Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk, inkomne ullåhn: N:o 136, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och åt tjenstehjon för långvarig tjenst; 350 Den 2 Maj. N:o 137, i anledn. af väckt motion om anvisande af nödiga medel till beredande af ersättning åt de Norrske undersåler, som under 1814 års krig lidit skada af Svenske trupper; N:o 138, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för användande af den s. k. Schreiberska kuren; N:o 139, i anledning af väckt fråga om förändring i afseende å sättet för uttagande från K. räntekammaren af de till vissa verk anvisade statsanslag; N:o 140, i anledn. af väckt motion, ang:de försäljning till skatte af en del Kronan tillhörige och till Statsverket indragna hemman och lägenheter; N:o 141, i anledn. af väckt motion, ang:de föreskrifters meddelande i afseende på rättigheten til! bosättning å och begagnande af åtskilliga kronoliolmar i Götheborgs och Bohus län; N:o 142, i anledn. af väckt motion, ang:de upplåtande af kronoparken Furubacken åt Marums, Winköls och Härlunda socknar.
På de grunder alt staden Westervik är belägen i Of mil frän Linköping och 17 mil från Calmar, samt att dess läroverk, i likhet med skolorna i Wenersborg och Örebro, blifvit redan är 1839 utvidgadt och dess lärjunge-antal, som under de sednare äien varit i eli jomnt och starkt stigande, nu uppgår till 140, har Utskottet funnit sig böra hemställa, alt delta läroverk, som i den Kongl. Propositionen blifvit uppfördt med Rektor och fern Kolleger, måtte erhålla ytterligare 2:ne Kolleger, samt åläggas att på real-linien meddela fullständig undervisning. På grund af hvad ofvan blifvit anfördt, får Utskottet föreslå, att för läroverken i Wenersborg, Nyköping, Christianstad, Norrköping, Luleå och Westervik måtte, på det dessa läroverk må kunna i de läroämnen, som, enligt skolstadgan, tillhöra real-linien, meddela sina lärjungar så fullständig undervisning, som stadgans föreskrifter innehålla, godkännas en lärare-stat af Rektor och 7 Kolleger för hvardera ; samt att Rikets Ständer i underdånighet hemställa om indragning af 3:ne lärare vid Piteå skola. “ o Genom Utskottets ofvan afgifna förslag till löne-stater för de fullständiga läroverken, anser sig Utskottet äfven hafva besvarat den framställning, som uti en af Herr Ericsson väckt, till Utskottet remitterad, motion blifvit gjord, att, med afseende å behofvet alt gifva ett större utrymme åt undervisningen i fysik och kemi, Lektors-löner - 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148. na vid de fullständiga läroverken måtte ökas med ännu en utöfver det antal löner, Kongl. Maj:t föreslagit. Då, enligt stadgan för Rikets elemfenlar-läroverk, den nedra afdelningen af dessa utgöres af de feni nedersta klasserna, måste otvi(Velak tigt ett slag af Rikets offentliga läroverk blifva sådana skolor, som i sin helhet innefatta dessa fem klasser.
– Kritiken må göra skäl för sitt namn, må urskilja, må söndra. Men felas den sammanhållning, som ett poetiskt sinne endast ger, så öser den ur poesiens källa med såll. Innehållet löper den ur händerna. Vår öfverkritiska tid lemnar derpå i alla rigtningar exempel. Vi äga Iliaden och Odysséen. Hvad intyga de sjelfva om sig? Ty yttre intyg om uppkomsten af dessa gamla skaldeverk, som ålderdomen tillskref Homer, saknas. Det herrliga trädet står der, grönskande under årtusenden. Såsom träd bruka, har det sänkt sina rötter i djupet och mörkret. Såningsmannen har ingen sett. Dag och datum, då fröet lades i jorden, finnas ej antecknade. Emellertid se på det! Är det väl en buskvext, uppsprungen af särskilda rotskott, som trädgårdsmästarens hand sedermera sammanbundit? – Nej! Om detta majestätiska träd må man väl, – med ännu bättre skäl än Cicero om Marii ek, – utropa: Manet vero et Semper manebit – canescet seclis innumerabilibus. Sata enim est ingenio. ”Det förblifver, det skall förblifva: det skall åldras genom oräkneliga sekler: ty sådden är Snillets”. Ett Snille, en afsigt, en konstnärs plan, ett poetiskt helt. Se der hvarom Iliaden och Odyssen, sådana de för ögonen finnas, hvar för sig, ovedersägligen vittna! Från detta factum utgå vi. Deraf följer, att en sådan enhet ej kan vara en tillfällig, en yttre, en senare uppkommen: och att allt hvad strödda underrättelser förmäla om ett samlande, om ett ordnande af de Homeriska Sångerna endast rörer återställandet af ett gifvet ursprungligt helt. Frågar man efter Upphofsmannen till detta, så svarar hela ålderdomen: Homer. Hvad sjelfva det åberopade factum angår, så kan hvar och en derom öfvertyga sig.
Hufvudet var väl formadt, pannan med de två nästan spetsiga knölarna skarpt markerad, nacken rak, liksom tvärt afhuggen. Näsan var stor, och de klara, genomträngande ögonen under de framskjutande ögonbrynen, de energiskt sammanslutna läpparna, jämte den korta hakan gåfvo åt hela anletet uttrycket af okuflig viljekraft. Agnes såg på honom alt ibland hela kvällen. Hon kunde ej låta bli det. Stundom såg han frånvarande ut, men deltog dess emellan i lekarna med lif. Så började man danslekar. Flickor, som ej gått och läst, hysa i allmänhet en viss respekt för unga män, som äro öfver tjugo år. Grane var där för första gången. Han hade kommit ned öfver julen för att hälsa på sin far, som nyligen flyttat till staden. Altså var han främling på platsen, och som ingen bjöd upp honom i turerna, tämligen overksam i dansen. Han såg på, utan att egentligen tänka deröfver, då han plötsligt märkte någon, som stod bredvid honom. Sin dam hade han försummat en lång stund. »Får jag lof?» sade en röst. Det var Agnes. Man dansade »udden står och sofver». Han såg upp. Två stora, spörjande ögon voro riktade mot honom. Han böjde sig lätt och grep henne om lifvet. Hon såg så barnslig ut, där hon stod, och dock så allvarsam. »Tack, för att ni väckte mig», sade han leende. »Jag stod verkligen och sof.» När de skulle gå hem, hjälpte Grane henne på med kappan. »Knäpp väl igen om er, fröken», sade han med en något beskyddande min. »Ni ser just ej stark ut.» Åter såg hon upp emot honom med det där underligt frågande i blicken. Så sade hon farväl och gick, medan han stod kvar för att vänta på några andra. Lektor Johan Grane, Kristian Granes fader, hade som sagdt nyss flyttat till staden. I sin ungdom hade han tillhört det gamla Upsala, gluntarnas Upsala, filosofins Upsala, varit sångare, kamrat, sällskapsbroder och juvenal.
Nu föreslås att hägge desse rubriker måtte bibehållas, men så, att hvarje Tjensteman, efter göromålens beskaffenhet, må uppbära sin belöning, allenast efter endera, i likhet med hvad vid 1809, 1815 och 1818 årens Riksdagar i Stockholm egt rum; i följd hvaraf arfvoden synes lämpligast för de Tjenstemän hvilkas göromål i synnerhet fordra kunskap och skicklighet samt Tractamenten för dem, hvilkas befattningar hufvudsakligast fordra möda, hvadan Secreterarne torde böra aflönas genom arfvoden och den öfrige Cancel1 i-Betjeningen genom Tractamenten. För att bibehålla en billig proportion, så att icke de, som erhålla Tractamenten, genom Riksdagens längd, må bekomma en jemförelsevis större belöning, än de som få arfvoden, hafva de sednare synts bora beräknas efter månad. Efter förutsättande af ofvannämnde grunder, hafva vi öfverenskommit om följande förslag till arfvoden och tractamenten, nemligen: Ilos Högloft. Ridderskapet och Adeln: Arfvode för Riddarhus-Secretera ren i månaden . R:dr B:co 3oo. — Stats-Utskottets Betänkanden. Tractamente för: 3:ne alste Cancellister eller Notatarier om dagen hvardera . 3: Dito för 2 Ordinarie och 4 Extra Ordinarie Cancellister om dagen hvardera a: Dito för 4 Vaktmästare om dagen hvardera i: Hos Högrör dige Preste-Ståndet: Arfvode för Secreteraren i månaden R:dr B:co 3oo. Tractamente för: i Notarie om dagen 3: Dito för 2:ne Ordinarie och 3:ne Extra Ordinarie Cancellister, om dagen hvardera 2: Dito för 4 Vaktmästare, om dagen hvardera 1. Tios Vällojl. Borgare-Ståndet: Arfvode för Secreteraren i månaden R:dr B:co 3oo. Tractamente för: 1 Notarie om dagen 3: Dito för 2:ne Ordinarie och 3:ne Extra-Ordin.
N:o 264, Hr Silfverlood, fullm. Gr. von Rosen, Robert Axel, med 33 röster. N:o 873, Hr Hägerflycht, Carl Henrik, med 33 röster. N:o 392, Frih. Peyron, Gustaf Oscar, med 32 röster. N:o 335, Hr Grubbe, fullm. Hr Olivecrona, Samuel Detlof Knut Erik, med 32 röster. N:o 460, Hr von Krusenstjerna, Mauritz Adolf, med 32 röster. Sedan särskilda lottningar blifvit anställde dels emellan dem, som erhållit 33 röster, till bestämmande af deras ordning såsom Suppleanter, och dels emellan 6 Ledamöter, hvilka alla bekommit 32 röster, för att afgöra, hvilka af dem skulle såsom Suppleanter ingå, äfvensom ordningen dessa Suppleanter emellan. H. Exc. Hr Gr. och Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtskits Utlåt. N:o 123, angide regleringen af utgifterna under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel. lil.-te punkten. Utskits hemställan bifölls. 112:te punkten. Den 25 juli f. fä. Hr C DS denna fråga förra riksdagen här förevar, utvecklade jag för B. o. Ad. den synpunkt, ur hvilken jag betraktade densamma, och förklarade derjemte, att jag ansåg den ganska vigtig. B. o. Adina beslut blef dock icke i öfverensstämmelse dermed. Mitt yttrande var emellertid mindre fullständigt, emedan jag, såsom icke egande förmåga att bedöma den vetenskapliga sidan af saken, inkräukte mig till den praktiska. Jag ansåg afven då, att inrättandet af en poly k linik vore det bästa, emedan der skulle anställas flere läkare, som naturligtvis måste blifva allopather, enär vi ännu icke ega mer än två eller tre homöopathiska läkare.
Hela golfvet var tätt beströdt med blommor, äfven så hennes säng, och vid sängkanten, på den vanliga stolen för hennes kläder, lades en hvit musslinsklädning i stället för hennes hvardagsdrägt. Nu vågade jag väcka henne. „God morgon, goda Clara“, sade jag gladt, „nu är det så fridsamt och festligt sedan du slutat allt arbete. Allt är gjordt, intet finnes mera att arbeta på länge, bara spela. Låt mig nu kläda på dig och kom sedan och spela“. „Helena, Helena, talar du sanning“, utbrast Clara, med en blick så himmelskt glad, att det skar mig i hjertat. Hon hastade opp ur sängen, så att jag endast hann löst kasta öfver henne klädningen. I samma ögonblick stod hon vid harpan och omfattade den med båda armarna; men hennes händer föllo ned utefter strängarna och framkallade en sakta dallrande susning, under det hon sjelf nedsjönk i knäböjande ställning, med hufvudet mot harpan. Hon var så stilla, ej en suck, ej ett ljud. Jag gick till henne, hon var död. Facetter af qvinnans lif. „Min far var fruntimmersskräddare i Åbo, den siste af det skrået som der qvarstod. Handtverket hade varit skäligen inbringande, och min far hade dels ärft, dels sjelf sammanlagt någon förmögenhet, så att vi stodo oss ganska bra och hade ett trefligt hem. Men andra seder kommo och det blef knappt om arbete på verkstaden. Stadens medellösa fruntimmer började mer och mer befatta sig med fruntimmersskrädderi, de lemnade sitt arbete till en tredjedel af skräddarepriset, och kunderna gingo till dem. Allt mindre arbete inlemnades på vår verkstad, allt flere arbetare måste afskedas, och slutligen återstod för min far sjelf knappt något annat arbete än att jaga „bönhasarne“, såsom han benämnde dessa sina qvinnliga fiender. Allt bittrare blef hans lynne, och allt otrefligare hemmet, i den mån „bönhasarne“ inkräktade på hans område. Ordet „qvinnfolk“, med en föraktlig betoning på „qvinn“, var hans enda benämning för allt hvad fruntimmer hette.
Detta tyckes visa, att en behörig proportion i fördelningen emellan Lånen icke ågt rum, enär missnöje uppstått uti en del Lån, men icke i andra och detta förhållande talar alltså för min satts mera, ån för den Herr Grefven dermed velat styrka. Grefve Lagerbjelke, Axel: Sedan votering redan på förhand blifvit begärd, och jag dessutom icke har något hufvudsakligt i ämnet att vis dare anföra; får jag blott äran nämna, att inora BevillningsUtskottet, Ledamöterne af Vållofl. Bor. gareStåndet yrkat, att deråst Minimi-tabellen för Landet afskaifas, Minimi-vårdet för hus i Ståderne och BevillningsClassificationen af Innevånarne likaledes borde upphöra. Om så verkeligen skedde, blef för BevillningsUtskottet sedan ytterst svårt, ja omöjligt, att uppgöra någon beräkning, i enlighet med hvilken Bevillning, ej T)en 2 Tillit f. in. mindre af jord än af Ståderne, skulle verkelige a utgå. Herr Lefrén. Jag ber om ursäkt för det jig åter anhållit om ordet, för att besvara Friherre Boije. Han har anmärkt, att mitt anförande hade den syftning, som ville jag isolera den ena provincen från den andra. Jag tror tvärtom, att det helt simpelt består uti, att då Riksens Ständer åro samlade och skola uppgöra bevillningen, de böra hålla sig vid Iiufvudsaken,’ att nemligen till de särskilta regionerne fördela, hvad desse sårskilte regioner kunna bära, och att man genom erfarenheten af flere hundrade år kan få en norm för denna beräkning, då man sedan kan bestämma förhållandet inom Lånen. Detta är ej att isolera, utan just att ordentligt uppgöra den fördelning, som sökes. Det lärer vara Svenske Medborgare likgiltigt, om några tusende Riksdaler besparas, blott fördelningen icke år orättvis; men det år just denna, som år tryckande. En million gör icke så mycket, om den år riktigt fördelt, som 100,000 R:dr. Efter nuvarande bevillning.
Kungörelse äf d. 29:de Sept. 1853 g 6 mom. 3, som är af följande lydelse: »Vid tillsättandet af lärare i sådan folkskola, som skall förses med en vid Seminarium godkänd lärare, förfares sålunda, att, sedan ledigheten blifvit 3:ne gånger genom den officiella tidningen kungjord och de sökande inom 60 dagar från ledighetens första kungörande sina. ansökningar till skolstyrelsens ordf:de ingifvit, skolstyrelsen, der den så nödigt finner, eger förelägga de sökande läseprof, hvilket bör fullgöras genom undervisning i den skola, der befattningen är ledig, under en eller högst 2:ne dagar. Skolstyrelsen upförer sedermera på förslag 3:ne af de sökande i den ordning, .de genom gudsfruktan, kunskaper och skicklighet att undervisa anses förtjente att komma i åtanka. I fall mindre än 3:ne kompetente sökande sig anmält», etc. Man finner häraf, att hvad föreslaget blifvit, redan är stadgadt och att det, vid sådant förhållande, torde vara mindre lämpligt att i ämnet aflåta en underd. skrifvelse till K. M. H. VIII. 15 Den 20 Juli På örund af hvad and råget blifvit anhåller jag således om afslag å Ulskits hemställan. Elier härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef förev:de Betänk, af R. o. Ad. afslaget. Föredrogo3, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, nedannämnde, d. 18:de dennes bordlagde Betänkm, nemi.: Sammans. Stats-, Bevilln.- saint Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk. N:o 20, i ani. af väckta motioner om drawback eller restitution af erlagd tillverkningsafgift för exporteradt bränvin; och Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk.
Allt detta hörde ock de Phariseer, som girige voro, och gjorde spe af honom. Och han sade till dem: I ären de som gören eder sjelfva rättfärdiga för menniskom; men Gud vet edor hjerta; ty det som för menniskom högt är, der stygges Gud vid. Lagen och Propheterna hafva propheterat intill Johannem; ifrå den tiden varder Guds rike förkunnadt genom Evangelium, och hvar man gör våld på det. Men snarare skola himmel och jord förgås, än en titel af lagen falla. Den der öfvergifver sina hustru, och tager ena andra, han bedrifver hor; och den der tager henne, som af mannen öfvergifven är, han bedrifver hor. Det var en riker man, som klädde sig i purpur och kosteligit linkläde, och lefde hvar dag kräseliga. Och det var ock en fattig, benämnd Lazarus, den der låg för hans dörr, full med sår; Begärandes släcka sin hunger af de smulor, som föllo af dens rika mansens bord. Dock kommo hundar, och slekte hans sår. Så hände det sig, att den fattige blef död, och vardt förder af Änglarna uti Abrahams sköt. Blef ock den rike död, och vardt begrafven. Som han nu i helvetet och i pinone var, lyfte han sin ögon upp, och fick se Abraham långt ifrån, och Lazarum i hans sköt; Ropade han, och sade: Fader Abraham, varkunna dig öfver mig, och sänd Lazarum, att han doppar det yttersta af sitt finger i vatten, och svalar mina tungo; ty jag pinas svårliga i denna låganom. Då sade Abraham: Min son, tänk uppå, att du hade godt medan du lefde, och Lazarus hade deremot ondt; men nu hafver han hugnad, och du pinas. Och öfver allt detta, är emellan oss och eder befäst ett stort svalg, så att de, som vilja fara hädan till eder, de komma dess icke vid; ej heller fara dädan, och hitöfver till oss. Då sade han: Så beder jag då dig, fader, att du sänder honom uti mins faders hus;
Meningen är val också att nedföra malmen från Gellivare, der skog sakrias, lill de skogrika trakterna kring elfven, lör alt der fiiräolas. Det är derför jag anser att man icke bör binda företaget med det af Frih. af Ugglas föreslagna vilkoret, utan endast yrkar att kanalen målte göras med sådana dimensioner att den möjliggör denna bolagets plan, och anhåller således om bilall till förslaget. Frih. af Ugglas: Det var endast i anledning af Frih. Cederströms yrkande på återremiss som jag ville lemna den upplysningen alt någon ytterligare utredning af frågan icke af Stats-Utsk:t kan göras, livad beträffar den ädle Friluns an■ märkningar om elfvens uppgrundning och fråga om hvilka slags fartyg sorn skola begagnas etc., så kan man väl icke infordra särskilda upplysningar af Stats-Utskrt; ty skulle så ske, blelve väl Stals-Utsk:t tvunget alt resa dit upp för att undersöka. Jag anhåller således att det Högloft. Ståndet icke ville bifalla Frih. Cederströms yrkande på återremiss. Gr. Mörner: Hrr:ne behöfva icke vara oroliga att jag skall upptaga tiden med något längre anförande. Sedan jag sist hade ordet, har jag af Hr Nordenfelt hört att han endast alternalift påyrkat Hr Bergers förslag. Jag får derföre framställa begäran om antagande af Hr Bergers förslag, oförändradt. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., alt under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ls förev:de hemställan, utan förändring eller tillägg, dels af Hr Nordenfelt bifall lill samma hemställan med följule tillägg; adock att de medel, hvilka för anläggande af kanaler förbi Luleå elfs forssar kunna af B. St:r varda beviljade, må utgå endast i det fall, att aftal, som af K. M. förklaras giltigt, blifvit afslutadt om anläggande inom viss af K. M. bestämd tid utaf jernväg emellan Luleå eif och Gellivara malmfält, men att, om sådant aftal icke blifver afslularit, R.
Tre af dem voro tydligen romare: en gammal qvinna, som såg mycket högmodig och mycket bigott ut, en ung man, med blekt ansigte och en ytterst sjelfkär min, samt en ung dam, en äkta romersk skönhet, insvept i en hvit mantilj och med en fin halmhatt beskuggande det ädla ansigtet. Dessa tre tycktes vara slägtingar, kanske mor och barn. De bägge andra personerna voro tydligen främlingar. I följd af den enes lifliga rörelser och sätt att vara antog jag honom för fransman, hvilket ock besannade sig. Att den andre var engelsman, derpå kunde enhvar tryggt aflägga ed, då man såg hans styfva, tätt åtdragna halsduk, långa och smala ben, instuckna i svarta pantalonger, och de bakom ett par gröna glasögon framtittande blågrå ögonen. Alla fem talade fransyska, och deras olika accent öfvertygade mig om riktigheten af mina gissningar i afseende på deras hemland. Ljudet af deras röster trängde tydligt fram till mig, så att jag, utan att egentligen vilja det, fick höra hela samtalet. – Hvilken herrlig januaridag, sade fransmannen, hvars blick ofta med synbar beundran sökte den unga romarinnans. – Den är verkligen vacker, svarade den gamla damen. Äfven under vintern är Italiens himmel leende och klar. – Jag vågar till och med tro, inföll engelsmannen, att nordbon helst bör bese södern under den kallare årstiden. – Är det för att slippa frysa hemma, mylord? frågade fransmannen. – Nej, vikomt, det är derföre att jemförelsen då helt och hållet utfaller till det sydliga klimatets fördel, och en alltför brännande sol kommer oss icke att sakna hembygdens mildare, om än mindre glänsande sommar. – Jag delar ej er åsigt, svarade den yngre romarinnan. Om jag någonsin komme att besöka norden, ville jag göra det under vintern, då floderna stelnat till is, marken är betäckt af snö och träden fällt sin grönskande beklädnad. På samma sätt föreställer jag mig att nordbon borde vilja se södern, då dess sol är som mest glödande, dess vegetation rikast och dess sköna natur visar sig i sin fulla blomstring.
Ett tillägg till § 104, hvilken bestämmer de omständigheter, hvarunder Rätten ej må fastställa ackord, skulle antagligen leda derhän, att personer, seende sig vara på obestånd, säkerligen skulle vara angelägna att så tidigt göra cession att deras tillgångar förslogo till liqviderande af åtminstone den mimini-procent, som i nämnda § bör omförmälas, och som jag föreslår till 50 %. Pluralitetens i en konkurs anspråk, att förfoga öfver nästans egendom, bör dermed kunna vara tillfredsställd på samma gång som större aktning bevisas en rättsprincip, 230 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 101. hvilken icke ostraffadt kan såras till den grad, sorn nu är fallet. Till § 104, efter orden : ”då det uppenbarligen länder till skada för borgenärerne”, föreslås derföre tillägget: eller understiger 50 procent. Genom § 112 åligger det gode män eller syssloman, att redovisa och till gäldenären återställa den afträdda egendomen, sedan ackordsaftalet blifvit faststäldt; går nu detta ut på kontant liqvid är det antagligt att närmast boende borgenärer nog erhålla betalning, men icke så med de aflägsne, som af en eller annan orsak nödgas fördröja inkasseringen. En mindre samvetsgrann gäldenär, seende sig åter i besittning af stora tillgångar, har under tiden godt tillfälle att använda desamma för mångahanda ändamål, minst tänkande på det, hvarföre de blifvit honom återställda, och exempel saknas ej, då lagligt kraf för ackordsbeloppet måst anställas, ja att redan inträffad ny konkurs mellankommit, innan detsamma blifvit liqvideradt. Invändas kan visserligen, att allt berodt på ackordsaftalet, men den aflägset boende enskilde fordringsegaren har sällan tillfälle derpå utöfva behörigt inflytande och föreställer sig gemenligen att sysslomännen äro för massans tillgångar ansvariga. Till förekommande af förluster genom ofvan antydda orsaker, tager jag mig friheten föreslå sådant tillägg till § 112, som ålägger gode män eller sysslomän att tillse att ackordet af gäldenären ordentligen fullgöres.