Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad serskildt beträffar den ort, för hvilken jag är fullmägtig, eller Kullings, Gäsenäds och Åhs härader i Elfsborgs Län, så finnes i hela de två förra häraderna och större delen af det sistnämnda, ingen egentlig sädes-odling, emedan jorden är dertill alltför mager och otacksam, utan folket ser sig der tvunget att, nästan uteslutande bedrifva planteringen af potatis, som, i fall den ej till en del kunde användas till bränvins-tillverkning, omöjligen skulle förskaffa det nödig utkomst. Man må, så högljudt som helst, ropa mot husbehofsbtänningens skadlighet; det står likväl således fast, att förutan den förmår ej den mindre jordbrukaren att betala sina skatter och lifnära sig. Huru vill man väl då, när anspråken på dessa skatter oförändrade qvarstå, beröfva honom den enda möjliga utvägen till deras afbördande? Alt han i sjelfva verket icke vidare eger denna utväg, derest de åtgärder blifva godkända, som här äro i fråga, lärer icke kunna bestridas, ty med en så inskränkt brännings-lid och med, det oagtadt, så ytterst stegrade afgifter å en minskad tillverkning, skulle det för honom blifva omöjligt att, utan ren förlust företaga någon bränvins-bränning, synnerligast, som de större eller 60 Bevilln. och Ekon. Utskottens Betänkande, N:o i. kons(-!>r; nncrien, ej lära försumma att med de medel, som stå dem till huds, ytterligare uppdrifva sin production oell följagtligen blifva i tillfälle att för billigare pris afyttra varan. Om man lugnt öfverväger saken, torde det för öfrigt visa sig, att faran af husbehofs-bränningen icke är i verkligheten sådan, som den utmålas, och att de hinder, hvilka man nu söker lagga för detta sätt att producera bränvinet, långt ifrån att nedtvinga bränvins-tillvei kningen inom landet, skola i betydlig nion öka den. Det är den ymniga tillgången på bränvin, säger man, som framkallar den stora förbrukningen deraf.
» Ja, va ' dä lickt dä, att ja ' ä värmlänning; mett namn ä ' Gahm, brukspatron Gahm på Eissäter, å hva ' hetter herrn då? » Jag nämnde mitt namn och hvart och till hvem jag skulle resa. » Då jaggu känner j a ' herrns morbror, dä ä en riktig hedersman » — och vi skakade hand och han bjöd mig på en cigarr. » Men hva ' va dä för fine fruntimmer di där, som herrn satt å prata med nyss? » fortsatte han, sedan han gifvit mig eld på cigarren. » Jo, » svarade jag i ledig ton, liksom om friherrinnor hörde till mitt dagliga umgänge, » det var friherrinnan Nickelhjelm och hennes dotter fröken Alice Nickelhjelm. Kanske jag får lof att presentera? » Och innan han hunnit svara, förde jag honom redan_ med halft våld fram till damerna och presenterade: » Brukspatron Gahm, friherrinnan Nickelhjelm, fröken Nickelhjelm. » Friherrinnan klarnade genast upp och sade gladt, måhända med en liten fin skymt af nedlå- tenhet: » Gahm är j u ett mycket kändt och berömdt värmlandsnamn, fägnar mig att göra bekantskap. » » Ja, dä finns möcke Gahmer i Värmland » svarade brukspatronen; och friherrinnan gjorde ett artigt tecken åt honom att slå sig ned, hvarpå samtalet genast kom i farten. Jag lät dem hållas och såg mig sedan omkring efter en n y eröfring. Jo, där kom just nu upp på däck en mustascherad ung herre, som såg ganska presentabel ut. Han rökte en nytänd cigarr. Min hade just slocknat. Jag styrde direkt kurs på honom och anhöll i höfliga ordalag om eld. Han stod mycket artigt till tjänst, jag yttrade därpå några banala fraser om det vackra vädret och den behagliga färden, tog mig så friheten att nämna mitt namn, hvarpå han hade den artigheten att nämna sitt — » vice häradshöfding v. Stramfelt ». Ah, det var ju en präktig ackvisition för friherrinnan, tänkte jag, och i nästa ögonblick hade jag presenterat honom både för henne och fröken och brukspatron.
Revisionsberättelse afgifves till Magistraten, som öfver framställda anmärkningar infordrar vederbörandes förklaringar och, om dessa dertill gifva anledning, revisorernas påminnelser, så tidigt, att samtliga revisionshandlingarne må kunna framläggas till granskning hos stadens äldste, eller, der sådane ej finnas, å allmänna rådstugan, vid det sammanträde, som under loppet af Maj eller Juni månader hålles. 90 § (§' 87). Stadens äldste, eller, der de ej finnas tillsatta, allmänna rådstugan, besluta huruvida framställd anmärkning må förfalla eller laglig åtgärd för bevarande af stadens rätt vidtagas skall. 91 §• Stadskassan tillhöriga penningar, skuldförbindelser, borgensskrifter och öfriga värdepapper skola förvaras å säkert ställe i brandfri kassakista, hvartill drätselkammarens ordförande, en af och inom kammaren utsedd ledamot samt redogöraren, hafva hvar sin nyckel. Magistraten eger att, i samråd med stadsnämnden, bestämma den summa, som redogöraren må, för löpande utgifters bestridande, hafva under sin enskilda vård. 92 §. Drätselkammaren åligger att för hvar tredje månad upprätta samt till Magistraten och stadsnämnden aflemna kassaförslag, upptagande i sammandrag de under qvartalet influtna och utgifna belopp jemte behållningen i kassan; magistraten och stadsnämnden obetaget att, jemväl deremellan, af drätselkammaren äska de upplysningar, som anses nödige. 93 §. 4 207 93 §. Ofver stadens allmänna egendom, bestående af åker, äng, mulbeten, skog, fiskevatten och dylikt, äfvensom hus och gårdar med derstädes befintliga möbler, handlingar och förråder af hvad slag de vara må, skola noggranna förteckningar vara upprättade och i allmänt förvar nedlagde. I Januari månad hvarje år läte stadsnämnden, genom dertill utsedde inventeringsmän anställa inventering af den lösa egendomen, dervid anteckning göres om de förändringar, som under loppet af det förflutna året med dessa stadens tillhörigheter egt rum.
Nu ser du på mig igen med de där andra ögonen, som dra mig till dig! GUSTAF. Och hör nu på mig! ADOLF. Ja, men tala om dig! Tala inte om mig mer; jag är som ett sår och tål inte att röras vid! GUSTAF. Nej, det är ingenting att tala om mig! Jag är en lektor i döda språk och enkling, det är alltsammans! Tag nu min hand! ADOLF. Hvilken förfärlig kraft du måtte ha! är som att ta i en elektricitetsmaskin. GUSTAF. Det Och tänk då, jag har varit lika svag som du! Res dig! ADOLF (reser sig; faller Gustaf om halsen). Jag är som ett benlöst barn och min hjärna ligger öppen! GUSTAF. Gå ett slag öfver golfvet! ADOLF. Jag kan inte! GUSTAF. Du ska, annars slår jag dig! FORDRINGSEGARE. 47 ADOLF (rätar på sig). Hvad säger du? GUSTAF. Jag slår dig! sa' jag! ADOLF (gör ett språng tillbaka, ursinnig). Du! GUSTAF. Så der! Nu fick du bloden åt hufvet och själfkänslan vaknade! Nu ska jag ge dig elektricitet. Hvar är din hustru? ADOLF. Hvar hon är? GUSTAF. Ja! ADOLF. Hon är på ett möte! GUSTAF. Säkert? ADOLF. Alldeles bestämdt! GUSTAF. Hvad för ett slags möte? ADOLF. Ett barnhemsmöte! GUSTAF. Skildes ni som vänner? ADOLF (dröjande) Inte som vänner! FORDRINGSEGARE. 48 GUSTAF. Alltså fiender! Hvad sa du som retade henne? ADOLF. Du är förfärlig! Jag är rädd för dig! Hur kan du veta? GUSTAF. Jag har tre bekanta, helt enkelt, och så räknar jag ut den obekanta! Hvad sa du åt henne? ADOLF. Jag sa det var bara två ord, men de voro förfärliga, och jag ångrar dem, ångrar dem! GUSTAF. Det ska du inte göra! Säg nu! ADOLF. Jag sa: gamla kokett! GUSTAF. Och sedan? ADOLF. Jag sa inte något mer! GUSTAF.
Nyligen verkställd besigtning å domkyrkan hade ock ådagalagt - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skri frelse N:o 206. 209 galagt beliofvet af större understöd, än den årliga inkomst af omkring 1,200 li:dr banko, som kunde påräknas af oflanämnda fäslningslägenheter, men med detta bidrag borde kassan kunna utgöra ränta och amortering af de lån, hvilka för större reparationer framdeles torde blifva erforderliga. Äfvenledes hade Domkyrkorådet med intyg af vederbörande landtmätare styrkt, att de till begrafningsplats förut upplåtna åkerlyckorna vore alldeles öijen liga för detta ändamål, samt alltså förnyat sin af E. K. Mits Befallningshafvande jemväl förordade underdåniga ansökning, alt ofvan uppgifna del af den sä kallade Skansjorden finge till anläggning af nv kyrkogård upplåtas. Då dessa omständigheter, jemte hvad för öfrigt blifvit i ämnet anfördl, fullständigt ådagalägga såväl behofvet för Calmar domkyrka af någon tillökning i dess otillräckliga inkomster, som ock angelägenheten deraf, att Calmar stad, med dess växande bandel och industri samt betydligt tilltagande folkmängd, mätte erhålla behötligt utrymme för stadens utvidgning, äfvensom en tjenlig begrafningsplats; och som alla dessa behof synas lämpligast kunna afhjelpas på det sätt. sorn nu är föreslaget samt af vederbörande Embetsmyndigheter tillstyrkt, och hvilket icke heller föranleder till någon betydlig uppoffring för Statsverket, hafva Rikets Ständer ansett grundade skäl förekomma för bifall till ifrågavarande framställning; hvarvid dock borde tillses, att, på sätt Krigskollegium och Chefen för Ingeniör-korpsen erinrat, 4:de
Sedan Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten tn. m., Friherre Nils Ericson, sorn allt ifrån dessa arbetens början haft sig anförtrodd högsta ledningen deraf, hos E. K. Maj:t anhållit alt vid 1862 års utgång varda från sin berörda Chefsbefattning entledigad, har E. K. Maj:t, som funnit Stalsmagterna böra lemna ett offentligt bevis på deras erkännande af den utmärkta skicklighet, den oegennyttiga uppoffring af tid och krafter samt den omfattande förmåga, hvarmed Friherre Ericson ordnat och utfört de honom af Staten anförtrodda vigtiga arbeten, uti en den 25 November sistlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition, föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Friherre Ericson, som redan uppnått en ålder af öfver 60 år, bevilja för hans återstående lifstid en mot två tredjedelar af hans aflöning svarande statspension af 10,000 R:dr årligen, att från och med innevarande år utgå från Rikets Allmänna Indragningsstat; hvarjemte E. K. Maj:t behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, enär Friherre Ericson, uppå derom gjord framställning, förklarat sig vara benägen att, äfven efter erhållet afsked, tillhandagå med sådana upplysningar, utlåtanden och förslag, som i frågor rörande jernvägarne kunde komma att från honom infordras, samt då, enligt E. K. Majlis tanke, det vore, för jernvägsarbetenas fortsatta bedrifvande på ändamålsenligt sätt, af synnerligt värde alt kunna framgent anlita Friherre Ericsons erfarenhet och insigter i ämnet, E. K. Maj:t hade för afsigt att, så länge dylikt biträde i dessa angelägenheter af Friherre Ericson vore att påräkna, årligen å de anslag, som för jernvägsbyggnadernas fortsättande vore afsedda, anvisa ett belopp af 5,000 R:dr. Vid behandlingen hos Rikets Ständer af E. K
Den lilla flickan såg ut som en underlig sagofigur; det var nbgoiiting trolskt i den hopkrympta kroppen och det bleka ansiktet, som, omgifvet af det yfviga håret, med vilda förfärade ögon blickade frain mellan de ljusgröna lönnlöfven. Hedvig ocli Gerhard. stodo liksom förstenade; de insågo att Jane inåste ha hört hvarje ord som sagts. Hedvigs första känsla var en sanslös vrede; detta grjrinma spioneri kväfde för ögonblicket hennes modersörnhet, hon beräknade. ej hvad Jane led, hon kände blott att det var som om hennes eget iiire slitits i stycken. Men hon behärskade livarje utbrott; hon gick blott fram till lönnen och ropade ined en röst, som hon förgäfves sökte göra fast:, Gå ned tir trädet, Jane! 8 Icke en rörelse däruppe. Jane satt kvar i samma stallning och stirrad.e liksom förhäxad på inodern. Koin ned, Jane!, upprepade modern, denna gång med lugn stämma och faste en skarp, genomträngande blick på barnet. Janes ögonlock började skalfva, första tecknet att moderns Blick nu som alltid verkade betvingande på henne. Hon rörde litet på sig, och da inodern gaf henne en tredje uppmaning att komma ned, hasade hon sig långsamt fr %n gren till gren, anda tills hon slutligen med ett handlöst skutt kom ned på marken. Dar stod hon nu orörlig med klädningen hopskrynklad, knäna och händerna söndergnafda, liåret som ett oredigt skogssnår, en riktig liten vildinna, som med förfärade blickar stirrade på modern. Men Hedvig s a r alltför upptagen af sina egna känslor för att kunna sätta sig in i Janes. Hon iipprördes anda ned i hjärtat af. dennas list, som var så helt och hkllet främmande ?ör hennes enkla, sanna natur. Gå genast upp i ditt ruin och blif dar tills jag koinmer till dig&gt;, sade hon allvarligt, du har gjort mig mycket ledsen.2 Men Jane stod liksom fastvuxen vid marken och tycktes icke höra.
Då StatsUtsk. föreslagit utgifterna och gjort det på Den 8 Mars e. m. 135 grund af sin insigt om Statens verkliga behof, synes det vara erforderligt, att samma Utsk. tillser, att jemväl tillgångar finnas för dessa behofs fyllande. Om t. ex. Bevilln.Utsk. funne för godt att nedsätta den ena afgiften efter den andra, så att man befarade, det tillgångarne icke skulle betäcka de utgifter, som redan blifvit föreslagna och beslutade; så är det väl nödigt, att StatsUtsk. i sista band tillser, att dessa nedsättningar i redan utgående afgifter icke sträcka sig så långt, att statsbrist derigenom skulle upkomma. Ett annat skäl torde äfven böra öfvervägas vid detta förslags afgörande, nemi. Presteoch BorgareStms fåtalighet. Mängden af dessa Stånds ledamöter stiger sällan till 60. Om hädanefter både Statsoch Bevilln.Utskin skola förstärkas, så komme dertill att erfordras 60 personer, nemi. 30 till hvartdera Utsk., d. v. s. flera än någotdera Ståndet har under vanliga förhållanden att lemna. Följden blefve att samma personer måste tagas till förstärkningsmän i båda Utskrni. Då är det naturligtvis likgiltigt, antingen dessa personer utgöra förstärknirigsmän i Statselier Bevilln.Utsk. På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. behagade låta det nuvande stadgandet framgent förblifva gällande och således ogilla denna punkt i Utsk:s Mern. Gr. Lagerbjelke: Före 1809, eller innan vårt nuvande statsskick infördes, åtog sig hvarje Stånd serskildt den bevillning, det skulle utgöra. Vid stiftandet af vår nu gällande grundlag stadgades väl, att bevillningen skulle vara allmän för alla Stånden, men det gamla föreställningssättet fortlefde ännu i sinnena och derföre blef det föreskrifvet att för omedelbart bifall till en föreslagen bevillning erfordrades alla 4 RiksStms samtycke, på det att icke ett Stånd skulle kunna af de öfriga förtryckas.
Tullvärde. Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tull. Banko. It:dr sk. 36 r. Tenn: arbetadt, nytt: olackeradt och omåladt 1 skålp. R:dr sk. 12 r. 1 lackeradt eller måladt 1 skölp. — 16 7 — Tennoch Blyaska 1 skålp. — 1 4 — 10 — Terpentin 1 skålp. — 1 6 — 12 — Terpentin-olja eller Terpentin-Spiritus Karduser eller lös i fastager — 10 — 1 Stänger och Karotter 1 skålp. Giddoch Silfver-: För tillverkning af sådana arbeten, hvartill utländsk Jerneller Ståltråd erfordras, efter pröfning af behofvet och med särskildt tillstånd af Kommers-kollegium Kopparoch Messings-: förgyld eller försilfrad 1 skålp. stäp. v. — 4 6 3 18 1 skålp. stap.v. 1 skölp. — 2 36 32 — andra slag 1 skålp. — 8 — 1 16 — Bomulls-, alla slag 1 skålp. — 16 — 2 Linne-, alla slag 1 skålp. — 24 - Theriak hänföres under Apotheksvaror. Tobakspipor af Lera; se Piphufvuden. Tomback; se Metaller, sammansatta. Torsk; se Fisk. Trapp, tullfri såsom Lera. Tricot; se Strumpor. Trumpeter och Trummor; se Instrumenter, Musikaliska. Tryffel hänföres till Svampar, ätbara. Tråd, jernoch ståltill Instrumentsträngar-r se Strängar. Trädfrukter; se Frukter. Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Fanérskifvor draga hälften af den tull, sorn är bestämd för Snickare-arbeten af samma träslag. Svarfvare-arbeten, ej specificerade, med eller utan betsning, målning eller lackering .
S. D. Vid anstäldt val af Ledamöter jemte deras Suppleanter i Förstärkt Lag-Utskottet, utföllo rösterna sålunda, att följande dertill utsågos, nämligen: till Ledamöter: Paul Fritz Mengel från Upsala län med 47 röster; Johan Bergström från Kopparbergs län » 47 » Robert Fredrik Gross från Calmar län » 47 » Gustaf Hultman från Nerikes län » 47 » Josef Oskar Almgvist från Norrbottens län » 47 » Jöns Andersson från Malmöhus län » 47 » vice Talmannen Anders Eriksson n 46 m Johan Persson från Upsala län » 46 » Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län » 46 » Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län » 46 » Jonas Andersson från Ostergötlands län » 46 » Josef Smedberg från Elfsborgs län » 46 » förre vice Talmannen Per Eriksson från Wermlands län » 46 » Erik Ersson från Gefleborgs län » 46 » Per Tjernlund från Wester-Norrlands län » 46 » Ola Jönsson från Malmöhus län » 46 » Jöns Persson från Blekinge län » 46 » Carl Ifvarsson från Hallands län » 46 » Erik Magnus Falck från Skaraborgs län » 45 » Anders August Andersson från Östergötlands län » 45 » Carl Johan Leonard Lönnberg från dito » 45 » Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län » 45 » Carl Johan Svensén från Calmar län » 45 » Liss Lars Olsson från Kopparbergs län » 45 » Per Nilsson från Christianstads län » 45 » och Jöns Rundbäck från Göteborgs län » 45 » samt till Suppleanter; August Pettersson från Jönköpings län med 42 röster; Johannes Svensson från Skaraborgs län » 41 » Johannes Andersson från Jönköpings län » 39 » 648 Prot.-Utdrag den 16 Oktober 1863. Johan Gustaf Odelberg från Westmanlands län med 39 röster; Lars Daniel Andersson från Wermlands län » 39 » och Anders Persson från Christianstads län » 39 » hvarom protokoll genast uppsattes och justerades; och skulle utdrag deraf varda i vanlig ordning expedieradt.
Brot. 1844- 6 Sami. 1 Afd. 12 Häft. 6 42 Banco-Utskottets Betänkande, N;o 29. lillånäs lill Bruksegare, numera i anseende till ökade smiden och den för jernhandleringen i allmänhet inträffade ofördelaktiga conjunctur, vore för ändamålet otillräckligt; hvadan Societeten, med stöd af uppgjorde beräkningar, öfver de ökade lånebehofven m. m. i underdånighet anhållit om Kongl. Maj:ts medverkan för ifrågavarande krediti vs förhöjning till ett belopp af 900,000 R:dr alt utgå efter de år 1818 fastställde grunder, med endast den förändring, att 100,000 R:dr deraf skulle utgöra ett så kalladt Kassa-krediliv till disposition af Jern-Konlorets Fullmäktige, under förbehåll att nämnde andel i kreditivet skulle årligen vid hvarje års slut vara fullt inbetald och att lyftning derå icke linge ega rum förr än påföljande Februari månad ingått, samt med förnyad föreskrift derom, alt den andel i ränlevinsten ä hela kapital-beloppet 900,000 R:dr, som, sedan Banken erhållit 3 procent, uppbäres af Jern-Kontoret icke må bidraga till ökning af Kontorets fonder, ulan, såsom hittills, användas till rön och försök m. m., åsyftande, att befrämja jernhandleringen och jernets afsättning; och har KonglMaj:t, sorn i K åder ansett Bruks-Societetens förenämnde framställning ega stöd af för hand varande förhållanden med jernhandleringen, öfverlemna! densamma tili Rikels Ständers bifall. Som, efter hvad Bruks-Societelen uti dess till Kongl.
' " visa oss hur den om ' sin rätta ' kallelse så länge tveksamma författarinnan, så småningom känner sina vingar vaxa ut till dess lian framstår fullt medveten om sin egen förmåga och med sin lifsuppgift klar framför sig. Å r 1885 utkok hennes första längre ' berättelse spengars, livilken skulle göra namnet Ernst Alilgren, redan genom debiitarbetet, l Skånea, presenteradt för den läsande ' allmänheten, kandt och värderadt i ännu vidsträcktare kretsar. I nedanstående bref delger förf. sin syster - ett och annat om livad hon själf tänker angående det under iitgifning varaiide arbetet. Hvad hon i sammanhang därmed yttrar om sin » kamrat$ Axel Lundegård och sitt förhållande till honoin - vi anse det icke som en indiskretion mot » Titanias, och sPrometlieiisw förf. att vi utan förbehåll återge dessa yttranden - %r äfven af intres~e, då den ' atelierkritik ' de båda kamraterna underkastade livaraiidras arbeten, sem bekant, utöfvat ett ej ringa inflytande på bådas utveckling. Ernst Alilgrens uttalanden i kvinnofrågan göra äfven, synes det oss, il.edan8tå- ende bref markliga. Kara syster! Hjärtlig tack för det du skref till mig, och ännu mer för det du bryr dig om att höra något om mitt litterära görande och l %tande Den bok jag skall ge a t till våren heter, Pengars, är en saminaiiliärigitnde berättelse, livars början du: edan läst här i inanuskript. J a g slutade den i fredags och har nu endast niigra små ' ändringar att göra, s % är den färdig. E n mängd tidningar liar redan bebådat dess ankomst till världen. Scliéele tycker oin den; inaniiskriptet ligges just iiu hos lionoin. Den är djärf, men i mitt eget tycke ett duktigt arbete med säker teckning och raska färger. Jag skall från ett håll bli nedgjord för den, men-det bekymrar inig icke, jag tror att jag skall få ett starkt parti med inig, och oin. inotpartiet skriker bra, skall det endast vara inig en tjänst, ty så gkr boken åt.
Domaren må berättigas, att, vid deromgjordt påstående och laglig bevisning af ofvannäronde förhållande, tillåta endera makan, att, under rättegång’*, flytta från dera Lagutskottet« Betänkande N:o 17. 35 andra, eller vidtaga andra åtgärder fur skyddande af den våldförda makans lif och helsa. Ut supra. Ex Protocollo, P. Hernblom. Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen från Jönköpings Län Johannes Svenssons Motion, om afskajfande af elen i 48 och 49 Capitlen MissgertiingsBalken föreskrifna urtjufva-ed. Hedervärda BondeStåndet har, den 8 sistlidne December, till LagUtskottet öfverlemnat KiksdagsFullmägtigen från Jönköpings Län Johannes Svenssons hos Ståndet väckta Mation om sadan ändring af 48 och 4g Capitlen Missgernings Balken, att den urtjufva-ed, som i desse lagrum är tillåten, hädanefter ej md i något fall ega rum. I sitt härom afgifna Memorial har] Motionairert 36 LagUtskotlets Betänkande N:o iji tillkännagifva, att, ehuru, bland de af allmänna logen godkände medel till upplysningars 'vinnande och sanningens utletande, icke något vore så vådligt och så litet till ändamålet ledande, som den i 17 Capitlet rg och 30 §§. RättegangsBalken föreskrifna värjemäls-ed; så, enär likväl denna edgång hade nära samband med Rättegångs-ordningen i allmänhet och de antagna grunderne för bevisning i synnerhet, och desse i hvarandra ingripande ämnen ej borde åtskiljas eller serskildt behandlas, ansåge Motionairen ett försök till afskaffande a£ nämnde bevisningssätt för närvarande icke lämpligt.
Hvad Herr voa Törns sålunda åberopat till styrka för sin öfvertygelse, nemligen att feve aj Jemtlands Invånare hafva till Hans Majit Konungen inkommit med underdånig anhållan, att intet af fiende måtte göras på denna Motion, forn mot deras vilja blifvit fram fäld, torde hvarje opartisk finna icke gälla för ringaste skäl mot Motionairernas och min tanka, och jag vågar tillägga icke eller till någon ledning eller grund för Utskottens åtgärder eller Kongl. Maj ts Nådiga afseende, emedan det icke lärer undgå någon upplyst och erfaren granskare, att inse, det rätta värdet af dylika underdåniga skrifvelser, sorn, likt den ifrågavarande, ingenting upplysa om Yelfva saken, och således till intet an - 120 Dill 16 Septemberf* rit. nät tjena, Och kanske dess Författare icke eller dermed annat ändamål haft, ärr att leda uppmäksamheten frän saken och på den person, sora, under utsmyckadt, något för obegränsade loftal, synes deri utgöra egentliga, ämnet, åtminstone grundionen med blott några mer och mindre derifrån aflägsnade variationer. Derefter anför Herr von Törne: att JemtLimingen vid Norr/ka gränfen kar omkring 41 mil till Herivfandj och tillägger: hvem kan betvifla de fvårighe ter, forn mota att på få dant af/land vid:- taga endcjl vanliga adminiflratina åtgärder, Jorn aUgga alla Laneflyrdfer? Jag svarar den kan betvifla deisi (iårigheter, som vet, att man i eko bör räkna vägalängden efter den aflägsenhet en och en nan ytterst vid Norrska gränsen boende enskildt perjon eller hushåll har till Hernösand: I sådant fall skulle särskildta Läne styrelser erfordras på många ställen, bland andra en i ÖjverTorneå, emedan der finnes Nybygge och således några innebyggare, hvilka hafva circa 45 å 50 mil till deras Länestyrelse i Piteå, och af enahanda skäl ett serskildt Milit arbefäl) emedan en och annan Soldat der har 30 mil till Compagn irsmligsplatsen.