Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förenar mig fullkomligen uti Herr von Schulzenlieims förslag, att rättaste sättet för BondeStåndet, att inskränka antalet af representanter måste stadgas så, att minst en skall väljas från hvarje Domsaga, och tror ej, att något tillägg behöfves i afseende på Domsagors klyfning emellan Riksdagarne , emedan sådant icke kommer i fråga, utom då folkmängd och produclion så tilltaga, att det blir nödvändigt att göra tvenne Domsagor af en, och då kunna gerna två representanter väljas. Men jag är också ense med Herr Hjerta att, då nödvändigt en Riksdagsman skall väljas från hvarje Domsaga, och det icke mera säges, att en skall väljas från hvarje Härad, så behöfver det ej stadgas, att den, som till exempel väljes af de tre Häraderne, äfven skall vara vald af det fjerde, der han hor, I3' örn detta ej skulle vilja förena sig med dem, som vil - Den 25 Maji. ja Ii afva ca och samma, måtte det vara detta Härad obetaget, alt taga en annan, då det sjelf måste bekosta den personen. Det måtte då få taga utom eller inom Häradet. Jag tror ej, ali analogien kan vara lämplig i afseende på städer, tj hvad om dem är stadgadt, torde hafva afseende derpå, alt man icke skall välja en person, som ej är Borgare. Jag förenar mig sålunda i Herr von Schulzenheims framställning, att en Riksdagsman skall väljas åtminstone inom hvar Domsaga, men yrkar tillika, att intet vilkor måtte bestämmas, att han skall vara vald af det Härad, der han bor. Herr Ribbing: Då Lagar merendels tolkas efter det förhållande, sorn var, då de stiftades, skulle jag tro, att något afseende borde fästas på det af mig uppgifne förhållande om olika tolkning af Lagen, i händelse en Domsaga skulle blifva klufven; men då ingen af de Ledamöter, hvilka yttrat sig, ansett förhållandet lika med mig, vill jag ej vidare söka göra min åsigt gällande, tillfreds med att hafva väckt frågan, ock anseende att de discussioner, som nu föregått, lemna tillräcklig ledning vid bedömandet i framtiden af Lagstiftarens mening.
En annan hoppgifvande företeelse äro de uttalanden hvarigenom sjelfva motståndarne till den dåliga literaturen öppet bekänna, att den sedliga nihilismen hos det yngre slagtet har sin rot i gamla missriktningar och förvillelser inom samhället, hvilka böra och kunna häfvas, bland dem främst den legaliserade I 2 L prostitutionen, ett ämne hvilket blifvit också från,en annansida fran~staldt i gripande novellistiska skildringar. Vidare m&amp; sisoin ytterligare en ljuspunkt framhållas det allmänna yrkandet, att ungdomen måtte i hemmet, på ömt och grannlaga sätt ztppdysas om de fres.tels.er. och. faror som kunna möta - att man fatt klart för sig, såsom lektor Personne sager, att okmnzghete~z 7zu mera icke raddar nzgon. Slutligen ännu en sista tröstegrund, hvilken kan sägas förutsatta de öfriga: det ar de resp. förfmes starka betonande af gudsfruktan såsoni det säkraste och kraftigaste värnet mot de sedliga frestelserna, men vid sidan deraf också deras erkannande, att .den menskliga viljan förmår mycket)) der hon allvar ar, ocksa da, nar den kampande. ännu icke förstar ' eller kan. se hvarifrän han innerst får hjelpen; - Taga vi fasta på dessa tröstegrunder och ljuspunkter, kynna vi bättre uthärda det motbjudande i det föreliggande ' studiet. Det ar i synnerhet i lektor Personnes bok, der förfin anför vidlyftiga utdrag af Strindbergs uttalanden, sam dessa vidrigheter möta. Men har man val kan~pat sig igenom dem möter man förfins egna, af kärlekens .förbittring brinnande anklagelser mot denne Strindberg och andra ungdomens förförare, hans smartfulla erkännande, att osedligheten bland skolurigdomen ar mycket .värre nu an förr, samt hans djärfva blottande af de orsalter, som härtill bidraga. Först och sist ' möter man hans mäktigt kallande rop på handling, hans maning att göra något mot det onda. Han visar att staten p2 slappt och oförnuftigt satt handliafver den makt, lagen gifver att förhindra spridningen af böcker, skrifna i afsigt att förföra ungdomen.
Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanke hos de öfriga Stånden anmäla, stånde det honom fritt genom särskildt memorial eller dictamen till prot., hvilket må MedStånden tillställas, enär lian de för coramunicationen och prot. nödiga exemplaren deraf till Secretm aflemnar.” Frih. Sprengtporten: Jag vill ingalunda undandraga mig att, på sätt Riksd.Ordn. föreskrifver, till prot. skriftligen aflemna min reservation för communication deraf med de öfriga Stånden; men jag har anhållit, att det factum, som tilldragit sig, nemi. att reservationer blifvit afgifna, mätte MedStånden på förhand tillkännagifvas; och jag hemställer, om icke denna begäran är så billig och så förenlig med sakens natur, att den icke bör vägras. När Hr Frih. o. Landtm, har upptagit min anmälan, så underkastar jag mig R. o. Adis beslut, men icke Frih. Cederströms tolkning af grundlagen, enl. hvilken min anhållan skulle vara olaglig och obillig. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. borde finna, det Frih. Snrengtportens och Gr. Frölichs rätt att få Den ig September f. m. 4?5 ett prot.utdr., innehållande att desse ledamöter och flere andre afgifvit reservationer emot R. o. Ad:s i sista plenum fattade beslut, vore temmeligen ostridig, hvarföre Hr Landtm, ville framställa den propos., om R. o. Ad Gr. Horn, Claes Fredr., anmälde sig, fick ordet och yttrade: Ehuru jag gerna skulle vilja biträda Frih.
Likaså upplyste kapten Smith vid tillfället, att allt, hvad hon sagt om hans hem, var riktigt; den lilla flickan hade insjuknat ganska illa samma dag, hvilket vållat att kapten S. med sin chefsbåt anländt något försenad till Kråkelund; han hade dock icke för någon af de närvarande uppgifvit orsaken härtill. Att detta allt är sanningsenligt och öfverensstämmande med verkligheten, intygar (Signeradt) Robert von Rosen (friherre; chef för Kalmar lotsfördelning. Adr. Kalmar). Så långt baron v. Rosen; af herr generallotsdirektören har jag muntligen erhållit full bekräftelse på förloppet och uppgifternas öfverensstämmelse med verkligheten. En annan gång söfdes Alma alldeles à propos och erhöll befallning att begifva sig till generallotsdirektörens bostad och se, om han befann sig hemma, hvarvid hon upplyste att så var förhållandet; han satt vid skrifbordet i sitt arbetsrum, sysselsatt med skrifning. Bland annat, som hon observerade och omtalade, var äfven en nyckelknippa, som var placerad på skrifbordet. Hon erhöll nu skarp tillsägelse att fatta tag i nyckelknippan och duktigt skaka på den samt lägga andra handen på generaldirektörens axel för att sålunda ådraga sig hans uppmärksamhet; detta upprepades 2 — 3 gånger och mediet påstod * att generaldirektören verkligen observerade henne. Hr generaldirektören, som icke hade minsta aning om att försöket egde rum, underrättades omedelbart därefter om saken och har benäget därom meddelat mig följande. Redan före underrättelsen hade han fäst sig vid den dagen och stunden, emedan han då varit utsatt för en egendomlig händelse, som i mer än ett afseende föreföll honom ovanlig och anmärkningsvärd. Då han39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". nämligen vid berörda tillfälle satt fördjupad i sitt arbete, kastade han alldeles, omotlveradt ögonen på den bredvid honom på bordet liggande nyckelknippan, hvarvid han särskildt reflekterade öfver, huru det var möjligt, att han kunnat ditlägga nyckelknippan och hvarföre den befann sig där, då han med bestämdhet vet med sig, att han aldrig brukar lägga nyckelknippan ifrån sig på bordet.
Förena sig derefter samtlige Riks-Slånden om ett förslag, hvile det till slutligt antagande eller förkastande, på lid och sätt, som här förut stadgade uro. Blifva åter något Stånds tankar, i någon eller några delar, skiljaktiga fråndeöfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, ege det på ofvanskrifne sätt förstärkta Constitutions-Utskottet, att skiljaktighcterna genom omröstning förena, och det dymedelst fullständigt beredda förslaget hvile sedan lill Rikets Ständers afgörande, som ofvan sagdt är. Blifva å Riksdag m. m.;” "röste Ja;” "Den det ej vill, röste Nej.” •"Vinner Nej, godkännes en så lydande redaction af berörde i moni. "Inkommer till Rikets Ständer Constitutions-Utskottet med något förslag till Grundlags-förändring, skall detsamma, efter öfverläggning derom i Ståndens plena, först framställas endast till gillande eller ogillande. Ogillas det af alla fyra Riks-Stånden, förf alle frågan. Gillas detsamma af samtlige Riks-Stånden, hvile då, att oförändradt antagas eller förkastas å nästföljande Riksdag. Göras åter i något eller några Riks-Stånd vid förslaget anmärkningar, som hindra dess hvilanda, hlifve de, hvilka hvarje Riks-Stånd serskildt förklarat utgöra dess gemensamma tankar, hänvisade till Constitutions-Utskottet, som det åligge alt desamma till ett förslag i möjligaste måtto sammanjemka och, om oförenliga skiijaktigheter finnas, dera. derjemte till samtlige Riks-Ståndens behandlande anmäla. Förena sig derefter alla Riks-Stånden om Utskottets yttrande, hvile det då tili slutligt afgörande, som ofvan sagdt är, vid nästa Riksdag.
Konungens Nåd. Propositoneri 73 Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition till Riksens Ständer, angående användande af de inom Södermanlands Län befintlige så kallade fagbackar; Gifven Stoekholms Slott den 9 Decemb. 1817. Sedan Riksdags-Fullmägtige för Allmogen i Akers och Selebo Härader af Södermanlands J.än vid 1800 ars Riksdag, i underdånighet anhållit, att de åtskillige inom desse Härader befintlige så kallade Jagbackar, som fordom skola tjent till Jagtställen för Kongl. Personer, men nu mera för ett sådant ändamål icke nyttjades, såsom dertill otjenlige, sedan skogen till större delen blifvit uthuggen och någre Djur således der icke kunde sig uppehålla, så mycket heldre måtte upplåtas till de Hemmansegares egne behof och användande, inom hvilkas er,or de voro belägne, som en stor del af Allmogen betalte Jordeboks-ränta för Skog, som i fordna tider på desse backar skall funnits ; och Kongl. Maj.t,. efter det Dess och Rikets Kammar-Collegium den 27 Oktober 1802 underdånigt Utlåtande afgifvit, den j Augusti 1805 förordnat, att genom Kongl. Maj:ts Refallningshafvandes försorg undersökningar borde anställas, icke allenast om de i förberörde Härader belägne Jagbackars egenskap och områden, utan ock om alla de Lägenheter, sorn, under namn af Jagbackar, på andre ställen i Länet kunde finnas af lika beskaffenhet, samt Protokollet vid desse undersökningar, hvilka 74: Konungens Nåd.
’Nej men, har jag inte så, min fru!’ svarade hunden. Konunga-dottern sporde åter: »Troll-packan sofver väl hos min lille unge prins, på högan loft?» ’Ja men, gör hon så, min fru!’ svarade hunden. Då suckade drottningen tungt, och sade: »nu kommer jag här aldrig mer.» Derefter begynte hon bitterligen gråta, och gick ut för att vända tillbaka ned i elfven. Men konungen hade stått bakom dörren, och lyssnat till deras samtal. Vid nu skepnaden skulle gå sina färde, tog han sin silf-bodda knif och sårade hennes venstra lill-finger, så att der kom fram tre droppar blod. Då häfdes förtrollningen, drottningen vaknade såsom ur en svår dröm, och sade: »hå! hå! stod du der?» Derefter föll hon med glädje sin man om halsen, och han bar henne upp på högan loft till hennes jungfru-stuga. Den unga konunga-dottern förtäljde nu sin gemål allt hvad henne hade vederfarits, och de gladde sig af hjertat att åter få ega hvarandra. Konungen gick så in till styfmodern, der hon satt vid sin dotters säng; men den falska drottningen hade barnet på sin arm, och låtsade vara mycket svag efter sin sjukdom. När nu konungen kom in, helsade han den gamla troll-qvinnan, och sporde: »om någon ville förgöra min sjuka drottning, och kasta henne i elfven, säg mig, hvad vore han väl värd för lön?» Den elaka styfmodern tänkte icke att hennes svek var förrådt, utan svarade genast: »jo, den vore väl värd att läggas i en spik-tunna, och rullas utföre berget.» Då blef konungen vred, steg upp, och sade: »så har du nu dömt din egen dom, och det skall gå dig såsom du sjelf har sagt.» Trollpackan blef så lagd i en spik-tunna, och rullad utför berget, och hennes dotter, den falska drottningen, fick göra samma färd. Men konungen tog sin rätta drottning, och lefde med henne i frid och lycka. Sedan var jag inte med längre. B. Lilla Rosa och Långa Leda. Ifrån S. Småland. Det var en gång en konung och en drottning, som hade en enda dotter.
fogar dag till dag likt - pärlors rad, c [Bevingad liten gud, som kallas 3 går, i dag ... [Hur fDc I [iå. ' Vi märka icke rätt, är förtjänsten och det stöd hon fann. fick, lifvets krona fäller Ilad på Ilad: nya växa ständigt fram bredvid. Romanen eller lifvet? ffvåhwndra veckor sen den första gång [Siar 3dun tog sin äppelkorg på arm " Och blyg gick ut med årets späda skörd. IHsst slog väl hjärtat litet till förfång, i [) ch kinden var cn smula feber varm: Skall [Hon barnets svaga stämma blifva hörd? gick från dörr till dörr. ' Så lätt hon slog [Med oviss liten knoge mot dess karm ijch ifrigt öra till dess springa för. Xyst, lyss. (- 1 - N.) ilindre lyckliga äktenskapliga förhållanM den hafva tvifvelsutan funnits i alla tider; men ämnet har i våra dagar kommit mera på tal än förr, hvartill den senaste skönliteraturen, romanen så väl som dramen, i ganska väsentlig mån bidragit. Orsakerna till de misshälligheter, det här gäller, äro mångfaldiga, och männen hafva helt visst därvidlag mycken skuld. Men då Idun företrädesvis läses af våra kvinnor, tyckes oss här vara på sin plats att påpeka, hvad dessas skuld kan vara, och vi ämna alldeles lemna å sido de förras. Ämnet är rikt, j a outtömligt, och vi måste begränsa oss. Att många, synnerligen litet den. blef stängd för gatavimlets larm äldre, kvinnor gifta sig af ärelystnad eller lyxbegär, och att ännu lägre bevekelsegrunder tusen rösters läflan om gehör. finnas för giftermål, är allom väl bekant, men dessa hustrur lemna vi åt sitt värde. Det är ju solklart, att deras äktenskap skola blifva Men det gifves en stor procent ropades stig in! — då stod hon bråd olyckliga. unga, älskliga, ehuru oförståndiga flickor och tröskelns trä och neg med solig blick fruar, hvilka ega vår sympati, och hvilka äro sträckte fram sin korg med fruktens värda att ega vår sympati, och som äro värda ett bättre öde, och med dem är det, skatt.
Brefvet den i5 Junii i833, blifvit beviljadt ett årligt understöd af 4>ooo R:dr, sorn/sedermera ökats till 6,000 Rtdr. I afseende på Utrikes PostCommunicationerna förekommer, att en ny och för Svenska Postverket fördelaktig Convention den 24 Mars i832 blifvit med Kongl. Danska Regeringen afslutad, äfvensom att Kongl. Majtt, jemlikt Nådigt Bref af den 2 Juni i832, tillåtit att Norrska Postverket, för befordrande af bref mellan Götheborg, Helsingör och Köpenhamn med Ångfartyget Prins Carl, må tillgodonjuta behållningen af det porto, som för sålunda fortskaffade bref till Svenska Postverket inflyter. Derjemte har, för underhållandet af poslföringen mellan Ystad och Greifswald med Postverkets Ångfartyg, Contract med förre PoslCommissarien af Lundblad blifvit ingånget år 1833, till följd hvaraf bemälte PoslCommissarie skulle erhålla de 9,000 R:dr Preussisk Courant, som af Kongl. Preussiska Postverket till det Svenska årligen erlägges, äfvensom derutöfver 2,000 R:dr Svenskt B:co om året.
Derjemte anhåller jag, att få lemna några svar på de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid Utskottets Memorial. Herr Lefren har trott, alt rälta formen hade varit, att Utskottet i särskilte Utlåtanden yttrat sig öfver principfrågan och verkställighetsåtgärderne, då man kunnat göra proposition på hvarje fråga för sig. Jag får i detta afseende hänvisa till 56 §. Regeringsformen, der det stadgas, att om ett Betänkande under discussionen delas i flera punkter, kan proposition framställas på hvarje punkt särskildt. Intet hinder finnes således för Memorialets delande i tvenne delar. Utskottets mening har ej eller varit, alt Memorialet skulle i sin helhet och i en Den 3 Februari i f. m. 55 proposition upptagas. Både liufvudfrågan och det reglementariska äro väl omnämnde i samma handling; men om Ridderskapet och Adeln ej finnér nyttigt att antaga håda delarne, på det sätt Utskottet föreslagit, kan den ena afslås och den andra antagas. Vidare har Herr Lefren sagt, att en lag till förekommande af förbrytelser af främmande åhörare nödvändigt borde stiftas. Jag tror detta vara mindre angeläget, och instämmer till största delen uti hvad Friherre Wrangel i detta afseende yttrat; det skulle vara ganska oangenämt, om tre Stånd skulle behöfva hmeskrifva oss lag inom vårt eget rum. En Ledamot har yrkat, alt man borde antaga offentligheten endast på försök och med vilkor, att den kunde när som helst afskaffas. Utskottet har varit af samma tanka, och derföre tillstyrkt hvarken lagförslag eller införande i RiddarliusOrdningen. En annan Ledamot har trott, att man vid billet-utdelningen bör gå tillväga med mycken försigtighet. Hetta har Utskottet äfven iakttagit, då det öfverlemnat åt Ståndets egne Ledamöter och LandtMarskalken att utse de personer, som skulle vinna inträde. Detta förslag borde vara mycket välkommet för dem, som ej nitälska för offentligheten, emedan det står i deras skön att utdela eller ej utdela de bil letter de erhålla, och att således i verkställigheten motarbeta en princip, den de ej gilla.
Några dagar senare mönstrade han i Antiokia den här, med vilken han dragit från persiska gränsen för att möta Julianus. Med undantag av hans närmaste förtrogne visste ingen, att han under dessa dagar lämnat sitt palats. När Krysanteus vid pass en timme efter ovan skildrade uppträde, i den första morgongryningen, nalkades templet, fann han sin dotter sittande på trappan till försalen, med huvudet lutat mot en pelare och de mörka lockarne, fuktade av morgondaggen, spridda av vinden, svallande över marmorbleka kinder. SJÄTTE KAPITLET. Prokonsuln i förlägenhet. I biskopliga palatset. - Klart som dagen, eller huru, lysande och ädle herre? Har jag icke tydligt ådagalagt, att Atanasios är sofist eller snarare alldeles icke sofist, utan sämre än en sofist, ty sofisten gör dock skenbart riktiga slutledningar? Denna fråga utgjorde en av länkarne i ett samtal eller en samtalsvis hållen föreläsning, som en vacker afton ägde rum i tepidariet till det guldoch marmorskimrande badhus, som Herodes Attikos hade skänkt atenarne. Tepidariet var en med marmorgolv, väggmålningar och kasetterat tak smyckad, dunkelt upplyst sal, i vars vällustigt varma, av vällukter mättade luft badgästerna uppehöllo sig, innan de gingo till varmvatteneller svettbadet, och dit de sedan återvände för att undergå de mångfaldiga gnidningar, som utgjorde badets sista och högsta njutning. Personen, vars fråga vi här återgivit, stod insvept i ett lakan och demonstrerade än med högra pekfingret vid sin långa och tunna näsa, än ritande med samma finger dialektiska kretsar i sin vänstra hand framför en liten tjock figur, som avklädd vilade på en av salens med svällande kuddar försedda bronssoffor, omgiven av slavar, vilka ur flaskor av kristall och alabaster övergöto hans lemmar med oljor och parfymer samt förtrogna med frotteringens alla mysterier fullgjorde dessa med största iver och ordentlighet. Den tillfrågade, som dvaldes i badnjutningens sjunde himmel, svarade blott med ett stånkande ljud, som uttryckte på en gång stundens vällust och hans otålighet över att störas i den fulla, odelade njutningen av sin kroppsliga tillvaro.
Utskottet anser sig dock böra förutskicka en erinran i afsigt att skingra ett möjligen uppkommande tvifvel i fråga om den omfattning, som bör gifvas åt dessa voterings-propositioner. I)e yppade skiljaktigheterna inom Riks-Stånden röra hufvudsakligen och i första rummet dels den af Utskottet föreslagna förändring i förslagets 1 <§, så att dödsstraff för mord ej skulle stadgas såsom ovilkorligt, utan att, der synnerligen mildrande omständigheter voro för handen, straffet för detta brott kunde blifva straffarbete på lifstid, dels ock de i konseqvens dermed föreslagna straffmildringsgrunder i några följande §§. I dessa delar hafva Riks-Stånden stadnat två emot två; och om man nu ville anse ifrågakomne förändring endast såsom ett fristående tillägg till Kongl. Maj:ts Proposition, så skulle följden deraf kunna anses vara, att frågan om denna förändring borde antagas hafva förfallit. Härvid bör dock först erinras, att äfven om här endast vore fråga om ett särskildt tillägg, detta dock icke afser en redan bestående lag, utan endast ett lagförslag, hvars godkännande i öfrige delar de Riks-Slånd, som beslutat tillägget, kunna anses hafva gjort beroende af bifall just till samma tillägg. Men, detta oafsedt, torde dock en sådan uppfattning af tvistefrågan, som nyss blifvit anmärkt, befinnas allt för ytlig och endast beroende deraf, att stadgandet om straffmildringen i 1 §, enligt den redaktion, som Utskottet åt denna § gilvit, synes för ögat såsom ett fristående moment, enär det bildar en särskild punkt, — ett förhållande, som ej ens eger rum i följande §§. Rätt lättad, är dock tvistefrågan den: skall påföljden för mord ovilkorligt vara dödsstraff, elier skall detta straff stadgas blott såsom vilkorligt eller för det fall, att synnerligen mildrande omständigheter ej iiro för handen?
De berättelser, som innehållas i h a föreliggande samling, lida af en ganska stor enformighet i motiven, nggot som är en naturlig följd af &amp; tt de alla beriittas i afsikt att öfvertyga en ung prinsessa, som ej vill gifta sig, om att mannen kiinna rara trogna i karlok. Den fullkomliga frå.nvaron af all karakteristik ökar enformigheten: alla dessa förälskade prinsar och köpman iiro p6 håret lika, och de prinsessor och andra unpmör, hvilka genom sin otlroliga skönhet förtrolla dem - om ' nAgra sorts inre företraden ar dot nästan aldrig tal, tvärtom skildras de unga ' kvinnorna som grymma och finnando ett nöje i att se sina tillbedjare diifvas - äro ocksa hvarandra alldeles lika. Liigges hiirtill, att humor totalt saknas, sa tro vi oss kunna saga, att de flesta svenska ungdomar skola finna dossa sagor föga underhiillande, på s a m a gång som det för deras sunda uppfattning säkert skall förefalla något löjligt att läsa t. ex. skildringen af huru två stora torn uppbyggts för att hysa alla dein, som blifvit vansinniga af karlelr. efter att en enda g8n.g ha sett den lindersköna prinsessan af Rmizme, eller huru invånarna i landet Kaschmir med nöje lato hugga sig i stycken för att få se en skymt af sin icke mindre bedårande prinsessa. Illustrationerna äro ytterst suddiga, - tydligen gjorda efter alldeles utnötta klichher; - på de flesta Iran man ej ens se Ilvad de skola föreställa. Eli försvunnen skolpojke. Bergttelse för iingdom af Jules Girardin: Med 30 träsnitt. Bler än ett fjärdedels sekel har ju försvunnit sedan Elsass var en fransk provins, och det ' förefa.ller nu nAgot frammande att höra ' talas om frauska institutioiier och myndigheter inom ett ssnmhdle, som i öfrigt har en fullkomligt tysk priigel. Den enkla berattelsen är nna,mligen förlagd Z~tslrilliga tiotal af år tillbaka i tiden och lokaliserad inom den t r h g a ramen af en liten elsassisk bondby.