Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskar dock och hoppas, alt Ii. o. Ad. måtte återremittera frågan lill StatsUtsk., så att det resultat, som Frih. Palmstjerna afsett, måtte åstadkommas, nemi. att de vilkor, hvarunder Utsk. föreslagit summans beviljande, uleslutes. Hr von Hartmansdorff, Aug.‘: Dels i de reservationer, hvilka åtfölja Betänk., och dels i de anföranden, som här blifvit afgifna, äro de hufvudsakligaste anmärkn:r mot StatsUlskrs förslag i denna punkt uptagne, hvarföre jag kan fatta mig gahska kort. Jag anser olämpligt, att indelningarne indragas, emedan lönerna derigenom blifva mindre tillräckliga än förut. Det är af erfarenheten ådagalagdl, att under det penningens värde förminskas, bibehåller sig varornas, särdeles deras, hvilka utgöra födo-ämnen. Penningens fallande i pris är för den närmaste framtiden så mycket mera att förutse, som en ovanlig tillgång på ädla metaller under de sednare åren yppats. Häraf följer enl. sakens natur, att penningens värde förringas. Det är således oförsigtigt att till penningar förvandla de indelta räntor, som laudlstatens tjenstemän hafva sig anslagne. Ett sådant förfarande vore ock stridande mot det förhållande, som äger rum i afseende å de ecklesiastika och militära Den 20 April. 201 löne-slaterna, hvilkas indelningar, äfvensom boställen äro bibehållna. Att indraga äfven de sednare, hvilket tyckes vara meningen, ehuru den icke är i Betänk, bestämdt uttalad, skulle vara särdeles menligt för ifrågavande tjenstemän, hvilka mäste uppehålla sig hvar och en inom det område, som för haus tjenslemanna-verksauihet är anvisad. I st. f. att indraga boställena, borde man, enl. min tanke, inköpa sådana, der de saknas, såsom för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän. Afl gifva en Länsman 100 R:dr i ersättning för bostället är alldeles för Hiet.
In fidem protocolli, F, O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 20 Augusti i84o. Plenum kl. 6 e. ra. Företog H. R. o. Ad. val af Directeurer och Suppleanter vid Lånecontoren uti Götheborg och Malmö; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Directeur vid Lånecontoret i Götheborg: Ilr Hjärne, Carl Jacob, Öfverste, R. S. O 86 röster; Suppleant derstädes: Hr Wirgin, Claes Samuel, Öfverste, R. S. O 85 , Directeur vid Lånecontoret i Malmö: Hr Königsfeldt, Mathias, Major, R. S. O 87 , Suppleant derstädes: Hr af Klinteberg, Carl, Kammarherre 86 „ H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 7 e. m. Io fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 22 Augusti 1840. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 2 prot.utdr. för den 19 dennes e. m. Justerades pleni-prot:n för den 5 dennes e. ra. och dec 7 dennes. 12 H. 28 Den 22 Augusti f. ru. Hr Frih. o. Landtm, tillkännngaf, att Frih. Raab, Carl Gustaf, samt Hr Stårck, Carl Reinh , båda ledamöter i Ridd.Utsk., anmält sig af enskilda angelägenheter vara nödsakade att afsäga sig sina befattningar såsom ledamöter i Ridd.Utsk., men anhållit all det oaktadt blifva vid deras riksdagsmannarätt bibehållne; och hemställde Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Åd. härtill behagade lemna sitt bifall. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf äfven, att Hr Lind af Hageby, Carl Äng -, ledamot i Ridd.Utsk., samt Frih. Hamilton, Hugo, ledamot i Allm.
Vidkommande Herr Henscbens motion, åsyftande att bestraffning ej må tillämpas å lärjunge utan föregången ransakning och dervid erhållna säkra bevis om felaktigt förhållande, så finner Utskottet alt den nya Elementarläroverks-stadgan i fråga om lärjunges kroppsliga bestraffande är affattad med all den varsamhet, till missbruks förekommande, som med upprätthållande af ordning vid läroverket är förenlig, enär ^lindrig are kroppsaga'’’ först får användas sedan andra lägre bestraffuingsgrader visat sig overksamma och efter det varning för påföljden, i händelse af ny förseelse, blifvit af Rektor lärjungen meddelad: på grund hvaraf och då motionären dessutom icke närmare utvecklat sitt förslag samt tillämpligheten deraf således ej kan bedömas, Utskottet hemställer, att Herr Henschens ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd. 4:o. Som den i Herr Rydins motion väckta fråga om förändrade stadganden rörande lärares rätt till pension vid afgång frän elementar-Iäroverk, har nära sammanhang med det på Stats-Utskollets handläggning beroende ärendet, angående dessa lärares aflöning samt pensions-frågan jemväl i följd af en utaf Herr Professor Carlson väckt motion kommer att af nyssnämnde Utskott behandlas, lärer något yttrande af Ekonomi-Utskottet öfver denna del af Herr Rydins motion icke vara erforderligt. 5:o.
V^-cdan bos Riksens Ständer fräga blifwit wäckt vin Jiidragillng till Kronan af de Gods, som af Fru Margaretha Hwitfeldt genom Testamente sf den 22 Januarii 1664 blifwit till den studerande Ungdomen i Götheborg do. nerade, är 1694 till Kronan indragne, men ge. nast samma och följande är under titel af Kongl. Donation ätcrffänkte, i sä mätto alt dctze Gods mätte till mera fördel för Staten och Äboerne kunna sörwaltas, utan att dermed Gymnasii ungdomen undandrogeS dest nu innehafwande fördelar; hafwa Riksens Sränder i saknad af nödiga upplysningar, för att häröf. wer kunna fatta ett beslut, förenat sig att till Eder Mapt i nnderdänighet detta ärende anmäla, som i Näder lärer täckas pröfwa i hwad mon Kongl. Brefwet af den 7 December 1796, angäende Hospitals och Barnhus Hemman i Skä, ne, samt andra ad pios usus anstagne -Hem. man, mä äfwen till dcsta Hemmans Förwaltt ning kunna lämpas, eller hwad annan handläggning Eder Maj:t wid detta mäl i Näder kan finna nödig. Riksens Ständer framhärda rc. vxp - Den 14 October. 205 ock AocIKZn6 kok 8rmll. I8l0> Stormägtkgste Allkrnädigste Konung. ^)enom Nädig Proposition, har Eder Masit hos Riksens Ständer föreslagit, alt till Jern. werks rörelsens understöd, dels Metall-effecters beläning i Banquen under hela ärels lopp mätte blifwa bewiljad, dels tillåtelse meddelas, att wid panters förfallotid, med ii.betalning af rån. tan, och den genom belänings ivärdets nedsatt rande möjliga differancen, samt uppteende af behörige certisicat det panten ä wägen befunnes orubbad, länet mätte fä omsättas.
Riksdags-Ordningen bland annat: ”Skulle, ”emot Riksens Ständers beslut, de till hvarje ”Hufvudtitel anslagne summor befinnas dragge till andra ändamål, än dem, som un"der samma titel höra, eller något af Riksens Ständer faststäldt anslag vara öfverskrida, skall StatsUtskottet genast anmärkning göra” m. m.; och af detta grundlagsstadgande, följer otvunget, att StatsUtskottet måste få känna dispositionerne af anslagssummorne, för att kunna pröfva, huruvida de blifvit dragne till andra ändamål, än dem, som under samma Hufvudtitel höra; varande icke något undantag för redovisningssättet för allmänna medel i Grundlagen medgifvet, som ock kunde i den aflägsna framtiden blifva äfven så vådligt som constitutionsvidrigt, om icke all redovisning för allmänna medel vore öppen för allmän kännedom, hälst man kunde med lika rätt och lika anledning utesluta en hel Hufvudtitel ifrån öppen redovisning, som 172 Den 5 Mars f. m. någon del deraf. Under medgifvande, att 1 ministeriel väg hemliga utgifter kunna äga rum, sorn likväl under vårt constitutionella regeringssätt varit, enligt StatsContoirets räkenskaper , äfven så sällsynte som till belopp mindre betydlige, är det dock icke ifrån 8 Hufvudtitelns anslag till extra utgifter, som de böra utgå, utan deremot ifrån anslaget till ministerstaten, och Rikets Ständers förhoppningar i anseende till hushållningsoch dispositions-sättet af detta anslag tillkännagåfvo de i följande underdåniga skrifvelse d. 10 April 1810: ”då politiska förhållanden så ofta omveila, hafva ”Riksens Ständer ej kunnat ingå i någon ”speciel detail med reglerandet af Staten ”för utrikes Ministrarne, utan trott sig böra "i underdånighet erbjuda 90,000 R:dr till. ”bestridande af ifrågavarande kostnader, dem ”Eders Maj:t efter eget
Hospitalet är byggdt af sten, tvänne vä.' ringar högt, hvarvid år I 700 en'Kyrka af korsvike bief uppbygd, och 1727 samt 2729 aro åtskillige tillbyggnader gjorde. Ar 1750 är på sjelfva Stenhuset uppbygdt ett nytt och större Klacketorp, än det förra var, beklädt med Bly och Jernplåt ar.-, v a rändes mi ea begynnelse gjord med Stora Hospital s-S: ofvan s förbättrande. De egendomar, sorn Hospitalet nu för ti. den skall ega, äro 23|ö Mantal. j 9 Gatehus, 2 Quirnar, 29 Utjordar och 1 Ahlfiske. Hospitalet skall ega ‘Jus Patronatus till Rinkeby 'Kyrka, i följe af Biskopens Åge Jeps. so ris Donat iorts-Bref af år 1524, ech KyrkoTioitden af Socknen, sorn skall stiga till 4.0 T:r öl k:pr Spannemål. Likaledes skall Hospitalet efter Kongl. Donationer åren 15.66 och 167g ega Kronq-Tionde uu Åhus och Köpinge Socknar. Ar 1585 d. 10 Januarii skall Hindric Brahe gil vit Vää Hospital 40 Tunnor af Vidsköfde, Söderlöfs och Degerberga Krono-Tionde Spasnernål, sorn betalas ifrån Vidsköfde Hofgård; trien, sedan samina Tionde blifvit till Kronan reducerad, så har Vidsköfde Herrskap innehållit med denna Spanhetnåls utbetalande, och emedlertid till dess slut blifver, om berr.älte leduction skall blifva ståndande eljer ej, blifva Siats-Utskottets Bettini anden'. 1663 dessa 40 Tunnor Spannensgl uti Räkenskaperne årligen upptagne och åter afskrifne. Det för år 1754 ingifne Förslaget samt det af Tands-Contoiret upprättade Summariska Extractet upptager inkomsten fö r samma ar, nemligen 191 T:r 7 fjerd.
Sedan Utskottet hemställt, att i 12 § af dess förslag till ny bevillnings-förordning måtte inflyta det från den nuvarande afvikande stadgande, att den, som å serskilda orter drifver handtering eller rörelse, skulle å hvartdera stället påföras bevillning för den inkomst han der ansåges hafva, hvilket förslag samtlige Riks-stånden godkänt, så har i öfver - B evillnings-Utskottets Utlåtande N:o 14 13 en-släramelse härmed Ulskottet tillstyrkt dea förändring i förevarande 3 morn. af 46 §, att rätter borgare borde skattskrifvas och taxeras i dea stad, der han är borgare, endast för sin person och för den borgerliga näring han der idkar, men för den näring och rörelse, han å annan ort utöfvade, derstädes påföras bevillning, och att följaktligen, såsom jemväl tillförene serskildt och undantags-vis för kofferdiskeppare varit stadgadt, desse, äfvensom sjökaptener och befälhafvare å ångfartyg, borde för den inkomst, de i denna egenskap åtnjöto, taxeras i den ort, dit fartyget hörer. Af en rätt tillämpning häraf anser Utskottet otvätydigt böra följa, att skeppare, om han i en stad innehar burskap, men förer fartyg uteslutande för annan ort, i den förra staden icke kan påföras andra afgifter till sta terij än för sin person, hvaremot han kommer att utgöra bevillning för rörelse endast å det sednare stället. På grund häraf och då skäl icke förefinnes att, på sält i öfrigt blifvit yrkadt, förpligta vederbörande rederier att betala skepparnes utskylder, anser sig Utskottet väl icke kunna tillstyrka bifall å något af de i ofvanberörde måtto gjorda framställningar; men har dock trott, att, till förebyggande af allt missförstånd af det ifrågavarande stadgandet, ordet -”endast" lämpligen må kunna i slutet af mom. inskjutas, och tillstyrker alltså, att sista perioden af berörde 3 mom. i 46 § må få lyda sålunda:
När man reflekterar och ser, att man blott liar en planka att öfverhoppa, så är det mycket lätt alt öfverhoppa denna planka; men supponera att man bade ett djup af 20 famnars bredd att öfverhoppa; då frågar jag: månne man icke reflekterar, innan man öfver'hoppar det; ty nian vet att om man försöker det, så skall man falla i djupet. Så länge de gamla straffen äro qvar, så skall man frukta att utsätta sig för dem. lag får endast nämna, att jag på det högsta gillar den motion, som Hr von Hartmansdorff framställt. Det är första gången jag vistas i detta ärans hus, men det är pä samvete jag talar i anseende lill de känslor, jag tiar inombords. Jag anhåller alt de fä ord, jag bär haft äran uttrycka inom detta Stånd, mätte få medfölja remissen af Hr von Hartmansdorff motion. Hr von Hartmansdorff: Jag har fått vida mindre anmärkmr emot mitt förslag, än jag väntade mig. Emellertid får jag förklara alt det icke är af de lagkloke, sora man företrädesvis bör lära sig huruledes slrafflagarne skola vara beskaffade. Det behöfves icke lång erfarenhet för att se huruledes än det ena straffet, än det andra blifvit af vederbör, lagstiftare berömt. Vid 1840 och 1841 årens riksdag hörde man ådaläggas klart sorn dagen, att endast kroppsoch skamstraffeu bortloges, så skulle med detsamma brotten förminskas. Men illgerningsmännen hafva i verkligheten visat motsatsen. Det är förnämligast af dem, som jag tror att man skall lära sig huru brottmålslagar böra vara beskaffade. De straff, för hvilka missdådare rädas, de som desse afsky är det, hvilka lagstiftaren bör antaga; deni som illgerningsmannen icke rädes för, bör lagstiftaren afskaffa. Utan afseende på hvad de lagkloke derom må säga, nödgas samhället alltid omsider begagna de medel, hvarigenom missdådare återhållas. Det är ur denna synpunkt, som mitt förslag blifvit affattadt och som jag vidhåller det, öfvertygad, att det allmänna skulle vinna på dess antagande.
För böter, som efter äldre lag eller författning äro eller blifva ådömda, så ock för vitén, hvartill någon är eller varder fälld, skall, vid bristande tillgång, utom i de fall, som i 9 § sägas, förvandling till annat straff, oberoende af det beslut, som derom förut må vara meddeladt, ske efter nya lagen, med iakttagande att, om brottet är föröfvadt innan samma lag gällande blef, vitén och sådana böter, som, enligt äldre lag eller författning, bort med enkelt fängelse efter Utsöknings-Balken aftjenas, skola till fängelse efter 11 § i 2 kap. af nya lagen förvandlas, dock att, i ty fall, dylikt fängelse ej må på längre tid, än femtiosex da gar åläggas och att all fråga om utgifvande eller förvandling af sagda böter och vilen kommer att förfalla, i händelse den dertill dömde skall för andra böter, vid bristande tillgång, undexgå högsta förvandlingsstraff vid vatten och bröd. 9 §. Är i särskild lag eller författning angående landets allmänna hushållning sådan grund för vissa böters förvandling till annat straff utsatt, att frihetens förlust kan, såsom förvandlingsstraff, ådömas på längre tid, än femtiosex dagar; då skall förvandling af dylika böter, vid bristande tillgång hos den bötfällde, efter sagda grund ske till fängelse; och vare i ty fall, gällande de särskilda föreskrifter, Kongl. May.ts Nåd. Proposition N:o 93. 3 som i sådan lag eller författning må finnas meddelade i fråga om uttagande och förvandling af böter, då de till en del kunna af den bötfälldes egendom gäldas. Förekomma på en gång böter, hvilka, enligt särskilda sådana lagar eller författningar, som nu nämnda äro, skola efter olika grunder till fängelse förvandlas; då skall förvandling af hvartdera bötesslaget särskildt ske och förvandlingsstraffen sedan sammanläggas; dock må ej, i sådan händelse, tiden för sammanlagda straffet öfverskrida den tid, som skolat åläggas, om böternas förvandling skett endast efter den grund, som till längsta fängelsestraffet föranleder. 10 §.
Sedan Riksens Ständer nu i allmänhet och efter ali den omfattning, ämnet för det närvarande - Underdåniga Skrifve!ser. 321 rande tillåter, yttrat sina tankar öfver möjligheten att förvandla nuvarande Skjiitsförfattnmg till den med Jordbrukets fördel enlignre forvagns-inrät t ningen, så återstår att i underdånighet framställa förslag till några ändringar och förbättringar i denna författning , med bibehållande al det skick den nu eger. I likhet med hvad äfven vid föregående Riksdagar skett, få Riksens Ständer nu i underdånighet förnya den önskan, att Gästgifvare-gårdar och Skjutsuings-anstalter matte afskalfas på de små vägar, der sådane nu onödigt finnes till icke ringa försvårande för Jordbruket; äfvensom att afståndet Ökas till omkring 2:ne mil emellan hvarje qvarblifvande Gästgifveri; Och lärer det ankomma på Eder Kongl. Majus Befallningshafvande , att elter lokal förhållanden och skedde undersökningar i den ordning Förfauningarne utstaka, med Länets innevånare samråda och besl-ut fatta, efter den förvandling Länets rörelse fordrar, Ehuru Riksens Ständer icke funnit skäl att tillstyrka bifall å det yrkande, att en skjutsskyldig aldrig må kunna åläggas annorstädes än vid Gästgifvaregården emottaga den Resande , anse likväl Riksens Ständer , att några af de ifrån härom gällande författning oskiljaktiga olägenheter kunna förekommas genom det stadgande , hvilket nu i underdånighet hemställes till Eder Kongl. Maj:ts höga bifall, nemligen, att Gästgifvare icke är skyldig lemna hästar till något ifrån sjelfva ombytet afskildt ställe, utan på skriftlig requisition af Husvärden eller den dess Blhaug till Rihs-St. Prat. I817—igiSSami. N:r 41, 4a, 3*2 Underdåniga Skrifvelsér* ställe företräder, hvilken ifrän det ögonblick
De följdes åt Birger Jarlsgatan fram; Greta var på väg till en väninna, som bodde ute vid Strandvägen. Hon hade äntligen fått sluta skolan och njöt nu av sin frihet i fulla drag. Hon var tyst en lång stund, som om hon gick och tänkte på något hon icke riktigt vågade komma fram med. Vid hörnet av Hamngatan skildes de. Vet du vad, Tomas, sade hon slutligen vid avskedet, jag vet mycket väl varför du inte vill bo hemma! Greta hade blivit mycket röd, men såg honom fast i ögonen. Tomas hade svårt att dölja sin oro. Nå? Mamma tror att det är för att du skall kunna komma hem hur sent som helst om nätterna utan att hon vet av det, och pappa tror att det är för att du skall kunna ha punschsvyckar hemma hos dig med dina kamrater och för att ni skall kunna sitta och spela kort till långt fram på morgnarna. Men det tror inte jag. Jag tror, att det är för att du känner något otäckt fruntimmer, som du vill vara tillsammans med! Hon var så generad över det hon sagt, att hon hade gråten i halsen då hon slutade. Tomas var lugnad. Nej, Greta, du dömer mig orätt, svarade han så allvarsamt som möjligt. Hon såg tvivlande på honom; därefter skildes de och gingo åt var sitt håll. Tomas tog vägen genom Berzelii park. Skuggan låg tyst och mörk under trädens ännu friska, blåaktigt djupgröna bladverk. Plötsligt stannade han. Var det icke Ellen, som kom emot honom därborta... I sin urblekta gråa kappa... Jo, visst var det Ellen! Det var för sent att vända om, och det fanns ingen sidogång i närheten, som han kunde slå in på... Vad skulle han säga henne? Han hade icke sett henne på över en månad. Sedan hade han skrivit till henne, att det måste vara slut. Han borrade ögonen i marken och gick rakt fram. Då han åter såg upp, var hon borta. Han vek av in i den trånga, krokiga gränden vid judiska synagogan och kom fram till Kungsträdgården. Klockan var nyss tolv. De ännu sommartomma alléernas sandgångar lågo kalkvita i förmiddagens skarpa ljus, glest beskuggade av de halvvuxna trädens små neddammade, runda kronor. Utanför dramatiska teatern stodo ett par aktörer och gäspade med hattarna på näsan.
Om jag också begick ett misstag deruti, att jag refererade, huruledes den vid 1848 års riksdag Den 11 Juli f. m. väckta frågan om uphörande af R. o. Ad:ns forum privilegiatum angick blott behandlingen af adelsmans konkurs, så qvarstå i alla fall, enl. mitt förmenande, oförminskade de skäl, som jag tagit mig friheten anföra mot förslagets antagande. Visserligen har jag nu hört flere ledamöter, som eljest i många fall äro liktänkande med mig, öfvergå på den liberala sidan och vilja efterskänka en rättighet, som ansetts såsom en förmån för R. o. Ad. Men det hindrar dock icke mig att fortfara i min åsigt. Besynnerligt nog är det likväl, att i de Betänk:n, som vid 1848 och 1854 års riksdagar afgåfvos från LagUtsbt ronde detta ärende, den delen, som angick förmynderskap m. m., blott i förbigående vidrörts, under det att Utsk:t vidt och bredt ordar om de svårigheter och besvärligheter, som skulle vara för handen för borgenärer i konkursmål. Detta visar, att det egentligen var härutinnan som man ville borttaga forum privilegiatum. Genom framhållandet af dessa skäl vill det synas som örn de värda ledamöterna i Utsk:t icke fästat upmärksamheten dervid, att dessa svårigheter snarare inträffa med personer, sorn tillhöra de vanliga domstolarne, än med adelsmän. En grosshandlare t. ex., som har sin rörelse i Stockholm, men har egendomar 30 till 40 mil härifrån, tror jag mera åstad kommer besvärligheter genom sin konkurs, än medlemmar af R. o. Ad. Jag har sjelf en konkursfordran, som tvingat mig att resa ner ända till Elfsborgs län, och jag frågar, om det icke varit förmånligare att kunna resa till Jönköping, dit jag har närmare. Det är besynnerligt, att man framhåller sådana skäl, då de verkligen i det hela ingenting betyda. Jag glömmer icke så lätt det gamla latinska ordspråket: »Gutta cavat lapidem, non vi, sed ssepe cadendo». Borttager man så småningom det ena stödet efter det andra, så kommer också allt ovilkorligen att falla.
Det är ett fullkomligt misstag, om man tror, att allmo - Den 5 Augusti f. m. 31 gen dagligen har bränvin i sina hera. Endast vid helger eller andra högtidliga tillfällen finnes denna dryck hos dera. Således långt ifrån att underlätta möjligheten att erhålla bränvin, bör raau tvertom försvåra den, och på grund af hvad jag nu och öfrige med mig liktänkande talare anfört, anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Jag kan omöjligen föreställa mig, alt något väsendtligt vinnes genom ulbyte af namnet krog mot minuterings-släile, destomindre som den, hvilken der köper en sup, icke på samma gång får köpa sig mat. Efter den erfarenhet jag under ett 20-årigt vistande på landet kunnat inhemta, skall landet blifva mera belåtet om Utsk:s förslag blir lag, och jag förenar mig derföre med Hr Adelborg. Frih. Haab: Då man för bifall till Ulsk:s förslag anfört såsom skal FresteSt:s ledamöters inom Ulsk. yrkande, ber jag att få anmäla, det jag nu från detta Ständ bekommit en upgift, försedd med Sekret:ns intyg, att detta Stånd fattat följande beslut: ”Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får sälja minst en J kanna.” Jag ber äfven få fästa upmärksamhet på den redaktion, som PresleSt. användt, och hemställer, om icke R. o. Ad. skulle vilja antaga densamma, hvilken är fullkomligt öfverensstämmande med mitt förslag. Likhet i besluten skulle derigenom tillvägabringas. Frih. von Kraemer: Ett af skälen för mig att yrka bifall till Utsk:s förslag var verkligen den envishet, om jag sä får säga, hvarmed PresreSt:s ledamöter inom Utsk. vidhöllo denna åsigt. Afven jag har numera erhållit underrättelse, att PresteSt. fattat det beslut Frih. Raab omförmält, hvarföre jag icke ämnar yrka votering om min propos.
Det för anmärkas, att jag följt Verldshistoricns vanliga indelning och icke dea stränga, för hvarje Stat och Nation särskilda, chronologiska ordningen. Den i Mars f. m. i5 lämpade sig frihet och sjelfständighet; att det namnkunniga Grekland genom samma folkkraft afskuddade sig det århundraden gamla Turkiska oket; att de ädla Polack a r na, sålänge deras frihetseothusiasm, medhorgerligliet och lejonmod fingo handla och verka oberoende af splitet och förräderiet, ensamme motstodo hela den så mycket fruktade Ryska colossen; samt ändtligen, att händelserna under J 111 idagarne i Paris oell November-dagarne j B r u s s e 1 nogsamt bevisa, att de stående härarna lika litet utgöra någon osviklig kraft mot inre som mot yttre anfall. Resultatet af allt detta blir således, att historiens anmärkningsvärdare epoker, till otvifvelaktig visshet ådagalägga: att det icke varit de slående härarnas hvarken mängd eller kostsamma utrustning, prydliga eller viii inöfvade exercis, som betryggat samhället eller tillskyndat det segrar och krigsära; att det alltså icke är på den särskilda, till vissa former hårdnade, Mi I i t ä rk as t e n, utan endast och allenast på nation a Ikraften, ett val ord n a d t sa m h ä 11 e s sjelfständighet och försvaret deraf bör fotas. Men det är icke blott det yttre oberoendet, det är lika mycket, om ej mer, folkets belåtenhet, grunden till samhällets inre trefnad, väl och lycka, som påkallar behjertande af denna, af årtusendens vittnesbörd bestyrkta sanning. Det är icke endast kriget, som är en tryckande börda för det Iand och det folk, hvilket hemsökes af denna, en af mensklighetens största, dock en af dess oundvikligaste olyckor. Det är medlet dertill, som, ofta nog, icke mindre känbart och i otid trycker på folkets skullror.