Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdr. d. 5 Jami i83 f, 63 N:o 128, i anledning af väckt motion,'att Kronan må bekosta handtlangning vid Kyönohetnmans ocb Nybyggens afvittring; N;o i3i, i anledning af. vackt motion, om Statsanslag till enstängsel omkring de vid Gamla Upsala Kyrka varande l\ ätlehögar., S. D. Ätterremittenrdes Allmänna Besvärs och Oceonomie Utskottets; den 24 sistlidn-e Maji på bordet lagda Betänkande N:o 67, i anledning af väckta motioner, angående Ryttares, Soldaters och Båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnes Pastorer. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-Utskottets den 2 dennes f. m. på bordet lagde Betänkanden: Nio rr, i anledning af Kongl Majds Nådiga Proposition,r rörande beskattning af tull-, mjöloch sågqvarnar samt valkoch stampverk för andras betjenande å städers områden; N/.o 12, angående bevillning af utdelningå Trollliätte-Canaloell Slussverks Bolags aetier. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 1 dennes f. m, på bordet lagda nedannämnde Betänkanden, blefvo de samma af Ividderskapet och Adelil bifallne, nemligen:: Nio 66, öfver Herr C,. F, Egnellsmotion, angående ändring: af beräkningsgrunden för Magistraternes Boupptecknings-arfvoden; N;o 67, öfver Riksdagsfullmägtigen Samuel Anders ons ifrån Östergöthland motion, att fattigprocenten i sterbhus matte utgå, icke såsom nu, af Summa Inventarii, ulan i mon af behållningen, sedan skuld blifvit afdrågen; N:o 68, öfver Riksdagsfullmägtigen Johan Ericssons ifrån Stora Kopparbergs Län motion, om tillägg till 17 Cap. i3 §.
FRIDE130EZG9 Folkkalender för 1897, af Pastor R. JVU cZstm %n, med bidrag af flera författare. Rikt ifiustreraci. Kart. : lrlotb. Varde ljus, Illustrerad missionskalender för 1897, af Docenten A. I~olrwocZh, mecl bidrag af flera förf. Hgft. Korn &amp; t smR fRglnr, .Kristlig barnkalender för 1897. Häft. Idun Prenumerationspris pr år: B y r å: Redaktör och utgifvare: Idun e n s a m _ kr. 5 Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. » 3 Barn^arderoben _. » 3: — Klara södra kyrkog. Träffas säkrast kl. 2 — 3. A l l m. telef. Rikstelef. F R I T H 10F 164fi. Redaktionasekr. : J Nordlinet. Iduns Tryckeri Aktiebolag. 10; de årg. Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnuramerpris 15 öre flösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. hvarje fredag. A n n a Lang-Wolseley. I tåt och uppåt! I dessa två ord ligger utvecklingens gång för V så många af våra sångfåglar. Vårt aflagsna land kan ju ej bjuda dem ära och ryktbarhet, knappt nog bröd, och så sträcka de vingarne till flykt utåt och tro att kosan därmed alltid bär uppåt. Så blir det ock för en och annan, kanske för ej så få, men hur många är det e j, som tro detta » utåt » just vara det saliggörande, som glömma våra strömmars brus och skogars sus, allt det som ger våra toner deras nationella ursprunglighet, deras tjusning och konstnärliga allvar. Det är en hel nations konstnärsindividualitet som träder oss till mötes hos en verkligt nationell konstnär.
Utskotten anse sig i öfrigt, under åberopande af de uti det återremitterade Betänkandet anförda skäl, oförändradt böra förblifva vid sine förra yttranden, dels angående Lagfartens fortgång genom alla tre uppbuden, i den händelse att egendom säljes innan Lagfarten derå för säljaren blifvit fulländad, dels ock angående bestämmandet af minst sju stafvelser på hvarje rad uti Expeditioner, som emot lösgn utlermias; och vidkommande slutligen det fortsatta yrkandet, att all Expeditions-löseiv måtte afskaffas, så emedan detta för verkställigheten förutsätter antingen nya Statsanslag till vederbörande Domares och Ämbetsmäns aflöning, hvarom det icke tillhörer Utskotten att uti bedömande sig inlåta, eller ock, i händelse Expeditions-lösen genom viss stämpel-afgift skulle ersättas, ett fullständigt förslag, huru denna stämpel-afgift skulle regleras, så att den, utan rättsökandes oskäliga betungande, beredde vederbörande fullkomlig ersättning för de inkomster, hvilka genom Expediftions-lösens upphörande gingo förlorade, för uppgörandet af hvilket förslag åter sådana upplysningar mäste inhemtas, som nu icke äro för Utskotten tillgänglige; så anse Utskotten sig uppå desse och de flere uti Betänkandet upptagna skäl, bör^ 116 Lagutskottets BetånkAndeH. förblifva vid deras i denna fråga redan af* gifue yttrande. Härmed få Utskotten åter vördsammeligen öfverlemna Betänkandet till förnyad pröfning, med tillkännagifvande, att detsamma blifvit af Högv. PresleStåndet bifallet.
V i d ett sådant tillfälle känner han, att hon ur hans håg börjat yttrade de en gång, sittande vid fönstren, undanträngas af — en tolfårig flicka. Ja, halfsjungande till hvarandra: » ack, om —, han till och m e d söker att stifta parti ack, om — ». De menade: ack, o m han mellan henne och nämnde vän, hvilken då ville gå. Thorild, som fäst sig v i d de uppnyligen ärft en landtegendom och där ämrepade orden, reste sig och frågade, hvad nade sätta eget bo, och det förefaller som de menade därmed. Men de tego, och han om han ock, alldenstund Heurlin var bunden gick. De voro likväl öfvertygade, att han å annat håll, förmedlat Ninas giftermål följande dag skulle förnya sin fråga och med regementsfältskären B.W. Köllner, sedan därmed vända sig till Sophie Hjärne, den lasarettsläkare i Vexiö och död där 1805. tolfåriga, för hvilken han synbarligen hyste Med honom hade hon en dotter, Molly, bortdet största förtroendet. Att Thorild var ryckt i späda år. Som änka höll hon en egenkär, visste de skälmungarna och ville längre tid en flickskola i sistnämnda stad. därför spela honom ett litet spratt för denna Blef hon ej en skalds maka, blef hon dock svaghet. Som man förutsett, började Thoen skalds fostermoder, ty det var hon, som rild följande dag spörja sin favorit om meunderstödde skalden Georg Ingelgren under ningen m e d de nämnda orden. Men efter hans barndom och första studieår. Sitt öfverenskommelse med sina kamrater ville första tryckta diktarbete tillägnade också hon länge ej ge ett tillfredsställande svar. (1809) Ingelgren henne: Slutligen lät hon öfvertala sig och svarade, låtsadt förläget: » Ack, om vi kunde få en Hell dig ädla, där du lefver, af världen man sådan som d u! » Thorild blef förtjust och glömd I Himlen glömmer dock ej eller.mitt hjärta dig. bad henne skrifva orden på en papperslapp, Han din dygd skall belöna; hvilken han stoppade i västfickan. Det blef jag skall vörda och följa den.
Memorialet icke kan medföra den med anmärkningen åsyftade åtgärd , vill göra ett nytt försök, att olagligen, på sidan af 107 §. i RegeringsFormen, genom illuderande af all ordning, komma till det resultat, att, tvertemot Utskottets beslut, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t begära en eller flere Rådgifvares entledigande från deras Embete för åtgärder, som dock icke äro för Ständerne rigtigt kände, enär de icke hafva tillgång på de ensamt upp - 124 Den 17 Julii f. m. lysande handlingar, hvaraf Constitulions. Utskotlet tagit kännedom, och hvarpå detsamma grundat sitt ogillande af anmärkning gen. Man glömmer här, att ConstitutionsUtskoltets Ledamöter äro utvalde bland dem af Ständernes medlemmar, sorn höra hafva det största allmänna förtroende; och man hegar emot desse personer en bestämd ohöflighet, då man tadlar deras förhållande och utlåtande, ehuru man icke är i stånd att hedömma, huruvida deras yttrande och beslut är rätt grundadt på handlingar eller innebär väld och origtighet; helst man icke kan hemta stöd för sådant klander af någon Ledamots reservation mot Utskottets Utlåtande, och man i allt fall måste antaga, alt de upplysningar, som i handlingarna hemtats, varit upplysande för de Ledamöter, hvilka utgjort pluraliteten. Jag protesterar derföre mot en öfverläggning, som är i sina följder olaglig, och anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på, att vår dyrbara tid ej bör förspillas med onödige discussioner. Herr Brakel, Gustaf Anton > uppläste följande: Då det icke är en Ledamot i ConslitutionsUlskottet medgifvet, att uti anmärkningsfrågor låta sin ifrån pluralitetens afvikande mening, åtfölja Utskottets Utlåtanden till RiksStåndcn, så strider det emot Den 17 Julli f» m. tnin öfvertygelse om det rtitta, att särskildt inför Ridderskapet och Adeln tillkännagifva, i hvilka fall jag icke instämt med de fleste röster, som dicterat förevarande Memorial.
Lifränteoch Kapitalförsäkrings-anstalten för Linköpings län och stift, Jönköpings läns Pensionsförening eller Ränteförsäkrings-anstalt, hvilken äfven omfattar Elfsborgs, Skaraborgs och Blekinge län, Lifränteanstalten i Wexiö, Ränteoch Kapitalförsäkrings-anstalten i Göteborg, Orebro läns Ränteoch Kapitalförsäkrings-bolag, samt Ränteoch Kapitalförsäkrings-anstalten i Stockholms stad samt Stockholms och Westmanlands län; och slutligen 1 Lifförsäkringsanstalt, aktiebolaget Skandia. Den obligatoriska socknemagasins-inrättningen, framkallad af den känslighet för vexlingar i skördebeloppen, som blifver desto större ju mindre jordbruket är utbildadt och ju mera bristande kommunikationsanstalter in. m. lägga hinder i vägen för en skyndsam förflyttning af skördens öfverskott i en landsort till en annan, der brist hotar, synes allt mer och mer förlora förtroende och anses såsom obehöflig och ändamålslös. Flera mindre föreningar för brandförsäkring finnas liäradsvis. Det uppgifna årtalet är stiftelseåret för blott det ena oell betydligaste bolaget, eller ”Länets”. •1 Ett Brandstodsbolag för länet finnes stiftadt 1852, och dessutom flera för särskilda socknar; enligt uppgift till Finaus-Komitén uppgick år 1858 det förras försäkringssumma till 18,055,790 R:dr. Några sockenbolag finnas äfven i länet. ”1 Ganska många socknar i länet hafva dessutom egna brandstodsföreningar. Det uppgifna årtalet är stiftelseåret för blott det ena, det minsta bolaget, ”Skellefteå sockens”. »1 1 Stockholm funnos äfven 4 Sjöassuransföreningar, hvilka dock icke omnämnas i Ofver-Ståthållare-Embetets berättelse. Sammandrag af K. M. Bepdes und. bet ali, för åren 1850—1800. 11 82 Sparbanker. Då räntan måste motsvara en skälig afkastning å kapitalvärdet samt derjemte betäcka kostnaden för vård af det spanrnålsupplag, som alltid skall i magasinet finnas tillgängligt, så måste den blifva hög. Sålunda upplyses den från Upsala och Blekinge län utgöra 4 kappar, från Westmanlands län 4—2 kappar på tunnan.
Föredraganden för ecklesiastik-ärenden synes ock i det bifogade Statsråds-protokollet genom ordet ”minst” framför den uppgifna siffran hafva velat fästa Kongl. Maj:ts och Ständernes uppmärsamhet på önskvärdheten af ett ännu högre belopp än siffran angifver, såvida alla behof uti den omhandlade vigtiga angelägenheten skola nöjaktigt kunna fyllas. Och att åtminstone ett stort behof, utom de nyss uppräknade och närmast afsedda, redan förefinnes, är alldeles uppenbart. Den åberopad.e Kungörelsen upptager för rikets vestra provinser från gränsen af Dalarne och Nerike ned till Skåne endast ett seminarium för manliga lärjungar, nemligen det i Göteborg förlagda, vid hvilket under nu pågående läsetermin 115 lärjungar äro inskrifna. Att detta antal inom mycket kort tid skulle komma att ansenligt ökas, om den uppgjorda anordningen verkligen blefve genomförd, är lätt att förutse, då i sådant fall provinserna Wermland, Westergötland, Dalsland, Bohuslän och Halland med en sammanräknad folkmängd af 1,122,595 innevånare komme att förse det nämnda seminariet med sina skollärareämnen. Carlstads seminarium har för närvarande omkring 60 lärjungar. Tänker man sig nu denna läroanstalt nästkommande höst indragen, sä skulle vid Göteborgs seminarium ined den tillökning, som i sådant fall helt naturligt vore att från Waernlund förvänta, lärjungeantalet med nästa läseårs början utan tvifvel uppgå till aldraminst 180 lärjungar. Ingen må föreställa sig, att man under dessa förhållanden skulle kunna bereda någon minskning i detta öfverdrifna antal genom att hänvisa t. ex. någon del af Halländningarne till Lund och af Westgötarne till Wexiö; ty seminarium på förra stället räknar redan 117 och det på sednare, fastän ännu icke fullständigt ordnadt, 76 lärjungar. Häraf torde alltså vara klart, att, då såväl Rikets Ständer som Kongl. Majit på goda grunder förklarat ungefärligen 100 vara det högsta antal lärjungar, som vid hvarje bildningsanstalt för blifvande folkskolelärare kan med framgång undervisas, ett seminarium för de vestra provinserna, utom det i Göteborg inrättade, är af högsta behof påkalladt. Kongl.
Majit pä de af Ständer föreflagne Modificationer matte göra Nädigt afseende, är det med den största tillfredsställelse, Ridderstapet och Adeln finner det Hvgwördige Ståndet waramed Rwderffapet och Adeln i öfverensstämmelse om de hufwud-grundrr Allmänna Be smarsoch Ocronvmie-Utskottet föreflagit. Ridderskapet och Adeln, so»>? ingenting högre önskar än att finna sig med de R-spective Med-Ständen förenadt i denna wigtiga sak om ett sädant Riksens Ständers bcflut, hwilktt instämmer med de förestrifker för dest gällande kraft ochwcikan 7g ochZoZ. §. af R, geringsFormen föreskrifwa, ta cr fia af en sädan, genom förening med det Högmördige Prcste-Ständet, sakens förhop, '.'!ngsfulla ställning, anledning att inbjuda sine respcctive Med-^^ndcr, att med sig öfwerensstämma uti öfwerlcmnande till amstus Kongl. Mant af Allmänna Beswärsoch Leconomie-Utstos/kts Betänkande säsom deras, med underdänig anhällan, att Löngl-'Majtt wid irerkställigheteir täckes hafwa ett nådigt aflande pä de Modificationer, med hwilka Riks Ständcn hwar för sig ansett nödigt att detsamma beledsaga, hwilket beledsagande Ridderflapet och. Meln för sin del godkänner. Ot supr». Godkändes.
Jag härmed den summa, hvilken jag uppgaf såsom möjligen tillräcklig för invalidernes underhåll, icke egentligen velat fästa mig blott vid deras underhåll, som för närvarande innehafva högre officersbeställningar, eller som äro alldeles oförmögne alt sjelfve bidraga till sitt uppehälle; ulan jag har tagit summan i allmänhet, fullt öfvcrlygad derom, att en bonde eller annan på landet boende person, som erhåller 50 r:dr h:co eller r:gs contenia penningar, skulle anse denna summa utgöra en så betydlig tillgång för hans kronoutskylder och andra utgifter, att han utan tvifvel toge i sitt hus en person, som, ehuru gammal, dock kunde vara honom lill åtskillig hjelp i afseende på husets efterseende under de arbetsföres frånvaro vid skörden, och hvarjehanda små sysslors förrättande året om. Dessutom bar den gamle soldalen sjelf utan tvifvel mycket mera trefnad af jemn sysselsättning efter sin förmåga samt af vistandet i en huslig krets, omgifven af verksamma menniskor, lill hvilka han antingen redan varit, eller då kommit i dagliga förhållanden, än att i en casern tillbringa ett sysslolöst lif, hvilket, långt ifrån att förädla, endast skulle försämra honom. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag tror, att ett medel skulle gifvas att förena de stridiga meningarne. Utsk:s egentliga tillstyrkande vid delta betänkande lyder som följer: ”Att R. St. hos K. M. i und. anhålla, dels att Invalidinrättningen å Ulriksdal må upplösas och dervarande slott återgå lill Den 7 November. 133 dess egentliga bestämmelse, eller blifva ledigt för annat ändamål, dels oell att K. M. täcktes till II. St. aflåta nåd. propos. rör:de Invalidfondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med desse medel afsedde ändamål må kunna befrämjas; och torde, för den händelste all ifrågar. und. hemställan skulle af K. AI. i nåder bifallas, II. St. derjemte lill K. AI. i und. öfverlemna alt, intilldess nämnde nåd. propos. kan varda afgifven och R.
Redan från tidigaste barndomen hade han varit tvungen att kämpa med den bleka nöden, allt under det han från solens uppgång till dess nedgång, i ur och skur, i vackert väder och snöslask, i den tropiska sommarvärmen och i vinterns bistra köld varit nödsakad att arbeta, träget arbeta. Detta hade härdat hans själ, och likstämt hans tankar med den karga natur, som omgaf honom. Något förmildrande deri hade han aldrig sett i sin hembygd; endast denna enahanda natur: vidsträckta ljunghedar och sterila brånar; dystert susande furuskogar och der emellan små klara vattenspeglar, i hvilka Anders såsom pojke dels tvättade, dels speglade sitt runda, fylliga anlete; se der hvad han i sin barndom upplefvat. Så blef han yngling, och han hade nätt och jemt fylt sina tjugu år, då ett rop ljöd kring land och rike: "Vi äro lömskt öfverfallna af ryssen, polacken och dansken!" Det ropet kom ifrån den svenska nationens bröst; det var ett rop af både smärta och harm, ett rop, som uppväckte den ända hittills slumrande hämden. Ryssland ville återtaga Östersjöprovinserna, Polen hyste intet större hopp, än att få taga revansch för de nederlag, dem Karl X Gustaf tillfogat detsamma, och hvad angår Danmark, så glödde det af begär att låta Karl XII få erfara förödmjukelsen af sådana nederlag, som det danska folket lidit i striden mot hans fader, vanligen sådana nederlag som vid Halmstad, Landskrona och Lund med flere. Det var på en lekstuga som Anders Trygg fick höra underrättelsen om, att Sverige blifvit lömskt anfallet från tre håll. Ynglingens hjerta svalde af harm, och han utropade, under det han antog en hotande ställning bredvid den på en tunna sittande byspelemannen: "Den som har hjerta i bröstet, han följer genast med till fogden och tar värfning." Följden af denna uppmaning var, att tjugu unge män, kraftiga och härdade, uppsökte fogden Lars Ersson och sade sitt ärende. Anders, som var skarans ordförande, talade med varmaste känsla.
Coust.Utsk:s förslag, sammanfattadt i de första 6 momenterne af 81 §, har i hufvudsaken följa k teligen blott den förtjenst, att förtydliga det i sig sjelft odugliga och förkasteliga. Deremot biträder jag gerna 7:de morn., som begynner med orden: ”vill Konungen o. s. v.,” och som endast genom mindre vigtiga redactions-jemnkningar afviker från 81 §:s nuvarande lydelse. Då jag, vid öfverläggningen om Const.Utsk:s betänk. N:o 33, för min del tillstyrkte bifall till det af Hr von Hartmansdorff föreslagna beslut, yttrade jag, alt jag icke ansåg de i detsamma innefattade stadganden vara alldeles felfria; men oaktadt detta medgifvande, trodde jag vara bäst att antaga dem, emedan de utgjorde ett genomtänkt helt, ojemnförligt bättre än hvad som gäller: — ett helt, som förmedelst afvikande förslag i detaljerne skulle, jemte meningarne inom Ståndet, söndras och splittras. Man har likväl i dessa stadganden velat finna en inskränkning i Konungens prerogativ, emedan K. M:s propos. till grundlagsändring, om än af två Stånd bifallen, skulle komma alt förfalla. För dem, som icke stanna vid skenet, vid ordens yla, utan nogare eftersinna verkan, följden af ett lagstadgande, visar sig denna beskyllning såsom ett rent missförstånd: — hvem, bland R. o. Ad., månne det skulle vara, som i verkligheten åsyftar någon ytterligare inskränkning i Konungens makt? — Förmodligen, ändock — icke jag?!? Men, — enligt Apostelens råd: ”flyr äfven ihet ther ondt synes”— afstår jag mer än gerna från denna de! af det förslag, som blef R. o. Ad:s gemensamma tanka, helst jag, ehuru endast nr sist antydda synpunkt, från början hyst någon betänklighet deremot. Genom Utsk:s redaction i 7 mom. af 81 § försvinner denna betänklighet, detta missförstånd och förevändningen af denna högst originella beskyllning.
Hvilken vändning skall åter kunna göra dig till den du varit? Mitt hjerta krymper sig när jag tänker på ditt glädjefattiga lif. O Gud, – hvarför kan jag då icke /kunna/ vara något för dig! Hvarför skall min gränslösa tillgifvenhet vara så maktlös att den icke ens förmår skänka ett ögonblicks tröst eller lindring! Han kommer icke. Han glider ifrån mig. Han vet jag reser till Malmö i morgon, och ändå kommer han icke! — Jag är dum och obetydlig, han bryr sig icke om mig. Men han har läst Tavaststjernas bok ord för ord, hvarför skulle han icke läsa mina arbeten? Och i dem har jag ju alltid tillfälle att tala till honom och kanske säga honom att jag ändå icke är så dum.187 Klockan fattas tio minuter i tio, alltså kommer han icke. I början var jag lugn, nästan likgiltig, men allt efter som tiden skred fram växte min längtan. Och så har den långsamt, sekund för sekund dött sin qvalfulla död. Nu är det slut för i qväll. Jag sitter här ensam med min gnagande sorg öfver att vara försmådd. Och detta skall räcka en månad! Hvilken lidandets tid! Men jag känner ingen frestelse att förkorta den. Ty enda medlet att få makt med denna böjelse är att låta den rasa ut, sarga och bränna och sönderslita mitt inre så länge den vill tills den mist sin kraft. Så skall tiden långsamt börja läka, och det sår som nu svider som eld skall draga sig samman till ett ärr. Om jag försöker att med ett enda slag kufva denna passion, skall den öfvervinna mig antingen genom vansinne eller sjelfmord. Nej, må den uttömma sina krafter och mina, sedan kommer det kanske ro och resignation, och jag skall tillfriskna och återvända till mitt arbete. Gud hvad jag lider! Mina ögon äro heta och torra. De ha inga tårar. Och det är som om bröstet vore krossadt, tomt, ihåligt; fyldt af skärfvor och skälfvande fibrer, en enda blodig förstörelse. Jag skulle vilja ge mitt lif för ett enda vänligt ord af honom, – och han kan icke ge mig ett enda ögonblick, fast han vet – måste veta hur jag längtar. Himmels eller afgrunds makter, gif mig ett vapen emot denna lidelse!
N:o ig'3 äfven torde böra pröfvas af R. o. Ad., hvarföre den nu upplästes. Hvad Utsk. i denna ingress yttrat, ang:de en blifvande förändring i hufvudtitlarna, så att en särskild titel må'för hvarje departement blifva upprättad, godkändes. itstå punkten. Rikets Högsta Embeten och Allmänna Ärendenas Beredning. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. i afseende på hvad som bör uppföras på stat åt Statsministrarna, Statsråden, ett Justitieråd och Allmänna Ärendenas Beredning redan, i anledn. af andra från StatsUtsk. afgifna utlåt:n, fattat sina beslut. Endast ang:de de återstående ii Justitiserådens löne-inkomster hade R. o. Ad. icke ännu yttrat sig; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. biföll att lönerna för dem alla tillsammans måtte uppföras, såsom hittills, lill 44,000 i:^r b:co. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komma alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6. □ 12 D o ii 10 Augusti f. m. 2: cl ra punkten. K. M:s Nedre Justitise Revision. Hr von Hartmansdorff: Jag vill minnas att Stats Utskrs betiink. N:o 195, innehållande svar på K. M:s nåd. propos, angrde lönereglering för de nya stats-depari:n, bar blifvit af R. o. Ad. återremitterad!. Då nämnda betänk. omfattar den frågan, hvilken nu är föredragen, så hemställer jag om icke afgörandet af denna punkt bör uppskjutas intill dess SlalsUtsk:s svar på återremissen inkommit, då saken kan i sammanhang behandlas. Frih. Cederström, Anders: Jag instämmer med den sista värda talaren.
Bosenblad, Ebbs, frökcn, Lund. Roseugren, Ada, fröken, Veiiersborg. Rosling, Ella, fröken, Stockholm. Rossander, Alidn, fröken,: Rossander, Weiiilla, fru,, Rubenson, Joseph, grosshandlare, Stockholm. Rubin, Tliyrn, fröken, Stockholm. Rnckman, Maria, firölren,, Rudbeck, Augosta, friherritina, Niirieberg, Tumba. Rudbeck, Maria, frölren, Karlshamn. Rudbcck, Sophia, fröken, Upsala. Rundberg, Alma, fröken, Filipstad. Rundbcrg, Gerda, fröken, I ' alun. Rundgren, Charlotte, frii, Karlstad. Rundqvist, Amalia, fru, Stockholm. Riindstedt, Hanna, fröken, Norrköping. Runstcdt, E ' redrique, fröken, Vrigstnd. Rydberg, Ebba, fru, Stockholm. Rydberg, Ingeborg, fröken, Stockholm. Rydberg, Maria, fröken, Rydberg, Siisan, fru, Djursholm. Rydberg, Viktor, professor, 1) jursholm. Rydell, Alma, fköken, Hudiksvall. Rydhammar, A. E., lektor, Norrköping. Ryding, Ellen, fröken, Ihutstorp, Axclwold. Rydqvist, Signe, fröken, Stockholm. Rönne, Alberta, fröken, Lanilskrona. j Salén, Hilda, fru, Stockholm. Salin, Anna, fröken, Stockholm. Sahlin, Stina, fröken, Upsala. Saloman, N., fröken, Stockholm. Saloman, Otto, direktör, N&amp;&amp;, Ii ' lodtt. Samson, Lisen, fru, Stockholm. Samuel, Greta, fröken,, Samuel, Minna, fröken,, Samucl, Rosalie, fröken,, Samzelius, Gertrud, fru, Göteborg. Sandalil, Oskar, professor, Stockholm. Sandberg? Henrik, bokhandlare, Stockliolm. Sandberg, Maria, fröken, Sala. Sandberg, Selma, fröken, IIackeberga, Iilågerup. Sandegren, Ingeborg, fröken, Uddevalla. Saiidels, L. G., generallöjtnant, Stockholm.