Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hästarne ilade bort med oss på en afwäg. Aftonens skuggor sänkte sig allt djupare öfwer den tätnande skogen, wägen blef allt trångare och swårare. Slutligen stannade wi wid foten af en klippa, som icke långt från skogsbrynet emot slätten reste sig jemnhögt med talltopparna, som skymde den. Der stannade wagnen. Wi stego ur. Jag tillsade min hinduiska betjening att icke frukta för någon fara, utan förhålla sig lugnt. Carlén gick förut för att wisa oss wägen, som wi nu till fots fortsatte inåt de djupa, ihåliga snåren. Besynnerliga ljud, liksom af skarpa, genomträngande hwistlingar, skuro här och der i wåra öron, och de beswarades af Carlén. Öfwer en å ledde en spång, som bewakades af ett par långa bonddrängar, försedda med bössor och skjutwäskor. De hwiskade med wår ledsagare. Swårast i den allt djupare skymningen, war det att komma öfwer ett kärr, der wi, mellan de gungande tufworna, måste stiga på utlagda smala stänger. Wid grupperna af martallar i kärret, emellan hwilka stängerna ledde, låg wanligen en bewäpnad man, hwilken beswarade Carléns tilltal kort, men bestämdt. Jag insåg snart, att dessa skogsströfware just af sitt lefnadssätt erhållit ett eget, krigisk sätt, hwilket wäl anstod Swenska bonddrängar. Äfwen underrättade mig wår wän, att skogsströfwarnes trupp oupphörligt rekryterades af hemmanssöner, torpare och drängar, hwilka gerna, i synnerhet de tider, då det war smått om arbetsförtjensten, öfwade sig i wapen och förtjente litet på ströftågen mot Ryssarna. Det war ett slags wikingalif till lands, som de förde, och jag fann således redan utbildad den förträffligaste stam, som blott behöfde något utwidgas, till ett äkta guerillakrig. Slutligen wisade sig på sluttningen af en backe, emellan några björkar, en skogstorpares stuga. Det war der wi skulle finna anföraren, som wi sökte.
D e mörka släktdragen, misstänksamheten, det våldsamma lynnet, saknas helt o c h hållet eller dämpas g e n o m den kraftiga, på ädla, höga mål riktade viljan. Gustaf A d o l f är f ö r oss svenskar så helt Vasasonen, att vi sällan tänka på, att han gen o m mödernet är arftagare af andra släktdrag, som h o s honom sammansmält till ett helt af sällsynt harmonisk styrka. Man märker ej några slitningar mellan henne o c h styfmodern, de tyckas tvärtom varit innerligt fastade vid hvarandra, o c h bandet med halfsyskonen blef fast knutet. Katarina var familjens själ; den stränge fadern önskade ha henne v i d sin sjukbädd, drottningen ville h a henne i sin närhet. B o r d s i l f v e r, elegauta mönster till lägsta pris efter dagens kurs å silfrer. B#~ Reela varor. — Bref besvaras omgående " ^d I DU N 1894 hans förtrogna, o c h då systern Maria Elisabet fann lifvet allt f ö r tråkigt h o s hertig Johan på V a d s t e n a slott, skulle Katarina dit f ö r att muntra u p p henne. Ingen tyckes ha önskat, att hon skulle bilda medelpunkten i ett eget h e m. Men vid trettio års ålder fattade h o n en allvarlig böjelse f ö r pfalzgrefvcn Johan K a s i m i r, s o m under en tid gästat hennes moders hof. Hvarken Gustaf A d o l f eller drottningen ville, att hon skulle taga h o - nom till äkta, men h o n var fast i sitt beslut. Brölloppet påskyndades, ty Gustaf A d o l f ville föra sin älskade syster i brudstol, innan han b e - gaf sig i ryska kriget. H a n skänkte själf hvad han ägde af siden o c h sammet till utstyrseln, lånade silfvertapeter o e h sängkläder till de talrika gäster, s o m samlades f ö r bilägrets firande den 11 juni 1615. Pfalzgrefven önskade efter några är återvända till sina gods i Pfalz.
Jag fruktar att ärendenas behandling skulle deraf lida betydligt. Här bar omtalats huruledes Riksdagens tidigare början skulle ganska betydligt påskynda göromålens fortgång. Men då R. o. Ad:s ledamöter veta sig under motionstiden bär icke hafva någon Riksdags-sysselsättning, utom den obetydliga, som då i plena förefaller, så uteblifva, under Julens afbidande, flere än nu. Jag tror således alt då ofvannämnde val i alla fall inträffa vid Riksdagens början, så komma ärendena all afbrytas lika väl om Riksdagen börjas i Oct. som i Nov. Efter Jul och under vintern, är detta Ständ lämraeiigen talrikt. Det är först när värman om våren kommer och längtan till landel blir alltför stor som man skyndar sä mycket härifrån. Jag anser således den nu brukliga liden för Riksdagens början vara den lämpligaste. Afven torde jag fä erinra om det skäl hvilket Hr Printzensköld redan anfört, nemi. tiden för Statsrevisionernas förrättande. De ledamöter af landtadeln, som väljas (ill Revisorer äro i allmänhet mycket besvärade af detta updrag, derföre att de skola infinna sig här vid medlet af Sept. samt således skiljas hemifrån innan skörden vanligen är fulländad Om detta ej vore händelsen vet jag icke hvarföre sä täta afsägelser skola ega rum, som under de sednare Stäts-Revisionerna varit fallet. Följaktligen tror jag alt den föreslagna förändringen är skadlig ej mindre för R. o. Ad. än för Riksdagsgöromålen. Men för min en skildta del, har jag ingen bestämd önskan härutinnan, utan öfver lemnar åt de ledamöter af Ståndet, hvilka äro från landet, alf, i delta fall, göra hvad dem bäst synes. Frih. Cederström: Dä jag i min, Betänk, vidfogade, reser vation, afgifvit skälen för min hemställan, synas mig några särskilda orsaker till mitt förslag icke behöfva efterfrågas. De finnas inför R. St. öppet framställda. Jag har dermed icke fränträdt min öfvertygelse om lagligheten af att utsätta en kommande Riksdag tre är från en närvande Riksdags slut.
Mr Faithful Begg foreslog under hogljudda bravorop aitd~-n liisningen af Parliamentary Franchise (Extension to Women) Bill, som afser att gifva kvinna, hvilken i egenskap af iigare eller hyresgast iir bostadsinnehafvsre af boningshus eller lagenhet i stad eller grefskap, rostl-att i valkretsen, sedan hon forst upptagits pH rostlangden diirsainmanstades och for ofiigt iir lagligt oforhindrad att rosta. Talaren hoppades, att han i denns omtaiga frbga, som dock ej var ntigon partifrilga, skulle fti q e d sig de olika partierna i Huset. Billens antagande skulle skanka valriitt &amp; t omkring 500,000 kvinnor, exakt kunde ej siKran bestammas, eftersom det ej tydligt framgick, om rostriitten skulle utstrackas afven till de gifta kvinnorna, for hvilket han sjalf vore beniigen, dB de i andra riktningar erhdllit en del nya r&amp;ttigheter, hvaraf deras rostratt vore en naturlig konsekvens. Enligt Englands nnvnrande vallag vore frdn valurnoina uteslutna: vansinniga, fattighjon, forbrytare och - kvinnor, med den Atskilnnden, att under det de tre forstnhnda kategorierna kunde komma ur sin stiillning, kunde kvinnorna det ej. Detta var den stidlning intelligenta kvinnor i vEirt upplysta hhundrade intoge i afseende pft rostratten, under det ' 73,000 m h, som ej kunde lgsa och skrifva, vid de sista valen agde rattighet att rosta. Eftersom kvinnor aga sjiilfstindig formogenhet och miste betala skatt i forhillande dlirtill, borde dct titminstone erkannas, att taxering och rostriitt bora fijljas tit. Kvinnor rostade redan till kommuna.lstyrelse, kyrkooch distriktsrid, fattigv~rdsstyrelse, stadsfullmtiktige och skohiid.
Jag vill ej tala om allt det undransvärda, jag erfarit under denna riksdag: den yttersta ofördragsamhet hos ett rådande parti mot andras meningar; val till Utsk:s-ledamöter företaget till det mesta i samma ofördragsamhetsanda; besluten inom Utsk-.n beroende af slumpen i den afiagda sedeln; Regeringens s. k. förtroende-embetsmän uppträdande i öppen fejd mot den Regering, de skulle tjena; ett förslag, som har allmänna rösten hus folket för sig, hotadt att falla för ensidighetens motstånd — detta allt, sammanlagdt med de stora olyckor, som från urminnes tider varit följden af den förhatliga ståndssplitlring inom värt fattiga land, skall fullkomna förkastelsedomen öfver den närvar, representationen och öfver de bemödanden, som inom vissa kretsar ännu göras lill denna bedröfliga ståndsförfattnings upprätt hällande. I dag heter det nu, eller kanske aldrig. Frågan är om Svenska folket hädanefter skall vara ett folk, eller flere folk; om det skall arbeta, helt eller splittradt, på framgången af hvad som fordras för dess bestånd och för dess förkofran; om det en gång, när nöden kallar delta folk till strids, skall kämpa i slutna leder af fosterlandets enige söner, eller i sönderfallna, misshälliga hopar af stånd, utan fosterland. Jag har sagt, hvarföre jag ger min Den 28 Augusti. 43 röst ät förslaget. Min öfvertygelse och min pligt såsom Svensk man hafva fordrat det. O Åtskilliga röster gäfvo i anledn. häraf bifall tillkänna. Gr. von Platen, Baltzar:
Sedan af deri år 1814 å Borgholms Kongs-gård haline hu» sesyn derjemte befunnits, det Ryttmästaren Adlersparre skall ej allenast till en betydlig del å nyo tillbyggt xnanbyggnaderne, uppfört en ny, stor 64 Konungens Nåd. Propositioner, stor och kostbar ladugärd med trösklogar och fdä derlador samt ett hus för torpare, utan ock tillökt åkerjorden med 157 tunnland 13 kappland samt uppbragt hö-afkastningén från högst 400 till 6 ä 700 Lass; fann Kongl, Majit, i anledning af hvad Rytt mästaren Adlersparre således uppgifvit och tillbudit, för godt, att till vinnande af närmare underrättelse om Borgholms Slotts tjenlighet för det föreslagna ändamålet med mera , förordna Kammar-Rådet H. Julin och Öfverste-Lieutenanten J. P. Lefrén, att begifva sig till Oland, för att taga Borgholms Kongs gård och Slott i besiktning, uppgöra ordentligt kostnadsförslag till Slottets iståndsättande saint , efter samråd med Ryttmästaren Adlersparre, författa förslag öfver detaillerne, som hörde till inrättningens verkställighet i öfrigt, ungefärliga kostnaden dervid, jämte Kongs-gårdens skötsel och användande i sammanhang dermed. Af det underdåniga utlåtande, Sorn Kammar - Rådet Julin och Ofverste - Lieutenanten Lefrén öfver dessa ämnen afgifvit, har Kongl, Majit ibland annat inhemtat, att de uppoffringar, dem Ryttmästaren Adlersparre erbjudit, bestående dels i värdet af Vatten-och vädgr-qvarn, samt inventarier af kreatur och redskap, dels i vinsten af innevarande års gröda å Kongs gårdens ägor in, m., blifvit uppskattade till en värde af nära 28,000 R:d B:co; och som vid den skedde undersökningen i öfrigt befunnits , att Borgholms Slott vore tjenligt för inrättningen af en arhetsoch correktiom anstalt har Kongl, Majt: funnit godt Konungens Nåd.
Vid öfvervägande af hvad således förekommit och enär, såsom Häradshöfdingen äfven vidgått, Glanshammars HäradsRätts Domslut öfver Lars Persson befunnits strida emot tydliga föreskrifterna i de af HäradsRätten åberopade Lagens rum, men en sådan uppenbar lagöfverträdelse, deraf ersättningsanspråk äfven blefve en följd, ej kunde lemnäs utan beifran; samt, i fråga om Sköllersta HäradsRätts beslut angående Stina Cajsa R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 35 Gustafsdotter, HäradsRätten, enligt min tillförne i lika beskaffade mål yttrade mening, bordt med tillämpning af Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820, förminska den benne, för bela bötesbeloppet, ådömda bestraffning af tre veckors fängelse i samma förhållande som varit emellan detta belopp och den tredjedel deraf, hvars förvandling ifrågakommit, eller till blott en veckas fängelse, hvilket likväl, då skiljaktighet i meningar emellan mig och Häradshöfdingen ägde rum, borde till ÖfverDomarens pröfning hänskjutas, har jag, jemte skrifvelse af den i3 Januari 1838, öfverlemnat handlingarne till AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea IlofRätt, för att emot Häradshöfdingen, som fattat ofvannämnde oriktiga domslut, anställa den talan, som Lag och hvardera målets beskaffenhet påkallade; Till följd hvaraf denna sak blifvit hos Kongl. HofRätten anhängig samt, genom skriftvexling emellan AdvokatFiskalsEmbetet och Häradshöfdingen, ! laga ordning utförd. Hvarefter Kongl.
Af detsamma upplyses: att, i anledning af Bonde-Ståndets anhållan vid 1800 års Riksdag, att antingen Skatteoch Ivrono-Allmogen utom Bergslag mätte anses berättigad att få sälja sina kol-tillverkningar till hvem som helst, utan hinder af några Brukseller Grufve-districter, eller ock, att om en sådan frihet icke kunde anses med Förfaltningarne, sakens natur och tidernas omskiften enlig, Kongl. Maj:t täcktes så väl förordna, att Skatteoch Ivrono-Allmogens sälje-kol mätte i hvarje ort få betalas efter markegången, samt alt de, Bruksegare emellan, enskildt gjorde föreningar och fördelningar af kol-dislricten, mätte upphäfvas, så att hvar och en finge obehindrad aflåta 4 Betv. och Oecori.
Han hade stått och sett på henne hela tiden och [nu] sträckte han tyst och långsamt ut sina armar som om hon varit en liten fogel som han fruktade att skrämma, hon gjorde intet motstånd och sakta men fast drog han henne intill sig, hans ögon hvilade på de friska läpparne, – men hvad var det för ett sfinxartadt leende som lekte kring dem, talande och dock nästan omärkligt! Han hejdade sig och höll fortfarande blicken fäst på det ansigte som nu lyckats vinna hans intresse för mera än de röda läpparne. Nu höjde sig de stora bruna ögonen och blickade stadigt in i hans. Sällsamt! Det förekom honom som om han nu såg dem för första gången och han kände sig osäker inför denna sjelfmedvetandets lugna pröfvande blick. – Gud, hvilka ögon! – Djupa, fuktiga, glänsande och så log hon, sade med detta [jublande]68 och dock vemodiga leende att han var henne kär öfver allt annat. Hvarför kysste han henne icke? Hvarför kände han snarare någonting liknande ångest vid en förestående förlust? Leendet drog åter bort och hon såg honom blott i ögonen med denna förunderliga blick som han ej förstod och sade långsamt, helt långsamt: ”Stackars Marie, hon var ändå aldrig som de andra,” och så gjorde hon sig lös ur hans armar, lugnt och utan att han kom sig före att qvarhålla henne. Hon gick mot dörren och han skulle velat bedja henne att stanna, men kunde icke finna ord. Dörren stängdes efter henne och han var ensam som förut, men brasan susade icke längre och i rummet var det så tyst. Han tänkte att hon skulle komma igen, men hon kom icke. Marie var icke som de andra: – hon blef hans hustru.69 D. 5/10 afsände jag ”pingsoen” med 2 illustrationer till Svensk folktidning. I numret för den 13 okt. fick jag i ”breflådan” följande svar: Ernst Ahlgren, Ni har sändt oss ett nytt vittnesbörd om huru rikt Skåne är äfven på äldre folksagor af den äkta sorten. Sagan är fint och väl berättad och särskildt den ena af edra teckningar vittnar om verkligt konstnärskap.70 Bästa fröken!
Då det i 1 mom. af denna § föreslagna stadgande, angående den längsta tid, under hvilken ådömdt straffarbete må i enrum eller cell verkställas, enligt hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss i ämnet innehåller, lärer komma att i den uti 87 § Regerings-Formen föreskrifna ordning behandlas, syntes äfven frågan om utsträckning af denna tid i händelse sådan framdeles uppstår, böra i enahanda ordning handläggas. På grund häraf och då derjemte 2 mom. af denna §, sådant det i förslaget finnes affatladt, ansågs kunna så misstydas, som skulle i hvarje särskildt fall, då straffarbete under längre lid än femton månader blifvit ådömdt, på Konungens pröfning ankomma, huruvida detsamma borde i enrum fullgöras, hemställde Högste Domstolen att 2 mom. i denna § måtte uteslutas. Vid 2 §. Enär det afdrag, som enligt denna § bör, vid straffarbetes J]ih. lill R. St. Maj:ls Nåd. Prop. JM 41. verkställande i cell, ifrån ådörade strafftiden ega rum, lämpligen syntes i de lall, då straffarbetet, såsom vanligen sker, är på vissa månader ådömdt, jemväl böra i månader beräknas; men dervid brutet månadstal ofta kan uppstå; ansågs en särskild föreskrift, huru i sådant fall förfaras borde, desto heldre vara af behofvet påkallad, som vid afdragets bestämmande i dagar tvekan kunde uppstå, huru många sådana borde beräknas på den eller de månader, som skulle från strafftiden afgå. Högste Domstolen hemställde derföre, att sista punkten af 1 mom. måtte erhålla denna förändrade lydelse: Uppkommer i sådant afdrag brutet månadstal, varde fjerdedels månad till sju dagar räknad. Skall afdrag i dagatal ske och uppkommer i afdraget brutet tal, varde för det tal hel dag å strafftiden afräknad.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit remitterad en af Herr J. A. Kjellberg väckt mo - 6 Lagsamt Jllm. Bes v.- och Ekon.-Utskottens betänkande 3 N:o 12. tion af i linehäll: att, då allmänna välfärden, som ett hufvudsakligt vil" kor för sin trefnad, liar behof af lagar, hvilka trygga hvarje redlig medborgares välförvärfvade egendom, ej allenast mot den förbrytare, som på handgripligt sätt liilegnar sig sin nästas gods och som lagen benämner tjuf, utan äfven och kanske vida mera mot den under en fin och förledande yta dolde bedragaren, hvilken synes farligare, emedan lian antager det yttre skenet af en redlig man, har motionären velat fästa uppmärksamheten på senare tiders ofta förefallande tilldragelse af denna art, nemligen, alt bedräglige gäldenärer, som begifva sig utom Riket med tydlig afsigt alt ej återkomma, förblifva oanlasllige med de skatter, de af den redlige mannen sig tillnarråt och i flyttbara medel förvandlat. Det syntes vara ett hån mot folkrätten, att en bedragare skall vara fri från lagens kraf derföre, att han lyckligen hunnit öfver Öresund eller Torneåelf, och det lyckade skälmstycket finner säkra efterföljare, da det ser sig fredadt inom gränsen af ett annat iand.
Domliafvanden uppfyller sitt åliggande och denna coutroll är lika omöjlig för Ledamöter uti StadsRättcrne, böra äfven desse sednare La^Vtskottett Betdnknnden, 1093 tillgodonjuta en lilsa befrielse: att Domböckers, ProtocollefS oell Ransakrringars utskrifvande ej kati af mer äii en besörjas, samt att det vöre högst obilligt, att med ansvar för försummelser dermed belasta Ledamötenie, hvilka i helt andra afseenden fått säte och slämma i Rätten, Lagtftskottet Ha1’ i följd af desse an» märkningar till ytterligare pröfning förer, tagit Herr von, Strokirehs Motion; och om än liämnärsr och RådstufvuRätter i Städer-, ne, så vida kunna vara jemförlige med Häradsr och LagmansRätterne å Landet, att Ledamöternes, tillsättande hufvudsakli-. gen beror på allmänna förtroendet, före-, ter sig likväl emellan desse Domstolar en märklig skillnad, icke blott i afseende på Ledamöternes större och mindre inflytelse på besluten i allmänhet, utan oek röranden tjenstpligt, hvarom fråga är, heldst Ordföranden i de sednare ensam ansvarar för Protpcollers och Domböckers för fatta 11-, de, utskrifning och insändande till Öfverg Domstol inom föreskrifven tid, då vid de förre åter, enligt deras ursprungliga Organisation, för detta ändamål är anstäld en särskild Tjensteman, Magistrats Secreterare eller Notarius, sorn i sin, Tjenstbefatlning härmed, icke omedelbart står under Ordförandens enskilda, utan hans jemte Ledamöternes gemensamma lydnad och inseende % hvarförutan desse Ledamöter i flere Städer mäste vara Lagfarire män, hvilka I0Q4 Lagutskottets Betänkande^ äfven, hvad angår Rådmän i Hufvudstaden, af Konungen utnämnas.
Ständer måtte bibehålla de hufvudgrunder för Allmänna Bevillningen, sorn vid senaste Riksdag blefvo antagne och fastställde, med undantag af personliga skyddsafgift^, hvilken nu blifvit föreslagen att åtgå från fyllda 18 år. Åtskilliga Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den ai Junii *834* R©— HéviUningsV.skottels Vdalande Nio j5. 9 Reservationer: Af Herr Grefve H. von Fersen. ”Emot det af Utskottets pluralitet, medelst godkännande af detta betänkande, yttrade mening, att icke anse behöfligt, nyttigt och en Utskottets skyldighet, att till Rikets Höglofl. Ständer ingå med ett utlåtande, innehållande Bevillningsbeskattnings-systemet i sin helhet, omfattande alla de ämnen som enligt 60 §. RegeringsFormen med Bevillning förstås, får jag vördsamt reservera mig,” ”Den redan långt framlidna tiden af Riksdagen gör ett vidare yrkande i denna del af ringa båtnad, helst måhända beslut angående BränvinsBe villningen och de liesta af de öfriga beskattningstitlarne voro tagna ^iilian Rikets Höglofl. Ständer kommo i tillfälle att yttra sig öfver systemet i sin helhet, hvilket, jag frångår det ej, hade bort först vara afgjordt innan man ingått i tillämpning deraf till de olika delarne. Vid innevarande Riksdag synes mig således som för dem, hvilka i della afseende instämma i den mening jag hyllar, endast återstod hoppet att Rikets Höglofl. Ständer måtte till Bevilln.-Ulskottet öfverlemna hela slatsbriptsumman till fördelning, och icke endast det belopp, som uttaxeras genom första och andra artikeln. Måtte då blott Utskottet ej vara bundet af förut fattade beslut i dessa frågor och pluraliteten, på sätt uti delta Betänkande finnes uttryckt: ”ej underlåta att å den inom RiksStånden yttrade opinion om den indirecta beskattningens företräden framför den directa fästa allt det afseende som med rättvisa och billighet kan förenas.” Härmed förenade sig Herr Friherre Kantzow.
Vädcrmjölqvarn med 2 par dito 1, Yattensågqvarn enbl. 1, Tegelbruk 1, Kalkugn 1 , Andre Kronan särskildt förbehållne och för dess räkning utarrenderade hemman nämligen indragne boställen samt Johannisborgs borggård och 4 strömmar Krono-Säterier Frälse-Sälerier Säteri-Rusthåll, deraf Krono 25 och Skatte 115} mantal Säteri-Ladugård och Augment Rå- och Rörs-Hemman Frälsc-Hcmman Frälse-Skatte-Heminan Krono-Hemman Krono-Rusthåll Dito Augments-ncmman Krono-Skatte-Hemman Dito särskildt under Bruk skatteköpt, derå åboen har besittningsrätt Krono-Skatte-Ruslhåll Dito Augments-Hemman Militie boställen Civila boställen Ecklesiastika boställen, Krono Dito dito Frälse Akademie-, Gymnasieoch Skole-Hemman, Frälse Gymnasieoch Skole-Hemman, Krono Hospitals-Hemman, Frälse Dito dito Skatte Dito dito Krono, hvartill höra lägenheter, deribland 1 Mjölqv med 3 par stenar Kyrko-Hcmman, Frälseskatte Dito Krono Krigsinanshus-Hcmman, Frälse Dito Skatte Dito Krono i Lols-nemman, Frälse Dito Skatte Skattlagde, bebyggde Torp, Utjordar, Urfjellar m. fl. lägenheter utan ma som ej under något hemmans ränta äro inbegripne, Frälse Dito dito Skatte Dito dito Krono Dito obebyggde Oskattlagde, bebyggde dito, deraf Ryttare-, Soldatoch Båtsmans-torp 1,811 Dito obebyggde Backstugor Bebyggde lägenheter, afsöndrade från hemman under ständig äganderätt Dito dito på viss tid eller lifstid. SkattlagdeFisken och Fiskelågenheter af särskilda slag, som ej under något hemmans ränta äro inbegripne, Frälse
Vi skola dock påminna oss, att ett allmänt förtroende till våra grundlagars bestånd ingår bland nationens vigtigare behof. Jag skulle derföre hafva önskat, att jag icke ägt ett färskt exempel att åberopa derpå i det, som här föreföll, då för åtta dagar sedan vi, kl. 3 på dagen, förklarade oss vilja antaga ett förslag, som två timmar förut icke var kändt af någon annan än den, som bar det på fickan. Ett dylikt försök är nu åter å bane. Jag skall Den iq Februari f. ra. åtminstone motsätta mig det. Jag öfvergår nu till Gr. Horns anmärkn. Han har sagt, att om Ständerna icke äro nöjda med ett förslag, som inkommer från Constit.Utsk., så åligger det detta att inkomma med ett annat. Detta står likväl icke tillsammans med grundlagens bud, som lemnar Utsk. en pröfningsrätt, huruvida ett förslag är nödigt, nyttigt och möjligt. Då något annat förslag icke ens får framkomma till Ständerna än det, sorn Utsk. i sin, af grundlagen påbjudna, föregående pröfning funnit nödigt, nyttigt och möjligt, och då grundlagen icke tillägger Ständerna någon magt att befalla öfver Utsk:s öfvertygelse, så hvad gör man väl, då man antager ett annat förslag än det af Utsk. pröfvade och gillade? Jo, hvad annat än bryter Reg.F., antingen derigenom, att man lemnar utan efterlefnad Reg.F:s stadgade vilkor, den Utsk. tillagda pröfningsrätt, eller också derigenom, att man tyranniserar Utsk., då man tvingar det att handla mot sin öfvertygelse. Jag anser Gr. Horns förslag oantagligt, och jag skall icke längre uppehålla mig dervid. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Två talare hafva ansett Utsk:s förslag öfverflödigt. Detta är af andra bestridt, och jag vill blott erinra om den tid, som under innevar. riksdag gått förlorad till discussioner öfver detta ämne; vädjande jemväl till minnet af föregående riksdagar. Det måste då vara angeläget alt få ett stadgande, hvarigenom dessa strider bringas till slut: icke derföre, att