Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag trotsar den värde talaren, att kunna nämna en enda Svensk medborgare, utom adelsmännen, som, oaktadt han är i stad bosatt, likväl ärfver efter landsrätt; och örn det sålunda är obestridligt, att Adeln ensam af alla Svenska medborgare äger rättighet att, oberoende af boningsort, ärfva efter landsrätt, då måste man väl medgifva, alt en sådan rättighet är ett Stånds särskilda rättighet eller förmån; hvilket skulle bevisas. Gr. Frölich, David: Jag anmälde mig under det min värde bänkkamrat Gr. Florn hade ordet på förmiddagen, och gjorde det egentligen för att förklara sä väl honom som de af Riddarhusets medlemmar, hvilka äro af samma tanke som han, att jag högaktar den, som för sitt ändamål i denna fråga nyttjar så klara skäl, som den värde Grefven i den sednare delen af sitt anförande begagnat, då han nemi. sade, att han för sin del icke kunde finna annat, än att Adelns politiska existens berodde pä utgången af denna rättsfråga, och att han derföre ansåg sig böra argumentera deremot. I detta förklarande ligger ett öppet tillkännagifvande, att när man är starkt öfvertygad om ett visst ändamåls rättmätighet, så är man, utan att sjelf vela det, icke så nogräknad om medlen, som man dertill använder. När jag i detta fall tager min bänkkamrat och gamle vän Gr. Horn till exempel, så är jag öfvertygad om, att hvarken han eller någon annan hyser den ringaste förmodan derom, alt jag skulle vilja kasta någon skugga på hans afsigter. Men det hörer olyckligtvis till menniskan i allmänhet att råka ut för sådana anomalier, alt man med goda afsigter icke gör sig noga reda för hvilka medel man bör begagna för uppnående af ett ändamål, och det är just hvad som handt min värde bänkkamrat. Det hade dock troligen för honom sjelf varit mest tillfredsställande, om han hade nöjt sig med att anföra detta enda argument. Ty vid den föregående argumentationen, som skulle gä ut på alt vissa med förnuftskäl, att de nu beslående lagarne icke kunde vara emot ett sådant syftemål, som det, dit han ville komma, der var han mindre lycklig.
St. nu genast skola fästa afseende på denna plan alt etablera en regulier paketfart, men jag har önskat att framställa idéen så godt jag Kan, stödd på de facta sorn jag funnit uptecknade af en ganska erkänd authoritet, Mac Culloch — och vill blott anhålla, att R. o. Ad., som så liberalt understödt den visserligen ej mindre problematiska frågan om Jernvägars anläggande i stor skala, ville bifalla syftemålet för denna motion: Alt de första Irenne uren 8000 r:dr ock sedermera en längre tid 6000 r:dr, ärligen, såsom Statsbidrag lemnäs det bolag eller enskilt man, som vill uprälta en regulier paket fart i endera, eller samfällt de här ofvan upräknade linierim, med de villkor som ligga till grund för verkställigheten. Det torde slutligen lillåtas mig att visa hvilka fördelar en utvecklad paketfart skulle tillskynda K. M:s Flotta då Paketerna föras och bemannas af dess Officerare och manskap. De 22 Paketer sora å de fyra linierna skulle användas, behöfva 22 befälhafvare af Officers-grad och 22 förste Styrmän af lägre Officers-grad; 22 Underofficerare från Styrmansoch 22 frän Skeppare-korpserna; 132 Matroser och Jungmän och 264 Båtsmän utom 44 Kockar, och hela detta antal hållas i ständig verksamhet till sjös. Om då båtsmännen, som så väl behöfva sjömansdaning, kommenderas på en gång tvenne år och de bästa matros-ämnena på förhand utletas bland denna Flottans fasta korps; så skulle slutligen en elite af minst 1000 man fullgoda matroser bildas och utgöra kärnan af Örlogsbesättningarna, jemte den värfvade malros-korpsen. Matrosoch Jungmans-korpsen frage äfven ett behöfligt tillfälle till praktisk utbildning och förstärkning af sina knappa villkor, då mera än tredjedelen af densamma skulle komma alt ständigt vara i verksamhet på sjön.
Det är nemligen, såvidt vi känne de förnuftiga väsendena, ingen annan än det menskliga samhällets representant, som rätteligen icke blott kan, utan ock måste använda ett physiskt ondt eller sinnliga lidanden såsom straffmedel11, ehuru naturligtvis ej eller han får använda dem annars, än till den felagtiges eget sannskyldiga bästa; ty för någonting annat, än hvars och ens sanna väl, och ytterst för allas eviga lif och salighet, kan och får icke ett förnuftigt väsende såsom sådant någonsin vara verksamt. Att utan det goda till ändamål blott och bart vedergälla ett ondt med ondt är att utöfva en sinnlig och förnuftsstridig hämnd, hvilket för menniskan och samhället aldrig kan vara tillåtligt, och för den Allgode sjelf icke en gång är möjligt. De förra kunna väl få tillfoga en menniska vissa lidanden, när det är oundgängligen nödvändigt för hennes högre och högsta väl12, hvilket likväl då icke är att endast tillskynda henne ett ondt, utan tvärtom att verkligen tilldela henne ett godt eller att bevisa henne en sann och vigtig välgerning, ehuru medlet dertill kan vara ett sinnligt obehag och såvida ett relativt ondt. Men af några sådana medel kan och behöfver ej Gud för sin del begagna sig13, då alla lidanden falla inom det sinnligas område, med hvilket han såsom ett rent osinnligt väsende icke omedelbart har någonting att skaffa14. Det sinnliga i allmänhet och det (sinnligt) onda i synnerhet kan derföre ej någonsin vara ett medel för Honom, såsom det är eller kan vara för den sinnligt förnuftiga menniskan. Om det hufvudsakliga af hvad vi här anmärkt borde de christna Theologerne och Presterne mindre än andra vara okunniga (Jemf. t. ex. 9 och flere andra ställen med Math. 5: 48); men beklagligen är det motsatta förhållandet så vanligt, att det knappt lönar mödan att tala om undantagen. Det stora flertalet är ännu, Gud bättre, i en ganska betydlig grad besmittadt af gammal hedendom eller af persisk och judisk superstition.
Lag samma vare för öfverträdelse af hvad i a3:dje, 24:de och a5:te §§. är stadgadt. Befinnes någon, under den tid af året, då bränvinsbränning förbjuden eller inställd är, samt, efter den dag, då försegling af brän vins-redskapen blifvit verkstäld, innehafva oförseglad brän vins-redskap, bote dubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvinsbrännings-redskapen förbrutem § När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvinsbrännings-redskap eller för oloflig bränvins-tillverkning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare och ansvarig för förbrytelser emot denna Författning, med undantag af förseglings brytande å bränvinsbrännings-redskap, så vida visas kan, att sådant skett å den lid, då han vistats å annan ort, och ulan hans derom gifna befallning. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han den honom tillhörige redskap, hvars värde förbrytaren betala bör. Femte Artikeln. Om bränvins försäljning, samt vilkoren och afgifterne derför. § fa Tid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet, så i stad f som 6 BevilltiLa"- samt Ailm. Besv.- och Ekon.-TJLskoliens Betänkande, IV:o 7. å landet, är fästadt det vilkor, alt förtäring deraf å försäljningsstället icke må tillåtas eller ega rum, med undantag af gästgifvaregårdar, värdshus, källare, spisqvarter eller näringsställen, på sätt och med de vilkor, här nedan stadgas. § 43. Försäljning af bränvin under En fjerdedels kanna vare, så i stad, som på 1 andet, icke lofgifven på andra ställen, än sådane gästgifvaregårdar, samt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen , hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå.
Derefter företogs ett af Riksdagsmannen Wessing ingifvet memorial ang:de förklaring af 17:de § Riksdags ordningen L Utskottet beslöt, att Riksdagsmannen Wessing skulle lemnäs det svar, att Utskottet ej kan lemna annan upplysning, än att denna §:s tillämpning i särskildta fall är en åtgärd, som tillkommer vederbörande Domstolar, och att då §:s stadgande är bestämdt, kan Constitutions Utskottet icke ingå i pröfning hvarken af den retroactiva verkan man försökt densamma tillägga, eller af enskilta personers valrättighet 2. 1 Tryckt i Constitations Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. ‘228. Detta svar, se nämnda arbete, sid. 227. 84 Den 10 Oktober 1810 Vidare företogs ett af Riksdagsmannen B. [o: J] Olsson Longberg från Gestrikland ingifvet memorial med anhållan om Utskottets förklaring öfver 77:de § Reg.-formen samt 33:dje § af RiksdagsBeslutet samt att Utskottet genom originalhandlingarnes upteende måtte förvissa Bondeståndet om rätta förhållandet med Riksens Ständers beslut vid sista Riksdagen rörande Kungsoch Kungs-Ladugård arnes förväntning L Lades på bordet. Utskottet åtskilljdes kl. 7 eftermiddagen. 1 Memorialet tryckt Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 221 fi. Justerat d. 15 October 1810. A. G. Mörner. Fredagen den 12:te October kl. 8 förmiddagen sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, hvarvid till justering upplästes ett project till memorial ang:de de af Utskottet gillade förändringar i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen tillika med sjelfva anmärkningsprojectet, hvilka handlingar af Utskottet godkändes 1. Utskottet beslöt härefter att uti särskildt memorial till Riksens Ständer anmäla dess önskan, att de af Utskottet ingifne memorial rörande förändringar i Rikets Grundlagar jemte de dithörande acter måtte på det allmännas bekostnad varda af trycket utgifna 2.
Ogillades. 30:o Angående ansvaret för lögnagtiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande. Bifölls. 31 :o Angående qvarstads läggande å skrift, då åtal genom allmän åklagare a lis Lä lies. Angående borttagandet af föreskriften 0111 insändande till Hof-Rätter af handlingarne i tryckfrihetsmål. Ogillades. 33:o Angående qvarstad, yrkad af enskild målsegande. Ogillades. Hvad aler beträffade de, uti 15:de punkten Litt. A. och B., samt 16 och 17 punkterna af Constitutions-Utskcttets memorial N:o 5 upptagna representations-forslag, fann Ståndet för godt förklara, att föredragningen af desamma skulle hvila, intilldess Ståndet erhållit del, så väl af Preste-Ståndets beslut Öfver förslagen i 15:de punkten Litt. A. och 16:de punkten, angående Universitetens representation, som Borgare-Ståndets beslut öfver förslagen i 15:de punkten Litt. B. och 17:de punkten, rörande Bergslagens representation. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående en, med den förändrade organisationen af Stats-Rådet gemenskap egande, fråga; och 2:o Johan Pehrssons från Upsala Län af Bevillnings-Utskottet, enligt dess memorial N:o 2, till Bonde-Ståndet återlemnade mation, angående besvär öfver markegångs-taxorne. l8o Trot. TJtdr. d. 28 Mars 184.0. S. D. Återremitterades till Stats-Utskottet, samma Utskotts Utlåtanden: N:o 20, angående Kållands
Från Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 40, i anledning af väckta motioner, angående bördsrättens upphäfvande: Bifölls, ined de rättelser: l:o att Jorda-balkens 3 kap. 1 § 3 mom. af denna lydelse: ”Skiftar man hus, tomt eller gård i staden emot hus, tomt eller gård i samma stad eller annor, håfve ej eller bör deman rätt att derå klandra, utan behålle deremot bördemännen å begge sidor hvardera sin rätt till det tillskiftade,” utgår; och 2:o att i förslaget till Rättegångs-balkens 6 kap. 2 § sista momentet skola införas, emellan orden författningar och i afseende få rättigheter dessa ord: finnes stadgadt. N:o 41, i anledning af väckt motion om förklaring af stadgandet i 5 kap. 1 § Jorda-balken, angående bördes-skillings beskaffenhet; bifölls. N:o 42, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadgande, angående morgongåfva, bifölls; och N:o 43, i anledning af väckt motion om förklaring, huruvida 1845 års arfslag må inverka på fördelning af egendom, som förut blifvit emellan barn gjord af föräldrar, hvilka likväl, först efter det nämnde lag blef gällande, aflidit; bifölls. S. D. Föredrogs BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 4, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Voterings-propositionen, pag. 3, godkändes, och i öfrigt lades Memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats Utskottets Utlåtanden och Memorialer: N:o 283, i anledning af väckt fråga om afskrifning och restitution af anmärkningsmedel, m. m., ådömde förre Regements-skrifvaren, Fältkamereraren P. A. Arell; bifölls.
Missbrukar nu Justitias-Ombudsmannen sin magt, huru lätt blifver icke för honom att öfver hvarje åtgärd, hvarje Embetsman, kasta de tvifvelsmål, hvilka i grund förstöra det lugna förtroende, som utgör grundvalen för Statens styrka? Skulle man ej kunna gå längre och upptänka tillfälligheter, där åtgärder, som af Rikets trängande nöd högljudt varit åkallade, af Justi ti;e-Ombudsmannen efter Grundlagen bordt åtalas, tillfälligheter, där han å ena sidan genom tystnad handlat emot Embets-föreskrift, men ådagalagt en upplyst och Patriotisk urskilning, och å den andra genom åtal väl hade uppfyllt sin Embetspligt, men åstadkommit en skadelig dallring i opinionen ? Hvad är då ett Embete, där man genom tjenste-föreskriftens uppenbara öfverträdelse kan förvärfva grundadt anspråk på loford och tacksamhet? Jag föreslår att 96, 97, 98, 99 och 100 §§ af Regerings-Formen utgå, och att allestädes, där Justitieombudsmannen är nämnd, de häraf följande ändringar verkställas. 3:o. Likaså är Opinions-Nämnden en heterogen beståndsdel af en för vår tid utgifven Lag. Liksom theorien om Justitise-Ombudsmanna-Embetet, är theorien om Opinions-Nämnden en af de vackrare, som kan förföra ett Patriotiskt sinne. Förföra sade jag, ty inrättningen 600 Riksdagen 1812. håller icke det enda säkra profvet: det af användandet. År 1810 förklarade en minoritet af 19 röster bland 47, att Nationens Högsta Domstol förlorat dess förtroende. En Balance af 5 röster betog detta yttrande all kraft i anseende till det åsyftade ändamålet; hvad blef således resultatet af denna anstalt? En högst oroande underrättelse, ungefär af samma natur och resultat som andra kringlöpande rykten, men styrkt af 19 meningar ibland de 47 personers, som, utkorade af folkets redan utkorade Fullmägtige, borde anses som spiritus rectificatissimus af National-Representationen, och utan tvifvel alla voterade efter sin öfvertygelse.
Jernbanornes fåtaliga driftmateriel, egenskap alt lätt göras obrukbara, en gång för alla bestämde riktning m. m. göra dem mer användbara för transportmedel af krigsmateriel och mindre truppafdelningar, på längre afstånd frän fienden än för de egentliga operationerne i dess närhet. Jag har intet vidare att tillägga; har längre än jag ämnat uppehållit diskussionen, kanske efter mångens förmenande alltför länge, och det återstår för mig således intet annat än att vidhålla den anhållan jag framställt om afslag så väl å lista som 2:dra momme af Utskis betänk., uti ifrågavande lista punkt af dess betänk. IV,: o 340. Många ledamöter ropade på prnpos. Frih. Cederström, Rud. i Den af Frih. Palmstjerna i förevaride ämne aflåtne, på detta rum under vår nu pågående öfverläggning flerfaldigt åberopade reservation börjar med dessa ord: ”ogerna reserverar jag mig mot Utskis beslut; men det är nu en pligt som mäste upfyllas”. Jag väljer samma ingångsspråk. Ogerna, ja, högst ogerna, skiljer jag mig från Frihme Palmstjerna och Klinkowström, hvilka jag så högt värderar; men äfven jag har en pligt i detta fall att upfylla. Betydelsen, värdet och vigten af lättade kommunikationer för hvarje civiliserad! land, hvarje land, som sträfvar till civilisation, tror jag vara allmänt insedda, icke blott i afseende å alla dess inre och yttre affärsförhållanden, för upmuntrande af produktionen medelst minskade fraktkostnader och raskare omsättning af kapitaler, utan äfven i anseende lill idéernas lättare spridning och raenniskornas närmande i fredliga förhållanden lill hvarandra inbördes. Jag hade således föga kunnat på förhand föreställa mig, att nu bevittna en så ihärdig strid i detta ämne, hälst sedan Ständerna vid sisth riksdag beviljat garanti för jernväg emellan Orebro och Hult, hvarvid R. o. Ad. för sin del med betydlig majoritet omfattade den dä framställda idéen till förverkligande inom vårt land af en jernvägsanläggning i större skala. Man har nu synts vilja anse frågan, såsom vore den alldeles ny; men den är ju i sjelfva verket redan förra riksdagen grundligen bringad å bane.
Handarbetets vänners uppkomst och utveckling torde vara bekant för ett stort flertal, och jag vill därför endast genom några korta drag i minnet återkalla de flydda årens mer eller mindre framgångsrika verksamhet. Många af den äldre generationen påminna sig förvisso, hur det svenska broderioch tapisserisömsväsendet tedde sig på 1850 — 60- och 70-talen. Hvem af oss mins ej sin ungdoms förtjusning öfver alla dessa kuddar, borddukar och eldskärmar, prydda med blomsterkorgar, kattor, hundar, ja, till och med änglar i tapisseri, pärlbroderi, sammetssöm o. d.! Många af dessa arbeten ha säkert med pietetsfull omvårdnad gömts i vindskontorens kistor och packlårar, under det andra ännu pryda åtskilliga af den yngre generationens farföräldrars och morföräldrars hem. I början af 1870-talet började emellertid några kvinnor i vårt land, hvilka ansågo, att vi fått nog af de sydda, kattorna och hundarna, tänka på nödvändigheten af en ändring i den dåvarande smakriktningen. I a t t fullfölja detta sitt uppsåt påverkades de starkt af den berömde konstkännaren J a c o b F a l k e s förkastelsedom öfver det europeiska konstnärliga arbetet, sådant det representerades vid världsutställningen i Wien 1872. Falke säger bl. a.: » Det enda märkbart lifskraftiga och för själfständig IDUN 1899. utveckling möjliga voro några svenska broderier, grundade på inhemska motiv, nationelt behandlade. » De förut nämnda kvinnorna förenade sina krafter, och våren 1874 utfärdade de till allmänheten ett upprop a t t deltaga i bildandet af en förening med namn Handarbetets vänner. Den nya föreningen skulle arbeta för » smakens höjande i konstnärlig och fosterländsk riktning ». Till vinnande af detta mål skulle föreningen » återupptaga och för nutida ändamål lämpa de gamla svenska mönster och färgmotiv, som förefinnas i våra allmogeväfnader, nationaldräkter, spetsar och gamla broderier samt vidare gifva det finare handarbetet en mera konstnärlig riktning och därigenom återupplifva smaken för detsamma. » Våren 1874 började föreningen sin offentliga, verksamhet med en utställning, som bl. a. upptog de från Wien-expositionen återkomna broderierna.
Och min fromma moder åhörde med hopknäppta händer och ögonen brinnande af beundran, huru jag som ett rinnande vatten uppläste Juda konungar, från Rehabeam till Zedekias, samt Israels konungar från Jerobeam till Hosea. Men hennes beundran hade inga gränser, då jag efter planscher, som kyrkoherden visat mig, kunde upprita hela Jerusalems tempel, både dess omgifningar och dess inre. Jag uppritade från omgifningarna brännoffersaltaret, som stod på östra sidan, rätt framför ingången, och tvättekaret, hvilket hvilade på tolf kopparoxar. Och sjelfva templet drog jag upp efter lineal och delade det i det heliga och det allraheligaste. Från det heliga kunde jag rita upp rökoffersaltaret, som stod i midten, och den sjuarmade ljusastaken på södra sidan och skådebrödsbordet på den norra. Från det allraheligaste framställde jag Förbundets ark med Nådastolen eller locket, som var af rent guld. Och jag genomgick för min moder, hvad som förvarades inuti lådan, nemligen Lagens taflor och en tid bortåt en kruka manna af den, som hade regnat ned af himmelen under Israels barns vandring genom öknen, äfvensom Aarons grönskande staf. De begge kerubim uppritade jag ock samt visade, huru de med sina vingar öfverskyggade Förbundets ark. Min ömma moder tog mig i famn och utropade: »Hvarför kunde inte du bli biskop, som kan lära dig allt detta. Du har ju både ett nimme (härmed menade hon fattningsgåfva) och ett minne, som öfvergår allt mitt förstånd.» Mina teckningar tog hon sjelf i förvar, hvarpå jag ej återsåg dem förr än nästa julafton, då hon låtit bysnickaren Johannes Olsson förfärdiga vackra rödbetsade ramar till dem och sätta dem under glas, och med stor högtidlighet hängde hon dem så upp på väggarna i stugan, till allmän fägnad för alla, som kommo in i vårt ringa hem. De voro visserligen barnsligt och ofullkomligt ritade, dessa taflor, men både för drängen och min ömma moder och för alla dessa enkla, fromma menniskor, som här togo dem i betraktande, voro de lika rörande, som om de varit verkliga konststycken.
Godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande Nio 8, i anledning af väckt fråga om belåning af guld och silfver i Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor. S. D. Ånyo föredrogs Banko-Utskottets Memorial Nio 9, om utseende af Revisorer oell Suppleanter för granskning af Diskontverkens räkenskaper och förvaltning. Härvid förekommo: lista Prot.-Utdrag den 18 Januari 1860. 193 l:sta momentet, innefattande anmälan, att Banko-Utskottet granskar Bankodiskont-verkets i Stockholm förvaltning och räkenskaper 1859. Lades till handängarne. 2:dra momentet, angående grunderna för val af Revisorer och Suppleanter, till granskning af Banko-diskont-verkets i Stockholm förvaltning och räkenskaper för innevarande och följande år intill nästa riksdag. Uppdrag lemnades till Ståndets Sekreterare att förslag i detta afseende till Ståndet afgifva. Och 3:dje momentet, i fråga om val af Revisorer och Suppleanter till granskning af Låne-kontorens förvaltning och räkenskaper nästlidet, innevarande och följande år intill nästa riksdag. Dessa val utsattes att företagas den 25 uti innevarande månad. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betän kanden: N:o 17, i anledning af väckta motioner, angående föreskrifter för Sveriges Ombud vid en för ordnande af mellersta Italiens angelägenheter beramad kongress. Bifölls. N:o 18, i anledning af väckt motion, om rättighet för tjensteman att, utan särskild Kongl, tillåtelse, under tjenstledighet vistas hvar han behagar, och erhålla pass till utrikes ort för den tid, han visar sig vara af vederbörande myndighet lagligen permitterad. Bifölls. Och N:o 19. i anledning af väckt motion om lag till begränsande af fångars rätt att att förvalta sin egendom och begagna andra medborgerliga rättigheter.
3/e//a^- oe/r t-^e^-ä/rAcrr-ns^ utarrencleracis pä 3o är litt >Väifeu6aA6n i838, mot 166 t:r 8ä3 , kallten räZ östr korn, ä 6 k:clr , 996: Utarrenderas pä 3o är än villars. ^e/7äA7s/r Kre8vict nämnde lägenketer, 2 tunni., cterisrZn ter mot afgift för, sä iänAS ctsr finnes nä^ol, ts^es till 3öntiöpinAS 1e»elkruli, enligt Xon^l. Utarrenderas itiop msct nämncls läZsnlietsr, när lertägten cterä uppkör. 8umws i,o/>6: (ia/mcr^e 7ia/r. Likekälles vi3 tjsnslen: /m/e/c/Ls /.ö>re^ rc/onr 2,900: oerak 800 k:6r keräknas som lalfelpenninZar östr 600 k:6r som kesepenninsar. Libeliälle8 viel ljenLlen: /ontant /.o?r > - /ie^enennlnAN/' Il iikii kerrikngg IlriLlen lor l,v:,rje är i 5ooo R:elr, 80,n lor8l:,g8V>8 lieräkn38 lill 2,018: 1 6.— 8nn,inL 5>ooo: <7/rr/§tmn§tac/§ /.än. l6!l>eliälle8 viel ijenslen: /ontnnt /.on > ' . ' 12). /ie§k'oenn/nA^//' - ' bo.