Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag uppskjuter derföre allt besvarande i sak af de anmärkn:r, som emot betänk. uro gjorda, intilldess frågan ånyo förekommer inom Ulsk., deraf jag liar äran vara medlem. Det är blott i atdedn. af den begäran 0111 några upplysningar, som en värd ledamot till mig liar ställt, som jag nu får äran att i största korthet yttra följande. Där har blifvit fråga väckt om meningen vore att nya stångjernshärdar utom tack jernbergslag skola få anläggas af dem som visa sig äga en kol tillgång af 800 läster för hvarje härd; och alt, då nära hälften af bergsmanshärdar ligger utom egentlig tackjernsbergslag, så skulle i det fallet tillökningen komma att uppgå af dem ensamt till omkring 12,000 å i5,ooo skeppid. Jag bekänner, att då här varit fråga om stångjernshardar utom tackjernsbergslag, så har jag dervid ej tänkt mig så små härdar, som de, vid livilka nu ntsmidas endast 3o ä 4° skepptd; men om sådana äro belägna uti de orter, som ej höra lill tackjernsbergslag, så får jag 1111 förklara min enskilda tanke vara, att de böra åtnjuta fullkomligt samma rätt, som andra. Jag tror likväl ej, att derigenom i sjelfva verket skall uppkomma en så stor tillökning, som den numerära beräkningen gifver vid handen, nemi. 12 ä 15,000 skepptd. Jag hemställer till den värde talaren sjelf att bedomina, huruvida man kan förmoda, att mängden af dessa små härdar kunna uppvisa den ofvannämnda kollillgången, så att derigenom af en härd, som nu tillverkar 3o å 4° skeppid, ett större jernbruk skulle kunna uppstå; delta måste åtminstone jag för mili del betvifla. Sedermera har samme talare frågat, om med de omnämnda bruksprivilegierna monäs i838 års privilegier eller de privilegier, sorn existerade före den då beviljade tredjedelstillökningen.
Och att skarpskytteföreningarna verkligen, till oberäknelig nytta för landet, kunna lösa denna uppgift, derpå kan ingen tvifla, som vet hvilken intelligens och bildning, skarpskyttarne inom sina leder besitta. Och till slut, om en sådan lagstiftning på frivillighetens område, som den föreslagna, skulle antagas, framkallad af skarpskytteföreningarnas i frigaste vänner, så skall den nästan h. o. h. förqväfva den frivillighet, som nu är skarpskytteföreningarnas heder, öfver hvilken de med rätta kunna vara stolta, och hvilken äfven är fäderneslandet en borgen för, att föreningarna, lifvade af en sann fosterländsk ande, skola i farans stund ej allenast sjelfva erbjuda sina krafter till landets försvar, utan äfven rycka med sig hela folket och göra försvaret af fosterjorden till dess heligaste och dyraste pligt, för hvilken alla andra måste stå tillbaka; och den skall sätta i stället en frivillighet, grundad på »egennyttiga små beräkningar,» utan något stort mål för ögonen, utan att föreningarna på något sätt kunna vara berättigade till landets fulla förtroende, genom att visa någon högre uppfattning af hvad de kunde vara — föredömen för Svenska lolket uti ädel uppoffring för fosterlandets försvar, och ledare, jemte armén, för landets stridskrafter, ledare, till hvilkas upprop folket med förtroende kunde lyssna, och tili hvilka hvarje kraftfull arm, hvarje god vilja med tillit kunde sluta sig. Jag kommer nu till det förslag, hvilket jag tror vida säkrare, än befrielse från beväringsexercis, skulle gifva lif och utsträckning åt skarpskytterörelsen och ökad styrka åt landets försvarskrafter — ett förslag, som ej fordrar någon lagstiftande åtgärd af R. St:r, men hvilket förslag R. St:r dock, såsom sin önskan, i underd. skrifvelse till K. M. kunna framställa. Detta förslag åsyftar ingen förändring af skarpskytteföreningarnas nuvarande stadgar eller öfningar, det ålägger dem inga nya skyldigheter, utan tillerkänner dem endast rättigheter.
Kongl. Kammar-Collegium har uti Frotocolls Utdrag af samma dag till Utskottet öfverlemnadt Kammar-Advokat-Fiscals-Embetets i detta ämne afgifne Memorial, såsom innefattan-j de upplysning om de åtgärder hvilka, till följe Stuti^VtsiattetS fcetänkariderti i'i 5? ö? Kongl. Kungörelsen den 4 Febr. 181 i, angående användandet af ifrågavarande Skogar re* dan blifvit vidiagne, och de omständigheter, sorn dermed i ett eller annat afseende äga gemenskap; Hvarförutan Kongl. Collegium i af? seende pa hvad härutinnan redan tillgjordt blifvit, meddeldt följande upplysningar inno Att Advocat-Fiscals-Embetets Titia» tande angående Elfkarleby samt Tjerps norra och en del af Tjerps västra Krono - Allmänningar, anslagne till Elfkarö Bruk, blifvit den '4 i samma månad med Kongl. Bergs-Gollegium domin U nice rädt a:do Att bemälte Embetes Utlåtanden an? gående ej mindre den Forssmarks Bruksägare upptätne Allmänning på Gräsön> än Svalmyra Allmänning anslagen till Hargs Bruk blifvit den 13 sisth Januari! med Kongl>_jBergsFolie* gium communicerade. 3:0 Att Skatteköp blifvit beviljadt å Kol? lera Manufactur-Verks Becognirions-Skog i Elfsborgs Län och Skatte-Bref derå den 29 December för] ed i t år utfärdadt, med vilkor, at£ Skogen bl ifver från Bruket oskiljagtig. 4:0 Att, angående den Åsbobergs Grufvelag anslagné Ostra del af Gyttorps Norra Allmänning, Kongl. Collegium i anledning af Åd* vacat-Fiscals Embetets derom afgifne Memorial, den 24 sisth Februarii, resolveradt Bref till Kongl.
I Taxan icke nämnde. 4) Gällde för »Plåtar, myntade, och' så kallade Ungerska, samt gjutkakor.» ) Gällde för: »Kopparskrot eller gammal koppar, endast användbar till omsmältning, samt kopparaska.»' XIX Fr. o. m. 1842 Fr. o. m. 1846 Fr. o. m. 1849 Fr. o. m. 1852 Fr. o. m. 1855 Fr. o. m. 1858 Fr. o. m. 1861 t. o. in 1845. t. o. m. 1848. t. o. m 1851. t. o. m 1854. t. o. m 1857. t. 0 m. 1860. t. 0. ra. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. m 1830. t. o. m 1835. t. o. m 1841. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. oarbetade Förb. 400 tt 75 R:dr 400 tt 75 R:dr 320 tt 75 R:dr arbetade: förgylda .. 3) Förb. 25 % 25 % 4) 1 tt 2: 25 försilfrade eller pläterade 25 % 25 % 25 % 1 tt 75 öre j ’) I Taxan icke nämnde. a) Tor tillverkning af segelduk,Refter Kommerskollegii tillstånd: ohäckladt: 20 tt 37* öre; häckladt: 20 tt 75 öre. XXI Fr. o. m. 1842 t. o. m. 1845. Fr. o. m. 1846 t. o. m. 1848. Fr. o. m. 1849 t. o. m. 1851. Fr. o. m. 1852 t. o. m. 1854. Fr. o. m. 1855 t. o. m. 1857.
Detta är ju det gamla kända: » Skall jag taga vara på min broder? » att Men förutsätt, att dessa två äro bekanta, de träffas under själfva täflingstiden, hvilken frestelse då för den själfviska kvinnan att åtminstone medelbart styrka den manlige medtäflaren i hans ärfda och förvärfda inbillning, att mannens natur är sådan, att han nödvändigt måste ha en hel del kostsamma osede *! Tänk, om han allvarligt bad henne säga sin mening om denna sak! Tänk om han just då fattat ett beslut att ändra sitt lefnadssätt och försöka lefva på en ringare inkomst. Månne hon då, utan all egeuytta, utan biafsikter, skulle uppmuntra honom i detta beslut eller blott slå bort saken med skämt eller ett par talesätt? Månne själfviskheten här skulle uppgifva sitt säkra öfvertag? — Ä r det ej bäst för oss alla arbetssökande kvinnor att besvara dessa och liknande samvetsfrågor med den ödmjuka bönen: Bevara oss från frestelsen och fräls oss från det onda? Och å andra sidan: Månne en ung man sporras att höja sig till en större sedlighet genom utsikten, att, som följd af ett ordentligare och sparsammare lefnadssätt, för framtiden tvingas till att, i sin ordning, underbjuda sina kvinliga medtäflare eller i bästa fall få nöjas med en af kvinnan nedtryckt aflöning, utan att därtill ega hennes fördelar i ett godt hem hos föräldrar eller anförvanter? Uppröres ej vår sedlighetskänsla vid föreställningen, det vi genom att i oträngda mål nedsätta lönen för vårt arbete, vålla, att just de egenskaper — dygder — som företrädesvis tillerkännas kvinnan, blifva samvetslösa arbetsgifvare till nya medel, hvarmed de kunna skada och förtrycka? Dessa frågor torde väl förtjäna att, i allt lugn, behjärtas af alla bättre lottade arbetssökande kvinnor, och blott om och till dessa har jag i mina förra artikel talat samt uttryckligen sagt, att man af den stora skara nödställda arbeterskor, som landet tyvärr eger, ej kan eller får fordra deltagande i kampen mot missförhållandet emellan mannens och kvinnans aflöning för samma slags arbete. Jag tror nämligen ej pä någon större välsignelse genom strejkväsendet.
Ombudsman; syntes det Herr Grefven sora. ändamålet med den ifråga stål Ide granskande Committeen vöre vunnet, om Riksens Ständer sjelfve föreslogo någre personer, att med de redan granskande och af Kongl. Majit förordnade Ledamöter, inom LagCommitteen i deras arbete deltaga:: hos Högv. PrestS landet af Herr Professor Fröberg, att lian ansåg såsom tjenlig t medel till Lagarbetets påskyndande, att de till vederbörande anslagne arfvode» till hälften nedsättas; af Herr Prosten Doctor Stenhammar, att Committeens arbeten icke borde ställas på obestämd tid, hvaraf lätt kunde hända, att ett eljest der - LngVtskottcts B et fink walen, g före lämpligt arfvode förvandlas till lifstids-pension ; al Herr Prosten Doctor Svedelius att den af Utskottet till nästa Lagtima Riksdag föreslagne obestärn la termin, i stället borde bestämmas till nästa Riksdag. Hos Hederv. BondeStåndet af Johan Longberg, att han icke kunde inse möjligheten för Högsta Domstolen att, utan åsidosättande af dess öfriga mångfaldiga göromål, granska hvarje §. i den nya Lagen med den tillbörliga uppmärksamhet ärendets vigt kräfver, och att man derföre borde vara betänkt på någon utväg, hvarigenom rättvisans skipande i högsta Instantien icke uppehölles i sin oafbrutna gång, utan att derföre åsidosätta GrundLagens föreskrift, att Högsta Domstolens utlåtande öfver Lagförslag inhemta. Då Herrar Ehrenborgs och Gyllenlieims ofvanupptagne Memorialer hos Höglofl.
Med eget begifvande har Professor Arrhenius derjemte, under sin fjortonåriga tjenstetid som Institutets Föreståndare, jemväl lemnat undervisning i botanik och skogshushållning, hvarföre han först de sednaste åren i årligt arfvode uppburit 1,000 R:dr, hvarjemte han utan ersättning hela tiden lemnade undervisning ä kameralistik, med särskildt afseende på svenska jordens natur och beskattning, samt} ekonomilagfarenheten. Då till Styrelsens kännedom kom, att Eders Kongl. Majit nådigst bestämt Föreståndarens lön vid Alnarps Landtbruks-institut till 5,000 R:dr, med föreläsningsskyldighet äfven i dine läroämnen, insåg Styrelsen nödvändigheten af att, med den rätt, som i 2 § af Eders Kongl. Majits nådiga stadgar för Ultuna Landtbruks-institut är Styrelsen förbehållen, jemväl höja Föreståndarelönen vid Ultuna från 3,000 till 5,000 R:dr, såvida Institutet skulle kunna påräkna till denna, vigtiga plats personer med dertill erforderliga kunskaper och förmåga att vidmakthålla en nyttig täflan mellan rikets tvenne landtbruks-institut. Denna löneförhöjning beräknades att taga sin början med år 1862, men då Styrelsen hade sig bekant, att Professor Arrhenius egde utsigt att den 1 Oktober samma år få tillträda Sekreterareplatsen vid Landtbruks - — 325 - akademien, föredrog Styrelsen att, i stället för en löneförhöjning, som för 9 månader skulle komma att utgöra 1,500 R:dr, tilldela Professor Arrhenius ett honorarium af en silfvervas med lämpliga emblemer, hvilken också öfverlemnades till honom vid afskedstagandet som en gärd af erkänsla för det utmärkta sätt, hvarmed han, alltsedan Institutets stiftelse, både som Föreståndare och Lärare fullgjort sina åligganden, samt för det osparda nit, hvarmed han vid alla tillfällen befordrat denna läroanstalts framgång och anseende. I sammanhang härmed beslöt Styrelsen att, med Professor Arrhenii begifvande, tillegna Institutet hans proträtt i olja, som ett kärt minne af dess förste, nitiske och verksamme Föreståndare.
LagUiflottets d. 8 nastlidne Sept., afgifne Betänkande, angående Rattegängs ombud; hwilket de Resp. MedStänden och wälbemälte Utstött wördsamt och manligen tiiikannagifmas stulle. Ut supra. Lx krotocollo I. lil. kstersbon. S. D. I anledning af Högloft. BancoUtslottets i ProtocosUtdrag af d. 29 nästlidns Sept., meddelke Yttrande, öfwer Herr Ryttmästare» Grefwe ^xel ttami1t0N8 dit remitterade Memorial, fann BorgareStändet icke nägvt hinder, med mindre Banco Fullmägtiges Protocoll för d. iz Martii innes warande är innehällande berättelse om de händelser, som dä inträffade, mä till tryckning befordras; hwarom de Resp. MedStänden wördsamt och manligen stulle underrättas. Ut supra. Lx ?rcrtoco!1c> s. II. keterston» S. D. Dä Ständet till afgörande företog hwad Högloft. StatsUtstottet, i ProtocolisUtdrag af d. 28 sistled.
Aran kastas på den ena vågskålen och man söker upväga henne genom att lägga ett antal blanka silfverpjeser uti den andra. Är detta antal tillräckligen stort, lyckas understundom försöket. — Då en väl upfylld och rundad börs framkastas i rörelsen, nedfalla menniskorna genast i stoftet för att egna honom sin dyrkan och glömma t. o. m. i förtjusningens rus icke sällan att efterse huruvida denna börs kari innesluta verkliga» ädla metaller eller om den tilläfventyrs endast är upblåst af kreditens lätt förflygtigade ånga. I senare fallet varar förtrollningen blott till dess en kraftigare påtryckning uplyser om sanna förhållandet och låter den vackert rundade börsen sammanfalla till ett intet. — Den som eger hvad han behöfver sträfvar dock att förvärfva ändå mer, och han lastas eller rosas alltefter som han förmår att aftvinga jorden, djuren eller menniskorna det mesta möjliga. Allmänna tjenster och befattningar af alla slag' upskattas efterj den inkomst de medföra och kommunala updrag„ som icke lemna någon vinst, måste man till en del genom lagens tvång tillförbindas att icke afsäga sig. Att vid domstolarne sitta i nämnden ansågs fordom för ett hedrande updrag. Denna aktningsvärda insättning, som är ett vackert aftryck af den stämpel 58 Den 16 Januari. friheten från urminnes tider satt på vårt land och som för den stora massan af allmänheten innebär en stark garanti mot väld och orättvisa, är nu nedsjunken till ett betydelselöst besvär, som hvar och en i möjligaste måtto söker undandraga sig. — Länder gifvas der man eftersträfvat representantkallet såsom en ganska vinstgifvande inkomstkälla. — Hela denna egennyttans apotlieos är motbjudande, och minst borde deri deltaga det aktade Stånd, som framför allt har äran till sitt ögonmärke. — Då den Romerske medborgaren på ett förtjenst fullt sätt hade upfyllt sitt kall och gagnat Staten, erhöll lian en hederskrans till belöning.
Maj:t genom nådigt Bref af den 5 Mars 18xi behagat i Nåder förklara, att vid Strandningar, hvilka af hvad orsak som helst inträffa inne i Stapelstädernas hamnar, Skeppare samt ägare af skepp och gods må vara tillätet, att sjelfva på det för dem förmonligaste sätt verkställa berg ingen, utan någoa rättighet för Dykeriet att dermed taga befattning i annat fall än då sådant af vederbörande sjelfmant begäres, Kougl. Maj:t jemväl Värdes nådigt bifalla att, vid inträffande olyckshändelser af ofvan omförmälda beskaffenhet* Dykeriets åtgärd må upphöra. Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande och, ehuru härvid å ena sidan förekommer, att Dykerioch BergningsGompagriet, hvilket genom Kongl. Reglementet a£ den 22 December 1802 är octroyeradt på 25 års tid, räknadt från samma års början till J827 ars slut, äger uti Högstberörde Reglemente enahanda säkerhat, som den hvarje enskild bör kunna påräkna af ett ingåhgefc Contract, så länge det å hans sida icke brytes* och hvaraf synes följa, att Dykeriets rättighet, att taga befattning jemväl med sådåhå fartyg och sådant gods, som genom en KröBiliaii-g till RiksSt. Fröt. 8-de Sarai. N:r 19. 20» Besvi och Ekon. JJlsk. Betänkande»ö tiolats’ vållande kan sättas på grund, bör vara obestridlig; likväl och sorn å andra sidan 1802 års
Maj:ts Befallningshafvande i Kopparbergs län förordad ansökning om godtgörelse för den minskning i inkomster, sorn till följd af berörda förändring drabbat Bosaeus, nu föreslagit, att ett belopp af 150 R:dr R:mt måtte på Allmänna Indragningsstaten uppföras för att årligen från och med år 1865 komma Bosaeus, så länge han innehar Öster-Dalarnes domsaga, till godo såsom ersättning för minskad inkomst af domsagan genom förändring af dess område: och hafva Rikets Ständer, med bifall till Eders Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning, medgifvit att för Häradshöfdingen Bosaeus må uppföras å Allmänna Indragningsstaten ett årligt belopp af 150 Ridr, att från och med år 1865 och så länge han nämnda domsaga innehafver, till honom utbetalas såsom ersättning för minskade löneinkomster. 5:o. Hos Rikets Ständer har Eders Kongl. Majit i den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, på grund af särskilda ansökningar och enligt Fångvårds-styrelsens tillstyrkan, äskat, att följande vid fångvården anställde tjenstemän och betjente, nemligen Direktören vid länscellfängelset i Carlstad Peter Holmgren, Direktören vid straff-fängelset i Norrköping, Riddaren af Kongl. Wasaorden August Leopold Hård af Segerstad, Direktören vid länsfängelset för Stockholms län, Underlöjtnanten i arméen, David Ludvig Lock, Kompanichefen vid Kronoarbetskorpsen, Kapitenen i arméen, Riddaren af Kongl. Svärds-orden Wilhelm Ulrik Kuylenstjerna, Direktören vid länscellfängelset i Örebro Lsak Fredrik Ohlin, Vaktknekten vid länscellfängelset i Gefle Olof Wennherg.
Skrifvelse, N:u 112. gående från Riksgälds-kontoret med en tredjedel, eller 100,000 R:dr, under hvartdera a( åren 1864, 1865 och 1866, för att, tillika med det af Stockholms stad utlofvade bidrag och de medel, Styrelsen för Svenska Slöjdföreningens i Stockholm söndagsoch altonskola lörmält sig dessutom ega att härtill disponera, användas till uppförande ä Akademiens tomt af en ny byggnad för Slöjdföreningens skola, deri lokaler jemväl böra beredas för allmänna industri-expositioner, för utställning af landtbruksredskap och modeller samt lör ett geologiskt museum. Hvilket Rikets Ständer ansett sig böra utan afvaklan på slutliga afgörandet utaf samtliga med 6:te Hufvudtiteln sammanhängande anslagsfrågor, hos E. K. Majit i underdånighet anmäla, enär, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, angeläget lärer vara att, på det nödiga förberedande åtgärder ofördröjligen må kunna vidtagas för omförmälda byggnadsarbetes påbörjande omedelbart efter nästa års ingång, vederbörande, så fort ske kan, erhålla kännedom, om Rikets Ständers före nämn da beslut. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändt luis Ridd. och Adeln den US .luli 1863. Presle-Slåndet den 85 Borgare-Ståndet den 85 Rnrwip-Sl ånHpf Hpi» Q.S — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, orri tillägg uti 15 § af Kongl Kungörelsen den 13 November 1800, angående den allmänna beväringen. (Sammans. Stats-, Lagoch Ekon.-Utsk. Ret. N:o 31.) 8. A. K. Uti till Rikets Ständer aflåten Proposition af den 24 Oktober sistlidet år har E. K.
Visserligen saknar samhället härtill egna tillgångar, men äfven denna brist och förlägenhet har vid innevarande riksdag redan blifvit inför Rikets Höglofliga Ständer tillitsfullt framlagd. Hvad här ofvan sålunda blifvit anfördt ådagalägger nogsamt Westerviks stads och kringliggande folkrika landsorts behof af ett fullständigt elementarläroverk i nämnda stad, och torde det icke kunna förnekas att detta behof är af den vigt att detsamma nu bör afhjelpas. Till följd häraf vågar jag ödmjukast föreslå och anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer täcktes bevilja löneanslag till två nya lektorer och till ännu en adjunkt, i stället för en nuvarande extra-lärare, äfvensom till löneförbättringar åt rektor oell öfning slär ar ne vid elementarläroverket i Westervik, på det att detsamma må blifva på båda bildningslinierna fullständigt. Hvad Högvördige Domkapitlet i Linköpings stift uti detta ämne till Kongl. Maj:t i underdånighet andragit, och hvaraf en bestyrkt afskrift här vidfogas, får jag jemväl ödmjukast åberopa; likasom jag får äran hänvisa till Calmar läns norra landstings, genom Konungens Befallningshafvande i samma län insända, Westerviks elementarläroverk rörande, underdåniga petition, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, lärer blifva till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnad. Stockholm den 15 November 1865. C. Fr. Carlson. (Bilaga.) Stormägtigste, Allernådigste Konung! Öfver den af Westerviks Stadsfullmägtige hos Eders Kongl. Maj:ts gjorda underdåniga ansökning om nådig Proposition till Rikets härnäst sammanträdande Ständer, angående dervarande endast på reallinien fullständiga läroverks utvidgande till fullstäu - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 311 digt högre elementarläroverk, har underdånigt utlåtande blifvit Domkapitlet affordradt; och får Domkapitlet till åtlydnad häraf, med återställande af remisshandlingen, underdånigst anföra följande:
Ilo. XII. A. 57. XV. E. a4g. — den Sjunde. VII. B. 77, 106. A. 345. — IndragningsStalen. Hus och byggnader, Kronans, angående hufvudboken öfver. XVII. A. 470. B. 512. XVIII. E. 3. Hus, laga, om upphäfvande af FÖrfattningarne rörande. II. 240. III. R. 260. XVII. B. 33. A. 87. — och Tomter i stad, hvilka blifvit inköpta för statens, landets eller ortens allmänna behof, att de må utgöra enahanda utskylder till staden, som för enskilda egendomar äro stadgade. VII. B. 36i. A. ioi. IX. U. 348. A. 357. Husbehofs-BränvinsBränningen. Se BränvinsBränningsFörordningen. Husdrängar, Bankens, om sökt arfvode för. Se Bankens husdrängar. Husesynsoch Byggnads-Orcfning, om utarbetande af en allmän.- II. 232. III. R. 257. XIX. B. 5j. A. i53. XX. „ E; l ä. HushållsSällskapen, om ny organisation af. VI. B. 207. A* 4%- . HusPredikanter, om upphörande af eller inskränkning i rättigheten att kalla. V. B. 7. A, 10; XIII. HypotlieksFöreningj om inrättande af en allmän. III. HypotheksFöréningar, angående åtgärder till befrämjande af. III. 48. R. 274. XV; B. 417. XVI. A. 96. —- om upptagande af ett lån till befrämjande af. XVI. R. 95, 109, 127. XVII. Hy - ( n3 ) HypotheksFöreningar, angående återlemnande från Statsutskottet af motioner om.
En helt liten stund hade fröken spatserat i trädgården med Sabina bakom sig; då kom också prinsen och helsade på fruntimmerna, och talte så artigt med fröken, och fröken tyckte att det var så varmt och drog handskarna af sig, för att prinsen skulle få se hennes fina händer. Men bäst fröken gick och bar i handen sina handskar, så fastnade ena handskens spetsgarnering vid en buske och refs sönder, och fröken blef så ledsen och sade: „aj mina nya, dyra handskar“, och ernade just börja gråta. Men Sabina hviskade: „var ej ledsen Amirantha, lemna du den bara åt mig och promenera vidare en stund“. Och när fröken Amirantha kom samma väg tillbaka, kom Sabina emot henne med handsken hel och nätt igen. Hon hade nål och tråd i sin ficka, och hennes snälla fingrar hade lagat spetsen hel, och så var det tid att fröken måste gå hem igen. Dagen derpå tog andra fröken den hvita similéklädningen och blå silfverblommorna och armbanden och alla grannlåterna, och Sabina följde åter med henne till slottsträdgården. Och åter kom prinsen och talte med den fröken och följde henne att spatsera och visade henne allt vackert och märkvärdigt, som fanns i trädgården; men lilla Sabina tycktes han ej bli varse. När de nu spatserade, kommo de till ett sumpigt ställe; och der satt på marken en liten fogel, som insnärjt sig i gräset, kanske i någon snara, och icke slapp upp. Och den slog med vingarna och skrek så jemmerligen och dess små ungar i boet ofvanföre räckte ut näbbarna öfver kanten af boet och skreko alla så ömkligt. „Husch, hvad der är vått“, sade fröken, „fy“ och så snörpte hon på sin fina näsa och förde så vackert sina fina hvita händer, och gick en annan väg. Lilla Sabina sade ingenting, utan plockade tyst några grenar, som hon kastade på det våta, skörtade smått upp sin klädning, och trippade nätt öfver dem på sina små fötter till fogeln, som befriad sjöng en glad drill och flög bort. Straxt var