Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om denna min uppfattning af grundlagsstiftarens verkliga mening är riktig, och om del icke heller kan bestridas att den, som på allvar vill utreda lagskipningens tillstånd i Riket, hufvudsakligen bör Tåsta sina blickar på förhållandet uti högsta domare-instanlien, enär det är derifrån som verkningarne af del goda eller det felaktiga på de öfriga domstolarne fortplantas, så skall en hvar, som eger någon erfarenhet om allt det personliga obehag, för hvilket den blottställer sig, som uti ett ämne af denna ömtåligt vigtiga beskaffenhet, öppet uttalar den oftast bittra sanningen, säkerligen medgifva, att Rikets Ständers nuvarande Justitieombudsman i hög grad gjort sig förtjent af Svenska folkets erkänsla för den frimodiga öppenhet, hvarmed han sökt utreda lagskipningens tillstånd, helst det just är derpå folkets sanna frihet och säkerhet ytterst hvila. För att kunna rätt besvara den frågan, huruvida lagskipningens tillstånd är sådant, som det borde vara, erfordras, att först för sig göra klart, huru beskaffadt det rätteligen bör vara. Med ledning af den för Justitie-ombudsmannen utfärdade instruktion, har jag trott mig finna Lagstiftaren hafva åsyftat, att lagskipningen skall vara sådan, att deruti finnes enhet och sammanhang; att all dom grundas på klar lag, och att en allmän säkerhet heredes flir medborgares rättigheter. Om jag nu häruti rätt uppfattat lagstiftarens mening, så måste jag ock på frågan, huruvida lagskipningens tillstånd är sådant, som det borde vara, svara ett obetingadt nej. Till stöd för detta mitt svar, torde jag endast behöfva åberopa det allmänt kända förhållande, hvarpå exempel uti Justitie-ombudsmannens berättelse jemväl blifvit anförde, att från högsta instantien uti fullkomligt likartade mål ej sällan emanera hvarandra rakt motsatta beslut, samt att uti frågor af större vigt, om ej alltid, det dock ganska ofta inträffar, att hvad som deruti skall vara det rätta, bestämmes antingen genom en enda röst, eller till och med blott genom den äldste ledamotens afgörande votum.
Den föreslagna summan är allt för låg, och jag kan icke inse huru man kan begära att få fullständiga uplysningar med ett så ringa belopp. Jag grundar detta påstående på den erfarenhet jag såsom ledamot af jernvägs-komitén varit i tillfälle att erhålla. Jag vill minnas, att utgifterna för den komité, Den 13 Juni f. m. 247 sorn år 1851 eller 5.2 hade sig updraget att göra undersökningarne för jernbanaus riktning mellan Svartå, Hult och Christinehamn, upgingo till 26,000 Rdr bko, och min öfvertygelse är, att icke destomindre all möjlig ekonomi användes. Resorna voro få, och komiténs undersökningar koncentrerades omkring Orebro och dit angränsande trakter. Åtskilliga brister i den sista komiténs arbeten är att tillskrifva den inskränkta summa, hvarmed komitén hade att röra sig, och derför kunde icke heller undersökningar om vägen emellan Orebro och Askersund och icke heller om den banstriickning, Frih. Raab i sitt förslag omnämnt, anställas. Jag medgifver, att en mängd förarbeten blifvit gjorda, hvilka uti topografiskt afseende komma att underlätta en framtida komités arbeten, men deremot är icke något i industrielt eller statistiskt hänseende undangjordt. Frih. Sprengtportens propos. biträder äfven jag, ty den går derpå ut, att ett fullständigt förslag, omfattande alla kommunikationslinie!’, så till lands som vatten, skall upgöras. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Föreg:de discussioner om jernvägarne visa nogsamt, att jag vill hushålla med Statens medel, men icke desto mindre vill jag ej motsätta mig denna punkt. Jag anser af största vigt, att noggranna undersökningar verkställas innan man beslutar att jernvägar skola anläggas. Deremot kan jag icke godkänna Frih. Raabs förslag, rörande stambanans sträckning genom provinsen Småland. Jag hemställer, om man icke kunde deraf draga den slutsatsen, att man ej behöfde fästa mycket afseende på de öfriga banornas sträckning.
Ijwarwib bodt bet afgåettbe antalet [fall wara i för^dffanbe till perfottalen inom Ijwarje Älafj, famt be Xareringdntäit [fola afgå, åt fjwilfa en fåban befattning långfta tiben warit uppörageit. $e, Qwilla erhållit flefte röjlertte, fiola, genom SJlagijlratend förforg, få tibigt beröm underrättad, att, i fyäuöelfe några affägel Öfwcr Seöamöter bertill wäljad på allmän Otåbjluga, få wiil af SSorgerffapet, font öfrige inom (laben ffattflrifnc imtewånare af be 0tånb od) Älafjer, font, enligt I)wab förut ftabgabt är, ega t tareringeit beltaga od) Qwilla, ber få tillgång är, böra i ftaben ega ljud od) tomt. § 96. Haetta wal förrättad antingen på bet fätt, att be wäljattbe, genom allmän ontröflning, tttfe famtlige £areriitgdmäntten, eller att be walberättigabe inom Ijwarje Älafi tttfe bet antal af Sebantötcr, font af bcnfamnta bör lttgörad; fitit Ättnna ej be wäljattbe ftg ont walfättet förena, warbe bettna fråga genom allmän ontröftttiitg afgjorb, bwarwib, lifafont wib wal af CSleftorer, röflerne efter !öe»illntngäs$örotbntng 1838. 67 antalet af be när»aranbe beräfttaé; f)»ilfet röftningéfätt äftoctt leib afla tiflfäden inom £a.reringö
Revisorerne hafva jemväl vid ArlilleriAfdelningens räkenskaper funnit anmärkningsvärdt, att då Capitainen Friherre Falkengren, för krulprobering m. m. vid Fliseryds och Torsebro Krutbruk, beliöft använda, år i83a, 198 dagar och år i833, 319 dagar, Capitainen Arrhenius deremot, för dylika förrättningar vid Klosters och Åkers Krutbruk, icke användt mer än 85 dagar år i832 och 138 dagar år i833, ehuru tillverkningen vid de begge sednare Bruken var, år i832, mer än dubbelt och, år i833, mer än 5o procent större än vid de förra. 4:o Revenuen af Mariebergs Egendom är anslagen till amortering af ArtilleriAfdelningens skuld, i följd af nämnde Egendoms inköpande; men som berörde årliga inkomst är alltför otillräcklig härtill, så kommer, så vida serskildt anslag för detta ändamål icke göres, denna Afdelningen skuld att i många år fortfara. 5:o Det för år i832 bestämda Anslaget för Artilleri Afdelningen, har blifvit öfverskrida med 11,619: i3. 11. samt det för år i833 med 17,986:20. 1. tillsammans R:dr 29,605: 40. — hvilken betydliga brist till det mesta härleder sig från den kostsamma GevärsFabricationen vid Carl Gustafs Stads GevärsFactori. 6:0 I afseende på förvaltningen af de till denna Afdelning anslagne mede], anse Revisorerne sig slutligen böra inberätta förhållandet med inköpet af den Ryttmästaren N. H. J. Åkerstein tillagde Palent rättighet å en af honom uppfunnen ny Sadelmodell, samt hvad med denna handel i öfrigt eger gemenskap. Genom Nådigt Bref den i5 Oclober i83i anbefalldes Kongl. KrigsColleginm att, inom Februari månads utgång år i832, lill Rytlmästa ren i Generalstaben N. H. J.
I öfverensstämmelse med hvad Kommers-kollegium och ; General-Tullstyrelsen hemställt, hafva Rikets Ständer ansett de under linien i form af noter nu befintliga rubriker och hänvisningar böra ofvan linien uppflyttas, med undantag likväl af dem, hvilka dels icke påkalla någon särskild anvisning till andra i taxan specificerade varor, dels funnits på mer än ett ställe upptagna; varande de till sistnämnde begge kategorier hörande rubriker och hänvisningar uti förslaget helt och hållet uteslutne, nemligen: brvnstenar; du k tygs vä (hader; enbärsolja; etuis: fillrerstenar; flätor till hattar; flugor, spanska; gjutslenar; jern, gjutgods, finare, såsom nålar, kors, ringar, kedjor m. m. ; juller; kamelhår; kopiepressar; niirnbergerkram; olja, terpentin-; pennor, blyerts-; qvarnstenar; slipstenar; talgljus; tapeter af papper; taskböcker; tennfolier: trädfrukter; talgsten: valten, lukt-; vaxljus; samt vicker. Följande i nuvarande taxa icke förekommande artiklar hafva Rikets Ständer, lika med Érnbetsverken, ansett böra i taxan uppföras med de hänvisningar det bifogade förslaget utvisar, nemligen: absinlh; s. k. ackordion; ar ther spirituosus; albumin och anilin; as/altrör; blytran; bobiner; bälten, strumpeband, klädningsoch armhåtlare; cikorierot, bränd eller malen; gnllisenslen, hvil och blå; glasmästarediamanter, infattade; knytning ar; krinoliner; madrasser; munharmonikor; natron, ättiksyrad!; oblat och oblatskifvor; pressenningar; resonansbottnar; rigaba/sam ; rökelse.; soda, kaustik; tagelsurrogal eller s. k. artificiell tagel samt lill stoppningsinaterial preparerad mossa; tandpulfver; tänder, konstgjorda; verktygslådor för barn; vinstenssyra och vinsyra.
St. föreslagna, skola remitteras till LagUtsk. Deraf följer, att detta förslag skall remitteras till LagUtsk. Till sin natur angår det R. St:s Bank samt Bankens rörelse och förvaltning; således måste det, till följd af 32 §. Riksd.Ordn., äfven behandlas af BancoUtsk. Remiss bör följaktligen, enligt min öfvertygelse, ske till både Lagoch BancoUtsk:n. Jag tror, att man med full tillförsigt kan öfverlemna lagförslaget till dessa Utsk. Jag förmodar, att de skola behandla ämnet med åtminstone all den noggrannhet och samvetsgrannhet, hvarmed R. o. Ad. behandlat formfrågan , och jag hoppas med mindre missvisning af omdömet. Gr. Cronhjelm liar ansett en mening, som uttryckte R. o. Ad:s afsigt med remissen, höra densamma tilläggas. Jag fruktar, att Hr Gr. vid detta tillfälle i sin ömhet för grundlagen gått nästan för långt, ända till att ge den en örfil; ty jag fruktar, att hans förslag icke står i någon öfverensstämmelse dermed. Det vore verkligen att på förhand taga ett beslut, som, ehuru det endast angår en liten del af förslaget, likväl vore ett beslut, ett omdöme a priori, hvilket det icke tillkommer R. o. Ad. att fatta, förrän ämnet blifvit behandladt af behörigt Utsk. Om man än ägde den fullkomligaste öfvertygelse och klaraste visshet, att Konungens Propos. icke öfverensstämliier med alla de former, som i grundlagen äro föreskrifna, tror jag likväl ej, att R. o. Ad. deraf skulle låta förleda sig att frångå grundlagens föreskrifter, utan blefve så mycket mera nogräknade att följa dem; och den noggranna följden af grundlagen är efter min öfvertygelse den, att utan något tillägg remittera målet till Lagoch BancoUtskrn, hvilka böra förmodas inkomma med ett förslag, som grundar sig på och är fullt öfverensstämmande med våra gällande lagar.
Ater visar sig alltför tydligt i våra handelstractater; i skeppshandelsfrågan; i bristen på något bestämdt system , som förenar vår industris fördelar med vårt politiska interesse. Handelstractalerna hafva medfört få fördelar för andra näringar, än den privilegierade jernhandteringen. De vittna ej om någon allvarlig omsorg, att gynna ett friare näringssystem inom lan - Den 18 J u 1 i i e. m. 389 det, och de besanna blott den satsen, att de mindre Stö terne, sorn ej kunna täfla i belöningar för tractater, sällan vinna derpå, utan att vinsten oftast stadnar hos underhandlarne allena. Skeppsliandelns återgång behöfver jag ej närmare'betrakta; den är af andra tillräckligt vidrörd. Och bristen på ett bestämdt, politiskt system är alltför tydlig, för att behöfva vidlyftigt behandlas. Man ser ingen enda öppen handling i våra diplomatiska förhållanden, och ingen tanka pia, att genom inbördes fördelars beredande uti handel och industri, under fredens lugn, fästa något stort interesse för oss , hos de Nationer, hvilkas biträde vi naturligast böra förlita oss till, om vår sjelfständighet skulle hotas. England, Nederländerne och Frankrike, hvad äro de nu mer för oss? Ja! mine Herrar, det förmärkes ej en gång något bemödande, att sluta sig till de fria, de constitutionelt styrda Folken, heldre än till de despotiskt regerade Nationerna. Jag vet ej, om man icke snarare har ingått förbund med några friheten hatande Styrelser, än med dem, som skydda eller åtminstone fördraga henne. Vigten af den yttre politikens möjliga inverkan, i detta fall, på vår inre frihet, torde af Ridderskap pet och Adeln lätt inses. Och om alla dessa framställningar äro sanna; om de blott äro så sannolika, att man med skäl bör vara uppmärksam på deras inflytande och följ - 3gö Den 18 Julii e. m. der; böra vi då ej, för vår Konungs bästa och vårt Fosterlands sannskyldiga väl, begagna det tillfälle ConstitulionsUtskottets Betänkande bereder oss, att begära en Minister-förändring.
I anledning af väckte Motioner dels om afskaffande af all Expeditionslösen, och dels om nedsättning, ändring eller förklaring af Kongl. Majrts förnyade Nådiga Taxa på Expeditionslösen den i5 Maji 1821; öfver gjord hemställan, att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära recognitionsafgift till Hospitalet, vid UpplåtelseBrefs utfärdande på Besittningsrätt af dess Hemman; om inrättande af en allmän Undervisningsanstalt i Eskilstuna; och'om LancasterSkolors inrättande. Expeditions!!t skottets: I afseende på formen för Reservationer, som åtfölja Utskottens Betänkanden. /po Instämmande uti Ridderskapets och Adelns samt BorgareSlåndets genom ProtocollsUtdrag PresteSåndet meddelade beslut, att en summa af 100,000 R:dr Banco skulle genast af RiksgäldsContoret utlemnas till Den 29 Maji. Götha CanalDirections disposition, under vilkor, att CanalDirectionen blifver Kongl. Maj:t och Rikets Ständer ansvarig för medlens användande till Caualarbetet, och Bolaget för deras återbetalning, om så påfordras, på sätt Rikets Ständer framdeles må förordna. 5:o Gillande af BancoUtskottets Memorial, i anledning af hvad 1827 års RevisionsBerättelse förmäler, om det skick, hvaruti trossbottnarne i det så kallade Archi vi eller mindre Bancobuset sig befinna. 6:0 Ajslag å följande Utskotts Utlåtanden, nemligen: Statsoch BancoUtskottens : I anledning af Kongl.
Men, ehuru Utskottet sålunda erkänt, alt tillvaron af stadgandet i 5 §. i3 morn., så länge det qvarstår, utgör ett skäl bland de mångå, hvilka kunna anföras för den fullkomliga umbärligheten af \ 8 mom. i berör da Förordning, har Utskottet derigenom icke medgifvit, att detta skäl verkligen är nödigt och att derförutan de öfriga, i samma Memorial anförda äro otillräckliga att ådagalägga olämpligheten och onödigheten af Tryckfrihets-Förordningens 4 §• 8 mom. Följaktligen har Utskottet icke heller af siri nämnda åtgärd funnit sig hindradt ifrån att nu äfven fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på det olämpliga uti 5 §. i3 mom. oftanämda Förordning. Utskottet får derföre till Grundlagsenlig behandling föreslå: i:o att 5 §. i3 mom. Tryckfrihets-Förordningen må upphäfvas, och 2:0 att ordnings-numrorna på de tre följande momenterna af samma §. må ändras lill i3, i4 och i5. För den händelse likväl, att Riksens Ständer icke skulle godkänna Utskottets nu gjorda förslag, har Utskottet trott sig icke böra underlåta alt fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på åtskilliga i det härofvan till uppäfvande föreslagna moment befintliga, af den deruti uttryckta bufvudtanken alldeles oberoende, brister. Redan vid 1828—i83o årens Riksdag fästade det då tillsatta Constitutions-Utskottet uppmärksamheten på några sådana. Nu varande Conslitutions-Utskott har icke trott sig för närvaran - 6 Conslitutions-Utskottets Memorial, N:o 97, de böra åter upptaga alla då framslälda anmärkningar; men några deribland äro af den vigt, alt Utskottet omöjligen kunnat dem förbigå.
Den 17 December f. ni. alt, i vårt fädernesland, liksom annorstädes, en del statsborgare finnas, nog äreförgätna, att drifva procenteri-bandtverket, är jag dock fullkomligt öfvertygad, att den moraliska förnedring detsamma förutsätter, ibland svenska folket icke till den grad gripit omkring sig, som bland Judarna, och att dessutom den stämpel af förakt, hvarmed sådana, det svenska namnet ovärdiga, åt vanfrejden oell begabbelsen hemfallna, vanbördingar i allmänna opinionen stå bränmärkta, för hvarje medborgare af den ringaste hederskänsla är nog afskräckande, för ätt, med all den retelse denna skändeliga handtering för vinningstystnaden eger, träda i dessa, från den urgamla svenska ärans och redligbetens förbund utstötta affällingars fotspår. I öfrigt bur kunna väl brott och missbruk lemnäs ohejdade och onäpsta, för det mim förmodar att de ej kunna utrotas? 2:0 Har man sagt att Judarna i allmänhet icke äro de egentliga procentarna, utan endast bära skylten, endast äro synliga agenter för osynliga principaler. Må så vara, ty faktiskt kunna vi ej bestrida tillvarelsen af detta dubbla moraliska fÖrnedrings-tillstånd af förhärdelse och feghet; men, äfven i detta fall, äro de ju det ondas verktyg och befrämjare, hvilka böra nndanrödjas, på det verket, i brist af handtlangare, om möjligt, må afstanna. Ja, af - Den 17 December f. ni. 47 lägsnom dessa skamlösa tjensteandar för den nedriga egennyttan, som, med förkastelsens brännmärke på sin panna, är dock nog fräck att vill ja trottsa föraktet, oell med förbitna läppar gäckar svedan, för att söka från sig ljuga det vederstyggliga ärret. 3:o Vill man påstå attj vid inträffande concurser bland christna gäldenärer , de israelitiska fordringsegarne varit vida billigare än de christna, och visat mera mensklighet och deltagande än dessa.
Jag menar den på sednare tider lika väl bekanta som illa beryktade s. k. ”salningen” — ett ofog, som ofta onäpst kringgår gällande lag och med hvars stäfjande vår bränvinslagstiftning hittills förgäfves laborerat. ”Salningen” är af två slag: en i stort och rör sig hufvudsakligen omkring l:sta g af försäljningsförordningen; en i smått och är ett bihang till 2:dra §. Vid den stora ”salningen” utminuterar olagligen parti-handlaren minst 15 kannor bränvin på en gäng; vid den lilla ”salningen” utskänker, lika olagligen, minut-handlaren J kanna. I begge fallen blir så väl partisom minuthandlaren tillika utskänkare, och det på oloflig väg och för godt pris, utan att erlägga den ringaste försäljningsafgift. Nu är det väl en gifven sak, att det skall falla sig dubbelt svårare att tillvägabringa ”salning” af t. ex. 30 kannor, än af 15. Och hvad nu minuthandeln med bränvin angår, så är den, då så litet qvantum som £ kanna får säljas, nästan intet annat än utskänkning. Också föreslogo Rikets Ständer vid 1854 års riksdag bestämmandet af en hel kanna såsom minimum vid försäljning af bränvin i minut; men detta minimum nedsattes till en half kanna, hvarvid det alltsedermera förblifvit, och bränvinslagstiftningen har i detta fall icke visat sig pä raglande, utan på fullt stadig fot. Då utskänkning å krogar är vederbörligen medgifven, får ju eho som vill der i laga ordning öfverlasta sig. Och såvidt den lagligt lofliga vägen för tillfredsställandet af dryckenskapsbegäret, i sä fatta omständigheter, torde vara att föredraga framför en olaglig, genom den s. k. ”salningen”, dristar jag — delvis förnyande min vid förra riksdagen i ämnet väckta motion, hvarpå också endast delvis afseende då fästades — i sedlighetens namn föreslå följande förändrade lydelse i de två första §§ af Kongl. Förordningen den 18 December 1863: Motioner i Preste-Ståndel. N:o 22. 43 § /.
Stats > bl storker matte anmodas förestå någon annan utwäg 'nu medels anskaffande för detta ändamäl, hwars angelägenhet och nytta jag icke torde behöfva bewifa. Gref ö-te Band. 2:dra Afd. 82. Den 24 ZebruariLrågö Grefwe Oostna, ^uZull. Jag har hört fa myckel kalas om indragningar och kvek ej huru mycket penningar derigenom kunna erhällas. Om medel kill Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens resor kunna winnås genom besparingar, sä ar det wäl, dä har jag witzerligen för min del icke något att häruppä rala; men skulle medlen inhämtas genom Bervillning, och wi innan Bewillningen ännu ar fastställ), ej weta huru mycker wi kunde bewilja, sä hem. ställer jag ödmjukeligen, om en sadan utgift kan bifallas. Friherre Leckarllröm, ^scost. Elt förslag i dylikt som Let Hans Excellens Grefwe kuut!, nu behagat göra o§ i dag strän Skars-Utskottet meddelt och af Ridderskapet och Adeln remirreradk till Skats-Utstottek. Hans Excellence Herr Grefwe kuut!, förmälte sig säsom nyligen i Plenum upkommen icke härom hafwa haft kunftap. 6err Grefwen och Lgndtmarftalken gjorde proposition till bifall sä wäl ä ven af Stats-Utskot» ret i dest Memorial föreflagne tillökning i Extra Utgifts-summan, som ä RemiA till Skats-Ukstotter af Hans Excellence Grefwe kuutks motion rörande medel till Kron. Prinsens resor; hwilka propositioner med Ja beswarades. Företogs Stats.Utskottets den 21 dennes pä bor - Den är HebLUarii. 1231 bordet lagda Memorial rörande aflöning för Riksens Ständers Justitie Ombudsman och dest Cancellie. Herr Lilverkolxe, Lukrik träkam.
Bland de 3:ne sätt, derigenom amortering af stals-obligationer, som på innehafvarens sida äro ouppsägbara, vanligen verkställes, nemligen: utloltning, uppsägning eller uppköp, anser sig Utskottet för nu ifrågavarande obligationers amortering icke böra förorda det förstnämnda sättets eller utlottningens begagnande, enär detta amorteringssäll för obligations-innehafvarne onekligen medför olägenheter, hvilka, då obligationerna icke utlemnats med kapital-rabatt eller understiga sitt nominela värde, ej ersättas af några motsvarande fördelar. Efter hvarje utlottning mäste nemligen en hvar, som innehar densamma underkastade obligationer, förskaffa sig upplysning om några och hvilka bland dem blifvit utlottade. Vid hvarje ifrågakommande försäljning eller öfverlåtelse på annan person af sådan obligation, måste dessutom styrkas, att den icke under den redan förflutna tiden blifvit utlottad och sålunda förlorat sin räntebarhet. Då kapital-rabatt å obligationerna egt rum eller då deras gång - Slals-Utshollets Betänkande, M 272. 21 bara värde eljest understiger det förskrifna beloppet, beredes visserligen genom utlottningen dåvarande innehafvarne af de utlottade obligationerna en kapitalvinst; men denna motsvaras åter af en kapitalförlust å utgifvarens sida, hvilken kunnat undvikas i fall obligationerna, i stället för att utlottas, blifvit efter deras för tillfället gällande pris under hand inköpta för obligations-utgifvarens räkning. Som det i allmänhet måste vara för Slaten, såsom obligations-utgifvare, fördelaktigast att förminska sin skuld för utelöpande obligationer genom dessas återbekommande för mindre belopp, än det, hvarå de lyda, och då, genom de af amortissements-fonden verkställda obligations-uppköp, obligationernas värde och gångbarhet uppehållas samt framdeles ifrågakommande utgifning af enahanda obligationer mäste underlättas, har Utskottet ansett sig ega all anledning föreslå, att amorteringen af det lån, hvarom nu är fråga, alltid bör ske genom uppköp, då obligationernas allmänt gångbara värde understiger al pari.
— Hundrade gånger, då vi har suttit och talat samman och du – som du brukar – så förtroendefullt böjde dig framemot mig, Åh, jag hade lust att ta dig, ta dig på mina armar och bära dig långt, långt bort. – Ha dig helt för mig sjelf. – Men, visste – hon tvekade litet. Visste du det inte? – Älskade älskade lilla barn! Nej, hvad det klär dig att säga “du“. Säg det en gång till. – Men du är ju barnslig. – Och så våldsam! Hon började nu känna sig helt ogenerad och säker på sig sjelf igen. Det föll sig så naturligt allt detta, alldeles som om det skulle vara så. – Ack Alice! – De hade gått tysta litet. Jag önskar, jag vore tjugo år! – Så sentimental du kan se ut! – Hon stödde sig tungt mot hans arm, medan hon böjde sig fram och leende, från sidan, med en blick som en glimt, såg honom in i ögonen. Hvarför önskar du nu det? – Så vore jag närmare dig, sade han allvarligt. Han sänkte rösten. Der voro då mycket borta ur mitt lif – förstår du? som nu – skiljer oss åt ... Hon förstod, hon såg på hans blick, hvad han menade. Och med kärlekens högsinthet lade hon tystande sin hand på hans läppar. – Tyst Georg – det var första gången hon kom sig för att säga hans namn. Hvarför skall vi tala om det Det är ju gömdt och glömdt alltsammans – nu. Han kysste handen och förde den sedan smekande öfver sina ögon och sin panna. Vid denna rörelse kom hon plötsligt ihåg afskedet i Basel. Der gick först som ett sting igenom henne – så smålog hon. – Jag har förresten också en liten bekännelse att göra dig, hviskade hon skälmaktigt – men sedan! Nu måste vi gå ordentligt – hon drog sin arm ur hans och rätade på sig. Vi är strax framme vid byn. Han stannade midt på vägen och såg stort på henne. – Hör! Är det fasligt vigtigt med det der hemlighetsfulla brefvet? – Nej, inte en smul. Hon räckte honom det. Det är till en af mina pensionskamrater. – Ja, jag är inte en sådan melodramhjelte, att jag nånsin misstänkt det var till en hemlig älskare.