Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofver-Direktörs-embetets vid Landtmäteriet underdåniga skrifvelse af den 21 sistlidne Februari, hvaruti, under åberopande af Öfver-Direktörs-embetets den 17 September 1850 gjorda underdåniga framställning om förbättring af de för tjenstemännen i GeneralLandtmäteri-kontoret, genom sednast fastställda stat af den 15 Februari 1841 i Nåder bestämda lönevilkor, hvilkas otillräcklighet vore ådagalagd, bland annat, derigenom att flere Kongl. Maj:t> Nåd. Prop. om Statsverket 1853. 21 af kontorets tjenstemän måst söka nödtorftig bergning medelst sysselsättning i andra Embetsverk eller ock tillfälliga inkomster genom landtmäteri-göromål åt enskilde, —• ÖfverDirektörs-embetet i underdånighet anhållit, att enär General-Landtmäteri-kontorets göromål, sedan den nu gällande aflönings-staten fastställdes, blifvit i högst betydlig mån ökade genom åliggandet att bearbeta rikets vidlyftiga socken-karte-arbete, och granska inkommande handlingar angående utflyttnings-understöd af allmänna medel, samt de af Kongl. Majlis Befallningshafvande upprättade räkenskaper med tillhörande verifikationer öfver de till flere tusende skiftestagare i riket utbetalda dylika understöd, samt antalet af öfriga till kontoret inkommande mål årligen vore i starkt tilltagande, så att dessa mål, hvilka år 1840 icke voro flere än 530, sistlidne år uppgått till 1,323, Kongl. Maj:t täcktes, med afseende jemväl derå, att lefnadskostn aden i sednare åren betydligt stegrats, samt att
•— W:o 14. med lillkännagifvande af verksteldt nytt val till Ledamot i Hemliga Utskottet efter med döden afgängne Contracts-Prosten Svedelius. V. 126. — Wto i5. rörande Riksdagens förlängande på en månad. RättegångsBalken. V. 226. — Wto 17. angående ändring i bestraffningen för missgerningsmans lössläppande. Y. 226. — Wto 18. rörande ett tillägg till 9 Cap. 11 §. HandelsBalken, om ansvar för den, som förnekar veterlig skuld. •— Nto 19. i anledning af gjorda motioner om LandsFiscalsTjensternes upphörande. V. 226. — Nto 20. angående väckt fråga om uppförande af en bro öfver DalElfven i trakten af Gysinge bruk. V. 226. — Nto 2r. rörande behofvet af ett sammandrag af gällande " författningar angående knecktehållet. V. 226. — N:o 22. angående tillägg i föreskrifternerörande permittering af värfvadt manskap. V. 226. '■— Nto 23. angående indragning af Vexel-Controlleurs-be^ fattningarne. V. 226. — Wto 24. angående beviljad afskrifning af några StatsVerkets fordringar hos Allmänna Hospitals-fonden, äfvensom Curhus-inrättningarne i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län. VI. 24. — N:o 25. angående ändring i 3 Cap. Sjöskade-Balken SjöLagen. VI. 24. — N:o 26. i anledning af väckt fråga att mål angående den nidingstjufnad, hvarom 3, 4 oc^ 5 §§. 42 Cap. MissgerningsBalken omförmäla, må upphöra att vara af underställnings-egenskap. VI. 24. — Wto 27. angående upphäfvande af eller ändring uti föreskrifterne om tiden för begrafningar. VI. 24. — Wto 28. om utvidgad frihet för Presterskapet att få Embetsbref till Kongl.
Den ypperste Ahieser, och Joas, Semaa barn, den Gibeathitens, Jesiel, och Paleth, Asmaveths barn, Beracha, och Jehu den Anthothiten, Jismaja den Gibeoniten, väldig ibland tretio, och öfver tretio, Jeremia, Jahasiel, Johanan, Josabad den Gederathiten, Elusai, Jerimoth, Bealia, Semaria, Sephatia den Hariphiten, Elkana, Jissija, Asareel, Joeser, Jasabeam, de Korhiter, Joela, och Sebadia, Jerohams barn af Gedor. Af de Gaditer söndrade sig ut till David, på borgene i öknene, starke hjeltar och krigsmän, som sköld och spjut förde, och deras ansigte såsom lejons, och raske såsom rår uppå bergen: Den förste, Eser; den andre, Obadja; den tredje, Eliab; Den fjerde, Mismanna; den femte, Jeremia; Den sjette, Atthai; den sjunde, Eliel; Den åttonde, Johanan; den nionde, Elsabad; Den tionde, Jeremia; den ellofte, Machbannai. Desse voro af Gads barnom, höfvitsmän i härenom, den ringaste öfver hundrade, och den ypperste öfver tusende. Desse äro de, som öfver Jordan gingo i första månadenom, då han full var till båda bräddar, så att alle dalar jemne voro både östan och vestan. Kommo ock desslikes af BenJamins barn och Juda till Davids borg. Och David gick ut till dem, och svarade, och sade till dem: Om I kommen med frid till mig, och till att hjelpa mig, så skall mitt hjerta vara med eder; kommen I ock på arga list att vara mig emot, der dock ingen missgerning i mig är, så se våra fäders Gud dertill, och straffe det.
Något bestämdt omdöme härutinnan har icke heller blifvit ultaladt och förmodeligen lärer niaterielens beskaffenhet till väsendtlig del blifva beroende af den utveckling, denna materiel i andra länder kan erhålla under nu pågående krig, och de förbättringar, som deri kunna åstadkommas, sä väl med hänsigt till fartygens konstruktion, som deras bestyckning. Väl äro de anslagsbelopp, sorn nu af E. K. Maj:t för flottans nybyggnad äskats, upptagna i enligt med den utaf Sjöförsvarskomitéen i berörda hänseende uppgjorda plan, hvilken bland annat, förutsätter att under instundande slatsregleringsperiod en bepansrad ångfregatt m. m. skulle nybyggas; men att vid den nya flottans anskaffning denna plan icke i allo kommer att följas, antyda nogsamt Departements-chefens i denna fråga meddelade yttranden. Då det ej vidare torde för oss ifrågakomma att med ett större antal skepp i öppen strid i sjön möta en fiende, synas stora och dyrbara pansartyg icke vara de, som företrädesvis böra anskaffas, ehuru det kan blifva nödigt att vid flottans ordnande ett eller annat fartyg af större cert bygges, på det att Sverige ej må blifva underlägset de magier, med hvilka det hittills varit såsom sjömagl jemförlig! och för att vi må kunna i förening med andra magter, uppträda äfven utom egna kusters omedelbara grannskap. Delande den vid flera tillfällen uttalade, af Departements-chefen upprepade, åsigt, att planen för vårt sjöförsvars ordnande bör hvila på den grundsats, att detsamma är att anse såsom en länk i kedjan af våra försvarsanstalter, af hvilka landlförsvaret utgör hufvudbeståndsdelen, hafva Rikets
— Följande julafton var jag gift, och nu skulle julen med all sin stilla, ljufva fröjd draga in under mitt tak. Emma hade, till min stora belå- tenhet, ej haft det minsta smygarbete för sig, ty hon förklarade skrattande, att då jag ej begagnade broderade hängslen och var i besittning af fyra penntorkare, fem cigarrfodral och ännu flere cigarrmunstycken, hade själf köpt mig morgonskor samt ägde ett ej litet lager af anonyma rökmössor, så visste hon ej hvad hon skulle kunna hitta på att förfärdiga åt mig, då hon ej kunde ge sig till att lära sig sticka strumpor på ännu trettio år. När kyrkklockorna ringde till aftonsång — ringde in min egen jul — stodo vi redo att gå till templet, och af mitt fullaste hjärta instämde jag där i sången: » Nu segrar alla trognas hopp ». — När vi kommit från kyrkan och jag i den mest högstämda sinnesförfattning gick in i vårt lilla förmak för att tända lampan samt ännu en gång se öfver de julklappar jag köpt till — oss båda, bör jag väl säga, ty de bestodo till två tredjedelar af duktyg och andra nyttiga ting för vårt bo samt en del saker för Emmas personliga behof, så körde jag först pannan mot ett tungt och skarpt föremål, som midt i rummet nedhängde från vårt ej allt för höga tak, och därpå tumlade jag emot ett par för mig alldeles obekanta möbler. Vid det buller jag åstadkom skyndade Emma in med ett brinnande ljus i handen. » För all del, låt mig presentera: ' Min Karlevän! — En ljuskrona — fem ljuspipor jämte lampa och utsökta prismor! Två förtjusande emmor till befästande af din kärlek för den tredje, din egen Emma! » föreställde hon de af mig oväntade föremålen. En kall rysning genomilade mig, ty jag visste, att dessa julklappar måste vara tagna på kredit af min hustru, och deras dyrbarhet vittnade bättre än alla ord, om att Emma fann vårt bo vara allt för enkelt och tarfligt för hennes anspråk på lifvet. Men att säga ett ord om affärsställning och penningar på en julafton, och därtill på vår första julafton, kändes för mig lika omöjligt som att taga ner månen, som just då satt midt för fönstret och gjorde miner åt mig.
Om vi erhöllo propositionerna så framställda, kunde man likväl se, hvilken opinion rådde, och vi kunde då slippa detta eviga lappandet, att stå och tvista om 100 Rtdr för det eller det Cancelliet. Friherre Cederström har genast inblandat LänsNotarierne i frågan. Detta innebär en oformlighet, och strider äfven emot möjligheten, att punktvis företaga saken. Jag anhåller, att i Contrapropositionen mätte blifva infördt, alt Rikets Ständer anse sig, i afseende på Landsstaterne, böra i allo förblifva vid 1823 års Stat. Herr Ribbing: Jag anmälte mig endast, för att anmärka, att vi ännu icke hunnit till det Moment af förevarande punkt, som handlar om LänsNotarierne, och alt del således ännu är för tidigt, att derom yttra sig. Grefve Horn: Jag instämmer med Herr Hjerta, och tror, att det är för tidigt' att inblanda frågan om LänsNotarierne. Nar det Momentet förekommer, skall äfven jag yttra mig derom. Herr Rosenblad: Då frågan om LänsNotarierna ännu ej ar af Irenne Stånd afgjord, förenar jag mig med de Herrar Lands 43 H. I0* i48 Den 29 September. liöfdingar, som i saken yttrat sig. Jag gör det på det skäl, att, då LandsSecreterareri, under Landshöfdingens frånvaro, är stadd på embetsresor i Länet, dömer LänsNotarien i LandsSecreterarens ställe med full beslutande-rätt, och det är sålunda af vigt att LänsNotarierne äro Statens Embetsman. Jag erinrar mig från JuslitiaeOmbudsmannens Berättelse för år 1818 ett tillfälle, då frågan angick beifrande af en då varande LandsSecreteraresbedrägliga förfarande, och att halfva LandshöfdingeEmbetet utgjordes af LandsSecreterarens enskilte tjenare.
Rev. Ber. pag. 307.) Af Revisions-berättelserne inhemtas, att, i anledning af så väl 1841 års som 1843 års Revisorers hos Hans Excellence Herr Justitife-Stats-Ministern framställde begäran om utverkande af Kongl. Maj:ts Nådiga befallningtill Lazaretts-Directionen att, för inventering genom Revisorerne, hålla tillgängliga säkerhets-handlingarne för alla Lazareltets tillgångar, Revisorerne från Herr Stats-Ministern emottagit det svar, att en så beskaffad föreskrift icke i Nåder ansetts kunna Directionen meddelas. Då Seraphimer-Lazarettets fond från Stats-Verket åtnjuter ett årligt anslag af 5,000 R:dr, oberäknadt smärre af allmänna medel inflytande bidrag, och denna fond, ehuru till hufvudsaklig del bildad genom enskilde personers Stat»-Ut.ikottets Utlåtande, iV:o 54. 59 donationer, likväl utgör grunden för en Inrättning, hvars bibehållande i ändamålsenligt skick är för Staten af synnerlig vigt, samt då en fullständig granskning. jemväl från det Allmännas sida, af de donerade medlens förvaltning och säkerheten för derutaf meddeldte lån måste anses öfverensstämmande med Testalorernes önskan, helst härigenom beredes en ökad controll å donationernes behöriga användande för dermed afsedde ändamål, så och enär en dylik granskning icke kan med tillförlitlighet verkställas utan tillgång å fondens samtliga säkerhetshandlingar. har Utskottet funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Directionen öfver Seraphimer-Lazarettet att tillhandahålla Rikets Ständers hädanefter sammanträdande Revisorer ej mindre räkenskaperne öfver alla under I)irectionens förvaltning ställde medel, än ock dertill hörande säkerhetshandlingar; dock med undantag af sådane räkenskaper och säkerhetshandlingar, hvilkas öfverlemnande till Revisorerne möjligen j kunde stå i strid med vederbörande Testatorers meddeldte föreskrifter.
KAa/' ö/r-e^ ,>r/o^ ^o/rr//?A-e,r r Ltar^-/?K«i6t /?« Mvvsvsnde: lls»8 Lxeellenee dustitiss 8tsts-^lini8tevn Herr IHiLevve 6r///e?r^aa/, llsns Lxeellenee Ästs-Mnistein söv Iltvikes Xvendens Herr IHilievve tt»>e. 8t»ts-Lsden: d^U^VE^S, I^vilverve ÄaeV vorr Holker», lVu?rt^6, I^vilievve ^e^r on, I^vil^evve lV«vc/en/a/^, >5///oev8to//ie, lide v n, I?vilievve 6r///e7rAvana/, (laesen söv <livil-s)^>svto»u!utet 8tsts-Lsdet u^lsste ett, enligt Xongl. Nsj:ts Mdigs lseslut, uppsstt sövslsg till l^isdig kvoposition till Likets 8tsndev, sngLende ssttet söv ätevbetslningen st' län» lseviljsds utsk slliusnns medel till nndevstöd söv vstten-sstsMningsv eliev sudvs sövLevedsnde stgsvdev söv 8tövve odlingssövetsg. Longi. Nsj:t, svin, u^s 8tsts-Lädet8 undevdänigs tillst^vksnde» kelnigsde gilis detts tovslsg, ssclsnt det tinnes Lvotoeollet Lilsgdt, Letsllde, st t, i enligliet devmed, kvoposition skulle till Likets 8tsndev exxedievs8. Lx ^rotoeollo lV. -Il Fc/lönme^v. Lon-r.
Län för der ingående vacance-afgift, icke blifvit beräknad, får Utskottet endast fästa uppmärksamhet derå, att föremålet för ifrågavarande Memorial endast var att uppgifva beloppet af de bestämda anslagen, men ej att ingå uti någon pröfning af frågor om vissa anslags beviljande, äfvensom att Statssarnt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten behandlat väckt framställning i nämnde ämne och att vid ärendets slutliga pröfning hos Rikets Ständer kommer att bestämmas, om och hvad anslag för omförmälde ändamål skall utgå och hvilket då, såsom hittills skett, lärer varda å RiksgäldsContoret anvisadt. Hvad sedan vidkommer den uti Bonde-Ståndet jemväl gjorda anmärkningen, att Rotevacance-afgiften icke vore upptagen; så får Utskottet endast erinra, att densamma är uppförd bland Stats-verkets ordinarie inkomster, hvilkas beräkning långt före detta blifvit af Rikets Ständer fastställd. Af väckta frågor rörande anslag, tillhörande Ordinarie Stats-regleringen, äro numera alla afgjorda, med undantag af beloppet af anslaget för fiskerien, som Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten tillstyrkt till 3,000 R:dr, sorn af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet är vordet bifallet, hvaremot Presteoch Borgare-Stånden beviljat 5,000 R:dr, för hvilken' skiljaglighets afgörande voterings-proposition blifvit föreslagen och godkänd, hvadan votering kommer att ega rum. Emedlertid har Utskottet ansett sig icke, i afbidan derå, serdeles så nära Riksdagens förväntade slut, böra fördröja återremissens besvarande och framläggande af resultatet af Stats-regleringen, med reservation endast af den förändring, som uppstår, i händelse, vid blifvande votering, det högre anslags-beloppet för nämnde behof varder fastställdt. Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 548.
Jag har redan anmärkt, att omdömet, sådant det på dessa kan byggas, i anseende till deras ofullständighet, endast kan blifva vilkorligt; och då jag går att för min del uttala ett sådant; kan min mening ej vara att hos läsaren framkalla ett mera positift. Så vidt misstag af den beskaffenhet, jag trott mig upptäcka, må hafva mera vanligen förekommit, är det, som förhållandet kan derefter bedömas. Öfver dessa misstags beskaffenhet är redan här ett omdöme fäldt, hvilket säkerligen icke skall genom fortsatta iakttagelser förändras. ”Välmeningen”, den skuldfria afsigten framlyser i allt. Af orena bevekelsegrulider skulle dylika afvikelser icke ens varit möjliga. Från helt andra orsaker måste de hafva härrört. Att denna viljans skuldfrihet tillhörer det första nödvändiga af domarens egenskaper, derom kan ingen tvist uppstå; men ej ens hans moraliska egenskaper äro härmed fulländade. De mäste uppenbara sig i en högre lyftning och utbildning, som endast i ett mera abstrakt begrepp rätt uppfattas. Att domaren måste vara oväldig, är lätt sagdt; och i bans yrke är knappast någon så obevandrad, att han tror sig okunnig om de beståndsde lar, hvilka i denna domarens egenskap ingå. De olofliga bevekelsegrunder, som utgöra väld, uppräknas i sjelfva domareeden; och ovälden består följaktligen i frånvaro af vänskapens, ovänskapens och egennyttans förförelser. Och likväl är det ett så långt afstånd från denna blott passifva oväld till den sjelfsländiga kraft i viljan, hvaraf den sanna ovälden består — så långt afstånd, som ifrån den viljelösa liknöjdheten om hvem som vinner eller förlorar, till det sanna nitet för rättvisan. Icke all väld är moraliskt fördömlig, så vida den moraliska halten af hvarje handling beror af den handlandes upplysning. Det är med begreppet om nytta, som begreppet om oväldens föremål omvexlar. Man tillåter sig väld, der man i dess frånvaro ej ser något gagn. Rättvisan förekommer ej alltid billig; och det är likväl så båldt, om domaren ej får vara det.
Hvad det sistnämnde eller Trollhätle-canalen angår, förekomma, i sammanhang med frågan om det dertill anvisade anslaget, flera anmärkningar. Så synas Konungens Rådgifvare hvarken hafva tillräckligt uppskattat vigten af Göta och Nya Trollhätte-canalernas förening i samma egares hand, eller gifvit akt på det, canalafgifternes belopp angående vilkor, hvilket Göta Canal-Bolag fästat vid anbudet att afstå sin andel i Trollhätte-uppbörden af vissa fartyg. Dessa Rådgifvare hafva dessutom tillstyrkt en för de trafikerande betänklig utsträckning af det nya Bolagets rätt att stänga canalen, och 12 Constilutions-Utskottets Memorialt N'-o 13, slutligen alldeles åsidosatt det vid företagets första ulbjudning ännu från första förslaget, ehuru under inskränkning, bibehållna, förbehållet om de gamla slussarnes vidmakthållande, efter den nya canalens fullbordan. Dessa anmärkningar torde, äfven utan tillägg af sådane, som Utskottet ansett sig böra till Riks-Rättens pröfning öfverlemna, tillräckligt rättfärdiga det omdöme, att Konungens Rådgifvare, vid detta national-företags behandling, icke iakttagit den omhugsan, som dess vigt förtjenat. 48} I öfverensstämmelse med den åsigt, som föra nied t Konungens Rådgifvare att tillstyrka anslag af Handelsoch Sjöfarts-fonden för längre tid än den, för hvilken dess inkomster äro bestämda, står ock Föredragandens åtgärd, att efter början af innevarande Riksdag föreslå betydliga anslag af Handelsoch Sjöfarts-fonden, utan att ens fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på, huruvida Riksens Ständers tanka i frågan lämpligen kunde inhemtas. 49) Konungens Rådgifvare hafva vid flera tillfällen, under nära Tre månaders tid år i838, dels tillstyrkt, dels icke bestämdt afstyrkt, de betydliga utgifter, hvilka de då i Stockholm vidtagne militäriska anstalter förorsakat, utan att ens begära någon upplysning om dessa anstalters anledning. Då Konungen slutligen uppgaf denna anledning vara de i hufvudstaden förefallna oordningar, synas nämnde
Vid sista förvaltningsårets slut, eller den 1 October i832 hade Inrättningen, jemte fastighet till ett värde af 8,707 R:dr, en Capital-Fond af 8,268 R:dr a5 sk. 6 r:st. samt ett tillverkningsoch varu-lager, värderadt till 20,915 R:dr 44 sk. 10 r:st. Inberäknad en erhållen donation af 1,000, uppgingo inkomsterna under året till 3,207 R:dr 17 sk., ulgifterne åter till 5,026 Rrdr 35 sk. 2 r:st„ deruti inbegripen en tillverknings-förlust af 1,817 R:dr i5 sk. 10 r.'St. Till arbetspersonalen, utgörande ett årligt medeltal af 615 Qvinnor, men åren 3831 —1832 endast 5g5, utbetaltes under 21 månader af sistnämnde år tillsammans 11,794 R:dr 42 sk. 8 r:st., hvilken summa efter vanligheten ingått i varulagrets värde. Till hvardera af dessa begge arbetshus hafva af räntan å de 16,666 R:dr 32 sk. Banco, som Stadens Borgerskap år 1804 anslagit för en blifvande allmän fatligvårdsanstalt, utgått 5oo Rrdr, för att genom förhöjda arbetslöner användas till uppmuntran för flitiga och nödlidande arbetare vid berörde Inrättningar. Här torde ock vara stället att omnämna det Pant-Låne-Contor, som , med Eder Kongl. Majrts tillstånd, och enligt ett i Nåder faststäldt Reglemente, i det upplösta General-Åssistance-Contoirets ställe, för den fattigare folkklassens behof af lån blifvit inrättad t af en enskild Entrepreneur, med begagnande af ett utaf Rikets Ständer dertill på 10 år anslaget räntefrift Låne-Capital af 100,000 Rrdr jemte en af Staden utan hyra upplåten local.
Mörner uttalade åsigt, att den ilrågavnle triidgårdsingeniören icke kommer alt mycket anlitas, fiir såvida reseoch traktamentskostnaden skall af enskilda personer bekostas, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt samma kostnad, om den skall af staten utbetalas, säkerligen kommer att uppgå till ett månefaldigt högre belopp än del, hvartill samma kostnad, på enskild väg bestridd, skulle utgöra, ty denne ingeniör får ett distrikt, som kommer att räcka från Ystad lill Haparanda, och sannolikt blir det ganska svårt för den, som skall bestämma hans verksamhet, att föreskrifva, hvar han skall vara bosatt. Hel af Hr v. Koch framställda förslag är föga ändamålsenligt, emedan det alltid blir en enskild omsorg lör vederbörande hushållningssällskaper alt för de enskilda bereda tillfällen till trädgårdsingeniörens rådfrågande. För staten är endast af vigt, det staten icke blifver betungad med den derfiir sig belöpande kostnad. Man har vidare ansett, att man horde inrätta en normalträdgård med derför anställd föreståndare; men en sådan föreståndare måste väl ständigt finnas på berörde ställe och kan följaktligen ju icke för andra ändamål resa omkring i hela riket. På grund häraf framhärdar jag uti mitt förut gjorda yrkande på alslag; och anser alt man bör väl tänka sk för, innan man till ett ändamål, sådant som detta, anslår medel, hvilka kunna på bättre sätt användas. Sedan öfverliiggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt derunder hade yrkats dels bifall till litsle t s hemställan oförändrad, dels af Hr von Koch bifall lill samma hemställan, med införande af orden: eller af länens hushållningssällskapet*, efter orden: hans biträde; och dels slutligen, att Utsk:ts hemställan skulle afslås.
1784 vaiit anställld i Tullverkets tjenst samt alltsedan år 1814 och intilldess han, i följd af ifrågavarande balance-mål, från tjenstgöi ing afstängdes, egt det aldrig missbrukade förtroendet att mottaga och i Banken insätta hela Rikets utom Stockholms tulluppbörd, icke förr än nu varit tilltalad för något tjenstefel, men deremot af Verkets serskilde styrelser undfått vitsord om nit, skicklighet och redbarhet i honom uppdragne befattningar samt jemväl hugnats med prof af Kongl. Maj:ts nåd; på hvilka skäl sökanden grundat den underdåniga anhållan, att utkräfvandet af den honom ådömde ersättning, hvartill ringa tillgång hos sökanden före funnes, linge tills vidare inställas och Nådig framställning om ersätmings-beloppets afskrifvande hos Rikets Ständer göras, äfvensom att Winroth mätte frikallas från ansvaret af tjenstenst förlust och få sig tillerkänd pension å Tullverkets stat. Af förre Presidenten af Billbergh är vidare i underdånighet hemstäldt, det täcktes Kongl.
Det är visserligen sannt, att misstag kunna äga rum; men jag tror det vara bättre och mera enligt med all lagstiftningslära att öfverlemna åt åklagaren, d. ä. den part, som å samhällets vägnar fordrar upprättelse, att bestämma det ansvar, den tilltalade kan hafva förtjent, än att öfverlemna det åt domaren, som, sjelf menniska, icke är mera fritagen från möjligheten att begå misstag, än åklagaren. Det måste vara för den förolämpade mera tillfredsställande, att han sjelf misstagit sig och yrkat för ringa ansvar, än om han finner, att domaren misstagit sig. Således tror jag, att ingen, som anklagar för tryckfrihetsbrott, skulle vara missbelåten dermed, att ett af honom sjelf yrkadt för lindrigt ansvar blifvit ådömdt. Man har sagt, att likhet i grundsatser vore mycket snarare att förmoda hos en domstol än en jury, derföre att domstolen handlar efter objectiva, meri juryn efter subjectiva grunder. Jag tror, att en domare, likasom en annan menniska, har svårt att i sådana frågor, der det fordras ett subjectivt föreställningssätt, förvandla det till objectivt just derföre, att det icke finnes någonting objectivt i fråga om att bestämma opinionen om ett tryckfrihetsmål. Gr. Frölich har klart utredt, att, då det, för att uttala sitt omdöme i tryckfrihetsärender, icke är fråga om annat, än att bestämma en opinion, man blott behöfver sätta sig i den persons ställe, sorn förmenas hafva blifvit smädad, för att bedöma, huruvida han kan anses vara smädad. Opinionen här är så subjectiv, att man icke kan lägga en objectiv bas för sitt omdöme i sådana mål; och jag trotsar hvarje domare eller juryman att objectivt kunna säga, att någonting ovilkorligen är brottsligt i tryckfrihetsmål, emedan brottslighetens bestämmande beror på så många omständigheter, att det icke är möjlig att få ett bestämdt objectivt omdöme i dessa fall, och just af denna omöjlighet följer, att det är principvidrigt, att domstolarna skola befatta sig med dessa mål.