Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende härå innehåller Stats-Rådsprotokollet, alt en ny profession i medicinsk Kemi blifvit af Kommittéen för den medicinska undervisningens ordnande förordad såsom en bland de i främsta rummet och oundgängligt nödiga förstärkningarna i de medicinska läroverkens lärarekrafter, och att behofvet deraf, på sätt Kansleren jemväl i underdånighet anfört, vore grundadt i den medicinska vetenskapens utveckling inom sina hufvudgrenar och undervisningens deraf uppkommande anspråk på nya ledare; — och med afseende å det sålunda vitsordade behofvet af den ifrågaställa nya lärarebefattningen, äfven till förevarande nådiga framställning lemnat bifall. d) till löneförhöjning: för förste Amanuensen vid bibliolheket 900: — „ andre Amanuensen derstädes 550: — 1,450: „ Lärare i gymnastik och fäktkonst 250: Kapellmästaren 100: — „ Ritmästaren 550: — ggt): eller tillhopa R:dr 2,350: — Sedan Rikets Ständer inhemlat att, derest lönerna för dessa tjenstemän förhöjas i enlighet med omförmälda nådiga förslag, samma löner komma att uppgå lill enahanda belopp, som motsvarande tjenstemän vid universitetet i Upsala i aflöning åtnjuta, hafva Rikets Ständer, då den ifrågaställda förhöjningen således synes vara af billigheten och behofvet påkallad, funnit sig böra, med bifall till den nådiga Propositionen i denna del, anvisa för ändamålet erforderliga summan af tillhopa 2,350 R:dr. 22:o. Enligt det vid den nådiga Propositionen fogade Stats-Rådsprotokoll, hade vidare, för ordnande al undervisningen vid Lunds universitet i modern Linguistik, Kanslern i underdånighet anhållit att, till inrättande af en ny adjunktur i nämnda läroämne, E. K. Maj:t måtte, såsom fyllnad i aflöningen för denna beställning, hos Rikets Ständer begära ett årligt anslag å 1,400 R:dr; men som E. K. Majit väckt fråga om indragning af en språkmästarebefattuing vid Lunds universitet, hade E. K.
Invånarne derigenom bereda sin politiska undergång. Må man icke framdraga till bevis, att Hannibals ar - Bes v. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. 433 me; såg sin ära begrafveJt i Kapuas vällust. Ty denna njutning korn för tidigt, och hade det stora felet, att vara ett krigsbyte — ickfa sjelfförvärfvad — icke törtjenad eller beredd genom mödan. Glommen icke, att Scipio med samma Romare, som gått långt framom sina fiender i lifvets njutning, besegrade Carthago. Menniskans lefnadsälder är nu för tiden i lika förhållande som i Davids tid, då den sträckte sig till 70, högst 80 är. Om vi försvagas eller förvekligas af finare njutningar, så dela våra grannar samma öde. Och vi komma alltid genom vårt Nationella lynne, att stå på samma punct, när vi mäta oss med dem. Om några obetänksamma feiö* säre förstöra sig, hvad har Staten att befatta eig dermed; som heldre bör afse, att dårens penningar spridas bland idoga och kloka medborgare. ” ”Sålunda granskadt, hvad som skulle föranleda till ett förbud mot öfverflöd och Lux, viilja vi öfverse, hvad som talar deremot. 1:0 Sedan en menniska vant sig vid ea hop njutningar från barndomen, är det icke så förenligt med dass natur att förbjuda sig dem. Kafle, Socker, Tobak, vissa spirituösa drycker, en finare drägt, ett coniin o da re åkdon m. m. äro saker, sorn de flesta ej hafva styrka att aflägga. Just detta skall alltid vålla Förbudets jemna öfverträdande: och Lagstiftaren har ingen ting värre att frukta. Den store alismägtige Lagstiftaren eftergifver sjelf för menskliga hjeruts böjelser. Om ca aktningsvärd del af 454 Bcsv. och Ekon. Tjuk. Betänkandeit.
Länen, så åligger Låntagaren, till förekommande af vidlyftig skriftväxling, att ställa vederhäftig borgen för räntans erläggande påliestämda tider af någon inom eller nära Stockholm boende, och af Directionen godkänd, person. Som denna utlånings-proportion är den högsta, som får komma i fråga, så böra assecuranceoch värderings-instrumenterne noga pröfvas. De sednare böra vara upprättade, enligt Bancomethod, och då de finnas för höge, äger Directionen, att infordra uppgift på det värde, hvartill panten blifvit uppskattad och taxerad under de sist förflutne 5 åren, och sedan efter omständigheterna låningssumman så minska, att Cassan i alla hänseenden må äga full säkerhet. Dlrectionen tillåter ingen annan Inteckning i Panten framför sig, än ett proportioneradt Bancolån, hvilket dock alltid sker så, att sammanräknade beloppet ej öfverstiger den för Panten i 2 §. medgifne högsta Lånesumma, hvadan Panten bör i öfrigt vara ograverad, så att Cassan kan blifva första Inteckningshafvare, hvarföre alla andra derå förut befintlige gravationer med Cassalånet infrias, och de förra Inteckningarne dödas inom viss förelagd tid, hvilket sker af Låntagare sjelf, då skillnaden emellan de förra gravationer och den summa, som enligt 2 §. på panten får utlånas, dertill är tillräcklig, i hvilket fall han endast utfår denna skillnad, till dess de förra Inteckningarne vederbörligen dödade uppvisas, 4 §• Till låns erhållande utur någon af de under RiddarhusStyrelsens vård ställde Fonder erfordras följande säkerhetshandlingar: Låntagarens Skuldebref till Cassan, egenhändigt underskrifvit af honom, och, om han är gift, äfven hans hustrus, med bägges anborna eller brukliga signet, bevittnad af bofaste Män, Domhafvanden eller Tillförordnad Notarius Publicus, och försedd med Domhafvandens derå påskrifna bevis om Pantens intecknande; kommande den sålunda beviljade och lagligen bevakade inteckningen sedan att 316
Väl utlät han sig ej sällan om dem med en blygsamhet, som någongång fann ett älskvärdt, ja poetiskt uttryck; såsom i denna vers ”till Baronessan Oxenstjerna”, med begärd afskrift af en förmanings-visa, – en bland hans mest omtyckta: Sjelf må du tukta dig, Rimmare tröga! Rimmet bör frukta sig Sjelft för de Höga. Verser åt Tärnorna Kan du väl gifva; Men låt för Stjernorna Stjernhjelmar skrifva! Icke dessmindre, och ehuru mycket han lefde blott för stunden, kom dock emellanåt på honom ett ryck, att han borde göra något för sin odödlighet. Han ämnade derföre sjelf utgifva sitt verskram, samladt i en prydlig upplaga; och hans ömtålighet, när något klander nådde hans öra, ha vi redan anmärkt. Förmodligen var den ”Herr Tadlerkopf”, som i synnerhet förtretade honom, satirskrifvaren Triewald (om hvilken mera längre fram); ty synbart nog är, att denne, vid sina skarpa och icke oqvicka häcklanden af den tidens dåliga poeter, äfven – och ofta enkom – syftat åt Runius. Kanhända var alltså just Triewald föremålet för detta fordom högt beprisade sändebref ”till en god Vän angående otidig censur”: Ser du mitt fel i ett och anna’, Så skrif mig till med posten, om du vill: Du skall ha lof, och ändå tack dertill, Skönt du mig huden full vill banna; Och om du ej derpå får höfligt svar, Så helsa mig för ingen ärlig kar. Men om du mig på ryggen höflar Så ränn för atton tusend böflar! Jag aktar slafs Som hunde-glafs, Och mina gamla vantar. Gud ge, du mig ej pantar! Deta utfall, som står så fjerran ifrån den lugna värdigheten af Stjernhjelms epigramm om ”månan, den en huud skäller på”, är dock ej utan en viss putslustighet; men andra ställen kunna framletas, der ett bittrare missnöje höres.
När sålunda socken-nämnden i främsta rummet gjorts lill ett slags verktyg ät den offentliga och kyrko-poiisen, ulan någon egentlig makt inom den krets, der densamma är satt all verka, må det icke väcka förundran, ali denna anstalt ännu icke tillvunnit sig det förtroende hos allmogen, eller burit de frukter, man deraf väntat. Vid fråga om ett allmännare öfverseende af kommunal-författningarne, påkallas uppmärksamheten i främsta rummet på en vigtig grundsats, som i flera andra länder, Expedilions-Utskottels Förslag lil/ underd. Skrifvelse N:o 211. 223 men icke i Sverige, vunnit tillämpning i kommunen, nemligen det representativa systemet. Elter Rikets Ständers tanke är det nödvändigheten, som bör afgöra, om och när delta skall tillämpas. Der hela den maktegande menigheten icke kan, i anseende till sin myckenhet, samlas pä ett rum för att rådslå och besluta, der är det nödvändigt, att denna menighet åt utsedda ombud anförtror ifrågavarande rättighet, men der nämnde hinder ej möler, synes något skäl ej förefinnas, att förbjuda hela menigheten alt denna rättighet utöfva. Med den inskränkning, rösträtten i sockenstämma för närvarande har, och äfven med den utsträckning, densamma kan i framtiden fä, synes i de flesta församlingar någon olägenhet ej böra uppkomma al' hela den röstegande menighetens sammankallande på ett rum. Erfarenheten har derom ej framburit något vittnesbörd, och det allmänna tänkesättet påkallar ej heller i detta alseende någon förändring. Endast i kommuner med större folkmängd kan en representation blifva behöflig, och lagen synes derföre, med hänsigt lill nämnde orsak, böra innehålla tillåtelse för kommunen, att öfvergå till det representativa systemet jemte reglor för organisationen af en sådan representation för församlingen. Genom 1847 års författning är systemet redan infördt i Stockholm, och flera al rikets andra städer hafva uppnått den folkmängd, att alla som ega eller med rätta böra fä rösträtt i stadens angelägenheter, svårligen kunna samlas på ett rum, vare sig lill sockenstämma elier allmän rådstuga.
Sålunda har Kyrkoherden Simonsson uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (N:o 90), jemte förmälan, att de endast på reallinien fullständiga läroverken aldrig lyckats tillvinna sig allmänhetens bevågenhet, utan städse blifvit ansedda endast såsom en öfvergångsformatiou, hvarföre äfven flera af dem redan blifvit förändrade till högre elementarläroverk, föreslagit att ett så stort årligt statsanslag, som enligt elementarläroverkens stat erfordrades till aflönande af fyra lektorer, måtte beviljas för anställande af en lektor i klassiska språk vid hvartdera af de ännu qvarvarande fyra endast på reallinien fullständiga elementarläroverken, eller, ifall hinder skulle möta för beviljande af hela detta anslag, åtminstone åt en dylik lektor vid elementarläroverket i Helsingborg. Inom Borgare-Ståndet har Herr F. Booth (i motion Nio 140) hemställt, att Helsingborgs endast på reallinien fullständiga läroverk mätte organiseras till ett äfven på den klassiska linien fullständigt; varande till stöd för denna framställning anfördt, bland annat, att staden Helsingborg för få år tillbaka hufvudsakligen på egen bekostnad uppfört ett nytt läroverkshus, hvilket vore afsedt för 300 lärjungar och genom förändrad inredning skulle kunna inrymma 400 å 500; att staden således gjort hvad på den borde ankomma för läroverkets utveckling; att utaf läijungarne, hvilkas antal för närvarande utgjorde 186, de flesta, utan att passera de öfre klasserna, lemnade läroverket för att på annan ort erhålla klassisk undervisning; samt att i läroverkets mellanklasser för närvarande 66 valt klässiskä linien Bih. till B. St.
Vid Utskottens Förslag, att Filial-Disconternes Utredning skulle besörjas genom RiksgäldsContoiret, är af flere värde Ledamöter anmärkt, att mtredningen beqvämiigast kan verkställa! i x i 3& Stats• och Banko-Utskottens Betänkandehl de Städer, där dessa Inrättningar nu finnas,' men under uppsigt af det Verk, sorn öfvertager utredningen. Förenade Utskotten fa, i enlighet med hvad uti Betänkandet örn allmänna Penningerörelsen och myntvärdets Upprätthållande redan är föreslagit tillstyrka, att Biqvidations - Contoir inrättas i Götheborg och Malmö, men att dessa Contoirs befattning blir föremål' för de reglementariska föreskrifter, hvilka, i afseende på Contröllerne vid Disconternes utredning, m, m.', komma att meddelas. 15:0 Förenade. Utskottens Förslag, att Förteckn ningarne öfver Filial-Disconternes Böcker och Hand* Ungar skola underskrifvas af DireCteurefne, fried tillagd försäkran, att några andra DiscontVerken till last varande förbindelser an de, sorn iiro ardentligen bokjörde, icke finnas utelöpande, har blifvit klandradt af a:ne Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, med tillägg af den ene, i anseende til Götha Canai-Bolags Discont, att ett sådant Förslag vöre förnärmande för Directionen; äfvensom en värd Ledamot af Vällofl.' Borgare-Ståndet i så matto instämt uti anmärkningen, att han, hvad angår Götheborgsoch GöthaCanal-Bolags-Disconter, ansett i frägakvarande anstalt öfverflödig. Till svar härå, få förenade Utskotten förklara, att den klandrade anstalten endast åsyftar en ömsesidig säkerhet.
Upstä, antingen hos Riksens Ständers klens, gemensamt eller uti nägot af Riks Ständen, betänkligbeter at antaga hwad Stats-Utstottet tilstyrkt uti det, som rörer antingen Statens re»- leranöe eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad til Riksgälds-comoirets Utgifter och Inkomster hörer,eller grunderne för Riksgälds-^ontoiret8 styrelse och förwaltning, dä böra de skäl anföras, pä hwilka sädane betänkligbeter sig stödja samt meddelas Stats-Utstöttet, som derefter tage Ärendet under ytterligare öfwerwäganye. Anser Stats-Utstottet sig 'icke kunna afwika ifrän desi redan afgifne yttrande eller instämma uti Riksens Ständers eller et särskildt Ständs tankar, utnämne dä Utskottet I)eput6rg,cts, som uti det eller de Ständ, der betänkligheter upkommit, företräda och närmare »plysa förhällandet. Förblifwer nägot Ständ ändock wid den mening, det förutfattat, afgöres saken efter tre Ständs beslut. Stanna twä Ständ emot twä, dä stall Stats-Utstottet förökas med sä mänga Ledamöter utaf RiksStänden i wänlig ordning walde, at de blifwa trettio af hwarje Ständ.
OtJio af den 16 April 1851, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse för åren 1846 och 1847 (53). 1851 den 20 Juni i underdånighet anmäld; då frågan om beräkningsgrunden för Sveriges och Norriges ömsesidiga bidrag till Konvoy kassans utgifter öfverlemnades till Justitie-Departementet, för att till föredragning derstädes beredas, i sammanhang med det af Unionskommittén afgifna förslag till grunder för de båda Rikenas ömsesidiga bidrag till alla förekommande, unionella Statsutgifter, -rBeträffande frågan om afskrifning af 2:ne balancerade poster vid OfverStåthållare-Embetets Kansli, har Ofver-Ståthållare-Embetet under den 14 Februari 1853 i underdånighet anmält, att densamma blifvit behörigen verkställd. 94:o af den 3 Maj ,1851, angående återbetalning^ af det f. d. Expeditionsfogden C. J. Moritz beviljade lån till sänkning af sjön Ökvattnet i Westerbotten (64). 1851 den 16 Maj i underdånighet anmäld, då Rikets Ständers härutinnan fattade beslut blef vederbörande till kännedom och iakttagande meddeladt. »5:o af den 17 Maj 1851, angående anslag för beredande af tillfälle för ett antal Svenska Industriidkare att besöka Industri-expositionen i London (72). 1851 den 12 Juni i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit, angående sättet för anslagets användande, samt hvad i öfrigt för ändamålets vinnande iakttagas borde, täcktes i nåder meddela vederbörande Embetsmyndigheter nödige föreskrifter. Oftio af den 21 Juni 1751, angående beviljadt lån för verkställighet af den nya Tomtregleringen i Christianstad (78). Hvad Rikets Ständer härvid beslutit, meddelades genom nådigt bref af den 8 Juli 1851 Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstad, till vederbörandes förständigande.
4 Sami 1 Afd. 23 Häft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 55. åstadkomma en förbindelse mellan Hammerdals, Fölinge och Offerdals socknar, och den andra en omläggning af den nuvarande backiga vägen mellan Brunflo kyrka och Pilgrimsstads skjutsstation, å stora landsvägen mellan Ostersund och Sundsvall. Förslag rörande kostnaden för dessa vägarbeten hade vid tiden för motionens afgifvande icke hunnit att utarbetas, men samma kostnad antogs att uppgå för det förra arbetet till omkring 150,000 II:dr, och för det sednare till 90,000 R:dr; hemställande motionären, att Rikets Ständer, äfven om tiden icke medgåfve framläggandet af några fullständiga kostnadsförslag innan motionen till handläggning förekomme, likväl måtte finna sådana omständigheter vara förhanden, att, oberoende af ett detaljeradt kostnadsförslag, till Kongl. lVIaj:ts disposition måtte af redan disponibla statsmedels-tiligångar anvisas 100,000 R:dr, för att genom vägbyggnadsarbeten i Jemtland, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och närmare bestämmelser i afseende på vilkor och användningssätt, bereda länets genom missvext nödställde innevånare tillfällen till arbetsförtjenst. Sedermera har, uti skrifvelse den 23 sistlidne Februari, Chefen för Kongl. Civil-departementet gifvit Utskottet tillkänna, att Kongl.
Jag förklarar, det jag instämmer i den proposition, att Ridderskapet och Adeln anser 1818 Riddarhusordning, det vill säga den som den 21 December 1823 föreslogs, böra blifva lag. Men innan jag det gör, vill jag blott nämna ännu ett ord; jag minnes 1786 års Riksdag, då Friherre Duvall förde LandtMarskalksstafven; jag minnes en åtgärd från Regeringen, hvarigenom Ståndet försattes i den största oro. Friherre Duvall ilade upp till Slottet, och återförde en skrifven sedel, innefattande ett meddelande från Konungen, som lugnade sinnena. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve Horn, Claes Fredric, yrkade att den af Friherre Anckarswärd begärde proposition måtte af Ilans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställas. Herr Lefre'n, Jolian Pehr: Den, som ej har skicklighet att tala, såsom den sista Den 18 November f. m. 173 värde talaren, är bekymrad, då han nödgas, förd af sin känsla, och ledd af begreppet om rätt, uppstiga näst efter honom, och yrka motsatsen. Jag tror, att denna discussion, ehuru lång den varit, undvikit liufvudpunkten af ämnet. Jag skall försöka återföra den dit. Ridderskapet och Adeln tyckes önska, att en annan behandling af ämnet hade ägt rum. Detta bör noga skiljas från den fråga, om Konungen efter lagliga former förfarit. Hvar och en vet, att saken kunnat få ett annat utseende. Jag delar den känsla, som önskar, att frågan blifvit behandlad på ett annat sätt; men kan alldrig förena mig med dem, sorn påstå, att Konungen handlat mot bestämda former. Konungen har fått ett förslag, utan några förbehåll. Då åtskiljdes de §§, som hörde tillsammans, från de isolerade, och vår Riddarhusordning har många §§, som ej hafva sammanhang med hvarandra; dc sednare anlogos. Då härtill kommer, att detta sätt var enligt gammal praxis, tror jag ingen olaglighet vara begången. Dessutom företer sig ytterligare en annan omständighet. Kongl.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en, i anledning af Utskottets Utlåtande, N.‘o 305, rörande Kronans Hus och Byggnader, af Hans Jansson från Elfsborgs Län väckt motion, att Utskottet måtte gå i befattning om tryckning af en sådan Förteckning öfver alla Kronans hus och byggnader, som utvisar hvartill de blifvit uppgifna att nu begagnas, samt att låta tillräckliga exemplar af denna Förteckning till RiksStånden utdela. Från Höglofi. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 11 sistlidne September, under N:o 153, afgi£' Prot. Utdrag den g Nov. 182g. 47 na och, den 21 i samma månad e. rn., pä bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckta motioner om ytterligare åtgärders vidtagande, dels till befordrande af den inhemska Häst-culturen, dels till lättnad vid Remonterings-skyldighetens fullgörande. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Friherre Wrangels, Henning, den 2 dennes f. m., på bordet lagda motion, att Fjerdingsmannatjensten icke må af Frälset bestridas; BevillningsUtskottet’. Herr Skogmans, Carl David, den 3 dennes e. m., på bordet lagda motion, att de förhöjningar eller nedsättningar i Tullafgifterna på inkommande och utgående varor, som vid denna Riksdag varda af Riket3 Ständer vidtagna, emot hvad nu gällande Tulltaxa innehåller, icke måtte träda i verkställighet förr, än från och med den 1 Maji 1830; jemte de af Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik, och Herr Tham, Wollrath, rörande samma ämne, sistnämnde dag afgifna yttranden ; Lag-Utskottet: Herr Rosenqvists, Fredrik Leonard, den 3 dennes e. m., på bordet lagda motion om upphäfvande af 6 §. i 9 Cap. Handels-Balken. S. D.
Efter trettiotvå års tjänstgöring v i d M a l m ö småskolor af går f r ö k e n Eisfeldt från sin befattning v i d innevarande vårtermins slut o c h erhåller en mindre pension. * * * j Såsom lärarinna har fröken Eisfeldt visat sig vara i besittning af de egenskaper, s o m tillhöra en g o d u n g d o m e n s handledarinna. Sitt kall har h o n alltid utöfvat m e d sorgfällighet o c h stort allvar. H o n äger g o d blick f ö r detaljer — sådana spela i n o m skolans värld en ganska vä- sentlig roll — m e n tillika allt f ö r stor insikt i skolarbetets mål f ö r att hemfalla åt pedanteri. U n d e r de senare åren har det h ä n d t m e r än en gång, att föräldrar begärt få sina barn intagna i hennes klass, e m e d a n de själfva en g å n g såsom barn erhållit sin första undervisning af henne. I de fortbildningskurser, s o m tid efter annan varit a n o r d n a d e f ö r lärarepersonalen v i d stadens folkskolor, har fröken Eisfeldt städse varit en flitig deltagare. A t t ett så långvarigt arbete i skolan icke varit utan återverkan p å henne själf, är helt naturligt. I umg ä n g e t har h o n ibland utmärkt sig f ö r en viss kärfhet o c h torr humor, o c h hennes anmärkningar sakna stundom icke sin udd, m e n f ö r det mesta träffar h o n spiken på hufvudet. Hennes, åskådning af lifvet o c h världen har alltid varit djupt allvarlig o c h präglad af varm gudsfruktan. Jf u på landet så gladt höras fåglarne locka, och af stadsbarn dit kommer från skolan en tropp. Nu det gäller att se, hvem som först hinner plocka vid grönskande kidlen små sippornas knopp. Så de små nu i frihet som fjärilar svinga, utur synhåll snart ifrån stadens tull, och hvad silfverstämmor, hvad jubel där klinga, och hur fladdra för vinden där lockar af g ull.
Men på samma gång jag med största ifver arbetat på att i detta omnämnda hänseende hålla jemna steg med utlandet, anser jag att man i fråga om familjerätten bör gå mycket varsamt tillväga, emedan hvarje land i detta afs:de har sina egna förhållanden och vi dessutom ej i denna del så väsendtligt skilja oss från andra länder. Det var ieke längre tillbaka än vid sista riksdag som bördsinstitutionen i stad borttogs. Det var med rätta. Den hade icke någon rot i nationens historiska lif eller grund i samhällsinrättningen. För öfrigt, då denna förändring vidtogs, funnos många som sade: »det gäller i dag staden, i morgon landet.» För min del anser jag bördsrätten i stad ej hafva den betydelse, som bördsrätten på landet, och då jag tillägger den sistnämnda en stor betydelse, bestrider jag i och med detsamma de yttranden, som både här på detta rum och äfven annorstädes blifvit anförda, nemi. att bördsauspråken väckas blott af vinstbegär. Med den erfarenhet, jag såsom domare på landet eger, vågar jag påstå att dessa bördsanspråk oftast väckas af kärlek till fädernes jord. Det är en ädel känsla härutinnan, som lagstiftaren gör orätt uti att vilja borttaga. Det är obestridligt att missbruk någon gång kunna ske, men det hindrar icke att institutionen bör qvarstå. Ingen institution är nemi. sådan att icke missbruk deri kunna ske. Jag har i min reservation citerat ett yttrande af en af våra största jurister, och skälet hvarföre jag gjort det, är att det är väl sagda ord, hvilka ingen förmår vederlägga. Om än den mannen, som uttalat dessa ord, sedermera ändrat åsigt, stå dock hans en gång yttrade ord qvar, oåtkomliga för hvarje anfall. I afs:de på den nytta, bördsrätten medför, vill jag endast anföra den erfarenhet, jag derom har, dels i det landskap der jag är född och dels der jag såsom domare handlagt juridiska ärenden. Det är nemi. i Gefleborgs län och Dalarne.