Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dels hade tjenstfolket skrämt henne för denna mörka barska fru, dels måste Adelgunda alltid, när hon brutit något, gå in i familje-salen och, nigande för den under doket skarpt blickande Frun, afbedja sin förlåtelse. Hennes förgråtna ögon hade då ofta lika som tyckt sig se att porträttets ögon rörde sig, men värst deran hade Adelgunda likväl varit då hon någon gång så betydligt försyndat sig, att hon blifvit dömd till en qvarts eller halftimmas penitens, stående under porträttet, med ansigtet vändt åt väggen. En gammal sägen påstod, att för många Herrans år tillbaka en liten flicka af familjen, som äfven undergick detta straff, tydligt kännt Stamfruns hängande hand räcka sig ned öfver ramen, och taga ett kraftigt luggtag i barnets lockar. Detta minne och denna föreställning var en marter för Adelgunda, under dess svåra penitens-stunder, och det var icke utan att hon ej en gång, när samvetet tillika var mycket dåligt, och inbillningen högt uppjagad af tårar och rädsla, tyckt sig känna ett visst tag i de små gyldene lockarne. Att allt detta sammanlagdt skulle göra Adelgunda rädd för allt ondt och på samma gång ganska skygg och fruktande för det hemska porträttet, det förstås ganska lätt, och till och med vid tilltagande ålder, då Adelgunda började aflägga sina barnskor och barna-idéer, då förnuftet sade henne att en målad bild dock aldrig kunde äga mera makt och inflytande än – en målad bild, så såg hon dock skyggt och fruktande upp till denna afbild af Stamfrun, särdeles när den minsta förseelse tyngde hennes samvete, då hon alltid tyckte sig blifva gladt och vänligt helsad af den öfrige, i ramar hängande, familjen. Men åren och tiden dansade om och lade efter hand Adelgundas högsinnade föräldrars ben till den öfriga multnade slägtens, och Adelgunda fann ett nytt hem under sina unga, omyndiga år, hos en älskvärd tant, hvilken alldeles för litet vandrat under samma tak som Stamfrun och kärnan af familjen, för att kunna insupa dess öfverdrifvet aristokratiska principer.
Jag är öfvertygad att Utskottet gjordt detta i ali välmening , och för att visa den möjeligaste uppmärksamhet, men ehuru god afsigten än må vara, är dock svårt inse åtgärdens riktighet, ty jag finner ingen §. i Grundlagen sorn berättigat dertill, utan lärer Utskottets egenteliga åliggande vara att anmärka sådane förseelser hos Konungens Rådgifvare eller Föredragande, hvilka det anser kunna hänföras under 106 och 107 §. §, a£ RegeringsFormen. För vår StatsFörfattnings framtida bestånd, har jag i förbigående trott mig böra göra denne anmärkning, och återkommer nu till det hufvudsakligaste, af hvad i närvarande fall synes böra tillgöras. Frågan är, huruvida StatsRådet hvaraf en del nära 14 år, och de öfriga en kortare tid varit Konungens Rådgifvare nu skola på en gång enligt ConstitutionsUtskottets anmälan, blifva ett föremål för Riksens Ständers begäran hos Konungen att skilja dem från deras vigtiga Embeten. Finnas icke bland dessa — män, hvilka genom sin långliga Embetsmanna erfarenhet och kännedom af Rikets angelägenheter otvifvelaktigt äro oumbärliga för ärendernas gång, och finnas der icke äfven andra lika förtjente af vår aktning, hvilka uppoffrat sina krafrer och sina bemödanden till Rikets försvar och dess vältrefnad „ skola dessa för/jente upplyste Embetsman inom vårt s"6 Den 10 fulii t. m. Stind uppoffras blott derföre att de ägt nSgra få rötters pluralité emot sig, eller minne denna tillfällighet kan påtvinga hela Nationen den opinionen, att dessa Herrar böra förlora ett allmänt förtroende. Visserligen kunna både StatsRådet och Föredragande likasom andra någon gång misstaga sig, ty fullkomlighet har e] fallit på någons lott, och ju högre man är uppsatt på ärans trappa, ju snarare samla sig ovänner, men icke har jag funnit hos Nationen anledningar till sådane missnöjen, hvarigenom de skulle önska sig StatsRådets hela upplösning.
Det gäller nämligen härvid att aflägsna så väl alla sista spår af orenlighet som all lut och såpa, af hvilka den förstnämda, om den fick torka in i tyget, skulle göra det skört, medan till och med den minsta rest såpa ger tvätten en obehaglig lukt. Hur väsendtlig en ordentlig sköljning är, ser man bäst af de allenastående goda resultat, som uppnås, der man kan skölja i rikligt rinnande vatten. Vid den sista sköljningen blir tvätten blånad; härigenom vinner man, alt en möjligen förefintlig, gul ton i tyget döljes, då den gula färgen tillsammans med den blå smälter samman till hvitt. Slutligen skall tvätten vridas — hvilket nu allmänt sker på maskin, som ej blott verkställer arbetet bättre, utan ock skonar tyget långt mer än handvridningen — och torkas. Vi ha här angifvit hufvudgången i den vanliga tvätten och vilja nu blott tillägga några särskilda anvisningar. Kulört bomull och lär / l, färgäkta bomullsdrägter o. dyl sättas icke i blöt, utan tvättas strax i kokt såpvatten, som gjorts ljumt genom tillsats af kallt, mjukt vatten. Fläckar må först ailägsnas genom tvättning med oblandadt såpvatten. När hvarje särskildt plagg är väl tvättadt och sköljdt, slätas det ut och hänges upp på ett luftigt ställe utan sol. Får tyget ligga sammanrulladt, får det ofta skrynklor. Genom långsam torkning lida färgerna, och om vintern bör man derför torka sådant tyg i köket eller i ett varmt rum. Kommer tyget för nära till värmen, medan det är vått, flyta färi I I-N L / I I L I U IN användas och m a r g i n a l lemnaa. För att göra torkningen snabbare är förmånligt att rulla in de tjockare tygerna i nå- gra stycken lärft och trycka dem deri. Oäkta bomullstyger tvättas bäst i ett urkok af Quillayabark. Tvättvattnet bör vara bra ljumt. Till sköljvattnet sättes ättika, och, när det passar till färgen, blåelse; tyget skall sköljas, strax efter att det är tvättadt, då det annars blir fläckigt. Efter sköljningen vrides tyget lätt och rullas derpå in i kläder, så att de våta plaggen icke komma att röra vid livar andra.
De skäl, på grund hvaraf återremiss blifvit yrkad hos Ridderskapet och Adeln, äro hufvudsakligen följande: att den ifrågavarande afgiften, eller det afdrag å embetsoch tjenstemännens löner, som, under benämning af begrafningshjelp, eger rum, vore för löntagare både orättvis och tryckande. Orättvis dels derföre, att en ganska stor del af de löntagande, sådane nemligen, hvilka före pensionsåldern upphöra att vara tjenstemän, icke erhålla någon ersättning för de afgifter, som de till Statsverket inbetalt både vid tillträdet af den första tjensten och sedermera vid hvarje befordran, dels derföre att de, som med pension taga afsked, i begrafningshjelp erhålla endast i års pension, utgörande vid arméen hälften eller en tredjedel, understundom blott en fjerdedel af det lönebelopp, för hvilket afdraget skett, dels ock slutligen derföre, att det endast vore anhöriga till dem, som dö i tjensten, hvilka deraf skörda någon fördel. Tryckande vore denna afgift derföre, att den obemedlade ynglingen, efter en redan under studietiden börjad och under den oftast fleråriga lönlösa tjenstemannabanan fortsatt skuldsättning, i det ögonblick, då han undfår lön på stat, drabbas af flerahanda utgifter, såsom fullmaktlösen, retroaktiv-afgifter till pensions-kassorna m. m. och såle - 14 Stals-Vlskotlels Utlåtande, N;o 266. des då ej kan, utan kännbar uppoffring undvara sex månaders löneinkomst. Den ersättning, som skulle utgå till i tjenst varande löntagare för den begrafningshjelp, desse redan aftjenat, derigenom att denna ersättning kom me att på en lång följd af år fördelas, borde icke allt för mycket afskräcka genom det belopp, hvartill densamma kunde komma att uppgå.
Magnetsten, oinfattad Majs Malm, alla slag, cj specificerade, Malms tuffer Mandel Marienglas Marmor, oarbetad eller i block arbetad, tullbehandlas såsom Bildhuggeri-arbeten, eller såsom Slen, arbetad. Masker Maskinoch Vagnssmörja Mattor, af strå eller röder Medaljer, alla slag > . Metaller, sammansatta: marinmelall eller annan komposition i form af bleck och spik, till förhydning af fartyg andra slag: oarbetade, latun och trådband derunder inbegripna . arbetade, alla slag, gjutna, smidda eller pressade, oäkta lahn och metallduk derunder inbegripna: förgyllda, försilfrade eller pläterade andra slag skrot samt gammal och brukad metall, sammansatt, endast tjenlig till omsmältning Metvurst Mineralier för naturaliesamlingar Mjöd Mjöl, ej specificeradt, af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under spanmål eller hänföras till mediciualier . Munlack Musika/ier Muskött, torr, och Muskotlb/omma Muskus eller Desman Qvantitet för Tullb er åkningen. 1 skålp. 1 stycke. Införsels tull. Eiksmynt. B: dr | öre. Fri. Fri. Fri. Litzari; hänföres till Färger, andra slag, ej specificerade. Lyktor; se Lampor. Läder; se Hudar och Skinn, beredda. Magnesia; hänföres under Apulheksvaror. Magnetsten, infattad; se Instrumenter, fysiska. Manna; hänföres under Apotheksvaror. Manometrar; hänföras till Instrumenter, fysiska in. fl. Manufakturvaror, ej specificerade; se Slöjdvaror. Marinmetall; se Metaller, sammansatta. Markasit; hänföres under Vismut. Marle; se Broderduk. Maskiuerier, ej specificerade; se Redskap. Mastix; tullbehandlas såsom Gummi. Mattor, bast-; se Bastmattor, golf-; se Väfnader, gräs-; se Gräsmattor. Mercurius; se Qvicksilfver. Messing; hänföres under Metaller, sammansatta. Messingstråd; se Tråd.
Vid stranden satt skolmästaren på en sten ruinen af en lärd man, nedsjunken under nivån af den okunnigaste. Hans magra gestalt skyldes knapphändigt af trasor, hans långa, tofviga grå hår var en lekboll för vinden, hans bara fötter buro märken af hvassa stenar och törnbuskar. Likväl fanns någonting mänskligt kvar i denna aplika hamn. Han var en af desse stilla grubblare, hvilkas ande tär på sig själf, i brist på bränsle från världen därute. Nu begrundade han något som tycktes uppfylla honom med glädje och segervisshet. Ja, sade han vid sig själf, jag har funnit det. Eureka! Samma paradigma! Samma syntaxis! Samma prosodia! Det finnes icke mer än en deklination och en konjugation, men två numeri, förstår du, det komma vi icke ifrån. Du för dig och jag för mig, men båda tillsamman äro vi flera. Latin som grekiska, det är intet annat än munarter. Latinet från grekiskan, grekiskan från koptiskan, koptiskan från hebreiskan och så vidare, du förstår? Det finnes icke mer än ett språk urspråket, det som var före Babels torn, och det har jag funnit! Han lade tonvikt på detta jag, uppreste sig från stenen och stod där stridsfärdig mot alla vedersakare, i sin egen tanke ett föremål för världens beundran. Hemligheten af hans fall låg förborgad i detta jag, som brutit så många starka andar i förgudningen af sig själfva. Ingen är så lärd, så stor, så upphöjd öfver människors vanliga mått, att icke en afgrund öppnar sig under hans fot i detta samma försåtliga, allt förtrampande, allt förnekande, gudatrotsande jag. Men tillade Cannabis, i det han uppmärksamt betraktade en nätstolpe, som troligen skulle föreställa en solvisare det är tid att vi börja skolan. Klassen intager sina platser. Ostiarie, huru många absentes? Och han beväpnade sig hotande med en färla af rötofs, kastande en sträng blick på stenarna, alarna, enrisbuskarna, nätstolparna, hvilka stodo där talrika nog att föreställa en manstark klass.
Han kan upoffra inkomsten af en tredjedel af sin egendom till Krono ulskylderne för de äterstäende twä tredjedelar, mäste han förr eller sednare komma pä obeständ, och akt genom Bewillningens beskaffenhet en gräns nu blifwer sak för mindre mebeolade landtmäns Riksgag. neliga oeconomiska företag till efterdöme och upmun. tran för ringare folkclasiers efterföljd. I anledning af alt detta, förcfläS den förändring i Den Z Augusti. 453 Utffsttets förslag, att i stället för ledning till bestämmande af warde as sednast i orten skedde köp, den mä tagaS af företeende gärdSräkningau köpebref geometri'^ chartor och andre palltelige rtplysningar om hemmans förhallanden och bcnaffenhe^ ml joro. mopn, ryind och loeala omständigheter, kill pröfning hwrraf more ganska lämpeligt, om hwarje Socken delad i mindre Districker eller r lewis, esker locala kännedomen, och i följd as granssap, derwid någon förberedande algard widtogs. I sammanhang härmed fär jag göra en anmärkning wid ett stadgande i Betänkandet, att nämligen hemmans eller egendoms ägaren anses skyldig upgifwa sitt omdöme om hem. manets eller egendomens wärde, som jag önskar mätte aldeles förswinna fäfom icke tjenande till något andamäl. Da ägaren meddelt sina upgiftcr om egendomen, bär han upfyllt sitt åliggande, i afseende pä fin egen fördel, och asättande, af ett prasumiift warde, skulle föranleda kill samma 0- behagliga följder, som af narwarande taxerings sätt, att nämligen man a ena sidan möjeligen bloitstaldeS för en dementi pä sin upgift, och a den andra taxeringsmännen kunde försättas i nödvändighet att begå en ohöflighet emot jordägaren, da denna hans upgift ej af dem kunde godkännas. I detta afseende bör pa jordägaren fä ankomma att mera eller mindre uplyfa taxeringen om förhällandet, hwartill han likwäl af egen fördel synes böra blifwa upmanad.
Må icke, genom en i förväg uppfattad fördom, minnen af gamla förtjenster utplånas, och der misstag ägt rum, må de med lugn och icke under den väckta passionens inflytelse pröfvas. Då förädlas klandret, varningen blir mera allvarlig, sjelfva ansvaret är då icke mera sårande, ty emellan anklagaren och den anklagade träder lagen, med allt sitt högtidliga och opartiskt skyddande välde. Jag förmodar väl, att någon mera än jag, i tillfälle att upplysa verkeliga för - Den 19 Maji f. m. i85 liållandet, skall upptaga och besvara Herr A. Anckarswärds yttrande, att för de influtne penningarne, genom Skeppens försäljning, inga nya Örlogsskepp äro byggde, en uppgift den jag äger all anledning tro ick,e vara riktig; äfvensom jag är öfvertygad, att det förslag Herr Hjerta uppgifvit, som Grefve Horn antydt, och hvaruti Friherre Anckarswärd instämt, angående framtida försäljning af Kronans Skepp, icke möjeligen kan af Rikets Ständer antagas, och ej heller blifvit i detta ändamål, på allvar, af författaren framstäldt, men endast för att derigenom kunna framkomma med den vid första påseendet förfärliga, men sedan i sjelfva verket icke till en allvarsam pröfning ledande, föreställningen af ett beräknadt Riksförräderi till förmon för en tilltänkt fiende. Skulle, vid alla tillfällen, förutsättningarne så vida sträckas, så vet jag sannerligen icke, hvar gränsen skall stadna för de deremot nödigt ansedda värn; dessa måste sluteligen blifva lika luftiga i inbillningens rymder, som de öfverträdelser de äro ämnade att förekomma. Jag har redan nog länge upptagit Höglofl. Ridderskapets och Adelns tid, genom en ordtvist, den Friherre Anckarswärd kunnat undvika, utan att den sak han förfäktade, efter min förmening, deraf i någon mon hade lidit?»
Ytterligare vill jag tillägga, såsom Levis att olika länders fonders kursförhållande ej kunna tjena till måttstock för hvarandra, ej ens samma länders olika fonder, att nemligen då Rothschild gaf ioa procent för 4 procents ränta i Frankrike, stodo engelska 3 procents Stocks på g3, som eftgr 4 procent göra 124 procent, och Franska 3 procents d:o på 86, utgörande likaledes efter 4 procent ii4f Grefve Björnstjernas förtjenstfulla tabeller, med hvilka alldeles öfverensstämma de, som jag i BancoUtskoltet enskildt haft till ledning, ådagalägga, alt på en så lång tid som 3o å 4° år, ett 4 procents lån, äfven upptagit endast å 90 procent, är fördelaktigare än ett 4i procents å 100, och dessutom är på vår sida att få mer än 90 procent, att amortera under pari, då deremot på andra sidan är osannolikheten, att någon för ett l\\ procents lån gifver 100 procent, då han måste tillägga kostnaden för silfrets transport, och är underkastad inlösen efter pari. 62 II. 3 34 Den 12 Februarii e. m. Ett särskilt förslag i ämnet skall jag utbe mig att få aflemna. Herr Stråle: Till hvad jag redan anfört om den myntsort, hvari låneobligationerne böra sättas, ber jag att få tillägga, att jag åsyftade, det staten skulle få att fordra lika mycket, som den upplånte, och dertill fordras, att de obligationer staten utgifver äro uti samma myntsort, som de bon emottager tillbaka. Om RiksgäldsContoret utställer sina Obligationer på Svenskt mynt, kunna äfven låntagarne, derå ställa sina skuldförbindelser; men om obligationerne komma att lyda å Hamburger Banco, eller pund sterling, böra Låntagarne inom Riket äfven förskrifva sig i samma myntslag, ty i annat fall händer det ganska lätt, att RiksgäldsContoret blir vida mera skyldigt, än det får att fordra. Herr Munck af Rosenschöld:
Bruks-Patsonen, så väl af denna anledning, som dem , hvilka Herr Borgmästaren Montan utfört, för sin del icke kunnat finna annat, än att tillökningen uti hela byggnads-kostnaden af Gotha Canal för hvarje år, som arbetet komme att räcka längre, ari det blifvit föreslaget, ej komme att uppgå öfver 4o,ooo R:d. men väl betydligen understiga denna summa; heldst då äfven, som sig borde, deruti upptoges den tillgång, för ny arbetskostnad, som a'fkornsten af den redan färdiga delen af Canål-arbetet lemnade; i olikhet emot Utskottens tillstyrkande, som upplåtit denna inkomst till utdelning åt Actie-egarne, emot hvilket beslut Herr Bruks-Patron äfven anmält sin reservation; under åberopande af sjelfva språkbruket, enligt hvilket ett arbete ej anses fullkomligen färdigt, förr än det till alla delar blifvit fullbordadt. Och ansåg Herr Bruks-Patronen sig äfven böra vid detta tillfälle, * såsom reservation, anmäla den yttrade meningen, att då den första Octroyen kan anses såsom tilländalupen, så framt ej Actieegarne vilja med egna fonder och tillskotter fullända Canalen, vid de nu beviljande anslagen borde, innan de beviljades, fästas det vilkor, att Staten för sine förskotter, skulle, då Canalen blifver färdig, och under byggnadsåren, njuta samma fördelar, i mån af tillskotterne, som Canal-Bolagets Interessenter äro och blifva tillräknade.
Beträffande obehöfligheten af ifrågavar. stadgandes intagande nu i lagen, emot hvad försigtigheten kräfde 1824 i afseende på 1817 års sid - 558 Den 20 Februari e. ni. conttilldragelser, så föreställer jag mig alt en sådan försigtighet ur riktig och på sitt ställe under alla tider, och helst med afseende på ett folk, sådant som det Svenska, som har en så förbålt stor benägenhet att vid alla möjliga tillfällen vilja anlita statscassan. Det är bekant, att vid alla riksdagar motioner framläggas huruledes Staten bör släppa till medel för att få en bro lagd öfver den eller den backen, eller för alt få den eller den vägen iordningssatt, m. m.; just denna benägenhet att begära hjelp och vanan alt alltid blifva hulpen har gjort, att Svensken aldrig spar på sitt öfverflöd under den goda tiden till den onda, hvarföre jag också tror, att om ej det stadgande, som jag begärt måtte införas i den blifvande lagen, funnits i 1824 års banklag; så hade icke våra privatbanker måhända skött sig så väl, som erfarenheten visat, utan i det stället fallit till följd af den gemensamma benägenheten att extendera sina företag, i förlitande på det bidrag de kunde hafva att förvänta af det allmänna, på samma sätt som disconterne 1817. Jag anser icke ett sådant förmynderskap vara för långt utsträckt, att säga det privatbankerne icke hafva att förvänta något understöd af Staten, och tillstyrker således införande här af hvad 1824 års författning stadgar. Ilr Ribbing: Jag mäste, lika med Gr. Anckarsvärd och Frih. Cederström, motsätta mig tillägget, icke derföre att jag anser det vara precist skadligt, men emedan det är oformligt och jag ej vet hvarföre man skall säga till en person, att han ingenting får, när han ej begärt något. Om vi nu skulle lemna en sådan underrättelse, som innefattas i detta tillägg, så äro likväl icke kommande Ständer skyldige att göra så med, utan annorlunda, örn deså vilja; — hvarföre jag afstyrker införandet af det föreslagna tillägget. Ilr Le fre'!]:
St. jag härmed vördsamt hemställa, att enahanda fördel t id ullinförsel, som förut ät städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö och Halmstad blifvit beviljade, äfven måtte komma Gefle stad till godo, helst en sådan förmän med rätta kan anses vida behöfligare för denna nordligt belägna ort, der fårafveln svårligen till samma höjd kan uppdrifvas, som i rikets sydligare delar. Om remiss af denna motion till Bevilln.Utsk. anhålles. Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Silfverbrand, Gustaf Adolph, uppläste följande: K. skiftes-stadgan af d. 4 Maj 1827, jemförd med K. kungörelsen af samma dag och är, med flere författnir påbjuda, det hvarje militie-, civileller ecclcsiaslik-bostäils-innehafvare är förpligtad bekosta handtlangning, landtmätare-arfvode och öfrige kostnader, till }s af det belopp, hvartill de uppgå, för ett sådant under skifte anbragt boställe. Dessa kostnader fördelas sedan att afgå på 20 är, det vill säga, att boställs-innehafvare, som vid skiftets afslutandc och vidare innehafver bostället i 10 år, har ej mer än hälften af den utbetalte skifteskostnaden att sig till godo beräkna utaf efterträdaren, och sedan den sistnämnde äler innehaft bostället uti 10 är, upphör för honom all crsättningsberäkning för ifrägavar. kostnader. Detta åliggande Den 24 Augusti f. m. 389 för cn boställs-innehafvare är, sora mig synes, nog' kännbart, och utgifterna deraf bafva ofta medfört ganska menliga följder i den ekonomiska ställningen för liela framliden, åt den boställsinnehafvare, hvilken varit nödsakad utbetala dessa dryga och kännbara skifteskosluader.
Hertzbergs till Konungens befallningshafvandes ingifvna ansökning, att, tillika med sin hustru, få i Häggenås socken mantalsskrifvas, blifvit idag från predikostolen kungjord, voro socknemännen i sockenstugan inkallade för att om denna ansökning sig yttra, hvarvid socknemännen, efter en kort öfverläggning stadnade i det enhälliga beslut, att anmoda sockenskrifvaren Jonas Jonsson, på församlingens vägnar, afgifva den anbefallda förklaringen, yttrande socknemännen sig nöjda med hvad bemälde Jonas Jonsson, till hvilken acten öfverlämnades, dervid lagligen gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken, uti dess sockenstuga den 16:e december 1849. S.D. Efter derom 8 dagar förut skedd kallelse, voro socknemännen nu samlade, för att uppgifva hvars och ens behof af undsättningslån, dels i kontanter, dels i frökorn, samt ställa säkerhet för detsamma, hvarvid, och sedan Konungens respectifve befallnings hafvandes embets-skrifvelse till undertecknad ordförande, af den 1:te i denna månad blifvit uppläst, hvaraf inhämtas, att Häggenås socken har att påräkna, af stats-medlen, ett räntefritt lån, stort 4500 riksdaler banco, deruti inbegripne 200 tunnor frökorn, som herr landshöfdingen uppköpt och gunstligt lofvat hålla socknemännen till handa. Valdes en så kallad undsättnings-committée inom socknen, och utsågos dertill följande redbare och bofaste män, 2:ne för hvarje kyrko-rota nemligen: Bönderne Erik Olofsson i Storgård, Nils Nilsson i Backegård, Hindric Carlsson i Munkflohögen, Olof Andersson i Storbränna, Jonas Jonsson yngre och Anders Pålsson i Österåsen, Lars Olsson i Korsmyrbränna, Olof Enarsson i Storhögen, Erik Snygg i Kougsta och Olof Hindriksson i Grötom.