Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S3 minstone under de tider af aret, da tingen pasta, biträda underdomare eller iiro af Hofrätten förordnade alt sjelfva bestrida domaregöroinäl, Hofrätten mången gång, då någon af de ordin.-tjensteinännen blifvit adjungerad, sett sig nödsakad att åt mindre öfvede personer anförtro de förres i många delar grannlaga och maktpåliggande göromål, derigenom ledamöternes möda blifvit ansenligen ökad och arbetet försenadt till förlust för det allmänna. För Hofrättens ledamöter uppstå jemväl jät af slägtskap. — Exempelvis får Hofrätten i anderd, anföra att, för närvar., två af Hofrättens ordin.-ledamöter och en sedan längre tid adjungerad ledamot äro jäfvige i nästan alla fisealiska aetioner; och 0111 Presidenten eller vice Presidenten äro hindrade att, då sådana mål förekomma på de divisioner, der jäfven förelinnas, lemna sitt biträde vid behandlingen af dessa mål, måste från annan division ojäfvig ledamot tillkallas; men ett sådant tillfälligt utbyte af ledamöter divisionerna emellan medförer alltid uppehåll i görornålen för de divisioner, emellan hvilka utbytet sker. Vid framställningen af dessa hinder för arbetets bedrifvande inom Hofrätten, vågar Hofrätten jemväl i underd. fästa E. K. Bits nåd. uppmärksamhet å det förhållande, som företer sig vid jemförelse emellan denna Hofrätts samt E. K. Rits och llikets Svea Hofrätts arbeten, under den förflutna tiden, sedan år 1812, då, genom E K. M:s nåd. bref d. 24 Mars samma år, vissa grunder bestämdes, hvarefter samtlige Hofrätternes arbeten borde beräknas och redovisas, och från hvilket är alltså en dylik jemförelse låter sig anställas. Underdånigst vidfogade tabell, grundad på de af H. Ex. Hr Just.Statsministern till E. K.
Tillstyrker Utsk. Konungens framställning, med eller utan ändringar, behandlas den lika som andra af Utsk. förordade grundlagsförslag. IIr von Hartmansdorff tilläde sedermera: Jag bar hemställt, att ett förslag af Const.Utsk., som ej vid dess första föredragning godkännes af ett Ständ, måtte återförvisas till Utsk. på samma sätt som ett vanligt lagförslag, d. v. s. med alla de anmärkmr, som deremot blifvit gjorda, hvarigenom man således undveke de s. k. gemensamma tankarne. R. o. Ad, erin - 68 Den 5 A p r i 1 f. m. rar sig ulan tvifvel, huruledes dessa tankar kunna vara af någon ledamot väl uppgjorda, men att de under öfverläggningen ofta undergå hvarjehanda jemkningar, hvarigenom de blifva sä till sägande på stående fot uppgjorda och antagna. Men det är icke H| blott delta sätt att uppgöra dem, som vållar att de vanligtvis blifva felaktiga. Dertill bidraga äfven andra omständigheter, förnämligast den, att när liera gemensamma tankar blifvit Ståndet H underställda, så uppkommer vanligen tvist om företrädet dem emelH lan, ej blott hvad innehållet beträffar, utan man tvistar, lill och H med voterar om ordningen • för deras pröfning. När man sent JH omsider kommit till öfverläggning om sjelfva förslagen, så blifver det, som först förekommer, måhända med mycken noggrannhet granskadt och ändock förkastadl, kanske just derföre, att det allvarligast tages i betraktande, och emedan det har anhängarne af alla de öfriga emot sig. När dessa företagas, så är Ståndet ut^ tröltadl. Hellre än att blottställa sig för striderna om fyra eller H fem särskilda förslag, som ytterligare förestå en, tager man må- H hända det andra förslaget, änskönt det vore mindre godt än det H| första, sorn man redan förkastat, eller något af dem som återstår. jH — På delta sätt kommer verkligen icke det bästa förslaget att >9 öfverlemnas till Coust.Utsk:s pröfning.
Detta åter leder till att han, den ärlige menniskovännen, i en ganska rolig, men något lång scen har tillfölle att bestraffa deras fariseism eller ytlighet och, hvad som är vigtigare för pjesen, sammanträffa och grundligt förälska sig i en ung förtjusande enka, Jeanne de Tryas, naturligtvis dotter till hans forne öfverste, numera general. Mindre det att hon och han på hvar sitt håll äro för-lofvade än hans skuldmedvetande mot fadern säger honom att hans kärlek är hopplös. Händelsernas gång befordras dels genom några svartsjuka scener från föstmön-dansösen, som i parentes sagdt af tacksamhet och för att ej vara ett hinder för Chamillacs och unga enkans lycka gifter sig med en annan, och dels derigenom att Jeannes bror, en ung löjtnant, gjort spelskulder, som försatt honom i tillfUlle att bli föremål för Chamellacs ofvannämda uppfostringsmetod. Jeanne skyndar då vid midnattstid hem till Chamillac för att bönfalla för brodero, blir lugnad från sin oro, men öfverraskas af Bin misstänksamme fästman. Det blir en häftig scen, som sedermera dels leder till en duell, hvari Chamillac svårt såras, och dels till Jeannes uppslående af sin förlofning. Generalen, som anländt hem och till straff och uppfostran efter några vackra patriotiska tirader sänder sonen ut i aktiv krigstjenst i kolonierna, kommer med sin dotter till den numera tillfriskoade Chamillac, och för att döda dotterns känslor för denne är han nog grym att fordra, det Chamillac skall inför henne öppet bekänna sitt lifs hemlighet. Chamillac lyder fast med synbara marter och i en mycket effektfall och spännande scen bringar han detta offer, dödsdomen öfver hans själ. Men pröfningens mått är rågad t, generalen och dottern äro ädla, högsinnade andar, hon räcker honom handen som brud och generalen sluter dem båda i sin famn. Stor tablå och ridån faller under starka applåder från åskådare med tårade ögon. Den vunna framgången är väl emellertid mest att till-flkrifva det goda utförandet i allmänhet och särskildt hr Fre-drikson och fru Hartman.
Kanske finnes ingen dans, som mer än Hallingen uttalar det folklynne, som diktade den, som bättre afspeglar nordbons lif och karakter. Den begynner likasom lågt vid jorden, under lunkiga små hopp och derunder böjningar af ben och armar, i hvilka en stor kraft liksom vårdslöst leker. Det är något björnaktigt, trögt, klumpigt, halft drömmande. Men det vaknar, det blir allvar. Då resa sig de dansande och dansen, och utveckla sig i kraftyttringar, under hvilka styrkan och vigheten tyckas roa sig att leka med trögheten och klumpigheten och besegra dem. Densamme, som nyss tycktes vara bunden vid jorden, springer upp och tumlar sig om i luften, såsom hade han vingar. Så efter flera halsbrytande rörelser och evolutioner, för hvilka den ovana åskådaren ovilkorligen hisnar, återtar plötsligen dansen sin första lugna, sorglösa, litet tunga karakter, och slutar som den begynte, sänkt mot jorden. Starka bifallsrop ljödo från alla håll vid dansens slut, hälsande isynnerhet Harald. Och nu satte sig alla i rörelse till en stor Halling-polska och hvar och en «Gut» valde sig en «Jente». Harald hade knappt svalkat och styrkt sig med en bägare öl, förrän han åter skyndade fram till Susanna och bjöd opp henne till Halling-polskan. Hon hade dansat den några gånger i sin hembygd och tog glad emot Haralds uppmaning. Äfven denna dans är djupt karakteristisk. Den målar nordbons högsta lefnadslust, den är berserkaglädjen i dans. Stödd på qvinnans arm kastar sig mannen högt upp i luften; så fattar han henne i sina armar och svänger om med henne i vilda hvirflar, så skiljas de, så sluta de sig åter samman, och hvirfla åter om liksom i öfvermått af lif och lust. Takten är bestämd, djerf och full af lif. Det är ett dansrus, i hvilket menniskan för ögonblicket befriar sig ifrån hvarje sorg, hvarje tillvarelsens tyngd och tryckning. Så kände äfven i denna stund Harald och Susanna.
På Ridderskapets och Adelns vägnar. Carl De Geer. h. t. Landtmarskalk. L. S. N:o i. Brahe. 5. J. Pontusson Dela Gardie. L. s. l. s. 25. H. JFacht meister. 62. Glist. Taube. L. S. L. S. 66. Eric Sparre. 69. P. E. Cronhjelm af Hakunge. L. S. L. S. 73. Grefve Leyonstedt. 84. Grefve Lowén. F:m. C. IF. Riben. F;m. Grefve Fredr.Bo gisl. v. Schwerin, L. S. 85. A. P. v. Rosen. io5. Gust. af Ugglas. L. S. L. S. 106. II. F. Strömfelt. ii5. Ax. Lagerbjelke. L. S L. SÅ i3i. Grefve Carl de Geer. i33. N. Snoilsky. Fan Grefve Carl Ax. Löwenhjelm. L, S. Stats-Råd» L. S. i36. G. af Wetterstedt. 48. Creutz. L. S. F:m Frih. J. Cederström; L. S. 69. C. Fr. Palmqvist, F:m. Ludv. Heykenskjöld. L. S. L. S. i54. Wilh. Bennet. 177. B. v. Knorring, L. S. L. S. i84. C G. Koskull. 205. G. F. Åkerhjelm af L, S. Margretelund. L. S. 210. Frih. Ehrencrona. 232. Carl Åkerhjelm af F:m C ari Sparre, Blombacka. L. S. L. S. 236. Ludv. Manderström. L. S. L. S. 24g. E. R• Fredr. Hjerta. L. S. L. S. 257. Fr.
Majit godkända och framlagda arbetsplan för vestra stambanan, för påbörjande och fortsättning af arbetena å nämnde stambana frän Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, en sammanräknad anslagssumma af 5,679,000 Kidr, och, för fullföljande af samma banas anläggning genom Westergötland till och förbi Göta kanal, 7,610,000 Ridr, samt för fullbordande af bangärden jemte verkstäderna i Göteborg 465,000 Ridr eller tillsammans 43,754,000 Ridr Rimt; dels för den till Lund redan färdiga södra stambanans fortsättning till norra ändan af Finjasjön 4,565,000 Ridr, till påbörjande och grundläggning af sådana arbeten å södra stambanans norra del från Falköping till Jönköping, som fordrade en längre tid för deras fulländning, 4,300,000 Ridr, 'samt för fullbordande af bangården och verkstäderna i Maimi), äfvensom återstående bangårdsarbeten vid Lund ‘260,000 Ridr eller tillsammans 5,925,000 Ridr Ruut; dels ock för anläggning af bangård och reparationsverkstad i Stockholm 321,000 Ridr; utgörande sammanräknade beloppet af dessa, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, för Statens jernvägsbyggnader och dermed förenade utgifter anslagne medel, 20,000,000 Ridr Rimt, deruti likväl inberäknad den vid 1857 års början till belopp af 400,000 Ridr Rimt återstående behållningen utaf det vid nästförutgångna riksdag för ofvannämnde tvänne stambanors påbörjande beviljade anslag.
Djupt har han fallit! och nu började de att med förenade krafter skaka hängmattan så, att Uno, fullkomligen som Sancho Panza på Gästgifvaregården, blef trakterad med en himmels sprätt; endast med den skilnad at detta skedde med förbundna ögon och med större allarm; ty midt under mattan voro en mängd jernkedjor fästade, som under skakningen gåfvo et högst obehagligt ljud. Sedan han en stund fått vidkännas denna motion, svår både för kropp och sinnen, utbars han til et annat mörkt rum, der han insvept i sin matta och omlindad med kedjorna nedlades i en likkista; bindeln togs åter ifrån hans ögon och dörren tilstängdes. Efter en liten stund tilgick här som i det förra profrummet, nio lampor liksom tändes af sig sjelfva eller upsköto i lika många cheridoner omkring kistan. Midt framför sig skådade han en galge, och en klockstapel med klocka och vidhängande klämt-rep, men knappt hant han urskilja dessa besynnerliga föremål, förr än lamporna släcktes och alt blef åter mörkt. – Länge låg han på detta ställe bunden til hand och fot utan at knota, men småningom började tålamodet at förgå; synen var honom betagen, och alt var tyst som i en graf omkring, utom kyrkoklockan, hvarmed man, ungefär hvar femte minut, klämtade. Redan hade han räknat åtta sådana klämtningar och flere gånger vändt sig ifrån den ena ömma sidan på den andra; sluteligen utropade han: hvad f skall det här tjena til! får jag alldrig komma hän? – Ingen svarade. – Ändteligen klämtade klockan nionde gången, dörren öpnades, och han infördes på samma sätt som förut i samlingssalen. Gener. Superieuren. Främling! Hvad är tiden? Uno. Det vet jag intet, men mig har den förefallit rätt lång. Gen. Superieuren. Tiden är half, dit andra prof är nu fullbordadt. Du har med tålamod genomgått det.
Och man hade en ständig källa till löje i den gamle lärarens dödliga förskräckelse hvar gång det knackade på dörren och den gosse, som gått ut för att öppna, kom tillbaka med det oundvikliga beskedet: »Det är en herre därute som vill tala med lektorn.» Så en dag – å, jag minns den som i går, det var en novemberdag sådan som denna med tidig skymning och regn och snö – så en dag inträffade det, att det under en och samma historietimme kom två sådana besök, det ena tätt efter det andra. Vår munterhet var obeskriflig, men lektorn syntes nedstämd. Han gjorde ett och annat försök att falla in i sitt vanliga gycklarlynne, men det ville icke lyckas denna dag. Det började bli långrandigt, man måste hitta på något lustigt. Med ens reste sig primus – ingen hade denna gång hört någon knackning – och gick för tredje gången ut och öppnade dörren. I nästa ögonblick kom han tillbaka, orubbligt allvarsam: »Det är en herre därute som vill tala med lektorn.» Så vände han sig mot oss och blinkade, och vi förstodo genast skämtet. Primus hade så godt hufvud, han var den ende ibland oss som skulle kunnat komma på en sådan idé. »Kors i Jesu namn!» skrek lektorn med gråten i halsen och rusade ut i korridoren med rockskörten flaxande om benen. Det var naturligtvis ingen där. Men läraren var så blek, när han kom tillbaka. Han gjorde ett fåfängt försök att fortsätta den anekdot han nyss hade börjat; rösten svek honom. Han sjönk maktlös ner i sin gulbetsade karmstol och grät. Det gick sönder för honom, den gamle mannen; han såg ruinen hota, och så detta ... Det brast för honom, det var ingenting annat att göra än att gråta, och han grät. REGISTRATORN SÅ, är han död. Ja, herre Gud, vi måste ju alla den vägen gå. Han var en stilla och fredlig man. Han skötte sitt och lämnade andra i fred och lånade aldrig pengar; det behöfde han icke heller, ty han hade räntor. Men han hade en liten skruf lös. Jag minns honom så väl från familjebjudningarna i mina uppväxtår. Han var registrator i ett ämbetsverk.
N:o 435, litt. A, i anleda, af erhållna återremisser af utlåt. N:o 354, litt. A. R. o. Ad. beslöt att föredragningen skulle ske punktvis, i samma ordning, sora utlåt, innehåller. lista punkte n. lii f öl Is. Den 18 Mars. 79 lidra punkten. Gr. Anckarsvärd: Hvad beträffar första punkten, rörande de 3o,ooo rldr till reservförrådets ökande, så har jag icke rätt fattat behofvet deraf. Den skulle åsyfta en ersättning, lill complettering af förråden, för livad sorn för beväringsmanskapet är uttaget. Här visar sig att den sednare summan af 3o,8i4 r;dr afser behofvet för 5oo man; Sålunda skulle de 3o,ono r:dr, som nu nro afsedda att i ersältningsväg lemnäs, ej afse mera än behofvet för 5no man; men jag kan ej inse att della är någon nödvändighet. I allmänhet vet jag ej om det är rätt ändamålsenligt att öfverlasta förråden med klädespersedlar, hvilkas förstörelse är ganska gifven inom en bestämd tid, då del snart sngdt är beräkneligt inom huru manga år dessa persedlar blifva obrokbara. Jag har ej kommit i erfarenhet af att våra förråders behandling är sådan, som i andra länder, t. ex. i Preussen, der den är ställd på en slags durchschnitt, så att persedlar, sorn legat en viss tid, bortauctioneras för alt ersättas genom nya. Jag finner ej delta vara förhållandet hos oss. Jag vet ej, och kan ej bestämma på huru lång tid man borde anse sig kunna förvara klädespersedlar såsom förråd för armeens beklädnad. Dessutom är jag äfven öfvertygad om, att det enda rätta sättet för beväringens beklädnad vore det af Ulsk. äfven omnämnda, alt, genom någon omkostnad å Statens sida, gå så tillväga, alt beväi ingsyoglingarne sjelfve förse sig med beklädnad, och att derigenom hela landet snart sagdt skulle kunna komma att genom sin beklädnad bilda en massa af soldater allesamman.
Min öfvertygelse är, att så önsklig en lönereglering är, blir den dock omöjlig att. verkställa, så länge icke boställena blifvit ordentligt upmätta samt pä så sätt till deras verkliga värde upskattade ; men, Mine Hrr! jag kan dock ej annat än förena mig uti StatsUtskits alstyr kande af det begärda anslaget; och har derför det skäl, att, jag föreställer mig, att ifrågavrde upskattning af boställena borde kunna låta verkställa sig för vida lindrigare kostnad än den, som landtmäteritaxan bestämmer. Jag föreställer ndg, att om man ville denna sak frän styrelsens eller administrationens sida på fullt allvar, så skulle man kunna utfinna lämpligare medel för ändamålets vinnande. En stor del af arméens unga officerare äro topografer, som utgått från KrigsAkademien samt derstädes inhemtat theorieu för ifrågavrde ämnen. Om nu desse, under ledning af landtmätare, hvilka iiro skyldige att för Statens räkning verkställa arbeten till lindrigare pris lin landtmäteritaxan i allmänhet innehåller, förrättade dessa mätningar, så skulle de kunna försiggå utan att föranleda till den betydliga kostnad, som af det förevtde förslaget blelve en följd och för hvilken St.atsUtsk:t naturligtvis måste rygga tillbaka. Hen gällande landtmäteritaxan är nemi. för den enskilde till den grad kännbar, att man derom sannerligen kan utsäga det omdöme, att. den i sin män är för landet i allmänhet rent af ruinerande, äfvensom att, den svårligen ens skulle kunna för ett arbete af sfi stor omfattning som det förev:de tillämpas. Hå jag likväl icke kunnat förutsätta något direkt resultat af detta mitt yttrande, har jag endast dermed afse!t, att påpeka de möjligheter, som, efter mitt förmenande, förete sig. att kunna upnå det åsyftade målet. Mina tankar i ämnet underställas derefter eu högre pröfning. Den 14 April f. m. I frilgans miville skick finner jag mig alltså nödsakad att yrka bifall till StatsUtskits Utlåt, i denna del; och kan icke annat, ehuru jag allvarligt önskar sakens framgång i enlighet med de af mig nu uttryckte åsigter.
Intill de sednaste 10 åren hade Rikets höglöflige Ständer samma åsigter, som reservanten, i afseende på dessa begge paragrafer, och togo äfven i beräkning inköpspriset i afseende på landtegendom. Man torde icke gerna kunna förneka de gamla rättsgrundernas företräde fram» för de nya. Principens rättvisa rubbas icke af voteringar uti Utskott eller Riks» Stånd.4 2:o af vice Talmannen herr Halling-. “Vid 10 §. “På grund af de skäl, jag anfört uti min reservation vid Utskottets betänkande N:o 4 och hvilka vunnit understöd inom höglofliga Ridderskapet och Adeln, anser jag fortfarande, att den uii §:n införda vidlyftiga klassifikation för städernes handtverkare» taxering, utan minsta olägenhet kunde uteslutas och att minimi-afgiften bör nedsättas så, att §:n komme att erhålla följande förkortade och förenklade lydelse: “Handtverkare, med dem jemförlige manufakturister och andra förut icke uppräknade borgare, skola, med bibehållande af den i allmänhet fastställda grund, till fern procent af inkomsten taxeras, dock icke under nedanstående belopp, nemligen: I Stockholm och Götheborg samt första klassens städer . Rdr 8: I städerna af andra klassen „ 6: — I städerna af tredje klassen „ 5: I städerna af fjerde och femte klasserna »3: I fall detta förslag antages, följer deraf, att första perioden af 11 § ute» slutes och denna § förändras till en sådan ordalydelse: ,Taxeringsmännen ega utsätta en ringare minimi-afgift underställas. * BevillningsUlskoltels Utlåtande, A’:o 15. Vid 14 §. Äfven härutinnan understödd inom högloflige Ridder skåpet i och Adeln, fortsätter jag mitt yrkande, att arbetsfolk i städerna och på landet, som icke hafva årstjenst, må varda från bevillnings utgörande efter .2 art., under benämning för rörelse, befriadt. Skälen för ett sådant yrkande, igenfinnas uti min reservation vid Utskottets betänkande N:o 4.
Utskottens Utlåtande, IV 4- s "41 * 746, bif. af Adeln, IX s io38, af PresteStåndet, IX. s 1039, af BondeStåndet, IX s 1046, af BorgareStåndet, IX s 1074. Underd. Clereci. Se Hufvud-Titeln , fjerde. Clubb, om upprättande af en gemensam för alla fyra RiksStånden; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1241. Utskottets Utlåtande. Se StåndsClubbarne. Colonisering, om försvarslöse Personers användande till. Se Fristad. Commiuistrars Boställen, huruvida, må be - 61 / frias från extra-roteringsskyldigheter, VIII s 863, 871, 885. Commissariens, Cassa-, om årlig ersättning för, ökade arbete och möda. Se Cassör, om controll i afseende på Bankens. Commissaricrnes, om, extra befattning att granska och öfverkorssa förslitne smärre Sedlar. Se SmåsedelsSkrifning. Commissarie-Sysslor vid RiksgäldsVerket, om minskning af deras antal. StatsUtskottets Yttrande, IV r. s 277. — tjensts uppförande å Bankens Stat, angående en. BancoUtskottets Memorial, Vl 2. s 390 — 395, bif. af BondeStåndet, IX 3. Committee, om nedsättning af en, till undersökning om beskaffenheten af alla Hemmans onera. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1241. Utskottets Utlåtande, IV 2. s 1689 — 1691, bif. af PresteStåndet, IX. s 47^» af BorgareStåndet, IX s 477» af BondeStåndet, IX s 4£>4- >— till Ti'yckfrihetens våi’d, Ledamöter i Riksens Ständers, utsedde, och borde Exped.
Hr Rosenblads förslag, alt ifrågavarande mom. erhåller följande lydelse: ”Bevillning utgöres vidare af alla actie-bolag, privat-banker, associationer, societeter, verk, hypotheksoch andra inrättningar ”med 5 proc. af utdelningen, då denna uppgår till minst 5 proc. af sammanskjulnn capitalet. A lägre utdelning erläg”ges lika proc. i bevilln., som utdelningen gör i fulla proc. ”af samrnanskjutna actie-capitalet.” Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 4a. Nej — 18. Då nu vidale skulle pröfvas de återstående momenten i 35:te §:n, yttrade Hr Rosenblad: Utsk. har, just för att bevisa sin ryktbara conseqvens alt strängt beskatta utan undantag den som har något eller den som bär intet, föreslagit en upphöjning på en gång, så att bevillningen blir femdubbel emot hvad den eljest är, enär Utsk. i sitt sednare betänk, föreslagit för s. k. Trollhätte lottsedlar 25 proc. bevilln. af deras belopp. Jag anför detta som bevis på den ryktbara conseqvens, hvaraf Utsk. skrutit att undvika undantag.
Ledamöters wägnar, Ledamöters wägnar, Llaes kleming. ^Veiöman. Pä Walloft. Bargare - Ständ, Pä Hedcrw. Wonde-Ständ. Ledamöters wägnar, Ledamöters wägnar, - Larl b'r. UanckberF. ^.nclers Wilsson. k>l. krockeliv8. Den 12 Zebruarii - Till Indragning Wid timande afgäng eller befordran af följande wid f. d. Finsta Arti llerie-Regementet bestädde Löner. a Casteur « - ivo: r Tyg-waktare « - no: Tvg - Stat. Specie. - ivo: - no: 1 Diro 70: 2 Tyg-ftrifware a 50 R:d. ioo: r Följande Tyg - Handtwerkare, hwilka warit upförde säsom tjenstgörande i Tawastehus och Warckaus, neml. r 2 Lavet makare 'i 2 Hjul -makare )a 47 R:d. 282: 2 Grof-smeder / 2 Timmerman a z6 R.d. 72: 2 Lavet-makare-Gesäller ^ 1 Hjulmakare dito aga g Grof smeds dito )R:d. 2 Klen-smeds dito /hwar z84: 2 Sadelmakare dito 1° 2 Swarfware dito 1 7gZ:- Fö - Den 12 Zebruarii451 Förenamde Tyg-strifware, AriillerieHandtwerkare och Gesäller bestäs hwardera z Tunnor Spanmäl, utgörande för 2g Personer 69 Tunnor a 1^ N:d. 92: Till Communion-Win och Oblater för alla förestående 26 personer a iz fi. — 39: — Summa pä denna Stat 69 Tunnor Sp:l a i§ R:d. Stat För f. d. Finsta Arkillerie-Regementek, bestäende af 12 Compagnier För Ar 18 io. Staben. Specie.
Uti en hos högvördiga Preste-ståndet väckt motion, har herr biskopen öfver Wexiö stift, Heurlin, anfört att komministern i Hylletofta komministratur uti Bringetofta pastorat af Westra härad och nämnde län, endast egde i aflöning 2S tunnor spanmål jemte afkastningen af bostället Kåreslätt, Vs hemman, hvilket vore af så ringa bördighet, att derå föddes, förutan den till komministerns tjensteresor nödiga häst, endast 3 eller 4 boskapskreatur; att sädesafkastningen i allmänhet utgjorde blott 4 tunnor råg och 16 tunnor hafre, och att, oaktadt denna komministratur vore bland de svagaste i hela stiftet, densamma likväl vore betungad icke allenast med skyldigheten att utgöra augmentsränta till ett medelbelopp af 10 r:dr årligen, utan äfven med ordinarie rotering, samt derjemte erlade 10 kappar kronotionde; och har motionären derföre föreslagit, att så vida detta boställe icke kunde befrias från utgörandet af alla dessa onera, hvilket motionären i första rummet önskade, Rikets Ständer, enär något oroteradt hemman, på hvilket det hemmanet Kåreslätt åliggande roteringsbesvär kunde öfverflyttas, icke, så vidt motionären kände, funnes, måtte bevilja en årlig ersättning för detta besvär, beräknad efter ortens markegångspris; förmenande motionären, det en sådan åtgärd 12 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltcns Utlåtande, N:o 28. stöde i öfverensstämmelse med det beslut, som Rikets sist församlade Ständer lättat i eu dylik fråga; och hafva i denna motion förenat sig herr professorn N. Lindgren samt herr prosten Ahlstrand.