Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco Utskottet finner äfven för dess del skäl att häruti instämma, och föreslår en pr*- geriptionstid af 2;ne år, räknadt från den dag Rikets Ständers beslut derom fattas, inom hvil» ken det bör. hos Råneo-Styrel sen styrkas, att denna byggnad är under arbete; och att i afseende på. den tredjedel sorn af Linet innestår, derefter må för hållas jemlikt de vid sista Riksdag pip detta Lån gifne, och i föreskrifter. Men att deremot, i fall Consistorium skulle, försumma den sålunda utsatte, tid, de lyftade Medlen böra genom Bancp-Styrelsens försorg utan vidare uppskof indrifyas, I summan hang med dettfi ämnes behandling, har Banco Ut Skottet gjyri: sig.underrättadt, om förhållandet med de öfrige Lånebiträden, hvilka vid sista Riksdag 56 Banco-Utskottets Bettinlanäeri. för <1 yl ika ändamål med det ifrågavarande, blifii vit beviljade, och dervid inhemtat, att Lånen till Landskrona Stad och till Uddevalla Kyrka, det förstnämnde utgörande Riksdaler Tiotusende och det senare Riksdaler Sextontusende SexhundradeSextiosex 31 sk., båda blifvit till deras fulla belopplyftade, och utan uppskof för de uppgifna ändamålen disponerade; hvaröfver nöjaktlge redogörelser äro till Banco Fulhnägtige afgithe. Med' det för Calmar Consistorium anslagne Lånebiträde, Riksdaler Tjugufem Tusende, är deremot det egna förhållande, att ehuru Consistorium uppå anmälan, i början af år r 820, från Banquen fått Formula i re till Skuldförbindelse sig; tillsänd, Consistorium likväl sedermera och alic intill närvarande tid icke gatt i författning aR »åsgöl af samma Lån utbekomma. Stockholm den a o Martu 18 3 3> Bilaga N:o i* Utlåtande i anledning af 1820 års Revisions* Berättelse z Afch //, 6 & 7 och 1822 års
De der gamla skattehemmanen draga en dubbelt större jordboksränta än de, som än i dag sälj.s från Kronan — ja de hafva på sig lagde skatte-artiklar, som äro okände på de hemman, som blifvit skattlagdt. — Ja, säger man, de ligga ändå icke öde, men visa kan jag, alt de kopas utan capital, icke för att lifnära sig på dem, utan tor alt få försvar, som man säger. Ja! här finnas de, sorn aro så sönderdelade, att de äro endast boställen för knifve-lierrar och andra vanfrejdade personer. Mer än en gång har jag hört tänkande medborgare yttra, att om icke den der onaturliga skatten vöre, skulle vi inköpa de der boställena. Meningen med alt utbetala skatter ocb onera lär väl vara att upprätthålla samhälls-contractet, icke alt sönderbryta det, som nu befaras kunna ske, om icke snar hjelp kommer. Så länge massan af folket trodde på traditioner, det nemligen, att ju mera man lider bär i verlden, ju lyckligare kunde man vänta sig på andra sidan grafven, så länge gick all ting någorlunda bra, roen nu, några enfaldiga undantagandes, ser man ganska väl, huru man blifvit behandlad af de mägtige och den förr allena styrande Adein.’’ N:o 282. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 April, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Kådiga Proposition Ull Rikets Ständer, angående förhöjning af artiga anslagen af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande.
Departements-chefens ofvan anförda yttrande vara ådagalagdt, att indragningen af ifrågavarande befattningar skulle, ej allenast hvad de yngre tjenstemännen beträffar, allt för mycket aflägsna utsigterna för deras befordran till ordinarie tjenst och derigenom ofördelaktigt inverka på deras utbildning och duglighet, utan ock medföra ganska väsendtliga olägenheter för göromålens behöriga gång såväl inom Stats-departementen som öfriga embetsverk; — och härtill kommer, att ett af de väsendtligaste skäl, som, hvad angår Kongl. Maj:ts Kansli, åberopats till stöd för den ifrågaställa indragningen, nemligen att 2:ne särskilda tjenstegrader ej skulle vara nödiga för bestridande hufvudsakligen af renskrifningsoch expeditions-göromål, numera upphört att vara gällande, sedan den af Departeinents-chefen omförmälda förändrade arbetsordning inom stats-expeditionerna blifvit antagen, enligt hvilken Kanslisterna fått, under tillsyn af Expeditions-sekreterarhe, öfvertaga de uppsättnings-göromål, som förut uteslutande tillhört de sednare, hvilka deremot nu hufvudsakligen hafva att sysselsätta sig med ärendenas utarbetning och beredning till föredragning. — 1 betraktande häraf finner Utskottet sig hafva grundad anledning att hemställa, 4:o. det frågan om en allmän indragning af Kanslistoch Kopist-befaltniugarne må förfalla; kommande dock Utskottet att, vid granskningen af de särskilda Stats-expeditionernas och öfriga embetsverks aflönings-stater, tillse, i hvad mån inskränkning i dessa tjenstemäns nuvarande antal, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit lämpligen må kunna vidtagas. Stockholm den 23 Januari 1860. Reservationer: Af Herr Biskop Annerstedt, som yttrade: «Enär Utskottets majoritet icke ansett lämpligt att i betänkandet åberopa och såsom allegat dertill låta medfölja under Litt. A. & B. bifogade tabeller, får jag såsom reservant desamma till Riks-Ståndens kännedom meddela.
Majit i Nåder afslagen; hvilka Anföranden Vällofl. Borgare-Ståndet, genom Proto* Colls-Utdrag, till Utskottet remitterat. Enligt underdånig Skrifvelse af den 5 Juli 1812, hafva Riksens Höglofl. Stander, uppå skedd anmälan om behofvet för Bohus Läns Innevånare af ett Lans-Laaarett, hval utaf de, allt sedan l8ofj års Eldsvåda i Uddevalla, varit i mistning, ej mindre än orri nyttan deraf, att det i Strömstad inrättade Curh»s för Veneriska Sjukdomar förflyttas till någon mindre aflägsen Ort inom Länet, insett angelägenheten om anstalters vidtagande till dessa bristers afhjelpande, samt derföre hos Kongl, Majit i underdånighet anhållit 1344 Den 23 Junit så väl, att efter behofvet afpnssadt Läns-Lazarett måtte för Bohus Län i Uddevalla Stad inrättas, som ock det i Strömstad varande Carlius för Länets större beqvämlighet och nytta till Uddevalla förflyttas. Men fråga var då icke väckt om något särskildt anslag till Lazaretts-Byggnaden I anledning af Kongl. Majrts, vid denna Riksdag, gjorda Nådiga Proposition, om tillökt anslag af medel till Lazaretternas utvidgande och nya Curhus-Inrättmngar samt de flera framställningar, som härom blifvit gjorda, har Stats-Utskottet, genom Utlåtande af den 26 sistlidne Maj, tillstyrkt icke allenast, att förra anslaget till Medicinal-Verket måtte Ökas från 8 till 16,000 R:d, utan ock att, då Läns-Lazaretter i en del orter alldeles saknas och böra anläggas, samt i de vidsträcktare Länen, efter hvad Utskottet inhämtat, torde behöfva tillökas, nödiga medel för kostnaderna härtill måtte inom hvarje
Man skall ej » kunna neka den välgörande verkan, som, i sammanhang med allt det redan anförda, denna Nåd.Kungörelse, hvarigenom tillika näraupp1 lifvades 1794 års öfverflödsförordning, åstadkom; och man må i det ljufvaste minne återkalla det varma nit, som allmänt Väcktes och spriddes för dess uppfyllande, genom vår nuvarande allernådigste Konungs derjemte utfärdade Circulair. Verkningarne häraf voro , så vidt jag kunnat följa allmänna rörelsens gång, omisskänneliga för någon tid; men olyckligtvis skulle de rubbas genom flere på en gång sammanstötande händelser, hvartill jag mindre vill räkna 1812 års missväxt, och ännu mindre 1813 och 1814 årens krig, än den stora missräkning i kostnadsförslaget , och den fixa idée man fattade om genomdrifvandet, på ett hastigt och ornbbeligen bestämdt sätt, af den företagna stora canal-anläggningen, förändrad6 grundsatser från Styrelsens sida uti allmänna national-hushållningen, samt en alldeles ombytt handels.ställning. Dessa 3:ne ämnen bö-j ra särskildt genomgås, på det att orsakerne till den förlägenhet, som vid 1815 års Riksdag väckte allmän uppmärksamhet; den oreda som föranledde 1818 års Riksdag, samt den allmänna klagan, som nu är i fråga, må kunna utredas. Det ligger i sakens natur, att då verkningar spörjas, och i synnerhet då de hunnit blifva allmänt kände, så ha redan orsakerne en Statsoch Banco-Ut sköttens Ulla tandeni én längre tid egt rum, kanske redan upphörfj åtminstone till någoh del; ty äfven da man inser det onda och föreslår rigtiga medel deremot, kunna de ej genast återställa en valma.' ga, som varit till den grad undergräfd, att nya utvägar måste utfinnas och positivt verka. Helt annat är att afbryta en härjande farsot, att släcka en brand och bärga en skeppsbruten , än att återställa krafterna, återuppbygga det uppbrunna, samt lemna den räddade utvägar till utkomst och bärgning.
Men om man också, ehuru detta förhållande tydligen hänvisar på behofvet af en utvidgad undervisnings-anstalt, vill afse dessa lärjungar; så är lärjurigarnes antal vid den der befintliga Statens skola, eller 193, redan så stort, att man utan fara för misstag kan påstå, att det uppgår till 200 och derutöfver, innan den föreslagna regleringen blifver satt i verket. När man dertill besinnar, att Linköpings stift, som är det tredje i ordningen i afseende på folkmängden icke erhållit mer än ett fullständigt elementar-läroverk, då de flesta andra fått dels två, dels tre sådana; så kan man icke annat än förvåna sig deröfver, att den väckta motionen om Norrköpings skolas uppförande bland högre elementar-läroverk blifvit afstyrkt. Denna förvåning stegras ännu mer, om man anställer en jemförelse mellan Norrköping och Malmö, åt hvilken stad förmånen af ett högre elementar-läroverk blifvit förunnad. Folkmängden i Malmö är omkring 16,000 personer, då den i Norrköping bestiger sig till omkring 18,000; lärjunge-antalet i Malmö uppgår för närvarande till 184, då det i Norrköping, oberäknadt de 81, sorn njuta undervisning i den omförmälda privata läro-anstallen utgör, 193; afståndet från Malmö till Lund är endast 1 '/> mil, då Norrköping är beläget fulla 4 mil från Linköping. Utskottet framlägger visserligen skäl för sitt afstyrkande af motionen om ett högre läroverk i Norrköping och för sitt tillstyrkande af motionen om ett dylikt i Malmö, men dessa skäl äro i högsta grad haltande och sins emellan stridiga. Utskottet afstyrker förläggandet af ett högre elementar-läroverk i Norrköping på deri grund, att »en betydlig läro-anstalt i samma stad blifvit nyligen genom Rikets Ständers frikostighet upprättad och att staden är belägen på endast fyra mils afstånd från Linköpings högre elementar-läroverk». Men en dylik läro-anstalt är genom en lika stor Rikets Ständers frikostighet upprättad i Malmö och denna stad ligger på ännu kortare afstånd från Lunds högre elementar-läroverk.
Jag deremot, jag skattar mig lycklig att, ehuru jag är Wermländning, och ehuru jag är delegare i det storsta bruk i Wermland, liggande invid den norra banan, så röstar jag ändå lör den södra sträckningen, emedan jag anser den vara nyttigare för Staten, och lika nyttig för provinsen som den norra. Ropen på propos. förnyades. Frih. Fleetwood: Jag beder få bemöta några invändningar, som Gr. Sparre och flere gjort. Han har anfört, jlt Wermland har naturliga tillfyllestgörande bibanor i sina vattendrag; deremot vill jag anmärka att dessa 6 månader af året äro tillfrusna och dessutom, då de äro farbara, äro besvärade af en mängd vattenfall, hvilka förorsaka omlastningar, som på trävaror hafva ett högst menligt inflytande. Vidare har han sagt, att han »tror», om södra linien antages, att snart nog en bibana anlägges från Filipstad till Grafva kyrka, men det är icke gifvet, att terrainen medgifver detta. Han har äfven sagt, att person-trafiken utgör den vigtigaste inkomst-källan våra jernvägar hafva att förvänta. Jag tror att der så är förhållandet, kommer det deraf, att jernvägarne icke blifvit anlagda, der godstrafiken är i behof af ökade kommunikationsmedel. Men att så icke är förhållandet, tror jag mig kunna bevisa med Faiu-Gefle-vägen, der vid Korsnäs station 1864, af öfver 700,000 rdr inkomst, endast omkring 30,000 rdr erhållits af passagerare, och Falu station visar äfven, att godstrafiken lemnar större inkomst än persontrafiken. J)å jernvägsstyrelsen förordat den norra linien, har det säkert skett efter grundligt öfvervägande af den större trafik i allmänhet, och den större inkomst för Statens stambanor, som derigenom kan vinnas till fördel både för landet och provinsen Wermland, och jag är säker på, att denna beräkning icke skall slå felt. Gr. Sparre har derjemte anlört, att man icke bör bygga jernbanor för att gifva vestra Wermlands skogar ett högt värde.
Men denna eftergift uppväges genom lagtima riksdagarnas återkomst hvart 3:dje år; och då jag utgått från denna förutsättning, kan jag ej öfvergifva den meningen, att man gör bäst, om man later förslag till grundlag, förändringar hvila dessa frenne åren. Mellanliden är då icke större, än att allmänna opinionen väl kan behöfva den såsom besinningstid. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. må såsom gemensam tanka antaga Frih. Palmstjernas modification af Utskls förslag. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Då Constit.Ulsk. framställde detta förslag, väntade sig Utsk. en mängd anmärkningar. Dessa hafva icke heller uteblifvit och vittna, luiru en sak kan ses från olika sidor. Här har en opinion uppträdt alldeles i strid emot Utsk:s förslag; en annan har åter yttrat sig för detsamma och t. o. m. utsträckt det ännu längre, än Utsk. Constit.Utsk har emedlertid utgått från den synpunkten, att ett förslag till skillnad emellan urtima och lagtima riksdagar borde framläggas i sammanhang med förslaget om lagtima riksdagars återkomst på bestämd tid, d. v. s. hvart femte, icke hvart tredje år; ty man får icke ännu antaga, hvad R. o. Ad. för sin del beslutat om lagtima riksdagars inträffande hvart 3:dje år. Utsk. måste således basera sitt förslag på fem års mellantid emella!) lagtima riksdagarna, och under sådana förhållanden har Utsk. ansett sig böra såsom enda föremålet för urtima riksdagar föreslå de ämnen, som Konungen framställer, men derutöfver endast rättighet för R. St. att omvälja sina egna ombud; ty om Utsk. icke inskränkt sig härtill, skulle man iett sig nödsakad att gå mycket längre. Om, såsom Frih.
M:t ansett i flera hänseenden ändamålsenligast och till förenkling ledande, om med ljuspenningarne, hvilka embetsoch tjenstemän samt betjening, enligt hittills gällande stadganden, åtnjuta och som utgjort föremål för särskilda uträkningar, den förändring blefve vidtagen, att desamma för alla ordinarie inräknades uti lönerne, samt för de extraordinarie, på sätt jemväl Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorer föreslagit, indroges, emot det att anslag, motsvarande hvad för sistnämde ändamål i medeltal under sistförflutua fem år till hvarje embets-myndighet utgått, blefve ställda till vederbörande verks disposition, för att användas till gratifikationer åt sådana extraordinarie!’, som för flit och skicklighet sig utmärkt. Då en dylik förändring icke skulle medföra någon tillökning uti de för ifrågavarande ändamål bestridde utgifter, har E. K. M:t täckts i nåder föreslå Rikets Ständer att, för verkställighet deraf, medgifva, det från de å hvarje hufvudtitel uppförda anslag till skrifmaterialier, ved och ljus, hvaraf ljuspenningar hittills utgått, lill de särskilda löningsstaterne öfverflyttades hvad som motsvarade dels de Bih. lil! R. Skrifvelse, N.-o 62. ljuspenningar, som för ordinarie personalen, enligt 1111 gällande beräkning, böra utgå, dels beloppet af hvad för de extraordinarie i medeltal för de sista fem åren blifvit utbetaldt, dock med jemkning till lämpliga summor.
551 sitt, lösa uppkomna stridigheter om begagnande af samfällighet, icke i förevarande fall är användbar, enär någon grund för fördelningen icke kan af landtmätaren uppgöras. Utsk:t har då, för att gå ett erkändt behof till mötes, föreslagit en särskild åtgärd, hvarigenom man skulle komma till reda med frågan; Utsk:ts förslag afser endast sättet för samfällighetens begagnande, icke bestämmande af hvilka som hafva rätt att begagna den, ty detta är naturligtvis en domstolsfråga, som icke kan af Kon:s Beflude upptagas. Jag tillstyrker bifall. Frih. Alströmer: Exceptionella förhållanden fordra ex ceptionella åtgärder, och att förevarande fråga är af exceptionel beskaffenhet, måste medgifvas, enär tiden, då tångtägt kan ega rum, omöjligen kan beräknas, eftersom tången kringföres af vattnet, och icke vid alla tillfällen är befintlig och åtkomlig, hvadan icke heller bevisning derom, att den ena delegaren till den andras förfång begagnat sin rätt, kan i allmänhet åstadkommas. Hr Olivecrona har förvexlat tvenne olika ämnen, ty hvad i Ekon.-Utsk:ts förevarande Betänk, afhandlas, är icke samma sak som 1844 års K. Bref behandlar, ty i det sednare gällde frågan hufvudsakligen huruvida de, som ansågo sig berättigade, verkligen voro det, då deremot nu icke afses sjelfva rättsfrågan, utan endast åstadkommandet af en reglering af utöfningen utaf den rättighet, som verkligen eges. Gr. Sparre har yrkat återremiss och jag skulle visserligen icke hafva motsatt mig en sådan åtgärd, derest jag trodde att Utsk:t skulle kunna komma till ett ännu bättre resultat, men som sådant icke torde låta sig göra, då ingen lärer kunna uppgifva något lämpligare sätt att åstadkomma en lösning af frågan, nödgas jag fortfarande anhålla om propos. på bifall. Frih. Cederström: Jag har blifvit missförstådd af Hr Olivecrona, ty jag anmärkte endast, att Hr Olivecrona icke citerat 1844 års K. Bref i sin helhet, hvarjemte jag antydde, att nämnde K.
Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, hurusom, i afseende på ifrågavar:de förslag till grundlags-förändring, åtskilliga förslag till gemensamma tankar blifvit afgifna, nemi. först af Hr Stjerngranat, som dock sedan förenat sig med Hr von Hartmansdorff om ett sålydande förslag: ”R. o. Ad. erkänner behofvet att minska antalet af de besvärsmål, hvilka böra i SlalsRådet af Konungen afgöras, men anser det sätt, Coust.Utsk. dertill föreslagit, icke vara antagligt; derefter af Hr Printzensköld Ilr Gr. o. Landtm, behagade härvid, då nu Hr Printzensköld hegärde ordet, afbryta sin framställning och upropa Hr Printzensköld, som yttrade: Jag afslår från mitt förslag och instämmer uti det, som af Hr Gr. o. Landtm, nu blifvit upläst, emedan detsamma i det närmaste öfverensstämmer med del af mig väckta förslag. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att Hr Cederschiöld föreslagit, att såsom gemensamma tankar måtte antagas l:o att i 2:dra mom. af 17:de §:n Reg.F:n ordet ”må” bör utbytas emot ordet ”skall”; 2:o att minst tre af Regerings-R:ns ledamöter höra hafva utöfvat domare-befattning; 3:o att i 24:de §:n Reg.- F:n borde stadgas, alt Depart:s-Chef bör, då han är närvande, deltaga i besluten; 4:o alt Expcd:s-Chef bör vara föredragande vid Regerings-R.-ns sammanträden; 5:o att det i 103:de §:n Reg.F:n förekommande stadgande om opinions-nämnd för Högsta Domstolen bör tillämpas äfven på Regerings-R:n; och G:o att Konungen bör äfven i Regerings-R:n ega 2:ne röster; samt att vidare Frih. Palmstjerna framställt följande förslag lill gemensam tanke: ”Redaktionen af 17:de §:ns 2:dra mom.
Stångoch Platt-, $ tum tjockt och deröfver, unXnt-tuB. der 12 tums bredd och öfver f tums fyrkant, äfvensom Jernvägs-skenor . 1 centner — » 50 öre Smältstycken 1 centner — » 25 » Band-och Platt-, under f tums tjocklek, Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, Knippoch Fyrkantaf § tum och derunder, Skäroch Klippjern 1 centner —• Den som, i öfverensstämmelse med Utskottets, af 2 Stånd antagna förslag, anser oförtenta Jernplåtar böra vid införsel vara tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes, enligt Ridderskapet och Adelns samt Bonde-ståndets beslut, införsels-afgiften för denna artikel till 1 R:dr centnern. I afseende på förtenta Plåtar måste omröstning först anställas a) om kontra-proposition sålunda: 34:o. Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen angående förtenta Jernplåtar antager Ridderskapet och Adelns beslut, att nämnda artikel åsättes införsels-tull af 50 öre centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-ståndets beslut, att bestämma denna tull till J R:dr centnern. b) i hufvudsaken: 35:o. Den som bifaller Utskottets, af två Stånd gillade förslag, att förtenta Jernplåtar skola vid införsel vara tullfria, röstar Ja; Den det -ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (1:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:a alternat.)
Och om det äfven är sannt, att den skatt, som tullalgiften å salt innebär, utgår ganska omärkbart för förbrukaren, så är det likväl icke mindre sannt, att det omärkbara i beskattningen visst icke minskar skattebeloppet^, som af förbrukaren utkräfves. Vid en närmare undersökning visar det sig fastmera, att det ursprungliga skattebeloppet vid hvarje omsättning — från importören till andra och tredje hand, innan varan af minuthandlanden hålles förbrukaren till handa, — ökar varupriset icke blott med den erlagda afgiften, utan äfven med den handelsvinst, som på de i tull utlagde penningar måste beräknas; och att, i följd af denna. oundvikliga regel vid all varuomsättning, det fastställda tullbeloppet träffar förbrukaren med en derutöfver från 20 till måhända 50 å 40 procent förhöjd afgift. Det må väl, hvad salthandeln särskildt angår, medgifvas,' att varupriset till väsendtlig del bestämmes af förhållanden, som äro för denna handel alldeles egna, och att genom tullafgiftens afskaffande någon visshet om en motsvarig eller betydligare nedsättning i varupriset icke vinnes; men, ehvad priset blir högre eller lägre, torde dock salt vara af den beskaffenhet, både såsom en bland de oundgängligaste förnödenhetsvaror för alla samhällsklasser och i synnerhet för de fattigare, och såsom ett ytterst behöfligt råämne vid icke blott vissa fabriksnäringar, utan ännu mera vid jordbruket och ladugårdsskötseln samt fiskerierna, att det fördenskull bör från all tullafgift befrias. För att, utan fara af den derigenom uppkommande minskning i statsinkomsten, kunna medgifva denna tullfrihet och andra angelägna lättnader i tullafgifterna, har jag vid några, redan behandlade artiklar, deribland syunerligast caffe, hemställt om någon förhöjning i den af kommitterade föreslagna afgiften, och kommer jemväl af särskilda skäl att ytterligare föreslå en något hö - Salt. fongt. Maj.ls Nåd. Prop. M SI. Silfver.
Fordringar, grundade på Rikets Ständers särskildt meddelade beslut och stadgandcn: hos Hjelmare kanaloch slussverks-bolag, motsvarande beloppet af den för nämnde kanaloch slussverk afsatta reparationsfond, bestående ursprungligen af en i bolagets fasta egendomar Stora Wallby och Oppeby intecknad skuldförbindelse å 22,500 R:dr; hvilken fond årligen tillväxer med 5 procent å det belopp, densamma vid hvarje års början utgjorde 56,856: 39. 59,699; 21. Allmän bevillning för år 1858. upptagen till dess i 1855 års bevillnings-förordning påräknade belopp, R:dr 1,725,000: — efter afdrag af hvad häraf, utöfver de från Riksgälds-kontoret med 4,002 R:dr 17 öre ersatta taxeringsoch uppbördskostnader i Stockholms stad, under samma års lopp influtit, eller » 52,198: 9. 1,672,801: 91. Allmän bevillning för år 1859, som enligt 1858 års Bevillnings-förordning beräknats uppgå till R:dr 2,000,000: — med afdrag af hvad som deraf influtit utöfver restituerade 182 R:dr 87 öre » 94,134: 66. _ 1,905,865: 34. Köpeskillingen för den vid Regeringsgatan här i hufvudstaden belägna och af Kronan försålda s. k. hof bageri-egendomen 25,000: — 25,000: — Det, till bestridande af å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter, anslagna bidrag utaf stats-verkets inkomster, enligt riks-stat, för åren 1858 och 1859 966,200: — 1,932,400: