Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tydligaste beviset härpå är den hastighet, hvarmed allt i våra dagar föråldras, eller åtminstone så anses. Denna otålighet och missbelåtenhet med det närvarande gör, att man understundom önskar till hvad pris som helst blifva af med det gamla, utan att närmare eftertänka, hvad som derför skall sättas i stället. En sådan rörlighet och vexling inom ideernas verld kan ingalunda vara gynnande för de företag, som, till sin natur allvarliga, fordra ett moget begrundande, ett lugnt, planmessigt utförande. Man önskar förändringar, icke alltid så mycket för sjelfva sakens skull, som mera för att deri finnas vehikler för andra afsigter. Härigenom lägges, enligt min öfvertygelse, äfven hinder i vägen för Iagstiftningsförsök, som böra vara beräknade, icke för ett visst parti eller del af 254 Den a4 April. folket, utan för det hela, ej blott på den opinion, som uppstår och faller med dagen, utan på högre, mera oföränderliga grunder. Vår tid känner sig äfven, mera än de föregående, tryckt och besvärad af former. Flera hafva ur lagstiftningen redan blifvit uteslutna, och mängden önskar säkerligen fleras borttagande. Ej sällan hör man klagas öfver den vigt, som i vissa verk lägges på former, hvilket ofta benämnes såsom småsinne. Visserligen är en form i och för sig, samt endast såsom sådan betraktad, af föga värde; men ansedda såsom medel för högre ändamål erhålla former , enligt min öfvertygelse, en ganska stor vigt. Derigenom befordras ordning och enhet, hvaraf både lagstiftning och lagskipning äro i behof. De tjena äfven att afskilja juridiska handlingar från de inom hvardagslifvet förekommande, och derigenom liksom uppmana till större allvar och betänkande vid dessa förstnämnda. Den säkraste ledning för bedömandet af vår tids juridiska förmåga bör man dock egentligen hemta från dess juridiska prestationer. De vigtigaste af sednare tiders lagstiftningsförsök inom privaträtten äro Fransmännens Code civil och Österrikiska lagen.
Men det döende djurets stumma förebråelse hade han aldrig kunnat glömma – hur det reste sig upp emot honom medan stora, klara tårar runno nedför den raggigt glänsande nosen – den skrämda blicken i de glänsande bruna ögonen, oskyldiga som en ung flickas eller ett barns, och med den stumma anklagelsen: »Hvad ondt hade jag gjort dig». Det är möjligt att detta starka intryck berott på en tillfällighet. – Jöns Isaksson tillskref det sjelf den omständigheten att han var så ung säkert är att intrycket höll sig under hela hans lif; och ofta nog måste han uppbjuda allt hvad han egde (det var icke mycket!) af diplomatisk förmåga till att dölja denna svaghet, för hvilken han blygdes. Så var han en gång inbjuden till den stora herregården på rådjursjagt – man skulle ge middag för landshöfdingen, och landshöfdingen skulle undfägnas med rådjursstek. – Gubben Jöns hade ingen lust att hålla sig hemma och hoppades att slumpen icke skulle föra något rådjur i hans väg; på så sätt skulle han både kunna rädda sin skytteära och hålla sitt löfte. Men olyckan var framme. Som gubben stod der på sin post bakom en buske, kom en stor, ståtlig råbock farande rakt emot honom. Jöns Isaksson rynkade ögonbrynen och stod mot vanan alldeles handfallen. Djuret hade kommit inom skotthåll. »Pass upp der!» hörde han sin närmaste man i jägarkedjan ropa. Då lyfte gubben sin bössa, men i stället för att lägga den till kinden och trycka af, stack han piporna in bland buskens löf och vispade om. Djuret hejdade sig tvärt vid bullret, stod ett ögonblick stilla med det ena fina frambenet till hälften upplyft och näsborrarne uppspärrade; så vände det blixtsnabbt om och försvann i skogen. I detsamma kommo några af jägarne fram och öfverhopade gubben Jöns med sina missnöjda frågor. »Såg ni inte bocken, far?» »Var han inte inom håll?» – Jöns Isaksson hade svårt att behålla kontenansen. Han stod och tummade sitt gevär, helt röd i ansigtet af förlägenhet – visste icke hvad han skulle säga...
Hur bred t och långt bör det vara för att passa till en häst? Hurudant garn bör man använda? Hur mycket går åt? A. S. N:r 3 I 7. önskas upplysning, huru bor förfaras med tvättsvamp, att den ej efter en kort tids användande sönderfaller. Hvar finnes upplöst guttaperka till lagning af galoscher att köpa? Ocli huru är användningssättet? Bet vore högst nyttigt att veta. Mången skulle ju kunna lätt sjelf reparera sina skadade galoscher och inbespara mången krona och många obehag. Intresserad. Huru lång tid ungefär kan åtgå till att lära sig fotografera; huru stor kan kostnaden bli; finnes det någon lärobok i konsten att fotografera och, om så är, hvilken är den lämpligaste? Ingrid. Skulle någon vilja vara af den godheten lemna en liten lättfattlig upplysning om enklaste sättet att binda in en tidskrift. Jag åsyftar här särskildt Idun. Nyligen kommen i besittning af en liten orgel, anhåller jag härmed vänligen att någon ville rekommendera en bok med några lättare stycken att spela, helat några sångstycken också, t. ex. lättare folkvisor o. d. i. R. E. Hur skall jag sjelf kunna göra ett par billiga, treniga köksgardiner. R. B. Kan någon af Iduns läsarinnor godhetsfullt upplysa mig, huruvida till gardinväf af s. k. mattvarp bör användas 3 eller (j-trådig sådan, samt hvilken väflängd, med 75 centm. bredd, kan vid varpningen beräknas af hvarje kgr. garn, äfvensom huru det sedan trades uti solfvorna och väfskeden? Kan det vara ohederligt af en ung man att binda en ung flicka vid sig, jemväl om han ej på några år kan ha utsigt att bjuda henne ett hem? Iduna. Fins något medel att fä bort den strama lukten ur en färskinnspels, begagnad till skrifbordsmatta? Carolina. Hur skall man få en vacker svart färg på halm? Jag har försökt färga i Fä- borgs svarta färg, men icke kunnat få någon vacker svärta på halmen. Tacksam vore jag äfven få veta; om man i allmänhet kan färga halm i samma slags färger, som begagnas till ylle. Halmfläterska.
Statstjenare eller polisbetjente, fe ©tdterneS 23etjente, 7. §. ©pjungfrur fjoé 9?ipper^antlare, £atttfofferare, »unbtmafare, ©frdb. tare ocp antre Jjbanbtmerfare., lifa met ©efdller. 2It6ntngsjtrifu?are, taperas till 23emillning efter gern procent af ten infomfi te njuta. (Timmer. 0$ Brdöfcantlanfce, fe ipanblanbe. (Timmer. oå; tnur.(Sef<jUer, lifa met 2Berh@efdl(er. Cimmer» od) tTIurfarlar, fe SlrbefSfolf i ©tdterne. (Tobafsplanterare 0cl) plantageägare, tanerad till afgift efter teraS iortldgengetertf mdeten. Cractorer, fe krögare. (Trdögdtbsmdffare, forn ej dro borgare, i gern Slager: gorga Slagen SK:tr 15: Sintra tito 10: £rebje tito 5: gjerte tito 3: gemte tito 1: 24. 2(fare, tUu, forn ej dro borgare, i gern Slager: 3 Stocholm oef) (Sofieborg: 55rfia Slagen 20. Sintra tito — „ ic Sretje tito jq.' gjerte tito — —- q gemte tito 3: 3 te dfrige ©tdterne, i $yta (Tlager: gorfla tito Sintra tito “ 10: _ — 6: 32.
Således är ej något - Den 5 Mars f. m. got särskilt anslag! beviljadt, men här är ingen inskränkning gjord i Konungens rätt att af rJe i Titlarne tillhörande besparingar göra dispositioner på alldeles samma sätt, som förut en dylik anordning finnes gjord för Öfversten vid Nerikes Regemente. Denna dispositionsrätt inom titlarne är obestridlig. Jag vill lemna derhän, huruvida den bör upphöra, eller ej, ty Rikets Ständer äga obestridlig rätt, att bestämma anslagen på det sätt, att de göra hvarje post till en särskild titel; men lika med 1809 års Ständer •— dessa den menlösa tidens ordnare af vår frihet skulle jag häri finna ett stort misstag, rubbande friheten af Statsmachinens tillbörliga gång. Nämde Ständer yttra nemligen i skrifvelsen, då de (1810) till Kongl. Maj:t öfverlemnade Statsregleringen: Med skjldigt afseende ej mindre på Riksstyrelsens befriande från olämpliga inskränkningar i dess dispositions-rätt öfver Stats-medlen, än äfven på försäkrandet åt Nationen af dessa Medels användande till bestämde ändamål, hafva Riksens Ständer enhälligt fastställt följande hufvudtitiar, och för hvarje af dem anslagit nedannämnde summor att, inom sjelfva Titeln, af Eder Kongl. Maj:t fullt och obehindradt disponeras. Den andra är den anmärkning, som af Revisorerne blifvit gjord, och här fortsatt angående Strömrensningsfonden, att genom medels användande lill annat håll, i5 H. 16 D«n 5 Mars f. m. 3n tle norra provincerne, Rikets Ständers beslut af år 1823 skulle hafva blifvit öfverträdt.
M:t anhållit om nådig föreskrift i afseende på tiden, när Sveriges fredliga förhållande till desse främmande Magter, under senare ”åren, från och med år 1807, må hafva existerat, upp"liört eller ånyo vidtagit, för hvilken tid de hos Com"mitterade anmälde ersättningsanspråk, med få undantag, blifvit gjorde, och har E. K. M:t till Commit"terades rättelse i denna del aflemnat Herr StatsMini"sterns för Utrikes Ärenderne i ämnet afgifne utlåtande, hvilket Committerade sålunda tillämpat, att, med "undantag af hvad som rörer Frankrike, der gräns"linien emellan fredsoch krigs—tillstånd ansetts bestämd genom Pommerns oecupation i början af år "j8i2, Committerade i afseende pä Preussen,England 332 Stats-Utskottets ”och Dannemark, funnit upphörandet af de Politiske ”och Commercielle förhållanden samt de ömsesidiga ”Beskickningarnes återkallande, utmärka att Krigstillståndet in träd t. — Sedan E. K. M:t uti Dess ofvan"berörde Nådiga Skrifvelse till R. St:rs Statsutskott af ”d. ii sisth Junii i Nåder gillat Gommitterades åsigter, ”så vidt desamma rörde Frankrike och Preussen, men ”deremot förklarat tiden för beräkningen af Fredstill”ståndets fortfarande med England till dagen af Krigsförklaringen d. 17 Nov. 1810, och med Dannemark ”likaledes till Krigsförklaringsdagen d. i5 Sept. i8i3’ ”så anse ock R. St:r, att hvad E. K. Jll.-t salundaytt”ratj bör vid pröfningen, huruvida förlusterne ägt rum ”under tillstånd af Krig eller Fred, lända till ofelbar ”efterrättelse.”
Detta ger mig anledning hemställa, om Herr Grefven och Ordföranden ian meddela en proposition sådan, som Grefve Frölich begärt den. Sistnämnde 11 II. 5 De ii 3 Fe l> ru a r i i f. lii. Taline har yttrat, alt vi först kunde afgöra frågan om principen, och alt den andra frågan skulle innefatta, om saken blott skulle införas i Ordoingsstadgan, eller intagas i RiddarhusOrdningen. I den händelse, såsom jag fruktar, proposition icke får meddelas på detta sätt, utan Herr Grefven och Ordföranden finner, att frågan om publiciteten hör tillsammans med RiddarhusOrdningen, och att den ej kan beviljas utan tillägg till 18 §. i denna Ordning, anhåller jag, att få dess utlåtande derom, på det vi ej må upptaga tiden med raisonnementer, som ej kunna leda till något resultat. Grefve Frölich: Jag hade ej haft något emot att genast förena mig med den proposition, Herr von Heynne föreslagit, och i hvilken Herr von Hartmansdorff instämt, om jag ej förutsett, att de båda frågorne, om återremiss och om intagande af liufvudsaken i RiddarhusOrdningen, äfven skulle förekomma. Jag har velat aflägsna dessa frågor, innan vi kommo till hufvudfrågan, i afseende på hvars,behandling jag fullkomligen instämmer med Herrar von Heynne och von Hartmansdorff. ]Nu bardet visat sig, alt en Ledamot satt i fråga remiss. En annan Ledamot, Herr Tham, har yrkat att få en ändring i RiddarhusOrdningen, hvilken skulle med detsamma beslutas. Han har sagt, att LandlMarskalken vid förra Riksdagen vägrat proposition, Den 3 Februarii f. m. 67 om fråga varit om förändring i propositionen. Vid berörde tillfälle gjorde LandtMarskalken följande proposition: Bifaller Ridderskapet och Adelil* att, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar må äga rum, under förbehåll att, efter särskild pröfning, få framdeles bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet. I denna proposition måtte ligga ett tydligt bevis att han icke vägrade proposition å offentligheten.
Detta kan af hvar man vid anställande jemförelse lätt utrönas, och tål ingen motsägelse; att Herr Stallmästaren åter i Calcqlen blott påräknat en behållen inkomst-afgift af 1,700,000 Rdr, synes hafva kommit deraf, att Herr Stallmästaren öj ansett större summa erfordras, till Stats-behofvens fyllan e-j men utan att någon riktig beräknings grunddertill blifvit framlagd, Hvartill tjente väl att i Tabellen upptaga 96 klasser med supponerad behållen inkomst inom hvarje till den höjd, att 5,892,819 Rdr 40 sk. skulle blifva Bevillning deiaf, om icke för att i Calculen synas gifva så ytterlig säkerhet för inkomsten, då den sluteligen ej beräknades högre än 1.700,000 Rdr; men att äfven denna summa skulle kunna utgå efter grunden i 1810 års Bevillnings-forfattning , hvilken Herr' Stallmästaren säger sig hafva följt, återstår att äfven bevisa; Herr Stallmästaren säger att 1,700,000 Rdr inkomst-afgift blott förutsätter en Natiorial-inkomst af 34 Millioner, som är nästan lika med hvad för 18I0 beräknades. Herr Stallmästaren antager således att 5 procent böra'erläggas äfven af Embetsman , hvilka likväl efter sista Eevillnings-författning ej gifvit mera än 2 , 3^4 procent samt att sedan 5 pro - i*36
Och i händelse Eder Mast irlill täckas gifwa sitt bifall, hafwa Riksens länder, pä det nägot hinder för Summans hällande genast icke mä uppstä deraf att 9 de ufwudtitteln icke förr än nästa är dä rätta eloppet af besparingarne blifwer kändt, kan vrmeras, b. flutit, att med wiikor om ofelbar rättning i den nion berörde besparingar blif. ali tillqä, af Riksgälds. Contoirct desia 0,000 Riksdaler i förskott meddela. I följe häraf, och derest Eder Mast till enna inrättning täckes gifwa sitt Nädiga sam. , fä R-k'ens Ständer i underdänighet an» älla det Eder Maj:t i Näder täcktes läta prälla och utfärda Reglemente och Primle» ium för det till inrättande Bolaget, samt i Mäder föranstalta vm Subscriptions öppnande l deltagande deruti. Om denna teckning upp. är till eller ölwerstjuter den för ändamälet till. t^äckeliga ansedda Summan, bör det anslagna nderstödet icke komma att utgä. Men i an. oc händelse stall det blifwa Bolaget öppet att egagna detsamma till sä stor del, som till fyll. ad i berörde Summa af 50,000 Riksdaler er. e^rdras. Den större eller mindre del af anstaet, som Bolaget sälunda uttager, stall ränte. fä begagnas intill deH fem är förflutit i» län första Bolagsstämman; men sist efter den. a tids förlopp, om ej sädant tvid gynnande om* älp LSS Den 14 October. omständigheter förr ske kan, böra de erhällm förskotten wara ätcrbetaldte. I den oförmodade händelse, att företaget wid nämde tid skulle flutaS med förlust, mä Stats Werket densamma widkännas lika med Actie, ägarne i proportion af de tillskutne medlen. Styrelsen öfwer
Banko. Till denna nådiga framställning anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. 54:o. Enligt hvad Kongl. Majits den 22 nästlidne Juni till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition [M 115) innehåller, hade Provincial-läkaren i Askersunds distrikt Doktor N. L Ahlberg, uti en till Kongl. Majit ingifven af Kongl. Sundhetskollegium och Kongl. Stats-kontoret förordad ansökning, underdånigst anhållit, att, som han upphunnit en ålder af 71 år och med Augusti månad innevarande år varit anställd i Statens tjenst under 30 år, Kongl. Majit, oaktadt denna tjenstgöringstid ej oafbrutet fortgått, emedan Ahlberg 2:ne särskilda gånger, från år 1815 till Stats-Utskottet» Utlåtande JK 167: 35 1818 och från år 1836 lill 1846, haft afsked, men åter i Slatens tjenst intradt, målte, med hänsyn till de förhållanden, som vållat dessa afbrott i tjenstetiden, hvilka inträffat, första gåpgen efter 1815 års fredslut, då sökanden, bland en mängd tjenstlöse läkare, som egt större meriter än han, ej kunnat erhålla någon af de tjenster han sökt förr än 1818 och andra gången föranledts af den sjuklighet, han genom sina ansträngningar under kolera-farsoten år 1834 sig ådragi!, bevilja Ahlberg afsked med rättighet till årlig pension å Rikets allmänna indragnings-stat, räknadt från den dag hans tjenstgöringstid uppginge till 30 år och med det belopp han i lön för närvarande åtnjöt. Då emellertid
Låt honom åter börja studium, utan någon tillhjelp af åskådningen och Läraren skall se sig försatt i nödvändighet, att uppehålla sig med ett oupphörligt difinierande af contracternes och Rättegångens Elementer, utan att han ändå får någon säker grund, att bygga på, för vidare framsteg. Det är dessa allmänna grunder, gällande äfven inom en annan krets, i afseende på Medicinens studium, hvilka hufvudsakligen förmått mig, att önska Juridiska Faculte 35 - 546 Stats-Utskottets Betänkanden. ternes flyttning ifrån begge Universiteterna , ^ill hufvudstaden; ty endast här gifvas sådane Domstolar, som i detta hänseende skulle för Juris Studiosi kunna vara af någon verksam nytta. Och jag önskar att jag förklarat min mening med tillräcklig bestämdhet, för att man ej emot mig skall framkomma med den beskyllningen, att jag förblandar Theon med Praxis eller vill inleda Ynglingarne att försumma Tlieorien, eller för tidigt egna ‘sig åt praxis o. s. v. samt hoppas, att man skall medgifva, att det deremot är en förbättring af Lagfarenlietens och Rätts-Vetenskapens Theoretiska Studium, som förslaget åsyftar. Det gifves väl en mängd andra grunder, som ytterligare tala för en förening af Universiternas Juridiska Faculteter i Hufvudstaden; Men som dessa skäl alla äro af den beskaffenhet, att lika mycket tala för flyttningen af hela Universitetet till Hufvudstaden, så förbigår jag, att här Omnämna dem. Jag har kanske redan öfver denna punkt varit för vidlyftig och jag nöjer mig nu blott med att förklara, att jag icke hittills hört någonting, ens med sken af skäl, förebragt emot denna flyttning annat än hvad som varit hemtadt från svårighe - Stat,s-Utskottets Betänkanden. 547 terne vid verkställigheten. Men hvad som af Herr Lagerhjelm blifvit anfördt om Universiteternas förening, ger mig tillräcklige skäl att önska undersökningens utsträckning äfven till denna omständighet.
Fen, hafroe 3Bi ofroerenSFommtf om få BefTaffab foranbring mot hroab förr bruFligt roarit, att SSanccfeblar, få rodi af ^ogre forn lägre oalettrcr, Femma att hållas på fdrhanb fdrbige, för att genafl od) utan omgång utroeplaS till allmänheten; men att beremot (meb unbantag af be få Fallabe {TillingSfeblarne, fjrotlFa tillo roibare efter förra manligheten 6 lif ro a att tillgå} feblarne fldllaS enbafl på fullt fKifSbaferStal, famt på folfanbe befJamba finnmor, nemligen: 1 2R:br, 3 9v:br, 10 fK:br, 27 9v:br, 100 9v:br och 700 £R:br, och att lamp# lige utrodgar och anflalfer för öfrigt blifroa begagnabe och roibtagne, i fjroab forn röret? bejle feblarS format och utfeenbe, (Jyrfa och uthållighet till omlopp famt roi'ghet och beqrodmligbct för remler och utbetalningar; dfroenfom nobige fdrftgtigijétSmått till trygghet mot beraS forfalfTning och eftergoring; {Tolanbe bejle nya febelformulafr forfdrbigaS r ben mån be nobige anffalferne hinna roibtagaS, famt berefter t omlopp fattas, unber iaFttaganbe/ att bortan
A f tanklöshet o c h brist på energi att sätta sig in i den sjukes tankeo c h själslif affärdar man hans besynnerliga » nycker » m e d en viss likgiltighet eller åtminstone förströdd uppmärksamhet, då man ej gärna kan inse, att det hänger så vidare m y c k e t nå dessa » nyckers » tillfredsställande. Det är griller, s o m gå öfver, tänker man. Ja, men de göra det e j, o m de ej på det rätta sättet skingras i tid. PRESIDENTEN » Bokstäfverna, jaså, det var konstigt jaha, strax! » blef svaret i en ton, som illa dolde den meningen, att hans b ö n var bara pjoller. D e n blef icke heller uppfylld, den g l ö m d e s för sin förmenta betydelselöshets skull bort, o c h den sjuke fick ligga där ännu länge o c h stirra sig förvirrad på de röda bokstäfverna, medan hans rekvirerade hjälpare hade gått ut i ett ärende. Hans sedermera upprepade anhållan väckte nä- stan litet förargelse, beledsagad af några välmenta, m e n kruttorra råd o c h föreställningar: han skulle inte vara så där otålig, då det gällde rakt ingenting — hvilken förnuftig människa brydde sig o m nå- gra bokstäfver — det var väl omöjligt att tänka sig etc. Just omöjligheten för de närmaste att » tänka sig » det o c h det var för den sjuke den största plå- gan. Det var en mängd af skenbart obetydliga företeelser, hvilka till båtnad för hans lugn så lätt kunnat undanrödjas, m e n hvilka icke läto » sig tänkas » af den i öfrigt vänliga o c h tillgifna anhörigkretsen. För den nervöst öfverspände blir så lätt omgifningens icke hunna detsamma s o m icke vilja förstå h o n o m, o c h detta nedstämmer h o n o m mycket. Då en begäran är så lätt uppfylld, att man blott behöfLOURETS MOR, MARIE MARGUERITE NICOLET.
För min del önskar jag, att förslaget må undergå en sfi noggrann pröfning af R. St:r, som möjligen kan åstadkommas. Hr Olivecrona: Jag bar endast begärt ordet för att besvara Hr Dalmans anmärkning att de principer, som förekomma i LagUtsk:ts ifrågav:de Betänk., skulle vara förut kände och diskuterade. De hafva, såvidt mig är bekant, ej varit offentligen diskuterade förrän år 1854, då det förslag till konkurslag, som utarbetats af Hrr Nordström, Stolpe och en tredje, hvars namn jag för ögonblicket icke erinrar mig, offentliggjordes. I detta förslag framträda först de nya principerna, och jag tror mig derföre hafva fullt skäl att påstå, att principerna äro nya och ej så särdeles allmänt bekanta. Gr. Sparre, Erik: Efter det yttrande, H. Exc. Herr Ju stitie-Stats-Ministern afgifvit, har jag, i fråga om det formela af Herr Olivecronas yttrande, föga att tillägga. Sfi mycket bör jag likväl till Utsk:ts rättfärdigande mot hans anmärkning yttra, att då Hr Olivecrona säger, att lagförslag först böra undergå granskning af Högsta Domstolen, innan de framläggas för R. St.-r, är detta ganska riktigt, såvida förslagen utgå från Regeringen. Enligt vår Grundlag skall Regeringen, innan den fattar sitt beslut i tu lagfråga, inhemta Högsta Domstolens yttrande deröfver, alldeles som i andra frågor vederbörande myndigheter först skola höras, innan Kongl. Maj:t deri fattar beslut; men deremot finnes det ingenstädes någon föreskrift derom, att ett lagförslag, väckt inom representationen, först skall granskas af Högsta Domstolen, innan R. St:r deröfver besluta. Det är visserligen sannt, att då fråga varit om antagande af en alldeles ny vare sig civileller kriminallag, Utsk:t ansett, att man borde afbida en nådig Propos. i ämnet; men här är icke fråga om någon helt och hållet ny eivileller kriminal-lag, utan blott om den del af civil-lagen, som utgöres af konkurslagen. Då nu R.
Vagnen stannade utanför inkörsporten till parken. ”Hvem rår om den här förtjusande egendomen?” frågade Blenda, under det hon vid sin åter lifvade riddares sida vandrade genom de doftande alléerna. ”Den tillhör eller har åtminstone nyss tillhört – jag vet ej rätt hvilketdera – en öfverste X. För närvarande bebos den blott af inspektoren, en bekant till mig Men är ej denna lilla väg, som slingrar sig långs invid vattenbrynet, utmärkt herrlig?” ”Allt är herrligt Men paviljongen ligger undangömd liksom en förtrollad boning.” ”Det är derföre att den nästan hänger emellan tvenne stora klippor, hvilka från den här sidan bortskymma den.” Ändtligen var man framme vid dessa klippor, i hvilka trappsteg voro bildade upp till det luftiga och täcka lilla huset. Och hit inkommen, stod för Blendas minne lifslefvande den gamla sagan, af hvilken hon i sin barndom så mången gång hänryckts, nemligen sagan om den märkvärdiga bord-duken, som, hvarhelst den utbreddes, genast framställde en hel underverld af förledande rätter. Men hur förledande underverlds-bordet än syntes, fans dock något som mer hänryckte Blenda, och det var den oöfverskådliga karta till sjös och lands, som hon hade framför sig och hvilken utsträcktes nästan till oändlighet, då hon såg genom den vid ena fönstret uppställda tuben. Men stackars fru Emerentia hade nära nog svimmat, då hon icke upptäckte mer än tre kuverer. I dyster, men inom sig sluten förtviflan sjönk hon ned på den mjuka divan, som smög sig rundt om den runda kammaren, och endast genom en hjeltemodig ansträngning återhöll hon tårarna, då hon tänkte på all denna grymma hårdhet. Kanske blefve slutet af hela resan en förklaring, som innehöll valet att antingen bryta den mystiska bekantskapen eller gifta sig med familjens förbannelse. Hvilket rysligt val! Middagen var förbi, kaffet intaget i parken – man började åter tala om afresa. Nu kände äfven Blenda inom sig en viss undran, en allt mer och mer bedragen väntan.