Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru många män är det, som ha råd att hålla våning, telefon och alla möjliga bekvämligheter åt sin familj, och som nöja sig med att gå upp om morgnarne för att borsta sina kläder och elda i kaminen m. m., eller som den lilla stund, de på eftermiddagen ha ledig för sin cigarr och tidning, sitta och se efter kaffet (för att ej tala om kaffeos i förmaket)? Eller när de på kvällen gå ut att få sig en promenad med fru och barn, vilja de då kånka på en liten, men kanske ganska tung pojke? Nej I Det skulle då sannerligen inte min man göra, fastän han i mitt tycke är den allra raraste lilla gubbe i världen. Ger han mig bekvämligheter, skall väl han också ha bekvämt. Och till huru mycken nytta kan en 9 ä 13-årig flicka vara, som går i skolan till kl. 2, half 3 på dagen? Så har hon sin speltimme och många gånger andra studier förutom hemläxorna. Vid den åldern, när man läst sina läxor, vill man nog leka. Men det kan j u finnas undantag, och då gratulerar jag A. M. till att äga en så förståndig dotter. Och sådan som dottern är, är naturligtvis sonen: man tanke sig en parfvel i ålder mellan första och tredje födelsedagen, hvilken aldrig som andra odygdiga barn ställer till stor tvätt för hvarje dag eller en fjärdedel af golfven att skura några gånger dagligen. Kanske han ej heller lidit af tandsprickning natt och dag en 2 ä 3 veckor i slängen — han är i sanning värd att prisbelönas. En annan sak, kära A. M., tänk efter, om det ej blir en liten missräkning i fråga om sparsamhet, om man beräknar alla utgifter för putsning, skurning, vedbärning, drickspengar till dem, som bära hem varor, presenter till faster Louise m. m., för att ej tänka på sjukdomsfall, då man står där ensam, Det skall minsann ej blifva mycket af jungfruns omkostnader kvar; möjligtvis att frun kan blifva friskare och lyckligare, ty arbete befordrar hälsa och lycka, det är j u af gammalt kändt. Men annars är det ej en fru värdigt eller ädelt att att så där vilja förklena sin tjänarinna. De äro klassmedvetna så väl som alla andra och vilja uppnå något högre o c h bättre — det är ej att förtänka dem.
A-k dä Kronan icke mera älägaer Bergslaget Grulwe-driften säsom naaon skyldighet, alster sta Kronan icke heller böra för de stamma göra lipp ffstngar, utan atertaaer de för Grufwans bearbetande och konstdnggn-derneS underhäll borrtarrenderade Hemmans, Räntor i de Sex Nedre - Goeknarne och Grukwe - DrästgS hielpen i alla Tolf till Sala Fögderi hörande Socknar. Detta anser jag alldeles rigkigt med endast -et tillägg att sädanr icke gär i werkställighet, förr Den ro Januarn. 495 förr än hwad jag i uästföregärnde Moment an förd! blisidit fullbordat. z:s Att om Sala Bergslags Jnterctzmter finna sin fördel uti, att i iner eller mindre morr driswa Gruf - arbetet, och lä länge de derföre till Staten erlägga de 200 Marker Silfwer lvm hittills utgjort Kronans winst of detta Weck, stall denna afgilt anses swarande emot räntan af Grufwe Jorden somt den till Staden donerade Arons , tirads - och Bergsmans - Jorden och Staden densamma med alla hittills ägande frisch rättigheter oqwald behälla och besitta. Att ail denna Jord, stall t allt fall till desi närwarande ägare under full ägande rätt lil! ewärdelig ud upplätas och ölwerlemnas; men att derest Grufarbete! helt och hällit upphör och Kronan blir t mistning of desi ofwannämnde ärliga inkomst af 200 Marker Silfwer, stoll denna ifrän de med Gruf-alberet älföijonde onera säledes bestiade jorden, ffattläggas lill en emot detzr fednare prästanda swarande afgift, dä, enligt 24 § af Sala Stads Priwileqier af den^,24 April .1624 hwarje Tomt för detz tilldella Aker och Äng, undantagande endast Trädet och Sep Lotz Äng, stulle hälla Folk och Häftar för Gcmwe-driflen lamt detzutom betala 2:ne
Då det tydeligen såges 1 Betänkandet, att ätjkillige ämnen blifvit af motionairen vidrörda, så har man ja ,icke något som betryggar, att icke dessa åmnen bordt af Utskottet behandlas. Det skulle ju möjeligen kunna finnas åtskilliga omständigheter i motionen, som fordrade uppmärksamhet, och hvilka, efter Grefve Posses död, icke kunde af någon utom Utskottet kännas. Af sådan anledning finner jag Utskottet vara skyldigt, att i detta, likasom i alla andra fall, göra redo för motionens innehåll. Jag kan ej med Friherre Cederström anse detta innehåll böra förblifva en inqvisitions-hemlighet. Jag tror ej eller skälet, hvarföre anmärkningen fårfeglad inlemnas, bör sökas i en sådan sats, utan blott i försigtigheten, att ej i otid väcka oro ibland representanterne och Allmänheten. För min del kan jag ej gilla, att någon anmärkningspunkt till RikStånden återkommer, utan att vara så fullständigt utredd, att de känna alla förhållanden; och på grund häraf begagnar jag den rätt 56 §. RegeringsFormen gifver, att yrka återremiss af ConstitutionsUtskottets Betänkande, på det att jag må veta, hvarom jag skall yttra mig. Herr von Hartmansdorff\ Auguft-. Då fråga i går uppstod om återremiss af ConstitutionsUtskottets HufvudBetånkandet, fann Piidderskapet och Adeln, att, ehuru detsamma var så uppställt, att, i fall Herr Grefven och LandtMarskalken gjort proposition till bifall derå, och denna proposition blifvit antagen, Ridderskapet och Adeln skullo både beslutat att enligt 107 §.
Min mening är härmed ingalunda att föra någon talan för vinglare. Det kan visserligen svårligen förekommas, att ej någon gång äfven sådane få inträde i en hypotheksförening, men sjelfva deras ställning måste föranleda, att de snart måste lemna platsen åt redbarare delägare. Om således den enskilde låntagarens behof af en hypotheksförening bör vara inskränkt till viss tid och dess mål vara hans slutliga skuldfrihet, så kan detta icke vara förhållandet med Svenska jorden i dess helhet. Samma orsaker skola alltid göra hypotheksföreningar behöfliga, utan inskränkning till någon viss tidepunkt. — Hr Lefrén har framstält den frågan: ”Ar det sannt, att Svenska jorden är nu mera skuldsatt än förr, sedan hypotheksföreningar uptagit utländska lån.” Det är möjligt, ja måhända till och med troligt, att denna fråga bör besvaras med ja, men för att fullborda slutlednjngarne af ett sådant svar, får jag framställa en annan fråga: ”Ar det sannt, att Svenska jorden, sedan hypotheksföreningarne uptagit utländska lån, och till en del just derigenom, vunnit ett vida högre värde, och leranat en större afkastning, samt att dess ägare blifvit försatte i en sjelfständigare ställning? Jag tror alt Don 14 April. 381 Sfven denna fråga måste besvaras med ja. I så fall kan det ej eller bestridas, att hypotheksföreningarnes utländska lån gjort nytta. Men säger man, de kunde hafva uptagit sina lån inrikes, och om det också gått litet långsammare dock kommit till samma mål, och riket undvikit att för en lång lid af år blifva skaltskyldige lill utrikes kapitalister för räntorne och amorteringen af de uptagne lånen. Men funnos verkligen inom riket de behötliga lånetillgångarnc, kunde de erhållas för lika billiga vilkor, eller bade de kunnat göra samma nytta? Om man noga undersöker förhållandcrna, linner man, ali ingen af dessa frågor kan besvaras med ja.
Enligt denna har man ej ansett någon vara förhindrad att till förrättande af dop vända sig till den prest, hvars biträde han helst önskar; och då erfarenheten ej visat någon inskränkning i delta fall vara behöflig, synes lagen böra bringas till öfverensstämmelse med seden samt således bekräfta en frihet, som i följd af förhållandena öfvergått till sedvänja. Hvad åter Nattvarden beträffar, så förefinnes, på sätt här ofvan är omförmäldt, eli uttryckligt förbud emot dess anammande i annan församling än den man tillhör, och af andia än denna församlings prester: och delta förbud, hvilket jemväl i allmänhet blifvit iakttaget, har hos mången gifvit anledning till bekymmer och oro. På mången måste det göra ett andakten störande intryck att emottaga nådemedlen af den, som ej ingifvit honom fullt förtroende om ett fromt och kristligt sinnelag eller i religiöst hänseende öfverensslämmer med hans äsigter, och han afhåller sig derföre heldre från den religiösa handlingen, än att dervid sakna den inre frid, som tillfället kräfver. Men de andliga behofven lida ej tvång, och man har alltså i ömförmälda förhållande trott sig finna en bland orsakerna dertill, att nådemedlen under sednare tider blifvit utdelade af andre än preslerskapet, och således till ett vådligt afsteg från de grundsatser, hvilka vår kyrka bekänner. Hvad som följaktligen synes böra undersökas, är huruvida nämnda Förbud må vara nödvändigt för upprätthållande af dessa grundsatser. 1 Svenska kyrkans ftinda - 180 iExpedittons-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 236. roental-forfattning eller Augsburgiska bekännelsen loide ståtligen kunna upptäckas något stadgande, hvaraf ett sådant förbud ovilkorligen mäste föranledas. Den bjuder val i 14 § att Sakramenternes administrerande tillhör del behörigen ordinerade presterskapet; men den inskränker hvarken rättigheter eller skyldigheter härutinnan inom vissa kretsar.
Preste-Slåndet den i9 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelse, angående undanrödjande af stadgade hinder för Adelsmäns befordran till Tjenstebefattningar i Städerna. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 121.) S. A. K. Sedan, genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, 17 § i Regerings-Forraen numera undergått deri förändring, att vid tillsättande af Lrdamolsplatser uti Högsta Domstolen hädanefter intet afseende kommer att fästas deruppå, huruvida sökanderne äro af frälse eller eller ofrälse stånd, och såmedelst det sista stadgandet blifvit upphäfvet, på grund hvaraf Adelsman kunde, under åberopande af sin börd, framställa anspråk på befordran i Statens tjenst, hvadan Ridderskapet och Adeln hädanefter icke hade något annat att i detta afseende stödja sig vid, än skicklighet och förtjenst, så har, jemte det Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på billigheten deraf, att nyssberörde qvalificationer, der de finnas, också borde få i allo göra sig gällande, fråga hos Rikets Sländer blifvit väckt, huruvida sådant för närvarande vore förhållandet, enär Adelmän ännu ansågos vara uteslutne från rättigheten att vinna befordran vid städernas Embetsverk. Bih. till R. St. Skri/velse, N.-o t33.
För min del misströstar jag icke, att Svenska fabricationen skall bos Svenska lagstiftningen finna samma skydd nu som for - Den 4 December f. m. 43 dom. Slutligen anhåller jag, att talaren ville något löija mig i den afvägning, jag vill anställa emellan hvad som visar sig på ena sidan och på den andra. Vådan är icke mindre, än att på de första decennierna Svenska slångjernet skulle utestängas från verldsmarknaden, hvaraf skulle följa, att stångjernstillverkningen inom Sverige afstadnade, att följaktligen utländningen blefve ensam afnämare af tackjernet, hvarå han således kunde sätta hvad pris han behagade. Ytterligare följden häraf blefve således den, att både stångjernstillverkare, tackjernsblåsare och malmbrytare, samt hela den allmoge, som föder sig af detta arbete, blefve ruinerade. Så visar sig förhållandet på ena sidan. På andra sidan: hvad söka vi, hvad finna vi? Jo, den af liberalismen så högt prisade lycksaligheten att få göra ett theoretiskt experiment. Skola vi sätta en stor del af Sveriges välfärd pä spel för möjligheten, att man icke misstager sig. Jag tillstyrker bifall till betänk. Hr Cederschjöld: Jag skall icke mycket envisas i denna fråga, utan vill blott i anledn. af en värd talares anförda exempel af handel med matjord förklara, att då fri handel med matjord blir tillåten inomlands, vill jag icke synnerligen tveka att äfven tillåta dess utförande mot lämplig tull. Frih. af Nordin, Carl Joli.: Sedan den talare, som hufvudsakligen motsatt sig Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, förklarat, att han icke ville envisas, skall jag icke blifva vidlyftig. Lika med en annan talare anser jag liberala oeconomiska författningar böra befordras; men jag anser lika angeläget vara, att dessa liberala författningar icke komma brådstörtande öfver en så vigtig näring som jernhandteringen. De måste med försigtighet steg för steg ti11vägabringas , så vida icke näringsidkaren skall komma till korta och näringen gå under.
Jag ber således endast att få yttra mig om forrnen hur denna tvist skall tunna lagligen slitas; i hvilket afseende jag vill erinra, att här icke är fråga 0111 förklaring eller förändring af grundlagen, eller derom, att från Hr Frih. o. Landtm, i sådan fråga erhålla propos.; utan tyckes formen för propos:n helt enkelt vara den, huruvida R. o. Ad. beslutar anmoda Ridd.Secret. att uppgöra bänkmisfördelningen sä, att de i 4‘ § Riksd.Ordn. uppräknade ledamöter derifrån uteslutas. Att denna fråga icke kan remitteras till hvarken Constit.- eller Ridd.Utsk., utan måste afgöras före bänkmtsvalet liar Gr. Anckarsvärd tydligen visat, enär Utsktns tillvaro förutsätter, att bänkm:svalet föregått. Jag anhåller således, att vi mätte bekomma den propos., Hr Gr. Anckarsvärd begärt. Hr. Lagerhjelm, Pehr: Då bänkm:svalet icke är en form, som tillhör något annat Stånd än R. o. Ad., och icke förekommer, hvarken i Reg.F. eller Riksd.Ordn., kan naturligtvis någon förklaring, huru vid bänkm:svalet skall förhållas, icke vara föremål för Coust.Utsk:s befattning. Deraf följer, alt alla de svårigheter, som i sådant afseende blifvit framställda, icke föréfinhas. Deremot är bänkmtsValet nämndt i Ridd.Ordn.; men i denna förekommer icke något uttryckligt stadgande, jemförlig! med Riksd.Ordnls föreskrift, att alla frågor, som röra tolkning af grundlagen skola Den 2 januari. »7 skola remitteras till behörigt Utskott. Itidd.Ordn. föreskrifver icke, att alla R. o. Ad. rörande frågor skola remitteras till Ridd.Utsk.; och när nu icke något sådant stadgande finnes, anser jag denna nu förevar, fråga kunna utan remiss behandlas på det sätt, R. o. Ad. anser med förhållandet enligt. Jag har hört denna fråga behandlas vid flere riksdagar, och jag bekänner, att efter io års tid jag nu gått öfver till den öfvertygelse, som af Gr.
Angår aftalet befordring af viss person, or,b denne, före resans anträdande dör eller af laga förfall blifver hindrad att den företaga, erlägges endast half passagerareafgift. Om han efter resans anträdande dör eller af laga förfall hindras från dess fullbordan, vare hela passagerareafgiften till betalning förfallen. § 123. Om efter aftal, som föregående § omförmäler, fartyget under resan förgås eller ock de fall inträffa, hvilka i § 118 omförmälas, vare aftalet, utan ersättning å någondera sidan, förfallet; dock åligge det passagerare att för den tillryggalagda delen af resan betala passagerareafgift efter de grunder, § 5 bestämmer: är något derutöfver of honom betaladt, ege han att det återbekomma. / fråga om fartyg, hvarmed utvandrare frän riket fortskaffas till främmande länder, galle, i stället för de i denna och nästföregående § gifna stadganden, hvad rörande deri omförmälda ämnen må, med hänseende till sådana fartyg, vara särskildt föreskrifvet. § 124. Effekter, hvilka allmänt föras såsom passageraregods, skola, när de blifvit öfverlemnade till befälhafvaren eller till den, som af honom dertill satt är, i händelse af skada eller förlust, ersättas såsom annat gods, för hvilket befälhafvaren enligt denna lag ansvarar. Om penningar, värdepapper och dyrbarheter vare lag som i § 103 sägs. § 125, För gäldande af obetalad passagerareafgift ege befälhafvaren till passageraregods samma rättigheter, som § 115 tillerkänner honom, i afseende på annat gods, för obetalad frakt. Om Bodmeri. § 126.
I 4 §:n af Kongl. Resolutionen d. 30 April 1689 ang:de Banko-auktion stadgas för öfrigt: »att Banken skall vara vederredo att hemula hvar och en allt hvad som under auktionen försäljes.» Efter det Bankostyrelsen låtit förrätta gemensam värdering af alia dessa fastigheter, har den sedermera på en gång försålt dem och utfärdat köpebref, utan att, på sätt Lag bjuder, specielt fritaga sig från skyldigheten att hemula fasligheterne Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, i hvilka Banken ingen panträtt hade. Dessa fel af Bankstyrelsen kunna icke bortresonneras, utan de stå fast; och hade dessa fel ej blifvit af Bankostyrelsen begångne, är väl gifvit att någon lagfart icke heller kunnat beviljas. Nu är härigenom fel begånget, först af Bankostyrelsen, derefter af HäradsRätten och sedan af K. M:ts Den 4 April f. m. 73 Befalln:hfde. Jag respekterar visserligen Högsta Domstolens beslut, hvarigenom Skottiska arfvingarne äro frånkände att på juridisk väg erhålla någon ersättning, och vill ej klandra detta; men, mine Hrr, det är en sak för sig, en annan sak är, att medgifva hvad billighetskänslan fordrar. Jag uprepar hvad jag förut har sagt, att rättskänslan kräfver att de förorättade få ut åtminstone något af hvad de till följe af förtroende till handlingssättet hos Statens Myndigheter förlorat, och jag hoppas att E. o. Ad. gör slut på detta mål, och biträder det beslut ett annat Stånd fattat, att nemi. gifva 10,000 Rdr hko såsom ersättning. Vidare får jag påpeka, att om icke HäradsRätten gått olagligen till väga vid beviljande af lagfart å de i Bankens felaktiga köpebref uptagna fastigheterna, så bade förev:de ersättningsfråga aldrig kommit under R. o. Ad:s pröfning, och jag ber särskildt att R. o. Ad. ville påminna sig detta mål, när den af mig väckta motionen om ny organisation af HäradsRätterna kommer till afgörande.
M. har begärt till lättade communicationer och andra allmänna arbeten ett anslag af 100.000 r:dr årligen i 5 år. Ulsk. har sedermera refererat dessa allmänna arbeten under districter inom Riket oell upptagit i norra districtet rensningen af elfvar och forsar etc. och deribland äfven Södra Stäket, Almare Stak och Erikssund. Utsk. har sedan dist i-ict efter dist rict gått fram och utminuterat anslaget, så att Utsk. prutat af den K. proposm och beräknat sina anslag på 3 år i stället för 5 år, såsom i föreg:de betänk. Den första anmärkn. jag härvid gör, är således, att anslaget mätte komma att utgå årligen till nästa riksdag och lill det belopp, sorn K. M. begärt. Vidare får jag anmärka, att det förbehåll, som Utsk. på sina ställen gjort om enskildes bidrag till vissa belopp, möjligen kan motverka det ändamål, som sökes, och tillintetgöra sjelfva saken. Bland Utsk:s yttranden förekommer:
M:t täcktes, äfven i delta hänseende, afgifna nådig Propos. Men då R. St. önska att de kostnader, Som skogsoch jägeri-slalens förökande skulle medföra, må i möjligaste måtto kunna bestridas af den skogskassa, som redan blifvit genom K. M:ts omsorg bildad af de inkomster, hvilka, genom en förbättrad skogshushållning på Kronans jord, kunnat beredas: så få R. St. ytterligare i tind. anhålla: a) Att insa Ktonoskogar hädanefter må till enskilde afhändas, samt att öfverlåtelse!! af Kronans mark .genom afviltringarne i de Norra Länen följaktligen inställes; b) Attén i möjligaste målto fullständig upgift a Kronans ännu i behåll varande skogar R. St. meddelas; c) Att den ökade afkastning, som en förbättrad hushållning med skogarne å boställens och fromma stiftelsers mark bör medföra, icke må blifva en opåräknad inkomst för innehafvarne allena, utan lill viss del äfven komma Kronan till godo; d) Att, för besparing af Statens utgifter, i Nåder må tillses 360 Den 11 November f. m. om icke befallningen med skogarnes vård må kunna förenas med någon annan, t, ex Landi måleriets. Jag är öfverlygad, all om man inskränker sig till en sådan skrifvelse, som i allmänhet uttrycker de grundsatser R. St. godkänna, skall man förr vinna frågans lösning, än om man nu fattar några enstaka beslut, som icke leda lill del åsyftade ändamålet. Jag anhåller att R. o. Ad. ville antaga mitt förslag. Hr von Hartmansdorff: Sedan en ledamot öfvergåtl till bufvudfrågan, vill jag afstå, från mitt yrkande om sältet för föredragningen, på det att vi ändteligen må komma till ett slutligt afgörande. v Uppå härefter framstäld propos. beslöts att törevande Betänk, skulle punktvis företagas lill afgörande. lista punkten, ang;de vädd förslag om den s. k. Irakthuggnings-melhodens påbjudande såsom lag för såväl allmänna sorn enskildes skogar. Gr. Lagerbjelke:
Jag anhåller om propos. på mitt förslag; ty jag tror att Irågan är af den enkla art, att hvar och en al R. o. Ad:s ledamöter derom kan hafva stadgat sin öfvertygelse. Ur von Troil, Emil: En hvar af R. o. Ad:s ledamöter, som leinnat någon uppmärksamhet till hvad jag under förliden gårdagsplenum i detta ämne yttrat, kunner redan, alt jag anser såsom ett hufvudsakligt villkor för erhållande af ändamålsenlig nationalrepresentation, att valrättiglieten är i möjligaste måtto oinskränkt. Det torde icke finnas i något land ett så stort ölverflöd på personer, fullt qvalilieerade till utöfning af det grannlaga riksdagsmannavärfvet, att man utan skada genom onödiga inskränkningar kan förhindra ett större anta! dertill duglige personers inträde i representationen. Uti classval ligger redan en betydlig inskränkning ; men denna inskränkning kan yrkas såsom conseqvens af sjelfva classvalsprincipcn. För inskränkning al val inom kretsar, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, (inner jag icke något gilltigt skäl. Det är redan nämndt, alt tili localknnnedom icke uteslutande erfordras, att man skall vara boende och mantalsskrifven inom orten; enär sådan kännedom i vida högre mån kan ägas, dels af personer, som aldrig bolt inom provinsen, och dels af sådana, sorn flyttat derifrån efter att en längre lid hafva vistats inom densamma, då deremot en sådan person kan vara fullkomligen okunnig örn loenia förhållanden inom den ort, uti hvilken han är boende och mantalsskrifven, just derföre alt han nyligen ditflyttat. De vådor, som Hr von Hartmansdorff förespegla!, äro onekligen sådana, som uti ingen nationalrepresentation kunna helt och hållet förekommas, ehvad rrpresentantcrne utses classvis eller förmedelst allmänna val, eller representationsrätten är grundad på sjelfskrifvenhet, lill upplysning hvarom jag skulle kunna anföra bedröfliga exempel, hemtade irän våra egna riksdagsannaler.
Bestämmes detta belopp högre, an som verkligen erfordras för tillfredsställande af långifvarnes anspråk, föranleder sådant en onödig uppoffring för det allmänna, som måste verkställa ränteliqviderne efter den i obligationerna förskrifna lånesumman och, vid obligalionernes återköpande eller inlösande, derför betala mera än vid deras utlemnande erhållits. En sådan rabatt måste derjemte ega samma inflytande på penninge-ställningen i landet samt de för näringarnes bedrifvande tillgängliga kapitaler, sorn bestämmandet af en för hög och för kapitalisten öfver höfvan lockande räntefot; börande i öfrigt härvid, äfven den omständigheten afses, att, då Rikets Ständers beslut tillhör offentligheten, det af dpm fastställda och sålunda allmänt kända maximum för rabattens beviljande, sannolikt deremot kommer att af långifvare!! betraktas och fordras såsom minimum för obligationernes emottagande. Rikets Ständer hafva derföre, med hänsigt till kapjtal-rabaltens belopp, för närvarande icke kunnat lemna någon annan bestämmelse till ledning och efterrättelse för Fullmäktige i Riksgälds-konloret än den, som, rörande det upptagna lånets amortering inom viss utsatt tid medelst dertill utgående statsanslag, här nedan förekommer i sammanhang med fastställandet af samma anslags belopp. d) obligationernas valörer: Med fastställande af ett visst belopp, derunder valören ej får nedsättas, på det att obligationerne icke må ur allmänna rörelsen uttränga sedelmyntet och erhålla den emot deras beskaffenhet och ändamål stridande egenskapen af representativt mynt, hafva Rikets Ständer velat åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret öfverlemna att frågan om förevarande valörer, till antal och storlek, afgöra.