Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle.jag framställa hvad jag genomlefvat, toge man mig för en lögnaktig skräflare. » Men ett och annat rörande hans lefnad, som ej synes vara för prof. Krohn bekant, känna vi och ville gärna rädda detta ur en evig glömskas natt, så väl af intresse för den döde hedersmannens minne, som ock emedan ett och annat kan hafva allmännare betydelse såsom karakteristiskt för den tid, i hvars händelser han tog en ej ringa del.248 ETT LIF I STRID FÖR FOLKENS FRIHET. Beträffande hans deltagande i det grekiska frihetskriget hafva vi ej mycket att anföra utöfver hvad prof. Krohn framställt. Några episoder anse vi oss dock böra omnämna. Det har berättats oss, att han i Grekland varit gift, men för att skydda sin hustru från misshandel af turkarne med egen hand efter hennes eget medgifvande skjutit henne till döds. Detta ohyggliga minne kvalde honom oerhördt under hans senare år. En annan egendomlig episod från denna tid har han själf berättat. Sedan han på nästan underbart sätt genom den äfven af Krohn omtalade hästen räddats från en säker död, skall han, återkommen till grekernas läger, där sett en ung turk på det ohyggligaste sätt genom spetsning marteras till döds. Turken gaf honom en blick, uttryckande en bön om förbarmande, och han sköt genast denne för pannan. Detta skall emellertid ha vållat honom, befälhafvare på platsen, en energisk strid med sitt eget folk, hvarvid han blott med möda räddade lifvet, sårad som han var. Berättelsen är kanske betecknande för det grekiska folkets ohyggliga vildhet under frihetskampen och för den slappa disciplinen. Myhrberg uttalade ofta sin stora aktning för turkarne, sina motståndare, och beklagade till och med, att hans krigsmannaplikt ålade honom att döda dem, men för grekerna uttalade han aldrig någon aktning. Att han kvarstod i Greklands leder, därtill har K. anfört fullgiltiga skäl, och vi tillägga, att en lojal soldats plikt ålade Myhrberg att göra detta.
Men icke blott i Hufvudstaden, utan äfven hvad angår de flesta allmänna fängelser i Riket, återstå ännu att vidtaga de vigtiga anordningar, hvarigenom hittills varande brister må kunna undanrödjas och ett ändamålsenligare fängelse-system bringas till verkställighet. Föreskriften i Regeringsformens här ofvan förståberopade 100 §., att Justitieombudsmannen, jemte redogörelse för sin Embetsförvaltning, skall ”anmärka Lagars och Författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring,” antyder tvifvelsutan en ibland de vigligaste af alla detta Embete tillhörande pligter. Men den är tillika den svåraste att uppfylla, ehvad man afser dess föremål eller den pligtskyldiges förmåga och möjligheten för honom att häråt egna den tid och det arbete, ämnets vigt fordrar. Då Lagstiftarne ålade en Embetsman denna pligt, i förening med flera andra, måtte visserligen äfven dessa omständigheter hafva kommit i betraktande. Emedlertid och sedan kort derefter fråga uppstod om allmänt öfverseende af hela vårt Lagverk, hvarigenom de dittills varande brister deri på en gång kunde afhjelpas, syntes utöfningen af den sålunda honom ålagda pligt, om icke öfverflödig, åtminstone i betydlig mån lättad. Under de sedermera förflutna tretio åren hade ock de af en serskild Kommitté uppgjorda förslag till ny Civiloch Brottmåls-Lag blifvit färdiga, så att de, på sätt bekant är, vid sistlidna Riksdag, kunde Rikets Höglofl. Ständer föreläggas. Pröfningen af dessa förslag återstår likväl ännu; och stunden i?. St. fasti. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. är snart inne, då det skall visa sig, om och huruvida de må kunna, vid nu förestående Riksmöte, i grundlagsenlig ordning, till skärskådan och hufvudsakligt afgörande förekomma.
En granskare, här ofvan nämd vid namn, har kallat Tjensteqvinnans son » aristokraten bland Strindbergs verk ». Asigterna må stå der för författarens räkning och mot en eller annan af dem kunna naturligtvis invändningar göras — det vore ej August Strindberg eljes, som fört pennan — men den, som talar om ursinne och förakt, han har inte läst boken, eller också talar han af princip. Ty något mera beherskadt har Strindberg visst aldrig skrifvit. Aren ha lagt sig mellan stunden och de händelser, han här talar om, tiden har mildrat och utjämnat. Han ser förhållanden och personer med den sansade mannens blick, utan öfvermod och utan retlighet, han talfir om det som varit så objektivt, vi kunna begära, trots det att han talar från början till slut om sig sjelf.Denna första del af Strindbergs » Confessions » — Tjenste-qvinnans son skall som bekant följas af ytterligare ett par delar — handlar uteslutande om uppväxtåren, om förutsättningarna, grunden, hvarpå ett lif skall byggas. Först hemmet ... Ett borgerligt hem från det gamla Stockholm, en stor apparat, litet utbyte. En kasern, försörjningsanstalt för modern, barnen, slägtingar och tjenare. Det är ej med glädje, Johan vid framskriden ålder tänker på detta hem och på hemmets inflytande öfver hufvud. Att hemmet uppfostrar mannen för familjen och ej för samhället, liksom skolan utbildar honom för universitetet och ej för lif-vet, har han flerstädes yttrat. Och i en liten passus om fa * miljen, denna heliga institution, » alla beqväma qvinnors försörjningsanstalt, familjeförsörjarens ankarsmedja och barnens helvete », har den besinning, som eljes utmärker detta arbete, öf-vergifvit honom totalt. Utfallet går ej rätt i hop med yttranden och målningar i Utopierna och i vissa partier af Giftas. Ensidigheten ligger ju också i öppen dag och borde ej behöfva påpekas. Man torde för öfrigt kunna medgifva, att det fins lika många olika slags hem som det fins olika slags menniskor och att många aktningsvärda personer göra sina hem outhärdliga. Det är en ypperlig lokalfärg i denna målning, en trohet i detalj, som gifver oss bilden lifslefvande.
Medborgares lidne förluster genom uppbringningar , voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ersättning att ega rum för de förluster, hvilka, enligt 1813 års Ständers gifne löfte, kunna godkännas till betalning , dock med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att sedermera pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skall utgå. 518 Den 55 November f m. Hvilken Voterings-Proposition afRidderskapet och Adeln godkändes samt anslogs. Sedan 43, 44, 45 och 46 §§. i Riddarhus-Ordningen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan Ett qvart till Två e. ul. ; och befunnos vid Voteringens slut, sedan en Voterings-Sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Vote-? rings-Sedlarne öppnade, rösterne hafva^ utfallit som följer : Ja — 60. Nej — 89. I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att ersättning borde ega riam för de förluster, hvilka, enligt 1812 års Ständers gifne löfte kunde till betalning godkännas, dock med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att pröfva och bestämma de grunder , elter hvilka en sådan ersättning skulle utgå. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan i tili 3 eftermiddagen. In Fidem Protoeolli. Nils S n o i 1 sky. Den 55 November e, rn. Tisdagen den 25 November. Plenum Mockan i till 6 eftermiddagen.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1823 oell 1829. Pyrationdetredje Häfteté STOCKHOLM. Tryckta hos Johan llörberg> 1833- Måndagen den 28 Sept. 1829. Plenum klockan g Förmiddagen. Jborlsaltes pröfnirigen af StatsUtskottets, ej mindre den io sisllidne April under N:o 128 afgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra HufvudTite.l; än ock under N:o 287 meddelte, och den 29 sisllidne Augusti f. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. 6:te Punkten. StatsContoirets Stat. Uppå derom af Hans ExceUence Iletr Grefven och Landt Marskal ken gjord proposition, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets tillstyrkanden i denna punkt. jule Punkten. Taffelpenningar för Presidenten i KammarRcitten. Friherre Jnekar sivär d, Carl Henrik: Eh uru den allmänna meningen inom Riddarhuset yttrat sig för löneförhöjningar af alla slag, utbeder jag mig dock att få bista Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet /,3 H. 1* 4 Den 28 September f. m. ä de t förhållande, att då Presidenten i KammarRällen icke tillförene haft taffelpenningar, det ej eller nu synes af nödvändigheten påkalladt, att tilldela honom dem. Utskottet har yttrat, att en sådan lönereglering ej borde bero på en Tjenstemans personliga förhållanden, men jag tycker, att vid denna Riksdag man väl kunde taga i betraktande, huruvida personer äro i behof af sådana löneförhöjningar.
k Till upplysning om ofvannämnde rustoch rotehållares rättighet till utsyning af virke för knekte-stugors uppbyggande och underhållande, få Utskotten vördsamt anföra följande: u att uti 17 §. af 1684 års med allmogen i Skaraborgs län slutne, och af Kongl. Maj:t den 16 Mars i685 fastställda contract, angående det ständiga knektehållet inom samma län, förekommer ett så lydande stadgande: ”Emedan Kongl. Maj:t häfver i Nåder förunt och efterlåtit allmogen af frälse såväl som skatte och krono på slättbyggden boende, som sjelf ve ingen skog hafva, att hugga och fälla så mycket virke på kronans parker och allmänningar här i länet, som efter nödtorften till knekte-stugors uppbyggande kan behöfvas, så lärer Kongl. Maj:t, genom Landshöfdingen och Öfver-Jägmästaren befalla och tillhandahålla lleyderidare och Skogvaktare att de, vid anmodan, sådant tjenligt virke på de orter, der minsta afsaknaden kan vara, utan betalning utsyna och dem torfteligen tilldela’'; att 6 §. i samma contract innehåller: ”uppåtager sig allmogen, till följe af sednaste riksdags-beslut, uppå den plats, utmark eller ifrån gården, dock uppå rotehemmanens egor eller byens allmänning och utrymme, att bygga upp åt soldaten en serdeles stuga, med log, lada, och fähus samt honom tilldela ett halft tunnelands åker (som der kallas Två Skeppor efter stora målet), kåltäppa, liten hage eller ängs-lycka af två lass; att uppbryta och emellertid, till dess sådant kan vinna sin behöriga fullbordan, unna honom inom gård husrum samt för egen person nödtorftigt uppehälle; dock så, att han med sådan mat och dricka, som bonden sjelf har och åstadkomma kan, låter sig nöja, deremot soldaten förpligtas sin rote, när han hemma i landet är, arbete att göra, och, der han icke arbeta vill, häfver han ej heller något kosthåld att fordra;” 6 Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk.
44 §. skulle erhålla följande lydelse: ”vid Universiteten förrättas mandalsoch skattskrifningen för Academi-staten och dem, som under Acadetni”ska Jurisdictionerna lyda, i förening med och vid samma tillfälle, som mandalsoch skattskrifningen verkställes för den öfrige Församlingen i den stad ”der Universitetet är förlagdt, i närvaro af Academi-Bokhållaren och ett af ”Academiens Rector utsedt ombud.” 45 §. Bifölls med uteslutande af ordet ”skattskyldig”, emellan orden ”ingen” och förbigås. 46 §. Antogs med följande förändringar: a) att 1 momentet skulle erhålla följande lydelse: ”Hvarje skattskyldig ”skall ovilkorligen till skatt uppföras och taxeras der han •—. mantalsskrifven är;” b) att i sista momentet skulle, i stället för orden: ”till Kongl. Kammar-Rätten”, införas orden: ”på sätt och i den ordning förfaltningarne föreskrifva. ” 47 §. Bifölls. 48 §. skulle erhålla följande lydelse; ”Den upprättade mantalslängden ”skall å allmän sockenstämma till granskning företes, eller ock, om så begä”res, uppläsas och sedan, genom påskrift af vederbörande kyrkoherde eller ”den hans tjenst förrättar, samt tvänne närvarande socknemän, styrkt blifvit, "ali antingen inga eller endast de uti serskildt förteckning upptagne anmärk”ningar blifvit till rättelse antecknade, med sina bilagor emottagas af hvarje "'Församlings Kyrkoherde, för att, förseglad med hans och Härads-skrifvarens ”sigill, förvaras intill dess handlingarne varda till vederbörlig Berednings”Comité öfverlemnade, för att ytterligare granskas”, o. s. v., enligt Utskottets förslag. Dessutom skulle ett nytt moment tilläggas denna §, så lydande: ”1 stad ”skall mantalslängden, sedan den blifvit afslutad, hållas de skattskyldige tillblanda å tid och ställe, som Magistraten åligger att genom kungörelse fiån ”predikstolarne tillkännagifva.”
Ja, det var för resten hon, som tog första priset i steeplechaisen i Malmö förra året, om fröken var där? » » Nej, jag har aldrig varit på någon kapplöpning och vill heller aldrig se någon. Ett sådant ohyggligt djurplågeri! » Löjtnanten brast i skratt. » Jaså, fröken sjunger också den visan! Men kan fröken bedöma saken, som icke en gång rider själf? Får jag nu ett hvarf? » Hvad ingen finner lätt. En ort, historiskt känd. En topp, mot himlen vänd. Ett stimuleringsmedel. En lång och smal persedel. Hvad kallar man en feg? Hvad göres utaf deg? Namn på en manlig varelse. En långbent uppenbarelse. Idun Med detta n:r följer Iduns och Mönster tidning n:r 3 till dem, som abonnerat ä densamma. Fredagen den 7 mars 1890. Utländska annonser 50 öre raden. Tidningen kostar endast 1 kr. för kvartalet, med IdunsModeoch Mönstertidning 1 kr. 6 5 öre; postarvodet inberäknadt. Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån k l. Allm. Telef. Utg-ifning-stid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 1 5 öre (vid kompletteringar). Martina Bergman Österberg *. Icke många läsarinnor af Iduns torde ens till namnet känna Martina Bergman Österberg, och likväl är hon banbryterska, skulle man kunna säga, på ett nytt arbetsfält för svenskar i utlandet och en bland de få af våra landsmaninnor, som i främmande land kämpat sig fram till oberoende och en vidtomfattande gagurik verksamhet, och detta i själfva London, Europas folkrikaste stad, där millioner människor knuffas och brottas om lifsuppehälle, och där hvarje förvärfsgren synes från början vara stängd för den djärfve, som tror sig på egen hand kunna slå sig fram. Okuflig energi och aldrig vacklande själfiillit i detta ords bästa bemärkelse jämte blick för tidens kraf och det konsekventa fullföljandet af ett föresatt mål hafva varit de för oss svenskor ytterst sällsynta egenskaper, som öfvervunnit engelsmännens kända misstro till främlingar och i icke ringa mån bidragit till den storartade framgång, hon rönt.
Det var bekant, att, för mer än hundra år tillbaka, vidtomfattande anstalter och åtgärder blifvit vidtagna för samma ändamål, men att försöken i den delen ansetts hafva strandat mot hinder, hvilka efter någon tid verkat till den följd, att alla vidare bemödanden för yrtt dem öfvervinna afstannat och saken fått förfalla. Det spordes ock, att den meningen var temligen allmän och djupt rotfästad. hos landets innebyggare, att en förbättrad fårafvel och ullkultur i Sverige motverkades af det strängare klimat, som der var rådande o. m. d. I anledning deraf ansågs det nödigt att, genom anställande undersökningar, söka vinna närmare upplysningar, så väl om de förhållanden, under hvilka de här ofvan nämnde äldre försöken till införande af en förbättrad fårafvel blifvit utförda, men ej lyckats, som ock angående de åtgärder, hvilka sednare blifvit med så utmärkt framgång vidtagna i åtskilliga andra länder och synnerligen i Preussen, Sachsen, Frankrike och England. Då erfarenheten antydde, att det gals en myndighet under namn af opinion, hvilken tillegnade sig inflytelse på företag af större omfattning, i syfte alt komma åstad med något nytt, som är afvikande från häfdvunna vanor och fördomar, så bereddes tillfälle till offentliga sammankomster med ett större antal Possessionaler och Yllefabrikanter, för att, genom framkallande af tvifvel och skäl till vederläggning af dem, finna ett säkrare stöd för omdömet om hvad som i hvarje fall borde anses närmast öfverenstämmande med det sanna och rälta. Sedan allt detta föregått, afgaf Kongl.
Handeln omsätter snart sitt kapital och kan derföre vara hjelpt med län på kortare tid och gifva högre ränta. Bankassociationerna kunna derföre till deponenterna gifva högre ränta, och ingen kan undra pä, att hvar och en, som har penningar, vare sig mycket eller litet, heldre insätter dem på depositräkning i en bank, än utlånar deni annorstädes. Den fria räntan befrämjar ock bankväsendets utveckling i denna rigtning. — Det är således handeln, särdeles den större utrikes handeln, som befrämjas med de inhemska kapitalerna. Men har då jordbruket och andra näringar tillgångar till förlagslån för sin utveckling? Jo, säger man: de äro icke utestängda frän bankerna. De erhålla ju diskontlån i oändlighet både på realoch personalsäkerhet, sä länge de hafva någon att erbjuda. Ja visst, meri allt bankinessigt pä korta omsättningstider. Och med sådana lån kan man väl hjelpa sig utur en tillfällig förlägenhet, men aldrig utveckla eller förbättra ett jordbruk eller någon industrigren med någon verklig fördel, ty räntan är för hög och lånetiden för kort. För dem äro amorteringslän pä längre betalningstider de enda verkligen fördelaktiga. Detta har man också insett, och derföre uppkommo hypotheksföreningarne, hvilkas afsigt var god, men deras operationsplan olycksbringandc. Förunderligt nog. Alla inhemska kapitaler hade man genom bankinrättningen belagt med qvarstad för handelns räkning; och nu visar man jordbruket och industrien till utländningen. Bih. till R. St. Är icke detta, som mig synes, en alldeles förvänd ordning. Den stora handeln kan lättare reda sig med utländska lån. Jordbruket och industrien mätte få tillgodonjuta de kapitaler, landet kunde erbjuda. Alla banker äro fulla med depositioner af inhemska penningar, som visserligen icke skrinläggas, utan flitigt omsättas på korta tider: men jordbruket och näringarne hafva deraf ingen eller föga nytta. Häruti mäste en förändring förberedas och åstadkommas. Under allt detta har Staten upptagit det ena utländska lånet efter det andra och blifvit nödsakad att derföre vidkännas allt större och större uppoffring i ränta och kapitalrabatt, uppgående till vida högre belopp, än den förr lagliga och ännu vanliga räntefoten.
Låt hennes själsadel styrka dig, hemta tröst af hennes hjärtas renhet och sök råd oeh vägledning i hennes ord, om du icke genom egen hjälp kan finna vägen till själfva källan för allt ädelt och godt. Iduns panoptikon. Herrskapet u Petterssons skämt. Frun slog ånyo sin knyck på nacken och menade, att han verkligen kunde förskona henne från sina dåliga kvickheter. Han borde väl veta, om han intresserade sig en smula för sitt hus, att småbröd nu inte kunde fås för pengar. Och när då hon, fru Pettersson, försökte att baka själf, så hade degen blifvit varmjäst i det heta köket och stekugnen hade gräddat dåligt. Kunde hon rå för det? Och var det rätt, att hennes egen man kom med sådana speglosor i närvaro af barnen och tjänstfolket? » Kära Emilia, snälla rara Lillan, inte visste jag det. D u kan väl inte tro, att det var min mening att såra dig. Förlåt, söta Lillan! » Och herr Pettersson började äta snarjästa och halfgräddade småbröd, tills han kände sig omfångsrik som kapten Rollas balong, fastän icke fullt så lätt. * * pingsthelg. — ååh! » gäspade hr Pettersson. w&amp;sst » Jaså-åh, pingst hän. au. hänryckningens dag. » — Och så reste han på sig i sängen. » Ja det är verkligen hänryckande, » sade fru Pettersson, som redan var klädd i morgondräkt och slog sin mest karaktäristiska knyck på nacken. Hon var inte blid till lynnet, när den där knycken kom fram, det visste herr Pettersson, och därför stirrade han med sina små, omorgnade ögon frågande på sin hustru. Kvinnans inflytande i det » Se själf! » sade hon med en betecknande handrörelse åt fönstret och försvann ur sängdagliga lifvet. kammaren. Herr Pettersson sprang upp och gläntade allmänhet skall en man känna sig mycket tilltalad af ett vackert ansikte, af på gardinen, och hans jovialiska ansikte förett behagligt uppträdande och af den yttre längdes högst betydligt. älskvärdheten hos de kvinnor, med hvilka Regnet stod som spön i backen, och gatan han umgås i det dagliga lifvet. Men det var nästan folktom.
Hos högsta domaremakten har dock, enligt hvad Utskottet erfarit, den förra meningen segrat. Dermed har frågan dock ej ansetts vara nöjaktigt löst, utan är densamma gjord till föremål för nu församlade Ständers ompröfvande af Herrar Spångberg och Henschen genom särskilda af Vällofl. Borgare-Ståndet till Lag-Utskottets Utlåtande remitterade motioner. Bih. till K. St. Då ifrågaställde handlingar vanligen egt ruin vid anställde läsare-konventiklar, har, på sätt i Utskottets förenämnde Betänkande blifvit anmärkt, Herr Spångberg, i sammanhang med yrkandet om upphäfvande af 1726 års Konventikels-plakat, föreslagit att den, som utan att vara prest eller eljest dertill vunnit behörigt tillstånd, beträdes med Sakramenternes utdelande, måtte första gången inkallas till Konsistorium för att varnas, andra gången dömas till arbete i fängelse under sex månader, samt tredje gången, såsom en för de mindre upplystas samvetsfrid vådlig person, åläggas sådant arbete under sin återstående lifstid; och det är den särskilda behandling, hvilken, efter Utskottets i Betänkandet yttrade åsigt, detta förslag påkallar, som nu kommer att företagas. I berörde förslag synes emedlertid vara förutsatt, som skulle 1 kapitlet 2 § Missgernings-Balken ej hafva tillämplighet på anmärkta förhållanden; och denna mening har Herr Henschen uttryckligen uttalat. Han har nemligen yrkat, att Rikets
Riksdags-ordningen, blifvit till Konstitutions-Utskottets afgörande hänskjuten, hvarom ock skrifvelse från Banko-Utskottet till Konstitutions-Utskottet inkommit. Af sådan anledning har detta Utskott nu tagit frågan i öfvervägande och får, hvad först beträffar den behandling, hvilken framställningar af likartad syftning med de här ofvan nämnda vid föregående riksdagar erhållit, anföra, att, vid 1859—1860 årens riksdag, Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med förslag angående förändrad organisation af Hypotheksinrättningarne i riket, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden remitterad till Sammansatt Statsoch Banko-Utskott, samt af Bonde-Ståndet till Banko-Utskottet, för att behandlas af nämnda Utskott jemte det eller de Utskott, ärendet i öfrigt kunde röra, hvarefter detsamma blifvit af Sammansatt Statsoch Banko-Utskott handlagdt, på sätt af detta Sammansatta Utskotts Utlåtande och Memorial N:ris 24 och 40 synes; äfvensom att vid sistlidna riksdag en inom Bonde-Ståndet väckt motion om förklaring af författningarna, angående vilkoren för hypothekslåns erhållande, blifvit af bemälda Riks-Stånd remitBih. till B. St. 2 KonstitutionsUtskottets Memorial N:o 6. terad till Banko-Utskottet, men af detta Utskott, medelst Memorial N:o 9, återlemnad, hvarefter motionen blifvit af samtliga Riks-Stånden öfverlemnad till behandling af Stats-Utskottet, som handlagt densamma på sätt af dess Utlåtande lS:o 42 inhemtas. Pläraf synes, att, vid de båda nästföregående riksdagarna, Rikets Ständer ansett hvarken sjelfva hufvudfrågan om inrättande af en allmän Hypoteksbank eller en framställning om förklaring af Kongl.