Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dylik omedelbar åtgärd å offentliga maktens sida hafva gällande konkurs-lags stiftare dock påtagligen funnit oförenlig med den af dem hyllade åsigt, att det, utom i det fall att borgenärer tvinga till konkurs, på gäldenären må bero att afträda sin egendom. Rättigheten dertill synes hafva blifvit betraktad såsom, ej en skyldighet vid iråkad insolvens, utan en förmån; och för vinnande deråt har man ansett gäldenären sjelf böra iakttaga hvad för ändamålet erfordras. Denna uppfattning af saken har emellertid vant en bland orsakerna till de Jange hörda ropen pä en förbättrad konkurs-lagstiftning. Man har nemligen emot Lag-Utskottets Betänkande J\S 2!). 3 fiu gällande lag anmärkt, bland annat, att den icke, i likhet med flera andra länders D fj ' lagar, ålägger den gäldenär, som befinner sig insolvent, att afträda sm egendom till borgenärers förnöjande, samt att den. genom den frihet, som är lemnad gäldenär, ger anledning till egendoms förskingring och den ene borgenärens gynnande på den andres bekostnad. Men ehuru sanningen häraf svårligen står att förneka, lärer likväl det af motionären nu anvisade medel, äfven om det skulle kunna begagnas, ej vara för ändamålet nog. Det skulle ej verksammare, än gällande lagstiftning, tvinga gäldenärer till iakttagande af ordning i och uppmärksamhet på sina affärer, samt ej eller hindra dem att förhala tiden till borgenärers skada; och då derjemte i betraktande tages, att bouppteckning kan efter ingifvandet fullständigas, med förbehållen rättighet hvartill dylika handlingar ock ofta underskrifvas, men likväl i sitt mindre fullständiga skick vara nog för ansökningens upptagande; samt att det fall lärer vara sällsynt, då någon, som har reda på sina affärer, samt »är nog ärlig» att göra konkurs, då han förnimmer sig vara på obestånd, så ögonblickligt gör denna iakttagelse, att han ej, med bevarande af borgenärernes rätt, hinner fullgöra hvad nu för ändamålet oundgängligen erfordras; skulle fördelen af föreslagna lagföriindringen ej vara af den vigt, att dess ernående innefattar giltigt skäl till samma förändring.
Jag ingär dä i sjelfva ämnet, men blott så mycket som är nödigt för granskningen af förevar, förslag, och icke, såsom åtskilliga andra talare, med en utsträckning, som omfattar nya och allmänna grunder för representationens ombildning, hvartill utan tvifvel (jag hoppas det åtminstone) framdeles under denna riksdag eli lämpligare tillfälle förestår. Såsom inledning torde man dä böra börja med att klart för sig sjelf bestämma, hvad sorn, oundgängligen fordras af en nationalrepresentation, som skulle kunna anses uppfylla sitt ändamål. Den första fordran synes mig då vara, att representationen medgifver och försäkrar alla de större intressen eller verkande krafter, som lefva i Staten, så väl dem som uppstå genom gemensamhet i yrken, som dem, hvars föreningsband bero af locala förhållanden, att göra sig hörda och få framställa sina behof och sina anspråk. Dernäst mäste representationen äga förmåga att med kunskap och rättvisa pröfva dessa anspråk, så väl med hänsigt lill hvarandra, som med afseende på det helas högre fordringar och ändamål. Och sist mäste representationen ovillkorligen kunna bringa sin egen tanka till ett bestämdt beslut, som rätt uttrycker dess collectiva öfvertygelse. Lätom oss nu se till, huru den föreslagna representationen skulle komma alt uppfylla dessa fordringar. Det första villkoret, eller att hvarje allmänt och lefvande intresse i statsorganismen skall kunna göra sig hördt, kan enligt min tanka icke anses vara tillbörligen garanteradt; ty om den samhällsclass, hvilken enligt förslaget obestridligen skulle få juridisk rätt att nästan enväldigt tillsätta representationen, ville begagna denna rätt, så kunde det inträffa att nationalförsamlingen blef till den grad ensidigt sammansatt, att mången vigtig, men lidande beståndsdel af samhället derstädes icke ens skulle finna en röst, som framförde dess klagan. Jag säger icke bestämdt att så skulle hända, men omöjligt är det icke, och detta är nog för att bevisa lagens felaktighet. Hvad åter det andra hufvudvillkoret vidkommer, eller säkerhet för representationens förmåga att oväldigt och insigtsfull! bedömma de enskilda intressenas conflicter med hvarandra och med Statens, så fruktar jag, att detta är nästan ännu mindre betrvggadt.
Jag anser det vasa vådligt att stif ta en lag, hvarigenom innehafvare af smärre lägenheter försäkras om en besittning, som de förvärfvat tverlemot föreskrifterna i 1827 års föi fattning. Jag hyser lika stort deltagande för de fattiga som någon annan ledamot; men jag kan likväl ej föi må mig att derutinnan gå så långt, att jag förglömmer hvad rättvisan och ordningen kräfva. Hr von Hohenhausen: Jag får fästa den siste vär de talarens så väl som R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan i förra plenum beviljat ett undantag lill förmån för hemmansägare, så att de icke må blifva utdrifne från hemmansdelar, hvilka de köpt och besuttit och på hvilka de erhållit fasta. Jag yrkar nu detsamma till förmån för den fattiga delen af folket. Hr von Hohenhausens förslag upplästes ånyo. Hr Ribbing: Jag skulle visserligen icke besvära R. o. Ad. med något yttrande ang:de denna i lagstiftningen djupt ingripande fråga, om jag icke fruktade att antagandet af Hr von Hohenhausens förslag kunde motverka lians syftemål, nemi. att de fattige icke må drifvas från deras hemvist. Hr von Hohenhausen söker detta mål genom föreslående af ett lagbud, det innehafvare af smärre lägenheter 20 H. 11 8a Den 6 Februari f. ra. skola försäkras om besittningsrätt derå, då köpeafhandlingen finnes intagen uti häradsrättens protocoll, men deraf skulle ock kunna anses följa, att de lägenhetsinnehafvare, hvilka icke låtit i häradsrättens prot. intaga köpecontracten, skulle förlora besittningsrätten till sina hemvist, i händelse åtal derå af vederbörande anställdes. Om nu detta missöde blefve flertalets, så vore slikt motsatsen af Hr von Hohenhausens önskan. Hvad sjelfva saken angar, så är den icke så lätt hjelpt, Inteckn.förordotn föreskrifver att inteckning icke får meddelas utan för bestämdt belopp i penningar eller varor.
De mål som tillhört landsfogderätten på Rügen och adeln efter länsrätt döms nu av Hovrätten i Greiffswald. Alla andra mål döms av amtsrätten. I städerna förblir alla inrättade domstolar i deras nuvarande författning. Den jurisdiktion som tillhört konsistorium, akademierna och sundhetskollegium bibehålles. Tull, accis, konsumtions, post och licensrätterna behålles. Hovrätten i Greiffswald bibehålls. Kriminaleller civilmål får ej dömas vid något universitet. Högkvarteret Greiffswald den 3 juli 1806. GUSTAF ADOLPH Kungörelse om upphävandet av livegenskapen i de tyska staterna. Högkvarteret Greiffswald den 4 juli 1806. Då Vårt stora ändamål med införandet av Svenska statsförfattningarna i Våra tyska stater i synnerhet varit, att försäkra en var av Våra trogna pommerska undersåtar ett fritt och ostört njutande av deras lagliga rättigheter, under troget uppfyllande av deras plikter har vi som en naturlig följd upphävt livegenskapen i Pommern och Rügen från den 26 juni. Då nu livegenskapen för evärdelig tid blivit upphävd, har Vi till förekommande av den mindre fördelaktiga verkan det kan ha på åkerbruket om en alltför hastig förändring skulle ske, utsatt en tid inom vilken varje husbonde hinner skaffa nytt tjänstefolk och arbetare. Ingen före detta livegen får flytta ur Våra tyska stater utan Vårt särskilda tillstånd. Ingen före detta livegen får före 1810 uppsäga sin tjänst och inte av sitt grundherrskap bli uppsagd, om det inte sker med ömsesidig överenskommelse. De före detta livegna får rätt att ingå äktenskap utan herrskapets samtycke. Kvinnan följer då mannen och träder genom giftermålet ut i frihet. Herrskapet har då ingen skyldighet till hennes och barnens underhåll. Den som utan tillstånd flyttar före 1810 hämtas och näpses med husaga. Den som anställer någon utan tjänstfrihetsbetyg bötar 50 riksdaler till någon av de på landet varande milda stiftelser. De barn som 1810 inte är, för pojkar 16 år och för flickor 14 år måste av sina herrskap underhållas och uppfostras, om föräldrarna skulle vara oförmögna därtill.
Björnstjerna uppfattat frågan ur dess rätta synpunkt, då de tillstyrkt alt hvarje adelsman som ville begagna sig af sin Riksdagsmanna-rätt, och för detta ändamål anmälde sig till poletts erhållande, skulle vid polettens uttagande erlägga 25 Rdr till Riddarhuskassan. Derigenom skulle för det första en stor orättvisa begås mot dem, som sitta för fullmakter; ty det händer, har händt, och kommer framdeles att hända, att en fullinakts-utgifvare dör, och då nödgas den, som suttit för honom, såvida han icke vill förlora sin Riksdagsmannarätt, att skaffa sig fullmakt af annan person, hvilken äfven kan kumma att aflida under Riksdagens lopp. På så sätt kan han blifva tvungen att 3- eiler 4 gånger uttaga ny polett, och om han då hvarje gång skulle erlägga 25 Rdr, så blefve hans representationsrätt väl dyrköpt, jemförelsevis med hvad de öfriga medlemmarne ef R. o. Ad. fått betala. Riddarhuset är dessutom enligt min tanke icke ensamt de ledamöters tillhörighet, som infinna sig vid Riksdagarne och uppträda der som representanter, utan det är en egendom som tillhör hela den Svenska adeln såsom stånd, och det är derföre också detta stånds gemensamma skyldighet att bidraga till byggnadens vidmakthållande. Då det nu befunnits att Riddarhusets grundvalar erfordra en så vidlyftig reparation, att Riddarhuskassan icke är istånd att bestrida de derför erforderliga utgifterna, så synes mig detta vara en angelägenhet, som rör icke allenast de vid Riksdagen varande medlemmarne, utan äfven alla de öfriga. Vid sådant förhållande anser jag det icke finnas något lämpligare sätt för dessa medels anskaffande, än att för R. o. Ad:s ifrågavule ståndsangelägenhet följa samma grunder som man följer vid medels för statens räkning. På denna grund hvilar äfven det, af Hr v. Francken framstälda och af Gr. Lagerbjelke förordade förslaget. Om också, på sätt Gr. Lagerbjelke anmärkt, grunderna för Bevillningsförordningen icke äro af den beskaffenhet, att man kan Den 12 September.
Desse intaga sitt rum uti beskaltnings-serien, på det sätt, att kannelalet af hattens rymd, som öfverskjuter det vid husbehofs-bränningeu bestämda behofvet (hälften af pannan), förökar beräkningen af pannans rymd till beskattning med like många kannor, som delta öfverskott; alltid iakttagandes att pannerymden, tillsammans med sådant öfverskott, aldrig får öfverstiga qo kannor. Hattar, som sjelfve innehålla rectificatorer, hänföras till förenämnda andre (L) dass, med endast förhöjd beskattning för det rum i hatten, ^utöfver halfva pannerymden) som icke upptages af rectificatorn. All skattförhöjning genom ökad Hattrymd, vid fabriksbränning, bör naturligtvis alltid hänföras lill den beskattningsclass hvartill den öfriga redskapen hörer. Tabellerne Litt. B. C. och D. torde gifva vid handen så tillräcklige bestämmelser, som under rubrik af grunder kunna erfordras. 16:0 Likasom tryckfriheten hehöft för sin ändamålsenliga reglering en Tryckfrihels-Comile, tror jag också att brånvins-bränningsfriheten behöfver för sin reglering en permanent, väl sammansatt Comité, som skulle vara skyldig afgifva bestämmelser, förklaringar och upplysningav öfver alla de med handteringen gemenskap egande omständigheter, på 38 Bevilln. och Oecon.-Utsk. Betänkande JV.-o 3. uppmaning af enskilde eller af Auctoriteter. Jag tror att ett yrke som sätter i verksamhet eller förlamar hela nationens moraliska, fysiska och oeconomiska krafter förtjenar detta afseende. Sådane bestämmelser, förklaringar och upplysningar skulle emedlertid aldrig ega någon offentligt gällande kraft, så vida de icke af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder gillade, och derefter ifrån Stats-Expeditionerne emanerat. — Jag har ansett den ständiga tillvaron af en sådan Comité vara enda medlet att åstadkomma bestämmelser, som fordras nya för hvarje steg, hvarmed Chemien och Teknologien ytterligare biträder denna närings område.
Angående vacancen i fredstid för mindre Båtsmans häll, Z:o. rörande inrättande af ett Lazarett och Curhus för Bohus Län i Udde, walla Stad. Af den 4:de Iunii. Upskof med hufwudsakeliga handläggningen af Allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Utskottets Be. länkande öfwrr 8ven kerston» frän Christianstads Län och Abrrliam Uarstsn» frän Östergötland Mes morialer om alla hemmans lika ellagande i all. männa flyldigheter, intill desi de lurige Ständen yttrat sig angäende ett särskildt Utsko.ts formerande till utredande och jemkande af twistige frågor emel. kan Bonde-Ständet och de öfrige Ständen, Af den 9 Julli. Remisier lill: Lagutskottet: Riksdagman, nen hollan Uo8val!» fran Gottland Memorial, an» gäende ersättning till wittnen i mindre brottmäl; Bewillningö Utskottet: ^näerrtoa berg» frän Westelbotten samt köns lllermanslons och ^näer» ^näerstoti» frän Norrbotten Memorial om lindring i bewillningen för nämnde Pro» vinter; Den 3 Julli. 49 vincet; Allmänna BeswärS-och Deconomiälltfkottet: gokall ottoli I^ongberZs frän Gefleborgs Län Memorialer angäende i:o. en lika styl* vighet för Städerne och Landet att deltaga i Båtsmans upsättningen, och 2:0. förbud emot glasförares och hästhandlares kringfarande ä landet; Pastevolance-Utfkottet: Oermunä Westling frän Östergöthland Memorial, angående wederbörandes hörande genom Kongl. Maj:ts Befallningshafwande öfwer Kongl. Maj:ts Propoflrion rörande Pasievolancen: till särstildte
Vidare hade Herr Tornerhjelm inlemnat följande Vördsamma Memorial! Vore icke denna dag den sista, på hvila ken Grundlagen tillät att vid detta Riksmöte väcka nya motioner, så skulle jag än längre uppskjutit att göra den jag nu ämnar. Jag skulle med förmån dröjt dermed, af det skäl, att, enligt vanliga ordningen af menskliga handlingssättet, det fordras lång tid för sinnens afsvalning, hvilka pas^ sionligt uppjagade af nyttan eller egenkärleken härdigt försvara meningar, som en gång antagits eller kungjorts, och nödigt låta en verklig allmän anda antaga en sanning då den ej behagar, utan häldre bibehålla äfven villande meningar, när de ensidigt smickra. Jag skulle ej framgifvit ännu den undersök, ning om nödvändigheten af Malmö Discont. Inrättning, som jag nödsakas att, kan hända för tidigt, anmäla, om jag ej med känsla af aktningen för motiverna till de röster som mottala den, likväl oberoende af högt yttrade fördomar, trodde mig skyldig ingen annan gärd åt äfven de större villorna, än ett bemödande att med foglig påminnelse varna dem, att ej, förfördelande menniskor \ Maj. 409 vi lija höja sig från enskildt» förmodanden, till en allmän Opinion. Detta förutsätter naturligen skyldigheten för mig, att först söka visa det Skånes läge, näringar och ögonblickliga behof, med minnet af förbilupna tidens allmänna ställning, dictera omöjligheten att hvarken nu eller framdeles upphöra med någon Låneanstalt i ett Land af så vidsträckta tillgångar, som Skåne kan blifva, om ej obegagnad för framtid och Riket, samt overksam i enskild omtanka och utkomst; fördelen af Climat, belägenhet, arbetskraft, och en i\ sednare tider vunnen högre kunskap att den använda, skall med möda och systeme tillbaka stötas. Enskildt kan jag, mer ån de flesta, ojxartiskt dömma öfver de grundsattser som styrt Malmö DiscontVerk, och om verkningen deraf, då jag icke der äger Actier, då jag der förr haft betydande Lån, och jag nu mera har med detta Verk ingen ting oliqvideradt.
Jag anser derföre att, enligt motionärens yrkande, en tid af 14 dagar i sådant afseende bör medgifvas, likväl under förutsättning att icke någon dags utrikes vistande bör tillåtas, utan att embetsmannens chef derom blifver underrättad., Uti denna reservation hafva hrr Rooth och Boman instämt. <6 Ålim. Besvogfi EkonUtskottets Betänkande, Ar» S3. ”2.o) af !ir Kistner: .Enär kongl, kungörelsen elen '17 Slars 1780 in-cdgifVcr i verklig tjenst varande civile embetsman, som med KoiKtngens full makt äro försedde, alt, utom särskildt Nådigt tillstånd, vistas å utrikes ort i 5 dagar, och sådant medgifvande icke anses stridande mot skick, ordning och undersåtlig aktning, kan jag för min del icke inse att ordningen, skicket och den undersåtliga aktningen klefve rubbad eller minskad derigenom, att några dagars tillökning eller en utsträckning i tid af 14 dagar i rättigheten för ifrågavarande civile embetsman att få 'utrikes vistas klefve dem medgifven, så vida de i öfrigt äro berättigade att från utöfuingen af sin tjenst sig afhålla. Att genom den sålanda medgifna rättigheten, att vistas utrikes, embetsmännen äfven skulle erhålla den rättighet att-utan särskildt tillstånd lemna sin tjenst Irar icke varit motionärens eller är min mening; det är endast för sådant fall, då en civil embetsman ar berättigad att från utöfningen af sin tjenst sig afhålla, som det må vara honom tillåtet att, utan särskildt Nådigt tillstånd, få vjstas å utrikes ort i högst 14 dagar.
Genom klander i Bruhns Testamente och till följd deraf med arfvingarne ingången förlikning frångeck sedermera berörde inrättning nära i3oo R:dr af den donerade CapitalFonden, så att återstoden endast utgjorde 786 R:dr 32 sk. 5 rist. B:co, af hvilka årliga. räntan efter 5 proc:t är att påräkna till Appareillens underhållande. BataillonsLäkaren vid K. Mits Flotta, Medicinae Doctorn och Chirurgise Magistern S. F. Sseve, som öfver 4 år varit föreståndare för Inrättningen och skall med densamma dageligen betjenat en talrik mängd lame och chroniske sjuklingar; utan annan ersättning, än de influtne räntemedlen, hvilka, efter hvad SundhetsCollegium upplyst, icke sällan till deras hela belopp åtgå till Machinens underhåll, har hos K. M:t Betänkanden, N:o 128. 87 den 2r Febr. 1828 i underddietanhållit, i anseende till Inrättningens nytta, men omöjligheten för Saeve att, jemte uppoffring af tiel och möda, kunna af egne medel bekosta de oundvikelige utgifterne för ElectricitetsMachinens aplicerande m. m., det täcktes K. M:t i Nåder bevilja något Anslag å Stat för stadgandet af ifrågavarande Inrättnings bestånd; i afseende på beloppet hvaraf blifvit beräknade: Till Läkaren för dess biträde 4 dagar i veckan, 3 timmar om dagen a 24 sk. B:co per timma R:dr 312.
Majit rättigheten att förhindra deras spridande i landet; och kan det för dem vara så förnärmande, eller med narra svårigheter förenadt, att hädanefter likasom hitintills för bosättning utom de 4 största städerna begära Kongl, Majrfs Nådiga tillstånd, hvilket utan skäl säkerligen icke förvägra®. Man ti ide invända, att det icke är fråga om andra ån de nu naturaliserade Judar: smnt! men af denna frågas förnyande och ifriga bearbetande under flera föregående riksdagar, är det att med säkerhet emotse des$ fortsättande, steg för steg. till vinnande af fullkomlig emancipation; och damluckorna en gång uppdragna, hvar stannar då strömmen f Men då man ifrån Utskottets förslag äfven skiljer den dolda meningen som derunder ligger om dessa' rättigheters vidare utsträckning i framtiden, så 6 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. vill det synas som Judarnes nuvarande antal, omkring 1,100 ej är större än att de hafva ett tillräckligt utrymme för deras verksamhet och trefnad i rikets fyra största städer; detta tyckes visa sig äfven deraf, att sedan förra riksdagen hafva ej flera än 5 underdåniga ansökningar till Kongl. Majit inkommit för bosättning annorstädes, hvaraf 3:ne blifvit bifallne och 2:ne, säkerligen på goda skäl. afslagne; och hvem kan med säkerhet påstå, att icke hädanefter, likaväl som hitintills, sådana omständigheter kunna uppstå, att det hade varit väl om en tillämnad bosättning annorstädes kunnat vägras! De Mosaiske trosbekännarne hafva, genom hvad Utskottet föreslagit, för det närvarande föga eller intet vunnit, men jemförelsevis har Svenska folket deremot vida mera förlorat, emedan möjligheten att förhindra en bosättning, som för ett samhälle till äfventvrs vore skadlig, är derigenom Kongl. Majit beröfvad.
"den äterstäende och "förbchällne andelen i Brännerierna;'' samt pä. stätt, att, "sä länge Kronan trasslar i Nä^ "ringarne och enskildte draga winsten, kan al "krig det Allmänna äga nägon bätnad, s m "förgäfwes warit lofwad af dylika inrättnin "gar, utan allt undergräfwes och förstöres?' "Dä Regeringsformen i 90 §. stadgar, att under Rikets Ständers eller Veras Utskotts öf. werläggningar och pröfning icke mä, i nägot annat fall eller pä annat sätt, än denne Grund lag bokstafligen föreskrifwer, komma frägor om Regerings, och Domare magternes beslut, eller om »verkställigheten af nägon Lag, Författning eller Inrättning, och dä samma Lag pä inte ställe hwarken bokstafligen eller efter en, med dess anda förenlig tolkning, medgifjvcr nägon Riksdagsman, att under sitt StändS öfwerlägg ning bringa, eller nägot Ständ, att upptagr ett sädant klander ä »verkställigheten af en all män Inrättning, som det Oxelbe.rg emoi Spannmäls Directionen sig tillätit; sä bär ja<! förmoda, att det Hederwärda Bonde. Stände! icke emottag»! Oxelbergs Memorial, sedan dess innehäll blifwit kändt. I sädant fall lä rer detta ibland Allmänheten utspridda Meme rial icke kunna anses annorlunda än som eu enskilt skrift, hwarföre Oxelberg säsom för fatta - fattare, utan skydd af sin RiksdagSmanna-rätt, mä lagligen answara." "Skulle äter, emot min förmodan, detHederwäflda Bonde Ständet hafwa emottag:! oftanämde Memorial, sä wägar jag underdänrgst hemställa, om icke Eder Kongl. Mast, efter inhämtad upplysning derom, täcktes i näder wid. taga de mätt och steg, som Eder Kongl. Maj:t till bewaxande af Grundlagarnes helgd karr finna nödiga och lämpliga."
Friherre ^xel, upropad at tala yttrade fig, at om han ej förmädde sä mai detaillera sina tankar, som den märda Ledamoten, som nyst talat, skulle han likwäl bjuda til at utlåta sig pä et redligt pä saken directe gäende sätt; hmarefter Friherre »jertL upläste följande: Word - Den i-Oulii. 2ZZ Wördsammaste Memorial! Dä den af Herr Lwukenanten käKlmÄ» wäckta motion vm undersökning af de omständigheter, som wällat Fäderneslandets iräkade belägenhet, ytterligare blifwit upstjuten, utbeder jag mig at til widare utredande af hwad jag i detta ämne redan haft äran anföra, fä tillägga följande; Man har warit angelägen uplysa osi derom at tvär olycka härrör af den despotiffa magt enligt förra Regeringslagarna at för detta Konungen warit updragen, och som ej medgaf hwarkcn nägon werkan af de goda råd, wederbörande kunde honom gifwa, eller möjligheten för Herrar Rädgifware, at bewisa det de gjort underdäniga föreställningar emot hans oförswarliga misitag i politiquen sä wäl som inhemsta styrelsen; men hwad hafwa wi för framtiden at wänta, om wär Regerings ställning nu wore sadan, at fullkomlig uplysning vm orsakerna til eländet icke kunde winnås, det jag dock förmodar. Sädant medför icke allenast et förhateligt jernbref och decharge för alla dem, som jämte Konungen kunnat wara bidragande, utan stänger äfwen tilfället, icke allenast at bota alla de dolkstyng, hwilken som hälst, under stygd af Despotismens förfärliga mörker, behagat gifwa Staten, utan ock at nu förekomma en lika Rikswädelig ställning för framtiden, hwartil hufwudsakeligcn hörer, at sätta alla dem utur widare tilfälle at stada, som
Bil. N;o 5 till Kongl. Maj:ts Prop. 18475 Haft. 1. ‘i Consistorium Accidemicum i Upsala. A) Anslag för en gång till byggande af ett kemiskt laboratorium oell mineraliekabinett R:dr samt såsom bidrag till kostnaden dels för en ny anatomioch disectionslokal, dels för obser vatorii fullbordande B) Arliga Anslag till stipendii-understöd åt medellösa studerande, hvilka ämna beträda den presterliga banan R:dr till extra aflöning och arfvoden åt yngre akademiska lärare „ till förökande af det akademiska bibliotbekets inköpsfond „ och såsom löner, å 1,600 R:dr, till sex nya professorer, nemligen: i kyrko-historia m. m., i pharmaci och medicinsk kemi, i theoretisk och offentlig medicin, i geologi m. m., i forn-nordisk språkoch ålderdoms-kunskap, och i zoologi. Consistorium Academicum i Lund. A) Anslag för en gång såsom ersättning af kostnaden för en med universitetets medel tillämnad byggnad för den anatomiska institutionens behof, « R.dr för grundläggning af en så kallad estetisk samling „ och till anskaffande af en räknemachin för den mathematiska inrättningen „ B) Arliga anslag för särskilda samlingars och inrättningars behof