Hr Nilssons Curcio var fbr svag i ensemblenumren, annars ritt bra på sin plats. Antonio kunde gjorts mer rolig af hr Grafström, som borde sett Lars Kinmansson i detta parti, ett biparti som denne annars vid premifcrroler vane utmärkte buffa * sångare med glans utförde under mer än 20 år. Fru Ösiberg gaf sina arior med mycken utmärkelse, men bennes spel var ioke så uttömmande och intressant som Selma Eks. Fru ö. var fbr stel och enformig, litet mer af Rosinamåste sticka fram under den Dy a värdigheten. För Chera * bins blyga hyllning får grefvinnan framför allt ej vara så likgiltig som na visades. Han är visserligen bara ett barn ännu, men han står dock på barnkammartröskeln, till och med på yttersta kanten Priset togs na som förut af Susanna, fru Edling, till hvars beröm endast behöfver 6ägas att hon var sig i allo lik, den yp * persta Susanna som sedan Henriette Widerbergs dagar fannits i svensk operascen och hvars like ej är lätt att upptäcka på någon operascen, hvarken na eller fordom. Operans ensemble första aftonen var någorlunda, men orkesterns spel var äfven denna gång slarfvigt. När skall detta sluta? Med gamla huset, hoppas vi. Orsaken till op. » Marthas » brådstörtade apparition å k. operan var endast och allenast hr Bötels höga önskan att visa Stockholmarne sin Lyonel. Man kunde annars finna egendomligt att en bjeltetenorist som hr B. särskildt favoriserade ett lyriskt salongsparti som dotta, men efter åhörandet måste man erkänna att hr B. hade skäl för denna sin önskan. Icke som vi ens i detta parti funno hr B. öfverlägsen allt hvad förut här i Sverge i detta parti hörts och setts. Men hr B. hade sioa pointer af stor om ock momentan framgång.
Den åter, som tecknar sig för ett lån med kapitalrabatt, har derjemte ett annat ändamål: att, i följd af en saunolik stegring af kursen å obligationerna, kunna försälja dem till ett högre pris, än han inköpt desamma. I öfverensstämmelse med ofvananförde grunder har jag äran föreslå följande, såsom en fullständigare utveckling af en motion som jag redan vid sistlidne Riksdag väckte i samma ämne: National-Lån. Minst en tredjedel af hela det belopp, som enligt R. St:rs beslut skall genom lån uptagas, för att härigenom bereda tillgång till fortsättning af Statens jern vägsbyggnader, skall inom Riket, uplånas. För verkställigheten häraf inbjudas landets invånare, genom en af K. M:t utfärdad och i tidningarne införd kungörelse, till ett nationallåns sammanskjutande. Teckning kan ske hos RiksgäldsKontoret, vid Ränterierna, hos Kronans uppbördsman och hos andra fullt vederhäftig^ personer, som af Konungens Befallningshafvande utses. Kronans upbördsmän, likasom andra, hvilka ställa säkerhet för sin uppbörd, erhålla i ersättning för sitt besvär, vid liqvidernas upgörande, V* procents provision af de, genom dem, upburne och iuflutne medel. Lånets indragning må jemväl kunna ske genom de inom Riket inrättade Privatoch FilialBanker samt Disconter. Lånet indrages helst med lika summa eller 000 mill. rdr rmt 23 « Den 19 November f. m. hvarje år. För teckningen och inbetalningen af det tecknade bestämmes en viss, till 3 månader begränsad tid. Skulle efter denna tids förlopp lånet icke vara fulltecknadt, må genom ny kungörelse tiden kunna förlängas. På enahanda sätt må den jemväl kunna förkortas, sedan underrättelse ingått, att lånet blifvit fulltecknadt. För den händelse att lånet blifvit öfvertecknadt, förbehåller sig RiksgäldsKontoret att nedsätta de högst tecknade summorna. Obligationerna utgifvas liktidigt i två olika serier eller nummerföljder.
Maj:t den 22 Junii i833 erinrat Collegium om det infordrade utlåtandets skyndsamma afgifvande, har Collegium den 24 sistlidne Januarii dermed inkommit, samt andragit: att, sorn Kongl. Maj:t, sedan nyssberörde anmälan gjordes, icke anbefallt undersökningens utsträckande utöfver ofvannämnde gränser, b vilket ej heller kunnat ské, utan en med Kongl. Majrts Nådiga föreskiift oförenlig tidsutdrägt, hade undersökningen fortgått och ådagalagt, —• att smörtaxan tillkommit såsom ersättning för Presterskapets befrielse från skyldigheten att hålla så kalladt borgeläger, eller att med husrum och föda förse det krigsfolk, som i orterne förlädes; — att outredt vore, huruvida Presterskapet under Catholska]jtiden varit besväradt med nyssberörde utskyld, hvilken likväl då ovedersägligen ålegat klostren, som äfven kort efter Konung Gustaf I:s anträde till Regeringen å nyo ålades att emottaga inqvartering; — att huruledes Presterskapet vid sistnämnde tid jemväl ansetts pligtigt att med Städerna deltaga i borgeläger, inhemtades af förhandlingarne vid 1527 års Riksdag i Westerås, som bade till följd ordentliga contracts afslutande emellan Konungen och åtskilige Capitel, om en viss taxa eller afgift i penningar af deras inkomster, emot hvars erläggande de befriades från borgeläger; —att de sålunda förenihgsvis tillkomne afgifter syntes hafva, under längre tid, blifvit genom Presterskapets eget föranstaltande uppburne och levererade, emedan de i Collegium förvarade äldre räkenskaper icke omförmäla någon Statens inkomst, under namn af Preste-Taxa, förr än 1554» då den för första gången synes hafva ingått i Kronans uppbörd, samt både för Uplands och Södermanlands
Endast bland de yngre fans det en och annan, som menade att man inte borde åtnöja sig med alltför litet utan hellre försöka på ännu något år. Kanske hade man tur och kunde förtjena ihop så mycket att man rentaf kom hem som rik karl. Ty derom voro nog alla ense att det var fattigt der hemma i Finland och klent med förtjensten. Här ute skulle man samla hvad man behöfde för att sedan der hemma inrätta sitt lif efter egen önskan. Hemåt skulle man nog förr eller senare söka sig igen, det fans ändå inte något land, der man hellre ville stanna. Till den åsigten nickade gubbarna sitt tysta bifall och bolmade fundersamt vidare ur sina snuggor. Men en ung, öfvermodig fyr, som först nyligen kommit öfver och ännu inte hunnit glömma de tre årens exercis i Wasa, ville inte ena sig med de andra. Han kunde icke förstå, sade han, hvad som öfverhufvudtaget bragte folk att längta tillbaka till Finland. Hvarföre skulle man byta ut den dollar man här förtjenade mot en mark der hemma? Och det för att få frysa och emellanåt kanske svälta ännu dertill. Här hade man då åtminstone bra mycket bättre föda, och att frysa kom alls inte i fråga. Då blef William Anilin vred och tog sig före att ge pojkspolingen huden full med ovett. Du är en valp, sade han, ingenting annat än en valp och talar just som du är klok till. Ingen menniska kan lefva af bara hvetebröd och ingen heller i bara sommarväder. Den dag kommer nog ännu då också du blir led på sådant lif och ger allt hvad du har för att komma hem till Finland igen. Der behöfver man heller inte svälta och frysa om man bara arbetar som en karl, det är ändå det bästa land på jorden och ja, nu hurra vi gossar! Och gubbarna stämde upp ett ljud som dånade tillbaka från bergen på andra sidan dalen och kom vrålaporna nere vid floden att tystna af skam öfver oförmågan att konkurrera med slik björnalåt. Och jag? jo, jag försökte först draga på munnen en smula men det blef ingenting af. Man blir så underlig till mods emellanåt der ute i vildmarkerna. Historietter REGISTER DRÖMMEN OM EVIGHETEN 5 NATTVARDENS SAKRAMENT 14