Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Styrelsens underdåniga åsigt bör den nu ifrågavarande norra utsträckningen, eller förbindelsen mellan sjöarne Rengen och Roxen, ”företrädesvis anläggas; och enär Kinda båtledsoch sjösänkningsbolag, hvilket före ”detta erhållit^ Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse, nu ställt sig i spetsen för utförandet samt begärt att Eders Kongl. Majits Befallningshafvande i Östergötlands län ”skulle inför Eders Kongl. Majit göra underdånig framställning alf, för så vidt icke ”Statens stambana erhåller sådan sträckning alt densamma kommer att beröra den ”nuvarande Kinda båtled, Eders Kongl. Majit måtte nådigst till Rikets nu samman”trädande Ständer allåta Proposition om nödiga medels anvisande till båtleds anläggning mellan norra ändan af sjön Rengen och Linköpings hamn; så, och då delta ”bolag borde öfvertaga arbetets utförande, har Styrelsen, fastän aktieteekningslista icke ”blifvit ansökningshandlingarne bifogad, ansett sig kunna antaga alt, om bidrag varner vid instundande riksmöte till anläggningen afsatt, densamma skall under stats”regleringsperioden varda påbörjad; och får Styrelsen derför, samt emedan ortens menighet samfäldt deltagit i Kinda båtleds verkställande, i underdånighet” (biand förita klassens arbeten) ”anteckna fidelar af den till utsträckningen beräknade surn”man, eller 875,300 Ridr.” För att vidare ådagalägga vigten af ifrågavarande arbete, torde här böra återgifvas följande omdöme af Herr Friherre De Geer, som uppgjorde första förslaget till arbetets utförande. Efter att hafva uppgifvit kostnaden för anläggningen, yttrar han: ”Detta är visserligen en stor summa, men jemföres den med hvad en jernväg af ”samma längd skulle kosta, så uppgår den icke til! en tredjedel deraf.
Med strängaste afseende pa den personliga frihetens helgd, tror jag högsta magten endast bär förefkriswa de förmåner som kunna tilläggas den som sjelf blifwer Landets försvarare, emot den som dertill leger en annan. — Menniffan såsom en förnuftig warelse har ju af sjclfwa den astwise skaparen blifwit lemnad friheten att wäija emellan godt och ondt, utom hwilket dek godas utöfning alldrig förtjent namn af dygd. Pa detta rum mine Helrar > där min obetydliga röst likwäl är en del af den lagstiftande mag, tens, anser jag, att densamma yttrad, icke blott bör wara resultatet af egen wilja om sättet huru jag önffar alk sakerne malle kunna afgöras. Heligare band Den iZ Maji» band älagga mig att noga pröfwa mina åtgärder, och med erfarenhetens fäkrcrre ledning rätta cn upelvad inbillnmgo stundom öfwerdrisua eller owerkställbara fordringar — manne den slumrande na? tionalanda och den äfyftade höjningen i tänkesätten säta befalla sig, eller är det icke genom helt andra mede! wi kunna hoppas att upnä ett sadant nial? — Jag misitröstar ej, alt de fläste af osi skola se Len dag, da största antalet af de till armecns förstärkning bestämde ynglingar af egen känfla för he? Ler, jemte walet af medborgares aktning eller oiviljg skola häldre sjelfwe ikläda sig wapnen, än begaglia rättigheten att transportera, en sadan skyldighet pä någon annan. Om wi någonsin haft skäl att hoppas en dylik höjning i tänkesätten sg är det NN, dä w! lili tvär älskade Kron-PrinS åge den bepröfwade hjelten och den adle menniskos männen tillika, af hwars erfarna hand företagen skola ledas. Af alla nn anförde skäl instämmer jag med hwad Höglofl.
Utskottets pluralitet skulle förkasta Be, redningens Project, blifwa pä det sätt bifallen, att Allmänna MagazinL-Direciioiilii mätte fä rättighet att jemte enskilte i Stockholm, Götheborg och Carlscrona , bränna Bränwin; men jag ffullc för min del oändeligen häldre se, att Beredningens projcct mätte antagas. Herr Borgmästaren I.instströms yrkande, atk flere Jnnewänare i hwarje Stad ffullc fä sammansätta sig att drifwa B änwins-bränning, anser jag spft» till inrättning af corporationer, för att drifwa ett Monppollum, hwilket strider bäde emot 6o:de § k Rcgcrings-Formen och min enffilta bfwerrpgelse. Herr Prosten I^iHn: För att förklara mig öfwer en del af Herr Baron lstamiltons swar pä mitt Dictamcn, fär jag tillkännagifwa, alt min mening ingalunda warit, dct Sta t-Torpare, Inhyseshjon och dylikt löst folk skulle fä bränna Bränwin, utan mirr tanka war , att Bruks - Patroner, Ständs-Personer utan Jordbruk och andre fäderne, hwilka äga röster tvid Prästwal, ffullc fä begagna denna förmon i mät» af deras Doteringsrätt wid nyssnämnde wal. (/ > Herr Auditeuren kör-.jF: Som jag trodk mig finna, bet Herr Baron hamilton orätt fattat mitt §br. 422 Dcn 14 September. Förssag , att ctt witzt medelpris mätte stadgas för Span» nemäsen, sä för jag utbedja mig att uppläsa ben punct i mitt Betänkande, sam handlar derom. Hwilkcn uppläsning Herr Auditcuren wcrkställde, och tilläde sedermera munteligen: Min mening är alldeles icke att sätta en norm för köpare och säljare, utan blott att giftpa en regel fdr Finaner-ministern.
R:dr skall lill kassa-kreditiv åt enskilde användas ett belopp af2,000,000 R:dr, med åliggande för vederbörande direktioner, att till kassakreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning; dock under förbehåll, att sådan anvisning återtages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda. Kassa-kreditiver beviljas jemväl vid hvartdera Diskont-verket till högst tjugu procent öfver beloppet af de till dylika kreditiv, anvisade 2,000,000 R:dr B:ko. Skulle härigenom, vid någotdera Diskont-verket, uttagningarne å kredi - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 57 Jemf. §. 207. Litt. C. »Räntan, hvilken förskottsvis afdrages, utgör fyra procent.» §. 188. »Räntan för utgifvande lån förblifver fem procent, efter år räknadt, hvilken, vid lånetsulassignerande, för hela lånetiden afdrages.» Jemf. §. Jemf. §. 188. Mom. 2. »För de lån, som ej sednast fjorton dagar efter förfallotiden blifvit inbetalda, eller genom omsättning liqviderade, i de fall, der sådan får ega rum, beräknas från förfallodagen sex procent ränta, utan bevillnings-afdrag. » Jemf. §. Bih. till B. St. Brot. 4853 & 1854. 6 Samt. i Afd. 42 lläft. å krediliven öfverstiga den för kreditiv-rörelsen vid tillfället använda fond, fvlles bristen af i kassa liggande eller på räkning i Bankens Depositions-afdelning innestående behållningar, tillhörande öfriga fonder. (Se punkt. 55:o ofvan). Af fonden för utlåning med omsättnings-rätt skola Fullmäktige årligen från och med 1855, i tre på hvarandra följande år, innehålla ett belopp af 200.000
Uti 8:de mom:t af nu föredragna Banko-Utsk:ts Mern. N:o 44 är bland annat föreslaget, att bankens Advokatfiskal, som för närvaie tillhör högsta eller fjerde tjenstegraden, och åtnjuter lika löne-inkomster med de yngre Kommissarierna, måtte nedflyttas till tredje, eller s. k. Kamereraregraden; varande uti ingressen till samma morn., såsom skäl för en så beskaffad åtgärd, anfördt, att Advokatfiskalstjenstens hänförande till sistnämnde grad skulle vara öfverensstämmande med den fördelning af tjenstebefattningarne, som är i andra verk antagen, samt att Ådvokatfiskalen, om han tillhörde en lägre tjenstegrad, derigenom skulle föranledas eftersträfva befordran till tjenst i högsta craden. Emot detta förslag förekommer: att Ådvokatfiskalen är Chef för sin afdelning och för sina åtgärder redovisande direkte inför R. St:rs Banko-Utsk. och Revisorer; att Ådvokatfiskalen följaktligen eger lika sjelfverksamhet med Cheferna lör öfriga afdelningarne inom bankpverket; att bankens Under-styrelse, såsom sorterande under Ofver-styrelsen, eller R.
Frågan har således nu synts icke böra vara någon annan, hvad angår Statsverkets bidrag, än den, huru detta skall kunna så alpassas, att det blifver möjligt all gifva folkskoleväsendet en sådan riktning och verksamhet, hvarigenom skolans gagnande inflytande göres för den stora allmänheten åskådligt. Pä denna allmänhet måste det sedan bero att med egna medel tillvägabringa skolans vidare tidsenliga utveckling; och den skall visserligen icke heller undandraga sig en sådan pligt. På dessa grunder hafva Rikets Ständer, som här nedan skola i underdånighet omförmäla de förändringar i folkskoleväsendets nuvarande inrättning, hvilka Rikets Ständer ansett erforderliga, bestämt det sammanlagda bidrag, hvilket af Statsverket må lemnäs för folkundervisningens befrämjande, till den personliga skydds-algiftens halfva belopp, uppgående till omkring 250,000 R:dr R:mt. Rikets Ständer hafva likväl icke funnit lämpligt att, på sätt med den nu utgående folkskole-algiften eger rum, i mån af bevillningens belopp inom de serskilda skoldistrikten ställa delta bidrag helt och hållet lill vederbörande skolstyrelsers disposition. En sådan anordning skulle bland annat otvifvelaktigt leda derhän, att inom många församlingar jemförelsevis öfverflödiga tillgångar uppkomme, under det inom andra behofvet icke blefve tillräckligt afhjelpt. Pä detta sätt skulle också icke allmänneligen kunna lillvägabringas de förbättringar, som företrädesvis torde vara af behofvet påkallade; och om det äfven vore önskvärdt att med Statens bidrag kunna understödja fattiga barns underhåll vid skolan, lärer dock detta vara en angelägenhet, som än mera än skolans ordnande, i främsta rummel åligger kommunerna. Jemte anmälan om detta beslut få Rikets Ständer bos E. K. M:t i underdånighet anhålla om vidtagande af de åtgärder, hvilka Rikets Ständer ansett nödiga till förbättrande af en anstalt, på hvars liläkliga och ändamålsenliga verksamhet samhällets väl i väsendtlig mån heror. I afseende å folkskolans organisation har blifvit föreslaget: l:o
Om man antager Hr Lagerhjelm? förslag såsom ett öfvergångsförslag, om man (nu kommer jag till förslaget) högst lemnar ut 2 å 3oo,ooo r:dr i sådana sedlar, hvilka man om ett eller ^ år, då det större lånet hunnit göras, åter inlöser, inträffar väl då allt det onda, man förespeglat? Jag tror, att om man i detail följt mitt yttrande, hade omdömet derom blifvit mera rättvist. Jag ber att nu få öfvergå till några speciella framställningar. Då en värd ledamot, som har min uppriktigaste högaktning, uppfattat min mening så, som om jag velat framställa honom såsom näringarnas största fiende, så bevisar detta, att jag måtte hafva yttrat mig på annat sätt, än som legat i min afsigt. Jag har med glädje, mången gång, hört Hr Lefre'n tala för näringarnas bästa; men må han tillåta mig förblifva vid den tanken, att den lära, han i afton framställt, leder rakt till motsatsen, till strypsystemet. Jag kan ej hjelpa det. Om man betviflar, hvad jag sagt, så ber jag, att man blott ett enda år måtte uppskjuta med sitt Ben r> M a r s e. ra. omdöme; kanhända får jag då mera rättvisa, Sn jag önskade. Frih. af Nordin har behagat erinra om hvad han dels skriftligen och dels muntligen anfört. I det sednare har han medgifvit, att Ilr Lagerhjeims förslag kunde af Riksgrscont. verkställas för de nu först nödiga behofven. Det är ej någon längre utsträckning af förslaget, som jag begär; men då jag vill hafva det intaget i propos., och Hr Frih. icke vill hafva det i propos., så uppstår den skiljaktighet emellan honom och mig, att jag yrkar en föreskrift om denna låneutvägs begagnande, på det saken ej må bero på Hrr fullmägtiges vilja. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Frih. af Nordin i den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, ville ju förr dess hellre å förevar, betänk, framställa propos. punktvis. I fråga om irsta punkten synas meningarna icke vara delade.
"I sammanhang härmed har Utsk. jemväl antagit, att, till ''undvikande af statens betungande med utgifter i och för den "nya embetsregleringen, det förhållande lämpligast synes kun”na iakttagas, alt de förökade löningsförmånerna, hvilka der"vid blifva nödiga för åtskilliga embets-och tjenstemän, icke "utgå annorlunda än i den mån, de indragna lönerna blif"va genom innehafvarnes afgång eller befordran lediga, för "vinnande af hvilket ändamål till K. M. synes böra öfver”iemnas att använda de löner, som genom afgång "eller befordran indragas vid de verk, der sådant "anses af behofvet mest påkalladt, utan afseende "derpå, om lönen derstädes eller vid något annat "verk blifvit ledig — —; och kunde i följd häraf provisoriska löningsstater uppgöras, för att vid först blifvande "riksdag till R. H. St:s pröfning öfverlemnas." Särskilda Utsk. hade sålunda förbehållit R. St. den rättighet att kunna få pröfva de provisoriska regleringar, som K. M. kunde finna nödiga att göra. Det är således klart, att de stater, som nu kallas interimsstater, icke böra kunna anses vara för alltid fastställda, utan äga R. St. rättighet att pröfva och jemnka samt således äfven inskränka dem, i händelse de sträcka sig längre, än R. St. vid 182^ års riksdag medgifvit; och om det nu icke är möjligt att göra en sådan inskränkning, är det åtminstone nödvändigt att för framtiden vidtaga sådana bestämda åtgärder, att Konungens rådgifvare icke må äga något slags förevändning att kunna tillåta sig sådana löneregleringar på de besparingar, som möjligen kunde uppkomma på riksstatens lrufvudtitlar. När man ser, att uti ett verk, nemi. KrigsCollegium, der bristen visserligen är obetydlig, hvarje ledamot har 400 r:dr större lön än ledamöterna i Svea Hofrätt, tyckes det, som skulle, derest Hofrätten blifvit tagen till måttstock vid regleringen, Presidenten kunnat aflönas med Collegii egna medel.
Gullander att erhålla befrielse från ålagd ersättningsskyldighet för af honom inlemnade Lånehandlingar, från hvilkas gäldande låntagare och löftesmän, i brist af bevis örn deras underskrifter och efter fullgjorde edgångar, lyckats vinna befrielse; i5:o af Banco-Ombudet vid Låne-Contoret i Götheborg, Notarien G. E. Ferlin j om ersättning för det belopp af 2000 R:dr B:co, hvilket han utgifvit för inlösen af arne af Z,. Hedengren tillgripne, och efter namnunderskrifternes efterapning utprånglade Låne-Contorets Assignationer å 1000 R:dr hvardera; 16:0 af Tjenstemännen vid Götheborgs Låne-Contors RäkenskapsÅfdelning, om löneförhöjning; 17. af Kamereraren E. S. Winberg och Förste Bokhållaren N. Winberg:, samt Förste Registratoren yl. Lindekvistj med anhållan, af de förre, om eftergift af upplupne öfverräntor uppå åtskillige Låne-Documenter, hvilka blifvit af dem inlemnade, men sedermera befunnits falske; och af Lindqvist j om eftergift af 2o3 R:dr 11 sk. 4 r:st., återstående på ett lån, hvilket, genom hans försummelse, icke blifvit i concurs bevakadt. Berättelse aj Banco-Fullmäktige. 67 Slutligen få Banco-Fullmägtige nämna, att Rikets Ständers Revisorer år i83g, enligt hvad deras tryckta Berättelse (pag. 4» 5) utvisar, genomgått Bankens räkenskaper till och med för året 1837, och Tumba Bruks räkenskaper till och med för året i838, att Revisorerne tagit kännedom af Banco-Fullmägtiges allmänna Protocoll till och med den 14 Sept. i83(), och serskildta Protocoll till October månads slut samma år, samt af Commissariatets och Commissariernes i Låne-Canzliet Protocoll till och med den 14 September år i83g. Stockholm den \!\ Arv.
Såsom en nödvändig följd af denna låga beskattning, har det ock blifvit destomera maktpåliggande, att genom ofvan uppgifna inskränkning till form skilja redskapen i denna klass från den i den nästföljande, som, i fall endast pannans rymd, ej dess beskaffenhet i öfrigt, lades till grund för gränsen emellan 1:a och 2:a klassernas redskap, skulle, hvarhelst denna gräns sattes, ett för stort missförhållande uppstå emellan beskattningen i de båda klasserna och, såsom redan ofvan blifvit antvdt, alltför många ofelbart företrädesvis begagna den Ira klassens bränvinsbränning, anlägga sådan på ”hvarje gård der utfodring sker”, tillverka stora qvantiteter bränvin för ringa skatt och dermed undertrycka all bränvinsbränning på annat sätt, då nemligen de båda öfriga klassernas brännerier genom tillbörliga bestämmelser hållas vid oundvikligt tvång, att, för den alVerkning de kunna åstadkomma, erlägga den skatt, som derföre varder bestämd. En panna af 18 kannors rymd och af sådan konstruktion, som ofvan blifvit uppgifven, kan med visshet afverka 200 kannor i månaden, om hon drifves natt och dag, och då synes det vara fullt tillräckligt att antaga denna pannerymd, nemligen 18 kannor, såsom den högsta i Irsta klassen, desto hellre.som, enligt hvad af förteckningarna öfver taxerade bränvinspannor loide förflutna åren synes, det ojemnförligt största antalet jordbrukare utöfvat sin bränvinsbränning med pannor under och vid nämnde pannerymd. Att uppställa någon tariff för rättigheten till pannerymd under besagde 18 kannor, har kommittéen ej ansett nödigt, hufvudsakligen af det skäl, att kommittéen, i förhoppning att inga nya pannor för denna klass skola förfärdigas, ej velat hindra bruket af äldre pannor, som i öfrigt till formen äro tillåtna i denna klass, utan ali föranleda innehafvarne behofvet att bekostaderas ändring. 2 :dra Klassen.
Man torde säga: jordbrukaren hehöfver penningen för att bära skattebördorne, Alldenstund penningen för 32 Bev.-, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. detta behof endast kan fås genom bränvin, måste han bränna. Ja, bär bar jag igen min gamle målare i min ort, som under vedbrist skrädde af knutar och väggar på sin stuga och eldade med så länge det bar sig. Men — för att nyttja ett exempel — om en viss börda af bestämd tyngd fördelades på 2:ne att bära en viss väg, vore det väl klokt af den ena kamraten att fylla den andre? Läge det icke tverlom i den förres interesse att hålla den senare nykter, på det att denne måtte kunna bära sin egen börda, helst, i motsatt fall, den nyktre måste bära icke blott den druckne kamratens börda, utan kamraten ock. Nu är staten en börda, den hvarje god medborgare bör finna ljuf att bära; men är det klokt att berusa en dryg del af nationen, under förmodan att bördan skall bli lättare för den återstående delen. Hon måste ju, efter ali beräkning, bli tyngre ju färre, som bära. Lägg härtill bördan af de försupne, som icke ens kunna bära sig sjelfva. Tank på fångvården oell fattigvården. Om den penning, hvarför jag berusar min nästa, finge ligga qvar i nästans ficka, kunde ju lian hjelpa mig att bära statens börda. Tvänne supar om dagen göra 22 R:dr 24 sk. Riksgälds om året; denna summa, äfven med afdrag af skydds afgiften och bevillningen för arbetskraften, om lion årligen i Spar-Banken insattes och förräntades, skulle bli en tillräcklig skatt lör ålderdomen och bespara fattigvården allt bekymmer. Man invänder: man bränner icke för bränvinets skull, utan för ladugården, för drankeu; men att bränna för dranken, att anställa sådana förödelser öfver menniskan i moraliskt, physiskt och socialt li inseende för drankens skull, det förefaller mig, minst sagdt, lika afvita, som att sätta eld på sitt eget lius, för att få bykaska.
Men desse författningar hafva icke eller förbisett lielgden af jordägarerätten, då de tillerkänt jordägaren andra hälften i Malm eller Mineralfyndet och ersättning för all skada å skog och mark, samt dessutom stadgat, såsom orden lyda, att i fall det till ”bearbetning angifna stället är inom hägnad, ”och igenom dess försökande, jordägaren, ”till åbyggnad och annan nedlagd kostnad 'och arbete, kunde taga någon skada, bör Den 5.9 December e. m. ”jordägarens utlåtande först inhämtas, an”tingen lian ett sådant försök vill godvilligt ”tillåta, eller i annor händelse angifvaren ”deraf förpligtas att ställa jordägaren tillräcklig och nöjaktig borgen för all deraf ”härflytande skada och olägenhet, innan ”han undfår frihet till skärpande och sprängande å berörde ställe.” Utan att bestämdt vilja påstå, att desse föreskrifter äro de bästa, som i ämnet kunna gifvas, vågar jag dock anse dem vara mycket billigare, än de af Grefve Posse föreslagne. Om uppfinnaren skall tillförbindas att hembjuda jordägaren uppfinnarerätten, emot erhållande af ett praemium, bestämdt efter malm-anledningens beskaffenhet; huru skall man då finna någon slags grund för bestämmandet af detta praemium? Man kan icke, äfven med den största geologiska kunskap, den bästa erfarenhet och vilja, bestämma värdet af en malmanledning, som ännu icke är bearbetad eller blottad. Af en ringa anledning blir ofta en lönande grufva, och lika ofta drifves grufvearbetet efter en mycket lofvande anledning med förlust. I förra fallet har uppfinnaren lidit orätt, om han fått ett obetydligt praemium, i det sednare förlorar jordägaren, om han betalt något. Mer än en gång skulle det väl ock kunna hända, att en jordägare betalar det fastställda praemium, för Den 29 December e. m. för att icke blifva besvärarl af ett grufvearbete, som af en eller annan orsak faller honom olägligt och hvilket han sedermera drifver, icke på rätt bergsvis, utan endast så mycket att rätten dertill ej kan honom frånkännas, ehuru arbetet möjligtvis kunde blifva ganska fördelagtigt.
Såsom ett bevis på det intresse allmänheten visade för den värdefulla utstallningen, kunna vi namna, att de besökandes antal under en af de treiiiie dagariie uppgick till 1,ooo personer. Fru S. Whitlocks stipendiefond. Bildandet af e n större fond för yrltesoch studiestipendier för qvinnor utgör en af d e vigtigastc uppgifterna på FredrikaBremer-Förbundets program. Dagny har ock i ett föregamde häfte haft glädjen meddela a t t en sådan fond redan bildats, i det fru S. Whitlock, medlem af förbundets styrelse, den 8 januari d. å. anslagit en summa af 2,961 kr. 30 öm som grundplat till ett s~diestzjpendz ' um for pvi7ttzor, a t t ställas till Fredrika-Bremer-Förbundets förfogande under vilkor som har nedan meddelas. D e t a r en verklig fröjd att s e denna angelägenhet sälunda omfattas med ett intresse, icke blott i ord ådagalagdt utan i e n adel och berömvärd handling, hvilkeii vi tillika hoppas må blifva ett föredöme för allt flere vänner af den qvinliga utbildningen. Gifvomedlen förvaltas tills vidare af gifvarinnan, som förbinder sig att, så länge denna förvaltning fortfar, derå erlägga 6; b årlig ränta, hvaraf, sedan kapitalet första året jämnats till 3,000 kr., 4 9: 8 denna summa utdelas och ranteöfverskottet sarskildt afsättes samt först då tillägges kapitalet, när det, förrantadt, vuxit till ett belopp af 1,000 kr., hvarefter 4 % % det sålunda ökade kapitalet utdelas. På samma satt förfares med hvarje jämnadt tusental kronor, hvarmed kapitalet på detta eller annat sätt kan komma att ökas. Skulle kapitalet, mot all sannolikhet, sa tillväxa, att stipendiet utgår med 400 kr., må på dåvarande utdelare bero, om af möjligt öfverskott ett nytt stipendium skall bildas eller det ursprungliga fortfarande växa. Stipendium, som af brist på lämplig sökande, eller af annan orsak, ej utdelas, lägges till de behållna rantorna.