Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
343 väl i reglementet för kassan, som i sjelfva k liek te-kon lia klef, borde för rotehållarnes räkning lill hälften med Kronan bestrida lika så väl del erforderliga beklädnadsbidraget för häst jägarne, som den icke ifrågasatta halfva andelen i sadelmunderingens anskaffning och underhåll, sami att kassan följaktligen ålåge, att icke blott för de förflutna åren, utan äfven allt framgent, så länge beklädnadshidrag skulle af rotehällaren lemnäs, godtgöra skilnaden i den Häsljägare-korpsen tillkommande beklädnadsandel, beräknad eiler årliga riksmarkegångspriset å en soldatmundering och den för en hästjägare med 7 R:dr 1 sk. 9 rst. Banko, enligt särskild upprättad uträkning, erforder liga årliga beklädnadskostnad, ulan tillägg af det uti samina uträkning utförda belopp af 10 procent i reparationshjelp; dock hade E. K. Majrts Befallningshafvande ansett sig höra i underdånighet hemställa, det E. K. Majit täcktes i nåder bestämma, huruvida, enligt grunderna för nya roterings-kassan ålåge all från och med år 1852 och fram gent, intill dess annorlunda kunde blifva stadgadt, till Hästjägare-korpsens Beklädnadsdirektion utbetala enahanda beklädnadshidrag, som för Kronan är vordet erlagdt och vidare erlägges, med afdrag likväl af hvad kassan å beklädnadsbidraget redan guldit, eller på hvad sätt det felande bidraget eljest borde Bekläduads-direktionen godlgöras. Vid pröfning den 22 Februari 1859 af denna fråga, hvaröfver jemväl Krigsoch Kammar-kollegierne afgifvil underdånigtutlåtande, hade E. K. Majit ansett, att, enär genom det af E. K. Majlis och Rikets Ständer vidtagna, uti Kongl.
Lag, tillämpningen deraf kan skyndsamt inträda; får Utskottet härmed hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, Bih. lill R. St. Prol. 1855 & 1854. 5 Sami. 20 Hafl. ^ Konstilutions-Ulskotlcls Memorial, JM 56. att, uti underdånig skrifvelse, innefattande anmälan, att Rikets Ständer till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag nu antagit ett förslag till sä lydande tillägg af ett moment JM 2 i 28 § Regerings-Formen: »Konungen ege att, genom naturalisation, till svensk medborgare' upptaga utländsk man, i den ordning »och under de vilkor, sorn uti särskild derom af Konung och Ständer »gemensamt stiftad Lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utlän»ning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd svensk »man, dock utan att kunna till ledamot af Siats-Rådet utnämnas», — Rikets Ständer måtte anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta samt vid början af nästa riksdag till Rikets Ständer framställa förslag till den särskilda Lag, angående ordningen och vilkoren för naturalisation af utländsk man, som uti berörde föreslagna tillägg i Grundlagen är åberopad. Stockholm den 10 Oktober 1854. Auli. till Eip.-Ulsk. ii. 10 Okt. 1851, kl. I e. m. Memorial till Rikets Stander, med betänkande i anledning af väckt motion, angående beredande af förslag till den särskilda stadga i fråga om behandlingen af en del Rege ringsärenden, som, enligt ett lill nästa Riksdag Iwilande förslag, bland annat, till tillägg i 17 § R. F., komme att erfordras. Konstitutions-Utskottet har, genom protokolls-utdrag från Högloft. Ridderskapet och Adeln af den 7 i denna månad, fått emottaga remiss å en af Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, samma dag väckt motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Härpå gör nu visserligen staten en förlust, hvilken dock är jemförelsevis ringa, men den egentliga förlusten drabbar befolkningen, som går miste om eljest påräknelig arbetsförtjenst vid afverkningen. Att denna förlust eller minskning af arbetsförtjenst icke är obetydlig, torde bäst visa sig af erfarenheten från nyss tilländagångna vinter. Att fiskerinäringen genom flottning af obarkadt timmer skulle lida sådant intrång och sådan skada, att deraf borde härledas ett förbud mot dylik flottning, hafva vi aldrig hört omtalas förrän genom fiskeriintendentens andragande i ämnet. Tvärtom hafva vi erfarit, att fångsten af lax och andra ädlare fisksorter under de senare åren betydligt ökats. Hvad fiskeriintendenten ordar om de sedan 1864 anstälda undersökningar rörande fiskeri-förhållandena uti de norrländska elfvame, torde vara allt för öf-verdrifvet och tåla vid jemkning, ty det är uppenbart, att om ennoggrann och fullt vetenskaplig undersökning skett, resultatet deraf icke kunnat utfalla i uppenbar strid mot förhållanden, dem man dagligen har för ögonen. På grund af hvad vi nu haft nåden anföra och då den fråga, som utgör föremål för dessa besvär, är af allt för stor betydelse att afgöras efter den knapphändiga och ofullständiga utredning, som Konungens Befallningshafvande åstadkommit, få vi i underdånighet yrka, det täcktes Eders Kongl. Maj ¡t med undanrödjande af myndigheternas öfverklagade utslag, visa ärendet åter till Konungens Befallningshafvande, som, sedan fullständig undersökning egt rum, må ega ärendet å nyo likmätigt pröfva. * (172 namn. I djupaste underdånighet få vi härmed öfverklaga bilagde af kongl. kammarkollegium meddelade utslag, angående barkning af timmer. ' Till en början få vi i underdånighet hemställa, huruvida de myndigheter, som i saken sig yttrat, kunna anses hafva varit behörige att utfärda de vitesförbud, som utslaget omförmäler.
Uti den Nådiga Propositionen har Kongl. Maj:t, med förklarande, att, i sammanhang med en allmän Stadga om mått och vigt, blifver nödigt alt utfärda tvänne Special-Förordningar, den ene innefattande föreskrifter om hvad för verkställigheten af den nya Stadgan iakttagas bör, den andra innehållande instruktion jemte arfvodes-taxa 28 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. [öv justerare, tillika i Nåder upplyst, alt till denna sednare förordning LandlinäteriÖfver-Direktören afgifvit underdånigt förslag, som, i afvaktan på beslut rörande hufvudförfattningen, hittills icke kunnat definitivt handläggas. Beträffande Förordningen om hvad för verkställighet af den nya Stadgan bör iakttagas, utgöres så väl det i 1826 års Författnings-Samling intagna, som det al Kongl. Vetenskaps-Akademien, efter jemkningar i hufvudbestämmelserna, nu omarbetade förslag, till största delen af en afhandling, omständligen utvecklande anledningarne till reformen och de hufvudgrunder, hvarpå det nya systemet är bygdt, jemte delsammas förhållande till det äldre och begges inbördes sammanhang; och har Kongl. Maj;t funnit denna afhandling, såsom mindre utgörande föremål för en förordning, lämpligast kunna särskildt nenom trycket utgifvas, och, medelst öfverlemnande åt församlingarnes socknenämnder, befordras lill allmänhetens närmare kännedom; vid hvilken Kongl. Majits Nådiga iramställning ej något torde vara att erinra.
Medborgare inser att de krafter man eger icke rått begagnas till fördel för alla, genom undvikande af onödige upplåningar och räntebetalningar samt deraf följande högre, beskattningar. Hvad den tillfälliga Cours förhöjning som nu inträffat, angår, år. den hufvudsakligen en följd af den betydliga Import sorn i höst foranledts af de hos Utlåndningen skedde betydlige nedsåttningar i prisen på Colonial-varor och Specerier, uppkomne genom en ovanlig, skörd och sorni vållat öfver allt vanligt förhållande verkstålde upphandlingar deraf för Svensk räkning; äfvensom, af de vid denna tid alltid i Stockholm skeende Vexelkop för Finska Handelshus. Dea behöfver sålunda icke fruktas. Deremot skall alltid en Cours förhöjning blifva en nödvändig följd så vål af ett Utländskt Lån, genom råntornes och afbetalningarnes uppköpande i Utländska i3a Stats-Utskottots Betänkanden. myntsorter, som ännu mera af ett Inländskt, der antingen sjelfva Capita let skall för Svenskt mynt i Vexlar anskaffas eller ock inhemska egare af Utländska fordringar, hvilka eljest sälja dessa till handelns behof , skulle använda den till Stats-länet. Annu betydligare skall denna stegring blifva, om de 752,557 R:dr B:co Sedlar, som nu äro i Banken deponerade för uttagne Piastrar, skulle i Sedlar uttagas för att användas till Vexelköp. Slutligen skall genom hvarje sadan åtgärd, räntan för Lånet öka beskattningen för en lång tid af år. Jag har alltså föreslagit ett annat medel, med vördnad för min pligt att afse det Allmänna bästa framför allt annat, samt i förlitande att nu mera, sedan så väl Stats-Verkets, som Bankens functioner i alla delar äro offentlige, Rikets tillkommande Ständer, handlande efter en högre upplysning än man förut i dessa angelägenheter kunnat ega, skola så vårda dessa Verk, att de icke vidare sammanblandas, men likväl räcka hvarandra hjelp i allt hvad till hushållning för Riket kan lända, utan att någon förbindelse å ena eller andra sidan upphäfyes «ller föraktas. Stats-Uiskottcts Belänkanden. i33
Men man kan väl inte hjälpa att folk talar om det som alla vet, om verkliga händelser. Verkliga händelser sa du? Tack, tack! Han nästan väste fram orden. För resten så ska du inte tro att du kan ta på däj nån överlägsen min mot mäj, fast du flackat kring alla jordens länder så har du väl allri i en veckas tid kunnat försorgt däj, utan din fattia far har fått jolpi däj David rätade upp sig och såg stadigt på Nilenius. Hör nu, du dåre sade han skrattande, om du menar att få göra så mycket fanstyg som helst och ändå förundrar däj över pratet därom Va i harrans namn har jag då gjort för nånting? Har du hört nån sagt nånting? Va ä dä nu då? Hööh? Nästan spottande av raseri vände han David ryggen och gick sin väg, men han kom tillbaka, springande så att han flåsade. Vad har dom sagt om mäj? röt han med verkligt bestialiskt raseri. Jag kommer direkt från stationen, det vill säga direkt från England och har ännu inte talat vid en enda människa här. En stund stod Nilenius kvar och såg hatfullt på David. Sedan gick han sin väg med många hostningar och grymtningar. Det gamla hemmet var som vanligt, han väntades ej hem men mottogs med tyst och stillsam glädje, han fick sitta i timtal och höra på vad som hänt i byn medan han var borta. Och när kvällen kom, var han redan trött på hemmet, han hade intet här att göra, och han var nästan glad när han fick försvinna upp till det lilla vindsrum han en gång inrett för att åtminstone ha eget sovrum. Han somnade dock ej förrän sent. Det var så underligt tyst här i huset nu, den vansinnige var borta, väcktes ej mer av sina drömda vidunder. Den blinde var borta David behövde ej mer grubbla över hur han hade det i kväll. Allt var så lugnt och fridfullt, att det nästan verkade hemskt. Vad skulle han göra här hemma när hans sista besparingar var slut? Det stod en gammal fiol i ett hörn, han hade brukat spela på den som pojke och han hade även fått litet undervisning. Jo, han skulle ta fiolen och böckerna och hyra den där stugan en mil bort uppe mot Asanders ås, där skulle han skriva en bok om sitt eget liv.
(Slals-Utskottets Utlåtande N:o 25.) S. A. K. Under erinran om de flera beslut, som lid efter annan blifvit fattade i afseende på indrifuingen af Statsverkets fordringar för de under åren 1831—1839 till enskilde Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, iV:o 19. 35 undsättningstagare inom Westerbottens och Norrbollens län meddelade lån, och hvilka fordringar, med afseende å de förändrade grunder, som efter sistnämnda år blifvit löljda vid dylika låns beviljande, fått namn af Statsverkets äldre undsältningsfordringar, har E. K. Maj:l, som, vid föredragning al Kammar-rättens den 17 Januari sistlidet år afgifna berättelse, angående förhållandet med dessa undsältningsfordringar, inhemta!, att desamma icke, oaktadt alla de åtgärder, som under loppet af liera år vidtagits för deras indrifvaude, blifvit i någon väsendtlig mån förminskade, uti nådig Proposition af den 5 sist lid ne December gifvit Rikets Ständer tillkänna, alt Kammar-rätten, till åtlydnad af gifven nådig befallning och efter det vederbörande Läns-slyrelser meddelat nödiga utredningar i ämnet samt Kammar-rättens Civil-räkenskapsoch Advokat-fiskals-konlor bifvil hörda, uti afgifvet underdånigt utlåtande, angående lörhållandet med undsättningsfordringarne under tiden från den 10 Januari 1857, dä 10 procents provision för deras indrilvande beviljades, till den 15 Augusti sistlidet år, meddelat följande uppgifter: a) i Westerbottens län: Hos enskilde undsättningslagare utestående fordringar den 10 Januari 1851 R:mt R:dr 151,580: 38. | 580- 38 b) i Norrbottens län: Hos enskilde undsättningslagare utestående fordringar den 10 Januari 1857 R:mt R:dr 192,520: 44.
Jag anser det icke tvifvelagtigt, att Riksens Ständer kunna, med full visshet om framgång, nu fatta beslut, ledande till myntvärdets stadga, men jag har funnit denna åtgärd motverkas af stridiga opinioner och intressen hos dem, hvilka antingen hysa en obestämd förhoppning, som, efter sakernas vanliga ordning, och äfven under de mäst gynnande omständigheter, icke kan, och icke bör vinna fullbordan, den nemligen, att BankoSedlarne skulle återfå sitt fulla Silfvervärde, eller ock hos dem, hvilka, med mera sannolikhet om framgång, yrka utvägar, ledande till Mynt-representativernas försämring. Den medelväg, som finnes emellan dessa ytterligheter, och den jag med några andra velat nu genast anträda, torde endast, i följd af fortsatte och nya oredor, vinna för sig en allmännare opinion, och jag har derföre icke velat förut i dag uppehålla discussionen om denna vigtigaste frågan i financeregleringen, utan begagnar det tillfälle jag nn fått, att emot det om första och andra puncterne tagne beslut anmäla min reservation, Under den redan länge fortsatte öfverläggningen om 3:dje puncten, äro a:ne hufvudsakligen skiljaktige meningar framställde och omtvistade. Den ena, att RörelseCapitalet är minskadt, genom Discontpapperens försvinnande ur rörelsen, och att deras belopp Deti 6 Juni i e. m. 251 bör med BancoSedlar ersättas. Den andra åter till försvar af Utskottens förslag. Sedan man, på sätt jag förut nämnt, icke velat fatta något liufvudsakeligen verksamt beslut, till .återställande af ordning och stadga i myntväsendet, bör man åtminstone icke öka oordningen, Jag delar således den tanka, att man icke på Bankens nu varande fond bör utgifva nya Sedlar. Det är en emot all princip för RörelseCapital och emot all erfarenhet Stridande sats, att RörelseCapitalet kan tillväxa derigenom, att man ökar ett redan diserediteradt pappersmynt, utan att öka den fond, hvarpå dess värde skulle grundas. Det ändamål som man söker med ett sålunda ökadt RörelseCapital, nämligen att lätta Rörelsen, skulle helt och hållit förfelas.
Herrar Rosenblad och Hjerta hafva föreslagit nedsättning af införselstullen å Smör. smör, nu 1 R:dr 16 sk., den förre till 1 R:dr och den sednare till 32 sk. lispundet; och Herr Schwan har yrkat fullkomlig tullfrihet för denna artikel. 1 1843 års tulltaxa var smör belagdt med 2 R:dr 24 sk. införselstull, och verkningarne af denna tullsats äro antydda i motiven till Kongl. Maj:ts vid sistlidne riksdag afgifna taxeförslag. Då införseln, hvilken år 1847 utgjorde 194 lispund och 1848 ett ungefärligen lika belopp, eller 229 lispund, deremot under år 1849 med tillämpning af gällande tullsats stigit till nära 8,900 lispund, samt häraf synes, att den nu stadgade tullafgiften, om ock hög, likväl medgifvit allmännare förtullning, samt det vid sådant förhållande icke torde vara behöfligt eller ens nyttigt, att, efter den vid sista riksdagen vidtagna betydliga lullnedsättningen, nu ytterligare minska skyddet för inhemska boskapsskötseln, hemställer Utskottet, att införselstullen å smör må förblifva oförändrad. Af förut anförda skäl har Utskottet, i enlighet med Herrar Rosenblads och MuSnörmakareréns motioner, i taxan upptagit en ny rubrik snörmakarearbeten, hvarvid Utskottet arbeten. i fråga om tullsatserna antagit Herr Muréns förslag, utom för snörmakarearbeten af halfsiden, derå Utskottet höjt den föreslagna tullen från 2 R:dr till 2 R:dr 24 sk. skålpundet; och hemställer Utskottet, att hvad taxeförslaget härom innehåller må varda antaget. Bih. till R. St. Socker.
När han såg, att så icke var fallet, utan grisarne, ledsna vid de fruktlösa försöken, drogo sina näsvisa hufvud tillbaka, tycktes baronen lugnad och drog sig ifrån blomsterparterren. Men sedan gick han med sakta steg upp till v. Nits kammare. Denne hade just börjat dricka sin toddi. Baronens ögon gnistrade, då han sade: – Det är inte ofta, som jag gör dig den äran och stiger upp till din ovårdiga, illaluktande kammare. Du vet af gammalt, att det icke är godt å färde, min käre Seth. – Så säg ut då fort, hvad f-n det kan vara. – Vill du nu gå ned och se på Ortmans fosterdotter. Men ett säger jag dig: håll kontenancen, förlora icke din goda min, om hon förmycket skulle likna vår underjordiska bekantskap ... Du stirrar på mig, hvad tjenar det till. Tag dig en duktig klunk och ge dig åstad. v. Nit blef litet alterererad och tycktes icke ha stor lust att gå ned. Men efter en förnyad uppmaning af baronen och efter en förnyad duktig klunk tog han modet på sig. – Aflägsna dig derifrån, så fort sig göra låter, det vill säga icke tvärt, och kom sedan hit upp åter. Jag skall vänta här så länge. Lycka till nu. Sedan v. Nit dernere gjort sin honnör, (hvarvid han visst icke blef så altererad, såsom baronen, troligen emedan v. Nit var beredd på det värsta och dessutom hade fått godt kurasje genom de på hvarandra följande väldiga klunkarne) och pratat eller konverserat der några minuter, kom han åter upp till sin kammare och betraktades till en början med en genomträngande blick af baronen. – Nå menniska, hvad säger du om denna likhet? – Hvad kan jag annat säga, än att det är en likhet. Stor nog, kunde ock vara större. – Du skall inte blanda bort korten för mig, min käre Ptolemæus Seth v. Nit; jag säger dig, att denna likhet är så stor, som likhet nånsin kan vara. Och än större. Just så såg hon ut i sin ungdom. – Nå än sedan; hvad vill du med allt detta?
En utaf orsakerna, hvarföre sagda Förordning icke verkat allt det goda, den afsåg, och dermed hade kunnat vinnas, får väl sökas uti saknaden af vissa bestämmelser, hvilka det hade varit lätt att införa. Ibland dessa finns ingen, åtminstone ingen tillfyllestgörande och för ändamålet verkande, rörande minuthandel med eller utskänkning af bränvin i stad på sönoch helgedag. Visserligen stadgar 28 § att under söneller helgedag bränvin, som är föryttradt genom partieller minuthandel, ej må till köpare utmätas eller utlemnas; att utskäukningsställe alltid skall under gudstjenst vara tillstängdt, äfvensom att på landet å söneller helgedag all annan utskänkning år förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande; men hela souoch helgedagen har derföre icke blifvit fridlyst och undantagen. Det måste ock förekomma den i lagstiftningens hemlighet oinvigde sällsamt, att skilnad är i detta hänseende gjord emellan stad och land. Sabbathen hör väl anses af lika helgd för alla, de må bo i stad eller på landet. Stadsbon måste väl känna sig lika förbunden till sabbathens helgande som landtbon, ehuru den förre kan hafva ett större interesse deraf, att utskänkningsställena stå öppna större delen af sönoch helgedagen. På landet äro tillfällen och frestelserna mindre. Emellertid ser man, och är tacksam derför, att denna lag i någon, och icke så obetydlig mån, gynnat sabbathsfriden, hvars största fiende och störare är rusdrycken; och det hade varit önskligt att samma lag utsträckt sin omsorg lika till stad som land och till alla de delar af helgedag, på hvilka nu göres af sabbathsfriden ett offer åt onda lustar. I stad är gudstjenst snart förbi, af helgedags 24 timmar åtgå kanske de 4 dertill; hvad skall man då göra af de återstående 20? Sönoch helgedagar lemna den obetänksamma alltid bästa tillfälle till försyndelse medelst starka dryckers missbruk; på sådana dagar begås ock vanligen de flesta excesser och brott.
Det säges väl i denna lag, att der författningen ej kan tillämpas, må man söka att få dispence derifrån, men, mine herrar! man måste ställa författningen så, att i de flesta fall densamma kan tillämpas, och att dispencerna blifva undantag. Gör man författningen så sträng, att den ej passar på det allmännaste förhållandet, så komma ansökningarne om undantag att blifva regel i verkställigheten, och på papperet står sjelfva författningen i de flesta fall overkställbar. Derför tillstyrker jag, att denna redaction i författningen mätte bibehållas sådan, som den i den K. propostn är framställd. Jag har hört mycket resoneras om denna sak innan den K. propostn blef uppsatt, och flera förslag voro äfven framställda att göra dess stadganden bestämdare, än de slutligen blifvit; men man har frångått dessa förslag, på grund af folklynnet och sakens beskaffenhet i allmänhet. Hvad beträffar stadgandet, att skolorna borde vara öppna åtta månader om året, sa finner jag ej lämpligt, att man på detta sätt uttrycker: att det skall vara skollärarnes skyldighet att vara tjenstgörande i åtta månader. Hafva Utsk:n för afsigt.alt genom denna stipulation bestämma huru länge skollärarne böra vara skyldige att göra tjenst, så bör detta stadgande införas på det ställe der lönevillkoren omtalas; tv eljest ser det så ut, som meningen vore att skolorna ovillkorligt skulle hållas öppna i åtta månader och barnen forceras alt der under så lång tid af året inställa sig. Jag tror det vara lämpligt, att ej gå så noggrannt till väga i bestämmelserna, utan att man i stallet för åtta månader bör säga vissa månader af året, så att det blir Jemnadt åt skolstyrelsen inom hvarje församling att bestämma detta efter de särskildta förhållanden, som förefinnas. Hr Lagergren, Anders: De förenade Utsk:n hade hoppats att afseende skulle göras å det näst framför i §:n gjorda villkor, nemi.: ”Skulle å en eller annan ort särskildta hinder möta för tillämpningen af de stadganden, som i nedannämnda förslag finnas utsatta, må dessa hinder pröfvas af vederbör, embetsmyndigheler” etc.
Denna soppa, som bör vara välkom» Nej, gonn, gör jag ej, » sade Karna, » skall det nödvändigt vara en kyss, så får du nock ta ' n själf. » Till och med i detta ögonblick kunde August Collin icke värja sig för den tanken, att hans fästmö icke var ett så fint fruntimmer, men hon tog sig så präktig ut med det mörka hufvudet tillbakakastadt och något hå- nande trotsigt i de blå ögonen och öfver den fuktiga, halföppna munnen, att han glömde alla betänkligheter, lade armen om hennes hals och gaf henne en liten k3 ' ss, medan piphufvudet slog henne i nacken. » Det var torrt, » tänkte Karna, men hon strök sig i alla fall äfver läpparne med afvigsidan af handen, ty det var det egendomliga med fröken Tydén, att hon hade de mest oberäkneliga återfall i gamla vanor, när hennes lynne blef aldrig så litet bragt ur jämvigten. Herr pastorn flyttade sin arm till hennes » Så blef du ändå min, du äl » » När det är nå ' t, så är det nock, » sade Karna och slet sig lös. » Nu är det, som det är, men du behöfver inte stå där och göra dig till för det, August. » Och fröken Tydén lemnade sin förbluffade fästman och gick in i köket, där mor Truls Jins satt och läste i psalmboken, ty det var ju söndagskväll. lif: » M o r », började Karna, och den gamla såg frågande upp. Det var något så böjdt och brutet öfver den magra, rundryggade gestalten, något så tröstlöst förvissnadt i de gamla men för vegitarianer, var en älsklingsrätt för Karl X I L s skyddsling, konung Stanislaus af Polen, efter hvilken den erhållit sitt franska namn: Soupe å 1 ' oignon å la^ Sianislas. I all sin enkelhet för öfrigt ganska god. Torsk å la Rachel: En slaktad torsk saltas, får ligga några timmar och skå- ras; inskärningarna fyllas med en färs af torsklefver, rifvet bröd, äggegulor, peppar och salt.