Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O, min son, denna fåfänga är usel som all annan fåfänga, och äfven den kronan kan ju så lätt undgå dig. Huru få missionärer äro dock icke de, som vinna äran af en lysande död!" "Död eller lif, sjukdom eller helsa, o moder, äro frågor, stora visserligen för en hvar, och för en mindre stark man, som jag, i hög grad vigtiga. Men det finnes dock något, inför hvilket tanken på dem måste försvinna, och det är öfvertygelsen om, hvad som är sannt och rätt. Och derföre måste jag offra hem, vänner, fädernesland, helsa, ja, om så fordras, lifvet, allt, allt hvad som är menniskan kärt och dyrt". Ännu länge samtalade moder och son, men den unge mannen stod fast i sin föresats, och han gick att vidtaga mått och steg för att sätta den i verket. Det var tre år sednare. På sin dödsbädd låg den unge presten Henrik. Han slumrade. Ansigtet syntes tärdt. Var det sjukdomen ensam, som hade plöjt dessa fåror? Sakta lemnade den åldrige läkaren sin plats vid sängen. Henriks mor smög sig efter honom, och när båda hunnit i det yttre rummet sade hon: "O min Gud, jag kan ej mer. Doktor! är det ännu något hopp, eller måste han dö? O, bedrag mig ej, säg sanningen, huru hård den än må vara". "Min fru, jag brukar aldrig dessa småsöta, förbannade, välmenta lögner. Ja, det är hårdt att beröfva er hoppet; men föga vunne ni på, att några timmar längre lefva i ovisshetens qval. Ni måste bjuda till att med ödmjukhet underkasta er; inom några timmar är kampen slutad. En inre sorg har synbarligen tärt honom, så att denna häftiga bröståkomma fann lätt arbete att göra slut". I bitter smärta sjönk Henriks mor tillsamman; men hon sprang åter upp och grep med vildhet i läkarens arm: "Doktor, doktor, ni måste rädda honom, ni måste! Hu, ni vet ej, hvad jag lidit, ni vet ej, hvad jag kämpat, hvad jag underkastat mig för att rädda honom, för att få behålla honom".
NafetCorpfen f>ar biifnoit reDuceraD till enDaft en IjanDttrerfS* och arbetS^ForpS, unDer benämning dädanefter af fprmerfareCorpfen. ©enna forpS bör, utom De forpfen egentlig gen tillfjöranDc pprotedjnijfa arbeten, äfmen tillroerFa alla för armeens bef)of erforDerliga flagfruts>hufmar. ©å, efter Denna DvaFet*ForpfenS föränDring, någon färjfilD för frtg6 De år 1826 meD rotehållare roiD f. D. i:fie Majorens Norrbottens kompani od) m:D Satir fompani inom £)fmer>Salip fotfen af f. D. Salforp^re: <3öeflerbottenS regemente, nu mera Norrbottens fältjägarecorps, af> {lutabe fontraft om oafanS^afgtftS utgöranDe i mån af Då tjenanDe folDaterS afgång, meD år 1846 Ittpit till änDa, F>ar ^ongl. $JMj:t, forn anfett lämpligt, att Dcjja fontraft än miDare förlängDeS, låtit f>öra nämnDe rotehållare, f)itrumiDa De more Dertill benägne; och font rotehållare nu mera enhälligt förflarat ftg önjfa att fortfaranDe få hafma fjafma fina votav vafanta, i) a v .ftongl. 9Jiaj:t låtit affluta nya bon» trabt Derom för en tiD af 50 år, från od) meD år 1847 räfnaDt. 3» anfeenDe till Den minDre änDamålöenliga beibaffenbeten af De Upptöfnjns ... /.
Jag Ilar icke föreslagit. någon skärpning af de lagar',' sein finnas, för personer, liviika inflytta till en församling från en annan, utan jag har endast, i grund af framställda motioner, för min del ansett, att cn framställning till Kongl. Majrt bordel underdånighet göras derom, alt du redan stadgande är gifvit, att ingen person får uti en Församling inflytta och' der ManFds-skrifvas, utan Församlingens vettskap och samtycke. Så Loide ej elier frågor om såda'ii'é tillåtelser företagas utanvid de tillfällen, då de personer, hvilkas vetskap och bifall blifvit förutsatt såsom nödig, uro tillstädes. I afseende på den klagan, sorn äfven uti åtskilii;;e motioner blifvit förd deröfver, att Sol» dater från Carlscrona och Götheborg blifva permitterade, har jag deremot trott mig finna ett correclif i de af mig föseslagne åtgärder. I större delen af de gröfre stölder, sorn i Södra orter ne förofvats, hafva sådane dels afskedade och dels permitterade värfvade Volontairer och Sjö-ar til leri Sfer , eller hvad meia de kallas, varit inblandade; Och jag tror, att någon åtgärd till förekommande af ett sådant ondt som det ifrågavarande icke bör underlåtas; hvarföre jag yrkar, att livad jag uti min reservation anfort så väl om Mantals-skrifning sorn rö - Den 17- November e. rrn 107 rande uermitlerade So Ida i er, må tili JaProptisitionen intagas. Herr Grefven och Land t-Marsk a ! ke n yttrade, alt då, efter Herr LandtMarskalkens omdöme, endast förra delen af Herr Ribbings reservation egenteligcn angick förevarande ämne , ansåg fjorr . LandtMarskalken sig böra benJ-släda , pia, icke blott berörde del kunde i Ju-Propoaiiionen inlagas» , . Ropades Ja. Herr Grefven och Landt-Marsk al ken framställde derefter följande Volerings-Proposition:
Egare af Ättiks-fabrik vare ej berättigad att bränvinsbränning utöfva, så vida han ej är innehafvare af jord, för hvilken en sådan rättighet honom tillkommer. Öfvertygas egare af Ättiks-fabrik att hafva med de pannor, hvilka för Ättiks-beredningen begagnas, tillverkat bränvin eller afyttrat förbränna eller så kallad lank, skall han icke allenast vara underkastad här ofvan stadgadt ansvar för oloflig bränvinsbränning, hvarvid bötesbeloppet derutöfver tredubblas, utan ock förlora rättigheten att ättiksberedning såsom fabriksnäring bedrifva. Bihang till R.St. Prot. i834 och 1835. 5-te Sami. a Arn Afd. 5 Q-.de 34 B ev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utskls Utlåtande AT;o 8. Apothekare, som nyttjar distillerings-pannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, skall vara sitt privilegium förlustig, och för hvarje olofligen nyttjad panna böta såsomför oläglig bränvinsbränning. 42 §• Den innehafvare af bränvins-redskap, som öfverträder hvad i i3oeh I9 §§• är föreskrifvet, med undantag, på grund af 16 §., af hvad om hat tens rymd bestämmes, bote hvarje gång haii dermed beträdes Sexton R:dr 3a sk. Lag samma vare för öfverträdelse af hvad i 24 §. stadgadt är; men sker sistnämnde förbrytelse under den tid af året, då bränvinsbrän ning förbjuden eller inställd är, bote dubbelt. Yare ock i alla ofvanbe rörde fall bränvins-redskapen förbruten. 43 §.
Man har påstått, att skärgårds-artilleriets rol skulle vara slutad, när positionerna till Sockholm blifvit brutna och en fiende der trängt sig fram; jag frågar då, hvarföre man bar byggt en fästning, som kallas Carlsborg; jag tror för min del, att icke Sverige bör anses vara uppgifvet derföre att Stockholm har fallit, jag tror, att vi länge skola kunna fortsätta striden långt in i landet, och linder denna inlandsstrid måste det vara en stor fördel, om vi kunna beherrska stränderna af våra stora insjöar med pansarklädda båtar med 12-tums kanoner, hvilka med sina grofva bomber och karteschskolt. skulle förstöra fienden, så snart han nalkades stranden. Så har sednaste Amerikanska kriget visat, att monitorernes 15-tums kanoner oftare blifvit använda mot fiendens landttrupper och befästningar än mot hans fartyg, och hvilken förfärlig verkan de åstadkommit är nogsamt kändt. Så länge General Mac Clellan hade kanonbåtar, som flankerade hans armée, var han alltjemt segrande. Hvad monitorerna angår, måste jag äfven yttra några ord, emedan det tycks råda stor okunnighet om deras egenskaper; de äro visserligen icke i ordets egenlliga bemärkelse kryssare, så att de ligga än för styrbordsoch än för babordshalsar, men de kunna hålla sjön och de hafva legat månader på öppen redd långt ute till sjös och blockerat hamnar, de hafva navigerat utanför den Amerikanska kusten, den värsta kust, en sjöman känner, de hafva seglat i Golf-strömmen, en monitor är nu på väg till Cap Horn och den Amerikanska styrelsen Ivekar icke att med monitorer uppträda i Engelska Kanalen. Dessa monitorer, som jag omnämnt och som kunnat ligga en vinterdag under storm på Amerikas kust samt blockera hamnar, äro just af samma klass, som dem vi ega. Här får jag tillägga, att till monitor-systemet höra nödvändigt ångkorvetter. Monitorer utan skrufkorvetter äro endast ett halft system. Monitorerna äro visserligen säkra sjöfartyg, men de äro beroende af sina maskiner och böra följaktligen aldrig utsändas på öppen sjö, utan att vara konvoyerade af en fregatt eller en korvett, ifall maskineriet skulle gå sönder.
HÖGRE LÄROVERK SAMT ÄGER VANA VID skrifADRESS » HEM » SUNNE, VERMLAND. ÖPPET ALLA DAGAR FRÅN KL. 10 — 10. göromål ÄFVENSOM VID UNDERVISNING I [1754] HVARJE SÖNDAG NYTT PROGRAM. LEFVANDE SPRÅK, VANL. SKOLÄMN. OCH PIANO[1357] SOM KASSÖRSKA OCH. SPELNING (I SYNNERH. DET SISTNÄMNDA), PL. EXP EDITIONS BITR ÄDE SOM GUVERNANT. VILLIG ATT BITRÄDA VID VID EN FOSTERLÄNDSK, AKTAD OCH SOLID HUSLIGA SYSSL., OM SÅ ÖNSK. SV. TILL KARIN LANDSORTSTIDNING ÖNSKAS ETT ANSPRÅKSHOLM, GÖTEB.,P. R. EMOTSES M. TACKSAMH. en enkel familj på landet önskas en LÖST, YNGRE, MEN MYNDIGT FRUNTIMMER ' [1747] 10 års flicka såsom inackordering AF GOD FAMILJ (T. EX. PRESTDOTTER) MED för täflan med eget barn. Pris 35 E N BILDAD FLICKA, SOM V I S T A T S I SÅSOM SÄKERHET FÖR UPPBÖRDEN ETT MINDRE KAPITAL, SOM DOCK AF HENNE SJÄLF PARIS EN LÄNGRE TID OCH TALAR FRANSKA kr. i månaden för vivre och underFÅR FRITT DISPONERAS. SÖKANDEN BÖR ÄGA UTMÄRKT VÄL, SÖKER PLATS FÖR BARN I FAvisning. Svar till » 35 », Iduns byrå, HUG OCH FALLENHET FÖR PUBLICISTISK VERKMILJ. BEFLEKFERANDE TORDE VÄNDA SIG TILL Stockholm. [1702] SAMHET, EGA GOD HANDSTIL SAMT, FÖR ATT ' A. H. ' FREDRIKA BREM.FÖRB. B.
Delta korrektiv, som är vida kraftigare än det Utsk. föreslagit, är tillika mera lagligt, ty då gesällernas och lärfingarnes förhållande till mästaren är ett undantag, så måste den allmänna författnm kunna och böra till - Den_27 September e. m. 397 lämpas så snart icke kan visas, alt special-författningen är tillämplig, hvilket naturligtvis icke kan vara fallet, då de serskildt stadgade fordringarne icke blifvit upfyllde. Jag fortfar i min vördsamma anhållan oni afslag å denna punkt. Hr Hjerta: Jag instämmer tili den bär gjorda anhållan om afslag, oell ber att lill hvad förut blifvit yltradt få lägga eli nytt skäl. Det är sannt, såsom en talare yttrat, att det för lärlingarne torde möta svårighet vid att upgöra konlrakter, men man måsle också observera, alt när sådana kontrakler ingas, göras de för det mesta lill mästarnes förmån. Det ärnemi. gifvet, alt mästaren icke har någon synnerlig nytta af gossen under början af bans lärotid, och det är således hans intresse att få ett kontrakt upgjordt, som skall binda lärlingen vid bans verkstad under (lere år, äfven sedan han hunnit lära något af handtverks. Detta är ganska billigt, men i sammanhang härmed följer också ett intresse, att göra denna lärotid sä lång som möjligt, och den, som har någon erfarenhet utaf huru det tillgår, vet ganska väl, att föräldrar och målsmän ofta åro så lättsinnige, alt, blott för att få uppehälle åt en gosse, sorn befinner, sig i en ålder af 10 ä 12 år, ingå på alt han får förskrifva sig på huru lång lid aom helst. Derföre anser jag den gräns, nämnde förfalln. stadgar för en sådan förskrifning, vara ganska lämplig och nyttig, och jag förstår icke huru Utsk:s Hrr ledamöter kunnat vara så förbiseende, alt de uti nu föreslagna § helt och hållet hafva bortglömt detta stadgande, genom hvilket uraktlåtande. missbruk ifrån mästarnes sida lätteligen kunna upkomma. Det är egentligen pä denna grund jag anhåller om afslag å denna punktur von Hartmansdorff: Den händelse Gr.
Frih, Sprengtporten, Jakob Wilhelm, upläste en så lydande motion: Olika meningar kunna göra sig gällande i afs:de å sättet, att inom Sverige grundlägga ett inhemskt fondsystem; men ingen skiljaktighet borde finnas, i fråga om nyttan och nödvändigheten afen sådan åtgärd. Jag förbigår derföre ali bevisning i en fråga, som bör synas för livar och en klar och tydlig, och hvilken redan, inom det offentliga, blifvit grundligt behandlad och utredd; mentrormig deremot böra uptaga ett par inkast, som mot uplåningar inom landet blifvit gjorda, och hvilka, ehuruväl de, efter mitt begrepp, grunda sig på oriktiga föreställningar, det oaktadt torde motverka saken. Sålunda fruktar man: att fondpapper kunna komma att uttränga det cirkulerande myntet. Härtill svaras: att statspapper sakna just den egenskap, som myntet måste ega, för att kunna vara en värdemätare, nemi.: ett oföränderligt värde, ty statspapper falla och stiga med dagens kurs. De må visserligen i den stora rörelsen kunna, efter öfverenskommelse, liksom hvarje annan redbarhet, ingå i liqvider; men de kunna icke, i det dagliga utbytet, ersätta myntet. Intet land, utom England, eger en större statsskuld än Frankrike, och intet land eger en så stor cirkulerande penningestock, som det 234 Den 19 November f. m. sistnämnda. Må det, för att göra min mening ännu tydligare, tillåtas mig göra den frågan till de många ledamöter af detta hus, som besökt fremmande länder: om det handt någon enda af dem, att man på utrikes ort, der, som vi veta, en massa af statspapper är i omlopp, bjudit dem statspapper i vexling? Dernäst fruktar man, att en uplåning inom landet skulle draga kapitalerna från näringarne. Härtill svaras: att inhemska fonder är ett medel att samla förlagskapitaler åt näringarne; att befordra sparsamhet och förvärf; att göra ett land sjelfberoende i sina företag; men att deremot näringarne icke behöfva frukta, att genom Statens uplåniugar finna penn ingemarknaden tryckt, så snart uplåningarne ske successivt, på en mängd händer, och icke i allt för stora summor på en gång.
Unberlåter utgif»are af tibningar eder af fåbana periobiffa ffrifter cd) brodmrer, font på ofmantiätitnba fatt få åtnjuta portofripet, eder SBoftrprfare, pmab om jtämplingen ftabgabt är, crfätte Äongl. 3)laj:t och bronan ben f)ärige Äati ej ffiljad, pmilfen bertid »ådanbe marit, bele bå aufmaret. 6:o SSoffjanblare eder annan enffilb utbelare af tibiiing, brochure eder perio SBarber fJoftförmattare förmunnen tid bplii öfmerträbelfe af författningen, bote bubbert. Utom bejja böter, åligger bet tillita förbrytaren eder, om be äro flere, betti gemenfantt, att, en för ada od) ada för en, erfätta Äongl. S9laj:t od) bronan bet unbanfnidabe afgiftdbeloppet. 7:o Qlgeitt för utlänbjTt förfäfrittgöbolag »are attftuarig för behörig d)arte SSeträbed h^t meb unber 8:o itnberflef, författning och annan grof förbrptelfe i affeenbe på ftämplitig af tibningar åtalad od) ftraffad enligt ofmanjiåenbe 4:be moment. 47 § is. 45m förbdmttg af bater ad) arn äftagavcd rätt tiU bcfamtita. 35en, font åtatar ititberflef emot etter öftoerträbelfe of benita författning, er Ijätften af ben nnbanfnittabe etter för ringa ertagbe djarta^jtgitlatae* etter jlämpelafgiften. Éterjloben af benna afgift, ä froen* font af böterna, titlfatler $oitgl. SRaj:t od) Grottan. § 16.
Ryska regeringen har uppoffrat mycket folk, för att göra slut på skogsmännens framfarande, men förgäfwes. De hålla sig tappert; och Blanche, som sjelf är ett underwerk af tapperhet, har bildat ett ordentligt system af de spridda flockarna. Om han den ena dagen på Kolmården plundrat en hop Ryssar, så kan man wara säker på, att några dagar derefter, då Ryska trupper anrycka ditåt, han i stället öfwerrumplat en Rysk postering borta i Westmanland. Man wet aldrig hwar man har honom, och han hånar oupphörligt Ryska regeringen, som satt ett pris af 50,000 rubel på hans hufwud. Ingen lär emellertid kunna åtkomma det priset. Det utfaller icke så lätt, som det i fordna tider i Swenska Akademien, då wi kunde wara temligen säkra om en guldslant, blott wi togo oss för att i sången slå ihjäl en afliden Swensk hjelte om igen.” ”Mina bröder!” inföll jag. ”Här hör oss intet menskligt öra. Här will jag för eder upptäcka min stora plan. Jag har beslutat att uppoffra allt, och jag har många millioner att disponera, för att frälsa fosterlandet från sitt förnedrande ok. Jag will understödja alla, som kunna göra något emot wår gemensamma dödsfiende. Jag wet, hwad du eger för en uppfinningsgåfwa, Tollin, och jag erbjuder dig här ett fritt och öppet fält för din werksamhet emot Ryssarna. Res i morgon till London. Jag ger dig kreditiver till obegränsadt belopp. Will du lofwa mig, att i wår wara tillbaka med så många Swenskar du kunnat samla af dem, som nu lefwa såsom landsflyktingar i England?” Tollin räckte mig handen. ”Här är min hand!” sade han. ”Innan Maj månads slut skall ingen Rysk örlogsman wåga wisa sig på Östersjön. Ryska flottan tar jag på min del!” ”Och jag”, inföll Carlén, ”jag skall sätta hela rikets ungdom i rörelse, blott wi få gewär. Låt oss arrangera ett stort lurendrejeri med krigs-förnödenheter rundtomkring kusterna.
— Härvid' ber jag att få i förbigående nämna, att LagUtsk. i detta förslag följt samma princip som Lagberedningen, nemi. att i afseende ä straffbestämmelserna hänvisa till närmast föregide §, hvilken åter i sin ordning hänvisar till en föreg:de o. s. v., så att man får bläddra ofta på 5 å 6 ställen, innan man lyckas få rätt på straffbestämmelsen. — Sedan man nu lyckats få rätt på 3:dje §:n, så ser man, att brottet, hvilket, utan afseende å värdet af det tillgripna, skall betraktas såsom stöld, belägges med tredubbla böter samt .straffarbete från 3 månader t. o. m. 1 år. Således, om en person mjölkat en ko ute å marken och fått t. ex. endast \ stop mjölk, ty kreaturet hade måhända icke någon större qvantitet att för tillfället aflåta, har denne person, hvars tillgrepp i värde icke upgått till mera än ett par sk. b:ko, gjort sig förfallen till minst 3 månaders straffarbete, utom böterne. Jag frågar Eder, Mine Hrr! kan en sådan lagstiftning anses principenlig? Står det med rättvisans kraf tillsammans att belägga en person, som tilleguat sig en ringa qvantitet födoämne, ofta endast värdt 2 sk. b:ko, med straffarbete från 3 månader till och med ett år, blott derföre att tillgreppet skett från ute å marken gående boskap? För 100 år sedan ansågs, på sätt jag redan anfört, detta brott vara af sådan beskaffenhet, att straffet icke kunde mätas efter det tillgripnas värde, hvarföre man också ansåg den lämpligaste bestraffningen bestå uti den offentliga skam, som förbrytaren måste uthärda, såsom en följd af hans olofliga tilltag. Sednare tiders lagstiftare funno väl brottet böra strängare bestraffas, men bibehöllo derjemte skamstraffet såsom serdeles ändamålsenligt. Nu har Utsk. borttagit icke allenast det ursprungliga skamstraffet utan äfven det sedermera tillkomna affliktiva straffet och i st. insatt ett annat straff, hvilket, åtminstone enl. min åsigt, ingalunda är afpassadt efter brottets beskaffenhet.
Jag hemställer, om en ordförande i förstärkt Utsk. äger rätt framställa andra, än sådana propos:!', som redan äro af RiksSt:n gillade. Om detta gillande skall kunna äga rum, måste en i ordentlig votertsform upprättad propos. vara Ståndens pröfning underställd. Det är således Constit.Utsk:s skyldighet att uppställa voterlspropostn för den händelse, att nej i första voteringen vinner, på det denna må i Stånden undergå behörig justering. Hr Hjärne: Jag tager för afgjordt, att Constit.Utsk. kommer att få uppbära flera anmärkntr, som det icke torde hafva väntat sig. Uti ifrågavar. fall är den af Gr. Horn framställda fullkomligt riktig, emedan R. o. Ad., om det också icke blef föremål för ett särskildt förklarande, likväl genom discussionen uttryckte, att icke någon viss benämning å departementscheferna borde i grundlagen utsättas. Emedlertid, och då jag icke tror, att en återremiss komme att leda till någon ändring i sjelfva saken, anser jäg del vara sä godt att nu bifalla votertspropostn. Gr. Horn: Jag kan för min del icke bidraga till utvidgande af prerogativerna hos ett Utsk., hvilket redan tyckes hafva sig dem nog högt förbehållna och vilja föreställa sig dem vida derutöfver. Här måste Utsk. åtminstone icke äga någon annan rätt, än att sammanjenmka Ståndens skiljaktiga beslut. R. o. Ad. har aldrig beslutat, att departementscheferna skola heta Statsråd, och jag skulle vilja för - Den i December. ii moda, att förhållandet är enahanda med BorgareSt. Utsk:s upptagande i jemnkningsförslaget af en sådan tanka är altså en tillegnan, som Utsk. sjelf behagat gifva åt Ståndets mening. Ett är att tala om ledamöter af Statsrådet, och annat att förklara, det dessa böra kallas Statsråd. Jag kan icke frångå min öfvertygelse, att Utsk. förfarit oriktigt, och mitt yrkande, att rättelse deri må beredas. Frih. Cederström:
Ehrenborgh har visserligen fullständigt utvecklat sättet, huru allmän CivilCriminaloch Kyrko-Lag i Constitutionel ordning bör stiftas, men för mig kan denna utveckling ej vara nöjaktig, då Friherreu antagit den grundsatts, att de Lag - Den 3 April. förklaringar Ständerne förbisågo, skulle vinna helgd och kraft af beständigt gällande Lag, och den vigtiga omständigheten af eria Lagstiftande maktens pröfningsrätt sålunda skulle blifva öfverflödig. Efter det begrepp jag gör mig om all fatalietid, mäste den vara uttryckeligen bestämd. Någon tid, inom hvilken Ständerne äga att ogilla mellan Riksdagarne utkomne Lagförklaringar, finnes icke utsatt. Jag tror derföre, att någon fatalietid för Ständernes pröfningsrätt af Lagförklaringar icke existerar. Jag skulle anse att den, om den funnes, förnärmade Svenska Folkets rätt, enär Folket blefve lidande, om genom Ständernes eller deras JustiliEeOmbudsmans förbiseende en Lagförklaring kunde blifva gällande som Lag, längre än mellan Riksdagarne, utan att hafva undergått Ständernes pröfningsrätt. Jag tror LagUtskottets härutinnan etablerade och af Friherre Ehrenborgh utvecklade princip vara vådlig att antaga; och upprepar alltså, att jag förenar mig med Herr Cederschjöld i begäran om återremiss af ifrågavarande Betänkande. Herr Hjertaj Gustaf: Jag anser förevarande ämne af stor vigt, och tror, att man skulle lika mycket glömma Konungens, som Folkets bästa, om man hyllar den grundsatts, att en Lagförklaring kan vinna helgd af Lag, derföre att den vid nästpåföljde Riksdag efter densammas ut - 158 Den 3 April. färdande icke blifvit af Rikets Ständers Justi tiaeOmbudsman anmäld, och sålunda undangått Ständernes pröfning. Jag tror det vara af vigt, för Konungen att få veta hvad Ständerne tänka oni en utfärdad Lagförklaring, och för Folket, att Ständernes pröfningsrätt deraf icke försittes genom en inskränkt prajscriptionstid. Det förefaller mig sorgligt, att fråga härom ens kunnat uppstå.
Säby N:o i, ett mant., Söderby N:o i, .ett mant., och Söderby N:o 3, trefjerdedels mant., få utgöra desse hemmans skatt, utan förvandling efter markegång samt med befrielse ifrån rotering af Säby och det ena hemmanet Söderby annorlunda, än i krigstider eller såsom annan privilegierad jord är medgifvet; anförande Herr Ekstrand j lill stöd för dess yrkande, att icke någon jord i Sverige kunde finnas mera onererad än nämnde hemmans, hvars beskattning utgjorde omkring. 20 R:dr Banco för hvarje geometriskt tunnland åker, utan ali skog och betesmark, men med endast 21 i/3 kappland, dålig ängsmark på tunnlandet åker, och hvilken dryga skatt säkert aldrig, skulle kunna utgöras, 0111 ej jordén emellan 40 å 5o egare vore fördelad;, hvarförutan Herr Ekstrand vid berörde dess memorial fogat afskrifter så af de under den 29 Mars 1 (347, 3i Oct. i65ö, 14 Febr. iyi3, i5 Nov. 1769 oell den 24 Julii i832, rörande ifrågavarande hemman, utfärdade Kongl. Resolutioner,. sorn af en underdånig ansökning i ämnet jemte förvandlings-uträkning uppå de af Säby och Söderby utgående räntor; Utskottet, sorn af handlihgarne tagit noga kännedom, får, i anledning häraf, anföra, alt då, i fråga, örn lindring uti förenämnde skaller, ej mindre Rikets Ständer vid de senast* förflulne 2:ne Riksdagärne, såsom dåvarande Stals-Utskottens bifallne Utlåtanden N';o a83 afdon 3 Julii 1828 samt N:o 60 af den 7 Februarii 1829 innehålla, icke funnit skäl alt sådan lindring bevilja, utan äfven Kongl. Maj:t, uppå flere underdåniga ansökningar derom, under den 7 Oct. 1828, den i4 Maji 1S31 och den 24 Julii 1.882, i Nåder förklarat