Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visst icke upträda såsom egentlig försvarare af premielånen, det behöfs eller icke, ty här är endast fråga om huruvida man skall nu på förhand nedlägga uti en författn., som man hoppas skall räcka i långliga tider, ett förbud mot uptagandet af lån på ett brukligt sätt. För min del anser jag det vara väl tidigt att pröfva denna äak, när man vet att fråga är om ett dylikt låns uptagande för Statens H. XI. ' 20 306 Den 20 Oktober f. m. räkning; det kan vara tids nog att verkställa denna pröfning, när närande fråga förekommer. Jag anhåller örn afslag å BorgareSt:ts inbjudning. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag kan icke för mig göra riktigt klart hvad som menas med premielån. Man har här sagt att dermed menas sådana obligationer, som utgifvas under förutsättning af ganska stor vinst, sådan som kan upstå t. ex. vid det af den siste talaren nyss omtalte, för statens räkning uptagne s. k. premielån; men efter min tanke har Frih. Tersmeden rätt deri, att de lån, som uptagas mot kapitalrabatt, äro också premielån. Der sker också en utlottning vid hvarje särskildt halfeller helår, och den, som har tur att få ut sin lott, han gör en ingalunda obetydlig vinst. Det är väl icke så stort fält för spekulationen som vid det lån, hvilket är uptaget af Riksg Kont., men det är emellertid samma grundtanke som ligger i botten af frågan, nemi. att skaffa sig pengar till något bättre pris. Jag skulle således tro, att om man strängt håller sig till ordet, såsom det törekoramer i det af BorgareSt:t upgjorda förslag, skulle man för framtiden vara förhindrad att äfven uptaga lån mot kapitalrabatt. Icke lärer någon kunna påstå att den redaktion, som här är föreslagen, egentligen uttrycker majoritetens önskan, utan meningen är här att icke framkalla något nytt sorts lotteri i landet. Vill man genomföra detta, så vore det lämpligast att i en underd. skrifvelse fästa K.
Men på det du må veta, att du kommer i betraktande före gästerna, så länder det till din efterrättelse, att han i eftermiddag – jag väntar honom hvarje stund – kommer att tala med dig. Och då, Maria! inga uppträden, det säger jag; så framt du älskar mig, barn!” tillade hon betydligt mildare, ”och ej vill se mina grå hår med sorg nedfara i grafven.” ”För Guds skull, min bästa mor, tala ej om att öfvergifva mig,” bad Maria, som, då modern kom på det sista kapitlet, alltid snart blidkades. ”Jag vill ju göra allt hvad ni vill; låt mig blott slippa att sjelf säga honom det.” ”Visst icke, Maria! Han måste höra det af dina egna läppar. Det skulle annars, och det med skäl, väcka hans missnöje och tvifvel om ditt fria ja. Således måste du sjelf säga din fästman, att du tacksamt emottager den lycka han tillbjuder dig.” Det var första gången modern nämnt honom såsom fästman. En iskall rysning flög genom Marias lemmar, vid den vidriga föreställningen att tänka sig gamle Billing, hvilken hon alltid vördat som en far, nu förvandlad till make. Hon hade varit nödsakad att gifva efter för moderns föreställningar och böner; men nu återstod det värsta, att sjelf säga honom: ”jag är beredd.” Hennes tankegång afbröts af modern, som gjorde henne uppmärksam derpå, att steg hördes i förstugan, och i högsta ångest hviskade till henne: ”Nu gäller det! Mod, mitt barn! Jag vill lemna er ensamme, så går det bättre. – Fru von Horst hastade ut med sin förteckning. Maria kunde knappast andas. Straxt derpå öppnades dörren, och – icke den fruktade Billing, utan Waldemar inträdde. Maria visste ej, om hon drömde eller var vaken. På hans ansigte strålade det saligaste leende af fröjd, så olika det, hvarmed han sist på samma ställe stod framför henne. ”Maria!” – ”Klein!” Ord äro ju så fattiga; de första minuterna låg hela deras själ i blicken; och huru mycket vältaligare är ej detta språk, än allt hvad på prosa och vers hittills blifvit uppfunnet, för att tolka den mäktigaste af alla känslor!
En inera romnde, 1ti.i: orik och pB smnma giing inoraliskt bra bok iin)) Haf~rets. h j d t a n, torde ~ n a n e: j lrunna bjeda 14-16 Brig nngdom som nojesliisning. Den Br ' ocksK utmiirlrt viil ofversatt. T ' aliii~ Bt !riittclscr, nf EliL.il F ' ro~nwzel. Of vers. - Likasoni de rn5inga fornt utgifna skrifterns af den i sitt heinland mycket vi,rcleraclo forfattaren Frominel, iiro iifven ofvnnnii~nnda, bertittelser hnllna i en nfgjordt krist.lig mda. Forfattaren hai. tydligen ej ski.ifvit dem s~rslcildt for de unga. Men iifven bland dessa finnas jn mBnga, som h a smak och sinne for mern allvarlig lii~ning, och till dem lrunna vi med godt samvete I-ekon~mendera i frBga~larkincle nvalda beriittelssr~ som en ren och god nojesltisning. HBndelserna Bro i allmanhet riitt intresseraade, och stilen 81- ej t ~ m g och predikande, ntan ganslca frisk, och till och med emella118t e j ntan hnmoi-. For ungdonlen uader 16 Br torde boken dock ej varn njutbar. ijf vers8ttn.ingen god. Vi~iterkvGllw wf %. l ' opeliits. Tredje c~rkeln, hiiftena 4 och 6. Pris I kr. for hvardera haftet. Fjarde hiiftet nf clenna cyliel inaehiller en eemmanh~nga~~cle berittelse: nGamln baron psi 12autulryll.a Det iir en fin och helgjuten teclcniog frBn den gustavianslca tiden.
Jag får hemställa, om icke discussion gatt ifrån ämnet, och jag anhåller derföre hos Hans Exceilence Herr Grefven och LandtiVlarskalken , att den samma mätte till ämnet återföras. Grefve von Platen; En värd Ledamot har fällt omdömen om mina uttryck. Desse ära med Svensk ndaunarätt yttrade och förvarade i Handlingarne; om de äro fplaktige, underkastar jag mig med beredvillighet och fullkomligt iugn laga åigaid, samt vill ej nu uppe - Den 7 Julii, 187 hålla med någon vidare uttydning derå. Sam-' ma Ledamot har åter nämnt om laglig undersökning, och undrat, hvarföre man ej begärt den. Jag får upplysa, att efter 181* års Riksdag begärdes den på det ställe, der det borde ske, nemligen i underdånighet hos Konungen j den ägde ock rum: Utslaget är bekant. — Undersökning har vid denna Riksdag flefe gångor blifvit yrkad, och Riksens Ständer hafva deröfver sig utlåtit. Jag hemställer, om jag sökt b strida den, eiler om j*g instämt uti att undersökning må äga rum, men får upplysa, efter det nu åter sättes i fråga, att jag redan för flere dagar sedan hos Kongl Maj.t gjort underdånig anmälan om laglig undersökning. 1 öfrigt har en värd Ledamot yttrat, att man tillåtit sig hotelser emot Riksens Ständer. Jag bekänner, att äfven jag någon gång i min leinad brukat hotelser, och gått följderne deraf tili mötes, samt att sådant äfven hädanefter kan äga turn, om egen eller allmän ära fordrar det, men älven så litet kan det falla mig in, att på detta rum bruka hotelserj jag tror. att sådant hvarken har händt eller skall hända mig. Jag vädjar gerna här åter lill Ridderskapet och Adeln. Skulle emellertid ett sådant misstag hända mig, rättar jag gerna hvad jag felar, och anhåller att blifva rättad, men intill dess emottar jag ej en sådan ogrundad tillvitelse. Harn ExulUnee Herr Gr ejvén och Landt-*• 188 Den 7 Julii.
Sedan ro §. af sistnämnde Cap., efter ägornas olika beskaffenhet, stadgar ifrån i lill och med 3 skiften för hvarje Skiftestagare, så medgifver 1i §. att ägorna må få delas i så få skiften som belägenheten möjligen medgifiver, dock med förbehåll, att hvarje skifte beqvämligen må kunna instängas och brukas, genom hvilket stadgande Domarens omdöme erhållit Den 4 December f. m. a63 en utviilguingsrätt, dea lian beqvämligen kun missbruka, om lian så for godt fin lieris Capillets i8§. stadgar, att dc besvär, som öfver Ägodelningsrättens Utslag i underdånighet anföras, skola till Rättens Ordförande tvefallt ingifvas; men huruvida de handlingar, på hvilka besvären sig grunda, äfven skola tvefallt bifogas eller icke, derom är §:ns redaction otydlig, hvilket äfven åstadkommit den händelse, att besvärande Parter aflemnat Besvären in dupplo, men endast ett exemplar af handlingarne. I slutet af den Nådiga Stadgan föreskrifves, alt de vid dess kungörande påbörjade ägoskiften, som icke så nära voro afslvtaöfe, att blott lotternes utstakning å marken återstod, skulle i öfverensstämmelse med samina Författning behandlas. I anledning häraf hafva en del Häradshöfdingar till ÄgodelningsRätterne hänvist till stadfästelse sådane Tegoch Storskiften, hvilka, påbörjade innan SkiftesStadgan kungjordes, under hösten 1827 blifvit fullbordade.
Rätt då fåglar och djur af vintrens långliga dvala Väcktes, och hördes om ann’ uti skog och i markene tala: Började mig dervid Guds under i tankarne rinna, Som vi, fjerran och när, uti allt det skapade finna. O, huru herrliga lys det blå bestjernade fäste! O, huru prydliga kläds den jord, vi bygge och gäste! Våren tedde sig an, med blomster tusende sköna, Skiftande blader och färg, blå, hvita, gula och gröna. Åkrarne stodo i växt, och omkring den skjutande gröda Frodiga renar med gräs: hvad margfall spisning och föda! Djuren smygade fram ur skyggiga gömslor och skogar, Samlade sig till språng å slätter och skallota mogar. Fåglarne qvittrade gällt på trädens toppar och grenar, Fiskarne i sitt stim slogo ut de blankota fenar. Vattnet skilde sin våg för glupska, fnysande hvalar; Bäckar bröto sig hän genom ängar, lunder ock dalar. Svanen simmade snällt, afmätte fikar och floder, Seglade, med sitt dun, förutan styre och roder. Hafvet skummades opp och vågorna vrängdes i våder, Lade sig åter i stillt, som man ett lugnande skåder. Vädret flägtade fram, ett ljummigt sväfvande delte, Och uti aspars löf med sakta susande spelte. Dock, Allsmäktige Gud! hvad mer du dråpliga gjorde, Finnes af allt ditt verk i dino heliga Orde. Ditt ”Blif Ljus”! uti hast sig fram om mörkrena trängde, Så att klarhet och sken sig rundt kring rymdena svängde. Menskan allt du i våld, i makt, i besittande gifvit, Att till vatten och land hon en beherrskare blifvit! Henne felar ej råd, konst, klokhet och nödiga funder, Visdom, snille och vett: hon är dina gerningars under. Ja! hon njuter och har, hvad hennes hjerta behagar: Glädje, hugnad, och fröjd af ovärderliga dagar. Hennes ä’ välde och prakt, gunst, ynnest, högket och ära;
Adrs talrikhet och det behof, hvarje ledamot har att, innan han i valet af Bänkman och Electorer ingår, lära känna de ledamöter, på hvilka han skall välja, och då det icke är troligt, att afsigten med den öfverilande brådska, som nu är Bänkmansoch Electorsvalen förelagd, kunnat vara den, att Riksdagsmannen skulle, i okunnigheten, blifva tvungen att emottaga vallistor, eller att sjelfva stadgandets föremål varit att, genast vid Riksdagens början, lägga band på vår frihet och ställa Riksdagsmannen under intrigens magt, föreslår jag, för att borttaga all sådan förtydning, att Bänkmansvalen icke bör äga rum förrän på 3:dje dagen efter sista anteckningen, samt Electorsvalet ej heller må anställas förr än 3:ne dagar efter den, på hvilken Bänkmansvalet för sig gått. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 18 Augusti f. m. 601 plenidag togs, angående andra punkten, utbeder jag migffå förklara , huru jag då fattade beslutet. Frågan var då ej annan, än om Kongl Majus rätt,i afseende på utländska magter; det var ej fråga omtullen i allmänhet. I öfrigt var den afmig föreslagne jemkning blott en ordjemkning, då jag erinrade, att negociationer med utländska magter kunde göra förändringar i tullen nödvändige, hvaiföre man borde öfverlåta elfer uppdraga åt Konungen en sådan rätt. Det var detta jag föreslog. Någon annan förändring i det hela var då ej i fråga. Nu är fråga om att bestämma tuilafgtfterne. Skola nu -Ständerna bestämma dem i detaille, så olifver det af stor vidlyftighet. Deremot om Ridderskapet och Adeln ingär på Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, så vinnes tid och säkerhet, att man ej gjort något, som skadat narin, garne. Jag får erinra, att icke blott rättigheten att förbjuda en vars, utan äfven den att höja, tullen derå, kan vara nödvändig, emedan man han hafva tillgång på en vara, men ej till det belopp, att all främmande införsel deraf kan förbjudas.
Ständers bifall hemställa: att ”sedan persedlarne vid uppbrottet från Roten ”blifvit till fullgod beskaffenhet aflemnade, ”Rotarnes förbindelse, att berörde Passevo”lance-afgift erlägga, må vidtaga: för Bekläd"nadspersedlarne (beslående af 1 vadmalströja, 1 vadmalsväst, 1 par vadmalsbyxor, ”1 halsduk, 1 hatt, 1 par läderskor, 2 par ”ullstrumpor och 2 st. skjortor) 12 måna”der från den dag Båtsmannen blifvit lill Den 18 November e. m. 167 "tjenstgöring inmönstrad; och för Uppfor”dringspersedlarne (sorn utgöras af 1 kapp"rock af vadmal, 1 kappsäck af segelduk, ”1 ylletäcke och t hängmatta af buldan) "tre år från samma tid; att, så snart ofvan "utsatte terminer ingått, och Kronan såle"des måste anses blifva i nödvändighet salt, "alt nya persedlar anskaffa, persedlarnes fulla "värde efter då för året, inom hvarje Län, "fastställde Markegångspris, bör af Rust"och Rotehållare till Kongl. Maj:t och Kro"nan erläggas; samt att till de Rotar, hvil"kas karlai under kriget afgått, och hvilka "beklädnadsafgift till Kongl. Maj:t och Kro"nan erlagt, skall vid krigets slut bekläd"nadsafgiften af Kronan återbäras för så "mångå månader, som återstå af den tid, "för hvilken berörde afgift förskottsvis in"betald blifvit.” — Om jag rätt fattat Herr Hjertås yttrade mening, så är ej något af honom anmärkt, som Utskotten icke iakttagit i dess Utlåtande, hvartill jag med godt samvete tillstyrker bifall. Herr Hjerta: Det vore rätt ledsamt, om jag läst ”under” uppfordring, i stället för ”vid” uppfordring, såsom det verkligen står, eller, eller om jag ej kunnat skilja emellan desse begge ord, som hafva en så olika mening.
Hvad vi af dem ha qvar, äro blotta beDämningarne, och desse äro iliusoriske och skadlige då de förleda oss att tro , att emedan vi ha namnet, ha vi saken. Eller (utan att gå alltför långt tillbakas]) finnes väl någor annat än namnet gemensamt mellan Gu - 65o Den ij. December. staf 3:djes Stats-Secreterare-Embeten och de närvarande? och hvad rätt ha vi att af blotta likheten i titel , fordra en likhet i resultater , som vid så olika organisation är alldeles omöjelig? Sträcke man jemförelsen längre, och ända till alla de inrättningar, som, i anseende till en längre bibehållen åldrig benämnelse , anses vara ännu de samme inrättningar väre förfäder hade, och man skall i denna påstådde vördnadsbjudande antiqvitet endast finna gamla ordställningar, och gamla namn på ganska nya saker. Må jag derföre än en gång upprepa , att här tale vi, icke om 150 års, utan om 14 års gamla inrättningar. År 1809 års Organisation af Styrelseverken har i de delar , i hvilka vi påstå ändring, snart sagdr, ingenting gemensamt med 1600-talets, ja icke ens med det sist förflutna århundradets. Att vi utan iakttagande af alla former söka verkställighet af de utaf oss önskade ändringar, har blifvit påstådt, utan att jag kunnat förmå uppfatta , hvilka former möjeligen kunna upptänkas utöfver dem , som blifvit iakitagne. Menas en beslutande debatt inom hvarje af de 4 Stånden öfver hvarje af Särskildta Utskottet yttrad mening, må vi sannerligen tvertom lyckönska oss, att så ej skett. Vi hade troligen aldrig kommit till ett sammanhängande resultat. Må det tillåtas mig föra Ståndet till minnes, huru ofta , vid öfverläggning öfver långt mindre invecklade ämnen , det handt, att, inom ett och samma Stånd, beslutet öfver ema Den 14 December, puncten i ett Betänkande uppref det nyss fatfäde beslutet öfver en föregående punct. Betänkligheter , hämtade ifrån utvärtes politiken , ha blifvit yttrade. Jag kan med fullständig, på local kännedom grundad , öfvertygelse dem bestrida.
Curry Treffenberg. N:o 86. Af Herr Treffenberg, Curry, om ändring i A § af Förordningen angående slämpelpappers-afgiften. Som Kongl. Majit, utan känd anledning och på sätt och vis i strid med den mening, som vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer gjorde sig gällande, ändrat en bestämmelse rörande stämpelpappers-afgiften, hvarigenom olägenheter såväl för den enskilde som för Statens embetsman uppstått, hemställer jag att Rikets Ständer måtte söka utverka ändring i berörda hänseende. I anledning af väckt motion vid sistlidne riksdag, att domarne måtte alldeles befrias från besväret med uppbörden af nämnda afgift — hvilket förslag ej vann bifall — tog sig Sevillnings-Utskottet anledning föreslå, att det måtte tillåtas en rättssökande att kontant till ränteriet inbetala stämpelafgiften, när denna öfversteg 500 R:dr, hvilket ansågs stundom kunna »blifva af någon fördel för den enskilde», ett motiv, som dock ej vidare utvecklades, och hvars giltighet naturligtvis är beroende af detta »stundom», och huru sällan eller ofta det finner tillämpning. Utskottets hemställan blef emellertid godkänd af Rikets Ständer i hvilkas aflåtna underdåniga skrifvelse med förslag till ny förordning om ifrågavarande afgift det stadgande, hvarpå jag syftar, nemligen i 8 §, innehåller, att der stämpelafgift för en handling skall på en gång utgöras med mer än 500 R:dr, afgiften må kunna erläggas genom leverering i landtränteriet etc. Detta »må kunna» har Kongl. Majit i den utfärdade författningen ändrat till »s/ta//». Det är alldeles klart, att härigenom inträffar motsatsen af hvad som med Rikets Ständers förslag åsyftades. Motionen om domares befrielse ifrån ifrågavarande uppbörd, som i stället skulle omhändertagas af de vanliga uppbördsmännen, förkastades hufvud - Motioner hos RiddersJcapet och Adeln 1865. 171 sakligen just på det skälet, att det skulle medföra ett ökadt besvär för den enskilde att resa till kronofogden, hvilken dock bor inom fögderiet.
Ad. ankomna prot-utdr. ej innefattar något yttrande uti ifrågavar. ämne, och har derföre anhållit att få del af R o Ad:s beslut. Man kunde således förmoda, att Exped.Utsk. trott, att någon omission i prot.-utdr. ägt rum och derföre trott sig böra begära ett fullständigare meddelande. Men då R. o. Ad. ännu icke fattat sitt beslut, vore underrättelsen derom allt, hvad nu kunde Exped.Utsk. meddelas. Först sedan vi till pröfning förehaft BancoUlsk:s betänk., kan det af Exped.Utsk. begärda svaret genom prot.-utdr. meddelas. Mig synes således det enklaste vara, att Exped.Utsk:s nu förevar, memor. förklarades icke föranleda till någon åtgärd, utan lades till handkna, och att Exped.Utsk. underrättades derom, att R. o. Ad. ännu icke i saken fattat sitt beslut. Då kommer saken i det skick, att den, då BancoUtsk:s betänk, förekommer, kan afgöras. På detta sätt synes mig saken blifva redig och Exped.Utskts memor. belt enkelt kunna läggas lill handkna. Hr Dalman anhöll att från prof. åter få höra den af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, nyss afgifna förklaring. Den si Augusti. Sedan denna blifvit meddelad, fortfor Hr Dalman: I anseende till det sätt, hvarpå jag nu finner Hr Gr. o. Landtnäs vägran vara uppställd, vill jag afstå från att vid detta tillfälle yrka den vägrade propostn, och förenar jag mig med dem, som anse Exped.Utsk:s memor. kunna läggas till handkna, så framt Hr Gr. o. Landtm, icke sjelf, i följd af sin förklaring, äfven finner sig hindrad att derom framställa propostn. Frih. Cederström: Jag får erinra den siste värde talaren derom, att äfven jag yrkat propos., och jag ämnar ej derifrån afstå, utan anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa, huruvida Ståndet instämmer i yrkande af denna propostn. Frih. Ehrenborgh:
Horn, Claes Fredr.: Sedan så många talare uppstått, för att i denna fråga yttra sig i en syltning, alldeles stridande mot den jag hufvudsakligen afser, oell jag icke hört en enda röst höja sig i en motsatt anda; ber jag att af R. o. Ad. måtte ursäktas, att jag, af sådan anleda., en liten stund sysselsätter mig med frågan, för att upptaga några, efter min tanke, irriga framställningar i principen för ifrågavar. näringsgren. Man har med mycket skäl yttrat, att det dervid mest öfverklagade onda ar sjelfva husbehofsbränningen, och sökt att icke på en gång, men småningom, hvälfva det onda från landtbruket, samt bereda fabriksinrättningar för denna tillverkning, och man har sökt alt vinna denna afsigt genom bränningens fördyrande, försvårande och förkortande. Det är i dessa satser jag finner en stor motsägelse, en motsägelse af den art, att de föreslagne medlen ulan tvifvel skulle verka i en riktning, alldeles motsatt hvad man åsyftar. Det är allmänt erkändt, att en näring, om den skall kunna högt beskattas, måste vara fri, eller att den näring, som försvåras och inskränkes, ej kati bära någon hög skatt. Jag frågar då, huru det är tänkbart, att med någon framgång lägga en hög skatt på näringen, i det den ännu mer inskränktes? Vore det icke tvertom alt uppmuntra den lilla eller s. k. husbehofsbränningen, enär just varans dyrhet skulle göra det annu mer lockande för den mindre jordägaren att bränna, då nemi. husbehofsbränningen är så oskiljaktigt förenad med lönnkrögeriet, hvilket så troget omgärdas af enskildta intresset hos husbehofsbrännaren? Då det allmänt spridda onda, som bränvinsbranningen medfört, icke kan motverkas genom varans fördyrande, anser jag visserligen ingen annan utväg återstå, än alt fördyra tillverkningen; men den bör fördyras på det sätt, att man ger densamma den största möjliga utsträckning, så alt brä nningen fördyras i smått, men icke i stort.
Jag vågar erindra om obehagligheten för den enskildte medborgaren, att i anmärkningsväg gå lill ConstitutionsUtskottet i dylika fall, och anser för min del det vara bättre, då man tror Regeringen ej med afsigt hafva uraktlåtit något, att å nyo genom en skrifvelse fästa upmärksamheten på vigten af RiketsSländers begäran. Jag tror det vara af yttersta vigt att fästa upmärksamheten på dessa förhållanden nu, då vi sett Regeringen på hvarjehanda sätt lägga skatt på folket, utan Ständernes hörande, ehuru det efter iSoq ej bade bordt äga rum. Vi hafva nemligen sedt convoyafgifterna ökade, och tolagen för åtskilliga städer förhöjda utan stadshoernes hörande. Då måste det vara nödvändigt, att sätta näringarne i tillstånd att veta någon säkerhet vara i deras företag. Genom lolagcns ökande, sedan skeppningen redan är börjad, gör man ofta till bestämd för - 252 Den 19 Febr uar i i e. m. lust för en handlande, att låta inskeppa vissa varor till den ort, hvartill de redan äro på vägen. Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville benäget bevilja återremiss för att förmå Ulskoltet att inkomma med ett fö.rändradt Utlåtande. I annat fall anser jag saken af den vigt, att jag nödgas gå till ConstitulionsUtskottet, för att söka gifva saken den upmärksamhet den. foi tjenar. Herr Tham, Wolrath: Då Herr Hjerta fästat en Ledamots i Ekonomiutskottet Herr Hiesleiters upmärksamhet på vissa författningar, som han kallat Ekonomiska, kan jag ej underlåta att anmärka, det tulltaxorne, som Ständerna, och ej Konungen, bestämma, fått äran att räknas deribland. De äro dock icke hörande till våra såkallade Ekonomiska författningar, och jag hoppas de aldrig skola blifva det. Den sednare tulltaxan, som år 1826 utkom med rättighet för Kongl. Majit att nedsätta tullen på åtskilliga varor, var ej heller en Ekonomisk Författning. Deras åberopande är således olämpeligt. Det har äfven blifvit anfördt såsom fel, alt Kongl.
SJlajit af Slifetö 0tätiber äffa fortfatt anflag för be år, beit ftatéregleriug, font af dtifetö @tänber beflutaö, fommer att ont Sftajct unber fantnta tib att Sftföbag blifroit fudborbabe od) berefter till begag S>taj:t bod unber toijja willor förorbitat, att be npa fängelferna i ©ffilétuna od) (Sarlöljamn fiola an Sftajd imber febitare åren infontmit framftäUningar berent, att ferffilta b ära b er måtte mib be nya, efter ceHfpftetnet inrättabe, länöfättgelferna få ega gentettfaut tiitgSjlab, Ijmarefi rattjafaS odt böntaS finge i brottmål, angifvet emot fjäftab yerfott od) begånget inom någotbera af be fer Ij marje ferffilt tillfälle yåfallabe milfor, för Sån maranbe bomfagor fuitnat ega rum od) flere bomfagor berigenom bilbad, utan att bomarited löneförmåner efter nu gällanbe aflöuingöfätt nebfatteö ituber bwab, forn för en anftänbig berg Söib fråga om återbefättanbet af .£>äraödböföiitge*cmbetena inom held 28eftra l)ärab i Sönföpiitgd Sän, b eld Öfter* od) 5Befter*9Jefarne, Xaga, Éferd od) Selebo bäraber uti Sööerntanlaitbb Sätt od) bold Storrå od) ©öbra Xjttfid bäraber i ©almar Sän, är morbet förflarabt, att b ef a tre bomfagor fiola bibel)å(lad mib beråd, förut egaube omfång.