Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill antaga, att nu gällande lagen antagit som grundsats, alt qvinnan icke behofver befatta sig med sina angelägenheter, men jag anser det icke rationel!, ty om man fortfarande sliftar undantagslagar för qvinnan, ställer nian sig pa pnvilegiernes men icke på rättens grund, hvilket aldrig kan b 11 Iva det normala i lagstiftningsväg utan endast en öfvergångsåtgärd för en kort tid. Jag återkommer till hvad jag redan sagt, att ändamålet med K. M:s förslag icke varit att stanna vid en öfvergångsåtgärd och derföre måste jag gifva företräde åt K. M:s förslag. Jag hade visserligen ämnat att besvara de anmärknir emot K. M:s förslag, som innehållas i Hr Adlercreutz’» reservation vid Utskis första Betänk, emedan de 8ro de enda Utsk. framhållit, men de aro af föregide talare redan besvarade. Dock anhåller jag att få fästa upmärksamheten derpå, att då Hr Adlercreutz i första rummet anser det Kongl, förslaget bristfälligt deruti, att en ogift qvinna, ehuru hon af lagen är berättigad alt blifva myndig, likväl får afsäga sig denna rättighet, skulle åtskilliga olägenleter och oredor upstå. Jag kan så mjcket mindre godkänna denna anmärkn. som jag icke kunnat fatta syftningen dermed. Enl. nu gällande 236 Den 12 December e. m. lag eger hvarje myndig person rättighet att erhålla af Domstolen tillförordnad! biträde i förvaltningen af sin egendom, såvida någon vill en sådan befattning sig åtaga, och hela skillnaden i det Kongl, förslaget emellan qvinnor och män består deri, att då förslaget icke ovillkorligen ålägger männer att vara förmyndare för någon af sitt kön som till myndig ålder kommit, med mindre han kan styrka sin oförmåga att vårda sina egna angelägenheter, har K. M. deremot velat bereda qvinnor den lättnad, att de, utan alt behöfva styrka sin oförmåga att vårda sina angelägenheter, anmäla sig hos Domstolen för erhållande af biträde eller förmyndare.
I det förra är nemi. understödet lemnadt till staden Carlstad, men i det sednare sådant ej uttryckt, hvilket kom sig deraf att, såsom vi veta, Kanikenäset eges af ett enskildt bolag. Emedlertid bar sedan blifvit uplyst, att staden vore villig och hågad åtaga sig detta arbete, såvida den er holle ett sådant understöd som det föreslagna. Jag får nu resumera hvad jag i detta ämne yttrat, och anhålla om propos. på följande förslag: »att R. Sl:r, med anledn. af den i K. M:s Nåd. Skrifvelse gjorda framställning om stats-bidrag för anläggningen af en till Carlstad ledande hamn, bevilja nämnde stad ett anslag af 100,000 Rdr Rmt, emot skyldighet alt utföra detta företag, på sätt K. M:t pröfvar för allmänna rörelsen fördel aktigast, och framgent underhålla sagde hamnbyggnad; börande staden derföre ega att upbära de hamnafgifter, sorn, enl. gällande, af K. M. faststäld, taxa skola erläggas. I händelse det nu föreslagna anslaget varder bevilja It, böra, i afstde å medlens utbekommande, samma stadganden tillämpas, som för andra' till likartade företag erhållna understöd vid denna Riksdag varda meddelade. Frih. Cederström: Med anledn. af Hr Bildts anförande får jaa förklara, att jag är fullkomligt villig att instämma i det af honom gjorda förslag. Jag hoppas också att de invändningar, som af en mycket aktad ledamot blifvit mot mitt förslag framställda, icke måtte förmå R. o. Ad. att afslå begäran om anslag för detta så vigtiga mål. Efter den lifliga målning min värde frände, Gr. 106 Den 5 Docernber e. m. Löwenhjelm, nyss gjort af de stora svårigheter, som de trafikerande äro underkastade på den 2,000 alnar långa vägen från Kanikenäset till staden, bör hvar och en finna huru nödigt det är, att staden får, om också efter den minst kostsamma planen, en hamn belägen vid sjelfva staden, om ock ej vid dess mest trafikerade dtl.
Myritning af Bankens silfver-förrdd. 183a års Revisions-berättelse omförmäler (pag. 41) det beslut, som hos Banco-Fullmägtige blifvit fattadt, att bestämma den ytterligare utmyntningen af Bankens silfver, från och med Mars månad nämnda år, till 5oo,ooo R:dr, hvaraf i5o,oooR:dr i halfva, 25o,ooo R:dr i åttondedels och 100,000 R:dr i tolftedels-riksdaler-stycken. Den 28 November samt 20 och 28 December 1882, hafva vidare öfverläggningar i detta ämne, på gjorda framställningar från Mynt-styrelsens sida, egt rum; och Banco-Fullmägtige hafva sistnämnde dag medgifvit att, för Bankens räkning, härutöfver linge utmyntas silfver til) belopp af3oo,ooo R:dr, och att till Kongl. Myntet finge vid anmälan aflemnas så stora qvantiteter af de äldre -|:dels och £:dels Riksdalrarne, sorn erfordrades för att med säkerhet utröna halten af dessa myntsorter. Den 3i Januarii i833 uppgafs till Banco-Fullmägtige hvad resultat af berörde profsmältningar erhållits; och som någon förlust å båda slagen uppstått, men mest på £:dels-riksdalrarne, så beslöto Fullmägtige att låta ommyntning endast af tredjedels-riksdaler fortsättas, samt ej utgifva af £:delsriksdälrarne annorlunda än för loyering, då finare silfverplantsar komme alt utmyntas. Likväl, och som sju sedermera förrättade smältningar, med användande ensamt al tredjedels-riksdaler, utföllo till större förlust än de förstgjorda försöken gifvit anledning förmoda, blef nyssberörde fnyntning den 1 Augusti åter inställd, och anstalt fogad alt äfven yidels-riksdalrarne, blott i och för haltens jemnande, komme att, på Myntverkets reqvisitioner, i förening med plantsar användas.
Nej, bibehållas gällande tullbestämmelser för dessa artiklar utan denna förändring. För Askar och Dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, nu belagde med införselstull, beräknad till 25 procent af värdet, hade Utskottet föreslagit, att samma tull i stället skulle beräknas efter vigt och utgå med 8 sk. skålp.; hvarjemte Utskottet tillstyrkt fullständigande af redaktionen, genom intagandet deri af den föreskrift, att Askar och Dosor (af ej sammansatta ämnen) tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Borgare-ständet ensamt har godkänt detta förslag, hvaremot gällande tulltaxas föreskrift i delta afseende blifvit af Ridderslcapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden bibehållen. Beträffande Utskottets förslag i den del deraf, som angår tullafgiftens bestämmande för Askar och Dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, så måste, derest icke Borgare-Ståndet vill, med frånträdande aT sin skiljaktiga mening, instämma i de öfriga Ståndens beslut, följande omröstning anställas : 2:o. Den, som vill, att, på sätt 5 Stånd beslutat, nuvarande införselsafgift, 25 B:dr för 100 R:drs värde, bibehålies för artikeln Askar och Dosor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes införselstullen derå till 8 sk. per skålp. Askar och Dosor. 6 Bevillnings-Utskottets Betänkande, JYs 14. Balsam. Band.
Ung mageHagd flicka. Ni måste för att vinna det efterlängtade målet öka qvantiteteu af er föda, och hvad qvaliteten beträffar, särskildt hålla er till födoämnen, som innehålla fett och isynnerhet s. k. kolhydrater. Att rekommendera äro således särskildt mjölrätter (framför allt ett slags gröt), potatis, ärter, bönor, sockerhaltiga födoämnen etc. vidare oskummad mjölk i stora qvantiteter; äfven starkt malthaltiga drycker. Vi anse oss dock böra påminna ev om, att er mage bör vara i godt ständ för att tåla vid dylika prof. Att alla ansträngningar böra undvikas, är ej heller att glömma. Mycket sömn understödjer kuren. H. B. Se svar till Souma A x. i n:r 5 eller till Isedora i n:r 11. Tvätta ansigtet hvarje qväll med hett vatten och hvarje morgon med källkallt; torka väl efter tvättningarna. — Fettämnena äro oskadliga i detta fall. Se svar till Lostitia i n:r 9. Nej — tvärtom! Lisa. Ni bör tre gånger dagligen medels kraftiga frotteringar med banden ingnida en blandning af 1 del bolmörtolja och 2 delar kamfcrolja, hvarefter lindas med yllelindor. — Af bättre verkan vore säkerligen ordentlig massage. Se svar till Prenumerant i n:r 5. Liktornar äro alltid en påminnelse om, att skodonen antingen äro för små och för trånga eller också olämpliga till sin form. Dessa fel måste alltid rättas, för att man skall ha utsigt att för framtiden bli qvitt liktornar. Hvad sjelfva kuren beträffar, så är operativt aflägsnande obestridligen det mest radikala och säkra. God verkan hafva penslingar med 10 — 20 % salicylsyrecollodium. Ett godt medel är också det i handeln förekommande Hktornsmedlet collodin. Trenne prenumeranter. Bortkastade pengar! Använd den behandling, som tillrådts Lisa 1) här ofvan. Indryp flere gånger dagligen några droppar ljum borsyrelösning (4 %). Sannolikt fordras dock operativ behandling. Samoa. Ett dylikt » vestan vind sklimat&gt; skulle möjligen kunna förorsaka, att sjelfva orsaken till svagheten komme att fortfara.
En sådan åtgärd mäste öfverlemnas ät ett Utsk. som kan deråt egna all den pröfning och omtanka, som ett så vigligt ämne klöfver. Skall nu ett sådant öfverlemnande ske, så tager det tid för Utsk. att fullgöra uppdraget och dä kunna vi icke veta om vi få lagen antagen hvilket dock är hufvudsaken. Gr. Mörner har ju dessutom, genom sitt anförande, visat, att lian önskade andra bestämmelser än dem Utsk. föreslagit. Hr Gr:n har nemi. förenat sig med Gr. Ridderstolpe i afseende på de tecken som böra begagnas vid upprors stillande. Gr. Sparre har redan ådagalagt olämpligheten af ett sådant stadgande och jag är öfvertygad, att hvad Utsk. i detta fall föreslagit, är och förblir det. enda rätta. De anmärkn:r som här blifvit framställda emot 5:te §:n, äro redan af Gr:ne Mörner och Sparre sä fullständigt vederlagde, att något skäl icke synes mig vara för handen att derföre besluta återremiss eller göra någon redaktions-förändring. Gr. Sparre har instämt i den redaktions-förändring af ö § som Frih. Palmstjerna föreslagit. Jag finner också att densamma är af det ringa omfång, att densamma torde lätteligen här kunna verkställas och får jag derföre, med erkännande af riktigheten af den anmärkn., som derunder innefattas, och, med frångående för denna § af mitt första yrkande, instämma med Gr. Sparre uti hans sednaste yrkande att R. o. Ad. måtte antaga lagen med iakttagande vid 6 § af berörde redaktionsförändring. Hr von Hohenhausen: Det är för att i korthet bemöta de anmärkn:r snrn blifvit gjorda emot mitt förslag till förändring i 5:te §:n, som jag begärt ordet. Man har sagt att en uppmaning, som icke leder till någon straffbar påföljd, med ett ord till uppror, icke vore af någon betydenhet och att en uppmaning till uppror icke kan ske annorledes än genom ord. Men om en sådan gerning föröfvas, som den jag förutsatt, så är det icke en person, som derom är ensam utan de äro mänga i flock och farnöte.
Sedan gick husets folk fram till valan, den ene efter den andre, och sporde henne om allt, som de hälst ville veta. Svar gaf hon dem alla, och det var blott föga af hvad hon sade, som icke slog in. Sedan kom folk från en annan gård för att hämta henne. I denna skildring finnes åtskilligt af intresse. Valan brukar säjd, hvarom förut blifvit taladt, för att främja spådomen, och denna säjd kräfver ett särskildt mystiskt värkande kväde. Äfvenså få vi veta, att valan för med sig en skinnpung med trollmedel, alltså ett slags »medicinsäck»; och natten tyckes hon använda till sina operationer. Slutligen omtalas det, att hon får sitt vetande från andarne. Dessa andar äro tvifvelsutan af finskt ursprung. De allra flesta valor voro finskor; och de, som ej voro det, hade säkerligen alltid gått i lära hos finnarne, hvilkas magi till stor del, såsom förut är nämdt, bestod i andebesvärjelser. Sådan som denna vala här framstår, klart tecknad i de yttre dragen, torde man hafva rätt att tänka sig enhvar af valorna i följande sagoskildringar. Vi anföra först den lilla fina Berättelsen om Norna-gäst, hvilken visar, att dessa kvinnor äfven plägade tillkallas vid ett barns födelse för att förutsäga dess ålder och framtid. Den gamle Norna-gäst kom till konung Olof Tryggvason. »Öfvar du idrotter?» frågade denne, och Gäst svarade, att han spelade harpa och berättade sagor, hvaraf man kunde hafva sin gamman. Sedan han förtalt åtskilliga sagor, sade konung Olof: »Många tidender kan du förkunna oss, om vi blott vilja tillfråga dig.» Och därefter sporde han honom om mycket, och Gäst berättade allt, såsom det skett. Omsider tog han så till orda: »Hos min fader uppfostrades jag på en gård i Danmark, som heter Gröning. Min fader ägde pänningar i mängd och bodde präktigt. »Rundt om i landet foro då de spåkvinnor, som kallades valor och som spådde människorna deras ålder. Man bjöd dem hem till sig och gåfvo dem skänker vid afskedet.
På uppmaning att beskrifva ett visst fruntimmes utseende gjorde jag detta sannfärdigt, tilläggande, att hon såg nästan obehagligt lärd ut med pince-nez ' en på den spetsiga näsan. Jag förutskickar genast den anmärkningen, att jag aldrig sett eller ens hört talas om fru M:s äldsta dotter. Men tro mig eller icke — efteråt fick jag af några personer veta, att jag enligt fru M:s mening med full afsikt på det gemenaste kritiserat hennes Leontine ' s utseende! Hon tror det nog fortfarande och har lyckats att i åtskilligt godt folks tankar göra mig till ett slags spyfluga. Fru M. kan icke afhålla sig från att tätt och ofta göra sina undersökningar och slutledningar äfven för andras räkning. Det är en hjälpsamhet, som kommer rätt stora obehagligheter åstad, så välment den tvifvelsutan är. Hon har åhört ett samtal mellan fru X. och fru Y. När den senare gått, vänder hon sig till fru X. » Vet ni, min lilla vän, jag kan inte underlåta att göra er uppmärktam på ett visst yttrande, som fru Y hade. » » Hvad d å? » frågar fru X förvånad. » Det kanske kan tyckas ogrannlaga af mig. men inte skulle jag, om jag vore i ert ställe, tåla dylikt. » » Men hvad i all världen var det då för ett yttrande? » » Hon talade med ett sådant förakt om plankstrykare — hon vet dock, att er farbror var artist. » » Ah, det var väl aldrig hennes mening! » utbrister lilla fru X med rodnande kinder. » Omöjligt! » Men misstankens ogräsfrö är nu en gång inkastadt i hennes själ, och det • gror måhända till en skörd af bittert missförstånd och fiendskap mellan de förut goda vännerna. — Fru M. finnes här och hvar, i den stora och den lilla världen, hon är ingen vanlig, simpel bakdanterska, som med vett och vilja gör ondt, tvärtom hon är själfrättfärdigheten i egen hög person, som tror sig göra mycket godt i sanningens tjänst och alltså ha en ädel mission att fylla.
Och kan jag ej finna annan orsak till detta rykte än att en hans underagent i Löberöd, som blef antagen af bolagets inspektör, har blifvit entledigad i och för branden på Borelund, der han ej lärer hafva förhållit sig redligt. Nilsson har hvarje månad behörigt inbetalt Assuranspremierna och för hvarje år fått ökat assurans summorna. Ryktet har således – efter hvad jag tror – uppkommit utan grund. Att Nilsson i bankens tjenst fortfarande arbetar med förmåga och raskhet, anser jag mig böra nämna, likasom att jag icke hos honom upptäckt någon oärlighet, ty vid minsta anledning till farhåga, skulle jag sjelf genast rapporterat förhållandet. Tillgifnast och ödmjukast Lundegård har lemnat bidrag till Ny Ill. Tidning, men sade sig tro att det länge komme att stå i kö i följe af den rika tillgången på manuskript. Det tros att hans 5 veckors vistande i Lysekil gått till 1000 kr. Fröken Ågren lär sjelf hafva sagt, att hon icke trodde att fru L. någonsin skulle komma på benen mer. Hon låg nämligen till sängs då fröken blef fästad i tjensten. Ågren kom dit i Maj 1881. Frun kom hem från lasarettet i Lund på hösten (Augusti) samma år. Ågren kunde icke dölja sin vrede öfver denna återuppståndelse. Det var uppenbar fiendskap. Då frun kom hem gingo Carl och Sofi med smutsigt linne och hade icke ens någon rent att taga på sig till söndagen. Ida lät kalla upp Ågren, ty det var innan hon sjelf kunde gå riktigt; detta var om morgonen och först efter qvällsmaten behagade fröken infinna sig. Då hon fick veta att man väntade det hon skulle stryka åt barnen innan söndagen, råkade hon i formligt raseri, skalf i hela kroppen och knöt händerna, bedyrande att ”icke en bit” skulle komma att strykas före den öfriga tvätten. Ida vet att man kallar den lilla furien ”perlan”, men säger att det är Marie Lundegård, och icke kyrkoherden, som gifvit henne denna ”hederstitel”.229 Vi hade just satt oss kring kaffebordet då kyrkoherden kom in. Det var ett prydligt kaffebord med ren duk och silfverservis. I högsätet satt
I anledning af väckt fråga om belöning för Fabriqueuren Godlund. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 23 sistlidne Junii under N:o 18g afgifne, och den g dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående anslag af allmänna medel til! tryckning af Landshöfdingarnes EmbetsKungörelser. Herr HjertaGustaf: Lika som vid förra Riksdagen bestrider jag sådane Statsanslag, som det [ifrågavarande. Jag anser den fordel, som tryckprässens uppfinning medfört, äfven delas af Embetsmännen, emedan de nu ej behöfva skrifva så mycket, som då de icke kunde låta trycka. Jag bestrider alla sådana partiella löneförbättringar, hvilka skulle blifva en följd af denna a86 Den i3 Juli» e. in. framställning, och jag förenar mig i den reservation Friherre Palmstjerna afgifvit, att det egentligen är en löneförhöjning, emedan skrifningen af allt, hvad som nu skulle tryckas, egentligen hörer till Embetsmännens tjenster, När nu tryckningen är till Kronofogdarnes förmån, så är också billigt, att de deltaga i kostnaderne derföre, synnerligen som de, med en afgift af några Riksdaler, undvika att hålla så många Skrifvare sorn vanligt. Saken är ej så obetydlig, som den i början synes, emedan den kostnadj som nu för de 24 Länen anses uppgå till 2,4oo R:dr, snart skall mångdubblas; ty tillsynen blir ej så noggrann, om tryckningen skall ske på Statens medel. Jag tror således, att saken, hädanefter såsom hittills, bör förblifva enskild. Friherre Cederströmj jacob: Då ej tryckning äger rum af de i Länen utkommande Kungörelse^, så är LandsSecreteraren eller Kamereraren skyldig att utskrifva ett exemplar för hvarje Kronofogde, och desse skyldige att utskrifva ett exemplar åt hvarje Länsman. Hvarje Länsman är skyldig utskrifva ett exemplar till hvarje Scokem Kungörelsen kommer derigenom långsamt, och ofta senare, än som vederbort, fram.
St. lerpnat, enligt. 79 §., sitt ”bifall” till det mynt-system Konungen redan besil) la t; och verkställt, än sorn något deras förelöpande beslut.” ”Bet är mycket möjligt, att jag misstager mig i gissningar, att H. Banco-Utskoltcts Memorial N:o 167. S Majit Konungen så ansett den underd. skrifvelscn, men en annan gissning återstår, nemligen: alt Ilis Majit, af den bestämda önskningsformen. i förra Riksdags-skrifvelsen och de obestämda ordalagen i den af den 27 October 1834» baft anledning anse saken vara af Rikets Ständer sjelfve betraktad såsom ett önskningsmål, hvarå något immediat svar under Riksdagen icke var nödvändigt. I hvilketdera fallet som helst, och utan att tro mig träda Konungens prerogativ för nära alt anbefalla hvilketdera räknesätt som helst i uppbörden af skatteme, var jag beredd, när tiden att fullborda Banco-Reglementet inträdde och frågan orri credit-sedlarnes beskaffenhet skulle afgöras, destohellre instämma i elen åsigt, sorn Fi na nce-A fd el ningen redan i Maji månad och sedermera Banco-Fullmägtige yttrat, att ställa sediarne på courrant räkning, sorn jag icke kunnat upptäcka det ringaste spår till någon motsatt yttring, och hvarföre jag såsom tillägg blott velat föreslå, att å ledige rum på credit-sedel-papperet skulle inom parentheser med siffror utmärkas valeuren ej allena efter Silfver-Specie utan äfven den gamla Buncosedel-Räkningen. ” ”Att jag härutinnan haft orätt är en sak, som Utskottets majoritet möjligen kunnat lyckas ådagalägga, derest man icke varit så angelägen att ovillkorligen afgöra Herr Stua ris motton samma dag som den blif-, vit väckt. Orsaken till detta hastande är ej svår att tinna, mern från den plats jag i Utskottet innehar är det mig ej tillåtet mera vidröra den.
När turen kom till Jenny att berätta, såg hon förlägen ut och sade: Jag vet ej, om jag omtalar något, ni komma bara att göra narr af mig. Åh, kör på bara, vi skola hvarken se eller höra! Och Bertha hängde näsduken öfver sitt hufvud. Nå ja, inte är det något att skämmas för. Jag var i Lovisa för att bada. Der var jag med om tolf utfärder och sexton baler. Det var bastant motion! kom det från näsduken. Men jag hade utmärkt roligt och gjorde många trefliga bekantskaper. Mot slutet sade doktorn att jag ej skulle få dansa mera, mitt hjerta Var krossadt af ett Lovisalejon, ifylde näsduken. Men, Jenny, att du kunde vara så oförsigtig, just när du skulle sköta din helsa, inföll Bella förebrående. Mamma såg så gerna, att jag var med om allt. Man skall roa sig, när man är ung, sade hon alltid. Siri berättade, att hon fångat kräftor i Borgåtrakten; Bibbi hade varit rest till Uleåborg och farit i tjärbåt utför forsarne. Agnes hade varit i Helsingfors hela sommaren, badat för Everth och sett de kejserliga vid „Kofladan“. Alla hade upplefvat åtminstone något märkeligt och slutligen hade de ganska bra reda på hvarandras sommar. Nu anser jag vi ha nog af högtidligt ressonnemang och kunna gå och musicera i sjösalongen, föreslog Agnes. Det voro alla med om och man slog sig ned i sjösalongen i öfra våningen med dörrarne öppna utåt balkongen och den lugna Thölöviken. Himlen var rödgul i vester och stränderna prunkade likaledes med några röda och guldfärgade löf i sin glesnade grönska. Det var ljumt och stilla, och luften fyld af höstdofter. Några af flickorna hade slagit sig ned på balkongen, de öfriga lyssnade till Agnes sång inne i salongen. Jag har lärt mig gå på händerna i sommar, skröt Bertha och utförde till allmän förlustelse ett konstprof. Och jag att gå på lina, skämtade Bella. Skada, att vi ej ha ett rep här. Men vänta, staketet här kan duga i nödfall. Med ett skutt var hon uppe på det smala staketet, der hon, trotsande kamraternas varningar, gjorde några smidiga rörelser. I detsamma kom Hanna ut från salongen.
Utskottet får ock vördsamt fästa uppmärksamheten derpå, att någon förlust af ett dröjsmål med sammanbindningsbanans företagande icke kan uppstå i följd af en befarad tillökning i expropriationskostnader för de hus, som under tiden kunna uppföras i den linie, der jernvägen skulle framgå genom Clara församling. Det år nemligen icke under något ^ o o o c förhållande antagligt, att en sådan tillökning i byggnader årligen kunde uppgå till ett belopp, som motsvarade räntan på de tre millioner R:dr, hvilka för sammanbindningsbanan åskas; hvadan, å ena sidan, ingenting åfventyras genom ett uppskof, men, å andra sidan, den fördel, som af banans anläggande kunde vara att hoppas, måste blifva relativt större, sedan jemväl den norra stambanan hunnit blifva färdig, ån innan någonting väsendtligt finnes att sammanbinda; och detta sista skål anser Utskottet vara af synnerlig vigt i ekonomiskt afseende. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt anser sig Utskottet 14:o. icke kunna tillstyrka bifall till hvad Kongl. Maj:t, i fråga om anvisande af medel till anläggning af en sammanbindningsbana genom Stockholm med stationsgård vid Röda Bodarne, invid Clara sjö, i nåder föreslagit. Stats-Utshottets Utlåtande N:o 87. 47 Nordvestra stambanan. Beträffande denna bana har Kongl. Majit uti Sin till Rikets nu församlade Ständer afgifna nådiga Proposition omförmål t, att den år 1855 i nåder förordnade Jernvågs-komité hos Kongl. Majit anmält, det komitéen, för bestämmande af den punkt å Norska gränsen, dit en jernbana från mellersta Sverige lämpligast borde ledas, i ändamål att sedermera inom Norrige fortsättas, af vederbörande Norska Regerings-departeinent begärt upplysningar om de uti sistnämnda land i sådant afseende vidtagna åtgärder, samt att komitéen i följd häraf erhållit del af handlingarne, rörande de undersökningar, som för en jernvågskommunikation med Sverige der blifvit gjorda.