Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa olägenheler hafva gjordt, ali jag för min del tror att StatsUlsk. kommit på villovägar vid behandlingen af detta ämne i förevar, fall, men skulle 430 Den 6 Maj e. m. icke desto mindre sjelfva ämnet upptagas oell diskuteras, hvilket jag för min del icke anser öfverensstämmande med grundlagarne, så får jag anmärka, att så beskaffade förbehåll eller vilkor, sorn här äro föreslagna uti de nyssnämnda punkterna, icke i min tanka af R. St. kunna vid anslaget fästas. Det är också ganska klart, alt om grundlagen medgåfve R. St., alt göra så beskaffade vilkor för sina anslag, så skulle deraf äfven följa, ali R. St. hade regerande makten. Af denna R. St:s rättighet skulle äfven följa att om K. M. ville komma åt anslagen, så måste Han bifalla de dervid fästade vilkor. Jag tror icke att detta är öfverensstämmande med naturen af grundlagarne eller deras anda och bokstaf, hvarefter de skola tolkas. Men för den händelse, att denna anmärkn. icke skulle vinna någon påföljd, så vill jag öfvergå lill speciella anmärkn:r vid 5:te, 6:te och 10 punkterna. I 5:te punkten föreslås det, att "lärare, som ingår på öfvergångsstasen, är dymedelst särskilt förpligtad, att uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”. Visserligen är det klart, ali lärare måste rätta sig efter hvad som är föreskrifvet i skolordningen, men det synes likväl af K. M:s propos. såsom en latitud vore ämnad för dessa lärare, och att döma af hvad här blifvit anfördt under diskussionen, nemi. att reformen endast skall genomdrifvas på öfvertygelsens väg, synes icke den der föreskriften vara den rätta. I K. M:s propos. nämnes, det nuvar. lärare icke kunde, emot sin egen vilja, åläggas att i något annat ämne lemna undervisning, än som tillhörde dem. En sådan liberalitet vill ej Utsk. medgifva.
Skrifvelse, N.o 4o5. ioi5 arbeten erforderligt, till ett annat af de förenämnde ändamålen disponera. 2:o Till biträde vid uppmuddringen af Umeå Elf vid inloppet till staden Umeå att utgå med 2,000 R:dr årligen i 4 års tid, under vilkor, att Umeå stad för detta arbete tillskjuter minst 1,000 R:dr årligen under samma lid. 3:o Till upprensning af Indals-Elfven 4,000 R:dr årligen, att utgå under fyra år med tillsammans vid hvilket anslag Rikets Ständer likväl velat fästa det vilkor, att ortens invånare skola med dagsverken eller annorledes arbetet till en tredjedel bekosta. 4:o För fullbordande af ström-rensningen uti Ljunga Elf inom Häfverö socken, på en gång i ett för allt då återstoden bör af ortens invånare fyllas. 5:o Till upprensning af Landa-forssen uti Ljusne Elf . 6:o Till upprensning af försänkningen i Skärgården vid Söderhamn, ett läne-underslöd af 15,000 R;dr, under de vilkor, som för dylika lån serskildt här nedan bestämmas. 7:o För fullständig upprensning af inre segel-leden till Stockholm vid det så kallade Kodjupet 8:o Till upprensning och fördjupning af farlederne lill Upsala , vid Almare Stäk och Erikssund i Mälaren tillsammans dock med vilkor, att dessa medel icke få användas förr, än vederbörande, som af företaget hafva nytta, förbundit sig att den ytterligare erforderliga kostnaden tillskjuta.
Allmogen synes mindre förtro sig åt qvacksalvare oell underkurer! Att Länets Lazarett är i godt skick; Att särskildt sjukhus och särskildta anstalter förefinnas i afseende den hotande Cholera-smittan; Att de flesta Socknemagaziner icke äro annat än räntegifvande cassör» Att de således icke innefatta erforderliga undsättningsanstalter i niis8' växtår; Att enskifta skyttar mera, än skallgångar bidraga till rofdiurs ut' dödande; Att Sockne-Scholor på Landet äro få, och der de finnas, mindre be' sökte; Att Ambulatoriske Skolmästare anses der mera passande; Att ingen ny institution tagit åt sig så hastig faveur, som Jönköping* Stads och Läns Sparbank. Att Policen på Landet beror bufvudsakligen af Länsmännens kraft och urskillning; Att dessa svagt lönte och ofta missaktade Tjenstemän förtjena Styrel' sens särskilta uppmärksamhet; Alt de olika poliee-författningarne i olika Län föranleda till oreda od1 villervalla; Att Skiftes verket i Länet fortgår oafbrulit; Att någon menlig verkan af de derom gällande författningar icke kuli' nät märkas; Att likväl någon jemkning af Landtmätare-Taxan torde vara af nöden’ Att
Jag har blott yttrat, att utom dessa 210,000 R:dr, finnes till disposition-årligen 160,000 R:dr af Bankens vinst, sedan 266,666^ R:dr blifvit använde till silfveruppköp; och jag skall derom till LandtMarskalks-bordet aflemna en af BancoSekreteraren underskrifven uppgift. Någon tvifvel, att medel finnas, kan således hos mig icke uppstå. Jag instämmer med Herr von Hartmansdorff deruti, att man först bör reglera Statens ordinarie utgifter, och sedan disponera hvad som återstår till canalarbeten, strömrensningar och dylika företag, hvaraf man egentligen i en framtid skall skörda nytta. Det har blifvit anmärkt emot mig, att jag skolat förbisett Rikets sannskyldiga nytta, då jag tillstyrkt nödiga löneanslag, och att dertill använda befintliga tillgångar af icke mindre än 210,000 R:dr; äfvensom det blifvit yrkadt, alt Kongl. Maj:t skulle äga en återhållande makt att göra verksam emot Ständernes försök att öka anslagen utöfver hvad Kongl. Majtt begärt. Jag betviflar så väl iä>2 Don 5 O c t ober f. m. sannfärdigheten af den mig gjorde tillvitelse, som den supponerade äterhållskraften. Grundlagen innehåller, så vidt mig vetterligt är, intet förbud för enskild representant att likaså väl som Kongl. Maj:t väcka frågor inom Stånden till åstadkommande af nya Statsanslag; och när de kunna väckas, måste de äfven kunna beviljas utan hinder från annat håll. För öfrigt förenar jag mig med Friherre Anckarsvärd i begäran om proposition, fastän den blifvit bestridd af Herr von Hartmansdorff, under förmenande att den skulle medföra samma orimlighet, som skall blifvit begången uti frågan ora LandsStaterne.
Denne ledamot har så fullständigt utvecklat sina skiil för nödvändigheten af att bibehålla denna lagstiftning, sådan den nu är föreslagen, att något vidare icke återstår för mig att tillägga. Jag förenar mig således hufvudsakligen med hvad han anfört, och vill blott, i likhet med honom, göra en anmärkn. emot 29 §:n i den föreslagna författningen, så lydande: "Då beslag verkställes, utan att godsets ägare eller forslare ertappas, bör vederbör, domstol, nngide beslaget och omständigheterna dervid, låta genom åklagarens försorg, lill godsägarens underrättelse, kungörelse i 84 Den i April e, m. Stadstidningen införa, med föreläggande för godsägaren att inom 3:ne månader, efter det ett slikt införande skett, hos domstolen sig anmäla, såvida han någon talan förvara vill, men tillika ulan afbidan af liden för en dylik anmälan med målet, så vidt godset angår, lagligen förfara och afdömma, samt förordna om godsets försäljning, så snart utslaget vunnit laga kraft.” Detta är, efter inin öfvertygelse, oriktigt i hvad det beträffar skyldigheten för åklagaren att om denna kungörelse draga försorg, helst stadganden redan förefinnas, innefattande rättighet för dem , sorn å embetets vägnar föra talan, att i t hy fall anlita vederbör, embetsmyndigheters biträde. Om nu förevar, stadgande antoges, skulle, på sätt Hr Prytz redan anmärkt, den svårighet inträffa, att åklagaren, hindrad af andra tjenstegöromål, nå gon gång icke medhunne vidtagandet af en sådan speciel åtgärd , och att domstolens beslut tilläfventyrs icke blefve i detta hänseende fo I Ig jord t, samt målet sålunda icke komme i erforderligt skick, för alt kunna lagligen afgöras. Jag anser derföre den af Utsktn föreslagna redaction böra utgå och den redaction, Ilr Prytz i sin reservation föreslagit, i stället införas, ty då kommer saken i dess rätta skick. Jag tillstyrker återremiss och önskar att sammansatta Utsk:n må taga i noga öfvervägande, icke blott hvad Hr Prytz anfört, utan äfven det sakrika yttrande Frih.
Kronobrefbärings-skyldigheten måtte antingen alldeles upphöra i de Län, der den utgöres, eller ock öfver hela Riket fördelas på all slags jord, samt regleras på sätt Länens invånare kunde finna lämpligast'; 2:0 Samuel Andersson från östergöthland, 3:o Erik Hansson från Örebro Län, 4:o Johan Johansson från Bohus Län, 5:o Johan Christoffersson från Kronobergs Län, G:o O. Svensson från Bohus Län, 7:0 G. B. Apelquist från Blekinge och 8:0 Ola Jeppsson från samma Län: alt ersättning af allmänna medel måtte för Kronobrefbäringen beviljas och anslås; deruti Per Persson från Jönköpings Län och Olof Lindbeck från Halland med flere instämt; tilläggande Lindbeckj att, om ersättning ej kunde ega rum, borde åtminstone de af brefföi ingen mest betungade njuta någon hjelp af de mindre besvärade; och har Samuel Andersson ansett ersättningen böra utgå med Två Tusende Riksdaler lill hvarje Län, samt tagas af de genom Talmans-tafllarnes indragning besparde medel; hvaremot Apelquist, under förmodan, alt Jägeri-Stalens löner komma att indragas, trott, att desamma, med någon tillökning af andra besparde medel, borde lill nämnde ändamål lämpligast användas och ställas under Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes disposition, till så stort belopp, att hvar och en Kronnbrefbäringsskyldig, för hvarje gång bref borde fortskaflas, finge tillgodonjuta åtta skillingar banco, 9:0 Per Jönsson och 10:0 Per Nilsson från Christianstads Län: ”att alla de inom hvarje Län, som förut varit brefbäringsskyldige, måtte åläggas med en skäligen jemkad afgift godtgöra den eller dem, som brefbä - Stalssamt Allm. Bcsv.- och O economie-Ut skottens Betänkande N:o i/f, i5 ringsskyldigheten blifvit ålagd, samt att dessa måtte få påräkna godtgörelse för den tid, som 'redan förflutit sedan brefbäringen af dem börjades, eller ock att detta onus på samtlige brefbäringsskyldiges bekostnad måtte till den minstbjudande å entreprenadauction utbjudas;” 11:0 Anders Nilsson från östergöthland: ”att i första rummet en jemnare och billigare fördelning af brefbäringsskyldigheten emellan de hemman, som dertill anses lämplige, måtte bestämmas, och vidare att skälig ersättning för detta besvär måtte vederbörande beredas och tillerkännas, på det sätt, alt ej mindre en noggrann reglering, emot hvilken häradsboerne egde andraga hvad de aktade nödigt, af Kronofogden för brefbäringens gång uppgjordes och af Landshöfdingen pröfvades, samt derefter minst hvarje år förändrades,
Ur Ujerta, ekuru 128 sk. syntes 8 8tatsock Lanco-Iltskottens bonom va> a den grund som för myntvärdets bestämmande bo, lie antagas, Uppgjort ester en norm as sä val 128 sk, som >44 ^-7 Äfvensom llerr LoseuL/«rol till 8t;nes pröfning ökverlemnat förslag till lag tor Likets m^nt ock skuldväsende. Herr brosten LHettsson.- att bästa ock kederligasts realisationssättet vöre att lala Lanken reda sig sjels; gtt i säclant ändamål alla intill nästa Liksdag indelande räntor borde amortiseras ock alla söre början as ar 1828 utgisne Lancosedlar, under en tid as 3 till 4 är, emot n^a utbytas ock att till penninge-körlägeoketens nkkjelpande skulle i betydlig man medverka om indragandet ak 8panmäls-expo> lkriketen ej tilläts ock do wanga IvängsLörlattningarns rörande interessengs bestämmande under 6 lagl. procent utplanades; samt sluteligen Liksdagskullioägtig L/rc lersson,- att som det skulle leda till fullkomlig fattigdom för landets innevanare i kändelse 8tatens skuld till Lanken as dem genom förökad bevillning mäste gäldas, denna skuld med afseende kära, sä till Lapital som ränta mätte ak L, 8t:r afskrifva;. Ock som dessa kandlingar, med undantag endast gf klr Orekvs O^IIenkorgs okvannämnde senare yttrande, redan jemte de al flir lljerta oek Losenblad afgifus Lörslager, blifvit till trycket serskildt befordrade ock L8t:r meddelade, tro Utskotten att ett vidlyftigare Upptagande ak deras innekäll icke nu erfordras.
Sedan desse Landshöfdingarnes Utlåtanden inkommit, utfärdades ett nytt CirculärBref af d. i3 October samma år, hvari de vidare stadganden i frågan meddeldtes, som ansågos kunna leda till ändamålet, äfvensom KammarCollegium och StatsContoret anbefalltes att föreslå de ytterligare anstalter, som de sedermera kunde utfinna för att minska ifrågavarande kostnader. Jag tror således att allt, som i berörde ämne lämpligen kunnat göras, redan är gjordt, och att det icke, tjenar till något, att anbefalla iakttagande af så nyligen utfärdade föreskrifter. Friherre Klingspor synes i dess afgifne yttrande vilja antyda, som skulle den i Kongl. Majrts Proposition vid sista Riksdag, rörande Lejonbackens ombyggnad , dertill upptagna kostnadssumma af omkring 120,000 R:dr icke vara grundad på Friherrens förslag, utan att deremot de af Friherren uppgifne kostnadsförslag uppgingo, det ena till 141.299 R:dr 32 sk. med grofhuggen granit, och det andra till i5g,2j5 R:dr 16 sk. med finhuggen granit. Att likväl desse kostnadsförslag, enligt Friherrens egen uppgift i sin till StatsUlskottet aflemnade Promemoria, till Kongl. Maj:t ingifne vid slutet af år 182.3 icke kunde grundlägga Kongl. Maj:ts Proposition i frågan, aflåten i Januarii samma år, lärer vara klart, och att således andre kostnadsförslag der - V 44 Den 22 Maji. före begagnats. Jag erindrar mig med mycken säkerhet, att innan Kongl. Maj:t vid slutet af år 1822 fattade sitt beslut om framställning i frågan till Rikets Ständer, kostnadsförslag var genom Friherre Klingsfors åtgärd uppgjordt, uppgående till högst 180,000 Rrdr.
Arkitekterna äro akademister med dogmatisk skräck för den naturliga stilblandning, som en byggnad vanligen erhåller under tidernas lopp och hvilken förlänar t. ex. ett par af Stockholms kyrkor en viss hemtrefnad, en viss gemytlig och hjärtlig kärvänlighet – allt något som dock ögonblickligen blåses bort af restaurerandets döda och råa stilrenhet. En restaurerad byggnad är som en liflös, schablonmässig gipsbild af något som nyss stod där lefvande och naturligt, ehuru kanske med många lyten och fulheter. Stilrenheten har mening endast så länge den är ett fritt och fullkomligt otvunget uttryck för en allt behärskande tidsanda. Denna är stilrenhetens kohesionskraft, och när den slocknar, falla stilmotiven i sär och ligga på allmänningen till bruk för hvar och en som förmår att subjektivt utvälja de tjänligaste och förena dem till något nytt. Krafvet på stilrenhet är en fordran att arkitekturen skall förbli ett handtverk och förlora allt innehåll och all växtkraft. Stilrenhetens sprängande är första villkoret för framträdandet af en ny och själfständig byggnadskonst. Påståendet att gotiken bäst karakteriserar en religiös byggnad är naturligtvis blott en half sanning. Gotiken passar icke för islam, icke för buddismen, icke för panteismen och allra minst för protestantismen. Må hända att den mer dekadentikyla sidan af dagens kynne, att den religiösa mystik, som plötsligen eröfrat diktning och konst, någorlunda kan fördraga vår nygotik, men denna strömning är öfvergående, är liksom fordom romantiken långt mer en nödvändig uppresning mot en föregående tids allt för grötmyndiga materialism än ett utbrott af verklig religiositet. Vi gå mot hedendom, mot en fördjupad antik, hvars friska naturmystik heter skönhetsdyrkan, och äfven om vi göra visast i att icke bygga för framtiden utan för oss, borde dock den ädelt sköna basilikan med sin prägel af den tidigare kristendomen och sitt närmande till hedendomen långt innerligare och sannare än någon nygotik bilda ett arkitektoniskt porträtt af våra dagar. Ingendera af de båda stilarna kan likväl tjäna som ett tillfredsställande uttryck för någon annan tid än den som varit deras egen. Hvad gagnar då att härma dem?
Herr Professor Forssell hade dessutom tillstyrkt, att i författningen måtte bestämde utsättas, det kronobetjeningen bör åligga till. synen deröfver, att permitterad Soldat inom ftiésv. och Ekon. Utsk. Itctankanden. 8 da gar efter ankomsten till permissionsstäl let förskaffar sig behörigt försvar. Herr Professor Thyselius hade yttrat den önskan* att värfvade Soldaters rättighet till permission mätte inskränkas mera än Utskottet föreslagit, och blott en gång om året beviljas; samt att den permitterad? Soldatert måtte under vandringstiden få behålla hälften af sitt gage. Hefr Prosten Ek hade förenat sig med Herr Lector Arenander, och tillagt, att Utskottet äfven borde föreslå några medel till förekommande af HandtverkS-GesäUers kring* tandringar. Utskottet, som af ofvan intagne yttranden anser sig böra förmoda, att det Högvördiga PrestStåndet, hvarest nu ifrågavarande ämnen blifvit motiverade, lärer, lika med Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet, hvilka i alla delar bifallit Utskottets förra Betänkande, som af Höglofl. Iiidderskapet och Adeln ä'r äfslaget, gilla de grunder, hvarpå Betänkandet hvilar, och hvaruti Högvördiga Ståndet torde igenkänna Utskottets bemödanden, att, förnämligast vid. sådana tillfällen, då omständigheterna kunna hafva föranledt till väekandé af frågor, sorn röra mer eller mindre tvång eller inskränkning af Medborgares frihet i afseende på deras utkomst och hittills begagnade, icke directe förbudna medel och utvägar att förskaffa sig den, föreslå medelvägar, hvilka likväl icke alltid äro de mest lätta att linna, får, i anledning af de vid Betänkandet gjorde an - Eesv. och Ekon. Utsk.
Meu jag vill hafva tryckfriheten för alltid beståndande; jag vill finna henne lefvande och kraftfull, men tillika lugn och sansad; jag vill, att dess låga, Vårdad, icke qväfd, skall sprida ljus och värme, men icke heller lössläppt, utan tillräcklig hejd, blifva ett förstörelsens element. Detta är grunden för mitt omdöme, detta för Utskottets beslut. Jag skall söka närmare utveckla de motiver, som fört mig till den öfvertygelse, att Utskottet utpekat en lycklig till ändamålet ledande medelväg emellan motsatta opinioner. Mångas önskningar hafva instämt deruti, att indraguingsmagten måtte upphöra. De skäl, som i sådant afseende blifvit anförde, tåla icke motsägelse. Om denna magt icke blifvit missbrukad, förändrar sådant icke principen. Skulle denna ej ensamt tagas till grund vid frågans bedömande, vore constitutionella garantier i allmänhet vid många tillfällen öfverllödige. Saken måste Den 25 Januarii f. ra. betraktas icke allenast, hurudan den är, utan ock huru den kunde blifva. De handlande personerne ombytas, samt caracterer och systemer med dem, men principen står fast och förblifver evigt densamma. Det är under fredstillståndet den kloke Fältherren tänker på försvarsmedel mot framtida möjliga anfall. Så äfven här. Utskottet har upprepat åtskillige af Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke i dess motion anförde giltige skäl till indragningsmagtens upphörande. Må hända hade mera vigt kunnat läggas på det, som hämtats af dess egenskap af undantagslag, och sättet af dess tillkomst dervid bordt ställas i dagen. Det är bekymmersamt för hvarje redlig vän af Constitutionen, att Statsmagterne vid Riksdagen år 1812, af tvingande omständigheter, ansett sig föranlåtne, att på ett grundlagsvidrigt sätt förklara ett tillfälligt stadgande för Grundlag. Ett sådant prejudicat är ibland de farligaste för vår Samhälls-inrättning, och det vore val, om spåren dertill, ju förr desto heldre, af samma Statsmagter kunde utplånas.
Min segern är och den skall så begagnas, Att ingen arm skall mer mig den bestrida. Min domen är och den skall fällas så, Att ingen pjunkig nåd skall yxan hämma. Mitt Sverige är och kronan skall bli min, Se’n jag med frid och välstånd landet krönt. (Vändande sig till Scheel.) Hur är det, Scheel? Har rådsförsamlingen Uppsatt anklagelsen och domen re’n? SCHEEL(räcker honom tvenne papper). Här äro båda. HERTIGEN(ögnande i dem). Riksförrädare och dödsdom. (Återger honom skriften.) Godt! – det vill säga rätt – och rätt skall ske! EN OFFICER(inträder och framräcker ett bref till Hertigen). Ett sändebud från Polen upp vi snappat, Som hade detta bref till Arvid Stålarm. HERTIGEN(emottager brefvet). Från Sigismund! Nu kan han gerna få det. (Officern går.) Fångvaktare! Låt upp för Arvid Stålarm Och gif åt honom detta. (Lemnar brefvet till fångvaktaren. Till Scheel.) Kom, vi draga Tillbaka oss. (Drager sig tillika med Scheel afsides.) Femte Scenen. De Förre. ARVID STÅLARM (från dörren till venster). FÅNGVAKTAREN. Herr öfverste, kom ut. Jag har ett bref till er. (Lemnar det.) STÅLARM. Från Sigismund! Som till en död! »Min käre Arvid Stålarm ... Vi tacke dig för ... gerna ville vi ... Har icke kunnat sända någon hjelp ... Vi tvifle om ... mitt öga sömnlöst är För allt det blod, som fåfängt blifvit gjutet ... Farväl, mitt Sverige! hellre håller jag Den sanna läran och förlorar kronan ... Förr än för min skull norden sönderremnar ... Jag i min oväns hand det lemnar ... Må Gud omvända det ... kom hit till mig ... En tacksam kung i Polen väntar dig.» ... Det var det sista. Krossad såsom fader,
— Balans till påföljande året: Angående denna Kassas tillkomst och ändamål, hafva sednast församlade Revisorer meddelat upplysning. Vid räkenskaperna hafva Revisorerne ej funnit något att anmärka. Säkerhetshandlingarne för de från Kassan utgifna län befunnos, vid anställd inventering, i god ordning. 11 — 82 — Wadstena Hrigsmanshus-kassa. Räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren 1846 och 1847 ut,an anmärkning, framställa förhållandet med Kassans inkomster och utgifter som följer: Debet. Balans från föregående året: Tillgångar Uppbörd: Centonal-ersättning Från Kongl. Stals-konloret lefvererade, ill* 1846. ar 1847. äldre medel nyare dito Intressedito Observationsdito Extra uppbörd Balans till påföljande året: Öfverlefvereringar Credit. Balans från föregående året: Öfvelefvereringar Utgifter: Till Kongl. Maj:ts nådiga disposition Löner Arfvoden Gratialist-underhåll Procent af dito Provisioner Pensioner Nådegåfvor Arméens Pensionskassas andel af inkom sterna Amiralitets-krigsmanskassans dito Skrifmaterialier och expenser samt diverse utgifter Balans till påföljande året: Kontant behållning Fordringar Summa 1,553,77(3: 26. ti. 1577^84: ">5. ti — 83 — Denna Kassas tillgångar växa årligen ansenligt och hafva under revisionsåren ökat sig med ett belopp af nära 56,400 Rdr. Under sådana omständigheter, är, enligt Revisorernes tanke, Kassan i tillfälle att bättre, än som nu ägt rum, motsvara sitt egentliga ändamål och kunna lemna åtminstone någon tillökning i det nu ringa gratialistunderhållet, som allmännast utgår med endast 8 Rdr årligen till hvarje underhållstagare. Någon anmärkning vid räkenskaperna har hos Revisorcrne ej förekommit. Säkerhetshandlingarne för de från Kassan utgifna lån befunnos, vid anställd inventering, i god ordning Indelta Regementernas räkenskaper för åren 1846 och 1847 äro i Kongl. Kammar-rätten granskade, för de flesta Regementer med anmärkningar.