Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter en timmes förlopp hade vi gjort bekantskap och jag kände mig genast mindre väl stämd emot honom, emedan han blef en orsak till att vår resa från Stockholm uppsköts två hela dagar. Under dessa talade Carl icke om något annat än huru vackra östgöthaflickoma voro, emot alla andra i hela Sveriges rike. Sedan påstod han sig vara min onkel och tyckte att jag borde nämna honom så. Onkel åt en tjugufyra års yngling, som visserligen hade varit ända till England; men som kanske icke derför var klokare, än jag skulle vara efter min återkomst från Strömstad; nej, jag tackar, bättre jugement än så hade Maria Ahlrot. Han fick heta Carl rätt och slätt. Sista dagen vi voro i Stockholm uppstod en tvist angående vår resa, hvilket som vore bäst, att fara med ångbåt till Göteborg eller gå med jernbanståget. Mamma ville resa kanalvägen, men Johan påstod att det var den komplettaste galenskap, och pappa sekunderade honom. Carl höll med sin syster, och menade, att då jag aldrig sett Götha kanal, det väl förtjenade att jag fick göra det en gång. Johan förifrade sig och sade att icke någon af god ton reste annat än på jernväg till Göteborg. Min far ordade om dårskapen att ligga två dygn på sjön, då man kunde göra resan på tolf timmar, och Johan kunde det aldrig hända annat än att han reste på jernväg. – I så fall, utlät sig min styfmor, gå vi miste om ditt sällskap, efter som jag redan köpt ångbåtsbiljett för mig och Maria. Vi få väl trösta oss med Carls sällskap. Jag har alltid tyckt mycket om min styfmor, men nu gjorde jag det i ännu högre grad. Hade icke Carl med sin afskyvärda pince-nez varit närvarande, så hade hon fått en riktig omkramning. Klockan fem på eftermiddagen satte vi oss i den vagn som skulle föra oss till ångbåten. Vid Riddarholmshamnen var fullt af folk. Der trängdes och skuffades man omkring landgången till fartyget. Däcket var packadt med menniskor. En hel legion af vänner och bekanta till min styfmor hade samlats för att säga henne farväl. Jag blir yr i hufvudet, bara jag tänker på alla dessa menniskor, som slogo en ring om oss.
Besagda Kongl. Majit och Kronan tillhörande silfververk öfverläts år 1741 emot tiondedelen af den årliga tillverkningen samt myntarelön och slagskatt på ett perpetuelt arrende åt stadens tomtägande, som derigenom fått benämning af: bergsmän, och äro förpligtade alt, på rätt hergsvis, grufdriften upprätthålla, hvilket för gemensam räkning ombestyres af Grufrätten, som sålunda är den egentliga disponenten. Hvarje gårdstomt har sin andel i grufvan, som alltså kan anses vara fördelad i 160 lika lotter, hvarå arrenderätten, — onus eller gewinst, allt efter brukningens utslag — ej heller fa från gårdstomterne skiljas. I anseende tili det ringa utrymmet i de primitiva 160 tomterne blefvo efter den år 1736 staden öfvergångna eldsvåda, dervid den snart sagdt i grund förstördes, till utvidgning uttagne ytterligare fyratio tomtplatser, hvilka fingo namn af nybyggaretomter, men äga icke del i den staden donerade jord eller grufve-arrenderättigheter. Då vanliga stadsmannanäringar, efter hvad i det ämnet framdeles yttras, här icke tyckas linna trefnad, blifver stadens egentliga näringsfång afkastningen af dess jordbruk, för hvars proveny tabellen redogör. Silfververkets tillvaro är ingalunda ovigtig. Den lemnar utkomst för den dervid anställda icke obetydliga personal, och ger lättad afsättning för närgränsande skogsägare. Visserligen ökar också grufpersonalen i sin mån omsättning af varor i staden, men med de för stadens handlande naturligtvis drygare kostnader i varutransporten och de provisioner, som det oundgängliga anlitandet af komissionärer och magasinering å främmande ort har med sig, kan handelsvinsten, hvilken dessutom delas på allt för många handlande, ej blifva betydlig, synnerligast sorn det hufvudsakligaste födoämnet ”spanmålen” tillhandahålles arhetarne af bergslagets magasin, och hvad derutöfver erfordras vid den månadtligen på viss termin skeende aflöningen fylles af omkringliggande allmoge, som då till torget inför mjöl af alla här i orten brukliga slag.
– Nej, jag gäckar er ej; visst är ni en engel emot honom ... han är nedrig och grym, ni är god i grunden, men feg och svag ... Eller kanske är ni det icke; kanske ni ändå vill rädda mig till lifvet och solens ljus ... Ni skakar på hufvudet ... jag förstår ... Ni vågar det ej. Ni tror att hans hämdkänsla är så stark, att han icke ens skonar sig sjelf, då han ser sig tillika kunna draga den i förderfvet, som gäckat hans anslag. – Ja, jag tror så. Följden för mig blefve att komma i en graf än värre än denna. Jag måste tänka på mig sjelf. – Men om ni bedrar er? Vi kunna ju fly och tigga oss fram; kunna vi inte det? Och ni har gjort en god gerning, en gerning, som skall vältra en stor del af syndaskulden ifrån ert samvete. Vore icke så bättre, än nu? Svaret uteblef, emedan det goda och onda råkat i strid. Men det onda segrade nu såsom så ofta annars i den svaga menniskonaturen och mannen svarade: – Nej längre vill jag ej dröja. Om något oanadt, mildt öde kan hjelpa er, min fru, så må det vara. Jag kan det icke. Med dessa ord grep han i dörren, för att aldrig mera vilja återse den, som var dömd till hungersdöden. Han hade känt obehaget af striden mellan det onda och goda; en sådan strid ville han icke mera erfara ... han ville döfva möjligheten af det godas seger i sitt bröst. Kap. XVII. I den underjordiska cellen. Men på en gång som han öppnade äfven en annan dörren och in trädde Harald. – Stanna – ropade han och skuffade v. Nit framför sig ifrån dörren – stanna, vänta än ett ögonblick och bevittna det oanade, milda ödet, som du nämnde om. Eller fall, såsom du föll; skadan är icke stor. v. Nit hade fallit sanslös emot det hårda stengolfvet med knutna näfvar och fradgande mun. Men Harald fäste vid honom ingen uppmärksamhet. Rummet var ungefärligen sex aln i längd; fyra aln i höjd och bredd.
Att förenämnde kreditiv för Jernkont. å R. Stms Bank må, på vilkor såsom hittills, få begagnas intill och med nästkommande Riksdag. Remitterades lill BankoUtsk. Upläsles en af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., inlemnad så lydande motion: Uti Dess vid denna Riksdag'* aflåtna Nåd. propos.rom SlalsVerkets tillstånd och behof, har K. M. fästat R. Stms upmärksamhet på den missgynnande ställning hvaruti Jernhandteringen för det närvarande sig befinner och på nödvändigheten att bereda lindring uti de skatter hvilka trycka ^denna handtering. Då frågan härom efter vederbörlig beredning i StatsUtsk., återkommer till RiksStmis behandling skall jag icke underlåta,!att hos H. R. o. Ad. meddela de uplysningar som i nämnde hänseende äro för mig tillgänglige. För det närvarande är det min afsigt att framställa förslag icke om Den 23 December e. m. 75 nedsättning i dc skatter sora äro Jerntillverkarne såsom Näringsidkare ålagda, utan om borttagande af den bevillningsafgift, som hardt och obilligt drabbar en af dem stiftad och de fleste Bruksegare i riket gemensamt tillhörig inrättning, nemligen Jernkont. Vid riksdagen 1762, då utomordentliga skatter blefvo nödvändiga för betalning af en iråkad betydlig krigsskuld och till en s. k. fredshjelp, blef för första gången bevillning ålagd Jernkont. En sådan atgift, ehuru vid Riksdagarne åren 1776 och 1789 bestämd till olika belopp, fortfor sedermera till och med 1808.
Af sådan anledn., och hufvudsakiigast med stöd af de motiver sorn förekomma i Hr Fåhraei reservation, anser jag de ordalag, hvari den af honom föreslagna skrifvelsen till K. M. är aöattad, Den 22 Augusti. 117 vara tio rättaste, och får derföre vördsamt anhålla, att Ilr Gr. o. Landtm, behagade föreslå R. o. Ad. att antaga den som sin egen. Den öfverensstämmer visserligen till en del med BorgareSt:s beslut, men jag anser de ordalag som Hr Fåhraeus begagnat, vara fullständigare och bättre. Jag anser således, att man genom antagande af den reservation, som Hr Fåhraeus afgifvit vinner det afsedda ändamålet, och att man vinner det på den lättaste vägen, hvilken snarast skall föra till det resultat som motionären afsett. Hr Cederschiöld, Fredr. August: Hvarje läkare och hvar och en som intresserar sig för den allmänna helsovården skall säkert vara motionären tacksam för syftningen af bans motion. Utsk. har äfven tillstyrkt en del af densamma, men, likasom motionären, kan ej heller jag inse hvarföre Utsk. inskränkt sig till alt tillstyrka sednare delen af densamma, och alldeles förbisett den första delen. Om man en gång får ulredt förhållandet med helsovården och det sätt hvarpå det slår till här i landet, så återstår troligen icke så mycket för lagstiftaren att göra. Ty om menniskorna få klart för sig att man måste hafva såväl frisk luft som sund föda, så skola de icke instänga sig sjelfva i trånga boningar eiler uplåta sådana åt andra. Jag får derföre förena mig med den talare som har anhållit om bifall till motionen sådan den här blifvit framställd; ty den innefattar i korthet allt som behöfs.
Hon tog ockDet var en samling nya taflor i olja, akvarell så lektioner i målning af fröken Kerstin Carm. m. som målats af två svenska konstnärindon och den norske konstnären Carl Hansen, nor och framkallade lifligt intresse hos våra hvilken någon tid bodde i Stockholm. Därpå konstälskare samt togs i betraktande af ett genomgick hon ett års kurs på slöjdskolan, större antal bland allmänheten än som vanligthvarefter hon antogs som elev vid konstakavis brukar infinna sig på sådana särskilda utdemien. Två K E N sista veckan i november detta år beredde här i Stockholm en stor triumf åt det kvinnliga arbetet. Inom mer än ett område visade sig detta stå på höjden af hvad som utmärker vårt folks verksamhet. Den stora offentliga utställningen på Börsen, anordnad för att underlätta den svenska kvinnans deltagande i den stundande Chicago-uppVISNINGED, ådagalade, att hennes förmåga kan värdigt ställas vid sidan af mannens både på slöjdens och konstens fält. Samtidigt med den utställningen, men icke så snart tilländagången, ehuru likväl allt för kort, väckte en annan, mera enskild, i Konstföreningens f. d. lokal, stor uppmärksamhet. IROJL målarinnor. ställningar. De två konstnärinnorna äro fröken Ellen Jolin och fru Emma Löwstädt-Chadwick, bägge födda i Stockholm och elever af vår konstakademi, fastän därpå utbildade i främmande land, där också en af dem, fru Chadwick, sedan flere år har sitt hem. Ellen Jolin, dotter till vår glade, kvicke och allmänt värderade författare och skådespeDetta var 1877, då akademien ej längre uteslöt fruntimmer från sina skolor, utan lät dem lika väl som de manliga lärjungarne njuta af sin undervisning. På akademien arbetade frö- ken Jolin till 1882, men vistades en tid af dessa fem år i Paris, där hon under världsutställningen 1878 studerade allt hvad denna utställning erbjöd i konstväg, utan att dock själf då lägga hand vid ' något arbete. Efter Att finna hvarandra, när själen är ung, Och följa till åldern hvarandra, När vägen är lätt och när vägen är tung, Med glädje tillsammans den vandra: Hvar finnes i världen för tvänne En lott, som kan liknas vid denne? G. "
Sedan Rikets Ständer vid 1854 års riksdag beviljat strandegarne kring nämnda sjöar ett lån, stort 160,000 R:dr B:ko eller 240,000 R:dr R:mt, för nämnda sjöars sänkning, med skyldighet att, enligt en af Friherre De Géer uppgjord plan, utföra arbetet så, att en oafbruten båtled genom och mellan dessa sjöar tillvägabragtes, blef detta, i förhållande till strandegarnes tillgångar högst betydliga arbete, år 1855 påbörjadt, och, efter sju års arbete, med en kostnad af omkring 520,000 R:dr (deraf Staten såsom lån anvisat tillhopa 390,000 R:dr), sistlidet år så fullbordadt att, såsom nyss är nämndt, båtleden då kunde öppnas för allmänna trafiken. Den redan vunna erfarenheten om denna trafik har ådagalagt det oafvisliga behofvet af arbetets fortsättande från sjön Rengen till Roxen. Det är nemligen först sedan detta arbete blifvit fullbordadt, som den nu öppnade båtleden, på hvilken redan en mindre ångbåt med stor fördel under innevarande år gjort reguliera turer, kan erhålla sin egentliga vigt och betydelse för denna vidsträckta och på kommunikationer vanlottade ort. Man mäste nemligen besinna, att de tunga varor, förnämligast bestående af skogs - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 147. 379 produkter, spannmål och viktualier, som orten har att afsätta, äfven om de sjöledes ankomma till sjön Rengens norra strand, icke kunna utan allt för stora omlastningsoch transportkostnader derifrån landvågen forslas till närmaste afsättningsort, Linköping. Behofvet af detta arbetes snara utförande har ock alltmera börjat inses, ej mindre inom sjelfva orten än äfven af vederbörande myndigheter. Till följd deraf hafva ock noggranna undersökningar och kostnadsförslager blifvit uppgjorda, utvisande att lämpligaste sättet att vinna det åsyftade målet vore att, med begagnande af Stångåns vatten från Rengen till Roxen, förbi vattenfallen i nämnda å anlägga slussar samt i öfrigt upprensa och göra ån segelbar.
Besv. och Oecon. Utsk. vember 1826, Lief på flere orter icke promulgerad förr än efter Thomae dag, och Kongl. Brefvet till Krigs-Collegium, angående under dess uppbörd varande RänteSpannmåls lösnings-sätt, undertecknades ej förr än långt efter Thomas dag, eller först den 11 Januarii 1827. Under den i5 Augusti 1827, således sedan ali införsel var beräknad efter de stadganden, som vid skeppnirtgens början voro gällande, ändrades, till omedelbar efterföljd, Tariffen för Tharans beräknande ä inkommande utländska varor. Kongl. Brefvet till Stats-Contoret om de af Rikets Ständer år 1823 beviljade a?islag till Socken-Magaziner> expedierades först den 20 Junii 1837. Under missväxt-året 1816 syntes åtgärderne till förlägenh — ernes afhjelpande å Regeringens sida i så måtto vara alldeles för sena, att t. ex. nedsättning af Tullen på Korn, Ärter och Hafra beviljades först under den 14 Augusti; att fri införsel af Hö och Halm icke tilläts förr än den 14 September; att förbudet emot Spannmålsutförsel icke utkom förr än den 19 October, och att Tullen på inkommande Råg först under den 20 December, d. v. s. sedan all seglation redan var upphörd, blef nedsatt. Bil. t. Besv. och Oecon. TJtsk. I anledning häraf och då nu Motionairen sjelf, som mig synes, för sin mening anfört ganska giltiga och talande bevis, får jag äran till Höglofl. Utskottet vördsamligen hemställa, om icke Utskottet ville tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att hos Hans Maj:t Konungen i underdånighet anhålla, det de Oeconomiska Författningar, hvilka af Hans Majit hädanefter vidtagas, måtte blifva i den ordning expedierade, tryckta och kungjorda, att de, allt efter ämnenas vigt och beskaffenhet, först efter någon viss, alltid bestämd tid, måtte blifva i verket satta. Och får jag, i händelse Höglofl.
Kor tillvägabringande al en sälunda utvidgad organisation sör allmänna arbeten, erfordras doek en derefter lämpad tillgäng, saväl till törvaitnings-personalens aflöning, som till reseoeb undersöknings-kostnader. Knligt den lör Vredje Afdelningen af s. <1. 8tor-Vi»irals-Kmbetet clen lXovenlber i8a^ fastställda Interims-8tat, bär ärliga aslönings-kostnatlen tor besagde Kmbets-afdelning, anvisad L anslaget för vatten-communicalioner oeb andru allmänna arbeten, de sörsta ären utgjort 6,c)oo K:dr, men, jemnlikt Kongl. Najts lXädiga Lies den «8 duni >636, blifvit nedsatt till 6,ooo Kalr, oberäkna,It Llielens arfvode, som, tillförne beräknadt till 3,ovo, men de senare ären till endast i.ooo L:dr, frän Liks-8tatens Kjerde ltulvud-bitel utgätt. Kongl. Naj:t anser, i förbällande bäirill, lönings-staten för den ilrägaställda n^a 8t^relsen böra blifva: i Lbef (1'^ll med Kxpeditions-Lbeierve vid ätats-Lepartementen,) 3,ooo: —> i L^rä-Lbef för den teebniska detaljen i.ooo: — i Kamererare .. ,ooO: — Lanrli-biträde 8oo: —- a Litare, tillsammans ... 8oo: — i Vaktmästare ,66: 3a. 8umma 6,^66: 32.
St:s opinion om sammanhanget emellan hvad Rikets väl krufver och deras lätt att proteslera lill fördel derföre så långt de förmå. Allt ordande om möjligheten och obehörigheten deraf, att en Statsråds-ledamot skulle kunna blifva fälld 2:ne gånger af olika domstolar för en och samma sak, bör således lemnäs ät det föga värde det förljenar, huru ren och samvetsgrannn än den källa må vara, ur hvilken det flutit. Också har Const.Utsk. i min tanke riktigt förfarit, då det satt listan å remitterade anmärkntr främst i sitt memorial. Detta är hvad jag till en början i afseende på det formella ansett nödigt andraga. Jag är äfven beredd till enskild opinionsyttring, så väl om systemet, som dess constitutionella vårdare; men då, hvad jag derom har att yttra, äfvensom den propos. jag slutligen af Hr Frih. o. Landtm, måste äska, troligen skulle vinna föga uppmärksamhet, innan R. o. Ad. under discussionen stadgat sitt omdöme om rätta behandlingen af meni., torde jag längre fram få begära ordet ånyo. Gr. Frölich fortfor derefter muntligen: Medan jag har ordet, anhåller jag fa fästa några observationer vid hvad alne talare yttrat i afseende på detta föremål. Frih. boye har egentligen instämt med mig i eh åsigt, nemi. den, att Const.Utsk. icke bort göra något annat än att anmärka; men lian har tillika yttrat, att Utsk. icke bort göra några anmärkmr mot de redan ur Stalsrådét afgångna Statsråds-ledamöterua. Så har jag fattat betydelsen af hans ord, det Utsk. icke behöfde ”bereda” hvad omöjligen kunde leda till någon påföljd.
Tandläkaren Bakom Kulisserna Minnen och anteckningar från Teatern af Magnus Ringh. 223 sid. Pris: 1 kr. Valda Humoristiska och. Poetiska SKRIFTER Constance Elbe, Humlegårdsgatan 8, 2 tr. Bådfrågningstid 1 — 2. [120] Med lefnadsteckning och porträtt utgifna af 350 sid. Pris: 1 kr. AUm. Telef. SO. Undervisning i alla kontorsämnen och lefvande språk. Obs. A bref anhålles om fullständig adress. [2 ?jj Mottagningstid helgfria dagar 10 — 2 och 4 — 6 e. m. OBS! Verkställer allt, som hörer till tandläkarekonsten. [240] af Lorenzo Hammarsköld. J. E., Märsta. Börje Norling. och Lögner KOMEDIANTEN n 2 8, är försedd med ett välsorteradt lager af alla slags tricotvaror L .. ' FARVÄL LED / GA PLATSER. N E E R A Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 kr. 2 8 För Herrar: Strumpor, Tröjor, Kalsonger, Normalu Hos Looström &amp; komp. i Ylleskjortor, Maggördlar, Damasker, Knävärmare, Va kade Mansvästar m. m. För Fruntimmer: Stort och välsorteradt lager af Yl romaner Bomullsstrumpor, Undertröjor, Ylleunderlif, Tricotsn Simdrägter, Damasker, Knävärmare, Maggördlar, Mu västar, Yllekoftor, Yllekjolar, Bomullskjolar, Filtkjol Ungdom schalar, Yllekragarj Teatermössor, Silkesschalar, Trico För Barn: Stort lager af Bomullsoch Yllestrumpor Berättelser af A r n e G a r b o r g, Gosströjor, Gosskalsonger, Maggördlar, Damasker, M öfversättning från norskt bygdemål mössor, Yllevästar och Koftor, Ylleunderbyxor, Barn af Geijerstam.
Riksförsamlingen förslag om förmyndare-styrelsen, och i begge fallen hvarje Riksdagsman inom samma tid samma rätt. Har lagtima Riksdag varit så nära för handen, som i 56 §. säges, eller är den samlad, när Konung dör och Thronföljare omyndig är, bestämme Riksförsamlingen, i öfverensstämmelse med den i 144 §. omförmälda Riksakt, den dag, hvarifrån den ofvannämnde åttonde dagen skall räknas. Riksförsamlingen välje sedermera, inom två dagar efter den för förslagens aflemnande fastställda dagen, sextiofyra bland sina ledamöter till en Nämnd, som inom fem dagar efter sitt sammanträde afgör frågan om förmyndarnes antal, samt likaledes inom fem dagar efter den, då antalet bestämdt blifvit, väljer förmyndare, på sätt 112 §. föreskrifver. Uppgifve rlock hvarje valman vid första valåtgärden en man mer, än det föreskriflta antalet. Befinnas härvid röster till mer än hälften af de röstandes antal hafva tillfallit flere, än som väljas må, uteslute då minsta röstetalet eller skilje röstning, om, lika röster äro. 115 §• När Riksförsamlingen, enligt 50 eller 51 §§., förordnar om Riksstyrelsen, förfares på lika sätt, som i nästföregående §. är för Konungens omyndighet stadgadt. 116 §. Riksförsamlingen skall vid hvarje Riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom dess ombud, efter den 36 Hör till Constitutioris-Utskottets Memorial, N:o 36. instruction, Riksförsamling för honom utfärdat, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, samt att vid vederbörliga domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begå, eller underlåta att sina embetspligler behörigen fullgöra. Vare dock han i all måtto underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångsordning för actorer utstaka.
Men jag är skyldig vår National-stoitbet och vår medborgerliga anda, att ej förr bifalla sådana omdömen, än jag är öfverbevist om dem, och jag hoppas detta mig tillåtes, då jag å andra sidan på god tro, så länge tills någon kan bevisa motsatsen, vill antaga allt hvad af Herr Major Pålman blifvit anfördt till låford om Judarna. Jag hatar i synnerhet, att åt egennyttiga och mindre rena afsigter tillskrifva an - Den 5 Maj. dra personers meningar, om ock enligt min egen öfvertygelse origtiga. Jag har redan förklarat, att min öfvertygelse är för utvidgning af Judarnas rättigheter, och således rakt stridande med de i BorgareStåndet här. om yttrade tänkesätt; men jag tror, att andra kunna hafva en motsatt öfvertygelse af lika rena afsigter, sorn jag min. Så mycket mera tror jag, att man kan af rent uppsåt hysa en om Judarna mindre gynnande öfvertygelse, som Norrmännen, hvilka dock i packet kunna tjena andra Nationer till mönster, i sin Regeringsform rent af uteslutit Judarna från sitt land. Jag har sjelf vid flera tillfällen från detta ställe yttrat mig mot de åt flera Köpmän förunnade monopoliska och andra företrädes-rättigheter. Men jag finner mindre att förebrå hos dem som begagna, än hos dem som Iramkalla cönjuncturer och vidtaga författningar föranledande till uteslutande förmoner för en viss dass af medborgare. Utomdess hafva Judarne kanske, i förhållande till sitt antal, lika så mycket begagnat conjuncturen, som de Christne Köpmän. Jag bifaller aldrig uttryck, som kunna möjligen ge anledning till schisme emellan Riksstånd, men lika så litet en arbitraire inskränkning af en Riksdagsmans rätt att fritt yttra sig. Utan att derföre bifalla alla uttryck i Herr Major Pålmans utlåtande, anser jag honom ägt rätt att framkomma med dem, Den 5 Maj. '57 och dess Riksdagsmanna-rätt kränkt, om Ridderskapet' och Adeln skulle bifalla Bor-: gareStåndets anhållan.