Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det andra hafva Revisorerne ansel t det vara instämmande med Barnhusets fördel och god ordning, att afskrifning eller indrifning vidtages i fråga om Barnhusets utestående andel i ådömda böter, utgörande, enligt ÖfverStåthållare-Embetets i Polis-ärender, räkenskaperna hilagda, special, för år i838 och föregående år 210 Banko. Efter ifrån ÖfverStåthållare-Embetet i Polis-ärender erhållna upplysningar, äro de, enligt 1844 ^rs botes-special, för år i838 och föregående år balanserade 210 R:dr 2 sk. 8 rst. redo vista uti r 845 års bötes-special. Enahanda förhållande har ägt rum med 1839, 1840 och 1841 års balanserade bötesmedel, hvadan ock det balanserade bötesbeloppet, 4>OI9 36 sk. 8 rst. för åren 1839—1843, finnes vara minskadt uti 1845 års bötes-specials utgående balans med den summa, som motsvarar de ifrån sagde år 1839, 1840 och 1841 balanserade restantier. Jemväl är af ÖfverStåthållare-Embetet meddeladt, att åtgärder till indrifning eller förvandling af de för åren 1842, 1843 och i844 balanserade böter äro vidtagna; samt att allmänna efterlysningar skett för de under år 1842 bötesfällde, men restskyldige personer. För det tredje hafva Revisorerne anmält, att, vid jemförelse emellan Barnhusets inkomster och utgifter för revisions-åren samt den uti 1845 års Revisions-berättelse öfver ställningen uppgjorda tabell, visar sig, att Inrättningens utgifter, alltsedan 1842 års början och intill 1844 ärs slut, betydligt öfverstiga dess inkomster, sedan dock ifrån dessa sednare afdragits hvad under titel: gåfvor och testamenten, influtit; men att deremot år 1845 ett motsatt förhållande ägt rum.
Majäs Nådiga bifall, ansågos förfalla. S. D. \ id förnyad föredragning af Lagsamt. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 4 och 11 dennes på bordet lagda betänkande, Ni:o 14, i anledning af väckte frågor 0111 ändringar och tillägg uti, samt förklaring af. Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-verket i Riket den 4 Maj 1827 samt Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832, biel' detta betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med undantag af den föreslagna förändringen i 2 Cap. 1 § Skiftes-Stadgan, hvilket förslag afslogs. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 4 och 11 dennes på bordet lagda betänkande, N:o 95, i anledning af väekt motion om tillåtelse att årligen få utföra 50,000 Skeppund tackjern. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUt skottets nedannärnnde, den 7 och 11 dennes på bordet lagda utlåtanden: Ndo 78, i anledning af väckta motioner om beredande al aflöning lör en vice Bibliothekarie vid Kongl. Bibliotheket; samt N:o 81, i anledning af Kronofogden A. G. Lidinsons underdåniga ansökning om eftergift af honora ådömd ersättnings-skyldighet, i och för uraktlåten bevakning af kronans fordran i en concurs. 3 v> S. D.
Hvad angår det påstående, att derest två Stånd stanna emot två StatsUtsk. skulle inkomma med jemknings-betänk., så hade den ledamoten, som påstod det, förbisett frågans natur; ty bär är fråga om förlängning af ett arrende-contract, hvilket ämne ieke kan hänföras till deni , som omtalas uti 5g §:n Pieg.- F:n eller sådana som ovillkorligen skola afgöras, utan förfaller frågan, derest två Stånd stanna emot två; ty det är klart, att det icke kan kallas en statsreglerts-fråga, huruvida Pehr eller Påhl skall blifva arrendator af en Kronans tillhörighet. Jag kan icke se, att det är klokt att tillämpa grundlagen så, att Staten förlorar sina rättigheter, derigenom att man förvandlar ekonomiska frågor till statsreglertsfrågor, som skola i förstärkta StatsUtsk. afgöras. För min del bestrider jag det, och förnyar min anhållan om den propos. jag begärt. Hr Printzensköld: Jag är till det närmaste förekommen af Frih. Cederström uti hvad jag ämnade yttra, och får derföre förena mig med honom; men jag får ytterligare tillägga, i anledn. af Hr von Hartmansdorfis vid detta tillfälle så strängt yttrade förkärlek för formen, att jag anser det vara för långt gånget, om man af kärlek för formen skulle vidblifva ett beslut, som är fattadt på oriktiga upplysningar; ty om en domstol per male narrata fattar ett oriktigt beslut, så vinner man resning hos K. M.; och då detta mål hos R. o. Ad. erhållit en sådan handläggning att Ståndet är obehindradt att, oberoende af sitt förra beslut, fatta ett annat, så ser jag icke hvarföre man skall så blindt förblifva vid sitt förra beslut, att icke de nya upplysningar, som sedermera erhållits, må föranleda till en åtgärd, som har en helt annan utgång. Gr. Horn: Mig förvånar det att höra Kammar-presidenten yttra den satsen, att denna fråga skulle förfalla, derest två Stånd stannade mot två. Då nemi. målet rörer en K. M:s nåd. propos. eller en K. M:s skrifvelse, så är det för mig tydligt, att K.
Derest icke så mycket afseende fästats vid påtryckningarne från städerna, hade tvifvelsutan vårt stambanesystem erhållit en långt lämpligare och vackrare utveckling, än det fått; att städernas inflytelse på trafiken är mycket mindre än de stora industriella intressenas, bevisas deraf att, enligt hvad i StatsUtskits förevide Utlåt, upplyses, trafikinkomsterna vid stationerna Laxå, Elmhult, Ousby etc., mångfaldigt öfverstigit inkomsterna vid stationerna i provinsernes residensstäder. Om vi förut begått stora misstag, så böra vi väl icke derföre fortsätta på denna väg och öka antalet af dessa misstag genom att nu framdraga jernvägen i den sydligaste delen af Wermland. Då Vår Herre skapade Wermland så stolt, så skönt och gaf det en befolkning, kanske den idogaste i Sveriges rike, böra vi väl ej antaga, att denna landsdels och befolknings framtida utveckling, borde af oss genom ovis lagstiftning till förmån för en småstad hämmas och motverkas. De stora allmänna intressena, landets, befolkningens och civilisationens intressen böra väl af oss mera beaktas, än småstadsintresset och einbetsmannaintresset. Det har för mig varit glädjande att se, att inom sjelfva Carlstad funnits män nog ridderliga att endast taga hänsyn till hvad de ansett vara för provinsen nyttigast, samt att. denna uppfattning af frågan äfven bestämt det votum, länets nuvarande höfding afgifvit. Om hvar och en betraktat frågan ur denna synpunkt, hade den varit lätt löst, och vi hade icke behöft se Riddarhuset åter i hast uppfyllas af resande gäster, som eljest, då andra vigtiga och vitala frågor behandlas, icke synas till, men vid de tillfällen, då något eget intresse står på spel, liksom stormfoglar genast infinna sig. Jag öfvergår nu till vederläggande af några af de skäl, hvilka jag på f. m. hört uppgifvas och varit af den art, att de icke kunnat erhålla mitt godkännande; jag skall söka behandla dem vänligt, men alfvarligt, såsom de förtjena. Det första skäl som blifvit framställt, är i och för sig så obetydligt att det knappt förtjenar att vederläggas.
Tor hade under någon af sina utflykter lagt sig att sofva. När han vaknade, var hans hammare försvunnen. Det var en obehaglig upptäckt. Himmelens och jordens säkerhet berodde på detta vapen. Tor kände sig så förfärad att han skälfde, hvilket annars icke plär hända honom. Han letade på marken rundt omkring, men gagnlöst. Farligt var det också att tala om förlusten. Ty om jättarna finge veta om den, skulle den öka deras mod och mana dem till angrepp på Midgard. Men tiga och intet göra var också farligt. Så beslöt Tor att meddela den fyndige och rådsnabbe Loke hemligheten. Icke därför att Tor just trodde på honom. Men Loke hade skäl att ställa sig väl med Tor och skingra det misstroende denne hade anledningar att hysa. »Märk, Loke, hvad jag nu mäler», sade Tor, »och hvad ingen i himmelen eller på jorden vet: från asaguden är hammaren stulen.» »Det torde hjälpas», sade Loke, »om du kan ställa det så, att jag får låna Fröjas fjäderham.» De gingo då till Folkvang och trädde in i Fröjas sal, och Tor bad henne om lånet. Kär, som Tor är, för alla gudar och människor, svarade Fröja, att hon gärna lånade honom den, vore den aldrig så dyrbar. Loke iklädde sig fjäderskruden och flög med susande vingslag ur Asgard till Jotunheim. Det är sannolikt, att han på förhand visste hvem som stulit hammaren, ty han tog raka vägen till jätten Tryms gård. Trym, turshöfdingen, satt på sin utkikskulle utanför gården, snodde guldband åt sina hundar och kammade sina hästars manar. Loke och han voro gamla bekanta, och Trym begrep i hvilket ärende han kom. »Hur står det till hos asar och alfer, och hvarför kommer du nu till Jotunheim?» sporde han. »Det står illa till hos asar och alfer», sade Loke, »och det är väl du, som gömt Tors hammare? Det erkände Trym genast, ehuru han förtegat det för alla andra.
Garfvare °ch Färgare tyckas må bäst; men personens individuella drift och verk®aujhet gäller mera än allt annat. Så har man exempel i ofvannämnde läder, att en Snörmakare mår väl, ehuru hans arbete blott består i §ai'dinfransar, escharpe och militairprydnader samt andra sällan efterfråga - <le artiklar: alt en Tengjutare samlat förmögenhet, i en tid, då tenkärl äro a Ilagda i hushållen: althen Perukmakare bergat sig, fastän modet aflyst a'1 harfrisure: och alt en Loktiyckare, hvars alla föregångare varit näringslö1’®' kommit till välstånd på en local, der Bokälskare äro få och Litteraturen trögväxt. Kunde Luxerij ”denna förståndslösa yrsel i lifvet, och Yppigheten> denna eländets moder, bannlysas från verkstäderne och näringarne i a^' mänhet håde i Städerna och på Landet, så är intet tvifvel, att ju tillstå11' det skulle vara bättre, och de jemna klagovisorna öfver brist och nöd mi*1' skås; ty de verkliga hellonen tillfredsställas lätt, de inbillade åter — aldrig' En liten Tableau öfver Lagsökningsväsendet och det Civila ExecV tionsverket i Länet torde sluteligen böra inpassas i den större taflan öf' ver dess Statistik och occonomie. Lagsökningarne hafva under de sist förflutna fem åren något minska ty å Lands-Cancelliet gjordes anhängige: Af en så obetydlig årlig skillnad i antalet kan ingenting slutas mera välstånd eller vanmakt, till penningebrist eller penningeslyrka i ten; men att lagsökningarne under elt Decennium småningom aftagit tusendelal —- det är en sanning, värd att begrunda, innan man fullt tJ’°l på en allmän penningebrist. År 1823 inregistrerades bär 3,498, meri det i dag slutande året blott 2,887 bagsökningnr.
Beträffande åter Kongl. Maj:ts nådiga framställning om ett årligt anslag af 100,000 R:dr till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, så inhemtas af Statsråds-protokollet, att det för innevarande statsregleringsperiod till berörda ändamål anvisade årliga anslag af 75,000 R:dr visat sig otillräckligt, så att de understöd, som kunnat beviljas, ej obetydligt understigit de belopp, hvilka, om anslaget lem nat, full tillgång för behofvet, skulle kommit församlingarne till del. Detta förhållande har på åtskilliga orter haft den menliga följd, att dels skolor, som församlingarna beslutat inrätta, ej kommit till stånd, dels ock redan inrättade skolor måst indragas. I betraktande häraf och då Utskottet dessutom inhemtat, att, efter det förevarande nådiga framställning blifvit afgifven, till Ecklesiastik-departementet inkommit ett betydligt antal ansökningar om understöd utaf omförmälda anslag, har Utskottet ansett nödigt att anslaget bestämmes betydligt högre än Kongl. Maj:t föreslagit, och Utskottet får af sådan anledning och i enlighet med en inom nämnda departement uppgjord approximativ beräkning hemställa, b) att Rikets Ständer måtte Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning på det sätt bifalla, att till folkskoleväsendets utveckling och förbättring å Åttonde Hufvudtiteln uppföres ett anslag af 130,000 R:dr, att utgå efter de grunder, som för delfåendet af dylika understöd för närvarande äro fastställda, endast med iakttagande af de förändringar, som, på sätt härofvan inhemtas, Kongl. Maj:t funnit i sådant hänseende nödiga. 74:o.
Ingman och så tillbragte vi, 6 Finnar och en Norrman, hans reskamrat från Berlin, en treflig stund vid 2 flaskor champagne. Sent kommo vi uttröttade hem. Ingman kom bittida hit och vi drucko kaffe tillsammans. Sedan gingo vi ut till Pacius, sedan med honom på boklådor och till antiqvarier, der man ofta finner mycket goda böcker; så lyckades jag ock nu få Desguignes Histoire des Huns i Tysk öfversättning. På eftermiddagen voro Ingman och jag till Hamburger Berg, der på en folktheater den bästa platsen kostade 4 skilling och Hvita frun spelades med inströdda spridda sångstycken, hvartill orkestern utgjordes af en harpa och en flöjt. Qvinnan som spelte harpan tuggade sin brödbit under det hon spelade, och var omringad af en hel hop små barn. Flöjten hväste förfärligt. Dock var det hela ej så burleskt och uselt jag trodde och önskade. Sedan betraktade vi Polichinelli Kasten, som roade mig utomordentligt, så att jag med full hals ofta måste skratta ut. Sedan träffade vi Staudinger och gingo alla 3 på Offen Teater, som var högst tråkig. Derefter kommo vi småningom på omvägar hem. Bittida på morgonen begaf jag mig ensam till hamnen, vandrade den hel och hållen utåt och fröjdade rätt mina ögon åt den mängd af fartyg och den mastskog, den rörelse och det lif jag der såg öfverallt; genomvandrade sedan förstaden S:t Pauli och hela Altona och Ottensen, den vackraste anläggning jag än sett här, och troligen bland de skönaste man kan se någorstädes. Sedan träffade jag enligt öfverenskommelse tillsammans med Pacius, Ingman och en Judedoktor härifrån, på Alster pavillon, derifrån vi alla 4 begåfvo oss i en så kallad droschka till det nya Jude-hospitalet i S:t Pauli, som tycktes vara eller bli ett mycket väl och beqvämt inrättadt sjukhus. Doktorn som vi hade med oss var en treflig pratsam Jude. Sjukhuset är bygdt på Salomon Heines egen bekostnad, som dertill gifvit ungefär 100,000 mark banko.
Jag måste om en månad hafva några hundratusen disponibla. Ni vet mycket väl, att en inteckning ej skulle gifva mig hälften af detta belopp. Emellertid, fabriken måste gifva mig detta och ni måste hjelpa mig. Har ni förstått? – Jag går inte in på er plan! Om detta verkligen är er enda resurs, så mycket värre för oss båda. Vi ramla, men vi hafva ej något nytt brott att bära på. – Jag har ej sagt, att detta är min enda utväg. – Ni vill inte. Godt! Då skall ni blifva fri, såsom ni önskar. Jag återtager fabriken och skall hädanefter drifva den i mitt eget namn. Ni är ledig, fullkomligt ledig. Men har ni tänkt på hur ni skall blifva fri från er skuld till mig? Har ni tänkt på, att ingeniör Danielssons identitet med Arnold Lindqvist kommer att dragas fram i ljuset med en mängd små obehagliga episoder? Ni gör konkurs och hoppas på hjelp af edra vänner. Tror ni att de skola förlåta er, att ni under snart fem år dragit dem vid näsan, uppträdt under ett antaget namn och föregifvit er vara egare till en fabrik, som ni icke egde? Ni måste börja om lifvet på nytt, på en annan plats, med två tomma händer och ändå aldrig känna er fri från mig. Är det detta ni önskar? Arnold svarade icke. – Jag skulle icke handla som ni gör, om jag vore i ert ställe. Om jag en gång varit fattig och känt hela tyngden af eländet, skulle jag rygga tillbaka för att åter komma i en fattig ställning, om jag nemligen kunde undvika det, såsom ni nu kan. Om jag så kände med mig att fattigdomen blefve ännu mera tryckande under medvetenheten om vissa små »oegentligheter» i mitt lif – fattigdomen lär hafva det med sig, att den gerna anställer sjelfbetraktelser – om, säger jag, jag kände detta med mig, så skulle jag hellre medverka till en ny »oegentlighet», – jag uttrycker mig ju städadt? – som utan risker för mig och med ansvarsbördan på en annans skuldror erbjöde mig en oberoende ställning och tusen förströelser att dränka skruplerna i, om jag skulle få några sådana. Ni är helt enkelt löjlig! Arnold gick oroligt fram och tillbaka. Brauner fortfor:
Med förmälan, hurusom, genom uppbäfvande af tolag å de vigtigaste frädvaror och dess nedsättning å stångjern och gårkoppar, vissa städer, serdeles Stockholm, Götheborg och sannolikt äfven Gefle, lidit betydlig minskning i påräknade inkomster, samt huruledes i Rikets städer, i synnerhet der största fattigdomen bland de lägsta folkclasserne på sednare tider i en oroande grad tilltagit, dertill en af de hufvudsakliga orsakerne vore att finna i en tilltagande förtäring af bränvin, har Herr Rosenblad, B., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Bevillnings-Utskottet remitterad, motion föreslagit, att då den under de sednaste Riksdagarne af Rikets Ständer vidtagne åtgärd att, i direct väg, pålägga bränvinet en ökad beskattning och derigenom åstadkomma minskning i tillverkning och förtäring af denna vara, likasom försöken i samma ändamål att pålägga krogarne dryga afgifter, fullkomligt misslyckats, men ett kraftigt medel dertill vore att på de stora consumtions-orterne, d. v. s. de större städerne, införa en accis vid införseln både landoch sjövägen, följande beslut måtte fattas: i:o att Rikets Ständer medgifva, att de städer, som deraf vilja sig begagua, må, efter förutgående anmälan hos Kongl. Maj:t och af Kongl. Maj:t lemnadt Nådigt tillstånd, pålägga införseln af allt slags bränvin, landeller sjövägen till dessa städer, en accis-afgift, icke öfverstigande 4 skB:co för kannan, hvaraf behållningen, efter afdrag af hvad, som kan erfordras i j ökad aflöning och kostnad för redan befintlig tullbevakning eller för införande af förut icke befintlig tullbevakning, får användas dels till betäckande af de förluster i förut påräknad tolag, dessa städer kunnat göra genom tolagens upphörande å vissa varor, dels för fattigvård och fattiga barns christliga uppfostran och understöd inom samma städer; 2:0 att Rikets Ständer medgifva, att, i de smärre städer, der kostnaden för införande af tullbevakning skulle komma att stå i ett för stort Bih. till R. St.
Vid komiterades förslag hafva åtskilliga anmir blifvit af KammarRätten framställda, uti ett af bemälde Embetsmyndighet till, Kongl. Majit afgifvet underdånigt utlåtande afgifna, och detta KammarRättens utlåtande kommer enligt den Nådiga skrifvelse!) att tillhandahållas Utsk:t. Åtskilliga af de gjorda anmärkningarne torde dock befinnas af den vigt, att det till äfventyrs kunde vara nyttigt om de komme till samtlige riksdagsmäns kännedom och kunde af dem tagas i öfvervägande. Jag tager mig derföre friheten fästa upmärksamheten derpå, huruvida Utskit ej skulle finna tjeuligt att ilrågav-.de utlåtande blefve tryckt och till ltiksStåndens Jjedamöter utdeladt. Den Kongl. Skrifvelse!), jemte det nu afgifna yttrandet, blef till Bevilln.Utskit remitterad. Föredrogs K. Mits den 18 dennes på bordet lagde nåd. Skrifvelse till R. Stir i fråga om förändrade grunder för mjöloch sågqvaruars beskattning. i > • ii 21 Januari. Herr von Koch, Nils Samuel: Sågoch mjöl-qvarnar äro lör närvarande upskattade till ett varde af ungefär 22 mill. rdr rmt och erlägga nu i bevillning efter en per mille 22,000 rdr. Enligt det förslag, som är af BevillningsKomitéen upgjordt, torde man, om det bi Calles, kunna påräkna att den beskattning, som hittills al qvarnar och sågar såsom bevillning utgått, skulle till enahanda belopp ersättas genom bevillning efter nya grunder. Men Utom den bevillning, som hittills utgått af mjöloch såg-qvarnar, utgår äfven särskildt grundränta af vissa mjöloch såg-qvarnar. Det är om denna grundränta, som K. Majtts nu föredragna nådiga skrifvelse handlar. Begge statsmakterna hafva vid särskilda tillfällen förklarat, att denna grundränta borde utbytas mot bevillning; och KamraarColl. har äfven, efter infordradt utlåt, i timnet, tillstyrkt ett sådant utbyle.
Hrr, huruvida det vöre möjligt att man skulle i våra tider kunna ålägga soldalen att, derföre att han under Carl XI:s tid var skyldig att göra sådane möten, nu, utan någon ersättning från Kronan, sandas för en så lång öfningstid. För min del belviflar jag att det kan låta sig göra. Dessutom härj Frih:n yttrat, att lian ansåg det vara mycket farligt att efterskänka de ifrågavande åtta sk:ne, af det skäl, att knekten vet att han betalar dem, derföre att han är frikallad ifrån kompani-mötenä. Jag tror icke att någon knekt vet hvarföre han betalar dessa 8 sk. Jag har Den 23 Mars e. ra. 437 länge nog tjenat inom arméen, men jag har dock icke känt anledningen till ifrågavar:de afgift, förrän jag deltog i behandlingen af denna motion, och jag kan åtminstone icke tro att det är bekant för manskapet. Sedan R. St:r vid sista Riksdagen uphäfde de under pamn af inskrifnings penningar, sventjenare-afgift, afskeds-pennipgar, samt permissionsoch legopass-afgiften af gemenskapen vid arméen och flottan dittills utgående utskylder, så återstå egentligen inga andra afgifter för manskapet än dessa 8 sk., sorn erläggas af Infanteriet men icke af Kavalleriet. Jag vet icke hvarföre, då det sednare är befriadt derifrån, det förra skall betala afgiften. Det synes mig äfven att den grundsats, som R. St:r vid förra Riksdagen hyllade, också bör iakttagas nu, och jag tror att om R. St:r vid sista Riksdagen erinrat sig den ifrågavande obetydliga afgiften, som utgår ifrån gemenskapen, så hade troligen då framställning blifvit gjord ifrån StatsUtsk. om borttagandet äfven deraf. Detta var en glömska, som man nu sökt att godtgöra.
M:t heinslälll, all, såsom anslag lill förlänande af vet enst it)) liija unders b kain g ar rörande fskerierna. under nu ingångna slnls-regleringsperioil måne beviljas 1.000 Kalr Raul årligen, eller lillsammans 3.000 R:dr, hvilket Rikels Sländer jemväl bilällil; och är beloppet upplaget bland exlra anslagen å denna Halv ud-lilel. 30:o Dea af Rikels Sländers år 18i)5 församlade Revisorer gjorda hemställan, all de å 6 le Hiifvud-lilelns under-aldelning Jordbr akel. handeln och narin); arne upplärda 3:ne förslags anslag, nemligen: anslagen lili ul/li/ttnin^s-h/ri/i ejler lat/a skiften, lill odlinjis-lrjel// w. ///. fur kronn-nybyxgnre, sami för jord förluster yr noin kanaloch rälj-a nl lii) yninyår, borde, vid nu skeende slals-reglering, frånskiljas de andra anslagen och. med bibehållande af dems egenskap af förslags-nnslag, nedflvtlas i Hiifvudlilelns sista under-afdeliiing Diverse ansinii och der främst upplagas, sami alt de öfriga tilela jordbruket, handeln och värinyarne tillhörande anslagen, som iler qvarstå, erhålla i en gemensam rubrik, benämningen reservations-oir loij, hafva Rikels Ständer bilällil, dä della förslag böi komma alt medföra mera redighet i stater och räkenskaper; varande förändringen iakttagen i den här nedan förekommande uppställning af 6:le HulVud-tilelns anslag.
Detta allt, samt hvad motionären i öfrigt rörande Presternes aflöning och löningssält anfört, föranledde honom att föreslå: del Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att den Kommitté, som, tillföljd af förre Ständers anhållan, torde i och för löneregleringen blifva nedsatt, må förständigas alt äfven noga pröfva och öfverväga nuvarande afluningssältet och särskildt boslälls-lönernas lämplighet och yttrande deröfver afgifva. Derjemte har Grefve af Ugglas, då Kongl. Maj:ts Proposition i ämnet föredrogs, förklarat sig instämma i de efter Friherre Hamilton här förut anförde åsigter. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtsliotlels Betänkande M 01. 2?, Herr Selggren: alt man borde besinna den skada som Presternes innehaf vande af boställen medfördo genom jordens sämre skötsel och derigenom att Pre stön drogs ifrån sin andliga verksamhet. Man kunde ej med skäl invända att det stod Prosten öppet alt utarrendera sitt boställe, eller lemna det åt en hälftenbrukare, ty det ovissa i besittningstiden uteslöte möjligheten för honom att med fördel uppgöra sådan öfverenskommelse. De vilkor Kongl. Maj:ts Proposition innehölle för en sådan styckning af boställe, hvarigenom en mindre lägenhet afsöndrades åt Presten, och återstoden af bostället utarrenderades, gjorde Presten beroende af församlingens samtycke och dess beredvillighet att bestrida de med delta ordnande förknippade kostnader. Saken borde derföre betraktas ur en annan synpunkt och såsom en allmän grundsats vid bestämmandet af Presterskapets rättigheter borde antagas, att dess medlemmar, vid utöfvandet af sin embetsmannaverksamhet, så vid möjligt är, ej må mötas af något i aflömngens beskaffenhet liggande hinder.