Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dem vore det ett nöje att offra lif och blod för kejsare och fädernesland, och då de alla voro likasinnade som han, anhöll han att Fursten ville vara så nådig och utverka att detta regemente åter blefve användt i aktiv tjenstgöring. Förundrad öfver ett afslag, som var lika oförväntadt som sällsynt, var Fursten för ädel att, lik många andra ¯stora¯ och ¯icke stora¯, låta de underordnade med misshag umgälla, att de ej mottagit lyckan i den form, deras förmän funnit för godt. Han biföll hans begäran och L—ski regementet var sedan bland de första som fördes i elden, när kriget bröt ut 1808. Gradvis hade Konstantin uppstigit till kompanichef, och hvem vet huru långt han hunnit, om ej finnarnes kulor vid Revolax satt ett mål för hans krigiska bana. I enlighet med sin karakter höll han ett i modrens och sin lärares närvaro uttaladt löfte, att under fadrens lifstid hvarken tala fransyska språket eller erkänna någon talang, som kunde utvisa en högre bildning (ehuru han odlade den i hemlighet, endast för att ej derigenom igenkännas, i fall fadren ville spana efter honom). Med fadrens död, och den ljufva tillfredsställande känslan att blott för sin egen skull blifva älskad, hade den tyngd, som hittills tryckt hans för hedern så ömtåliga sinne, alldeles försvunnit. Att Constance led af förlusten af sitt ena barn, och det andras beständiga frånvaro, inses lätt, men dess af ädla grundsatser upphöjda själ nedtrycktes ej af sorgen. Anna, den späda blomman, var nu förvarad undan lifvets stormar — och att Konstantin en dag skulle återkomma, hoppades hon af en nådig Gud. Af grefven hade hon ingenting hört, sedan hon underrättat honom om dotterns död, och frånsagt sig allt vidare understöd af honom; till dess hon genom tidningarna och ryktet sporde hans frånfälle. Se så goda Leonna, nu nedlägger jag min författarpenna, ty hvad sedan passerat känner du, äfven att den finska flickan uppskattas af dem som en liten juvel, och hon är så tacksam, så lycklig i sin dyrbara infattning! Förstår du denna guldsmedsliknelse? jag känner ingen mera träffande.
Till dess den uplysning, sorn Hr Palmcrantz begärt, binner af Riddarb.-Sekret, meddelas, anhåller jag att få återkalla i de ledamöters minne, hvilka vore närvande, då frågan afgjordes, huruvida icke förhållandet voro sådant, ali, sedan de väsendtliga punkterna af SlatsUtsk:s Utlät, voro afgjorda, och man hunnit till det ställe deruti, der Utsk. afskiljer sjellva hufvudfrågan från de serskilda i ämnet väckta motionerna, hvilka Utsk., med anledn. af beslutet i den förra, ansett vara afgjorda, uplrädde Hr Tersmeden, för att fråga, huruvida äfven den del af Utlåt., som förekom efter egentliga hufvudfrågans utredning, var för R. o. Ad. föredragen, i hvilken händelse han då ämnade framkomma med en motion; men då Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Utlåt, ännu icke var till slut genomgånget, afslod Hr Tersmeden från ordet, för att upskjuta sin framställning, till dess äfven denna del hade blifvit föredragen. Jag har ansell mig böra i miunet återkalla, huru frågan bär behandlades, och afbidar för öfrigt att, när Prot. ankommer, få erfara, huruvida jag rätt erinrat mig förloppet. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. hall. 6 e. m. 8 H. 5 66 Den 7 Juni f. m. Hr Palmcrant z:
Som jag under denna långa tidsperiod endast omkring 4 år deltagit i denna Statsförvaltning, är det blott för denna tid jag bör ansvara, och jag föreställer mig att bristen i en förnuftsenlig plan således drabbar mig med hänseende till den af mig år 1847 i underdånighet föreslagna plan för sjöförsvaret. Men det vare sig nu att jag som mången annat), under min långa lefnad ingenting glömt, och ingenting lärt. eller som kanske torde vara rättare, att jag ingenting i ämnet förslår: nog af. om II. M. denna dag skulle befalla mig afgifvaen plan för sjöförsvaret, sä skulle den blifva alldeles enahanda med den förra, hvarigenom jag åtminstone icke på något sätt skulle såra nuvartde DeptlsChefen. enar denna plan hvad materielen beträffar är nära nog likstämmig med hans eget förslag; det är endast antalet fartyg af vissa certer som är olika. 142 Den 28 Januari f. m. Och om efter mitt förmenande något är att anmärka emot 1847 års, plan, så är det att i denna fauns behållne allt för många seglande oell roende fartyg, men sådant var den tiden oundgängligt. Att emellertid vare sig 1847 eller 1856 års Sjijförsvarsplaner icke äro förnuftsenliga. torde icke blifva så alldeles lätt att bevisa. De ännu lefvande af de Stats-styrelser, som haft med försvarsverket att skaffa, rnå hvar i sin stad likasom jag. söka sopa rent för sin dörr: de döde de sofva i frid. både de oell deras planer äro troligen längesedan förgätna, och allt klander emot dem tyckes vara ändamålslöst. Hr Gr. Anckarsvärd föreslår R. St. att afslå nedläggandet af någon kostnad vare sig för nybyggnad eller underhåll af linieskeppen och att Ii. St. bestämmer ett serskildt anslag för kanonslupsflottans bringande till största möjliga med penningetillgångarna förenliga höjd. Jag kan icke föreställa mig att R.
Uti de flesta arbetarehem jag sett, der ordning, trefnad och förnöjsamhet rådt, har det varit den idoga hustruns förtjenst, oeh j a g har hört h e n n e säga: » J a, annat var det, när j a g tjente — G u d, så sträng fru jag h a d e; då tackade j a g henne ej för hvad j a g fick lära, men nu gör jag d e t. » Det är en alldeles förvänd åsigt hos nutidens fruar, att tjenarinnorna skola hafva så litet att göra som möjligt o c h frihet när de behaga; de äro också den enda klass af tjenare, som vågar taga sig friheter gent emot sina pligter, ty alla andra tjenare, ifrån den högste embetsmannen till det yngsta handelsbiträdet måste med största noggranhet o c h stränghet sköta sina åligganden och underkasta sig den öfverordnades vilja för att kunna behålla sin plats. A l l a matmödrar böra sjelfva hafva hand om skafferio c h linneskåpsnycklarne o c h visa, att det ej sker af misstänksamhet mpt tjenarne, utan derför att matmodern har ansvarsskyldighet inför mannen att förvalta o c h rätt använda de penningar han lemnar till hushållet. Frun
Dästningsb^ggnaben viri Wanäs, samt för bskäslanbe ak inloppen till 8tockbolm oeb karlskrona, mätte, jemte anslagen till 8trömre»sningarne, fä oafbrutit fortfara intill virltaganclet af nästa ^avreglering, bakva Utskotten funnit skälen bärtill sä giltiga, att rle trott sig bära, meri korn^anbe ak lierås förra til Ist^rkanben, >:o att Laneo8t^relsen, lien 3i December bvarje är, bör ät b:gsLlontoiret anorrina lien för äret päräknacle summan ak bankens bebällna räntevinst, unrier körbebäll, att li^viri sedermera, efter sullänbsnriet ak bankens bokslut, upprättas, <iä Lanken antingen tillskjuter bvari riess bebällna räntevinst Lfverstigit, eller krän IfiksgälbsLontoiret äterkär bvari bon unrierstigil lien päräknabe summan; inen i balla fallen, unrler vilkor, att lie till 8ilkverkäp ärli - 8 e t ä n k a n ri e n, iV:o 4/- 551 gen anslagna 266,666 b:br 3a sk. blifvit Lanken ak sin räntevinst förut gobtgjorbe, oell 2:0 att 124,666 b:rir, meri tillägg af lie 3o,ooo bibi, bvilka utgjort liet ak
Frölich i sin reservation omtalat i83o års revision, såsom enda exemplet på en slik rättighets utöfning, får jag .erinra, att ett vida allvarsammare exempel finnes, nemi. då revisorerna i8o3 företogo sig att ändra grunderna för den år 1800 beslutade realisationen. R.evisorernas function är endast att granska förvaltningen och anmärka, hvad dervid kan finnas felaktigt eller stridande mot instructioner och R. St:s beslut; de skola således öfverse, hvad som blifvit gjordt, och befordra till laga åtal begångna förseelser, der sådant kan fin - 52 Den 2 Februari e. m. nas behöfligt samt slutligen afgifva berättelse öfver alltsammans, men icke meddela hvarken råd eller föreskrifter, hvilket icke med deras befattning har någon gemenskap. Jag begär således äfven återremiss, på det från instructionen må uteslutas all rättighet för revisorerna att gifva föreskrifter, och på det i stället måtte införas en bestämd skyIdighet för dem att ställa under laga tilltal, när de finna förseelser vara begångna, derå ansvar lagligen följa bör. Gr. von Fersen, Hans: Jemte det jag med de talare, som förut yttrat sig i ämnet, instämmer i ogillande af Utskrs betänk, i den anmärkta delen och begär återremiss deraf, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på det olämpliga, såsom det vill synas mig, deri att åt en delegation af RiksSt:n lemna rättighet att genom gifna föreskrifter ändra och rätta, hvad R. St. sjelfva beslutat. Jag inser ingen nytta deraf, men väl mycken våda. 68 § Riksd.Ordn. antyder väl ingenting i detta afseende, hvad bancoverket beträffar; men då den uttryckligen förbjuder revisorerna i afseende på statsverket meddela föreskrifter, tror jag detta böra lämpas äfven till bancoverket. Hr Stuart, Carl Gust.: På sätt de emot Utsk:s betänk* afgifna reservationer utvisa, har jag äfven varit bland dem, som ansett oriktigt att tillerkänna revisorerna rättigheten att meddela föreskrifter åt Bancofullmägtige. Jag instämmer således i yrkandet, att mom. lit. d af 3 § må omredigeras.
Skulle det deremot lyckas att få upp värdena till verkliga beloppet, så tror jag icke heller det vore bra, med så hög skatt, ty det skulle hafva till följd, att jordbruket blefve ytterligare betungadt, hvilket jag ingalunda vill. Det är nu ej heller fråga om att lägga ett nytt onus på landet, utan blott att rättvisare på do särskilda hemmanen fördela den beskattning, som skall ingå till Staten. Om, såsom jag fattat H. Exc. Hr Grins o. Landtmis föredragning, det nu blott är fråga om lista morn., får jag således anhålla om proposition å bifall dertill. Frih. Sprengtporten: En samvetsnämnd må vara huru väl sammansatt sorn helst, och må handla huru samvetsgrann! sorn helst, så är det dock för densamma omöjligt att komma till något fullt säkert resultat i afseende å beskattning, om den icke har någon bestämd grund att gå efter vid värderande af den egendom, den är tillsatt att beskatta. Den grund, som BevillmsDtskit i detta afseende föreslagit, är nu, enligt denna §, köpeskillingar och flera dylika omständigheter. Nu är det en känd sak, M. H., att spanmålspriserna på den sednare tiden betydligt fallit, under det arbetslönerna deremot stigit, och deraf är en naturlig C 8 Den 12 Maj f. ra. följd, att egendomarnes värde betydligt nedgått. Jag frågar om det då är rätt och billigt att beskatta jordegendomen på grund af köpeafhandlingar ? Långt mera rättvisa skulle säkerligen vinnas, om man gjorde uppskattningen efter arealen, med afseende tillika å växtligheten. Då måste man dock åt taxeringsmännen lemna en viss latitud. Att i detta afseende framställa något förslag, är icke min afsigt, men jag tror att man bör aflägsna sig från godtyckligheten och söka få någon viss och fast princip, i stället för de obestämda och visserligen mera beqväma grunder, som här äro föreslagna. På grund häraf får jag förnya min anhållan om återremiss. Hr Flach, Johan Fredrik Philip: Jag vill visst icke bestrida, att ju under normala förhållanden det verkliga värdet af fast egendom skulle kunna utfinnas på det af Utsk:t föreslagna sätt.
Samma skilnad mellan henne och andra qvinnor som emellan den ena romanen och den andra, mellan Sapho och Une page d’amour, Cruelle énigme och Madame Bovary. Det skulle gjort honom ett nöje, om hon varit mera originell, men man fick nu en gång taga menniskorna sådana de äro. Han hade sitt tidsfördrif af att gå och dissekera upp sina egna stämningar och ge akt på hur han ena dagen kunde vara frestad att draga henne till sig, försvarande sig med det, att hvar och en får stå för sina egna handlingar och att det icke var han, utan hon, som var bunden, samt hur han andra dagen kunde gripas af ädelmod och fatta det nästan oryggliga beslutet att lemna Tomtö, för att hindra historien från att utveckla sig vidare. Men i grunden hade han samma indolenta natur som Marianne, och när hans ifver någon gång fräste upp, svalnade den strax. Det var mest i hans smak att drifva framåt på måfå och låta slumpen bestämma. Så hände det en qväll, att Börje och han vid tolftiden kommo hem från ett spelparti. Hela gården låg försänkt i sömn, det var mörkt öfverallt utom i förmaket, der det lyste genom persiennerna. »Stackars liten, som suttit och väntat på oss så länge», sade Börje. Hon hade hört dem komma och öppnade förstugudörren innan de hunnit knacka. Det syntes på hennes drägt som om hon legat och sofvit, ty hon var knappt mer än halfklädd. Hon bar lampan i ena handen, medan hon med den andra sammanhöll den svarta schal, som hon svept kring hufvud och axlar, och som i ett vidlyftigt draperi föll ned öfver klädningskjolen. »Det måtte vara sent», anmärkte hon i trött och liknöjd ton. Blåsten svepte in och höll på att släcka lampan, hvars låga sträckte sig som en lång tunga öfver glaset. Börje skyndade att stänga dörren, ty Marianne såg tunnklädd ut. Den svarta kjolen föll slapp och veckrik kring höfter och fötter, som om hon nästan ingenting haft inunder. Det kom henne att se så lång och rank ut, med en lätt antydan om kroppens linier. Medan herrarne hängde undan sina ytterplagg, stod Marianne och höll upp lampan.
Uraktlater Boktryckare sädant, plikte han första gängen >00 R:dr och ware andra gängen sitt Boktrvckeri förlustig; gälle dock ej detta förordnande för Notificationsoch Sorgebref, formnlairer, betingiungsscdlar med mera af dylik beskaffenhet. 10:o Intet hinder ware för ni Bokhandel eller för utgifning till föryttrande af någon skrift, ware sig inländsk eller utländsk. Hwarje Författare eller Förläggare stande fritt, att en honom, i följd af sadan egenskap, tillhörig skrift antingen sjelf eller genom andra föryttra. För fortfarande söryttrande deraf ware inga andra hinder än de som i 4:de 8 10 moni. af denna Lag föreskrifwas. 1I:o Under ordet skrift, som i denna Lag nyttjas, skall förstas allt hwad genom trink under Allmänhetens ögon lagges. 1:o I öfwerensstäuimclse med här ostvan för en allmän och Lagbunden tryckfrihet lagda grunder, skall det, under de nedanföre i 3 K stadgade förbehåll, sta hwarje Författare fritt, att öfwer allt hwad som är eller kan blifwa föremal för me lisli ig » Bilaga lill Mem. N:o 24. 373 kunskap genom tryck kungöra sina tankar, hwaraf tydligen följer, att, med iakttagande af berörde förbehäll, fran tillätna ämnen icke kan undantagas någon slags Wettenskap eller kunskapsgren, ehwad föremäl den äga ma, det Högsta Wäsendct, Menniskan, wellde» eller samhället, ej eller någon slags tillförene, nu eller hädanefter gällande Lag eller offentligt stadgande, ej eller något slags CnibetsWerk eller allmän inrättning, ej eller något slags beslut, anstalt eller åtgärd, härflytande af hwilken svin helst i offentlig egenskap handlande nwndighct. 2:o
Det vore icke nödigt att föra en sådan räkenskap eller lägga ihop sådana årliga besparingar, i händelse anslaget vore ett förslags-anslag; ty då toge man ut så mycket man behöfde, och hvad som blefve öfver det ena året tillhörde statsmedlen, hvilka i stället finge betala bristen ett annat. Kanske att någon af Hrr fullmäktige i Riksg.cont. torde upplysa hvad jag icke kan ur minnet allena närmare uppgifva, om förhållandet med detta anslag. Hr von Troil: Jag tror ingalunda att jag misstagit mig i den uppgift jag lemnat, att ifrågavar. anslag är ett förslags-anslag. Jag kan nu icke bestämdt säga på hvilket ställe jag sett förhållandet utförligare upptaget. Men jag hemställer till Ståudet hvad meningen väl skulle vara, i den Den 26 Augusti c. m. 383 af Hr von Hartmansdorff nyss upplasta tind. skrifvelsen, med att säga alt på io:de hufvudtiteln uppföras förslagsvis 7000 r:dr, i händelse icke dermed varit afsedt, att dessa medel skola vara ett förslags-anslag. I annan händelse stod der ordet ”förslagsvis” meningslöst, eller blott för att göra meningen otydlig. Hr R osen blad: I den sista slutsatsen kan jag icke instämma med den sista talaren. Efter den föregtde inledningen till R. Sits und. skrifvelse synes det, huru cassans inkomster varit beräknade till 7000 r:dr ungefärligen, utan att kunna bestämdt på siffran uppgifvas. Om det då säges, att denna summa förslagsvis bör uppföras till den förut beräknade inkomsten, finner jag ingalunda orimligt, att dermed ej menas förslags-anslag, och alt meningen icke kan vara sådan följer af det af Hr von Hartmarsdorff omnämnda stadgande, att besparingarna skola reserveras från ena året till det tindra; ty pä ett förslags-anslag kunna inga besparingar uppkomma. StatsUlskts utlåt. N:o 2^5 blef af R. o. Ad. ålerremilteradt. Gr. Frölich, David, uppläste följande:
IV. 36 562 Den 26 April f. m. serligen den praktiska undervisningen i större omfång i Stockholm; men så länge en medicinsk fakultet i Upsala finnes, måste äfven tillfälle beredas för dem som der studera medicin att der inhemta de första grunderna af såväl den praktiska som theoretiska undervisningen och att fullgöra den såväl före sorn efter med. kandidat-examen föreskrifna tjenstgöring å sjukhus. För att kunna mottaga fattiga sjuka, som söka hjelp, är detta anslag sålunda begärdt, och så länge en klinik skall uppehållas, är det för undervisningen både nödigt och fördelaktigt att lärjungar ne erhålla tillfälle att studera andra sjukdomar än de inom orten vanliga och att läraren har tillfälle emottaga sjukdomsformer äfven från andra orter. Det begärda anslaget, som är ganska ringa, anser jag derför nödvändigt att bifalla ; och Utskit har tillagt ett vigtigt moment, att dessa medel skola särskildt redovisas, hvarigenom band blifvit lagdt derpå, att de användas som sig bör d. v. s. för sjuka, som ej tillhöra Upsala länslasaretts distrikt. Jag anhåller således om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Fåhrajus, Edvard: Då jag icke vill vara mindre menniskoälskande än en föregående värd talare uppgifvit sig vara, kan jag icke underlåta att fästa R. o. Adrns uppmärksamhet vid 2:ne uttryck i Utsk:ts Betänk., som förefalla mig högst besynnerliga, nemi. dels att sjuka menniskor helt simpelt benämnas materiel vid de medicinska och kirurgiska klinikerna, och dels att såsom önskligt framhålles att få »nödig omvexling och rikedom af sjukdomsfall». Dessa uttryck synas mig i sanning föga »humana». I öfrigt instämmer jag med Frih. Liljencrantz och anhåller om afslag ä denna punkt.
Hr Printzensköld, Carl: Afven jag anhåller om afslag, hufvudsakligen på de skäl, som den af Hr af Sillén bifogade reservation innehåller. Jag kan icke inse huru det skall blifva möjligt, att bibehålla Rankens säkerhet oförkränkt, då man vill ålägga en så vidsträckt ansvarighet, som den ifrågavar., ty livar och en, som re llekterar öfver saken, skall ovillkorligen linna, huru högst betydliga summor, som komma all ingå till de ifrågavar. tjenstemännen, hvilka skola fä kommissions-bestyret sig updraget utan någon möjlighet för Banken, att deröfver utöfva kontroll. Då Banken icke nu emottager ens 4 sk. eller ett runstycke i sin kassa med mindre än att det kontrolleras pä flera sätt, så synes det vara mindre öfverensstämmande med den kontroll, som sålunda är stadgad för insättningar från allmänheten lill Ranken, att nu vilja ät några Bankens tjenstemän anförtro ett upbördsbestyr af den vidsträcka beskaffenhet, som här är i fråga. Jag tillstyrker att R. o. Ad. icke måtte bifalla förslaget och ber äfven, att få tillkännagifva, att då fråga var om öfverflyltande å kronans upbördsmän af skyldigheten, att uptaga och redovisa afbetalningar på sådana lån, som de ifrågavar., så framställde jag visserligen såsom en möjlighet, att kunna anförtro detta - bestyr åt tjenstemän i Banken. Jag gjorde det derföre, alt så tillgår i Arméens Pensions-kassa, men, märkom noga Mine Hrr, der är icke stadgadt någon skyldighet, att ansvara för de medel, hvilka kassans tjenstemän emottaga, utan kassan har endast tillkännagifvit, att om dessa läntagare önska, att vända sig direkt till kassan, för verkställande af deras ränte-liquider, sä kunna de i detta fall anförtro sig åt en af kassan upgifven viss tjensteman, hvilken då emotlager medlen till insättning och öfversändande af bevisen, emot ett visst arfvode, som kassan ansett nödigt för betäckande af rekommendalions-afgift och postporto.
Efter tvenne timmar skall jag resa Försålda kläder ha skaffat mig respenningar. Anna, du har varit min skyddsengel. Jag äfven har nu kunnat bedja, ... jag är stilla, undergifven, ... jag skall lida och försona, jag skall åter hoppas på mig sjelf. Du har ej öfvergifvit mig, Gud vill förlåta mig. Jag vill lefva för att blifva det värdig. Jag skall nu taga afsked af dig, ... af dig, det är af sällheten ... och af allt ... som gjort mig lifvet kärt. Men allt är mitt fel. I denna högtidliga stund, då jag går att säga dig ett långt, kanske ett evigt farväl, vill jag för dig lägga öppen min hela själ. Hvad jag skall säga är sanning, det skall göra din tröst, det skall gifva dig lugn, för en framtid, der Axel skall vara så fjerran skild från dig. Jag tror på Gud, barmhertig, vis och allestädes närvarande. Jag är en christen till min tro: att mina gerningar framdeles måtte vittna om denna min tro, låt oss båda bedja ... till Honom, som kraften ger! Jag tror, att du, min Anna, älskar mig, ... och att hvart min irrande varelse på jorden må kastas, skall ett hjerta känna med mig, en tanke följa mig. – Ljufva medvetenhet af en Engels närvarelse! Skyddande skall denna min fasta tro förena sig i mitt hjerta med minnet af mina fel ... brott äro de, ... och härdande det emot frestelserne, af mig dana denna bättre menniska, som Anna ville älska. Axel till Anna, en half timma sednare. Jag har ännu ej bett dig förlåta mig, och jag har ändå gjort dig så mycket ondt Axel, svag, häftig, ... var ej värdig dig, Anna. Förlåt honom dock; uti ett var han stark ... i sin kärlek ... och den skall lefva med andedrägten i hans bröst. Förlåt honom alla dina tårar ... se mina rinna ... välkomna olycksvänner ... baden hennes fötter! Tårar af ånger, af kärlek, af smärta och af vällust rinnen, rinnen, hvad j kunnen vinna, är förlåtelse
Maj:t i nåder fastställdt; hvilket Utskottet får till Rikets Stander anmäla. F. d. allmänna Magasins-fonden. § 7. (Rev.-Ber. pag. 2!!. Förkl. pag. 109.) Som Kongl. Stats-kontoret uti den afgifna underdåniga förklaringen öfver Revisorernes erinran om påskyndandet af fondens slutliga utredning, upplyst, att den vid fonden anställda Tjt nstemannen blifvit anbefalld att inom Mars månads utgång sistlidet år hafva 1849 års Hufvudbok alslutad samt räkenskaperna och handlingarna aflemnade till allmänna Magasins-kontoret, hvilket det derefter skulle åligga att, utan någon särskild kostnad för Staten, den slutliga utredningen verkställa, får Utskottet, som tillika inhemtat, att Kongl. Stats-kontorets berörda föreläggande blifvit fullgjordt och förenämnda Hufvudbok till Kongl. Kammar-rättens pröfning öfverlemnad, hemställa, att Revisorernes ifrågavarande erinran vid sådant förhållande icke må till någon vidare åtgärd föranleda. Kongl. PostVerket. § B. (Rev.-Ber. pag. 56. Förkl. pag. 196.) Med anmälan, att vid jemförelse af Post-verkets inkomster och utgifter un der år 1847 en brist uppställ af 18.696 R:dr 46 sk. 11 r:st., hafva Revisorerne ansett sig böra hemställa, det åtgärder måtte vidtagas, ledande till minskning i Post-verkets ärliga utgifter för vissa föremål, i hvilket afseende Revisorerne föreslagit, att det till Bolaget för