Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lästers dtägt blifvit genom Westbäcks åtgärd upptagit, att likaledes last och skråf af ett fartyg på 14 famnars djup af Westbäck blifvit bergadt, att han vidare på 12 famnars djup, från en sjunken Galeas uppfiskat ett 115 famnar långt och ti tum tjockt nytt ankartåg, som legat 3 hvarf omkring vindspelet och ändteligen att enligt Westbäcks uppgift omnämnde 5 bergning3r uppgått till ett värde af nära 90,0:10 R:dr Banco utom sjelfva Ankartaget, hvarföre Förvaltningen ansåg Westbäck gjort sig förtjent af något vedermäle, hälst uppfinningen vöre en bland de nyttigare och för det allmänna samt serdeles de trafiquerande gagneligare företag, som blifvit Yerkstäldte med så beskaffade bergningsredskap och på sådant sätt använde, hvars kännedom ännu vore Westbäck ensamt förbehållen; men borie blifva allmänntiare bekant, på det konsten icke med Westbäcks bortgång till verklig förlust måtte gå förlorad* Förvaltningen af Sjöärendeme hade derjemte i underdånighet hsmstält, om icke utaf allmänna medel ett årligt arfvode af 5 å 600 Den 26 Februftrii. 791 Rdr Banco kunde Westbäck tilläggas i 6 år, med förbindelse att under denna tid icke allenast undervisa
Utskottet, som anser den för ofvanbemälde Revisorer och Regements-skrifvare ifrågaställa lönetillökning vara af billigheten påkallad, och ej heller i öfrigt funnit något att erinra vid hvad Kongl. Maj:t angående aflöningen för Flottans Civil-stat föreslagit, får alltså tillstyrka, att förevarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. f) Kongl. Maj:t, som ansett nödigt att för det Flottan tilldelade talrika beväringsmanskaps öfvande i fredstid och anförande under krig bildades särskildt befäl, samt gillat den i sådant afseende af Departements-chefen framlagda plan, har, i öfverensstämmelse dermed, af Rikets Ständer begärt, att af de i samma plan ifrågaställa Fem Skärgårdsflottans Marin-bataljoner till en början måtte organiseras de tre, som skulle förläggas i Hernösand, Calmar och Halmstad, samt att för detta ändamål, jemte det Hallands infanterioch Westernorrlands bevärings-bataljoner med sina på 4:de Hufvudtiteln särskildt upptagna löne-anslag, uppgående för den förra till 7,500 och för den sednare till 6,295 R:dr, öfverflyttades till 5:te Hufvudtiteln, måtte beviljas dels det fyllnads-anslag af 12,700 R:dr, som erfordrades för att, enligt uppgifna organisa tionsgrunder, komplettera Hallands-bataljonens personal, dels ock det för Calmar marin-bataljons nybildande efter samma grunder behölliga anslag af 20,200
Utmätningarne endast för puvatas räkning derstädes ökat sig till den mängd, att då de, nysnämnde år, ej voro flere till antalét än 84 st-, desamma uppstigit år j8u till 96, år 181a till 184, år r 81 3 till 252, år 1814 till 371 och redan under 35 månad af detta år till 210 st.; att, då före år 1810 dylika utmätningar angingo endast små summor af några få Riksdaler och ofta ej. högre än 24 skill. Banco, de nu mera röra ej mindre än lös och fast egendom till flera tusende Riksdalers värde; att till undvikande af execution 3me stämmor äro emot vanligheten haline för Uppbörden af Krono-medlen, men att detta oaktadt ej ens hälften deraf influtit; att dessa, likasom de öfriga Skuld posterna, mäste med 792 beri so Juni! tvång indrifvas, ehuru med föga hopp om vergan, då alla äro gnld-skyldige; att 2:ne gårdar i Kuddby Socken af berörde Län, den ena af ett halft mantal Skatte-frälse, och den andra ett mantal Frälse, stå öde utan åbo, utan brukare, osådde, oaktadt flera derå haline Auclioner, samt ätt för kort tid sedan ett halft hemman Krono - Skatte i Ostra Stenby Socken blifvit! till bruk med åtföljande gröda på Auction utbudi t till 100 R:d» Banco, men att, ehuru denna summa nedsattes till 50: 25: io: och sluteligen till 1 R:d, något anbud derå icke blifvit gjordt.
Kors, hvad jag mins det väl. Det var väl vid den här tiden ungefär. Jag gick in i hans enskilda rum. Han frågade, om det var något, jag önskade till julen. Och jag försökte skämta i samma ton, och sa’, att det verkligen var så, och jag ba’ om hans tillåtelse att få gå in i bladet ... Det blef den stora uppgörelsen mellan oss. Han hade nog förut vetat, åt hvilket håll jag lutade. Men aldrig hade han trott, att jag kunde vara så galen att gå in i Forslind’s tidning, som ville rifva ner religion och moral, berömde Sverdrup ... åh, det ena ordet gaf det andra. Han körde ut mig, och på sjelfva julaftons förmiddag lemnade jag hemmet.» »Stackars min egen Kurt!» »Ja, Hedvig, det var en lång, tung julafton, jag tillbragte det året. 21 år var hela min ålder. Det var första gången, jag den qvällen var ensam, frånvarande från hemmet ... Jag gick timtals på gatorna, sökte inbilla mig sjelf, att jag skulle fira julafton, gick in i bodar och köpslog, satt sedan mol allena på ett litet kafé på Vesterlånggatan och läste tidningar. Men vid elfvatiden, då jag visste, att julklappsgifvandet var i full gång der hemma, smög jag mig sakta fram till Kornhamn och stod länge och såg på, hur det lyste uti salfönstren der hemma ... Älskling, när man erinrar sig något sådant, käns det så ofattligt skönt att veta, att man har en kär kamrat för alla ens lifsdar ...» »Ja, Kurt vi ska’ fira många julaftnar samman i vårt eget hem.» »Men det fins en sak, som är vigtigare än hem vid julen.» »Och det är?» »Egna barn, Hedvig ... Nej, kära, se inte bort. Jag tycker, att det egentligen är den ljufvaste tanken, jorden ger oss – egna barn, det der, att det kommer någon efter en af ens eget kött och blod, som fortsätter ens gerning ... Tänk dig oss två en julafton, hur vi hålla på att ställa och pyssla för småttingarne. Och de vänta i rummet bredvid, nyfikna och oroliga i sina små hjertan.»
Beträffande Utskottens förslag om beskattning å mäskvärmare, enkla rectificatorer och dubbel rectifications-apparat, t. ex. den Elglundska, så har Ridderskapet och Adeln detsamma afslagit; men de öfrige Riks-Stånden, på sätt bär ofvan är angifvet, antagit de för Bevillning å dessa apparater framställda grunder; förmodande Utskotten likväl, att, ehuru hvarken Preste-Ståndet eller Borgare-Ståndet uttryckligen bestämt, att denna beskattning endast skulle ega rum såsom ett minimum vid tillämpningen af den utaf dessa Riks-Stånd antagna princip att ålägga skatt efter tillverknings-beloppet, sådant likväl lärer varit de Respective Ståndens mening. Då likväl Utskotten anse, att, i alla händelser , någon grund bör bestämmas, efter hvilken bevillning för dessa apparater bör erläggas, så få Utskotten först underställa 4S Ber ilin.-, Lagoch Occ.-Vtsk. Mern. Höglofl.
Stockholm den 13 Juli 1860. Bill. till U. St. Skrifvelse N:o 97. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Juli 1860. Preste-Slåndet den 17 Borgare-Ståndet den 18 — -— Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, oni upphof vande af förbudet mot skådespels uppförande i en del städer under vissa tider af året. (Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 108.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord, att det uti Kongl. Brefvet den 23 Januari 1750 stadgade förbud emot theatraliska föreställningar i städer, der Akademier eller Gymnasier finnas inrättade, malte upphäfvas, och är till stöd för ifrågavarande framställning hufvudsakligen anfördt, dels att det ej vore vådligare alt uppföra skådespel i de landsortsstäder, der Elementar-läroverk äro belägna, än i andra eller hufvudsladen, hvarest dylika representationer ej ulöfvat något för sedligheten menligt inflytande, dels ali förbudet i allt fall i sjelfva verket redan upphört att tillämpas, enär på flera ställen theatrarne, hvilka allmänna meningen med skäl tilläde betydelse af bildande anstalter, under mellanterminerna hållits öppna och ofta ej tillslutits förr än någon lid efter terminens början samt sceniska föreställningar således egt rum längre eller kortare tid in på sjelfva iäseterminen, sedan undervisningsanstalterna åter börjat sin verksamhet. Då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, inskränkning till följd af E. K. Majlis vid åtskilliga tillfällen under sednare lider meddelade nådiga Resolutioner, skett uti högslberörde stadgande och detta, som ursprungligen afsåg, alt skådespel hvarken under eller emellan terminerna fingo uppföras i de städer, hvarest Akademier eller Gymnasier voro anlagda, således numera till en del blifvit afskaffadt samt några skadliga verknin - Exgedilions-VIskallets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 98.
Hr Dankvardt, Carl, anförde skriftligen: 1 allmänhet tror jag, alt lagen, genom stadgandet rör:de förmyndarepligten och dermed åtföljande ansvar, galt så långt i fordringar på den starkares kraft och uppoffring för den svagares värn 552 Den 26 October. och fördel, sorn jemnvigten för bådas existens tål och fordrar, och med säkerhet så mycket öfver måttan i vissa fall på den starkares bekostnad, som svarar mot tysta förmonsrätten, hvilken med sin misstanka äfven faller på den förmyndares bo, som för intet barnarf häftar, utan ofta försörjer myndling på egen kostnad. Under denna öfvertygelse om den nu gällande lagen, betraktar jag den nåd. propos. egentligen såsom en stor ömtålighet, på det, vid öfvergången från den skenbara säkerhet, som anses hvila vid tysta förmånsrätten, till den redbarare, som ligger i förmyndarnes personlighet och domarens pröfning vid förmyndarevalet, all fruktan må undanrödjas för myndligars äfventyrande genom upphörande af tyst förmånsrätt i förmyndarens fasta gods.
Att, till undvikande af så stort förderf för den talrikaste bland medborgareklasser, sätta välmående jordägare ur tillfälle att på dessa fattigas bekostnad söka sin högsta möjliga vinning, må heta en inskränkning i friheten; men utan sådana inskränkningar skall aldrig någon frihet bestå. En vän af henne linner sig i hvarje väg skyldig att förorda dem. Näst före anträdandet af denna resa, hvarom nu är berättadt, hade jag bevistat den af skolelärare under sistlidna Juni månad i hufvudstaden hållna stora sammankomst, hvars föremål redan länge dessförinnan sysselsatt mitt eftersinnande. I detta ämne ligger mig på hjertat en tanka, hvars uttalande, så framt jag ej bedrager mig på ämnets vigt, torde här finnas på sin plats. I allmänna undervisningens händer är det, som samhällets framtid ligger, så vida det är på allmän bildning, som samhällets bestånd nu mera ytterst hvilar. Men om häraf följer, att ej mer något tvifvel äger rum angående vigten af sjelfva det ändamål, som sökes; så är dock med blotta erkännandet häraf icke hela storheten af denna vigt med full insigt uppfattad. Bildningen ankommer på undervisning; men i hvad mån denna kan verka *) Att släppa friheterna tygellösa är således att införa träldomen. It. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. för sitt ändamål, lärer man svårligen inse, utan att äga klart begrepp om sjelfva sättet, hvarpå denna verkan åstadkommes. Visserligen är det kunskap, sorn vi af undervisningen begäre; men att undervisningen äger ett ännu högre föremål i sjelfva kunskapsförmågans bearbetande, torde icke hafva blifvit så allmänt eftersinnadt, som önskiigt varit. Denna sanning, i fall den ej kan bestridas, utkräfver då äfven vid allmänna undervisningens reformerande sin rätt. Den kunskap, som utgör denna undervisnings föremål, må skättas huru högt som helst; så kan ju ej derföre nekas, att förståndet sjelft är af ännu högre värde. Förståndet är nemligen ej blott organen, hvarmed man inhämtar kunskap, utan det är ock af förståndet, som all kunskap skall användas.
Jag nödgas således vidhålla, att då några egentliga skäl icke blifvit af Hr Brakel anförda; då det hittills varande förhållandet i allmänhet lemnat tillfredsställande resultater; då äfven under det antagande att valen någongång kunnat tänkas än mera nöjaktige, sådant likväl icke torde med någon större sannolikhet kunna förutsättas hafva vunnits genom de af motionären förordade allmänna val, och man icke bör onödigtvis uptaga med så vidlyftiga och möjligen ofta återkommande valförrättningar R. o. Ad:s dyrbara tid, hvilken nu till riksdagsmålens handläggning kan mera oafbrutet användas, medan återbesättandet af en eller annan bänkmansplats inom några ögonblick verkställes, och valen af Elektorer sker genom bänkmännen, utan intrång på de åt Ståndets plena-sammanträden anslagna timmar, finner jag mig, på grund af alla dessa skäl, dels i Utsk:s Mern. uptagna, dels af mig nu vördsamt anförda, föranlåten att förnya min anhållan om bifall till detsamma. Gr. Mörner, Carl: Då jag inom Utsk. biträdt afstyrkandet af Hr Brakels motion, bör jag icke länge uptaga R. o. Ad:s tid med denna fråga, destobeldre som den redan är utvecklad i‘Utsk:s Mern. och Frih. Cederström ganska fullständigt vederlagt Hr Brakels här gjorda inkast. Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, att Hr Brakel medgifvit, att grundlags-stiftarens mening verkligen varit, att ifråga v:de val skall tillgå på sä 11 28 g Riksd.- Ordn:n föreskrifver. Inom Utsk. var ingen skiljaktighet i fråga om tydningen af denna §, hvilken Utsk. ansåg fullkomligt utvisa, att val till Hem!. Utsk. skall ske genom Elektorer, och då Frih. Cederström ytterligare utvecklat denna åsigt, anhåller jag om bifall till Utsk:s Mern. Propos. till bifall å Riddarh.Utsk:s förev:de Mern. blef härefter framställd och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
Befallningshafvande eller La ndshöfd i nge-Em betena; då ÖfverS,tåtbållareEmbetets Cancellie deremot, hvarunder de till Kongl. Hofvet hörande personer hädanefter skulle lyda i skuldfordringsmål, äger helt andra, högst ensidiga och il liberale stadgar och sedvanor att följa. Dessa, hvilka gränsa till barbari, borde då först upphäfyas, och brin-, gas till enhet med de Stadga uden, efter hvilka alla andra ExecutionsDomstolar hafva sig att rätta, innan ett stort antal af Kongl. Maj:ts Undersåtare och närmaste Tjenare bringas under denna Domstol, hvilken, oagtadt en alltid ådagalagd lo.yaute och moderation hos Dess personal, står likasom ett skräck-tribunal ibland alla do andra *) Man b eli öfver blott anmärka en omständighet. RiksMarskalksEmbetet lemnar, likasom LandsböfdingeEmbetena, 8 dagars förklaringstid i Skuldfordripgsmål. Till Öfver.StåthållareEmbetets Cancellie kan man inkallas kl. it på dagen — vara dömd till kl. 12, och beröfvad det dyrbaraste menniskan äger — friheten — innan kl. 1 , fastän man äger hela skuldens belopp i sin byrå; ty tillstånd kan nekas, att gå hem efter penningar, om Creditorn fordrar utöfning af Författningarnes strängaste bud, och om han nödvändigt vill chikanera. Domstolen förmår ej, med bästa vilja, hindra denna hårda behandling. 8 Den 26 Octo b er f. m. Sluteligen har Utskottet likasom velat kröna sitt verk, då det, uppå motion af Borgmästaren i Södertelje, hemställt, att Ridderskapet och Adeln ville afsäga sig den i dess Privilegier Ståndet förhehållne rättighet, att, i vissa mål hafva HofRätt till Domstol, till befordrande, såsom Utskottet uttrycker sig, af enhet i RättegångsOrdningen.
Om äfven de skulle taga sin ledning af Friherre Wirséns tankar, hvilket år ganska möjligt, anser jag dock råtta tiden nu ej vara inne att derom förehafva någon discussion, utan böra vi spara vårt krut tills svaret från Utskotten hinner ankomma. Jag anhåller således om proposition på remiss af Friherre Björnstjernas motion samt på expedierande af ett sådant ProtocollsUtdrag, som Friherre Boije föreslagit. Friherre Anckarsvärd', Jag utbeder mig att med några ord få upptaga Ridderskapets oell Adelns tid genom besvarande af Friherre Boijes yttrande, att jag skulle hafva bestridt, det discussionen i hela dess vidd finge tryckas. Jag skulle icke hafva gjort det, om jag ansett discussion öfver ämnet nu vara för handen, men Friherre Boije anmälte hindret mot tryckningen, innan discussionen ännu var börjad, och i supposition, att en sådan skulle uppstå. Nu har det visat sig att discussionen blifvit helt annan, ån man hade väntat. Discussionen borde hafva varit om de grunder, som Friherre 164 Ven 7 April/, m. Björnstjerna framställt; i dess ställe har den gått ut på Friherre Wirséns anförande, och då detta blifvit begärdt på bordet, borde nu ej deröfver discuteras. Jag hemställer, äfven om icke de ljusaste idéer och de klaraste sanningar, kunna komma att förlora sitt värde, då de framställas utur sitt råtta sammanhang. Jag har blott velat hänvisa till råtta föremålet för vår öfverläggning, hvilket vid detta tillfälle endast år Friherre Björnstjernas Memorial. En annan sak åro de principer, som Friherre Wirsén i sitt yttrande anfört. Det år blott som svar till Herr Friherre Boije, jag velat yttra detta och skall ej nu längre upptaga tiden. Många yrkade på proposition. Herr Grefven och 'LandtMarskalken tillkånnagaf, att flere Ledamöter, hvilka anmält sig att tala, ännu icke haft tillfälle yttra sig. Friherre Björnstjerna, Magnus:
Ill skotten kalva borvid lnnnit tis viii §. i k ainställde anmärkningar, i alseende pä Dlassiircation al lie Ledlar, kvilla löre vek elter utvc-xlingsdagen nkgilne> klilvit:, föranleda tilt lien al snmärknren löreslagno löiändiade redaetiou al denna att elier or<iek ^-'m/ösa, kör, ai ilen nu kekintliga mening, allenast bibeliällas vritena "e/tc/- c/en cr^ Lo,mrig oe^kk nie/krtgruml. Dvad angar de lieie emot sednare moni. ai §. 2 gjorde anmärkningar kalva densamma s^nts Utskotten vara al ilen vigt, att en förändring al detta mom. derut mäste loija; men vid bestämmandet ak ilen »älunda nöcligo anseiiile redaetions-löräudringen, kalva, sä val i noin Utskotten, sorn nt! Liks-Ltäscleii, olika meningar sig ^ppat, knruvicla il enna §. korile kuggås pä lörutsättnmgar allenast al k. 8t:rs moraliska löipligtelse, att uppfylla Deras uti 2 al ^l^ntbestämnings-I^age» gilne loisakran om inlösande al Lunkens sedlar till det belopp kvarä lie l/cla, eller om en juridisk garantis ilerjemte korlie sökas lör uppkallandet al ilenna förbindelse.
Redan i den motion, som jag den 28 December 1833 på detta rum aigaf, rörande anläggning af jernbanor i södra Sverige, och hvilken motion låg till grund för dåvarande Rikets Ständers beslut att anslå 1,500,000 R:dr för södra stambanans påbörjande, uttalades den åsigt att denna bana borde ifrån trakten af Ringsjön ut - Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1862. 119 grena sig till alla de vigtiga kust-orterna: Malmö, Ystad, Landskrona och Helsingborg; och det förslag, som den engelske Jernvägs-ingeniören Lionel Gisborne i sådant hänseende upprättat, underställdes vid samma tillfälle Rikets Ständers pröfning. Malmö bestämdes vid ofvannämnde riksdag till utgångspunkt för södra stambanan. Detta beslut föranleddes utan tvifvel af särdeles giltiga skäl. Malmö och Lund, belägna på endast 1 ‘ mil ifrån hvarandra, den ena södra Sveriges förnämsta handelsstad, den andra dess enda universitet, med en sammanlagd befolkning, nu uppgående till nära 30,000 invånare och med ett läge gent emot den Danska hufvudstaden, kunde icke rimligtvis vid bestämmandet af banans slutpunkt åsidosättas; och rigtigheten af detta val har blifvit ådagalagd genom den lifliga rörelse och de jemförelsevis betydliga inkomster, hvaraf södra stambanan haft att glädja sig och hvartill den starka personaltrafiken emellan Lund och Malmö i icke ringa mån bidragit. En naturlig följd af detta beslut och af Kongl. Maj:ts sedermera gifna nådiga Resolution, rörande stambanans förläggande vester om Ringsjön, var likväl att den stora sydöstliga delen af Skåne icke kunde af jernbanan upphemta någon direkt fördel, likasom att vid de, visserligen icke långa, tidpunkter af vintern, då isläggning i Köpenhamns och Malmö hamnar afbrutit den dagliga kommunikationen emellan dessa städer, den lätta förbindelse med kontinenten, som södra stambanan är afsedd att medföra, icke kunnat vinnas annorlunda än genom en omväg till Helsingborg.
Majit beslöt på sådan grund under d. 30 Junii 1819, att en provisorisk Läne-Styrelse, hvilken till undvikande af alla hinder för dess verksamhet, borde vara alldeles o«i afhängig af fasta landets , skulle på On inrättas, under ledning af Commitéens förste Ordförande Landshöfdingen och Riddaren af Kongl. Majit Nordstjerne-Orden , Axel Adlersparre, hvilken, dervid undanbad sig allt arfvode för en sådan befattning , och hvarigenom hela kostnaden till denna Styrelse, enligt den derföre faststälde Stat,' i början inskränkte sig till qoo tunnor spamnål, men sedermera då Landshöfdingen Adlersparre , uppå egen underdånig anhållan från en sådan Embets-Förvaltning, under den 18 Dec. 1821 I Nåder entledigades, och annor vice Lanshöfding således blifvit förordnad, försedd med lämpligt årligt arfvode, och hvilket blifvit bestämdt till 250 tunnor spannmål, såsom det minsta, hvarmed en vice Landshöfding, särdeles vid närvarande låga sädespris, kunde vara belåten, från och med sistledit år utgiort 450 tunnor spannmål, hvilka blifvit anviste att utgå af den Ränfespannmål, som genom utmarksdelningen Kronan tillfallit, emot beviljandet af hvilket anslag, åt ifråga varande vigtiga föremål, Kongl. Majit ansett så mycket mindre betänklighet uppkomma, som det samma icke utgått af sådana inkomster, som vid sednaste Statsreglering blifvit till andra behof påräknade och derför utan en icke obetydlig vinst genom utmarksdelningen och de i sammanhang dermed förordnade anstalter om nya skattlagde Hemman och Lägenheter samt Kronoparkemes l8l Betänkande om Läne-Siyrtlsen pä Oland. försäljning dels redan kommit, dels än vidare kommit, dels än vidare komma Statsverket tillgodo.
Den moderna italienska litera-turen, såväl den dramatiska som romanoch novell-literaturen, är otvetydigt underkastad stort inflytande af den samtida franska, men den förstår mycket ofta att behålla en ursprunglig känslornas glöd, en öfversvallande passion, som fängslar och rycker med, och utgör ett behagligt afbrott mot mondaint blaserad fransk skepticism eller nordisk högtidlighet och allvar. » På nåd och onåd », hvars ämne väl icke är fullt ori-ginelt, eger förutom mycket af denna sydländska glöd och färg äfven en fin dialog, som hvad de spirituella och roliga egenskaperna beträffar godt kan mäta sig med flera af senare årens här gifna och i det hänseendet lofordade franska pjeser, samt är skrifven med en stor virtuositet och innehåller många bravurscener och typiska roller, som gjorda med omsorg och talang äro mycket tacksamma. Utförandet var synnerligen förtjenstfullt och tycktes som en helhet vara vida jämnare, än det på länge varit. I den kvinliga hufvudrollen, svår, men tacksam, vann fru Fahlman åter igen en stor seger; det var kanske den största under hennes vistelse vid denna scen, där kotteriberäkningar och afund gärna och på hvarjehanda sätt envist söka utestänga henne från den plats, hvartill hennes begåfning och arbete berättiga henne. Hon var ypperlig såsom den koketterande, blaserade, men slutligen af sin kärlek öfverväldigade verldsdamen. Spelet var icke blott varmt och intelligent, utan äfven lättare och smidigare, än eljest brukar vara fallet. I synnerhet gjordes utmärkt öfvergångama från frivolitet och ytlighet till djupare känsla, och de starka utbrotten, där den klangfulla, väl skolade organen var både väl behöflig och väl använd, gjordes i allmänhet med en lidelse och glöd, som ryckte med. I den manliga hufvudrollen lät hr Skånberg sina ännu mest på elevens ståndpunkt befintliga anlag framträda i en öfverraskande fördelaktig dager. Det var energi och li~ delse i spelet och intelligens och känsla i diktionen.