Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men icke blott anemonerna stå i blom, bland de glatta, mörkgröna bladen glänsa de prunkande cameliorna med sina högröda praktblommor, på marken bilda azaleornas hvita klockor hela, öfversnögade dungar och till och med de grå sandstensmurarne, der skimrande ödlor kila fram och åter, lysa i rödt af ymniga pelagoner. Nya skott titta ut på platanstammarne, och utefter feberträdens lancettlika löf gå solstrålarne i tindrande linier. Inez’ ögon nästan bländades af alla färger, af all sol. Det svallade i blodet, hennes bröst häfde sig och hon spärrade upp näsborrarne. Men när hon gick genom rosenhäckarne, der rosorna sutto purpurröda, korallröda, tegelröda, blekgula och saffransgula, och hela luften var mättad af denna tunga, berusande doft, som kommer en att trånmatt sluta sina ögonlock, som om en mjuk hand lade sig öfver dem, magnetiserande en i sömn, knäppte hon, nej, slet häftigt upp knapparne i klädningslifvet. Hvad var det? Kom det någon efter henne? Det kändes så besynnerligt ... andedrägten stockade sig i hennes hals ... hon var säker på, att hon var eldröd i ansigtet. Hvad det var qväfvande varmt! Det kändes som en het andedrägt flåsade mot hennes nacke, som der surrade några trånande kärleksord i hennes öron, som någon med darrande händer fattade tag i henne, lade sina skälfvande heta fingrar kring hennes hals och böjde hennes hufvud ... Gud i himmelen ... ut! Så sprang hon ut, och i ett tag ilade hon ned till springbrunnen för att tvätta sina brännande kinder.
Igenom detta stadgande förfelas hela det sökta välgörande ändamålet, når man bevist angelågenheten, att de flere millioner Tunnland odlingsbar jord, som ligga fördrånkta af vatten , genom Vattenverks uppdämningar, böra befrias från detta hinder, och man tillika bestämdt en fullkomlig ersättning efter grunder, som. föranleda till den högsta värdering, då synes, åtminstone för mitt begrepp, det vara en stor motsägelse att derjemte fästa ett vilkor, som icke allenast är obilligt till sin princip, utan hvarigenom all verkställighet blir på många ställen, om icke på alla, omöjlig, och derigenom skulle föranleda dertill, att den billige medborgaren , som gerna afsiått sitt Vattenverk emot rätta värdet, nu, enligt Lagprincipen, blir uppmanad att äfven preja Landtmannen. År 1649 stadgades uti Kongl. BergsPrivilegierne att om, vid Grufvors anläggande, ”jordeganden skada på åker, äDg, skog eller andre egor ske skulle» så bör den honom fullkomligen betald blifva,5’ hvaraf följer att han icke får åberopa sin äganderätt för att förekomma sjelfva ska« dan. Skulle man nu gifva den som vill odla jord lika privilegier med den som LiigUtskottets Eet dukande». ggi vill upparbeta Grufvor, ti finge mac gå ända derhän, att man ålade en Vattenverksegare icke allenast att mot lösen afstå verket om ]ord deraf fördränktes, utan ock att upplåta sjelfva jorden, örn den hörde honom till och han ej åstnndade att för egen räkning verkställa odlingen. Nu då det åt fråga icke om en sådan, utan endast en billig rättighet för Jordbrukaren, vill man ålägga en straiTafgift af icke mindre än 50 procent utöfver rätta värderingssumman, Kan sådant kallas rättsgrunder för StatsOeconomien? jag tror det icke, och tviflar att de billiga fordringar, nationen väntar af sine representanter, på detta sätt tillfredsställas.
Denna Skatterätt, som är, så att säga, kronan af vår Samhälls-ordning, liar upplyft Svenska bonden till en verkelig Stats-borgare, och framställer i Stats-organisationen en hänvisan till undantag och jemkningar i den Ekonomiska Lagstiftningen, hvilka icke i andra land hafva kunnat komma i beräkning; men som hos oss äro och böra vara outesluteliga. Må man betrakta skogs-omfånget i sitt hela, spridningen och stympningen af våra så kallade Krono-parker,Krono-, HäradsochSockne-allmänningar, derå under hvarjehanda vilkor till Allmogen öfverlåtne 5o6 Stats-Utskoftets Betänkcmden. rättigheten af bete och Skogs-fångst, inskärningar af Nybyggen; dessas skattläggning, flera A Utlänningar s totala brist af skog, så kan jag icke tänka mig möjeligheten af en Skogs-betjenings personal, nog tillräckelig, och nog väl lönt, för att i hela sin vidd omfatta en ändamålsenlig och för framtiden båtande Domanial Skogs-Organisation, Det är gifvet och medgifvet, att närvarande Skogs-betjenings åtgärd, med ganska få undantag, har lika mycket bidragit till skogens förstörande, som till dess vård, betjeningens ringa antal, i förhållande till deras Bevaknings-districter, dess ännu ringare lön, Skogs-lagarnes tvång mera på Pepperet än i verkställigheten, och ändteligen tidslynnets ingripande i förklaringen och tillämpningen af Natur-rätt, tillagdt det rådande moraliskt slappade begreppet om skogs-stöld eller åverkan, äro visserligen orsaken, hvarifrån utgå de öfverklagade missbruken. En ökad bevaknings-personal, bättre organiserad och mera kunnig, än den när-, varande, skulle till stor del häfva dessa olägenheter; men kan sådant ske, utan Stats-Cassans högsta betungande, och hvar finnes de resurcer, som i sådant fallskola tillitas?
Dommärjo gerningen, font åtalaö, blifmit begången; Docf må SftämnD tagaö äfrnen från annat af De till famnta Domfaga fröranDe fräraDer, för frmilfa fräftet gemenfamt är. åbmilfet 9S3i, uti unDerDåntg jfrtfmelfe af Den 23 innemaranDe månaD, fröö JCongl. SJlajtt anmält. §. 63. 3nfeenDe befröfligfreten af bejfämDa lagjtaDganDen om Den bemiöntng, forn tillfomnter franDlanDeé ocfr marutillmerfareö böcfer, frafme *261 för mår Del bejlutat, att, meD uppfräfmanDe af 2 § i 17 fap. 3vättegångö«55alfen fatnt Äongl. förflaringen Den 15 Dftober 1810, en författning i ofmanberörDa fränfeenDe må utfärDaé, på fätt mår, meD anmälan om Detta bejlut, ttll^ongl. 3ftaj:t Den 15 innemaranDe månaD aflåtna unDerDåniga jfrifmelfe innefråUer. 74 §• 64. SM <2Bi anfctt nteb rättmifa oc^> billighet öfmerenöftämmanbe, att, nät perfoner åläggaö att fåfont mtttnen i brottmål infälla ftg n>it) Domftol, utom fyrnan? Dommätjo De fy a fm a fttt fyemmift, äfmenfom nät Den tilltalaDe faknat tillgång att ctfätta bern tefe# ocfy traktamentökojlnaDet, en fåDan goDtgörelfe bör åligga ©taten, fyafme Söi, unDer Den 7 innemaranDe månaD, fyoö ^ongl.
Det har varit till stor fördel för Frih:ns förslag, att han sjelf af Elektorerna insatts i det Utsk. som handlagt frågan, emedan tillfälle derigenom beredts honom, som redan fått utbreda och försvara detsamma i första instantien, eller Vetenskaps-Akademien, alt äfven göra likaledes i den 2:a och 3:e, nemi. inom »Utsk:n och på della rum. Jag har talat med en bonde i Ekon.-Utsk., hvilken, då jag gjorde honom uppmärksam på en mängd med detta förslag förknippade svårigheter, svarade, aft Frih. Wrede, som är en lärd man, talat så väl för saken, att denne bonde icke kunnat göra annat, än tiga. På samma sätt förmodar ^g, alt händelsen äfven varit med flere andre af Bonde-Stjs ^i^jjiemmar inom Utskm. Hr Gripenstedt har yttrat att skadliga vanor och fömcynar borde motarbetas, om de än voro aldrigLså gaiöla. Om fH Gripenstedt varit närvarande för några dagar sedan, då jag motsatte mig qvacksalfveri så väl i afseende på själen som kröppen: sår hade han kunnat finna att jag icke är fördomars försvarare^ * Jag anhåller, att slutet på denna öfveAägghing anätte blifva Betänk:s återremitterande. De anmärkmr, FrilfiUPalmsjerua och Gr. Mörner gjort, öfverlemna!' jag, jemte hvad jag sjelf anfört, åt Ståndets bedömande, då det nu skall afgöra, huruvida återremiss bör ega rum eller icke. Gr. Mörner: Att i vissa orter slången utgör delningsgrunden i afseende på jorden, kan icke gerna vara mig obekant, och borde så mycket mindre sättas i fråga, som sjelfva den författning, jag åberopat, innehåller bestämda föreskrifter ang:de delta längdmåtts storlek och indelning. Men deraf följer icke alt Tiofots-stången f. n. någonstädes såsom mätnings-instrument begagnas, och detta har icke heller Frih. Wrede kunnat påslå..
Utskottets förslag, få en så tillräcklig tillökning, som efter Statens förmåga att utgöra möjeligen kan stå i förening, isynnerhet då besparingar och indragningar af må hända öfverflödiga liimbets och Tjenstemän hvarken blifvit föreslagne eller kommit i beräkning til! detta behof;’* Uti Den 2S Juni, Uti (?cssS anföranden förenade sig Peter Jansson frän Kronobergs Läp ocii Jöns Mansson frän Malmöhus Län; Och skulle dessa särskilta meningar, genom Utdrag af Protocollet, bifogas Utskottets Betänkande i ämnet till de Bespeetivä Biks Ständen. Ut Supra. Ex Protocoll® C. Tunelius. Upplaät hos samtliga lliks-StSndéh deii 28 Juni, Riksens högloft. Ståndets Allmänna. Besvärs och Oeconohné Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga om ett Stats-Sjö-As-surance-Contoirs inrättande i Stockholm. Uti ett till Vällofl.
Detta bref, sorn, jemte det ofvananförda, utgör grunden för hela storskiftesverket i Kopparbergs län, innehåller, bland annat, att i fråga om vilkoren för besutenhet fårens antal nedsättes för hela länet lill tvä eller tre på besutenheten; att dåvarande åboer, hvilka efter ofvanberörde grunder kunde auses för “ofullsulne*, likväl icke emot deras vilja linge rubbas utur deras små jorde-delar, utan att dessa vid skeende förändringar, genom dödsfall, giften eller eljest, småningom borde sammanläggas, så att deraf lagliga besittningar med tiden kunde uppkomma; att ingeli derefter huge sälja en obesutenhet till en annan, än den, som förut egde jord i samma nummer, och egde, i händelse annorlunda skedde, delegarne i nummern samma obesutenhet lösa; att tvänne elier flere derefter uti en, ehuru obesuten, egares hand en gång sammankomne obesutne hemmans-delar sedermera ej linge åtskiljas; att lagfart och fasta å sådane smärre jorda-delar, som icke innefattade besutenhet, icke heller vidare finge ega rum; att ali hemmansklyfning eller skiftning af jord under full besutenhet, hvars pröfning, såsom ett hushållsmål, endast komme att bero af landshöfdingen, skulle vara förbjuden för det tillkommande och ifrån den stund allmänna storskiftet i någon socken begynte eller remiss dertill utfärdades, samt att allt hvad derifrån afveke, komme att anses såsom en nullitet, hvilken, utan afseende å hvad åtgärd domstolar och embetsman kunnat deremot taga, af landshöfdingen borde försättas i sitt förra skick, samt att om flere genom arf, köp, giftermål, eller annan laglig åtkomst tillfälligtvis sammanlagde obesutne delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst 20 år, räknadt från den dag storskiftet blifvit af landtmätaren fulländad!, innehafvarne af dylika obesuteuheter, som vid storskiftet blifvit föreslagna ali blifva en besutenhet, då borde lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mätismän förut pröfva! hvad lösen den afträdande borde erhålla; dock egde de, som under tiden genom odlingar och jordförbättringar af en obesutenhet beredt en full besutenhet, njuta en sådan full besutenhet tili godo; äfvensom den besutne, hvilken när som helst kunde visa sig hafva af en besutenhet tillskapat tvänne eller flere, jemväl egde rättighet att dela den dubbla i tvänne eller flere besutenheter;
Jag förenar mig på dessa skäl med Ilr von Hartmansdorff och tillstyrker antagande af hans förslag. O Hr Akerman, Fredr.: Man skulle verkligen kunna frestas att tro, då 2:ne talare, som så ofta äro af motsatta åsigter, nu hafva förenat sig om en gemensam tanka, att denna tanka innefattade det absolut rätta. Jag har likväl icke för min del kunnat derom öfverlygas, utan önskar jag, i strid med hvad Hr von Hartmansdorff yrkat, bifall lill betänk. Man må vara huru conservativ man vill i financefrågor, (och jag bekänner mig i detta fall höra till de conservativas antal); så gör man dock, särdeles vid så beskaffade bankinrättningar som vår, hvilken så betydligt skiljer sig från i andra stater inrättade banker, klokast uti hvad man kallar, alt taga lagom för sig. Man har sagt, att 2:ne Stånd, nemi. Presteoch Bonde - Den 10 April. 245 St:n, hafva fattat ett beslut, sora hufvudsakligen öfverensstäramer med hvad Hr von Hartmansdorff här föreslagit. Hr Skogman har velat trösta oss dermed, att den vid riksdagens början så mycket öfverklagade nöden nu vore håfven, och att några penningar icke vidare i lånerörelsen behöfdes; men när jag påminner mig de öfverläggningar, som inom BancoUtsk. ägde rum, och de ideer, som der gjorde sig gällande hos pluraliteten af BondeScs medlemmar, äfvensom hos dem af PresteSt., som inom Utsk. egentligen förde ordet; sä lider det i min tanka intet tvifvel, att ju icke nämnde Ständ hafva afslagit bancovinstens öfverflyttning på Riksg.eont., i hopp alt få dessa medel utsläppta i lånerörelsen. Detta tror jag är hvad deras beslut egentligen åsyftar, och jag måste då säga: ”limeo Danaos, dona ferentes.” Man har sagt, att det väl vore att komma till goda affärer, att man började med att reglera sina skulder.. Detta låter visserligen bra; men huru är då den skuld beskaffad, för hvilken Banken häftar hos Biksg.conl.?
Det är likväl endast speculanter af sistnämnde slag; sorn kunna bereda jemnvigt i spannemålsprisen, derigenom att de alla år hindi a dem från att falla utider elt visst pris; således endast sådane, sorn jordbruket behöfver. De, sorn vid en botande missväxt, och då Rågen redan gäller 16 Riksdaler Riksgälds tunnan, inköpa den till i4 å i5 Riksdaler, kan jordbruket gerna umbära, men ej dem, som i goda år köpa för 10 Riksdaler Riksgälds tunnan. Då nu, enligt hvad jäg ofvanföre nämt, erfarenheten visat, alt sådane köpmän icke funno* före det stora missväxtåret 1826, och vi ännu icke hört omtalas stora spannemålsinköp af enskilta, ehuruväl Rågen skall i vissa landsorter om hösten 1828 blifvit utbjuden för 3 R:dr Banco tunnan, så synes den förhoppning, sorn de förenade Statsoch EkonomiUtskolten yttrat i deras utlåtande N:o r4 rörande Herr von Beckers med fleres motion om spanmålsinköp af staten, att nemligen detta förhållande skulle upphöra så snart spanneroålsrörelsen hinner återkomma i sin rätta hana , ingalunda kunna snart uppfyllas. Jag lemnar derhän hvad som kan vara orsaken, om det är, sorn några påstå, 60 § i RegeringsFormen , eller, som jag tror, brist på capitaler, den ogynsamma opinion, som ännu förföljer den enskilta, hvilken befattar sig med denna handel, samt vår spanmåls orenlighet för en längre förvarning. Den :» Februarii f. m. Jag anmärker blott Jet allmänt kända factum, alt ingen enskilt Spannemålshandlare i stort ännu existerar bos oss, och då, utan sådane, ingen stadga i spannemålspriserne är att förvänta, är det åtminstone för mig klart, såsom en naturlig följd af detta förhållande, alt staten, intilldess de kunna uppstå, bör blifva den som företräder deras ställe. Jag förstår, torde man väl säga, Ni vill hafva den förra MagazinsDirectionen återställd i sine functioner.
Min afsigt kan icke vara att saga någonting skymfande, hvarken mot någon frånvar., ännu mindre mot en så aktningsvärd person, som han. Jag ber att i bans frånvaro få tillkännagifva, att jag redan vid 19 års ålder med hänryckning såg honom i den landsbygd, der jag är född, i spetsen för sina krigskamrater sprida en enthusiasm, som gjorde sin verkan äfven på den öfriga ungdomen. Hans sallsynta kraft, i förening med hans lifliga temperament samt glada och lätta umgängessätt, stämde till samina känslor hos ungdom och kamrater, utan alt minska den beundran, man så rättvist egnade hans stora kunskaper och vidsträckta erfarenhet. Jag har sedermera vid flera tillfällen känt hos mig samma känsla upplifvad, då jag varit i tillfälle se och höra honom yttra sig. Likväl måste jng beklaga det sätt, hvarpå han under våra discussioner blandar lek med allvarsamma saker; hvilket möjligtvis föranleder mången att anse detta ärende i sig sjelft såsom endast föremål för gyckel. Jag har hört honom här många gånger förklara, att han modifierar sina åsigter om sitt fädernesland efter hvad han utomlands sett och erfarit. Jag har i många fall funnit, att han begagnat tillfället för att till sitt fädernesland hembära skörden af den upplysning, som han ansett vårt fädernesland sakna. Det är således med verklig ledsnad jag nu funnit, att han, i fråga om vår lagstiftning och vår administration, uppstått till försvar för rådgifvande åtgärder, på ett sätt, sorn jag omöjligen kan låta blifva obesvaradt, H. Ex. har 312 D c ii 3 Juli f. m. nemi. förklarat, alt hail erkänner den grundsats, alt hvarken Konung eller Ständer äga bestämma öfver statsmedel längre än från riksdag till riksdag. Han har erkänt det icke allenast vara juridiskt rätt efter våra lagar, utan äfven en lifsprincip i alla constitulionella länder. Efter detta förklarande har jag ined förvåning hört honom yttra, alt det gifves en högre åsigt, än denna lag, nemi. sunda förnuftet, sådant han uppfattar detta, som man borde hoppas i en hvars ägo till någon del befintliga väsende, eller som åtminstone en hvar anser sig berättigad att använda.
HofRätten dervid bero. Sedan, på sätt förr åberopade Riksdagsberättelse (pag. 31) innehåller, ett af Mo HäradsRätt den 8 November 1837 fattadt beslut, hvarigenom böter . för flera af samma person begångna förbrytelser blifvit för hvardera förbrytelsen särskildt förvandlade, samt de sålunda tillkomna förvandlingsstraffen sedermera sammanlagda, så att den sakfällde kommit att undergå vida svårare bestraffning, än lagligen bort äga rum, utgjort föremål för den emot Häradshöfdingen, såsom ansvarig för beslutet, riktade anmärkning, i följd af hvilken Kongl. Götha HofRätt, uppå AdvokatFiskalsEmbetets åtal, medelst utslag den 29 Juli 1839, fällt Häradshöfdingen att, för berörde, mot tydlig lag stridande, af uppenbar okunnighet och oförstånd tillkomna beslut, böta 50 R:dr banko samt gälda fordrad skadeoch kostnadsersättning; hade emedlertid af mig blifvit anmärkt, hurusom, under bemälde Häradshöfdings ordförande, Wista HäradsRätt den 26 Maj 1838 meddelat det beslut, att Sjuderidrängen Anders Johannesson, derest han saknade tillgång till de honom af HäradsRätten ådömda böter för en skuffning 24 sk. och för ohöfviska ord 16 sk., skulle straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han äfven undergått, i stället för fyra dagars dylikt fängelse, hvarmed sammanlagda bötesbeloppet utgörande endast 40 sk. enligt lag bort aftjenas.
Något annat har StatsUtsk. icke heller föreslagit och något annat hafva Fullmäktige icke begärt. En värd talare har slutligen emot StatsUtskis förslag anmärkt, att det vore orimligt att bestämma en så lång förfallotid för Hypotheks-föreningarnes obligationer, sorn tio år. Den värde talaren har dervid icke bemärkt att denna tid endast blifvit utsatt såsom den längsta, till hvilken förfallotiden får utsträckas; alldeles icke derföre sagdt att förfallotiden ovilkorligen skall blifva så lång. För öfrigt äro de föreslagna vilkoren desamma som finnas i Rikg:s-Kont:s Reghte, och Fullmäktige, likasom StatsUtsk. ansägo icke tjenligt att vid detta tillfälle införa några nya stadganden om Riksg:s-Kont:s lånerörelser. Om i och för en vidare utsträckt lånerörelse det befinnes att dessa stadganden äro i ett eller annat fall olämplige, så blir tillfälle för StatsUtsk. att vid upgörandet af lliksg:s-Kont:s nya Reghte göra de förändringar och tillägg, som för denna lånerörelsens bedrifvande kunde vara behöfliga; men vid detta tillfälle vore det icke skäl att börja omgörande af sladgarne: hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall å Betänk. Gr. Posse, Gust. Mauritz: Utan att vilja inlåta mig i någon bevisning om Hypotheks-föreningarnes mer eller mindre lämplighet, vill jag endast till R. o. Ad:s behjertande framställa den fråga: om det kan anses såsom något bevis på Hypotheks-föreningarnes oduglighet, att de, under en tidpunkt sådan som denna hafva svårighet att upfylla sina förbindelser, en tidpunkt då penningen faller på hela Europas marknad? Jag frågar om detta sätt att anfalla Hypotheks-föreningarne icke snarare är att betrakta såsom fiendens vapen, än såsom vännernas oro.
Debatten var cg slut dermed, utan uppblossade åter med anledning af en genom N. Svensson från Kristianstads län väckt motion i samma syfte, i hvilken alla de skånska ståndsbröderne förenat sig, atom Ola Månsson, som dock hyste afvikande åsigt endast i fråga om en detaljbestämmelse. Larsson sålunda kom att stå ensam, ville han ej » ta till baka », utan sökte försvara sin opposition dermed, att den afsåg endast den obegränsade hemmansklyfningen. Förgäf-ves uppbjöd Mengel å nyo sin vältalighet och påminte om, hurusom vid den nästföregående riksdagen en medlem af ståndet hade genom sin opposition brutit enhälligheten och gifvit medstånden ett skäl att förkasta förslaget om skyldighet för den s. k. privilegierade jorden att deltaga i byggandet af prestgård och tingshus. » Sedan ett betydligare antal af ståndets ledamöter instämt med Mengel », oeh sedan P. Jönsson tillagt några ord » ehuru till en stor del förekommen af Mengel », slöt denna remissdebatt, hvarunder den nykomne brodern från Håbo härad fullständigt tigit ledningen inom det hedervärda ståndet. Ben na skildrade episoden utgör en ganska god tidsbild ooh leder osökt till jemiörelse med de åsigter, som sedan alltmer gjort sig gällande. Tiderna hafva na så ändrats, att staten sjelf vill på bästa sätt främja uppkomsten af ett större antal » små » jordegare genom att efter hand försälja de mindre krono-egendomarne, vare sig hela eller styckade. Mengel skalle emellertid redan samma dag vinna ännu en triumf. Detta inträffade ander en annan remissdebatt, rörande presterskapets lönereglering — en fråga, som l&amp;nge förta pä tal af många motionärer, i synnerhet inom bondeståndet, men ej fick sin lösning vid denna riksdag, utan först vid 1859 — 1860 års, hvilken i hufvudsak antog den af k. m: t föreslagna löneregleringen. Na hade J. Persson från Blekinge län motionerat om en skrifvelse med begäran om tillsättande af en komité för uppgörande af förslag till allmän afiöningsstat för presterskapet.
Uti Pilipstads Sparbank uppgick vid i832 års böljan insättriingsfonden till 40^9 R:dr 3g sk. och vid årets slut till 533^ R:dr 16 sk., och har denna fond sålunda vunnit en förkofran af nära 13oo R:dr. Behållningen af Bankens hjelpfond var vid årets utgång ^53 R;dr 44 s'{* 1 r:st oc'1 20 R;dr 4° s^- större än vid årets början. Veterinaire-inrättning: Genom actie-teckning inom Kongl. Hus hållnings-sällsknpet bildades sådan inrättning för fjorton år sedan å en lägenhet nära Carlstad, der boningshus för Veterinair-läkare och nödiga stallbyggnader uppfördes; hvarjemie Veterinaire-läkare antogs med förbindelse att efter taxa gå Länets invånare tillhanda med kreaturs botande. Såsom Djur-läkare för Länet åtnjuter han lön på stat och hafva, - 44 - enligt hans uppgift, under år iS3a curer blifvit anställda med hästkreatur dels vid inrättningen och dels onder lians resor i Landsorten^ åfvensom föreskrifter lemnade till botande af $87 sjuka homboskapsireatur, svin och hundar. Städer, De trenne i Länet belägna städer Carlstad, Christinehamn och Philipstad grunda sitt bestånd egentligen på bandel och bandtverkerier; dock äga dessa städer jemväl ett icke obetydligt jordbruk. Såsom närings-ulväg bör äfven anmärkas den förtjenst som invånarne i Carlstad och Christinehamn hemta genom hnshyror och mathållning under de större marknader sorn i dessa städer årligen hållas och i Carlstad särskildt af den ungdom sorn vid härvarande Gymnasium och Skola begagnar undervisning. Handeln har i< Carlstad snarare afän tilltagit j men1 i Christinehamn och Philipstad, der tackj,ernet utgör en betydlig handels-artikel> har denna näring under de senare åren icke varit mindre lönande än tillförene. Handtverkerierna är© icke i särdeles bättre skick än såsom de i förra Fem-årsberättelsen blifvit beskrifne.