Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den £3 Juli t. m. 1207 öfver Förordningen om skuldfordringsoch lassökningsmal af den 28 Juni *798. 2:0 Allmänna Arbetsoch Correctionshus. 3:^» Borgmästaren Barthelssons motion om nyssberörda inrättningar. — Om bifall till OeconomieUtskottets Betänkanden, angåendet 1:0 medel till vaccinationens befrämjande, 2:0 Skogshushållningen vid Bergsmanshemman, som af andra än Bergsmän inköpas. 3:0 Fyrbåkar på Östergårdsholmen, Holmön och Måsesten. _ Om decharge för BancoFullmägtiga. _ Om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, angående åtskilliga omständigheter, som äga sammanhang med regleringen af Rikets penningevasende, med anmodan till Utskottet, att dess nämnde Betänkande omarbeta efter de grunder BancoUtskottets rrtlåtande af den 30 Juni föranleder. — Om bifall till StatsUtskottets Betänkanden, angående: 1:0 Lönförbättring för Landshöfdingen i Christianstads Län. 2:0 De Rotskiften, som varit nytljide af Söderhamns GevärsFactories betjening och arbetare. 3:0 Sådana f. d. Konung Gustaf Adolphs medel, hvilka varit ställda under framlidne Herr Presidenten m. m. Friherre Lagerheims och StatsCommissarien Wåhlbergs gemensamma förvaltning. — Om bifall till Bevillningsutskottets Memorial, rörande en beqvämare postgång på Landet. Om godkännande af Bevillningsutskottets Memorial, an - 2208 Ben £5 Juli e. m, "* gående:- 1:0 Sjölullsafgifterna. _ 2:0 Landttull på inhemsk tillverkad Tobak. 5:0 PostTaxans förhöjning. 4:° Aflöning för ytterligare fyra Ganz lister och discretion til! ÖfverCommisearien Ek. — Om förklarande af Ståndets tillfredsställelse öfver JnstitieOmbudsmannens förvaltning. Om instämmande uti Ridderskapets och Adelns beslut, rörande 28 §• Regeringsformen. Om återremiss af StatsUtskottets Betänkande rörande Löfås Silfververk.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: De af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka under Riksdagen här talat, torde vid påseendet af sina yttranden tillräckligen hafva funnit, till hvilken höjd Sökanderne hunnit uti användandet af snabbskrifningsmethoden vid talens uppfattande till Protocollet, och deraf redan vara i tillfälle, alt bedöma, huruvida de gjort sig förtjente af den utfäste belöningen eller icke; och jag skulle för min del tro, att ytterligare prof vore öfverflödigt, och att till undvikande deraf vi nu kunde besluta, att belöningsbeloppet delades emellan begge Candidaterne, enär det lärer blifva på en gång svårt och obehagligt, alt på annat sätt skilja dem emellan. Den 3o J u n i i f. in. »47 Herr Hjerta: Jag hemställer, om det ej vore orättvist besluta delning af det utfästade premium, innan profvet blifvit fullständigt aflagdt. Om RiddarhusUtskottet säger, att skickligheten är lika stor å Ömse sidor, så uppstår fråga, om belöningen bör till odeladt belopp lemnäs åt hvardera af Sökanderne, eller om den bör dem emellan fördelas. Jag anhåller, alt Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition till bifall å Utskottets förslag med den förändring, att profvet kommer att ske inför RiddarhusUtskottet. Grefve Monier: I händelse Ridderskapet och Adeln skulle uppdraga åt RiddarhusUtskottet, alt låta inför sig anställa det ifrågavarande skrifningsprofvet, är jag med Herr Pri ntzenskjöld ense om nödvändigheten, att Utskottet berättigas anmoda Ledamöter af Ridderskapet och Adeln att sammanträda för till vägabringande af en discussion, som jag icke inser möjligheten af att på annat sätt åstadkomma. Herr Bråkenhjelm:
Utdrag af protokollet hästic hos Riksens högloft. 6rändcrs Alllmänna Beswärsoch Occonomie,Utskott den 2:dra <Öcrover 1809. S. D. Företogs till ytterligare öfwerwaZsnde, irsta Bereöningens j sista Plenum sörehaf - Den ro Januari!» 767 de, dä pä bordet lasde Betänkande, onaäende Vtsitationer i Hus och ä allmänna wägar; hwarw!d Herr Profesisren Doctor ksxa till Protokollet anförde : "Rädftägar man sin inre känsla eller natur"liga billigheten, tyckes det wara gansta säkert, "ait alla, hwem sorn häldst det mä wara, erkän"na, att Husvisitationer innom Haudels-Closien "och Jagande elter Fuskare innom Handtwerkeri"erne äro mindre billiaa säsom äw?tandr ett werk"iiot störande af Husock Hemfrid, som bwarje "Medborgare bör wara förunb. Men dä man "lefwer i Samhälle-är det ock högst nödwändigt att "man noggrant raktager desi Lagar, som naturligt"wis äsysta dest dcständ och wisierliyen icke äro "utcufne i annan afsigt, än af Medborgares öm» "icsibiga rätt " "RegeringsFormens H4§ stadfäster alla Ständ "wid sine priwilegier, Förmäner, Rärrtgheter "och Friheter. Kongl. Försäkran af den 2; Fe"druarii 1789 stadgar uttryckeligen, all Städerna ''stola ogwaldt och orubbadr i ewerdeligs rider "wara brbehäUna och styddade wid veras ers ''bättna s>nwilegier, Frioch Rättigheter, ''sa a r iche minsta hinder eller försäng r deras ''Näringar eller Rörelser stall dem tillfogas. "5:le §. sörmär huruledes Kongl.
Den sats, Hr Ehrenhoff framställt, må vara stats-ekonoraiskt oriktig, hvilket äfven jag antager; den har likväl varit tillämpad i många länder, och derföre, att lian utgår från en stats-ekonomiskt oriktig åsigt, bör väl icke det fria ordet undertryckas genom vägran af remiss. Hr Akerman, Fredrik: Då jag förnummit att den motion, Hr Ehrenhoff väckt, hos åtskilliga af Ståndets medlemmar väckt sympathier, ber jag att i korthet få derom yttra några ord. Hr Ehrenhoff fäster i sitt förslag uppmärksamheten på mångå tänkvärda saker, som med allt skäl böra blifva föremål för hvarje fosterlandsväns uppmärksamhet och öfvervägande; men jag tror ej att det botemedel, lian föreslår, kan leda till det afsedda ändamålets vinnande. Så väl Hr Lefrén som Hr Mannerskantz hafva tydligt ådagalagt detta; men om det också icke vore så, utan den väg, Hr Ehrenhoff påpekat, skulle leda till målet, så är förslaget i allt fall icke antagligt, dels såsom icke verkställbar^ och dels såsom i visst hänseende ledande till skadliga följder. Det är nemligen alldeles gifvet, att om vi skola till utlandet betala våra skulder, så måste detta ske antingen med vexlar eller med silfver; ty våra sedlar förstå de sig icke på. Normalkursen på Hamb. B:co, eller den utländska myntsort, hvari våra aldrafleste liqvider med främmande länder upgöras, är 1331/- Rdr för 100 mark Hamb. B:co, och håller sig med ringa afvikelser omkring detta belopp och sådant just derföre, att om kursen stiger, så har jag tillfälle Den 2 November. 51 att ur Banken uttaga silfver, betala transport-kostnaden och liqvidera utländningen. Men om nu icke utvägen att kunna exportera det, funnes, skulle jag försöka, att skalfa silfver i mina utländska fordringsegares händer på oloflig väg, d. v. s. smuggla in det. Och sådant torde ej möta serdeles svårigheter.
St:s vid förra riksdagen i ämnet aflåtna skrifvelse; och jag kan icke finna, alt det anmärkta uttrycket innefattar någonting annat, än att de afskedade krigsmän, hvilka äro till annat arbete mindre tjeuliga, böra äga företrädesrätt att fä försörja sig genom lumpsamling. En äterremiss för en sådan obetydlighet i uppställningen, vill jag således förmoda icke behöfves. Fiih. Palmstjerna: Jag anser icke något ord för obetydligt, som af R. St. yttras till Konungen, ulan tror att alla sådana ord böra vara väl betänkta och afpassade, såvida Ständerna vilja göra anspråk pä att deras skrifvelse!' till liela innehållet skola blifva af Konungen afsedda. Jag anser noggrannhet i detta fall vara sä mycket mera nödvändig, som R. St. på sednare tider börjat fästa mera uppmärksamhet vid påföljden af deras lill Konungen aflåtna skrifvelse!'. Att R. St. vid förra riksdagen begagnat samma uttryck som Ekon.Etsk. uti förevar, betänk., är icke någon auctqritct som bör tjena lill efterföljd. En äterremiss upptager ganska obetydlig tid, och angelägnare än detta ärendes hastiga afgörande, är att det kommer till Konungen i lämpligt skick. Dessutom kan man i värt lagbundna samhälle icke commendera eller förordna om vissa medborgare-classers användande till ett eller annat arbete, och hvarken Konung eller Ständer kunna föreskrifva om afskedade krigsmäns användande på della sätt. Då ett sådant användande icke kan äga rum genom någon författning, är det så mycket mera öfverflödigt eller olämpligt att i fö fattningen införa det. Saken är af ringa vigt i sin tillämpning, men det är icke utan vigt, att Ständerna i sina skrifvelse!' begagna uttryck, som äro lämpliga och öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Jag yrkar äterremiss af betänk. Frih. Cederström, Jacob: Med Frih. Palmstjerna instämmer jag belt och hållet deruti, att en hänvisning lill afskedade krigsmän, såsom mindre arbetsföra personer, är alldeles öfverflödig.
I sammanhang med ålerremissen af föregående § har äfven § 28 blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Rorgare-Ståndet återremitterad, för att erhålla den förändrade lydelse, som kunde blifva en följd af förändringarne uti uppställningen af § 27; och får Utskottet, då några uppgifter af enskilde skatlskyldige, enligt Utskottets nyss framställda förslag, icke ovilkorligen behöfva aflemnas, hemställa, att sednare momentet uti § 28 må uteslutas samt §:n erhålla den lydelse, som bilagda förslag utvisar. §§ 29 och 30. Af samma skäl, som vid § 28 finnas anförda och i anledning af erhållen återremiss, får Utskottet hemställa, dels att från § 29 måtte uteslutas den del al §, som börjar med orden: »skattskyldig» och slutar med orden »tre Riksdaler», dels att såväl i § 29 som i § 30 må vidtagas några andra smärre redaktions förändringar, på sätt bilagda förslag närmare utvisar. Derest bifall lemnäs till hvad Utskottet i afseende på § 29 föreslagit, lärer det vara klart, att hvad Utskottet pag. 33 uti Betänkandet N:o 20 yttrat i fråga om Herr Hiertas och Riksdags-fullmägtigen C. A. Larssons motioner, angående borttagande af allt ansvar för underlåtenhet att aflemna taxerings-uppgifter, förfallit; hvadan deri från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet erhållna återremissen ä samma yttrande icke påkallar något vidare utlåtande. B) Bevilliiiiigs-afgifteriias påförande.
Har köparen vanvårdat motbok, så att den förkommit, eller kan handlanden i motboken visa fel, som härrör af köparens åtgärd eller vållande; då ege handlanden, eller den hans handelsbok hållit, att handelsboden med ed styrka.” §5. ”Hvad för handlande efter föregående §§ gällande är, skall jemväl lämpas till den, sorn drifver bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan till beredande eller förädling af råa ämnen gjord inrättning ”' § 6. "Denna författning träder i verksamhet den 1 Juli 1849.”' Rikets Ständer, som under noggrann pröfning förehaft E. K. M:s sålunda i nåder gjorda framställning, hafva dervid insett ej mindre nyttan och rättsenUgheten af den åsyftade väsendtli gaste förändringen i gällande lagstiftning 62 Expeditions-UtsJsotlets Förslag till und. Skrifvelse, Nso 3g eller den, som utgör föremål för 1 § af E. K. M:s nådiga förslag, än ock det ändamålsenliga i de bestämmelser, hvilka innefattas i påföljande två §§, hvaremot och ehuru således godkännande ifrågavarande lagförslag i dess hufvudsakligaste delar, Rikets Ständer likväl icke ansett sig kunna detsamma i sin helhet antaga, enär efter Rikets Ständers öfvertygelse någon fördel icke är förenad med en lagstiftning i den syftning, som den, hvilken innefattas i förslagets 4 §, hvari meddelas åtskilliga bestämmelser för den händelse, att emellan handlande och köpare motbok blifvit upprättad. Det är Rikets Ständer icke obekant, att f. d. lag-kommitteen, som först gjorde motböcker till föremål för lagstiftning, elter föreslagen förändring i den, handlande nu medgifna, egna bevisningsrätt, ansåg nödigt lemna både säljare och köpare en anvisning att, med bibehållande af kredithandelns förmåner, genom omförmälda böcker förvara sin rätt och säkerhet å ömse sidor.
Att nu vilja tillintetgöra densamma, vore kanske mindre conseqvent, helst i en tid, när man så mycket och så strängt tadlar Regeringen vid hvarje tillfälle, då den icke trott sig kunna eller böra gifva någon påföljd åt Ständernas önskningar. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, och att mitt nu afgifne yttrande må få åtfölja. Herr HjertaGustaf: Jag förenar mig i önskan af återremiss, men anhåller, att Utlåtandet må ytterligare få hvila på bor - Den 19 Mars e. m. io5 det. För mig är det klart, att författningssamlingen i en framtid skall svara mot det mål, som sednaste Ständer med* densamma ville uppnå, men flere föreskrifter saknas måhända i afseende på dess fullständighet. Det är visserligen af stort inflytande för allmogen, att hafva i en tidning samlade alla lagförklaringar och allmänna författningar. Denna allmoge söker kanske mera än man tror, att hos sig inplanta begreppet om hvad som är lag, men den mötes dervid af oerhörda svårigheter. Om Posttidningen upphörde att vara den enda Officiella Tidning; om alla förordningar bestämt infördes i Författningssamlingen; om den blef satt under en rigtig tillsyn, som äfven kunde ske inom HofCancellers Expedition, så borde den komma att motsvara, hvad i8a3 års Ständer med densamma ville vinna. Jag anhåller, att Utlåtandet må få hvila på bordet, emedan jag nu är i saknad af några upplysningar, som jag ämnade afgifva vid den återremiss jag kommer att begära. Grefve HamiltonJohn, förenade sig med Herr Hjerta. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter begärt, att Lagoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke förvägras. io6 Den 19 Mars e. m. Företogs till pröfning
Den 25 September. märkt, denne komms att utmärkas genom en ny öfwer kamma ägolott och wid samma till. fälle anställd Auction, ä hwilke anbud gjordeaf den ärliga fö ökning i ^örra Arrendet, bwil. ken förökning skulle ä-ligen utqä efter förra Arrende tidens förlopp, dä ^öriänqandet w tin. gen ända tril ett w'tzl antal af är skulle proportioneras efter d>l högsta anbudna nya Ar. rendel, eller ock kunde detta Arrende tidens för. klingande inom en wist töreskrefwen gräns af tid lemnäs till bestämmande af Arrendatoren sjelf, sedan genom klubbstaget han säiom den högst bjudande blnwit utmärkt. Sku'le man finna betänkeligit, att pä nyst nämde sätt öka den uti 1799 ars För rdmng föreskrefne Tid af Zo är; sä skulle det i sin mon till ändamälet blifiva bidragande, om i det mätt Arrende lotten innefattade mera eller mindre rymd af sädan mark som endast med omanlig kostnad kan od. las, den sistnämde Arrende tiden af zo är delades i z:ne eller 2me delar och bjudning skedde ä första Arrende tidens Arrende summa, under päsölgd, af en wist i körwäg bestämd, och wid Auctionen kungjord tillökning ä ärliga Arrendet för den andra eller tredje delen af Ar. rende tiden, hwilken tillökning naturligtwiS skulle blifiva ännu större för ?ydje delen af Arrende tiden, om den utbudne Arrendeckotten innefattade sä mycken till odling mindre tjenlig mark, att man derföre funnit nyttigt, att sä. lunda indela arrende tiden.
och som i en kristendom också framför i en eller annan asyl, väcker lust att vara en Mer än vanligt förekomma dock kanske promenadhjälpare, om o c k på afstånd o c h så att säga allt ser den praktiska kristendom, som en gång dräkterna, ty här äro många » businessladies », många hårdt ar ' ietande kvinnor, som sätta sig i reserven. blifvit så uttalad: » jag var hungrig, o c h I gåföfver sådant som aftontoaletter, under det dock de ven mig äta; jag var törstig, o c h I gåfven mig D e hem, o m hvilka jag i all korthet ämförnämsta förkämparne för kvinnofrågan uppträda dricka; jag var husvill, o c h I härbergeraden nar berätta, äro — delvis — från början ini sådana dräkter, ytterst eleganta o c h smakfulla. m i g; naken, oeh I kladden m i g; sjuk, o c h I rättade af kvinnor för kvinnor o c h förestås Kl. 9 tar aftonens underhållning sin början med sökten m i g; jag var i häktelse, och I k o m m e n helt naturligt af kvinnor. Sedan apostlarnes en ganska bra. utförd trio af Gade, och därpå uppträder parlamentsledamoten mr Haldane i ett längre till m i g. » dagar har det kristliga barmhärtighetskallet föredrag. Han är en af frågans ifrigaste förkämföreträdesvis kommit på kvinnans lott; den P å ett mera kortfattadt, kärnfullt sätt har par och hade ämnat inlämna till pågående parlaaldrig den välgörenhet blifvit skildrad, som på katolska religionens kvinna äger häri sin största ment en vidlyftig och mycket liberal motion om kvinnlig rösträtt, men återtog densamma, då det anstyrka; men ej häller protestantismen är blind en gäng är så sannt kristlig, emedan den är sågs, att sir Albert Rollits förslag skulle ha mera för denna kvinnans särskilda uppgift, ej häller sannt mänsklig, emedan den har tanke o c h framgång för sig. den saknar sitt » confrerie de la c h a r i t é ».
Gå, hemta snabbt en bägare med vin! (till Inga). På himmelen står morgonsolen högt Och bränner väldigt, det är under ej Om derutaf, och af den snabba ridten Hans strupa torkat. SIGRID (tar bägarn af Inga och räcker honom). Dricken, läsken eder! 123 hemtar sedan djupt efter andan och säger i det han kysser Sigrids hand). Gud signe er för drycken, ädla fru! Nå, huru upptogs budet? KOL BENGT. KOL (tömmer bägarn i djupa drag, Jag har väl aldrig Jarlen sett så vred, BENGT Illa, herre! (stiger upp). Som nu han blef när han fick manteln skåda! Så, och hvad sade han? (lugnt). KOL Ej mycket just! (undvikande). Men jag vill veta det! BENGT. KOL Ja, sedan, herre! (likaså). (sakta). J hafven rätt! BENGT (högt, som om Kol sagt honom Jarlens ord) Jaså, det sade han? Nåväl, vi rida väl till Bjelbo sjelfve Om någon tid, att jemna saken ut. (till gästerna) Jag väntade mig knapt så godt ett budskap! Är täflingen ren slut på rännarbanan? Om ej så vänden då tillbaka dit, Och nog min kära svärfar företräder En stund mitt ställe som prisdomare, Jag har att ordna här till qvällens gille! 124 Rätt gerna, son KNUT. Blef Jarlen blek af harm? Ja, både röd och blek. KOL. (till Kol) KNUT. Sitt mål! Det gläder mig af allt mitt hjerta! Så kommen ädle riddare och jungfrur! Att räkna bollarne! Än blek, än röd, (till gästerna) Då nådde pilen Du, Björn, skall följa med och hjelpa mig Blef Jarlen, gubbe! Fägnar mig af hjertat! (går genom fonden med Björn och gäster). Fjerde scenen. BENGT. SIGRID. INGRID. BOTVID. KOL. SUNE och INGA. BENGT. KOL. Nu finns här ingen främling. Sägen allt! Nåväl, herr Jarlen bröt i raseri
Revisionsberättelse § 76 förekommande nes bokföring. anmärkning, bland annat, derom att brukets inventarier i räkenskaperna upptagas till deras ursprungliga inköpseller tillverkningsvärde, hafva Fullmäktige ansett sig böra föreslå förändradt sätt för inventariernes bokföring; hvarom serskildt Memorial kommer att till Högloft. Utskottet aflåtas. § 28. Användning I 85 § af 1861 års Revisionsberättelse hemställa Revisorerne om använ af bränntorf. dande af den vid Tumba befintliga bränntorf, till vinnande af besparing i utgifterna för ved. Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 23 Som det vid gjorda förbrännings-försök med torf, upptagen å en bruket tillhörig sumpig äng, visat sig att, med eldstädernas nuvarande konstruktion, denna torf dels med svårighet förbrinner och dels gifver föga värme, så att den för att med nytta kunna användas till den å bruket befintliga ångpannas upphettning behöfver blandas med ved, hafva Fullmäktige, enär Bruksförvaltaren tillika upplyst, att den regniga väderleken under sommaren detta år icke egnat sig för bränntorfs upptagande och torkning, i anledning af Revisorernes hemställan, för närvarande, ej kunnat vidtaga någon åtgärd, men skola åt förevarande angelägenhet egna fortsatt uppmärksamhet. § 29. Vidare hemställa Revisorerne, i 88 § af 18(51 års berättelse, att sista punk.
»Ha vi inte haft kaffe förr, så jaggu ska’ vi icke ha’t nu!» ropade mor Malena, som qvicknade till. Huj så det sken öfver allas ansigten vid de orden! »Och vi ska’ ha kagor te. Spring ner och köp för sextan styfver skorpor, nej, det förslår inte, här har du ti’ öre, och så får du en te’ på handelen, det vet jag.» Man hade inte på åratal sett Malena vid sådant humör. Det blef lif i stugan. Det lades torf i spiseln, det flammade och värmde, man kände sig upptöad och pratlysten, barnen hade kommit på benen. Och kaffet dracks, både med dopp och på bit, belåtenheten var allmän; man skulle kunnat tro att det var julafton derinne. Ja, mor Malenas försonlighet steg till en sådan höjd, att hon med sin mildaste och minst snärpiga röst sade åt pojken med de slubbiga byxorna: »Mårten, hur gör hönan?» Och Mårten steg ut på golfvet, sträckte fram ena foten så att benet fick en viss liksom redlös sväng i den kjortelliknande byxan, linkade så bort till kakelugnen, satte sig ned på golfvet och bredde ut sig som om han rufvade något, ty hönan satt redan borta i motsatta hörnet och sof. Storhandel. Regnet plaskade ned strömvis, lugnt och ymnigt, letade sig in i långa ränder nedåt fönsterrutorna och gjorde dem så tjocka af bara vatten, att man knappt kunde uppfånga en skymt af gatan der ute. Men dess vänligare föreföll det lilla rummet med sina hemväfda mattor, med sina bokhyllor och fack rundt kring väggarne, samt slutligen med sitt skrifbord, der hvarje småsak låg på sin vanliga gamla plats, med ett utseende så godmodigt bekant, som hade det varit idel små tomtar, färdiga att stå till tjenst. Vid bordet satt ett äldre fruntimmer och skref, lugnt och jemnt, utan en raspning eller ett ljud. I ena hörnet af den skröpliga soffan hade en ung flicka krupit ihop, med djupsinnigt intresse hängande näsan öfver en bok. I dag var det så fult väder, i dag skulle det säkert icke komma några bokhandelskunder.
Och det är det härigenom uttalade hot, sorn icke kan anses betydelselöst. Samma uttryck, »okristen,» möter redan bland de i 17 Kap. 7 § Rättegångs-balken upptagna vittnesjäf, och det torde jemväl kunna ifrågasättas, huruvida ej, på sätt Herr Doktor Emanuelsson antydt, den, som enligt Kyrkolagens definition är okristen, i och med detsamma borde anses förlustig de rättigheter, för hvilkas åtnjutande den borgerliga lagen såsom vilkor uppställer egenskapen att vara kristen. Häraf har ock inträffat det af motionärerna omförmälda, beklagligen allt för väl kända faktum, att mången, utan det religiösa behof, utan den sjelfpröfning, som vår lära fordrar, begår nattvarden endast af fruktan att eljest förlora sina borgerliga rättigheter. Vådan för det kristliga lifvet inom kyrkan af dessa dagligen upprepade missbruk lärer icke inför en kristen representantförsamling behöfva vidare bevisas; men det förargelseväckande i exemplet påkallar lagstiftningens mellankomst, och Utskottet har ansett denna böra ske genom ett enkelt upphäfvande af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen. Bortfaller detta lagrum, undanryckes ock i och med detsamma sjelfva stödet för de öfverklagade missbruken, hvaribland jemväl det, att, om icke af tvång, dock af vana emottaga sakramentet. Hvad nu blifvit anfördt afser icke, såsom man lätt finner, den första nattvardsgången, utan blott de följande. I afseende å denna första nattvardsgång finnes väl icke i Kyrkolagen något direkt bud; men att densamma ändock enligt vår lagstiftning är obligatorisk, åtminstone för tillgodonjutande af vissa rättigheter och förmåner, visar sig af flera spridda stadganden, bland annat af Kyrkolagens bud i 15 Kap. 11 §, att »ingen skall trolofvas, som icke begått Herrans Nattvard,» hvarförutan Kyrkohandboken - Lag-Utskottets Betänkande JW 27. 21 handboken innehåller särskilda föreskrifter om nattvardsungdomens konfirmation. Herr Friherre Alströmer har dock yrkat utstrykande ur vår lagstiftning jemväl af alla dylika stadganden; men derutinnan kan Utskottet icke understödja hans framställning.