Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enkan Ingrid i Davidstorp, enkan Anna Gabrielsdtr hos sold. Jarl, enkan Maja Andersdtr i Berga, Kerstin Andersdtr i Sågstugan, enk. Kersin Månsdtr i Korshällsstugan, Olof Södergren i Tallsätter och Stenquistens enka hos sold. Pihl. 11 o. Tillkännagaf Pastor, att en examinerad barnmorska nu finnes inom församlingen, att det är hennes skyldighet att vid förefallande tillfällen betjena hvilken, som påkallar hennes biträde, att hon skall utan arfvode betjena de fattigare, men, då ingen taxa är satt, erhålla betalt efter råd och lägenhet av dem, som kunna något åstadkomma. Tilkännagaf Pastor, att, i anseende till de upstegrade vin-priserna, den till kyrkan ingående kronotionden icke var numera tilräklig till inköp av communionvin, hvarföre man måste vara betänkt uppå, att så länge vinsäden icke är tilräcklig, fylla bristen medelst sammanskott af hvarje communiant. Församlingen ingick så mycket hällre uti denna proposition, som den var med författningarna enlig. 13o. Anmältes, att uti och uppå soknstufvubyggningen tarfvas följande förbättringar, nämligen: bakugnarna uti klockarens kök och fattigstugan lagas, 6 tiljor anläggas uti orgelnistens kammare, och stenfoten omkring byggningen rappas, tillika tarfvade klockarens fähus 3 nya golf tiljor, nya balkar och 2ne nya långstockar; hvarvid balkerne fästes. Beslöts, att detta skulle i sommar verkställas. Likaledes beslöts att en ny grafport skulle förfärdigas, sedan den nu varande befanns söndrig och oduglig. 12o. Uplästes, justerades och underskrefs förteckningen på manbara personer innom St. Malms församling, hvilka upgingo til tvåhudrade tjugonio personer, af hvilka, enligt Kongl. påbudet den 23 sistledne April, elfva förstärkningskarlar29) till armén skola utgå. Den upläste och justerade förteckningen underskrefs af undertecknad Pastor, Bruksinspektören herr Eric Carell, Lars Jönsson i Foglö, Lars Larsson i Remröd och Jan Ericsson i Kaflinge.
Det är längt rfrän mig at af et etableradt voterings-sätt per cspita i Utssotten utan afseende pä Ständ hänföras til tankan af Sländs nplösning, samman.fläende och votering per cLxtta öfwerallt, såsom kullkastande hela Constikutionen; men jag will ej en gäng at genom nägon likhet härtil, medelst antagande af et vo, ierings-.sätt, motsägande Ständs representationen, någon sädan tanka hos nägon enda enffeld någonsin ens ssulle kunna upstiga." Uti hwad Herr Profesioren Doctor Wijkm!rn sälunda anfört instämde til alla delar Herr Bissopen m. m. Doctor Noräim Herr Riddarhus-Secreteraren Silverstolpe Upläste följande ej af honom författade tankar, men hwilka han önskade mätte för hans räkning i Protocvllet intagas. "Är wäl den äberopade analogien emellan Ständens och Utskottens öfwerläggnings - och omröstnings - sätt fullkomligen rigtig? Ständen öfwerlägga hwatt i sit ruin och de meddela hwarandra blott sina beslut. Utt sina förhäl landen - Den 8 Augustt. 79Z landen kunna de ej anses blott som Lagstiftare hwilka öfwerse det hela, men som kämpar, hwilka frän hwar sin punct försmå ra sit mteresie. Uti nödwandigheten at jämka sig efter de öfriga ligger bandet pä hwart och et, och i denna inbördes jämnkning ligger möjligheten af delresultat som kan blifwa enligt med allmänna miljan. Men bör och kan förhällandet i Utskotten wara lika? Hwad är deras andamäl? Hwilket är deras öfwerläggnings - sätt ? Utskottets ändamäl är at bereda ärendcrne. Desi Utslag bör wara sä mpcket som möjligt följden af en kall och opartist granskning. Latt och snart kan man inse det enstilta interesiet; bertil behöfwa Ständen ingen ledareOfwersig?
M. täcktes i Nåder förordna: l:o Att svarande skulle vara skyldig likasom kärande att uttaga HäradsR:s prot. och utslag emot enahanda lösen som är stadgad för kärande, på sätt och i likhet med hvad den af K. M. Nådigst förordnade Komité för Exped:s-taxans upgörande underdånigst föreslagit. 2:o Att Häradshöfdingar, under extra ordinarie förrättningar, ägde beräkna sig lika skjutsersättning och dagtraktamente som Assessorerna i HofR:ne, med hvilka Häradshöfdingarne numera Den 4 December e. m. 391 hafva samma rang, äfvensom att traktamente för skrifvare till Häradsböfdingens biträde skulle höjas från 24 sk. till En R:dr b:ko; samt 3:o Att för resor utöfver en mil från hemvistet till boställssyner, urtima ting i brottmål samt andra extra ordinarie förrättningar, hvarföre ersättning härtill icke bekommits, domare skulle af allmänna medel åtnjuta skjuts och traktamente, i likhet med hvad jag här ofvan föreslagit. Anhållande jag ödmjukast att denna min motion måtte remitteras till vederbörligt Utsk. 20:o En af Gr. von Rosen, Adolf Eugene, inlemnad, så lydande motion: Den Patentlag, som i Sverige varit gällande ifrån år 1834 till d. 1 Okt. innev:de år, samt ännu är tillämplig i afseende å de under nyssnämnde tid utfärdade och ännu fortgående patenter, har gifvit anledning till så talrika förvecklingar, förluster och klagomål, att en förändring deruti vore af behofvet högt påkallad. Den nya K. PatentFörordn:n, af d. 19 sisth Aug., har visserligen afhjelpt flere af den föregåendes öfverklagade brister; men, med fullt erkännande af dessa förbättringar, och af de ytterligare afsedde, vågar jag likväl tro åtskillige paragrafer i 4istn:de K.
Derföre är det jag tillåtit mig afgifva den reservation, som åtföljer betänk., och har nu blott velat muntligen fästa uppmärksamheten på följderna, om betänk, i dess nuvar. beskaffenhet skulle antagas. Ilr Lagerhjelm, Pehr: Jag instämmer i Hr Cederschjölds reservation; men dessutom ber jag fä fästa Ståndets uppmärksamhet på följande omständighet, alt i samma Coust.- TJtsk:s mein. N:o i4 förekommer en ny redaction af Riksd.- Ordn:s 80 §. I slutet af denna § och gamla redactionen förekommer följande mening: ”riksdag må äfven slutas innan 3 månader lilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära. ” Jag har icke kunnat finna, att detta förekommer i den nya redactionen, icke heller att det blifvit infördt i 1 og §:u Reg.Fm; men man måste likväl kunna tänka sig möjligheten af den händelse, att, vid en blifvande riksdag, både Konung och Ständer ville förkorta riksdagen, och i sådant fall borde stadgandet qvarstå, likväl icke i 80 §:n Riksd.Ordn. utan inflyttas i 109 §:n Reg.Fm. Gr. Frölich: Sedan jag sista gången hade ordet, hafva 3:ne ledamöter fortfarit i den önskan att bibehålla en del af Const.Utsk:s förslag; men jag anhåller alt få erinra, att i alla constilutionella länder anses det vara den Rege vandes prerogativ att efter en viss, ofta t. o. m. obegränsad lid, åtskilja Representationen.
Såsom skäl, på grund af hvilka Christianstads stad tyckes böra, i strid med det af Högloft. StatsUtsk. vid innev:de Riksdag till R. St:r afgifna förslag, erhålla ett högre eller fullständigt Elementar-läroverk enligt K. M:s Nåd. Stadga för allmänna Elementarläroverken i Riket af den 14 Äng. 185 6, torde bland flere andra kunna anföras: 1) Länets vidd och folkmängd. Utsk. har föreslagit uprättande, bland andra, af följande Ele mentar-läroverk: - Län. Stad. Läroverk. Antal lärare dervid. Summa 5 läroverk med 46 lärare. Summa 4 läroverk med 22 lärare. Christianstads, Christianstad 1 läroverk med 8 lärare. Således: när åt Malmö län bestås 5 läroverk med 46 lärare och åt Carlskrona d:o d:o 4 d:o „ 22 d:o. bestås åt hela Christianstads d:o summa Ett d:o „ 8 d:o. Malmö län innehåller 40,5 qvadratmil med oinkr. 250,000 innevåu. Carlskrona „ „ 25,8 „ „ „ 100,000 „ Christianstads „ 55,3 „ „ „ 200,000 „ Således skulle enligt Utsk:s förslag efter ungefärlig beräkning Malmö län ega Ett Elementar läroverk för hvarje 50,000:de person, och En Elementar-iärare för hvarje 5,435:te d:o. Den 20 Novembere. m. Carlskrona skulle få Ett Elementar läroverk för hv. 25,000:de d:o. och En Elementar-lärare för hvarje 4,545:te d:o., hvaremot Christianstads län skulle erhålla blott Ett Elementar läroverk för alla sina 200.000 innevåu. och En Elementar-lärare för hvarje 25,000:de person. Proportioneras de till läroverken inom de olika länen projekterade anslagen, blifver disproportionen ännu större. Utsträckes jern rörelsen till flere län, bekommes samma resultat.
Det hade ju bara varit klokt af Maurits, att han gått på jakt, fast det var otänkbart att finna ut hvad han jagade så där vid midsommartiden, som också bergsrådinnan anmärkte. Men han visste förstås, att han gjorde bäst att hålla sig undan för onkel några timmar, tills denne blef god igen. Han kunde ju rakt inte tänka sig, att hon var så blyg, inte att hon nära nog svimmat, då hon funnit honom borta och sig själf lämnad ensam med onkel och bergsrådinnan. Maurits hade aldrig varit blyg. Han visste ej hvad det var för en plåga. Den frukosten, den frukosten! Onkel hade till en början frågat bergsrådinnan, om hon hört berättelsen om Sigrid den fagra. Han frågade icke dunungen, och hon skulle inte heller mäktat svara. Bergsrådinnan kände godt till historien, men han berättade den i alla fall. Då kom Anne-Marie ihåg, att Maurits skrattat åt onkel, därför att han i hela sitt hus blott hade två böcker, och dessa voro Afzelii sagohäfder och Nösselts allmänna historia för fruntimmer. »Men dem kan han också,» hade Maurits sagt. Anne-Marie hade funnit historien vacker, hon. Hon tyckte om detta, att Bengt Lagman lät sy pärlor öfver vadmalsvåden. Hon såg Maurits för sig, hur kungligt stolt han skulle sett ut, då han befallt fram pärlorna. Detta var just en sak, som Maurits kunnat göra. Men då onkel kommit dit i berättelsen, där det omtalas, att Bengt Lagman drog till skogs för att undvika mötet med sin vrede broder och i stället lät sin unga hustru möta stormen, då blef meningen så tydligt den, att onkel förstod, att Maurits gått på jakt för att undvika hans vrede, och att han visste hur hon satt och tänkte på att vinna honom. — Ja, i går, då hade de nog kunnat göra upp planer, Maurits och hon, om hur hon skulle kokettera för onkel, men i dag var det just ingen tanke på att hon skulle kunna utföra dem. Å, hon hade aldrig burit sig så dumt åt! Allt blodet strömmade henne åt ansiktet, och knif och gaffel föllo med väldigt skrammel ur hennes händer ned på tallriken.
Men så länge man ännu dåras af högmod, och tror sig magli g, fast man är svag, så länge man ännu vill mäta sig med andra Magter, så länge man är förmäten nog, att tro sig kunna dela vilja med de mägtigare, så länge skall man uti ett ständigt fortfarande förtära sina krafter, och utmärglade skall Sverige, sluteligen känslolöst för Sjelfständigheten, förlora den, och då, men för sent, skall orsaken finnas uti den politiska riktning, sorn till Försvaret fordrat större bidrag än National-förmögenhelen medgifvit, och sorn åt StatsRepresenlationen bibehållit, för alt icke säga ökat, samma behof, sorn då Randel var fyradubbell mägtigare. Den lagbundna Frihetens förtryck af en väl - Den 9 Januarii. 503 diga Regenter, har skapat de colossala Stridskrafter, som, under namn af Försvarsanstalter, göra de Europeiska Nationernas tryckande belägenhet, i fred och krig, till nästan enahanda. Yppighet och öfverflöd, undervigt i handel, bristande konstflit, föregifvas skiftevis, som orsak till vanmagten; då den, vid en notare undersökning, lättare torde igenfinnas uti Statsbehofvens missförhållande mot tillgångarne. — Sverige, i den lyckliga författning, att genom sine Representanter få besluta Statsbidragens belopp, fordrar med skäl ett moget öfvervägande vid behofvens uppgörande, och Sverige har för länge suckat under Statsbördornas tyngd, för att ej med alfvar fordra deras lättnad. Det blifver således Representationens pligt alt söka utvägar dertill, för att i Nationens bifall vinna målet för sitt ansvarsfulla kall; och då Försvaret medtager så betydlig del af Statsutgifterne , tyckes det billigt höra fästa Riksens Ständers första uppmärksamhet. — Scandinaviens kringflutna läge har slutat anledningarne till dessa små gränse-tvistiglieter, som orsakat stora Krig. Rysslands öfvermagt är så afgjord, att det skulle vara ett lika löjligt, som vanmägtigt försök att nu mera tänka på återeröfringar.
At det uti Illotocollet denna dag införes, det Ridderffapet och Adeln alldeles ogillar de af Mfwersten ^err kejr Lcjönström uti et Oictarnen ti! krotocollet den 2 i denna manad emot Sweriges Lag-Stiftare gjorda tillvitelser. Uti denna min anhällan hoppas jag, at samtelige Ledamötcrne af detta aktningswärda, för fredandet af egen och medbröders heder alltid ömmande Riks - Stand täcktes sig med mig förena. Ridder - 796 Den 16 J!!u n i'r Ridderskapet och Adeln hördes yttra sitt bifall til hwad Herr Silfverstolpe anfört; men Herr.Grefwen och Landtmarffalken erindrade, at dä denna anmärkning sä nära rörde Herr Schonström, trodde han billigheten fordra, at Herr Schönström, som nu icke war ttärwarande; borde fä tillfälle at förklara sig, innan nägot i detta ämne afgjordes; och blef dessutom Herr biltvorstoipes i)ictLinen begärt pä bordet. Juster^Zes följande Utdrag afr-protncnUet hällit i Högloft. Ridderffapets och Adelns plenum den 15 Junii 1809. S. D. Föredrogs et Utdrag af protocollet ifrän det hederrvärda Bonde-Ståndet, jämte et bärtil bifogadt MgmoriLi, inlemnadt af Riksdagsmannen Llktts pehrsson ifrän Näsgärds» Län, samt af honom och flere Riksdagsmän af det hederrvärda Bonde - Ständet undertecknadt, rörande en jämnare fördelning af beskattningen pä jorden i Riket. Ridderskapet och Adeln, som wid l^emori. -riets pröfning fann, at dermed äsyftades Säteriers och andra hittils Skattefria hemmans beläggande med Grundränta m. m i likhet med Skattehemman, tog detta ämne, sä rvälsomde af de Hederrvärda Riksdagsmännen anförda skäl t et noga öfrverrvägande. Dä härrvid i betragtande kom, at sä wäl
Kanske det blomstrande, fantastiska, öfver-lifliga i dess ömhet ... kanske! men ej dess inre, tysta, rena känsla. Jag har ju sjelf inledt dig. Ljufvaste! ”öfvergifva” dig, då Himmelen gifvit dig detta hjertat, vore otro och grymhet. – Jag beundrar din eld och ömhet. Skulle jag ej än medkänna detta svallet, bortföras i din själs hänryckning? O, jag söker dig – visst ”älskare utan like” – genom tomheten af detta långa uppehör; och igenkänner ännu ditt förr så ömma och rörande väsende! Kom, kom, skugga af min Rousseau! Återkalla mig i Naturen. Vet: jag tillhör den ej mera så häftigt och uteslutande; Sällskapsverldens, Lyckans och Ärans charmer äro mig närmare Rys ej, min vän! Naturen är vårt tempel; ej vår alldags-boning. Vissa rena och höga själar kunna omskränkt helga sig åt tempeltjensten. Men frukta ej! Det är blott valet af den för mig högsta lycksaligheten, som förvillar mig. Hvar är den? Svara! Huru förnöjer du en själ, född för att åtrå allt? – Ack, min vän: jag kan ej hängifva mig åt Verldens ström; och ej bortdö evigt i Naturens sköte. – Sköna, mystiska, himmelska död! Men der är ej mitt väsendes allt. – Jag är nu nära medelpunkten af Menniskosinnet. Der är mitt fulla lif. Rycka mig derifrån, är att kasta mig i saknad och suckar. Jag söker – en personlig sjelfständighet och en borgerlig ära: som en odödlighet och en själens himmel. Du är mera gjord att följa mig, än jag att följa dig. Kom! Kan du bo omkring Stockholm? Jag har en brun Flicka, full af godhet, att bjuda dig. – Men det är omöjligt att öfvertala din Moster. Hon kan ännu länge lefva. Dina 7000 förslå ej. Upprätta då din vänskaps-tillvarelse der du är! Bygg templet. Jag skall ofta helga det. Kanske engång öfverge verlden – och dö der.
Genom motion, väckt i detta Stånd, hade ett årligt anslag af 2,000 r:dr blifvit hegardt för nämnda handels-institut, med villkor, att föreståndaren dels skulle kostnadsfritt lemna undervisning åt åtta elever, dels af de betalande icke äska högre afgift än 25 r:dr i qvartalet för ynglingar ifrån Stockhol m, och 16 r:dr 32 sk. i qvartalet för ynglingar ifrån Den i5 Maj e. m. ifrån landsorten; hvilken uppmuntran motionären ansett så mycket nödvändigare för Hr Bromander, som det vore kändt, att han hittills utan all slags vinst, samt till och med icke utan egna uppoffringar, merberörde vackra och nyttiga inrätta. underhållit. StalsUtsk, som vitsordat så väl detta handelsinstituts nytta, sorn dess ändamålsenliga inrättning, har likväl afslagit allt understöd för detsamma, isynnerhet på den grund, att institutet ännu icke kunnat tillvinna sig någon så beskaffad uppmärksamhet från de corporationers sida, för hvilka stiftelsen egentligen borde vara af vigt, att desamma hos K. M. i tind. anhållit om publikt understöd åt Hr Bromander. I sådant afseende får jag äran förete så väl direclionens öfver Stockholms stads undervisningsverk yttrande om yärdet af Hr Bromanders institut, som en särskild uppsats, utvisande, att li. St. redan år 1823 önskat se ett sådant institut i St ockhoim inrätladt, samt att Förvaltningen af sjöärendena oell Commerce-collegium sådant tillstyrkt, äfvensom ett intygande af mer än i3o personer ibland Stockholms stads förnämsta handlande och fahl ikanter, hvilka alla förenat sig i den önskan alt ifrågavar. institut, i anseende till dess stora nytta, måtte af allm. medel vinna något understöd. Och då jag sålunda på dessa skäl anser mig böra vördsamt begära återremiss på StatsUtskts betänk, i denna del, får jag äfvenväl begära, att nämnda handlingar må till Utsk. få medfölja.
Annu under sednare delen af 1700-talet och kanske ännu närmare vår tid inhemtades studierna under en längre tid vid våra akademier och af de mera bemedlade klassernas söner under ledning af s. k. informatorer eller guvernörer, med hvilka de vanligtvis efter slutade kurser vid våra akademier besökte främmande länders; och hvarvid dessa informatorer äfvenledes på myndlingarnes bekostnad förvärfvade vidsträcktare kunskaper och en stegrad bildningsgrad. Vår adelsmatrikel äfvensom hädangångne, nu mera sällsynte, snillen och utmärkte högre civila embetsman lemna understundom talande bevis på män, som utur ofrälse ståndet på denna väg tillegnat sig de vackraste namn och de mest obestridda förtjenster. Den utländska krigstjensten utgjorde äfven för militären en applikations-skola af ett vida högre värde, än hvad som af Krigsakademien i sednare tider blifvit uträttadt. Med Krigsakademiens införande _ upbörde på en gång den redan omnämnda privata informationen och det fordna informatorsskapet, som ömsesidigt bildade såväl discipeln, som den honom följande ledaren. Från de mindre bemedlade klasserna i vårt land bortrycktes härigenom utvägarne till en så fördelaktig, ej mindre vetenskaplig, än social bildning. Månne ej härifrån åtminstone till någon del kan härledas den hrist på utmärktare högre embetsmanna-ämnen, hvaröfver man ej sällan hör en så bitter klagan föras. Jag har länge på grund af egen erfarenhet beklagat tillvaron af denna krigsakademi, såsom i min tanka för Sveriges nuv:de förhållanden ej allenast obehöflig, men i anseende till sin ensidighet såsom bildnings-anstalt mindre ändamålsenlig. Den 4 December {. m.
De äro icke komna alla, tänkte hon, men han kommer väl. Och hvem skall väl då den lyckliga vara, som sitter på min plats? Min plats! Och Evelina blef återigen ond på Efverling. Evelina satt ej stilla en minut, hon vred sig ouphörligt åt sidan. «Fryser ni, Evelina?» frågade Efverling med godhet, och stoppade ännu bättre om henne. «Ah nej, men jag vet inte hur jag sitter.» «Ni sitter ej bra,» sade Efverling och smålog. Men Evelina märkte det, ty just nu flög Alberts släda förbi. Och ensam! Evelina hade så nära ropat det högt! så stor blef hennes glädje. Och han helsade! Och det var ingen ondska i hans min, endast sorg. Ack! han skall tala vid mig tänkte Evelina, och jag skall få förklara mig. Ensam! en sådan artighet, förtjente icke min ohöflighet, präktigt! Det har ingen annan fått min plats, och då gör det snart sagdt detsamma hvar jag sitter. «Om ni sitter illa Evelina, skola vi hjelpa det nu?» sade Efverling. «Åh nej, jag tackar, jag sitter mycket bra.» Till Wickeby var endast en half mil, och snart var man framme. Efverling lemnade ej Evelina förrän i förmaket, der fruntimren skulle putsa om sin paryr, men här omringades Evelina. «Du skulle ju åka med Albert?» slamrade flickorna med en röst, «du skulle ju åka med Albert Säfve? Hur kom det till att Efverling körde för dig?» «Efverling och moster ville så,» sade Evelina, «och mig gjorde det detsamma med hvem jag åkte.» «Men då har du mankerat Albert Säfve! Förtörnat en sådan kavaljer, det blir en förlust på balen för dig, Evelina Men han åkte ensam, det var bara af artighet för dig, således har du kanske ändå hopp.» «Jag tror det,» sade Evelina skrattande. Men timmarne gingo, dansen var i full gång, och ändå kom ingen Albert. «Du får icke en enda dans i afton med Säfve,» sade flickorna, «sist hade du segren; i dag är han vår.»
Enligt distrikt-komiteernas berättelse! 4 till länets hushållssällskap odlas årligen i alla delar af länet betydliga jordsträckor» Särskild t torde jag få fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å den method, att göra ofruktbara mossfält tjenlige till uppodling, som den i länet några år bosatte Öfverste-löjtnanten v. Ekenstein användt, hvaruti han med oegennyttigt nit biträder alla, som anmäla sig hos honom, till erhållande af kännedom om samma method. Bemälde Öfverste-löjtnant har år 1846 ntgifvit en beskrifning med charta om det af honom uppfunna sätt, att odla mossar och göra dem tjenliga till besåning af säd och gräsväxter. Han har under de 2:ne år han haft egendom i länet sjelf odlat och besatt 10 tunnland mossjord, hvilken, enligt trovärdige personers utsago, detta år bär särdeles vacker gröda. Odlingssättet är dessutom på skiljda trakter af länet med fördel begagnadt, och blott inom Sunnerbo härad kan antagas, att minst 100 tunnland sådan jord är upptagen efter Ekensteins method. Sistnämnde härad är, som jag förr anmärkt, af naturen särdeles vanlottadt genom dess skoglöshet och de vidsträckta ljungbeväxta fälten. Dessa äro väl till en del odlingsbara, men folket saknar förmåga, att af egna tillgångar förvandla dem till fruktbärande åkerfält. En allmännare Undersöknin» om möjligheten häraf skulle, på sött Eders Kongl. Maj:t, vid genomresan af denna trakt, nådigst yttrat, vara nyttig och troligen leda till oväntade resultater. Osannolikt är det icke, att, genom statens mellankomst, denna trakt af länet, som till en del liknar en ödemark eller en sandöken, skulle kunna resa sig till lika välstånd med andra bättre lottade orter.
Detta är det första vilkoret för en lycklig framgång, ty finner sig regeringen allenast i valet mellan att acceptera eller icke acceptera lottningen, då torde förslagets öde redan på förhand vara afgjord t, och en kammares veto, hur regeringen än vänder sig, göra slut på det förhoppningsfulla förslaget.En dylik betydande svårighet innebär försvarsfrågans lösning för den Posseska ministéren, men icke heller skattefrågan är utan sina stora stötestenar, hvilka kunna vålla hela den frågans fall. Första kammaren har, som bekant, visat sin tillböjelse att i fråga om grundskatternas afskrif-ning tillmötesgå landtmannapartiet, derest på denna väg ett betryggande försvar kan erhållas. Man skulle derför mycket bedraga sig, derest man i någon mån ifrågasatte, att grundskatteafskrifningen möjligen kan blifva den krok, på hvilken i första kammaren det hela må komma att hänga upp sig. Men icke för ty finnes här en hake, som ingalunda är att förakta och för hvars undgående grefve Posse skall behöfva använda hela sin förmåga och energi, utan att ändock kunna med säkerhet vänta ett lyckligt resultat. Första kammaren skall — som sagdt — icke lägga hinder vägen för grundskatternas afskrifning enligt den plan härför, som kammarrådet Anderson framlagt. Emellertid är det klart, att denna afskrifning i högst väsentlig grad skall inverka på allmänna bevillningen, hvilken härigenom måste blifva betydligt förhöjd. Såsom vilkor för sitt bifall till grundskatternas afskrifning skall derför första kammaren fordra högst genomgripande förändringar i bevillningsförord-ningen. Vid 1878 års riksdag stodo i detta hänseende de båda kamrarna gent emot hvarandra i det särskilda utskottet. Andra kammarens ledamöter voro belåtna med bevillnings-stadgan och ville medgifva endast några få förändringar deri. Första kammarens ledamöter åter fordrade enhälligt