Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då desse gradationer blifvit faststälda utan att i 1,4 och y §§. skillnad blifvit gjord om det der nämnde ohelgande af Gudstjensten skett på Söndag eller Söcknedag, och utan anvisning på den 6 §., anser jag Lagen, i den sistnämnde §., hafva endast afseende på, att, för Sabbatens helgd skull, stadga en tillökning i straffet för alla andra brott, som på sådane dagar begås och icke i dessa Capitel nämnas. 2:o Instämmer denna tolkning icke endast med den, sorn Högste Domstolen i sednare tider flere gånger antagit, utan ock med innehållet af ofvanåberopade 1738 års Kongl. Bref, deraf finnes, att personer som, för begge i 3 Cap. 4 §. Missgernings Balken omtalte förbrytelser, blifvit dömde, pliktat blott 50 Daler Siifvermynt, utan att fråga blifvit väckt om Sabbatsbrotts-böters tilläggning efter C I RO Äng, fork!, lifv. 5 §. uti 2 5 Cap. Riitttg, B. m. m. men eodast om särskilda fylleri-böter, enligt Kongl. Förordningen den 17 April 1733 borde äga rum. 3:0 Atr Kongl. Förklaringen af den 23 Marrii 1807, 43 §. 16 Momentet innehåller, att, med Gudstjenst, hvarom talas i 3 Cap. 4 §. begripes sjelfva den förrättning, då Församling och vederbörande Frest sammaotrndt samt dervid, med bön, sång eller predikan, begå sin andakt; begår åter någon omförmälde förbrytelse i Kyrka vid något annat tillfälle eller då Gudstjenst ej hålles, figge i tväböte emot hvad Lagen ä slika förbrytelser eljest utsätter; har sistnämnde förbrytelse skett å Söneller Helgedag, medan Sabbaten änru är inne, vare dessutom förfallen till böter för Sabbatsbrott efter 1 §. i detta Capitel.
— Författaren, som tagit till matto i öfwerstrift de orden: 8ic vos noa vobis, och undertecknar sig: karriD aääickus, har i synnerhet haft till föremal, att wisa olägenheterne as det nu warande behandlingssätt af mål och mender i Rikets Collegier, af hwilka han förestår, dels att någre marte till ett enda förenas, dels nagra alldeles afstaffas, och alla för öfrigt till deras form, befattning och organisation, m. m. förändras. — Han förestår, att alla onödiga Collegier malte förenäs med de oumbärlige, och deke senare förwandlas till Bureauer, som styras af Ministrar, Stats-Secrcterare, hwilka det skulle tillhöra, att förrätta nu warande bade Presidents och Stats - Secreterare Embeten. — De B ireauer, som Författaren anser blifwa nödige och döra organiseras pa af honom förestagit satt, äro: En för Utrikes angelägenheterne, hwars Chef skulle blifwa Utrikes Stats - Ministern med Hof.Lanzleren till Suppleant; En Bureau för Landt Armöen; En dito för Flottorne; En FinanceBureau; En dito för Handeln och Manufacturerne; En dito för Allmänna Policen; samt En för Larowerken och Ecclestastique mai. Författaren har i öfrigt uppgifwit hwad han ansett nödigt och tjenlig! för deke Bureauers organisation och mim Öfwer hwad i detta Project blifwit framftälldt, har Committöen sig omstänkeligen yttrat, samt till Kongl. Majus widare Nådiga pröfning i underdånighet öfwerlemaat, hwad afseennde detta Project kan förtjena, da den deri förestagne förändring hwarken syneS medföra någon cgenkelig besparing för Staten, eller wara till sin werkställighet möjelig med
Om hustrun visste de ännu mindre, endast att hon icke föreföll att tillhöra samma klass som mannen. De hade alltid trott, att det var för hennes skull han lämnat sin hemtrakt. Men ingen visste ens om han hade några släktingar eller vänner, som skulle brytt sig om att få veta hvar och huru han slutat. Frågan gällde därför endast hvad man nu borde företaga sig med barnet, men därvidlag voro goda råd dyra. Från settlementet hade de få farmarne också infunnit sig för att höra nyheterna och deltaga i öfverläggningen, men bland dem fans ingen, som kunnat eller velat antaga sig henne. De voro själfva allesamman mera eller mindre nybyggare och funno det svårt nog att reda sig med sina egna familjer. Det enda de kunde göra eller föreslå var att föra henne till hufvudorten i grefskapet, där dess sheriff bodde. Han finge se till att hon kom in på fattighuset, ifall ingen där kunde eller ville åtaga sig henne. Därom enade de sig snart alla. Under öfverläggningen satt Katie helt tyst på Davids knä, betraktande med undrande blickar de många männen, som alla rökte och alla hade något att säga, men tillbakavisande alla försök af de tillstädeskomna kvinnorna att göra sig till vänner med henne. Hon endast tryckte sig närmare till sin beskyddare så snart någon närmade sig och han lade hvar gång varligt sin grofva hand på hennes hufvud, likasom för att försäkra att ingen skulle göra henne något för när, så länge hon var hos honom. Han skulle ingalunda själf kunnat förklara hvad han kände för det främmande barnet. Minst af allt skulle det väl fallit honom in, att det var ingenting annat än hennes fullständiga hjälplöshet, som drog honom till henne. Därför visste han icke häller hvad det var, som rörde sig inom honom, då rådplägningen ändtligen var slut och fadren meddelade honom dess resultat. Han visste blott, att han kände sig förbittrad mot hela sällskapet som om de förorättat honom personligen. Jaså! sade han jaså, till fattighuset? annat ha de inte kunnat hitta på? Och hvem bryr sig väl om den lilla stackaren på fattighuset? Då är det nog bättre att hon följer med oss. Följer med oss? upprepade fadren vresigt. Nu har du väl blifvit alldeles galen. Jag åtminstone vill ingenting mera ha att göra med henne.
Enär likväl, enligt hvad den vid ärendets behandling i Preste-Ständet förefallna diskussion gifver vid handen, Preste-Ständet med sitt ofvanberörda beslut åsyftat att åt enkan von Zweigbergk bereda ersättning för hela den tid, hon varit i mistning af hemmanen, samt beslutet förthy måste vara grundad! på den förutsättning, att hemmanen frångått henne först vid midfasta» är 1861, men sådant i verkligheten inträffat redan den 14 Mars 1859, pä sätt i Bonde-Ståndets beslut oinförmäles, har Utskottet ansett sig böra härigenom l:o inbjuda Preste-Ständet att förena sig med Borgareoch Bonde-Stånden uti de af bemälde Riks-Ständ lättade, väsendtligen öfverensstämmande beslut, samt sålunda förklara enkan von Zweigbergk berättigad att, jemte tillgodonjutande af den lörman, sorn genom bifall till Utskottets framställning blifvit henne beviljad, tillika erhålla skilnadan emellan det arrendebelopp, som för åren från den 14 Mars 1859 till samma dag innevarande är till Statsverket för hemmanen influtit eller kommer att inflyta samt det sammanlagda beloppet af de räntor, som för samma tid bort från hemmanen utgå, derest enkan von Zweigbergk varit i orubbad besittning deraf; hvaremot och då Preste-Ständet ensamt beslutat att ä Riksgälds-kontoret anvisa medel till den af nämnda Stånd ät enkan von Zweigbergk beviljade ersättning förde föregående åren — en anvisning, hvilken för öfrigt synes desto mindre behöflig, som de erforderliga medlen utan tvifvel komma att frän Riks-statens 7:de hufvudtitels förslagsanslag till restitutioner utbetalas. — Rikets Ständer torde finna, 2:o att ilen härutinnan väckta fråga mäste såsom förfallen anses. Stockholm den 19 Oktober 1869. STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863.
M. anmäla, att de för deras del anse den blifvande höga skatten å bränvinstillverkning vara en så högst vigtig omständighet,att de funnitsig böra hos K. M. i underd. anhålla, det K. M., med afseende derå, behagade förbjuda pressjäst-tiliverkarne att bränna bränvin under Den 15 Juli e. m. 329 elen del af året, då bränvinsbränning i allmänhet är förbuden. Såsom kändt är, hafva 2:ne Stånd, nemi. PresteStrt och BondeSt:t, beslutat en underd skrifvelse till K. M. angående inställande af bränvinsbränning i förening med pressjästberedning i allmänhet. R. o. Ad. samt BorgareSt:t hafva beslutit att aflåta underd. skrifvelse derom, att bränvinsbränning i förening med pressjästberedning icke får idkas under 1.] månad på hösten, då bränvinsbränning i allmänhet är förbuden. Huru skola dessa beslut sammanjemkas? Kanske saken skall afgöras genom omröstning i förstärkt Särskildt Utsk.? Det är väl möjligt att sådant ej står i strid med Grundlagen, men det vöre åtminstone en högst ovanlig åtgärd. Vid sådant förhållande och om derjemte i betraktande (ages, att, såsom vi nogsamt känna, hela den nu beslutade nya bränvinslagstiftningen af landets jordbrukande befolkning i allmänhet emottagits med mycket ogillande, att K. M., med anledning af ordalagen i 1 § af nu gällande bränvinsförordning, som medgifver bränvinsbrännings-förbud under högst vigtiga omständigheter och hvilken § man gifvit den med ordalagen utan tvifvel öfverensstämmande men likväl extensiva tolkning, att under vigtiga omständigheter äfven kunde förstås den blifvande höga skatten — hvilket dock, vi måste erkänna det, ej varit lagstiftarens mening, ty icke förutsåg man vid förordningens skrifvande såsom en möjlig anledning lill bränvinsbrännings-förbud att Ständ, vid en kommande riksdag skulle åsätta näringen högre skatt — att, säger jag, K.
Men, såsom anfördt är, upplyses detta hvarken mer eiler mindre genom den vid talans förlust påbjudna anmälan örn intecknad fordran, hvilken lösliga anmälan, utan att åtföljas af något lagligt bevis, icke ensam förtjenar särdeles trovärdighet. Föremålet är i allt fall ej nog vigtigt att förmå nöjaktigt motivera det stora äfventyr, som blifvit förelagdt innehafvaren af en in tecknad skuldsedel, verkande äfven på detta pappers credit; helst samma föremål, hvad intecknad skuld angår, genom sakägarens egen försorg lätteligen står att vinna. Må hända invändes, att afbetalning, till och med inlösen, kunnat ske, utan att sådant af gravationsbevis upplyses. Det torde dock kunna tagas för afgjordt, att innehafvaren af en gällande intecknad revers, då räntan till betalning är förfallen, icke lärer underlåta att, med originala sedeln i sin hand, inställa sig hos veder - Den ao Februarii e. m. börande till dess utbekommande, hvarigenom reversens existens, den obetalda summans verkliga belopp och innehafvare!] nogsamt blifva kända. Dessutom, såsom anmärkt blifvit, drabbar äfventyret egentligen den kända inteckningshafvaren, sedan han blifvit kallad. Jag föreslår derföre, att anmälan om intecknad skuld i anledning af årsstämning icke må behöfva äga rum, utan sådan stämning afse blott annan gäld, eller, om detta ej skulle bifallas, åtminstone det tillägg i författningen göras, att om bevisas kunde genom räntebetalning eller annorledes, att den skuld, som blifvit intecknad, men hvarom anmälatl å årsproclama-dag oaktadt kallelse icke skett, vore behörigen känd af gäldenär, betalningsrätten icke destomindre må för inteckningshafvaren anses bevarad. 2:0 Både af enskilda exempel och såsom granskare tid efter annan af åtskilliga allmänna inrättningars räkenskaper har jag inhemtat, att många förluster uppkommit för fordringsägare genom under-executorers förvållande, hvarvid isynnerhet såsom anmärkningsvärd förekommer förskingring af utmätta medel. Detta gäller visserligen de åt bemälde tjenstemän till utmätning anförtrodda fordringar i allmänhet; men mig torde tillåtas företrädesvis fästa R. o.
Såsom en följd af kriget har Riksgälds-Contoiret äfwen kommit att sakna en betydelig del af Dest inkomster. Utom Herrar Fullmägtiges wett» skap och samlycke äro de till Riksgälds - Conloirets disposition Mi, Landtränterierne infiutne medel, anwände till krigskostnader, sä att Contoirets annu aterstäende fordran för dylike anticipationer upgä till icke mindre summa än Rd. 223,559: 8 ff. 5 rst. Dä StatsUtffoltet med bekymmer anmäler detta förhållande, har StatsUtjkottet äfwen med till» sredsställelse bordt nämna, att Herrar Fullmägtige, sa wäl genom alfwarsamma underdåniga remonstrationer, som genom aflätne påminnelser till wederbörande Werk, i möjeligaste matto sökt befordra Contoiret till ersättning, och hwilket wid ett och annat tillfälle äfwen haft önskad påföljd. Utom de af Herrar Fullmägtige till afskrifning såsom osäkre anmälde Riksgälds-Contoirets uti Räkenskaperne balancerade äldre fordringar, har Stats, Utskottet funnit äfwen flere andre af sädan beskaffenhet, att för dem någon ytterligare betalning icke kan sörwantas. Deste fordringar aro: i',o Hos afwekne Faktoren Ilisie för en brist af 8 stepp. 17 listp. 15 nnkr uti det är 1799 för Cons tyirelä §Z6 Den i8 November. toirets räkning npköpte, af lissie emoltagne och lill Götheborg afsönde Stångjern, och hwilken brist blifwit beräknad till 84 Rd. 20 st.' 8 rst. specie, Z:o Contoire^S uti afledne KronoJnspectoren i Awe, sta L^urberZ?
SkaksRädet anfag i underdånighet lika med Rikets Ständer ett förändradk stadgande i denne del nyttigt och Afgärda by böra tilläggas lika rätt med Bolby, akt söka skifte i Skog och sftmark, men dä den af Rikets Ständer sörestagne ilag icke innehåller, att sädant stifte stulle utaf 2'fgärda by fä sökas med Odalbyn, utan endast med hans och Afgärda byns Grannar, ehuru stiftet hufwudsakligast med den förstnämnde borde äga rum, detäfwen skulle kunna leda till svrtydning om det stadgades, att Afgärda by finge stifta med sine och Odahlbyns Grannar i Skog och Mark, hivartill de Hemman, som meo stn asröfade Skog stöta till Afgärdaeller Odahlbyns ägor kunna hänföras; anfag SkatsRädtt i underdänighck det af Rikets Ständer föresiagne stadgande icke egenteligen uttrycka den äfyftade Lagförändringen eller innefatta ben tydlighet som till förekommande af misitag är nödig; hwarföre StatsRädet, dä eiriigf 87 §. af RegeringsFormeu ett bestämdt bifall elter a; stag borde pä Rikets Ständers sä beskaffade hemställanden meddelas, såsom närmast dermed öfwerensstämmande, i underdånighet tillstyrkte, akt Kongs.' Masi.t mätte i Räder förständiga Rikets Dländer, att den förändring af 4 §. i 19 Eap. ByggningaBalken, som blifwit af Rikets Stänker i underdänighet föreslagen ej kUnde i Oväder bifallas; Mcn i serstild Proposition till deras öfweriäggnmg framställa etk sädant stadgande, i denna del, som Högste Domstolen föreslagit: Alt Ägare af Afgärda Hemman mä lika som Bolby äga rätt att sk Dm A Zebruarii. §a och erhålla stift? af Skog och lamark, med fa wal Bohlbyn fom andre Hemman med hwilka
Regerings-Formen, skall af Rikets Ständer till utbetalning af Riksgälds-kontoret anvisas för att vara att tillgå, då Kongl. Maj:t till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål finner den oundgängligen nödig, må, i enlighet med hvad Kongl. Majit i Nåder föreslagit, vid innevarande riksdag bestämmas till Två millioner femhundratusen R:dr B:ko, hvaraf 2,000,000 R:dr afses för Rikets försvar och enahanda summa sora hittills, eller 500,000 Rrdr, för andra ändamål. Då, under föregående riksdagar, begge de i meranämnde Grundlags-paragraf ioreskrifna särskilda kreditiv-summors belopp vid ett och samma tillfälle af Rikets då församlade Ständer blifvit bestämda och anvisade, har Stals-Utskottct ansett sig äfven nu böra på samma gång afgifva sitt yttrande och förslag angående dessa kreditiv-summor. Beträffande således den andra kreditiv-summan, hvilken skall anslås och jemväl å Riksgälds-kontoret anvisas, »att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-rådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat», lar Utskottet upplysa, att denna kreditiv-summa, som hittills allmänt benämnts »Stora Kreditivet,» sedan densammas belopp, vid 1812 års riksdag, blifvit från 1,000,000 R:dr höjdt till 2,000,000 R:dr, vid alla derefter inträffade riksdagar bibehållits oförändrad; och som Utskottet anser denna kreditiv-summa ej heller af Rikets nu församlade Ständer behöfva förändras för tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, får Utskottet alltså föreslå, att nu omförmälda kreditiv jemväl vid innevarande riksdag må bestämmas till enahanda belopp eller Två millioner R:dr B:ko.
Detta Memorial upplåstes nu, så lydande: (Se Bilagan N:o i.) Lades på bordet. Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 27 sistlidne Februarii aflåtne och den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Nådiga proposition till Riksens Ständer, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal, Den 1 2 Marlit) 587 Herr Tham, IFollrath, uppläste följande (Se Bilagan N:o 2.) Herr Tham anhöll att dess anförande måtte få åtfölja Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till vederbörlige Utskott. Grefve von Schlerin, Fredric Bogislaus, anförde skriftligen ; (Se Bilagan N:o 5.) Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så väl Kongl. Maj:ts ofvannåmnde Nådiga proposition, som de af Herr Tham och Grefve von Schwerin, i anledning deraf, nu afgifhe yttranden, måtte till Statsoch Banco-Utskottett remitterasj hvilket bifölls. c Herr Berghman., Ambrosius Magnus: Det förundrar mig öfver all måtta, att ingen vid detta till fällö vtalar i Nationens namn. Grefve Anckarsvärd, Friherre Stael von Hollstein och Herr Påhlman äro icke mera här. Ridderskapet oell Adeln får derföre förlåta, att det språk desse förtjente man talat, i dag föres af en person, som delar deras nit, men saknar deras insigter. Det tyckes sorn Götha Canal-Direetion sjelf medgifvit, att företaget ej skall vara så särdeles lyckligt. Det omtalas förmodan att erhålla 3 procents afkastning och begäres att Staten mätte åtaga sig att garantera ActUv-ä garrn? \ ' _ falla 5 procents ränta på deras insatta Capital. Jag kan ej annat än beklaga Actie-Agarne; men de kunna ej skylla Riksens Ständer för de olägenheter, sorn drabba dem. Hvar och en påminner sig huru det tillgick år i8ocp Riksens Ständer beviljade Bolaget ett privilegium och en Discont. Denna sednare öfverskred sitt Reglemente och gick under.
För undvikande af de olägenheter, som tillskyndas låntagaren genom skyldighet att den 1 November infria en pant, som han önskar att genast derefter åter få belåna, har Herr K. A. Almgren yttrat dea åsigt, att enär Bankens säkerhet vore i alla fall betryggad, det kunde medgilvas låntagaren, att vid förfaliotiden endast inbetala upplupen ränta jemte den skillnad i belåningspriset, som möjligen uppkommil. Sedan Utskottet tillstyrkt, att hvarje iuue-rörelsegren skall begränsas inom ett visst maximum, och det möjligen skulle kunna inträffa, att vid något tillfälle beloppet af låne-ansökningar öfversteg den disponibla tillgången; så skulle genom bifall till Herr Almgrens föi’slag, andras rätt förnärmas. Och då dessa lån dessutom emot principen för desamma skulle genom ett dylikt medgifvande kunna förvandlas till stående; hemställer Utskottet, 17:o. att nu gällande föreskrifter, rörande tiden och sättet för liquiden af ilrågavarande lån måtte få bibehållas oförändrade. Uti en lill Utskottet remitterad motion af Herr J. A. Arnberg, yttrat att föga förändring torde behöfva göras i lånerörelsen på vågförda effekter, utan att tillika uppgifves hvad som kan tarfva rättelse. Vid sådant förhållande har Utskottet endast velat, med tillkännagifvande häraf, förklara, att, enligt Utskottets öfvertygelse, nu gällande föreskrifter, i afseende på låne-rörelsen mot pant af jern oell andra vågförde effekter äro ändamålsenlige, och att några andra förändringar deruti icke äro behöflige än de som afse redaktionen, och hvartill Utskottet förbehåller sig Banco-UUkotlels Betänkande, N.o 29. 31 att framdeles, i samband med reglementariske föreskrifterne, få afgifva förslag. 1 fråga om maximum för denna låne-rörelse, hänvisas lill följande punkt. C. Låne-rörelsen emot pant af tackjern.
Utskottet, som uti noga öfvervägande tagit de förslag och framställningar, hvilka uti ifrågavarande maglpåliggande ämne blifvit afgifne, så väl i afseende på sjelfva grundsatserne för räntornes utgörande, sorn i afseende på desse grundsatsers tillämpning till närvarande tidsförhållanden, jemte öfrige sammanhang härmed egande frågor, har ansett lämpligast att till Rikets Ständers pröfning framställa ämnets flere delar uti följande ordning: 1:0 Förslaget att Rikets Ständer skulle upprätta markegångstaxa för kommande 5 år. Härvid har det synts Utskottet: a) att, då en markegångssättning för 5 kommande år grundades på de pris, som varit gällande under 5 förflutna år, kunde alltför betydliga skillnader emellan de för året gångbara och markegångsprisen uppkomma vid de tillfällen, då t. ex, 4 eHer 5 på hvardera följande svåra års pris komma att bestämma markegången för 5 derpå följande till äfventyrs goda år, eller tvärtom; b~) att representanten icke alltid kan ega den närmare kännedom om localförhållandena, som är nödig för en dylik prisbestämning; och att, omäfvenen sådan kännedom hos en eller annan förefanns, densamma likväl icke kunde påräknas hos den pluralitet, som, i alla fall, bestämde besluten; c) att tvisteämne dymedelst kunde uppkomma mellan serskilde or Uih, till R. St. Prot. r834* 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 25:te Häftet. Stats-Utskottets Utlåtande IV-0 273. ters Fullmägtige, hvarigenom äfven de numera i allmänhet nog långvariga Riksdagarne än ytterligare torde komma att förlängas; eT) att något definitivt heslut härom icke skulle kunna fattas förr än, i grundlagsenlig ordning, 75 §. Regerings-Formen Liefve ändrad. Och som
Lagsamt Allm. Besv.- oc'i Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 1. R. St. underdån. Skrifv. N:o 45. Motion N:o 233, att lösen för de från Kongl. Kammar-kollegium ut gående expedilitioner mätte såsom löneförbättring tillfalla Kollegii tjenstemän, eller ock Notariernas löner förhöjas till 2,800 Rdr Rint. StatsUtsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Qvarnar, angående bevillning af mjöloell såg-. Motion N:o 49. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. N:o 14, samt Meni. N:is 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. N:o 210. om sättet och vilkoren för anläggning och begagnande af mjöloch såg qvarnar. Motion N:o 115. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7 och Meni. N:o 20. R. St. underdån. Skrifv. Qvarnräntan, angående uppbärande af Såg-räntan och. Utlåt. N:o 45 (A) och Meni. N:o 79. R. St. underdån. Skrifv. Qvill, Norra, angående öfverlåtelse till Wenlzelholms aktie-bolag af f. d. Löjtnantsbostället vid Kongl. Kalmare Regemente, l‘/8 mantal. Motion N:o 37. Stats-Utsk. Utlåt. Qvinlig llllgdom, angående inrättande af undervisningsanstalter för. Motion N:o 28. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. 35 Qvinnor, angående anvisande af medel för beredande af kostnadsfri undervisning vid Akademien för de fria konsterna åt. Motion N:o 224. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. R.
Då bans innehafvande Stats-Sekrel.-embete för 14 år sedan indrogs borde lian nemi. enl. gammal häfd hafva fått behålla sin dåvarande lön 4,000 R:dr i pension likasom man förut beviljat Ijenstemänuen vid Allm. Magasins Inriiltningen och NummerLolleriet, när -desse verk indrogos. Till och med åt Allm. Beredningens ledamöter medgafs samma fördel, ehuru de, likasom Kummel-Lolteriets tjenstemän ej voro med fullmagter försedde, och någre bland dem blott tjenstgjort ett eller annat år. Änskönt Konungen äskade och StalsUtsk. tillstyrkte ifrågavande pensionsrätt för Hr von Hartmansdorff, blef den likväl af 2:ne Stånd samt af förstärkta StalsUtsk, afslågen. Det synes mig då ej vara mer än rätt och billigt, att Hr von Hartmansdorff, i händelse han uplefver 65 års ålder, då, efter 17 års ytterligare tjenstgöring, vid afgången från Presidents-embetet, får åtnjuta den pensionsrätt, hvilken så långt förut bordt tillkomma honom om han blifvit behandlad lika med Nummer-Lotteriets och andra tjenstemän. På grond af hvad jag nu anfört, och då, på sätt redan anmärkt blifvit, brist på medel å Allmänna Indragnings-Staten icke är alt befara, tillstyrker jag bifall till motionen och anhåller derföre om återremiss af Betänk. Frih. Cederström, Budolf: Ifall denna fråga stöde så, sora StalsUtsk. vid dess behandling förutsatt, eller att R.