Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man åtskiljer enskilda kredilivtagare, och når associationer, verk och inrättningar äro kreditivlagare, så måtte det vara klart för en hvar, alt om någondera af dessa skola kunna med mindre olägenhet undvara understöd, så måtte det vara dessa verk och inrättningar, som äro starkare än de enskilde, och således äro just de starkare gynnade af det nya förslaget. I afseende på Bankens rättighet att uptaga lån, har man äfven förändrat föreskriften, så att när enl. förra lagrummet, var stadgad 2, högst 3 proc:s ränta, med 6 månaders upsägning, är föreskriften härom i del nya förslaget borttagen, hvarigenom huru kort betalningstid som helst kan utsättas och Banken följaktligen invecklas i långvariga och besvärande låneoperationer. Jag kan således för min del icke finna det föreslagna nya stadgandet äga något företräde framför det gamla. Jag kan, för en bank, lika litet som för hvar och en annan, finna skäl vara för handen, att afvika från den regel, som gäller för alla, alt nemi. försl göra rätt och. sedan göra godt. Att göra rätt, är Bankens skyldighet, och den gör det, då den uprätthåller myntvärdet; och hvad dernäst angår skyldigheten all göra godt, så upfylles äfven den, då Banken hjelper lånerörelsen. Pligten att göra rätt, kommer således i första rummet och att göra godt, i det andra. Det gamla stadgandet i nu gällande Bankoreglemente är närmast öfverensstämmande med denna regel och derföre all föredraga framför det nu föreslagna, hvarföre jag förenar mig med [Ir von Hartmansdorff. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade B. Ex. Hr Frih. o. Landtm, alt han innan någon propos. blefve framställd finge rekapitulera de i afseende på den ifrågar:de 5:te punkten framställde yrkanden. Hr von Hartmansdorff hade yrkat afslag å Ulsk:s förslag samt bibehållande af nu gällande stadgande i ämnet. Frih. Stjernstedt hade anhållit om bifall till Utsk:s förslag; Frih. Baab hade med åberopande af Professor Agardhs reservation yrkat återremiss af ifrågavande punkt, Gr.
Frågan gäller enligt min åsigt, om man fortfarande bör begå en orättvisa till förmån för småstäderna i Sverige, och sedan om det i politisk mening kan vara någon uträkning, att vidare fortsätta utöfvandet af den orättvisa, som så länge egt rum. Först och främst måste jag på det bestämdaste bestrida, att städerna erhållit någon slags försäkring eller garanti för bränvinsmedlens fortvarande och everdliga åtnjutande, då R. St:r besiöto, att dessa medel skulle tills vidare för allmännyttiga ändamål få användas, der de uppburos; och sluteligen vågar jag påstå, att de i allmänhet icke och specielt i småstäderna blifvit i sådant ändamål använda. Jag borde icke behöfva göra en skildring af de sämsta af våra småstäder. Engelsmännens benämning på deras egna, förfallna, småstäder eller »rotten boroughs», kan icke annat än ordagrannt öfversättas med ruttna köpingar, vid applikation på våra egna. »Många af dem äro», säger Forsell i sin Statistik, »knappast att 160 Den 26 November f. m. anse, annat än såsom jordbruksidkande byar, ty den stadsmannarörelse och) de näringar, som egentligen tillhöra städer, söker man der förgäfves.» Det är icke längre sedan än år 1828, då ett stångjernsbruk i Upland, nemi. Leufsta, var högre upptaget i taxeringsvärde än 13 af Sveriges städer tillsammantagna; Leufsta nemi. till 602,000 rdr bko, och Sköfde, Mariefred, Kungsbacka, Östersund, Skanör, Falsterbo, Grenna, Hjo, Falköping, Öregrund, Östhammar, Trosa och Borgholm till 591,000 rdr. (Forsell, sidan 258). Sveriges städer hafva dock sannerligen icke saknat uppmuntran, privilegier och stöd för sin framgång och blomstring. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att fullständigt genomgå historien om deras uppkomst och de konstlade vilkor, hvarunder de existerat. Det är för mig smärtsamt och upprörande, emedan det är Svenska jordbrukets pinohistoria. Blott några exempel härpå.
Hos oss är det så mycket mera af nöden ali Staten fullgör den skyldighet, som i berörda hänseende kan anses henne åligga, som inom en mindre nation äfven högt värderade författare, i anseende till den läsande allmänhetens fåtalighet, svårligen kunna af sin litterära verksamhet påräkna så stora inkomster, att 156 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. de derigenom kunna vinna en ekonomiskt oberoende ställning. Ett anslag i den af motionären angifna syftning synes derföre vara af behof påkalladt, och Utskottet har icke eller tvekat motionärens framställning derom förorda, helst Utskottet föreställt sig att med ett jemförelsevis ringa belopp kan, om det rätt begagnas, en gryende talang understödjas och uppmuntras, elier en utmärktare förmåga beredas tillfälle alt odeladt egna sig åt sin kallelse. Endast i afseende å den föreslagna bestämmelsen, alt af ifrågavarande anslag reseunderstöd skulle utdelas, kan Utskottet ej instämma med motionären. Utskottet anser nemligen att ett betydligt högre anslag skulle derföre erfordras. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte på det sätt motionen bifalla, alt på Svenska Akademiens stal uppföres ett belopp af C,000 R:dr, deraf, enligt Kongl. Majlis nådiga disposition, må, uppå bemälde Akademis underdåniga förslag, användas 4,000 R:dr till pensioner åt vittra författare af utmärkt förtjenst och som af dy1. IU understöd kunna vara i behof samt 2,000 R:dr till understöd ål yngre, mindre bemedlade personer, som visat mera framstående anlag lör litterär verksamhet i ofvannämnda rigtning.
Län i detta ämne väckte motioner, deruti, efter framställning af de missbruk, som gemenligen skulle åtfölja gårdfarihandel^ derigenom att den begagnades såsom medel att bland allmoge och tjenstefolk sprida utländska lyxartiklar samt, förmedelst lättsinnigt ingångna köp och uppväckt praktlystnad, föranledde skuldsättning och fattigdom, hafva motionärerne till hämmande af dessa missbruk föreslagit, Lars Pettersson> med hvilken Gustaf Appelqvist från Blekinge Län sig förenat, att strängare controller i afseende på nämnde handels bedrifvande måtte bestämmas derigenom, att ett ansenligt vite, såsom t. ex. Ett Hundra Riksdaler Banco, jemte varans förlust, utsattes för den, som vid utöfningen af dess lofliga gårdfarioch landthandel befunnes innehafva och till salu utbjuda andra varor, än dem, som äro af inhemsk art och landels egne producter, samt Johannes Samuelsson: att gårdfarihandlande skulle anses skyldig att, hvarhelst han anträffades, för hvem det begärde, framvisa sitt pass, jemte dervid fogad förteckning å de varor af ortens tillverkning, han till försäljning medförde; atl, om gårdfarihandlande innehade andra, än de i samma förteckning upptagne varor, eller icke vore med någon förteckning försedd, honom skulle åligga att medfölja till närmaste Kronobetjent i orten, som hade att den brottsliga till laga ansvar befordra; och alt gårdfarihandlande, som till q vinfolk eller barn å landsbygden utborgade varor, som bevisligen icke voro af egen eller af allmogens afvel och tillverkning, skulle vara sin fordringsrätt i thy fall förlustig. Ulskotten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, få i anledning deraf erinra, att samma ämnen, äfvensom frågan om gårdfarihandelns afskaffande, varit föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet och pröfning vid alla Riksdagar sedan år 1815, med undantag endast af sisliidne Riksdag, samt att, till följd af Rikets Ständers förnyade framställningar, än att den Städerne Borås och Ulrica?hamn samt allmogen i sju Härader af Elfs - Lagsamt Allm.
Prinsar, som ej stå Timonen närmast, böra hela deras lif igenom qvarhållas i en så beroende ställning som möjligt. Denna grundsats, säger man, är konstitutionel; men jag bestrider det. Den är hvarken konstitutionell eller förenlig med Statslärans enklaste grunder, eller ens med den allmänna moralen. Grundlagen stadgar visserligen, såsom här flere gånger blifvit åberopadt, förbud för Prinsar att hafva lifgeding, att bekläda civila embeten och att utan Konungens samtycke och vetskap träda i äktenskap. Den siste värde talaren har dock såsom mig synes, på ett öfvertygande sätt så väl nu som vid det tillfälle då Frih. Cederströms motion remitterades, utvecklat sina åsigt er om det rättsvidriga af de slutledningar, man härifrån velat draga till stöd för motionen, och det kunde i detta afseende göra tillfyllest att endast hänföra sig till hans yttrande härom. Jag frågar blott: om. från synpunkten af högre Statsintressen lagstiftaren funnit de anförda inskränkningarne nödiga, hvad anledning kan derifrån hemtas, att äfven i andra hänseenden en K. Arfprins bör vara ställd utom de allmänna rättsförhållandena? Men detta skulle han ju blifva, om han, ehuru till myndiga år kommen fortfarande skulle vara ställd under ekonomiskt förmynderskap, och följaktligen i denna del vara beröfvad den medborgerliga frihet, som enligt allmän lag tillkommer hvarje annan Svensk undersåte. Det kunde lika följdriktigt sägas om den, som hade det missödet t. ex. att vara född döfstum, att försynens mening påtagligen varit, att den olycklige i allt och hvarje fall skulle försaka lifvets goda, och att han alltså äfven borde vara beröfvad synen. Från sedlig synpunkt äro desse 2:ne jemförelsebegrepp fullkomligt annaloga. Hvad innebär för öfrigt det der beroende-vilkoret, från Statsintressets synpunkt betraktadt? Det måste alltid böra antagas, att en Arfprins kan komma att ärfva Thronen. Detta ålägger ju honom då förpligtelsen att bilda sig för sin höga bestämmelse, att i allt lefva och verka för den. En föregående talare liar anvisat de K. Arfprinsarne att deltaga i de industriella yrkena.
Detta skedde, och i November månad sistlidet år inlemnades till Kongl. Majit ett arbete, författad t med den noggrannaste detaille och Localkännedom. <— Det är för att sätta Utskotten i tillfälle att taga kunskap om detta yttrande, som jag önskar återremiss af Utlåtandet, på det Utskotten må kunna, om de så för godt finna, i anledning af dessa upplysningar föreslå Rikets Ständer att underdånigst anhålla, det Kongl. Majit, med antagande af hufvudgrunderne i Utskottens Utlåtande, i fråga om detaillerne, vid propositionen lill de Rustande ville Nådigst göra de ändringar eller tillägg, som de Rustandes sanna fördel, Truppens tjenstbarhet och locala omständigheter möjligen påkalla. Jag tror detta tillägg så mycket angelägnare, som det blifver omöj - Den 4 januarii f. m. i5 ligt och alldeles för vidlyftigt att upptaga i Ständernes beslut alla de locala. och reglementariska förhållanden, sorn måste observeras för att bringa frågan lill nödig fullständighet. Hvad angar de anmärkningar Grefve Horn i sitt skriftliga anförande framställt, anhåller jag att få besvara dem i nästa Plenum, hvilket likväl ej hindrar den yrkade återremisscn. Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold: Utskotten vänta sig icke att få detta Utlåtande återremitteradt, emedan deras samtelige Ledamöter äro af den öfvertygelse, att ärendet blifvit behandladt, icke allenast med någorlunda sakkännedom, utan äfven med en hög grad liberalitet. De anmärkningar, som blifvit framställda af Grefve Horn, röra icke målet. Utskotten kunde icke ingå uti förhållanden, som icke stodo uti omedelbart sammanhang med motionen, och då den allenast handlar om inrättandet af BeklädnadsDirectioner, kan följaktligen ej dertill föras hvad Grefve Horn yttrat angående Uniformsförändringar, hvilket likväl torde vara bäst besvaradt derigenom, att man erindrar, det sådant står Rusthållaren öppet, att genom nytt Contract med Kongl. Maj:t och Kronan förbehålla sig, utan att Ständernes medverkan dertill i ringaste måtto är erforderlig.
Genast ropade Vattu-man till Vattu-sin: »skjut du, så kastar jag!» Men räf-honan tiggde om sitt lif, och sade: »skjut inte! kasta inte! Hemma eger jag tvänne ungar. Jag vill gifva eder hvar sin, om J unnen mig att lefva.» Detta tycktes foster-bröderna vara ett godt förslag, och de skonade djuret. Men räf-honan lopp bort och hemtade sina ungar. Hon gaf svennerna hvar sin och sade, att hennes barn skulle vedergälla dem det de sparat modrens lif. Djuren följde nu sina herrar, och voro dem lydiga och trogna i allt hvad som befalltes. När så foster-bröderna hade vandrat länge tillsammans, kommo de till en kors-väg; uti väg-skälet stod ett högt träd. Då sade Vattu-man: »Frände! här skiljas våra vägar, och hugen säger mig, att vi icke snart månde råka hvarandra.» Vattu-sin svarade: ’du må råda härutinnan, såsom i annat; men huruleds kan jag framdeles spörja tidningar huru det går dig i verlden?’ Vattu-man mälte: »jag sticker min knif här i detta träd. Det skall vara dig till ett tecken, att om knifven rostar, då är jag i stor nöd; men om han blir blodig, då är jag död. Och väntar jag, att du lärer hämnas min bane.» Så ordadt, skiljdes foster-bröderna ifrån hvarandra. Vattu-man med sina djur gick en väg, och mötte många underliga äfventyr, såsom jag framdeles vill förtälja; men Vattu-sin tog en annan led, och hade icke färdats långt, förr än han såg framför sig en gammal, ödslig kungsgård. Rundt deromkring var tjock skog, och ingenstädes syntes spår efter menniskor. Just vid det att Vattu-sin skulle draga förbi den öde kungsgården, utbrast ett häftigt oväder, med storm och regn-skurar, så att svennen blef tvungen söka skygd för sig och sina djur. Han gick derföre fram till borg-porten och bultade på; men ingen svarade.
Den som bifaller, att »arbetsfordon och lastvagnar» skola, på sätt Utskottet tillVagnar och styrkt samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden stadgat, Åkdon, åsättas 5 Riksdaler införseltull per stycke, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages den tull Preste-Ståndet för införsel deraf för sin del bestämt, nemligen 10 Riksdaler stycket. Omröstningen har utfallit med 64- Ja och 55 Nej-, hvadan Rikets Ständers beslut är i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 54:de Omröstningen. Den som anser Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden gillade, förslag till tullsats å »tvåhjuliga åkdon, samt droskor, trillor och slädar», nemligen 20 Riksdaler stycket, böra vinna bifall, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. bibehålles, enligt Preste-Ståndets beslut, den derå förut varande införseltullen, 37 Riksdaler 50 öre per stycke. Som denna votering utfallit med 66 Ja och 53 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 20 Bevillnings-Utskottels Memorial JVi 19. Vattenglas. 55:te Omröstningen. Den som instämmer i Utskottets af tre Stånd antagna förslag, att införselafgiften å den under artikeln »Vagnar och Åkdon», förekommande rubriken »öfriga slae» skall bestämmas till 50 Riksdaler per stycke, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, blifver, på sätt Preste-Ståndet stadgat, nuvarande tullsats derå, 100 Riksdaler stycket, äfven hädanefter gällande. Enär omröstningen utfallit med 58 Ja och 61 Nej, är Nej-propositmnens innehåll Rikets Ständers beslut. 56:te Omröstningen.
Nej, mine herrar! grundlagen förbjuder oss att erkänna Riket redan vara med denna s. k. cabinettscassans skuld belastadt; vår kärlek till fäderneslandets väl, vår pligt att ej pålägga våra medborgare skatter öfver deras förmåga alt bära, eller medgifva att dessa skatter onyttigt användas, förbjuda oss att lemna vårt samtycke dertill, att Riket nu med denna gäld belastas, då vi icke känna, om den blifvit gjord för Rikets bästa. Jag skulle hafva anhållit 0111 bifall lill StatsUtskts nu föredragna utlåt , örn StatsUtsk. uttryckligen deruti förklarat den cabineltscassan påbördade skuld vara något, hvarmed Raket ej hade att skatfa, om det tillstyrkt R. St. att tillkännagifva sig af grundlagen förhindrade att anse den skuld, hvartill man begär anslag, vara Rikets, då den ej enligt 76 §:n Reg F:n för detsarnmas läkning blifvit gjord. Nu anhåller jag om återremiss af detta utlåt, ej emedan jag yrkar, alt StatsUlsk. måtte tillstyrka något anslag till ofvannämnde skulds betalning, — vare det långt ifrån mig, — utan emedan jag önskar, att StatsUtsk. må tillstyrka R. St. att förklara, det de icke kunna erkänna den c a b i n e 11 s c a s s a n påbördade skuld f ö r R i k e t s, d å den icke, på sätt 76 §:n Reg.-E’:n f ö r e s k r i f v e r, blifvit med R. S t: s samtycke gjord; att Utsk. ville vidblifva sin tillstyrkan, att R. St. icke måtte bevilja något anslag till betalning af denna skuld, s a m t t i I I i k a tillstyrka dem att förklara, det de icke kunna samtycka dertill att Riket med den i cabinettscassans namn gjorda gäld belastas, då de ej varit i tillfälle att bedo mina till hvad grad den uppkommit genom för Riket nödiga och nyttiga utgifter.
Gr. Lagerbjelke: På föredragningslistan förekommer äfven Ekon.Utsk:s Betänk. Jag anhåller att detta mom. måtte upföras näst efter Const.Utsk:s mom. N:o 22. R. o. Ad. biföll att Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis Betänk. N:o 97 skulle å föredragningslistan för nästa plenum upföras näst efter Const.Utsk:s Memorial N:o 22. Slutligen föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter nedannämnde d. 11 dennes e, m. första gången bordlagda Betänk., nemi. från Bevillningsutskottet: N:o 10, ang:de Tullbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen; och Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. N:o 26, i ani. af väckta frågor om förändring af nu gällande stadganden, ang:de skyldighet att bygga och underhålla kyrka, prestgård, tingshus och häradsfängelse. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. 312 Den 15 J lili f. m. Onsdagen den 15 Juli 1857. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2:ne prot.-utdrag, det ena för d. 11 och 13 dennes och det andra för sistnämnde dag. Företogs val af en Revisor, i stället för Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm, för att å R. o. Ad:ns vägnar deltaga uti innevide års Revision af Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens tillstånd, Styrelse och Förvaltning; och befanns, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd Frih. Bonde, Carl Jedvard, Öfverste Kammarjunkare med 23 röster. Föredrogs ånyo och bifölls Const.Utsk. d. 11 och 13 dennes på bordet lagda Memorial N:o 22 angide underd. anmälan hos K.
I öfriga delar, som ej äro nämnde uti Utlåtandet N:o 45, gillades förslaget till underrättelserna, enligt Betänkandet N:o 29. Afdelningen VII. » Ståndet lät bero vid Utlåtandet N:o 45. S. D, Vid förnyad föredragning bifölls Banco-Utskottets Betänkande, N:o 69, i anledning af Herr Lakes motion, om ofördröjligt utbetalande från Banken af Brandförsäkrings-Bolagets der innestående medel, hvilka blifvit uppsagde för Wenersborgs stads bispringande. Från H e d e r r. Bonde-Standex» S. D. Föredrogos å nyo Constitutions-Vtskottets på bordet hvilan de, följande Memorial: ]V:o 66, med förslag lill ändring uti Riksdags Ordningens föreskrifter, om Bergsbrukens representation: Ståndet återremitterade detta Memorial, med den, såsom dess gemensamma tanka, förklarade anmärkning, alt det ifrågäkomna stadgandet i Riksdags-Ordningen bör erhålla döljande lydelse: ”utom Fahlu Bergslag ega ock de öfrige Bergsbruken, hvarunder inbegripas de af Styrelsen öfver Bergverken privilegierade inrättningar, till förädling af mineral-rikets producter, att till Borgare-Ståndet sända fern Fullmägtige; och vare såsom valberättigad och valbar, att anse hvarje ofrälse Bergsbruksegare, sorn minst b år, vid början af det dr, för hvilket vallängden uppgöres, innehaft sådan Bergsbruks-inrättning, hvars årliga tillverkningsvärde i medeltal för fern dr uppgått till minst 1,5o,o Rdr, icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver, samt icke eller som Borgare eller Bergsmans hemmans egare, eller under annan egenskap, något Riks Stånd förut tillhörer.
— Af Styrelsens, Revisorerne meddelade, underdåniga Berättelse in« hemtas, att, under loppet af åren 1.840 och i84l> Wäddö Kanal och Bösåsgrundet i Indals-elfven genom gräfning äro fullbordade; att ett mudderverk blifvit upphandjadt; att undersökningar i anledning af följande arbeten blifvit dels afslutade och dels fortsatta, nemligen; Kanalen emellan Hjelmarm och Wenern, kanalen emellan Mälaren och Yngaren, Gråda kanal, Emäns upprensning, slussanläggningen vid Qvicksund och hamnbyggnaden vid Jhus', att, i följd af äldre anslag, Halmstads hamnbyggnad hunnit fullbordas samt Trollhätte kanalbyggnad, Götheborgs hamn och elf-arbeten, jemte rauddringar i Bjelfven och Köpings å, blifvit fortsatta. Sedan Öfverste-Löjtnanten och Riddaren J, Edström upprättat 5 st, Karteverk med planer och kostnadsförslag öfver nödiga ansedda kanal-grenar inom den så kallade Norra Stamleden af Medlersta Kanal-distriktet, äfvensom ett Sammandrag deraf i mindre skala; så har Kongl, Mapt, som ansett det vara af vigt, att detta arbete korame till allmänhetens kännedom, hvaraf kunde väckas ett allmännare intresse för kanal-anläggningar inom de orter, der behofvet sådant påkallar, under den ao Augusti i84o, i nåder förordnat, att berörde Sammandrag, hvilket författaren förklarat sig benägen att till Staten öfverlåta, emot erhållande af 400 exemplar deraf för egen räkning, skulle på allmän bekostnad litbografjeras till ett antal af 85o stycken skadefria exemplar, samt derjemto uppdragit åt Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader, att i afseende härå upprätta kontrakt med Topografiska Corpsens Lithograf, Den för ifrågavarande arbete beräknade kostnadssuroraan, uppgående till 1.600 R:dr, anvisades att, utaf gide Hufvudtitelns medel, till Styrelsen förskottsvis utbetalas, med skyldighet för Styrelsen, att för Dito dito Östra Dito Dito dito Vestra Dito 35; 40. 9.
Men stridiga åsigler, beträffande de nya grundsatsernas tillämplighet hos oss, och farhågor för städernas bestånd hindrade länge ett allmännare erkännande deraf, all näringsfrihet är en naturlig rättighet, hvars ulöfvande kan väl stå tillsammans med borgerlig ordning och städernas förkofran. Sedan den komité, som af Kongl. Maj:t år 1812 förordnats att, med (åstadt hufvudsakligt syfte å beredandet af öfvergång till ett friare system, sammanjemka åsigterna i ämnet, år 1818 lill Kongl. Maj:t inkommit med förslag till Handtverkerioch HandelsreglemenBih. lill 11. St. Skrifvelse, N:o j5 ten samt till en förordning om gerningsmäns antagande på landet, blefvo dessa förslag öfverlemnade till Rikets Ständer vid 1823 års riksdag, dervid tre Stånd, efter att hafva förenat sig om åtskilliga jemkningar och förändringar i hvad koroiterade föreslagit, till Kongl. Maj:t ingåfvo nya detaljerade förslag till förordning om handtverkerierna, till författning om gerningsmäns antagande pä landet, och till Handelsordning. BorgareStåndet, som icke delat Med-Ståndens heslut, aflat deremot en särskild underdånig skrifvelse, hvaruti med erkännande, att i de äldre lörfattningarne förändringar uti tidens längd blifvit behöfliga, Ståndet anhöll, att alla då gällande författningar och reglementen rörande handel och näringar måtte ölverses samt så jemkas och förändras, sorn beholvet kunde fordra och hvartill en vunnen erfarenhet kunde föranleda; men Ståndet uttryckte likväl härvid den åsigt, att de flesta grunddragen uti dessa äldre författningar ännu vore antagliga och värda alt bibehållas. Under det härefter striden emellan de olika åsigterna alltjemt fortfor vid de följande riksdagarne och jemväl vid 1840 års riksdag gaf anledning dertill, att Borgare-Ståndet, icke gillande Med-Ståndens beslut i ämnet, ännu en gång behandlade frågan såsom Ståndets enskilda besvärsmål, var frågan emellertid beroende på Kongl.