Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staj:tö nåDiga fanftion. §. 13. 0eDan 983i, för mår Del, bejlutat, Det SlantaBpenningarne, ifrån odjmeD innemaranDe år, icfe må erläggas förr än efter fpllDa 0jutton års ålDer, Ijafme 983i, uti ajtåten jfrifmelfe Den 1 Siarö Detta år, berörDe mårt bejlut f)oö 35 j?ongl. 2DMj:t t unDetbånighet anmält, niet) anhållan om ©efj nåDiga fanftion Deta; och l)at Äongt. 3ftaj:t, meDelft ffrifmelfe Den 7 DerpåföljDe 5(ptif, lemnat 0itt nåDiga bifall till hmaD (2Bi fålttnDa bejlutat, Docf att Derigenom någon rubbning ej Hommer att äga rum uti De färjfilDa unDantagö#ftaDganDen, på grunD Ipvoaraf befrielfe från Sftantalöpenningarö utgöranDe, äfmen efter fpllDa 0jutton årö ålDer, dittills i mifja fall fått tillgoDonjutaö. §. i* ©å QBi anfett billigheten forDra, att Seifetö famtlige invånare lifa bt< Draga till unDerf>åll af SDomflolarne, af hmilfa De alla Ijafma lifa förDel, och att färjfilDa afgifter för Detta änDamåt icfe belafla perfoner, font bebo Den opri# otligieraDe jotDen, famt tillifa i betraftanDe tagit De olägenheter, font miD Sag# mattéa och *&äraDöhöfDinge Debitering och kontrollen Derå upflå, t an» feenDe till De många olifartaDe unDantag, ^ongl.
Sedan Rikets sist församlade Ständer medgifvit, att det för nämnde Inrättnings tillvägabringande beviljade räntefria lån, emot räntas erläggande samt för öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, finge under ytterligare 5 års tid, eller till den 1 Juni 1847, begagnas, så hafva Fullmägtige, i afseende på delta lån, afTordrat Stockholms stads Drälsel-Commission en ny förbindelse, genom hvilken derefter afgifna förbindelse Di ätsel-Commissionen, å stadens vägnar, åtagit sig ansvara ej allenast för lånesummans och den derför bestämda räntans behöriga inbetalande, utan äfven för uppfyllandet af öfriga med lånets bibehållande förenade vilkor. Angående den till Stats-behofvens fyllande å Riksgälds-Contoret anvisade summa. (Reglementets 30 §.) Denna för år 1840 och nästföregående år till 1,145,190 R:dr årligen fastställda summa förhöjdes vid sednaste Riksdags statsreglering lill 1,608,500 R:dr för år 1841, och till 1,505,500 R:dr för år 1842 cch de påföljande åren. Som likväl häruti, utom andra då beviljade nya utbetalningar, jemväl var inbegripet det räntan å Kongl. f. d. Cancelli-Styrelsens Haudcassas Capilal-fond motsvarande anslag af 450 R:dr, som, under förutsättning af samma fonds öfverlemnande till Riksgälds-Contoret, uppförts å Riks Statens 5:te eller numera 8:de IIufvud-tiLel; så och efter det Kongl. Maj.t, i sammanhang med Dess Nådiga beslut om nyssnämnde Cassas emottagande af Kongl. Stals-Contoret, (infördt i 1843 års Revisions-berättelse, sid. 17 och 18), förklarat Sig icke kunna antaga detta anslag, hafva Fullmägtige ansett Slats-Ulskottets Memorial, N.o 3. detsammas belopp böra från Stalsfyllnads-summan afgå och af RiksgäldsContoret, vid ulbetalningarne häraf, innehållas.
Städernes tolag och andra dem på vissa varor beviljade afgifter uppbäras genom deras egen försorg och skola, intill dess förändrade grunder för deras utgörande varda stadgade, erläggas efter de för hvarje stad gällande föreskrifter och fastställd procent, beräknad å det i denna taxa på inkommande och utgående varor bestämda eller enligt 5 §. utrönta värde. Varor, som i allmänhet äro fria från införselseller utförsels-tull, befrias jemväl från tolag vid inkommande eller utgående; och må i intet lall tolag beräknas till högre belopp än tull-afgiften. Ull är från tolag fri, äfven vid införsel. Bräder och Plankor, sågade, af furu och gran, äro fria från tolag, äfven vid utförsel. För nedannämnde varor, när de till Riket införas, skall tolagen, med iakttagande deraf att den ej må öfverstiga tull-afgiften, beräknas, på sätt sorn följer, nemligen: För Hampa till en fjerdedel, för Ankare och Kettingar till hälften, för Bleck och Spik af koppar eller annan metall till fartygs förhydning till en tredjedel, samt för Segelduk till tre fjerdedelar af i allmänhet stadgadt belopp. §. 23. I afseende på Sveriges och Norriges inbördes handelsförhållanden länder till efterrättelse Kongl. Maj:ts den 24 Maj 1825 utfärdade Nådiga Förordning, med de förändringar och tillägg, som sedermera blifvit i Nåder beslutade och kungjorda. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. De särskilda Traktater och Afhandlingar, som med främmande Makter blifvit, angående handelsförhållanden, afslutade, tjena till behörig efterlefnad vid afgifters beräknande för fartyg och varor, under den tid, samma traktater och afhandlingar äro gällande. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Sept. 1854.
Ammunitions-förvaltaren A. F, Hahr 36,204 R:dr 98 öre, Regements-skrifvaren C. L. Pettersson dels 4,243 R:dr, dels 72 R:dr 84 öre, och sterbhuset efter Redogöraren A. C. Nicolai, 2,119 R:dr 60 öre, voro beroende på Kongl. Kammar-rättens åtgärd, samt hos Tygförvaltaren Harlingsson, 2,565 R:dr 26 öre, på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; samt att Under-löjtnanten M. L. Barks och Skepparen Heims vistelseort fortfarande vore obekant, utgörande den förres skuld 126 R:dr 50 öre och den sednares 7 R:dr 33 öre. § 4- Jemte omförmälande att, på grund af gällande beräkningssätt för fördelning af det till löneförbättringar vid indelta Arméen beviljade anslag 100,000 R:dr, dessa medel utfölle vida sednare än lönerna, uttryckte 1861 års Revisorer den önskan, att åtgärder måtte vidtagas, ledande derhän, att löneförbättringarne kunde samtidigt med lönerna utbetalas. Delande samma åsigt, hafva nu församlade Revisorer, oaktadt de svårigheter, som för åvägabringande af en förändring härutinnan må möta, likväl, med afseende å frågans vigt, ansett sig böra ånyo fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å berörda, för löntagarne ogynnsamma förhållande, som fortfarande eger rum. § 5. Med anledning af den utaf nästlidne års Revisorer framställda anmärkning, att bland verifikationerna till konto för det till löneförbättringar vid indelta Arméen för år — 65 — 1862 beviljade anslag ali redogörelse för Wermlands Regemente saknades, få Revisorerne meddela, att berörda redogörelse numera varit för granskning tillgänglig och att Bevisorerne icke haft någon erinrar, att vid densamma framställa. § 6.
Röda, inflammerade ögon, gula och murkna tänder, utslag, fläckar, oren hy, vårtor i ungdomsåldern; detta och annat dylikt äro de följder, dessa drycker vanligen tillskynda. Inhemska födoämnen böra alltid föredragas de utländska. Önskligt vore också, att man vande sig mer vid föda ur växtriket, än vid köttmat. Köttet har stor fallenhet för röta, samt gör vätskorna orena, tjocka och skarpa; vegetabilisk föda åter retar dem mindre, förtunnar safterna och gör blodet mildt. Åtminstone borde man aldrig äta kött utan föda ur växtriket. Krydder få endast sparsamt tillblandas i näringsmedlen. Ju konstigare öfverhufvud maten är, desto mindre hafva de anspråk på den tänkandes bifall. De äro ett slags gift, om än i välment afsigt. Man bör lära att fullkomligt känna sin natur, vara uppmärksam på det, man kan tåla eller ej, på verkningarne af denna eller en annan dryck, denna eller en annan föda. Man uppsöke de svaga sidorna af vår konstitution; ty dessa får man minst träda för nära. Då skall man snart innehafva de nyttigaste helsoreglor, hvilka för öfrigt aldrig kunna i allmänhet eller fullständigt meddelas. Man bör vara mån om en ren och blid luft, d. ä. om en luft, som hvarken är för kall eller för varm, för torr eller för fuktig, der man utan besvär kan andas, och i hvilken man känner sig lätt och liflig. Man undvike derföre ett långt vistande i luften på mycket heta sommardagar; man undvike luften af utdunstande träsk eller våta trakter, förruttnade kroppar, starkt luktande växter om natten och dagen, luften i täppta rum, hvalf, källare och fuktiga boningar m. m. Skadlig är också den luft, hvari många menniskor, ja äfven djur, andas, många ljus eller lampor brinna. Här alstras luftarter, som äro ett gift för helsan. Ingenting förderfvar i följd häraf skönhetens blomma på kinderna tidigare, än långvarigt vistande i dylika rum.
2lntalet af onmacctnerabe älbre perfoner, font år 1859 uppgicf till 35,760, utgjorbe beremot år 1860 enbaft 5,880, hmilfen mtnjfning h<*be jtn orfat beri, att fmittfopporna ftftnämnba år börjabe aftaga. — gör nitijf och pfidlig utöfning af |fi)bbsfopppntpnin Ofcbr rifömpnt tid iftånbfättanbe af 33eterinärdnrättningené i 0todholm fmebja. SJlen bå erforberlig utmibgning af ben gamla otidrädtiga fntebjatt ide funnat, i anfeenbe tid totala fjtnber, genom tidbpggnab åftabfomntaé, har ritning tid np fmebja blifmit företagen och af Äongl. SJtajit fafN jlädb. betina npbpggnab (me upplåtitö på entreprenab, att merfjlädaö för en toftnaböfumma, font något unberptiger bet bemiljabe jlatbanflaget. ftt>vetfe fig titlbragit feban fifta 9?iföbag. ^örflagöritning titt nptt fjufftatt fanit rib SDet af 9lifeté febnaft förfamlabe ©tanber amoifabe belopp, 2,000 tti:br årligen, titt lönförbättring åt lärarne »ib famina inrätts ning, är bern emellan förbelabt. Äongl. 9)laj:t förblifroet 9lifetö @tänber rneb att Äongl. nåb od) pnneft jläbfe »älbemågen. ©to<ff)olm6 ©lott ben 25 £)ftober 1862. CARL 127 Louis De Geer. STOCKHOLM, 1862. P. A. Norstedt å Söner, Kongl. Boktryckare.
Jag tror dock att sådana fall tillhöra undantagen, emedan dessa testamenten gifvas än åt den ene och än åt den andre, som knappt någonsin tänkt på en dylik gåfva; och när man fått den utan att räkna derpå, så är det icke obilligt att man skattar för den. Jag tror således att det godtycke, som vunnit häfden för sig, är bättre än det man nu vill införa; och kan icke annat än fullfölja mitt yrkande, så mycket heldre, som jag tror mig kunna försäkra, att det finnes många andra som njuta dessa smärre legater än tjenare. Erih. Cederström: I motsats till den siste värde talaren föreställer jag mig icke att testamenten gifvas till sådana personer, till hvilka man stått i icke någon den ringaste relation; slägtskap är icke derför nödvändigtvis förhållandet. Törhända förekomma de just då förmögenheten varit så liten, att man icke kunnat undvara någon del deraf. Då kan man vilja genom ett sådant testamente visa sin erkänsla mot personer, som måhända under loppet af många år visat en godhet, och som man icke kunnat under lifstiden godtgöra, vare sig att man dertill icke ägt råd, eller att någon grannlagenhet hos mottagaren det förhindrat. Hr Hjerta: På begge sidor tyckes man vara öfverens om, att det är godtycke, som legat till grund för Betänk:s stipulationer; men frågan är hvad som är billigt eller obilligt. Med andra ord sagdt, det är ett billigt godtycke mot ett obilligt. Då tror jag det är mera skäl att hålla sig till det billiga än till det obilliga. På denna grund anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s förev:de hemställan framställda propos. blef med Ja besvarad. Sedermera förekom och bifölls Utsk:s förslag till redaktion af 36 §:n. 19:de punkten, avg;de §:n 37. Denna punkt bifölls. II. E. o. Ad. åtskiljdes kl. | 12 om natten. In fidem protocolli, Alberl Munck. Måndagen den 30 Mars 1857.
Lagerbjelke har ännu icke behagat svara på den fråga jag framställt5 och då man synes vilja förlikna och jemföra förevar:de fråga med sådane saker, som i 77 § R. F. upräknas, så måste jag bekänna min oförmåga att inse riktigheten af en dylik jemförelse. I nämnde § omtalas kungsgårdar, kungsladugårdar m. m. samt andra kronans lägenheter, och man vill nu raisonnera sig lill, ali med kronans verk och andra lägenheter skulle förstås rikets fästningar, och på grund deraf, att dessa lägenheter skola inbi inga Kronan så beskaffad inkomst som i §:n menas, skulle Konungen icke kunna, Ständerna oåtsporde, afhända riket en slik lägenhet. För det första anser jag det vara oriktigt om man skulle kunna inbegripa fästningar under de i besagde § upräknade Kronans lägenheter och tror för öfrigt icke att de lemna Kronan någon direkt inkomst, således icke heller äro hänförlige till oflanämnda §. Hvad rasering af en fästning beträffar eller fråga om en sådans uphörande alt räknas till landets försvar, så afgöres den visserligen af Konungen i kommandoväg, men likväl ej så, att icke vederbörtde föredragandes råd skall afhöras, hvarom i öfrigt 15 § nyssnämnda grundlag innehåller utförligt stadgande, så att tillräcklig kontroll finnes att den rådgifvare som styrkt Konungen lill ett sådant steg må kunna stå det ansvar, som grundlagen föreskrifver. Dessutom skall en sådan fråga afgöras i Statsrådet och yttrandet deröfver i prot. nedläggas och förvaras, och sålunda äro alla möjliga kontroller mot missbruk i grundlagen nedlagde. Hr Hjärne: Lika med Frih. Stjernstedt har icke heller jag betraktat saken sora skulle den f. n. göra intrång på Konungens rätt att ensamt besluta i kommandomål. Jag har helt enkelt sagt, alt jag anser den föreslagna skrifvelsen vara olämplig och tillägger nu, hvad en annan talare redan anmärkt, att den äfven kan blifva skadlig. Gr. Lagerbjelke har yttrat sig som ansåge han det vara nödvändigt, att Ständerne måste höras i fråga om raserandet af en fästning.
Klädkammaren, med dyrbarheter och konstsaker, 616 N:r, samt slutligen de under Kongl. "Witlerhets-, Historias-och Antiqvitets-Acadenaieus inseende ställde rika Samlingar, hvarom Utskottet f ån Kongl. Academiens Secreterare erhållit nedanstående upplysningar, hvilka Utskottet anser sig böra anföra såsom exempel på beskaffenheten af någon del utaf de dyrbara föremål för konst och vetenskap, som för närvarande sakna utrymme att appställas och derföre äro för allmänheten i viss nion otillgänglige. l:a Egyptiska, Grekiska och Romerska Fornsaker. Dessa hafva erhållits dels genom inköp af enskilda Samlingar, hvaribland D:r Hedenborgs var den största, dels genom gåtvor och äfven genom jordfynd inom fäderneslandet. I den nuvarande localen saknas utrymme att ordna och uppställa dessa, till en del ganska dyrbara, fornsaker. De äro derföre magasinerade i ett till Åcademrens disposition upplåtet rum, förut begagnadt till arrest, i Högvaktsflygeln vid Kongl. Slottet, derde uppfylla 2:ne breda hyllor längs efter hela rummel och en del af goltvet. Däribland må serskildt nämnas de utmärkta Egyptiska Mumier med sina tredubbla sykomor-kistor, hvilka General-Consul Anastasy för några år sedan skänkte till den nyligen aflidne Konungen. Emedan nämnde förvaringsrum är för allmänheten otillgängligt, har den ena Mumien jemte några af de mest utmärkta arbetena i marmor och terra cotta blifvit utlemnade till det så kallade Stew-Museum vid Logården, att förevisas bland andra der förvarade likartade fornsaker och konstalster. Dessa båda Samlingar borde förenas och skulle då blifva båda vackra och instructiva. Till dessa borde äfven slutas åtskilligt, sora på andra ställen föi varas, t. ex. en mängd 4 Stats-UIsko Hets Utlåtande, N:o 202. af graverade stenar, som fordom hört till Kongl. Museum och nu, besynnerligt nog, träffas i den s. k. Klädkammaren på Kongl. Slottet. 2:o Fäderneslandets och i allmänhet
I 1723 års adeliga privilegier äro desse hemman ej heller undantagne från denna tunga. Ordalagen i privilegierna lyda sålunda : ”Uti Skåne Halland Rlekinge och Bohus Län, skall R. o. ”Ad. såsom dem af ålder förundt och efterlåtet varit, njuta och be”hålla deras Sä/esgardar de äga, med sina torp ... fria och ledi”ga för ... utskrifningar enroulleringar och roteringar.. Sammaledes äro insockneeller veckodags-godsen . .. alldeles befriade ”och frikallade för alla upprepade krono-utlagor och besvär, undantagandes Adels-rust-”tjensten” etc. R. o. Ad. finnér således, att häruti ej omförmälas utsockne frälsehemman. Då de ej voro undantagna från roteringen, så borde de vara densamma underkastade. Deras innehafvare påstå motsatsen, och åberopa att de i stället endast skola erlägga atskrifn i nålpenningar såsom de af ålder gjort. Men dessas utgörande bevisar just, att hemmanen ej höra till det ypperliga frälset, ty detta var, genom de nyss upplästa privilegierna från utskrifning befriadt, och skulle genom 1810 års beslut, extra roteras. Utsockne-frälsehemmanen höra följaktligen till det allmänna frälset, som af ålder är rotering underkastadt, och derföre bör ordinarie roteras. Nu återstår frågan: hafva dessa hemman särskildt fått en rotefrihet, som hvarken Malmö Recess eller adeliga privilegierna dem tilldela, eller rättighet att derföre betala mindre än andra? Derom bar tvitlats, under Sveriges olika fundamenlal-lagar, efter hvilka Hal6 H. 14 210 Den 22 Juni e. m. landningar, enligt Malmö Recess skola rätta sig. Under 1720 års Reg.F. började man rotera i Halland liksom i andra landskap, och den 9 Maj 1720 afslutades kontrakt för Halland, hvilket stadfästades den 6 Januari 1729. Men det var endast för skatteoch kronoskatte-liemmanen.
Af Öfverflödsämnen förekommer och omtalas i Förslaget endast knjjet. Denna article står här nu alldeles enstaka, och dess anförande har synts mig göra ett afbrott mot deri åt hela Betänkandet i öfrigt gifna cvarakteren. En annan fråga torde blifva om rådligheten och nyttan af det föreslagna kafFeforbudet, liksom till hälften. Ett abso ut kaffeförbud, beslutadt och antaget af alla klasser, af en hvar, skulle charakterisera och bevisa Nationens ännu verksamma uppoffringsf >rmåga i de ömtåligaste ämnen, samt betydligt lätta vår handelsvåg. För mig synes im llertid kafLts bruk, genom tid och vana, redan blifvit en oumbärlighet, nästan likasom bränvinet, ehuru för en annan del af allmänheten. Nyttjandet af denna utländ ka vara, likasom af sockret, hämmas troligen ej 1 r’ f godt, att söka motverka missbruket, icke genom tvångsmedel utan genom efterdöm n och utvägar, som kunde verka på tänkesätten. I stället att strida mot en redan stadgad smak, redan nästan allmänna vanor eller i ■ eqvival nt, och nu mera tilläfventyrs lika ä jf43 Beij/', och Ekon. Etsk. Eeillnkanäen. behof, skulle jag i synnerhet önska noggrannhet och stränghet i förbud mot hvarje ny och börjande yppighetsosed, samt mot det öfverflöd, som, utan att tillfredsställa förtäringsbehofvet eller nöjet, blott tillhör fåfängan och ett tomt praktbegär. Jag ville ock, i förening härmed, nämna och tillstyrka den möjligaste inskränkning i den för Riker kostsamma blåa färgen, serdeles för militairen och den arbetande klassen: och jag skulle icke förmoda den manliga Nationen, eller någon medborgareklass nog lättsinnig, att för allmänt gagn icke kunna umbära en serskildt färgad yla. Dessa mina tankar, föranledda genom behandlingen af detta vigtiga ämne, har jag ä~ rån vördnadsfullt framställa, för att af Höglofl.
Att köpa det man behöfver hvar som helst och der det kan fås till bästa priset är en af de naturligaste, och denna borde man väl icke kunna bortskänka för några fä individers interessen, som ädelmodigt åtaga sig alt förse samhället med vissa förnödenheter mot ett betingadt pris, sorn är vida högre än det, hvartill man kan förskaffa sig dem på annat håll. Genom en sådan concession och liberalitet å majoritetens sida har dock prohibitivsystemet uppkommit. Länge har man som ett axiom antagit, att fabriker endast genom prohibitioner kunna uppkomma. Vore förhållandet verkligen sådant, skulle jag anse det förmånligare för ett land, att de aldrig existerade, än under villkor af en så dryg beskattning. Förhållandet är dock, att de uppkomma af sig sjelfva, utan några konstlade utvägar, blott den rätta tidpunkten är inne. Alla stater, i sin barndom, handla endast med råämnen, och de befinna sig icke sämre för det; ty den slatsoeconomiska vinsten för ett land uppkommer icke derigenom, att man Den i5 December f. m. ■77 man företrädesvis säljer den eller den varan, den förädlade eller råämnet, utan derigenom, att ett land förökar sina vinstgifvande .affärer och säljer det mesta möjliga af hvad som helst. Så länge en nation endast handlar med råämnen, är vanligen den allm. välmågan störst; ty erfarenheten har olyckligtvis utvisat, att uselheten i de större fabriksländerna är samsyskon med industrien. Således liemtar man hvarken i moraliskt eller statsoeconomiskt afseende några skäl att genom konstlade medel framskjuta tidpunkten för fabrikers uppkomst. Då råämnen börja tryta, då med folkmängdens tilltagande jordbruket har armar alt aflåta åt näringarna, och således arbetslönerna blifvit nedtvingade, då först är perioden inne för fabrikers anläggande. Denna tidpunkt har nu inträffat för Sverige, och näringarna skola bär progressivt tilltaga med ett liberalt tullsystem, då de deremot under en förutgående period, vare sig med eller utan prohibitioner, aldrig skulle kunnat uppstå från sin linda. Problemet, som man nu vill lösa, är att förena,statens, consumentens och fabrikantens inleressen.
Denne sof verkligen, men vaknade vid Gabriellas temligen högljudt uttalade fråga: ”Sofver du?”– och genast var han uppe och i samspråk med Rosenberg, hvilken, liksom många andra personer, på nytt retades till vrede, emedan han träffade någon, som kunde deltaga i hans billiga förtrytelse. ”Men det var ju ej om det, vi nu skulle tala,” inföll Gabriella. ”Birger och Erika, hör då på hvad jag upphittat!” Och nu utvecklade hon hela sitt förslag; och Birger, långtifrån att skratta deråt, yttrade, till Rosenbergs stora förvåning, den förmodan att detta verkligen var bästa och säkraste medlet att hemföra godset, först emedan färden under sådana omständigheter icke liknade sig till en lurendrejeriaffär, och sedan, i den händelse att jaktlöjtnanten nu åter kryssade på utkik, vore det icke otroligt att han af artighet mot Ella, med hvilken han gjort bekantskap för några år sedan, lät åtminstone hennes plats blifva oantastad. ”En sådan björn skulle visa så mycken höflighet! Nej, det är jag säker att han icke gör; och väl vore det för hans egen heder, ty f-n ger jag den karl, som i tjensten ser på vackra fruntimmer!” menade kaptenen. ”Fy, blygs!” sade Ella och gaf sin älskare ett lätt slag på kinden. ”Jag har sagt min mening,” yttrade Birger; ”må Erika lägga sitt ord till! Fruntimrens råd äro alltid bättre, än vi vilja medge det, min kära Rosenberg.” ”Jag röstar för Gabriellas förslag. Det duger åtminstone att försöka; och när det i alla fall icke kan gå värre, än att Rosenberg mister sina sidentyger och shawlar, så tycker jag att det just kan göra detsamma, om det sker på ljusa dagen eller om natten. För att möjligen bevara dem, tror jag likväl att försöket vid dager blir det säkraste.” ”Nu är du öfverröstad!” utropade Gabriella lifligt. ”Och den vackraste shawlen i packan är min, om jag riktigt hemför alltsamman åt dig. Är det icke så, söta Rosenberg?” ”Jo visst! Den skulle du hafva fått ändå; men jag tycker att hela saken, med fruntimmersbefolkningen i slupen, är liksom litet befängd.