Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Verkan af arbetsbesparande uppfinningar blir derför ökad efterfrågan på jord och till följd déraf odlingens utsträckande till jord af ringare naturlig produktivitet. Häraf följer ett stigande af jordräntan, som vid fri täflan, enligt förut framställda lag, städse kommer att omfatta hela öfverskottet af jordens afkastning utöfver hvad arbetét och kapitalet skulle afvinna de gynsammaste naturliga tillfällen, som kunna erhållas utan att betala jordränta, d. v. s. de minst gynsamma som verkligen användas. Samma verkan som arbetsbesparande maskiner ha äfven sådana förbättringar i lagstiftning, administration m. m., som indirekt öka arbetets produktivitet. Frihandelssystemet har ofantligt ökat Storbritanniens nationalrikedom; men det har ej minskat fattigdomen hos de af sina händers arbete lefvande klasserna; * det har blott ökat jordräntan. Och kunde man råda bot på den fruktansvärda korruption, * som herskar i de stora amerikanska städernas förvaltning, så skulle verkan af en sådan reform endast blifva ett stigande af fastighetsvärdena, icke en tillökning af vare sig arbetslönerna eller penningräntan. Men härmed är ännu ej tendensen till ett tilltagande elände inom de lägsta samhällslagren förklarad. För så vidt odlingens utsträckande till allt mindre produktiva punkter endast eger rum i mån som de mera prodiuktiva redan äro tillgodogjorda, förorsakar detta utsträckande endast enrelativ, icke en absolut minskning i arbetslöner och kapitalränta. Till följd af arbetets genom folkökning och industriella förbättringar ständigt ökade produktivitet blifva nämligen de mindre gynsamma naturliga tillfallen, till hvilka det alltjémt utsträckes, undan för undan lika goda som forut de närmast bättrer medan dessa åter blifva ännu bättre. Då nu lagen tor jordräntan är den, att hon omfattar hela produkten så när som på hvad arbetet och kapitalet skulle ha erhållit under de minst gynsamma naturliga tillfällen, som tills dato kommit till användning, så är det klart att detta måste medföra, att arbetet och kapitalet få en allt mindre andel i förhållande till jordräntan men ingalunda att de få en i verkligheten eller till sitt belopp mindre del.
Då Stats-Utskottet, i sitt Utlåtande, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens Sjette Hufvud-litel, icke tillstyrkt indragning eller nedsättning i beloppet af det till hästafveins förbättrande i Riket förut å samma Hufvud-litel uppförda anslag af 20,000 R:dr Banco; och Rikets Ständer i denna del godkänt nämnde Utlåtande; alltså och emedan ifrågavarande anslag, hvilket hittills väsendtligen varit afsedt för så väl Strömsholms, Statsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N',o 25, 15 sorn de öfriga allmänna Stuteri-inrättningarnes vidmagthållande, få Utskotten tillstyrka, att frågan om upphörandet af Strömsholms och öfriga KronoStuterier måtte förfalla. Vidkommande derefter förslaget, att, i den händelse Strömsholms Stuteri komme att fortfara, styrelsen och förvaltningen deraf ”mätte ställas på en helt annan fot med noggrannare och säkrare conti oller från Ständernas sida;” så, enär en serskild Öfver-Styrelse för Rikets Stuteri-inrättningar linnes tillsatt, med åliggande att efter den Instruction, Kongl. Maj.t låtit för densamma utfärda, hafva öfver dessa Inrättningar vården och öfverinseendet, samt, hvad Strömsholms Stuteri serskildt angår, den närmaste eller omedelbara förvaltningen deraf är uppdragen åt en på stället varande Chef, som har en Intendent och en Controlleur jemte andre tjenstemän till sitt biträde anställde, hvarförutan denna så väl som öfriga Stuteri-Inrättningars räkenskaper och förvaltning, lika med andra allmänna Verks, undergå granskning af Kammar-Rätten och Rikets Ständers Revisorer; ty och då motionären icke uppgifvit, på hvad sätt han önskar, att Styrelsen af Strömsholms Stuteri, lill vinnande af säkrare controller, må inrättas, hemställa Utskotten, att jemväl detta förslag må förfalla.
S hänbelfe fåbant för merfjfällanbet af 3eifégä(DS#Eontoretö utbetalningar ftnneé ounbgängligen nöbmänbigt, äga Sullmäftige att uplåna bertill erforber* liga mebel, emot nämnba <2Berfö Obligationer, forn (fola Inba å ©men(ftmpnt och mara flällba till inlöfen, antingen efter föregången upfägning, ener efter mi (t beftämb förfallotib, bmilfen febnare bod ide får bejfämmaö utöfmer £io år från Obligationernaé utgtfningebag. $ärmib (fola $ullmäfttge företräbeS* miö föfa begagna bet af ofmanbcrörbe lånfätt, hvarigenom lägfta räntan be# rebeö, od; får benna ide i något faU öfmer(figa $em procent, eller rabatt å Obligationernas fapitabbelopp mebgifmaS. §. io. (2Btb regleranbet af ©tats^erfets Snfomffer för innemaranbe od; följan* be år, intill beh m; Statsreglering mibtager, f;afme 3Bi, få miba ide af Oh be(lutabe föränbringar i beha infomjterS utgåenbe, eller anbra omflänbig^eter, 23if>. ti« SR. ©t. 33rct. 1840 & 1841, 10:fce ©aini. 1 3$, 2 25ant>ef. 5 2iiP60ög8s23e|Tutet. 34 Derifrån -föranleDt unDantag, i allmänhet beräfnat De orDtnarie 0tatö»3ftEom* (lenia till De belopp, forn unDer åren 1833—1837 Deraf i meDeltal till 0tat& 983erfet influtit; fymarmiD 983i uptagit
Han hade också vetat, att dess publicerande skulle förorsaka en brytning emellan honom och hans far. Också hans sociala ställning skulle derigenom rifvas upp. Förföljelser, slitningar, förödmjukelser väntade honom från alla håll. — Han hade skickat sin bok ut i verlden ändå. Och så hade han gripit till vandringsstafven. Han skildrade sitt uppehåll i Leipzig, der han träffat åtskilliga literära notabiliteter, i Dresden der han gjort bekantskap med andra: Auerbach, Richard Wagner, Robert Schumann, Karl Gutzkow, Heinrich Laube m. fl. Wagners Tannhäuser hade då nyligen uppförts för första gången. Han skizzerade i få ord textens innehåll. Han hade bevistat första uppförandet af Laubes »Karlsschüler» och Gutzkows »Uriel Acosta». Den unga flickan lyssnade andlöst till hans berättelse. Hon var väl bevandrad i den moderna tyska literaturen och af alla dessa namn var henne intet främmande. Det var tydligt, att han växte för hennes inbillning, medan han talade. Hennes blick blef varmare och varmare; och när han skildrade sin hastiga flykt från Dresden, såg han hur hennes ögon fuktades. Det var en afton i början af Januari. Han hade tillbringat den i sällskap med Wagner jemte en del andra konstnärer och vandrande nu med raska steg hemåt, då han alldeles i närheten af sin bostad blef tilltalad af en honom obekant mansperson, en beskedlig barberare, som berättade, att ett par poliskommissarier för några timmar sedan brutit sig in i hans logis, der de nog redan hunnit lägga beslag på hans papper. Utanför porten höll en droska, beredd att transportera honom till en annan, säkrare bostad Den hederlige barberaren hade väntat honom ett par timmar, i kyla och slask, för att bringa honom dessa underrättelser. Samma afton afreste han från Dresden, medan de båda polisherrarne ännu otåligt afbidade hans ankomst hemma i hans rum. Från början af Februari hade han bott i Paris och lefvat i flitigt umgänge med en man, till hvilken han såg upp med en gränslös beundran och kärlek.
Napts afgifvanäe ^ääiga proposition om 8tats-Verkets tillstänä oell kekof framställning skulle kos Rikets 8tänäer göras, meä äkeropanäe äerviä af äe berättelser ook räkenskaper, kvilks till upplysning rörsnäs förvaltningen gf pängelsorne ovk Lorrootions-inrättningarne varäa till 8tatsOtskottet ökverlemnaäe; ook befalis Rongl. Naj:t, att krotooolls-IItärag kärom skulle till Oanäolsock kmanee-Rxpeäitionen afgä. 9:o. Om oo/r r ke^/re. Rnär äst ä Riks-8tgtons ^ttonäe Oukvuätitel upptagne anslag af 33,000 R:är kör bxggnaäer ook reparationer i Ranäsorterne unäer äe senare arén pä långt när ioke varit tillräckligt kor angelägne reparationer ook smärre bxggnaäer, äertill, enligt 39 uppgjorde kostnads-förslag, fordrats ar 1836: 39,363 llldr -47 sk. 4 r:st.; är 1837: 44,212 Ildr 39 sk. 5 r:st.: ar 1838: 47,971 «:dr 36 sk. 11 r.st., samt ar 1839: 64,072 R:dr 43 sk. 1 r:st., man det voro gf vigt, att mod nödige repara tioner ä kronans
– Hon har ihågkommit dig med den största och dyrbaraste donationen af dem alla? Nåväl, jag lyckönskar dig hjertligt. – Ja, svarade Eufemios ödmjukt, och hans små svarta ögon blickade fromt, men stadigt, under de breda ögonbrynen, i biskopens ansigte. – Jag är i sanning icke värdig en sådan lycka, men då Herren låtit mig henne vederfaras, så emottager jag henne med innerligaste glädje och tacksamhet. – Aha, din usling, du har då svikit mitt förtroende och fiskat i grumligt vatten, tänkte biskopen. – Men detta skall kosta dig dyrt ... Redogör, sade han högt – för testamentets enskilda punkter! – Apollonia skänker till kyrkan sitt hus i staden, en tomt vid Piræiska gatan och sin landtgård utanför Melitiska porten, med ett ord: hela sin fasta egendom. – Den fromma, förträffliga qvinnan! Detta skall tusenfaldigt vedergällas henne der ofvan. Men fortsätt! – Till dig, sin herde och bigtfader, skänker hon sina reda penningar, samt allt sitt guld och silfver ... – Jag är ovärdig en sådan godhet, sade biskopen, gående fram och åter öfver golfvet, – men förbigå detta och fortsätt! – Slägtingarne, som bestå af en gammal syster, en ogift brordotter och en femårig brorson, hafva blifvit ihågkomne med hennes öfriga lösegendom: möbler, husgerådssaker och en slafvinna. – Och du sjelf? inföll biskopen otåligt, i det han ånyo stannade framför Eufemios och med en granskande blick betraktade honom. Det vore omöjligt att beskrifva uttrycket i den korthalsade presbyterns ansigte, der han i detta ögonblick satt med armarne lagda i skötet, hufvudet sänkt och de besynnerliga ögonen uppåtriktade, mellan ögonhåren fästade på Petros. Dessa ögon sköto en blixt – om af harm eller glädje är svårt att säga. Han suckade och svarade: – Ack, min älskade biskop, din ringa tjenare blyges öfver sin ovärdighet. Jag kunde icke ana en sådan lycka.
Och fann Hedervärda Bonde-Ståndet, uppå gjord framställning, för godt att Bag Utskottets förenäinnda Betänkande och utlåtande af den n och 26 April till alla delar gilla och antaga. Ut Supra. Juni afgifna och den 12 i sam ma månad på Bordet lagda Betänkande, angående Stats Veikets inkomster och deras beräkning, i Riks Staten för nästkommande och påföljande år, intill nästa Riksdag, fann Bonde-Ståndet för godt att vid hvad samma Betänkande innehåller låta bero. Ut Supra. Uppläst hos samtidiga Riks-Ständen den 15 Juni. Stormägtigste Allernådigste Konung! Hos Riksens Ständer har fråga blifvit väckt om afskaffande af den hittills nyttjade Titulatur i Allmänna skrifter och Handlingar, till en icke obetydlig lättnad för Embetsman och privata personer, uti deras göromål, hvarigenom de bättre kunde använda tiden på sjelfva saken; och få Ex Protorollo Olof Werlin. nu föredrogs Stats - Utskottets den g Ex Protocollo Olof Werlin. Rik* Den 12 Juni 553 Riksens Ständer, som ansett bruket af Titulatur medföra biide besvär oell tidspillan, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmäla deras önskan, att Eders Kongl. Majit i Nåder matte täckas göra någon ändring uti det hittills brukliga och ofta vidlyftiga skrilsättet i afseende på Titulaturen hos de Kongl. HofRatterna, Rikets Collegier och öfriga Embetsverk. Ri ksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit. Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majlis underdånigste och tropHgtigste tjenare och undersåte I*a Riderskapets och ARå Eresl-Ståndets delns vagnar vägnar Carl Mörner. J. A. Lindblom. h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. Uppläst lios samteliga Riks-Stånden den 15 Juni.
Dahlberg blifvit mördad under sömnen synes framgå deraf, att hon låg afklädd i sängen med ett tretvinnadt segelgarnssnöre hårdt tillknutet om halsen samt med ett sår efter ett våldsamt, sannolikt med en yxa eller hammare tillfogadt slag vid ena tinningen, utan att något spår till försvar från hennes sida syntes. Af hennes tillhörigheter saknades intet, hvadan brottet synes icke kafva skett i uppsåt att åtkomma hennes egendom. Det kan följaktligen med skäl antagas att brottet skett af ovänskap, afundsjuka eller något dylikt motiv, men de personer, på hvilka i detta afseende misstanken möjligen skulle kunna falla, hafva visat omständigheter som göra det sannolikt, att de vid mordtillfället uppehållit sig annorstädes. Hvad som ännu förblifvit outredt är, hvem den person är, som aftonen när mordet föröfvades, tisdagen den 28 september, kl. tre qvart till 10 uppgick i huset, sedd af två fruntimmer, hvilka, da han antiäffas, kunna igenkänna honom ; likasom det äfven är okändt hvem den person är, i hvars sällskap Dahlberg uppgifves hafva lemnat bostaden vid half 10-tiden. Det är derför af allra största vigt att de personer, hvilka af en eller annan anledning besökt Södra teaterhuset efter kl. 9 ifrågavarande afton och ännu ej blifvit hörda, ofördröjligen gifva sig tillkänna hos polisen ; ty i motsatt fall måste misstanke mot dem ovilkorligen uppstå, när de blifva kända, hvilket nog kan inträffa, enär de fortfarande ifrigt efterspanas. Dylik anmälan behöfver alldeles icke göras offentligt, utan kan ske enskildt såväl hos polismästaren och polisintendenten som hos kommissarierna vid detektiva polisafdelningen, hvarvid naturligtvis den största grannlagenhet från deras sida kommer att iakttagas. Ytterligare förflöto åtta dagar, under hvilken tid polisen var i verksamhet från morgon till qväll för att få ljus i denna mörka sak. Resultatet af all denna möda ser man i följande meddelande af den 13 Oktober: De spaningar, som anstalts för upptäckande af Sofia Andersson Dahlbergs mördare, ha tyvärr hittills icke ledt till ett gynsamt resultat.
Stats-Kontoret och StatsUtskottet följda grunder skulle deremot, för att i nämnde afseende vara riktig, hafva intagit följande belopp, hvarvid, för jemförelsens lätthet, de af Kongl. Stats-Kontoret och Stats-Utskottet antagna motsvarande summorna jemväl i särskilt kolumn här bifogas, nemligen: (Se Bilagan Litt. A.) Om ifrån den gemensamma utgångssnmnan 4,365,664:20. 6. afräknas det sålunda erhållna saldobelcppet 924,158:14. Stats-Kontoret och Stats-Utskottet beräknat. Afdrages härifrån ytterligare beloppet af det egentliga Stats-Verket tillhörande proprie-balanser och anmärkta poster, hvilket förfogande synes vara alldeles riktigt, enär och så länge nämnde poster ingå i den årliga beräkningen utaf restantiernas afkastning eller behållning till Riks-Staten, hvilket afdrag, enligt det föregående, utgör 150,269:37. 9. äfvensom en i 1841 års Rikshufvudbok uppkommen grundfondens skuld till extra stats-regleringsfonden, hvilken skuld af det skäl, att de särskilda under statsmedlen inbegripna fonderna af Rikshufvudboken såsom en enda fond behandlas, måste der blifva osynlig, men likväl verkligen då existerat till ett belopp af 19,232:39. Bilaga Litt. A. till 1847 års Revisions-Berättelse, angående StatsVerket, sid 6. Enligt Stats Kontorets Tillgångar: och Stats-Utskottets beräkning. l:o Sådana, som hos de förvaltande Verken innestå och äga motsvarighet i den utbalanserade skuldsumman : Kontant behållning 644,990:29. 6. Innestående Krono-uppbörd 1,723: 3. 2. Skulder. 1:o Motsvarande hos de förvaltande Verken innestående behållningar, nemligen: Öfverlevereringar Skulder o Återstående Enligt Stats-Koutoret och Stats-Utskottets beräkning. —- för hufvud-titlarne i allmänhet:
Men Kongl. Maj:t behagade i nåder förklara, att någon orubblig grundsats i omförmälde hänseende icke lämpligen kunde bestämmas. 5:o. Presidentens i Kongl. Stats-Kontoret underdåniga hemställan om anordning af 1600 R:dr, såsom löne-tillökning åt Stats-Kontorets ledamotspersonal för år 1841. (Finans-Departementets Protokoll den 26 Novem ber 184^0 Under åberopande af deras, vid pröfningen af enahanda löne-tillöknings-fråga för år 1840, till protokollet för den 22 December 1841 afgifna yttrande, förklarade Statsrådets ledamöter sig ej kunna å berörde underdåniga hemställan tillstyrka nådigt bifall. Hvaremot Kongl. Majrt, som erinrade Sig, alt en tillfällig besparing å Finans-Departementets Hufvud - 24 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 18. titel under året uppkommit, behagade å denna besparing anvisa och tillägga hvardera af Stats-Kontorets ledamöter, såsom ersättning för trägen tjenstgöring under loppet af år 1841, ett oafkortadt arfvode af 400 R:dr. Stockholm den 8 November 1844. Reservationer Af Herr Petre: ”Svenska grundlagens mekaniska inskränkningar, dess oböjliga, men likväl overksamma föreskrifter, dess oförmåga att i statslifvet ingjuta en föryngrande kraft och att åt representant-kallet bibringa en storsinnad syftning, allt detta sammanlagdt lemnar utan tvifvel föga anledning att hoppas nyttiga frukter af den Statsråds-protokollerna omfattande granskning, som Konstitutions-Utskottet nu fulländat. Emedlertid har närvarande tidpunkt, då en mera än tjugufem-årig regering upphört och lemnat rum för en annan, i så måtto öppnat ett vidsträcktare fält för regerings-åtgärdernes bedömande, som vanliga hinder derföre nu icke legat i vägen och Utskottet följaktligen egt foll frihet att handla med den ädla frimodighet, som är främmande för all politisk skuggräddsla.
Missgernings-Balken, å hans förbrytelse skolat följa; äfvensom Bergs-Tings-Rätten åsidosatt hvad Lagen i g §. af sist åheropade Capitel och Balk stadgade om offentlig afböns ådömande i så beskaffadi mål, som det ifrågavarande; öfver hvilket anmärkningsmemorial Herr Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler inkommit med förklaringar, hvarvid jag ansett mig icke kunna låta bero, men genom remiss af den 7 Maji 1831 öfverlemnat handtingarne i målet till Advocat-Fiscals-Embetet i Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Iiof-Rätt, med anmodan, alt inför Kongl. Hof-Rälten anställa emot forbemälde BergsDomhafvande den ansvarsoch ersättningstalan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; så har Herr Advocat-Fiscalen Pfeffer, uti Embetsmemorial den 28 i sistnämnde månad och år, till närmare utveckling af de omständigheter, hvilka af mig blifvit såsom origtiga i ofvan anförda måtto anmärkte, och med anledning af hvad Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler, uti deras afgifne förklaringar, framställt, andragit ibland annat: att, hvad först anginge Bergs-Tings-Rättens åtgärd, att hafva vid 1827 års Bergs-Ting, i Maxes frånvaro, afhört vittnen och, genom uppskofs-utslag, förelagt honom, vid talans förlust, alt tillstädeskomma å 1828 års lagtima Bergs-Ting, till försvar hvarföre Geschwornern Geisler åberopat, att kostnad och tidspillan genom flere mils Tings-resor blifvit vittnena tillskyndad; alt käranden kunnat genom uppskofvet med deras hörande beröfvas de bevis, hvaraf han ernat sig begagna; att 17 Cap. 23 §.
Jag får blott med få ord nämna , att jag ej yrkat oinskränkt biträde till Canalen, utan endast nämnt min öfvertygelse, att biträde till den framför flere andra föremål har företrädet. Äfvenså har Herr Påhlman misstagit sig» då han trodt sig vara ment med mitt yttrande om dem, hvilka varit vid Canalen utan att söka underrättelser. Det är mig obekant att Herr Påhlman varit vid Canalen; dem jag menat» har jag tält med och skulle kunna nämna dem. Hvad angar uppgifternes infallihitet, så har jag aldrig ansett dem sådana; och ingen, kan göra mindre anspråk än jag på att vara iofallible, hvarom jag åberopar Ridderskspets och Adelns Protocoller för 1S15, der jag trodda skyldigheten mot sanningen fordra att £Ör* 644 Den jo April. Reservation, då möjligen kunde inträffa, 8t? B ti de då framiagde Förslagen, oagtadt upprättade efter bästa förstånd, Calculen ej i allt Loll streck, utan kunde slå fei. Denna Reservation finnes i Protocollerne oc!i gäller som ett ojäfagtigt bevis. Äfvenså litet har jag framstäldt mina tankar som Tros-Articlar, men tror mig dock ha rättighet framställa dem till an-, dräs granskning. Herr Flach: För att emot en värd Talare rättvisa några mina yttranden i förevarande äm« ne, får jag vördsamt äran förklara: Att då jag är 3 den orten boende, är ock , om Götha Canal, min local-kännedom icke så aldeles obetydlig. Jag medg fver gerna att denna Canal sammanbinder manga puncterj men olyckan vill, att dem emelian icke är elier någonsin kan nppkomma några serdeles relationer. —- Angående utländska Canaler i allmänhet, har jag sagt stt af alia dessa, en hvar blifvit anlagd för något specielt, förut bestämdt och lönande föremål* hvaraf vinsten kunnat på förhand med säkerhet calculeras , men tvärtom förhåller sig det med Götha Canal, der allt står på höft.— Om Holländske Canalerne har jag icke yttrat, att på dem Seglingen är obetydlig jag har blott sagt:
Stockholm den 4 5 November 4865, C. J. G. Linroth. Af Herr Treffenberg, Curry, angående ändringar i Instruktionen för Landshö/dingarne i rikets län, samt de vid Läns-styrelserna an ställde tjenstemän. Det torde vara kändt, att, som jag tror, samtlige, men säkert de fleste landskamererare i riket för icke längesedan ingått till Kongl. Majit med underdånig framställning i ändamål att, i sammanhang med blifvande definitiv reglering af landtstatens löneförmåner, söka utverka tillökning i landtstatens personal, förhöjning i dess aflöning, viss tids semester och förbättrade pensionsvilkor för landskamererare o. s. v. Uti denna underdåniga framställning förekomma följande yttranden: »Det torde neppeligen kunna bestridas, ty de årliga arbetsredogörelserna bära derom vittne att läns-styrelserna äro de myndigheter, som, i förhållande till den på stat aflönade tjenstemannapersonalen, mest äro betungade af göromål, till större delén af mångsidig, maglpåliggande och ansvarsfull beskaffenhet. Att landskontoren 204 Motioner lios Eidderskapet och Adeln 1865.
Larson också att grefven låg raklång på golfvet med hufvudet mot soffkanten och var blek som ett lik i ansigtet, och när de då gick fram till honom, så hade han ett papper i handen, som herr Didrik straxt tog; men som han kastade ögonen på’et, så trodde Larson att han skulle dimpa i backen med, för han blef hvit som en kyrkmur i syna, och sprang fram till ljuset och läste papperet riktigt, och sen stoppade han det inom rocken mycket väl, och stod en stund och höll sig i bordskanten men Larson sa’ att han raglade så att han höll på att dra’ bordet på sig men ändtligen så sa’ Larson åt honom att de skulle väl resa upp grefven och söka få lif i honom, och då vände herr Didrik sig om men Larson svor på att han var blå i synen som ett åttadagars gammalt lik, och kunde knappt stå på benen, och när han lutade sig ned öfver grefven och tog honom i axlarne för att resa upp honom, så trodde Larson kontant att han skulle falla öfver grefven i stället. – Men hvad i herrans namn kom det åt karln då inte kunde det stå något så förfasligt på papperslappen heller det der begriper jag inte ett ord af, – inföll fru Berg ifrig och förtretad, – frågte du inte Larson? – Visst frågte jag, det var säkert, men Larson kunde inte heller begripa annat än att herr Didrik blef så rädd för han trodde grefven var död. – Åh prat, – afbröt fru Berg häftigt, – men si Larson är mest lika slipad och inpiskad som Didrik, och säger minsann inte allt hvad han vet. – Åh för den saken så – inföll Lisa stött, – så vet jag då att Larson ingenting kacherar för mig, och han visste min själ inte mer än han berättade mig i morse. – Nå fick de lif i grefven då?