Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Nej, vi har inte blifvit vänner, och hvad på mig ankommer, blir vi det inte häller. Om ni ännu har lust att fortsätta detta angenäma julgästande, så måste jag tillstå, att jag får litet svårt att visa mig artigare mot er. Jag tycker ni inte just borde ha funnit detta mycket trefligare än jag själf, och om jag får vara öppen, så skulle jag helt enkelt råda er att frivilligt afbryta er ... SEGERSTEDT. (beherskar sig) Baron Brinck, ni glömmer att ni förolämpar en gäst i ert eget hus! Jag hade visst aldrig blifvit det, om jag känt till de seder ni tycks hylla. GENERALEN. (fortsätter oberörd i samma hånfulla ton, där han slutat nyss) råda er att frivilligt afbryta detta särdeles intressanta julfirande till fromma för er mor, er själf och en gammal man, som inte tål politiska intrigmakare. SEGERSTEDT. (häftigt) Baron Brinck, tvinga mig inte att besvara skymf med skymf! Tag tillbaka edra ord och jag ska låta dem vara som osagda! (Elise kommer genom salen i något ärende, men stannar nära dörren då hon hör den häftiga ordväxlingen). GENERALEN. (vänder sig oberörd om och räcker Segerstedt ett gevär) Se där! Håll det så länge jag gör patronväskan i ordning! SEGERSTEDT. (gör ingen min af att taga emot geväret, men knyter näfvarna i ett anfall af vrede) GENERALEN. Åh! – ni blir ju till och med oartig, unge man! Det brukade man inte i min ungdom mot äldre folk. Men ni har naturligtvis längesedan lämnat folkvettet för det finare politiska vettet! Det förra anslår mig i alla fall långt mera, och ni borde ha lagt an på det för att lättare vinna edra fredliga julplaner! Seså, seså, – bli inte häftig och ställ till scener! (Stiger under talet småningom ned från soffan, ordnar sina jakttillbehör med största lugn och synar dem ett för ett). Ingen kan förebrå mig att jag förifrar mig i handling eller ord. Ni hör huru lugnt jag talar. Hvartenda ord är öfverlagdt.
Stambana, angående vissa bestämmelser i afseende å Statens södra från Sjöberg, norr om sjön Salen, m. fl ifrågasatta jernvägssträckningar. Motion N:o 289. Stats-Utsk Utlåt. N:o 29. __ _ Om antagande för norra stambanans anläggning mellan Stockholm och Upsala af sträckningen öster om Sigtuna-fjärden. Motion No 294. Stats-Utsk. Utlåt. N.o 87 saint Mein. Skrifv. — Norra, om anslag till påbörjande af dess anläggning i enlighet med äldre förslag öster om Sigtuna-fjärden direkt till Upsala, samt derifrån i utstakad rät riktning till Sala. Motion N:is 231, och 299. Stats-Utsk. Utlåt. R. St underd. Skrifv. N:o 121 Nordvestra, angående förhöjning i det af Kongl. Majit äskade anslag till den del af, som utgöres af linien Porla—Christinehamn. Motion No 221. Stats-Utsk. St. underdån. Skrifv. — Nordvestra angående de för en sammanbindningsbana genom Stockholm från Jernvägen till Clara sjö afsedda medels anvisande tili Motion N;o Iö6. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. N :o 121. Östra, om anvisande, utöfver' det af Kongl Majit äskade anslag till dess påbörjande, af särskilda medel för anläggning af sträckan mellan Norrköping och Linköping. Motion N:o 223. Stats-Utsk. Utlåt. Statskontoret, angående lönetillökning för Kammarskrifvarne i. Motion N.o 163. Stats-Utsk Utlåt ivo 100 R St. underdån. Skrifv N:o 168. Sterbhus, angående uppteckning och skiftning af. Se Ärfda-Balken Stål-effekter, angående sättet för utförsel af, m. m. Se Jernoch Stål-effekter. Stämning', angående tillämpning på byalag af det i Kongl. Resolutionen den 29 6 42 Maj 1752 föreskrifna sätt för stämnings delgifvande åt hel menighet.
Skulle så vara, och derom torde Frihm, som är ledamot af Ekon.Utsk. och öfvervarit detta ärendes beredning derstädes, kunna, på grund af hvad af sakkunnige personer derom yttrats och i följd af eget närmare begrundande, bättre döma än jag, och isynnerhet bättre känna hvad med den ena och andra ordställningen ursprungligen åsyftats, samt huruvida de sednare förslagen åsyftat ej endast redaktionsförbällring, men ändring i sak, så erkänner jag att, oaktadt det företräde jag nyss trott mig böra gifva åt PresteSrts ordställning, jag vid slutligt besinnande dock heldre vill bibehålla den upslällning Utsk. från början antagit, oaktadt de fel, med hvilka den kan vara behäftad, och detta, emedan densamma åtminstone synes mig kunna i sak uttrycka hvad jag för min del anser hufvudsakligen rikligt. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, tror jag det vara bäst, att R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut och afslår båda inbjudningarne, eller lägger dem oantagne till handlingarne. GrLagerbjelke: En talare har här beklagat sig deröfver, att någon skolordning för närvande icke finnes, hvarigenom äfven den olägenhet upkommit, att den ena klassen i den ena skolan icke svarar emot samma klass i en annan skola. Den värde talaren har, enl. mitt förmenande, fullkomligt rätt i denna klagan; men då så är, och då det är så angeläget, att en skolordning finnes, synes det mig ändå otjeuligare att R. St. hos K. M. göra anhållan att i första klassen lalin icke skall få läsas. Ty innan en ny skolordning är utfärdad, vet man icke huru långt denna klass kan Den 2 September. 229 sträcka sig i kunskapers meddelande, och kan det då vara lämpligt att, på sätt BorgareSt. gjort, ingå i en sådan specialitet? Kan det icke öfverlemnas åt K. M. sjelf alt ordna den saken, utan att K. St. skola inblanda sig i dylika små omständigheter. Jag fortfar fördenskull i min anhållan om afslag å BorgareSus inbjudning.
Vidkommande den missföring, som i 2:dra puncten omförmäles, så har densamma tillkommit deiigenom, att Lands-Contoret i Götheborgs och Robus Län, uti dess vid penningarnes öfver-remitterande medföljde Reversal rubricerat lefvereringen såsom Magasins-medel, ehuru beloppet tillhörde Stats-Verket och icke förre Magasins-Fonden. Detta förhållande var icke fullt utredt, när 1837 års Hufvud-Rok afslutades, men kommer att vederbörligen iagttagas vid uppgörandet af 1840 års flufvud-Bok. Hvad Revisorerne i 3:dje puncten framställt, angående förluster och vinster å försåld, Stats-Verket tillhörig, Spanmål åren 1836 och 1837 instämmer med Räkenskapen och fordrar ingen vidare utveckling. — 205 — Vät har Stats-Contoret, som Revisorerne i 4:de puticten erinrat, understundom infordrat Rapporter och Räkenskaper, som inom bestämd tid icke inkommit, utan att förelägga de för slik försummelse stadgade •vilen; men sådant har egentligen ägt rum, der endast fråga varit om kortare dröjsmål, och då de utevarande handlingarne innefattat Rapporter och Räkenskaper från Magasin, der ingen Spanmåls-rörelse under tiden funnits. Deremot då Redovisningen eller Rapporten utgjort någon väsendtlig Redogörelse, hafva vitén blifvit förelagde och vid fortsatt dröjsmål fördubblade, i öfverensstämmelse med Författningarnes föreskrift, samt äfven hos den försumlige Redogöraren uttagne, derest icke sådane lagliga skäl och omständigheter blifvit af Redogöraren ådagalagde, som föranledt till frikännande från det yrkade vitet. Öfver 1836 och 1837 årens Hufvud-Böcker, rörande Rikets Undsättnings-anstalter, eller Spanmåls Crediliv-Fonden sedan år 1830, hafva Revisorerne i öfverensstämmelse dermed gjort en summarisk öfversigt och i afseende derpå anfört följande: l:o Att en i 1836 och 1837 årens Räkenskaper balancerad fordran å 600 R:dr hos Handelshuset i Umeå Erik Forssells
Men om alla dessa åtgärder skulle vidtagas utan Rikets Ständers sammankallande, på sätt Grundlagen bjuder, frågar jag, om Konungens Rådgifvare skulle undandragas ansvarighet, derföre att saken angick Colonien? Det skulle ock kuu 11a hända, att dylika åtgärder, som dem jag nyss nämnt, erfordrades under eli Riksmöte, och att Ko - 158 Den 16 Mars f. m. nungen fann sig föranlåten, att, till följd deraf, äska ökade bidrag af Rikets Ständer; och jag frågar, huru det, med iakttagande af vår fria StatsFörfattning, vore tänkbart, eller huru man ville försvara, att Rikets Ständer, i sådant fall, skulle åsidosätta att glanska de Styrelsens åtgärder, hvarigenom det nya behofvet tillkommit, innan medlen beviljades? Jag finner dessutom åtskillige ställen i Grundlagen, som stadga ansvar äfven för sådane åtgärder, hvilka blifvit vidtagne under Riksdagens lopp, såsom 110 §, om Riksdagsmans ofredande med anledning af befallning, och go §, som stadgar, att klander af Regeringsmaktens beslut och åtgärder ej få äga rum på annat sätt, än Grundlagen bjuder, det vill säga genom anmärkningar till ConstitutionsUtskottet, men ingalunda talar om någon inskränkning i anmärkningsrätten i afseende på tiden, då åtgärderne blifvit vidtagne. Många andra skäl, hämtade från AnsvarighetsLagen, bevisa jemväl, att händelser under Riksdagens lopp kunna förekomma, som påkalla ConstitutionsUtskottets verksamhet. Jag kan, på grund af allt detta, ej frångå den öfvertygelsen, att ConstitutionsUtskottet begått ett hufvudsakligt fel, då Utskottet i förevarande Memorial hemställt till Rikets Ständers godkännande en grundsats, som skulle frånhända Svenska Folket en Grundlagsenlig rättighet; jag vidhåller derföre mitt yrkande om återremiss. Den 16 Mars f. m. i5g Ilerr Rosenblad: Jag liar egentligen begärt ordet, för att erinra Herr Hjerta, att lian hört allt för illa, om han fattat min mening sålunda, att jag skulle anse Ön Barthelemy såsom en främmande Makt.
och adress åtfölja i särskild Jörseglad namnsedel, Några praktiska vinkar för unga husmödrar. A f Ellen Bergström. Efter (Sista middagen. artikeln). s. v. n ö j e n a: baler, soaréer, sällskapsspektakel m. fl. S o a r é n är slut. Ett litet kapitel i hälsovård til Husmoder. i s k u g g a n! D e t var annat än Bores frostiga framfart under hela midfastoveckan! Sant! Underbart! Ingen regel emellertid utan undantag. Stockholm. Kiksoch Alim. « &gt; s tp CD 13 — - S m £ (Eftertryck förbjudes.) (Forts.) D å vi människor alla mer eller mindre tro, så äro vi också alla mer eller mindre mottagliga för suggestion, d. v. s. mer eller mindre suggestibla, såsom det heter. Suggestibiliteten är sålunda en fysiologisk egenskap, som innebor i vårt själslif, o c h den, som misskänner detta, visar blott därigenom, att han saknar själf kritik. D e flesta människor ha nämligen en viss benägenhet f ö r att låta sig påverkas af andra människor g e n o m föreställningar, o c h en väntad psykologisk eller fysiologisk effekt har en bestämd benägenhet för att också verkligen inträffa. M e n bland människor visar sig som sagdt en stor olikhet i mottagligheten för suggestion, många äro nämligen som kändt är så mottagliga, att den förmår frambringa de starkaste o c h mest i ögonen fallande verkningar. Dessa senare, när de äro sjuka, kunna botas efter hvilken metod som helst, vare sig de använda homöopatiska medel eller resa till Aronson, K n e i p p eller Lourdes. D e t är icke de påstådda o c h utbasunade läkefaktorer, som under dessa förhållanden användas, de där verka botande, hvarken de homöopatiska medlen eller de o c h de badformerna eller det undergörande vattnet, utan det är patienternas egen starka tro, att just detta skall bota dem, d. v. s. deras starkt utvecklade suggestibilitet. O m alla människor nu hade en sådan hög grad af suggestibilitet, så skulle en enkel psykisk behandling lätt kunna bota många sjukdomar.
Ordnandet af ofvan anmärkte förhållanden de bägge rikena emellan är för Jemtland, i kommercielt hänseende, en ren lifsfråga, helst vattendragen inom provinsen torde till en icke ringa del kunna göras användbara för varutransporter från närheten af gränsen ända hit; och ehuru någon förändring uti de, om utländska varors landväga försändning, emellan Sverige och Norrige gällande bestämmelser helt nyligen å Norrska sidan ansetts icke kunna för det då närvarande medgifvas, lärer det dock så mycket heldre vara att hoppas, Berättelse öfver Jemtlands Län för åren 1848—1850. 4- 26 det frågan inom en ej aflägsen tid skall vinna framgång, som vederbörande Kommitterade för granskning af sladgarne angående Sveriges och Norrige» inbördes handelsoch sjöfarts-förhållanden yttrat sig i enahanda syftning, som den här antydda. § 4- Politisk Författning. Angående Länets Kammar-Verk lemnar den bifogade statistiska tabellen en allmän öfversigt. Under de ifrågavarande tre åren äro 23^ mantal förmedlade till 48 laga skiften äro afslutade och 106 andra landtmäleriför rätlningar verkställde; 56f2 mantal hafva i laga skifte ingått samt 57,269 tunnland blifvit afmätte och 85,738 tunnland delade. Från krono till skatte äro försålde 4||b och utan lösen omförde 63^ 10Tn2^; I3V mantal nya hemman hafva tillkommit, och af sådane med frihetsår förut beviljade äro 24|g5 mantal i skatt ingångne.
Beträffande åter ledamöternes i Pröfnings-kommilléen ersättning för deras reseoch traktamentskostnader, så hade samma ersättning till hela sitt belopp blifvit af bevillningsmedlen utbe - S ats-Utskottets Utlåtande, N:o 66. tald, hvilken utbetalning Fullmäktige funnit sig böra godkänna, helst bernälde ledamöter genom Bevillnings-förordningens 117 §, vore ovilkorligen berättigade till erhållande af godtgörelse för dessa kostnader efter de i sådant afseende stadgade beräkningsgrunder; dock som, eldigt hvad Kongl. Maj:ts befallningshafvande vitsordat, ifrågavarande bevillningsprocents och anslags otillräcklighet för ersättandet af 1845 års taxeringskostnader icke härledi sig från några då inträffade tillfälliga omständigheter, ulan måste tillskrifvas dels det numera ökade antalet af ledamöter i förrbemälde kommitté, dels de under sednare riksdagar beslutade nedsättningar i bevillningsafgifternas belopp och dels den medgifna förhöjningen i skjutslegan, så och med afseende jemväl derå, att den för omförmälde kostnaders bestridande hittills anvisade tillgång, efter all sannolikhet, komme att visa sig än mera otillräcklig för de år, under hvilka det vid sistförflutna riksdag meddelade stadgande, angående halfva skyddsafgiflens användande till folkundervisningen, komme att tillämpas, hade Fullmäktige funnit sig föranlåtne att underrätta Rikets nu församlade Ständer om otillräckligheten af meranämnde bevillningsprocent och anslagssumma inom Norrbottens län samt angelägenheten af deras ökande, åtminstone till det belopp, att de motsvara de kostnader, hvilka ovilkorligen skola deraf bestridas.
Slutligen tillslöto sig dock hennes ögon behagligt, och solen stod redan högt på himmelen då hon vaknade. Sköna tärnor, smycken i dag eder herrskarinna med dubbel omsorg. Hvarföre vill hon i dag vara så skön? Hvarföre smyckar hon sig? På hvem tänker hennes hjerta? Är det väl för sin fader hon vill stråla eller är det, emedan den okände fremlingen skall se henne? Solen sänker sig, den skall snart gå att slumra i vesterns svällande molnbäddar. „Alhejdis väninnor, lemnen mig ensam, jag vill slumra en stund, låten ingen nalkas“. Men Alhejdi slumrade icke. Skall Alhejdi gå till springbrunnen? Kommer han, den herrlige fremlingen? Hon måste dock varna honom, befalla honom att gå bort, han kunde ju eljest vänta henne länge och bli upptäckt. Det vore hans säkra död. Alhejdi gick med dröjande steg mot brunnen. Der stod redan fremlingen hög och herrlig med den blixtrande blicken. „Alhejdi, skönaste, ljufvaste sol! Hvar finnes i verlden den, hvars skönhet ens skulle synas en stjerna invid din!“ „Fremling, vet du icke, att Ben Hamouns slafvar skulle döda dig, om de funno dig här. Skynda dig bort, jag ville se dig blott för att varna dig“. „Sköna Alheidi, om än tusende dödar skulle hota mig, aldrig kan jag lemna dig. Dig måste jag ega, dig måste jag befria, eller ock dö för dig. Alhejdi, du himmelska, hvad är du annat än en fånge, fast dina bojor äro förgylda. Lefver du icke här instängd såsom en fången gazell, dold som en diamant i djupet af grufvan, eller en perla i musslan. Kom Alhejdi, kom, var fri. Blif min brud, blif Salik Sardar Khans brud, han som herrskar öfver de fria i landet vid öknen. Vet du, kan du ens ana, hvad frihet är! Vet du, hur hjertat klappar, då man ilar hastigare än vinden på pilsnabba fålen, som känner ryttarens vilja innan ens ett tecken tydt den för honom.
Ehuru det vill synas, som för utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, för hvilka vid statsregleringens uppgörande medel ej blifvit anvisade, en ytterligare anordningstitel utöfver de begge, som redan förefinnas, nemligen de å de flesta hufvudtitlarne upptörda anslagen till extra utgifter och samma hufvudtitlars besparingsmedel, icke borde erfordras, må dock å andra sidan härvid erinras, att om kostnaderna för ofvanomförmälta Kommittéer skulle af nyssnämnda båda fonder bestridas, dessas tillgångar utan tvifvel icke sällan blefve otillräckliga för de många tillfälliga behof, som af samhällsodlingens framåtskridande i alla rigtningar måste blifva en nödvändig följd, men, om åter Rikets Ständer, i sammanhang med sådane af dem gjorda underdåniga framställningar, som, för att kunna bringas till verkställighet, medföra kostnader för staten, tillika anvisade nödiga medel för dessas betäckande, skulle, enligt Stats-kontorets tanke, den s. k. förskottstiteln blifva mindre behöflig, än nu är fallet. För öfrigt och då, med hädanefter årligen återkommande riksdagar, representationen lättare, än hittills, blifver i tillfälle att omedelbart pröfva anslagsbehof af ifrågavarande beskaffenhet, föreställer sig Stats-kontoret, att nämnde anordningstitel i allt täll kan komma att inom kort försvinna; och det är under sådant förhållande som Stats-kontoret anser, att någon särskild Rikets Ständers åtgärd icke af Revisorernes framställning påkallas.
Majit har, under den 8 Januarii 1824, förklarat Sig å hvad Rikets Ständer sålunda begärt, vid hvarje serskildt tillfälle vilja fästa det afseende, som kun - Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 No v. 1828. 23 de finnas lämpligt; hvarom Utdrag af Protocollet till de öfrige Stats-Expeditionernes efterrättelse afgått. 70. — angående Constitutions-Utskottets granskning af Stats-Rådels Protocoller. Den 8 Januarii 1824 i underdånighet anmäld och lagd till handlingarne. 71. — angående väckt fråga örn anslag å Stat till Tryckningskostnad för Kgl. Maj:ts Befallningshafvandes EmbctsKungörelser. 1824 den 8 Januarii i underdånighet anmäld och lagd till handlingarne. 72. — om ändring uti de så väl genom Allmänna Civil-, Criminal-och KyrkoLagen, som genom Rikets Oeconomiska författningar, lill iakttagande vid Edgång föreskrifna formulair. Under den 27 Julii 1826, har Kgl. Majit utfärdat Allmän Kungörelse om Edsformulaire för Civile och Militaire Emhetsoch Tjenstemän samt Betjente, äfvensom serskildt formulaire för Borgare-Eden blifvit föreskrifvet, hvarjemte frågan om de i Allmänna Lagen och Sjö-Lagen stadgade Eder blifvit öfverlemnad till Justitias-Revisions-Expedilipns föredragning, samt orri de i Kyrko-Lagen och för Ecclesiastik-Sta - 28 Bil. t. R. St. Just. Onib:ns Emb.-Ber a. 4 Nov. 1828. ten i allmänhet föreskrifva Eder lill Ecclesiastik-Expedi tionens föredragning. rj3. — angående undersökning i afseende pu upphjelpandet af Bergshandteringen i Norrbottens Län. Under d. 37 Maji 1825, har Kongl. Maj:t förordnat vissa Comiteradfe att, efter hållen undersökning på stället, underdånigt Utlåtande och förslag i ämnet afgifva.
Presterskapet vore visserligen berältigadt att föreskrifva det de i kunskaper underhaltige skulle besöka söndagsskolor, men att hvar och en, som bröt emot en sådan föreskrift, blefve på laglig väg tillhållen att densamma efterkomma, låge, enligt motionärens förmenande, åtminstone i större samhällen, utom sannolikhetens gränser, hvadan uppfyllandet af berörde föreskrift måste i större eller mindre mån vara beroende af arbetsgifvarens uppfattning af sin pligt emot dem, som voro lemnade i hans vård. Det måste således blifva ett åliggande för lagstiftaren att tillse det de olagenheter, som genom anmärkte förhållande kunde uppkomma, blefvo på något sätt förminskade eller afhulpne, och om man icke kunde hindra att många, sedan de kommit i arbete, blefvo försummade i sin undervisning, borde nya vilkor föreskrifvas för dem, som anställdes i arbete. Man borde icke stanna vid bestämmelsen att icke någon före \% års ålder finge i arbete antagas, hvarmed i sjelfva verket endast afsåges den fysiska utvecklingen, utan i lagen jemväl uttrycka det andra motivet för ålders-bestämmelsen, nemligen att barnet skulle hafva kommit till ett visst mått af kunskaper, en viss intellektuel utveckling I fremmande länders lagstiftning vore en sådan åsigt uttalad. I England skall ett barn förete intyg att det besökt någon skola; i Preussen får icke någon anställas i arbete, sorn ej kan läsa och skrifva eller under tre år besökt en skola, så framt icke etublissementet håller egen skola eller ombesörjer undervisningen, och i Frankrike skall intyg lemnäs, att barnet besökt en skola. Erfarenheten i vårt land hade visat behofvet af ett stadgande i nämnde hänseenden, och i en tidpunkt, då den industriela verksamheten tagit en så oerhörd utveckling, att arbetskrafterna uppsöktes och togos i anspråk, hvarheist de funnos, syntes det vara angeläget att, af omsorg för det uppvexande slägtet, lyssna till denna erfarenhet.
Äfvenså synes det hafva undfallit Revisorernes uppmärksamhet, att, då det omförmäldte Sammandraget icke innefattat en liqvid öfver Proviant-lagret med dess värde, utan blott, å ena sidan, till grund för beloppets afföring, upp - ( ^ ) tagit all utgift för Proviant-anskaffning, och, å den andra, till grund för debiteringen, ersättning för consumerad proviant, sorn bordt af serskildta anslag godtgöras, det är ganska naturligt, att det sednare beloppet, genom användande af förrådets tillgångar, kan öfverstiga det förra, utan att skillnaden kan anses såsom öfverskott, eller hvad Riksens Ständers Revisorer lära mena, då de använda detta uttryck såsom motsatts till förlust, en vinst uppkommit, hälst förrådet blifvit med lika värde minskadt, och ovilkorligen måste med de debiterade contante ersättningarne completteras, hvarigenom det förmenta öfverskottet försvinner. c Såsom omständigheter, hvilka för Rikets Ständers Revisorer skolat försvåra granskningen af Räkenskaperne hafva följande blifvit anförde: i :o Att en uti Förvaltningens Hufvudbok för år 1829 förekommande Räkning med Stats-Contoret upptager i Debet 1000 R:dr mera än i Credit, och är i summeringen felaktig. Någon serdeles svårighet lärer icke gerna kunnat häraf uppkomma, enär Förvaltningen, genom dess Kamererare, låtit inför Riksens Ständers Revisorer upplysa, hvad de ock sjelfve genast upptäckte, nemligen att hela felet bestod deruti, att en Post af nämnde belopp som vid Hufvudbokens uppgörande först varit förd på Stats-Contorets Conto, och derifrån till Capital-Räkningen, men sedermera, med ändring häraf, förd directe ifrån Cassatill Capital-Conto, genom ett icke observeradt misstag vid renskrifningen kommit att qvarstå äfven på Stats-Contorets Conto, uti hvars summa den likväl, i följd af den skedda ändringen, ej ingått; hvadan ock summan är rigtig sådan den i Hufvudboken intagits. 2:0 & 3:o.