Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag beslöt, fann för godt anmoda RiddarhusDirectionen, att, å Ridderskapets och Adelns vägnar, för innevarande år utse en Revisor jemte dess suppleant vid LåneContoret i Götheborg, samt en Revisor och dess suppleant vid LåneContoiret i Malmö, med förständigande till RiddarhusDirectionen att om utgången af dessa val lemna BancoUtskoltet underrättelse, på det Utskottet måtte, genom BancoFullmägtige, låta Directionerne vid nämnde LåneContoir deraf undfå del; äfvensom att uppdraga åt RiddarhusDirectionen, att jemväl hädanefter intill nästa Riksdag hvarje år, å Ridderskapets och Adelns vägnar, utvälja de Revisorer och suppleanter, hvilka böra deltaga uti ifrågavarande årliga Revisioner. Bifölls. Föredrogs ånyo BancoUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 101 aflåtne och den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde memorial, angående Re vi - 246 Den 4 Februari i e. m. sion öfver BancoDiscontVerkets förvaltning oell Räkenskaper samt f. d. Riks-Diskont' Verkets fortsatta utredning för år 1829 och sedermera intill nästa Riksdag. Herr Tham, Wollrath: I likhet med det nyss fattade beslutet, hemställer jag, om icke det må öfverlemnas till RiddarhusDirectionen, att äfven utse Revisorer öfver BancoDisconten här i Stockholm. Jag tror att de Revisorer, som under de föregående åren blifvit valde af RiddarhusDirectionen, fullgjort sina åligganden på ett sätt, att intet dervid varit att påminna, och alt man således med fullt förtroende kan fortfarande öfverlemna detta uppdrag åt RiddarhusDirectionen.
Och då nu folkombuden från olika delar af riket frambära något helt annat, än att det med religionsvården står väl till, torde vi icke blott böra söka nedtysta motionerna, eller rättare öfvertala till deras återtagande, såsom här skett, och allraminst pä det sätt, som jag nu hört Hr Tham försöka. Nej, skulle det vara såsom Frih. Creutz redan i början af sin framställning uptager om kedjor med bojor och black och derefter följande högsta kroppsplikt för afvikelser från kyrkan, då är det i sanning tid, att, om ingen annan, åtminstone folkombuden lyssna lill nödropet, tv sådane slags band kunna väl i vanlig mening vara starka; men i kyrkans hand sönderfalla de till stoft, och blifva blott fruktansvärda andeliga anklagelser, att alla hennes band brustit. Eller huru står det till mellan mor och barn, när hon låter fängsla dem och föra dem i häktelse? — illa — mycket illa; ”men ännu hyser”, heter det vidare i throntalet, ”K. M. den förhoppning, ”att söndringarne skola gifva vika för en bättre insigt och kristelig besinning”. Regeringen har då säkerligen varit betänkt på att bibringa en sådan: ”bättre”; — men huru och genom hvem då? — Förgäfves har jag sökt uplvsning derom i det nådiga talet, der det väl heter, att K. M. vill vidtaga nödiga åtgärder i afseende på hvad som förekommit om ”Sönoch högtidsdagar”nes vanhelgd” och vidare att ”i anledn. af R. St:rs Skrifvelse ”om en förbättrad själavård i hufvudstaden, hafva förberedande ”åtgärder blifvit vidtagne, som icke ännu hunnit afslutas”; men hvad som blifvit åtgjordt i afseende på religions-söndringarne och de af Frih. Creutz skildrade ohyggligheterna, som således väl verkligen egt rum, derom lemnäs R. St:r i okunnighet.
Tjenstemän icke måtte sakna den förmon att kunna ingå i Civil-Statens Pensions-Inrättning; och 2:0 att lönerne för desse måtte bestämmas till 5oo R:dr för hvardera, eller lill lika belopp, som deras äldre vederlikar i samma tjenst åtnjuta; tilläggande Motionairen, som derjemte serskildt framställt och vitsordat behofvet af en Provincial-Läkare i Tjust Ilärader, att hela den anslagssumma, som erfordrades för Provincial-Läkare-vårdens reglering, endast utgjorde 8,5oo R:dr, hvilket belopp, i betraktande af det vigliga ändamålet och i jemförelse med det capital, som blifvit nedlagdt på Garnisonssjukhuset i Stockholm, ingalunda kunde synas stort, äfvensom billigt vore, all omtankan för helsovården bland folket, hvilket erlägger skattebidragen, icke lemnades i sisla rummet. Uti denna motion hafva Herr Doctor Elfström och Contracts-Prosten Ahlgvist instämt. 2:0 Af Herr Prosteri Bruzeliuss hvilken, med förmälan, att han jem Bihang till R. St. Prot. 1831. 4:de Sami. 2'dra Afd. 2 2'.dra Häftet. 10 Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomic-Utshottens Utlåtande IV:o 8. väl förenade sig med Herr Prosten Hallström j antydt nödvändiglieten af iöne-anslag för en Provincial-Läkare uti Ingelstads och Jerrestads Härader å Christianstads Län, hvilka äro belägne 7 mil frän Läkarens station och innehålla i folkmängd öfver 24,000 menniskor. Nämnde Härader hade, för att i någon mon kunna efterkomma de föreskrifter, Kongl. Förordningen rörande Choleran lemnat, antagit en Provincial-Läkare, hvars tillsättande Kongl. Maj:t1 i så måtto sanclionerat, att honom blifvit förunnad lika befordringsrätt med andre Provincial-Läkare.
Något godtyckligt och utan alt någonting derigenom vunnits, har man förändrat uppställningen i de \ första §§ emot hvad den var i gamla förslaget, hvarigenom handt, att icke mindre än 5 serskilda ämnen influtit i §. r. nemi. a) den halfqväfda distincliva grundsatsen om vilkoren för Creditsedel-utgifningen, b) om sättet att få privilegium, c)oni Kongl. Majrts pröfningsrält, r/) om octroytidens maximum och <?) om förbud att påräkna understöd af allmänna medel. Deremot har man, med frånryckande af hvad borde genom mellanmening uttalas i punkten a) nemi. delegationen lill en Direetion i §. 3, uppböjt denna detalj till värdighet af serskild som det vill synas, titan ändamål, omnämnt, att Direclionen kunde förses med instruction, hvilket endast då behöfde sägas, derest man ville föreskrifva, att instructionen Hor till Banco• och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4* 3 skulle kungöras — och glömt stadga, att Direclionen egde lagligen tala och svara i Bankbolagets namn. Att punkten Litt. e) influtit i 1824 års Lag, kort efter sedan Rikets Ständers Bank fått öfvertaga Filial-Disconterne, kunde försvaras då, emedan opinionen stundom fordrar sådane onyttiga yttringar, men alt man nu skulle omskrifva en sådan strof och förbjuda ”påräknandet" af "Statens" bidrog, sjmes vara mer än öfverflödigt. N:o 4- I 4 §• hafva Utskotten uttryckt en opinion, alt Banker möjligen kunde få uppstå på landet. Jag hade för min del velat fästa Actie Banker vid Stapelstäder och solidariska vid Provincial-hufvudsläderna, men har ej fått någon enda röst inom Utskottet med mig. I 5:te §. hafva Utskotten icke nog bindande, genom ordet utonij uttryckt Sedel-Bankers rätt, att, enligt de Författningar, som gälia för praeexislerande calegorier, få begagna assignalionsrätt å Rikets Ständers Bank.
S. D. Vid förnyad föredragning, blef till Stals-Utskottet remitterad Kongl. Maj:ts den 15 sisth November aflätna nådiga proposition till Rikets Ständer, angående åtgärder för uppförande af en byggnad emellan Carl X!II:s torg och Operahuset. S. D. Till Ronstitutions-Utskottet remitterades en af Hr V. Cassel väckt motion, med stöd af 81 § Regerings-formen, om ytterligare uppskof till nästa riksdag med afgörandet af det ifrån sistförflutne riksdag hvilande, af Kongl. Maj:t nådigst afgifne förslag till ny Riksdags-Ordning och Regerings-Form: varande en afskrift af motionen härvid fogad och. derigenom de öfrige Riks-Stånden kommunicerad. S. D. Ståndet beslöt, att med ytterligare föredragning af Konstitutions-Utskottets memorial, N:o 2, med dervid fogade Grundslagsförslag, må uppskjutas, till dess Hr Victor Cassels denna dag till Konstitutions-Utskottet remitterade motion blifvit slutligen åtgjord. Från llederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets memorial N:o 1, med hemställning om arfvoden till tvenne Notarier. S. D. Till Stats-Utskotet remitterades: l:o Kongl. Majtts, sedan den 4 dennes på bordet hvilande nådiga proposition, i fråga om upphörande af så kallade vakansoch förslagsliggetidssamt begrafningshjelpsbesparingar samt om årliga anslag till vederbörande pensions-kassor såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af besparingarne åtnjuta, jemte hvad dervid blifvit muntligen yttradt 2:o dito dito, augåeude anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeterhjelpen inom provinserne Småland och Öland, jemte Måns Månssons från Calmare län i samma ämne afgifne motion och deraf föranledde muntliga yttranden. 3:q Carl Erssons från Westerås län motion om Rusthållarnes inom
Konungens Bef;h:de se genom lingrarne dermed, att länsmannen uppdrager åt fjerdingsmannen alt göra vägsyner, då deremot fjerdingsmannen endast skall vara närvarande för alt annotera del antal lass grus, som för hvarje hemman skall på vägen uppföras, så förändrar det icke sakens natur, att fjerdingsmanncnS befattning synbarligen är ett municipalbeslyr, och mäste vara en vinst för socknen, meri icke ett onus, i synnerhet som socknen antingen för sig sjelf väljer en fjerdingsman och allönar honom, eller också låter tjenslen gå i lurgåug hemmanen emellan. I Sverige har för deu ecclesiastika uppbörden från ålder funnits sexman, äfvensom fjerdingsmän för kronouppbörden, icke såsom verkställare, ulan såsom vittnen, icke såsom auctionisler, dä Kronans räntor i forntiden bortsåldes pä auction, utan såsom controllanter öfver att icke varorna blcfvo upptagna annorlunda än som priset verkligen var. Frän början lill slut bar befattningen varit municipal, och det är ett misbruk, som ledt dertill, att en eller annan fjerdingsman, af bristande kunskap om sina skyldigheter, bar låtit nödga sig att verkställa utmätningar. Att den, hvars egendom sålunda blifvit utmätt, icke klagat, bevisar ingenting annat än oförstånd, ty hade han det gjort, sä hade hvilken landshöfding som helst förklarat utmätningen ogilltig, ty den är olaglig. Af sådan anledn., och dä fråga icke är om att bryta en gällande författning, utan endast örn en återgång lill allmän likhet inom Sverige i förhållanden, som endast genom missbruk blifvit olika, sä kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka antagande af Utsk:s betänk. Gr. Sparre: Jag finner med glädje, alt jag kan instämma i den af mig högt aktade talares yttrande, som besvarade milt anförande i denna sak. Jag finner nemi. att jag uttryckt mig 4 II. -17 370 Den 20 November f. m. illa, då den värde talaren faltat mitt yttrande så, att jag skulle hafva påstått, att fjerdingsmannabefattningen uppkom under feodaltiden.
Den lymfa, som skall rädda och återgifva lifvet åt mänskligheten, döda baciller, bakterier, mikrober, tillintetgöra » lupus », tuberkulos — apotekare och, otacksamt nog, till sist äfven läkareyrket. Detta senare dock lyckligtvis i en så aflägsen framtid att hela människosläktet blifvit impregneradt af lifselexiret Kochs lymfa! Jag började dra andan åt mig — genom munnen! » O, ni små odjur! Er tid skulle komma till sist! » Att strida en oviss strid emot er var tyngre, mycket tyngre än att där ute på landet, där ni efter allt inte måtte trifvas så särdeles väl, kämpa emot både mal, mått, mögel, insekter — ja, råttor. Landet! Med den dieten, oron och omtankan, brådskande sysslor, utan afpassade nöjen! Men jag var så frisk där, var så glad. Vore ej luften och det friska vattnet ett hfselexir så godt som Kochs lymfa? Fast ej så högt äradt?! Jag grubblar och grubblar, men har ingen säker ledning. Den är så lite vetenskaplig denna sista förmodan, så naturlig, som det står i Andersens sagor om den verkliga näktergalen — när han sjöng. Laura Sen till, att Idun med Fitinghoff. Modetidning finnes hos alla edra bekanta! Ur Skiss spåret. a f Richard Keländer. Belönad med hedersamt omnämnande vid Iduns stora pristäfling (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) » H v e m? » hviskade hon darrande med ögon som g l ö d. » J a g visste utan bitterhet. utrop. — G u d vare l o f! lilla, allt än o m j a g nan. » parasollen! H v e m tänker p å annat eller andra än sig själf? D e n ljusa kamrern. F r ö k e n Lisen gick där ensam litet afsides från badgästerna, stann a d e ofta o c h såg utåt. H o n stannade nu helt nära d e m. » » Ja, för allt!
- Jag står till ditt förfogande, varefter han vände sig till Klemens och uppmanade honom följa sig. - Vart gå vi, fader? frågade föreläsaren, vars hela väsen uttryckte en feberaktig spänning. - Till Krysanteus' hus. - Varför till honom och icke till domstolen eller fängelset? Vad har jag med Krysanteus att göra? Jag vill icke träda inom hans tröskel. - Klemens, viskade biskopen, du är i dag icke lik dig själv. Glöm ej vad du är mig skyldig! Det nalkas måhända en viktig stund. Tygla dig, och vad än må hända, så förneka icke den kärlek, som ditt hjärta hyser för din barndoms vårdare. - Min fader, jag vill försöka vara lugn. Krysanteus återvände till Hermione. Medan de lämnade stället och styrde kosan till Tripodgatan, omtalade han för henne vad som förefallit utanför templet och den del, som Klemens haft i detta uppträde. Petros och Klemens följde dem på något avstånd, omgivna av en hop nyfikna bland dem, som varit vittne till den ovan skildrade tilldragelsen. Petros fortfor, i det han fattade Klemens' hand: - Det torde förestå oss något helt annat, än du väntar, Klemens. Jag menar nu icke straffet för din överilade handling. Detta är jämförelsevis en obetydlighet ... - Var lugn, jag hyser icke den minsta fruktan ... - Men det är möjligt, att din tillgivenhet för mig går den hårdaste prövning till mötes. Jag besvär dig fördenskull: var stark, min son! Låt icke överväldiga dig! - Ah, hur kan du tvivla på styrkan av min tillgivenhet och vördnad? Var finnes en makt på jorden, som kunde rubba dem? - Och likväl säger jag dig, Klemens, att det är möjligt, att jag ett ögonblick skall stå inför dina ögon som en skuidbelastad man, som en fiende till din lycka ... - Det är omöjligt, fader. - Låt mig hoppas det. Jag går då, vad än må hända, till seger i stället för nederlag. När man anlänt till Krysanteus' hus vid Tripodgatan, gick Hermione på sin faders önskan till sin kammare för att där avvakta utgången av samtalet. Klemens kvarlämnades i aulan. Krysanteus bjöd
Län af f. d. Filial-Disconterne m. m. åberopade Herr Commerce-Rådet hvad han förut i ämnet anfört, och hvilket innefattades uti följande nu ingifne redigerade yttrande: ’’sedan min Motion, $om remitteradts af YälloflBorgare-Ståndet till både Statsoch Banco-Utskotten, blifvit först handlagd endast af Stats-Utskottets afdelning för RiksgäldsVerket, och der uppsats förslag till det svar som nu utgör betänkandet, och vid. första föredragningen deraf den 8 Marlii i Stats-Utskottet, af mig och flere Ledamöter glindran gjordes, att Remissen synts fordra åtgärd af en gemensam Beredning, beslutade ock Högloft, Stats-Utskottet, att med föredragningen i anledning deraf skulle anstå, till dess saken blifvit anmäld hos Banco-Utskottet: denna anmälan skedde emedlertid i stället så, att Banco-Utskottet ansåg saken redan af Stats-Utskottet afgjord, och Betänkandet der justeradt, ehuru det ännu ej varit öfverlaggnings-ämue, och utan all tvifvel med särdeles afseende till ett sådant förhållande, helst Stats-Utskottet varit närmast i tillfälle bedömma hvad dess egen afdelning ensam berett, genast uti Stats-Utskottets Betänkande instämde. När det, i en sålunda handlagd bakvänd ordning till Stats-Utskottet återkom, och mot denna behandling som, i min tanka, gifvet skulle verka till en särdeles utgång af hufvud saken, Stats-Utskottets Betänkanden. 497 saken, af mig framställning gjordes, förklarades vid sammanträde i Stats-Utskottet, den 29 sistl. Martii nämnde behandling, som ett misstag, och Stats-Utskottet beslöt, att, oberoende af Banco-Utskottets redan fattade Beslut, ensamt nu afgöra motionen. Då ingaf jag följande skrifteliga anförande till Stats-Utskottet: ”Då, nu enligt Höglofl. Utskottets Beslut, till hufvudsakligt afgörande företages det af Höglofl. Riksgälds-afdelningen föreslagna svar på min motion, anhåller jag få fästa Höglofl.
Länsmannens dagliga beröring med allmogen fa1' drar en urskiljning och en grannlagenhet, ett nit och ett allvar, som bör* finna sin grund i en förutgående bildning, meli personer som fått en dan söka icke gerna en tjenst, hvars årliga jon, vid fråga om dess ringhet icke kunnat ökas på andra vilkor än att den understeg joq R:dr. Länsmännen således mäste bero af folkets välvilja, antager man för e« t*0*' 35 artikel; men denna välvilja torde vara mer inskränkt nu än förr, och härrör i de flesta fall från enskifta förtroenden att förrätta allmogens liquider, sterbhus-utredningar och auetioner, hvaribland sistnämnde förrättningar i synnerhet äro nog lucrative; — dock, beklagligtvis gå Länsmännen nu för tiden oftast miste om dessa förtroenden, hvilka merändels öfvertagas af Klockare, Nämdeman och andre skrifkunninge Bönder, hvilkas okunnighet i sådana ting dock föranleder till mycken oreda och villervalla, som sluteligen måste utredas genom rättegång. Länsmännens närmaste förmän, Kronofogdarne, äro sysselsatte med uppbörden och dess redovisning samt andra Camerala göromål och hafva ej alltid tid att agna sig åt den dagliga policen. Landshöfdingens ordres till fogdarne remittera desse i de fleste fall till Länsmännen, på hvilka, som ofvan är sagdt, all verkställighet i sista hand hvilan Det är sannt, att under dem äro fjerdingsman, men desse äro Bönder som ombytas årligen, och författningarne tillåta icke att de allt för myaket besväras med de för deras lefnadsyrke främmande styrelseomsorgerne. Derföre har ock inrättningen af ordningsmän i Socknarna i det mästa förfelat sitt ändamål. De glömma snart sjelfve, att de äro det och ledigheter i sådan befattning anmälas icke ens nu mera, än mindre ärsättas. Att förstärka policeförfattningarne med Landshöfdingarnes egna police-kungörelser var en lid mycket brukligt och det är äfven i vissa fall tillåtet. För min del har jag ganska sparsamt begagnat denna tillåtelse. Den har det mot sig, att Styrelsen i ett
Barnet begynte gråta, men tystnade i förskräckelse då herr K. röt emot detsamma och hotade det med «mörka rummet!« Upprörd öfver detta förfarande frågade min välgörare hvem gossen tillhörde och fick till svar att han var ett fattigt barn, utan anhöriga och som af barmhertighet blifvit upptaget och satt i K..s vård. Alettes far beslöt genast, att, kosta hvad det ville, taga barnet ur denna vård, och erbjöd sig att taga gossen till sig, för att försöka verkan af landtluften på hans helsa. Det var sålunda jag kom i den familj jag sedan kallat min egen. Några upplysningar öfver mina föräldrar och öfver mitt rätta förhållande till herr K. kunde jag ej vinna. K. dog få veckor efter min flyttning från hans hus, och hans hustru var, eller låtsade vara alldeles okunnig i allt, som rörde mig. Men mina förträffliga fosterföräldrar läto mig aldrig sakna att ej hafva egna anhöriga. De gjorde ingen skilnad emellan mig och deras eget barn, och Alette blef för mig den ömmaste, bästa syster. Döden ryckte ifrån oss dessa älskade stöd; för två år sedan dog Alettes far; Alette flyttade till nära slägtingar, för att en tid derefter gifva sin hand åt en man hon länge älskat, och jag ville genom resor söka förströ den känsla af ödslighet, som grep in i min själ. Det var i denna stund, händelsen, eller rättare, försynen, förde mig till er. Beundran och ett interesse hvars makt jag ej kan beskrifva, drog mig till er; – kanske verkade äfven, mig ovetande, dunkla, ljufva barndomsminnen. I denna stund ha de uppgått i klarhet. Jag tycker mig nu åter flyttad i gosseåren, då jag kallade er min mor och älskade er ända till dyrkan, och nu« och med passionerad ömhet omfattade Harald fru Astrids händer, i det han framstammade – «nu, – hvad säger ert hjerta? kan ni tro dessa dunkla minnen ... denna berättelse utan alla bevis? – Får jag åter kalla er min moder? Kan ni, vill ni upptaga mig som son?!« «Om jag det vill Känn dessa glädjetårar! Jag har ej gjutit många sådana på jorden.
R:dr, anvisas 5,000 R:dr, i följd hvaraf Utskottet icke finnér skäl att frånträda dess förra yttrande. Slutligen får Utskottet meddela, att de punkter, vid hvilka något yttrande nu icke är vordet afgifvet, af samtlige Riks-Stånden antingen bifallits eller blifvit lemnade utan anmärkning, äfvensom tillägga, att, i händelse Rikets Ständer bifalla, hvad Statssamt Allmänna Besvärsoch Economi-Ulskotten tillstyrkt uti deras Utlåtande, i anledning af väckte motioner om inrättandet af Na vigations-Skolor och undervisningsanstalter lör Skeppsbyggeri, kommer att å denna Idufvud-Titel, under de villkor, sorn Rikets Ständer för desse anslags utgående kunna bestämma, uppföras: Till löner för Lärare vid Navigations-Skolorne samt till böcker, instrumenter m. m 9,200. Aflöning för Lärare vid 2:ne Institut för undervisning i Skeppsbyggeri samt till elever, tillhopa 6,666: 32.— Stockholm den 9 Juli 1840. Reservationer: Vid 5:te punkten Litt. a. Af Herr Prosten Astrand, som åberopade innehållet af Utskottets förra Utlåtande, med förklarande, alt, då detsamma blifvit af ett Riks-Stånd 8 'Stats-Utskottets Utlåtande , N\o 218. bifallet samt af 2:ne andra återremitterad t, hufvudsakligen på grund af yrkande om tillökning i det af Utskottet föreslagne anslag, Utskottet saknat allt skäl att nu afstyrka samma anslags beviljande. Häruti instämde Herr Friherre Sprengtporten, Herrar Anckarsvärd, af Gejerstam } Hallenborg, Doctor Agrell, Prostarne Afzelius, P. G. Svedelius och Ahlqvist samt Herrar Moberg, Wedberg och Kjellberg.
nyttjas stamphult papper såsom vid andra rättegångar stadgadt är; Protocoll, inneliggande, äfvensom dylika handlingar; Protocoll vid Grufve-, flytteoch Hammarsmeds-stämmor, der Bergmästare, Gesworner och Bergsfogde föra ordet, så vida Bergmästaren icke för tillfället gifver Embets-Utslag, eller Protocollet sedermera vid Domstol företes; Qvittencer för omyndige Barns medel; 23 R a 11 s a k n i n g a r; Redogörelse för disponerade medel; Registraturer, inneliggande m. m.; Rese-Pass till och ifrån Riksdagar, så val som Lill resor i Embetsä rendell; Resolutioner, Communicationsoch Inhibitions-, då de ej å särskildt
Det måtte väl ej komma någon nedlåtenhet i fråga af dottern till en köpman mot en sin fars medhjälpare, som i morgon, det vill säga om ett år eller par, kan vara hans vederlike, så duglig som alla, och pappa med, säga att han är! » » Bevars, bevars, hvad du tager varmt uti. Jag kan väl ej föreställa mig, att min kloka Marianne har fått några dumma funderingar i sitt lilla hufvud. Det skulle vara så mycket olämpligare just nu, när du väl ser, att du hvilken dag som helst kan bli friherrinna. » » Men om jag händelsevis inte skulle bry mig om att bli friherrinna? » » Hvad i all världens namn säger du? » » Jo, mamma, eftersom vi nu kommit att tala om detta, så låtom oss tala ut. Jag tycker inte om baron Gerhard, jag kan ej fördraga hans tillgjorda mor, och jag tycker, att vi äro för goda att låna oss åt den där komedien. Och våra pengar, eftersom de väl lära vara hufvudsaken för det friherrliga herrskapet, äro också för goda att kastas i gapet på de bägge herrarnes många björnar och reparera deras dåliga aflärer. » Konsulinnan var alldeles bestört. » Du vill inte bli friherrinna ... Förvillade barn, hvad är det jag hör! D u skulle neka att gifta dig med en af de vackraste och elegantaste officerarne vid gardet, som älskar dig, och som kan bli kammarherre när som helst och kan föra dig på hofvet och göra dig så lycklig och oss med! Och pappa som gladt sig så mycket åt detta parti och kanske kunde bli kommendör till Oscarsdagen, om Ni voro förlofvade. Ack, min Gud, hvilket elände! » Hon grät bittra tårar. » Kära mamma, » sade fröken Marianne med den obesvärade ton, som de unga nu för tiden äro vana att antaga, » var nu inte barnslig. Låt mig sköta mitt hjärtas angelägenheter själf, och du skall få se, att när jag blir fru Aronson, skola både du och jag känna oss mycket lyckligare! För si, fru Aronson skall jag bli, si! » Konsulinnan svimmade. * * Under tiden hade konsuln gått till kontoret med ganska bekymrade tankar.