Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 7 vara fulländad, och denna fråga blifvit af R. o. Ad. besvarad, anmälte sig flere talare, innan jag hunnit tillkännagifva, huru jag upfattat R. o. Ad:s svar. Sedan diskussionen derefter ännu en stund fortgått, föranledde densamma till ett förklarande af mig, ronde min åsigt så väl om den fortsatta föredragningen af Coust.Utsk:s ifrågavar:de mern., som, ang:de behandlingen af de förslag till IL o. Ad:s gemensamma lanke, hvilka redan blifvit afgifna, eller vidare under öfverläggningens fortgång kunde anmälas. Uppå framställd propos. behagade R. o. Ad. gilla denna min åsigt, och omedelbart derefter hade jag äran framställa den förfrågan om R. o. Ad. behagade åtskiljas. Jag anhåller alltså nu att få till prot. förklara, det jag ansåg R. o. Ad. hafva med Ja besvarat den i gårdagens plenum af Den 28 Maj f. m. 261 mig framställda propostn ang:de fulländad öfverläggning om 12, 13, 14 och 15 §§;ne Riksd.Ordn. i Const.Utsk:s mern. N:o 7. Härefter blefvo nedannämnde §§ af Utsk:s förslag till ändringar i Riksd.Ordn. hvar för sig föredragne: §§ 11 och 16. Dessa §§ lemnades utan anmärkning. § 17. Hr Brakel, Mauritz Gust.: R. o. Ad. torde finna att i fall den tanken inom delta Stånd gör sig gällande, alt R. St. i sista liand skulle besluta, denna § får undergå i Consl.Ulsk. någon omarbetning i hvad som törer riksdags-arfvodets bestämmande hos R. o. Äd. Sedan härefter, uppå förfrågan af Frih. Raab, Adam Christian, underl. Ridd.-Sek ret., tillkännagifvit, att någon underrättelse om de öfrige RiksSt:ns uti förevande ärende fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Frih.
Der finnas nemi. såsom äfven i dag under discus sionen blifvit sagdt, vissa band stadgade, hvilka, så länge de derstädes qvarstå, göra det för representationen till en pligt, att lemna underhåll åt de medlemmar af Kungafamiljen, som iiro med dem belagda. Bland dessa band utgör det, att Prinsar icke få innehafva civila embeten. Hr Stjernsvärd har sagt att äfven om så icke vore förhållandet, skulle det dock icke kunna inträffa, att en Prins önskade erhålla ett civilt embete, emedan för att kunna bekläda ett sådant, fordrades en föregående gradpassering. Jag hemställer likväl till Hr Stjernsvärd sjelf, hvarföre det skulle mera åligga en Prins att passera graderna, än en enskild person; och erfarenheten har likväl så tillräckligt visat, att det går au att i ett skutt komma till höga civila chefsplatser, att derom icke torde vara något att tillägga. Man har afven talat om, att det kunde vara fördelaktigt för en Prins, att ingå äktenskasförbindelser inom privata familjer, och Hr Stjernsvärd har åberopat Europas förste monark såsom ett exempel på att sådant låter sig göra. Här är dock icke nu fråga om, huruvida dylika äktenskap kunna vara ändamålsenliga eller icke; för mig är det tillräckligt, att förbud för närvarande finnes Den 21 Mars f. m. deremot i Grundlagen nedlagdt; och således måste man först borttaga detta och öfriga omnämnde förbud och sedermera föreslå en sådan ändring, som här blifvit ifrågasatt. Hr Stjernsvärd har vidare yttrat, att de K. Prinsarne kunna blifva landtbrukare. Ja, deruti har han ganska rätt, och jag skall för min del visserligen icke hafva någonting deremot, utan snarare anse det såsom ganska aktningsvärd!, om de vilja välja detta yrke; men dertill fordras dock medel, och utan sådana kunna de icke egna sig åt landtbruket, så vida de icke vilja blifva simpla arbetare eller inspektörer och icke sjelfegande. Jag anser fördenskull, att om man här i Sverige vill införa den af motionären framställda principen, är det alldeles nödvändigt att borttaga de band, som för närvarande är lagda på de K. Prinsarne.
Första Bandeii, STOCKHOLM, tryckta ho» Or or Grahn, i8a3, 1825. k_/edan Kongl, Majit genom öppet Bref af dea 28 sistlidne November i Nåder behagat påminna samteliga Sveriges Rikes Ständer, att, i kraft af 4p §. i RegeringsFormen, och 46 §. i 1818 års RiksdagsEeslut, till Lagtima Riksdag den l5 Januarii 1826 sig i Hufvudstaden infinna, blef Riksdagen å sistnämnde dag med vanliga Ceremonier utblåst, och täcktes Kongl, Majit i Nåder förordna till LandtMarskalk ÖfversteKammårJunkaren, Skattmästaren vid Kongl. Maj:ts Orden, Connnendeuren af Kongl, Nordstjerneorden Herr Grefve Carl De Geer, hvilken, efter det han inför Kongl. Majit aflagt LandtMarskalks-Eden, och blifvit öfveriemnad till de tvänne äldste närvarande Grefvar Förste HofS tall mästaren, General Adjutanten, SecundChefen för Kongl. LifGardet till Häst, Commendeuren af Kongl. SvärdsOrden samt Riddaren af Kejsérliga Ryska S:t AnnaeOrdens Andra Class och af Kongl. Preusiska MeritOrden Herr Grefve Magnus Brahe samt Öfverste Kammarherren, CeremonieMästaren i Survivance vid Kongl. Majits Orden, Commendeuren af Kongl. Nordstjerneoch Riddaren af Kongl.
Inom kommuner deremot, der man aflönar fjerdingsman, der kommer delta åliggande att, genom tillskott af pengar, drabba alla fastigheters och verks egare eller innehafvare; med andra ord: det är rättvist att, — om man icke träffar öfverenskommelse att låta detta menighetsbestyr besörjas af en serskild aflönad person — då skall tungan deraf drabba ett inskränktare antal inom kommunen, än som vöre fallet, om denna kommun vore hågad att antaga en aflönad fjerdingsman! Man stiftar en lag, som i ena § säger, att Ijerdingsmansbefattningen är ett menighetsbestyr, men som uti en annan § stadgar, att detta menighetsbestyr likväl icke får al menigheterne sjelfve utöfvas. Kan sådant vara meningen? Må man då heldre öppet säga, att författningen af den I Juni sistlidet år är omöjlig att tillämpa, och återgå till det fordna förhållandet, dä fjerdingsmanssysslan var ett kronobestyr. Sådant vore åtminstone konseqvent.» »På grund häraf och dä, efter min åsigt, det icke är möjligt för boställsinnehafvare att sjelfve utöfva öftanämnde befattning, anser jag äfven rätt att icke ålägga boställen ofvannämnde bestyr, destoheldre, som Utskottet derifrån fritagit de statens tjenstemän, hvilka icke hafva boställen.» »Deremot anser jag, att säterier, rå- och rörssomt insockne frälsehemman borde, utan något dervid fästadt vilkor, åläggas att deltaga uti ett menighetsbestyr. Mig synes dessutom, att den svårighet, som innehafvaren af dessa hemman skulle hafva Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utsliollels Ullålande, JV1 40.
Mot den enkla, hvita hufvudkudden Får jag slumra, till dess dagen gryr. Skuggan växer: aftonsolen skrider, Bleknande, igenom västerns port. Vid det ljus hon i sin nedgång sprider, Smått blir mycket, som fån sgntes stort. Jorden med sin glädje, sitt bekymmer, Som en dunstbild jag försvinna ser, Men ju mer i däldema det skymmer, Höjderna förklaras desto mer. Ren jag känner aftonfläktar friska. O, de komma ijrån grajvens nejd. Tröstande de till mitt hjärta hviska Om en ro, ej störd af jordens fejd. O, hur längtar ej det trötta hjärtat Till det sista hvilprummets frid, Aldrig mer af ondskans anfall smärtadt, Aldrig blödande i lifvets strid. Står ett enkelt kors på sofgemaket, Där jag hvilar, utan namn, i ro, Ur min aska från det gröna taket Skall den enkla passifloran gro. Djupt i mullen hon sin rot skall binda, Men när hon i dagen träder fram, Liksom bönens armar skall hon linda Sina rankor omkring korsets stam. Därför kom och red mig slummerbädden, Sista hvilorummet mig bered! Om ock skuggor samla sig kring brädden, Strålar lodrätt sänka sig dit ned. Snart ur tidens natt, som är förgången, Uppgår evighetens morgonsol, Då jag vaknad stämmer in i sången, Segersången inför Lammets stol. Såsom ett bevis på att den gamla fosterlandskärleken ännu lika oförminskad fanns kvar hos henne, må nämnas att hon någon af de sista dagarne, då hon ännu kände sig frisk, yttrade till den ömt vårdande dottern: » De där guldpenningarne » (syftande på det pris hon fått af Svenska akademien, äfvensom det Landtbruksakademien gifvit hennes man) » ligga ju gagnlösa i min låda. Jag ville de skulle tjäna och har tänkt nedlägga dem på fosterlandets altare till insamlingen för fosterlandets försvar. » Efter en kort sjukdom och ett klart uttalande af sin tro på den gudomlige Frälsaren insomnade den gamla stilla och fridfullt den 1 dennes.
Regeringen måste förr eller sednare blifva betänkt pä alt i detta hänseende nedsätta en komité af sakkunnige män 266 Den 24 Maj f. m. till frågans utredande» Upgifternes aflemnande på ära och tro synes mig äfven vanskligt. Beskattningen skall väl grundas, på verkliga facta och sådane äro väl icke omöjliga att åstadkomma genom exportoch import-listor och dylikt, hvaraf kan temligen noga utredas hvarje handlandes förtjenst. Allt detta kan endast utredas genom att i sin helhet uptaga och handlägga denna för landet vigtiga fräsa; men ingalunda vinner man målet genom några proc:s nedsättning här och der, hvilket endast har trassel och ojemnhet till följd. På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till Ulsk:s Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Fullkomligt godkännande Utsk:s argumentation, anhåller jag vördsamt om bifall på Utskrs Betänk, i denna del. Skulle, på sätt flere talare här antydt, upgifterne tili Taxerings-komitéerne vara mindre tillförlitliga, så härrör detta tvifvelsutan af bristande sanningskärlek, bristande rättskänsla och bristande patriotism. Sådana lyten afhjelpas icke genom det nyss föreslagna sättet. Enl. Hr Hjertås förslag skulle en förbättring i detta hänseende åstadkommas genom nedsättning i bevilln:s-proc:n; men, enl. mitt omdöme, ligger icke frestelsen till osannfärdiga upgifler så myckel uti den af den af honom anmärkta omständighet, som fastmera deri, att tillräckliga kontroller saknas. Jag nekar emellertid icke att upgifterne till taxeringen äro vida lägre än de efter all sannolikhet borde vara. Under loppet af 4 år har jag varit taxeringsman för Stockholms stad, och dervid med bedröfvelse tyckt mig finna förhållandet icke sällan vara sådant, Hr Hjerta anmärkt. Men hör derföre afgiften nedsättas?
För att i möjligaste måtto förekomma eller åtminstone förringa det, vet jag ingen lämpligare utväg, än att föreslå: l:o Att uppförandet af ensamhetsfängelser för ransakningsfångar öfver allt i riket, der sådana erfordras, mätte fortsättas. 2:0 Alt de vid 1840 — 41 årens riksdag afskaffade kroppsoch skam-straffen måtte, med vissa möjligen behötliga mildringar för ringare förbrytelser, återställas, intill dess man hunnit pröfva verkan och lämpligheten af den föreslagna nya strafflagen. 3:0 Att denna pröfning anslälles derigenom, att det af nåd tillätes vissa dömda brottslingar att, i st. f. de gamla, undergå de nya straffen, hvilket kunde ske i de för ransaknings-fångar byggda ensamhets-fängelser. Blefve antalet af dem, som valde de nya straffen, öfvervägande, så visade del sig, att dessa vore mindre afskräckande, än de gamla. Man borde då icke antaga de nya. Man hade, genom det anställda rönet, besparat sig skadan af en vanmäktig lagstiftning och den ofantliga kostnaden för nya, på lag beräknade bestraffnings-fängelser. Slutligen hemställer jag, till det H. Ståndets bedömande, om det är lämpligt alt, med bibehållande af vår gamla rättegångsordning och domstols-organisation, införa en strafflag, der ett så vidsträckt utrymme lemnäs åt domarens godtycke? Denna omständighet allena synes mig höra föranleda uppskof. Huru vill man begära, att Svenska folket, som är så nogräknad! om lagbunden säkerhet i andra hänseenden, skall underkasta sig dorna - Den 23 December e. m. 453 vens välbehag till flen grad, att ingen anklagad kan pä förhand inom godtycklighftsgränsen beräkna måttet af sin bestallning? Under sådana förhållanden, och då jag följaktligen hvarken tror, ali den nya strafflagen nu blifver anlagen, eller, om det sker, inser möjligheten att honom verkställa, har jag härmedelst velat åtminstone antyda den rigtning man synes böra taga, för att genast komma lill något bättre, än det närvar. Frih. Hermelin, Au g. Söderling:
Banksmansval finge på vanligt satt genast företagas. Bifölls. Grefve von Schwerin: Jag får å nyo yttra den önskan, aft frågan, på sätt som jag föreslagit, mätte komma till ConstitutionsUlskottet. Grefve Lowenhjelm: Den proposition Grefve von Schwerin synes åsyfta, anser jag för nain del nn mera alldeles öfverflödig, och således ej heller behöfva af Herr Grefven och LandtMarskalken framställas. Friherre Boije: Sedan Herri Grefven och LandtMarskalken i laglig ordning gjort proposition, och densamma blifvit med ett enhälligt ja besvarad, torde Herr Grefven och LandtMarskalken tillåta, att Bänkrnansyalet genast får taga sin början. Herr Schonstrom, Pehr, anmälte till Pro i toeollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve von Schwerin: Jag anhåller på förhand , att i Protocollet måtte blifva antecknad min reservation, i händelse någon af de i 4i §» Den 24 Januarii. Riksdagsordningen nämnde personer skulle väljas till Bänkman. Grefve Horn, Claes Fredric, förenade sig med Grefve von Schwerin. FriherreAnkarsvärd, Carl Hindric: Jag instämmer äfven för min del fullkomligen uti den af Grefve von Schwerin anmälte Reservation. Herr Grefven och Fandtar skalken yttrade, att då Ridderskapet och Adeln redan fattat sitt beslut i frågan, den af Grefve von Schwerin föreslagne åtgärd således ej eller nu mera kunde äga rum. Grefve von Schwerin:
Af hela hans väsen fans ingenting annat än det stora, vemodiga ögat, i hvilket hon speglat sin skönhet en sekund. Och nu vissnade allting rundomkring; fågelsången tystnade; blomdoften svann; himmelen miste sina solreflexer Den hvita kvinnoskepnaden drogs in i dimhvirflarne, former och konturer försvunno ... till sist såg han endast de stora bedjande ögonen blicka fram ur dimman och tåget gled vidare Han lyfte sitt tunga hufvud från bordskanten, och reflexionen, som varit domnad ett ögonblick, började nu åter sitt rastlösa arbete i hans hjerna. Fängslad vid sjukbädden under många år, lam och till hälften blind, hade han så få beröringspunkter med den yttre verlden, och all den lifsintensitet, som ännu fans kvar inom hans brutna kropp, hade koncentrerat sig i själsverksamheten och fantasien. Liksom en arm eller ett ben förtvinar då de icke längre brukas, medan tvillinglemmen deremot får dubbel styrka, så hade hans kropp vissnat hän under de sju år, han legat utsträckt på sin madrass, medan fantasilifvet deremot antagit gigantiska former. Dessa former skrämde honom. Han tänkte på, att den stund kunde komma, då förståndet icke längre skulle vara starkt nog att tygla denna ständigt växande fantasi, och då ... Redan nu kunde det hända ibland, att gränsen mellan fantasi och verklighet utplånades, att hans inbillnings foster trädde fram med en skarphet och en klarhet som var lifvets egen. Men de framträdde alltid i öfvernaturlig storlek och med starkare färger än lifvets bilder; derpå kände han dem som foster af sin inbillning. Så var det också nu. Han satt och lyssnade till det fallande regnets entoniga susande utanför fönstren och han njöt af tystnaden och stillheten här inne. Mathilde var hos en väninna i sällskap med Pauline, och Cocotte sof på sin pinne i buren. I hela våningen hördes icke det ringaste ljud, och denna ovanliga ro låg öfver hans sjuka nerver, vederkvickande som ett lufttätt förband ofvanpå ett värkande sår. Det kom öfver honom en känsla af innerligt välbefinnande. Det var helgdag i dag, en efterlängtad hvilodag mellan smärtans hvardagar.
Kungörelsen den 17 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar, Kungsladugårdar och andra Krono-lägenheter. Bifölls. N:o 10, i anledning af väckt motion alt Kongl. Skeppsholmen och till Flottans etablissement hörande strand på Kongl. Djurgården måtte, emot vissa vilkor, upplåtas till Stockholms stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof. Bifölls. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet det i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 25 November sistlidet år omförmälda ”Förslag lill Lag angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare”, hvilket förslag Domprosten Björling såsom egen motion upptagit, tillika med de yttranden, som i anledning deraf blifvit i Ståndet denna dag afgifne. S. D. Efter ånyo skedd föredragning lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 55, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 51. Frän Vällofl. Borgare-Slåndet. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Banko-Utskottets Utlåtande N:o 17, i anledning af Grefve Frölichs motion om reform af Rikets penninge-väsende. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Utlåtanden: N:o 18, öfver väckta motioner om dels bestämmande af preskriptions-tid för emottagande i Kronans uppbörd och inlösen i Rikets, Ständers Bank af åtskilliga Bih. till 11 St. Bankens utelöpande sedlar, och dels dessa sedlars förande morn linien samt uteslutande från beräkningen af Bankens sedelstock. Första, andra och tredje framställningarne godkändes, och vid utlåtandet i den fjerde punkten lät Ståndet bero; och N:o 19, öfver väckt motion om förhöjd pension åt f. d. Banko-bokhållaren N. Magnusson.
Kirsteinskä huset vid Clara Strandgata komme att anställas i morgon kl. 12 f. m. och derefter fortsättas kl. 6 e. m.; äfvensom att dessa biljetter blifvit lemnade till Riddarh.Fiskalen för att tilldelas de ledamöter, som önskade begagna sig deraf. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 19 December 1857. Plenum kl. 10 f. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtmis ställe föra ordet. Justerades 8 prot.-utdrag för den 18 dennes samt pleni-prot. för den 19 sistlidna Oktober. Föredrogs ånyo StatsUtskis den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 174, ang:de ett lån till Gefle-Dala-jernvägs Aktie-holag. Frih. Cederström, Rud.: Efter de vidlyftiga siffer-upgifter och uplysningar i sak, som StatsUtsk. meddelat, kommer Utsk. sid. 5 till följande framställning: »Då högst betydliga arbelen re dan äro utförda å den öfriga delen af samma väg, synes med säkerhet kunna antagas, att hela jernvägs-anläggningen skall vara fullbordad inom den derför bestämda tidpunkt, eller 1859 års slut, så vida arbetena hädanefter varda bedrifne med samma nit och framgång som hittills.» Häremot har dock ett hinder upstått till följd af den nuv:de tryckta penninge-ställningen. Längre fram säger Utsk.: »Vid sådant förhållande och i betraktande af det ansenliga belopp, som skillnaden mellan de för jernvägs-arbetenas fullbordande befintliga och erforderliga tillgångar utgör, torde, sedan bela aktie-kapitalet och de utbekomne andelarne af statsbidraget blifvit för afsedt ändamål använda, anstånd med de derefter Den 18 D ecemb er. 331 återstående arbetenas verkställande vid härom skeende anhållan icke skäligen kunna förvägras.» Hade Utsk. stannat vid en hemställan i denna syftning, tror jag att man billigtvis deremot icke kunnat göra någon invändning.
Landshöfdingen åligger dessutom at mänadteligen gransta alla Dagböcker, för at deraf inhämta de klagomål som kunna anförda wara, den felaktiga tillaga answar ställa, och befordra rättelse der sädant tarfwas; hällandes den alswarsammaste hand deröfwer, at sa wäl de Resande som Gästgifware och Skjutsstyldigc njuta desi hägn samt de Rättigheter, denna Författning utstakar. §. Z d. Twänne gänger om äret, Höst - vch Wärtid, eller sä ofta Landshöfdingen det pröfwar nödig:, stall KronoBefallningsmännen i orten, pä alla Gästgifvaregärdar, mönstra sä wäl Gastgifwarcns som R.ekarvens Hästar, Köroch Rid-don, och dcrjamte ofta rilse, at Gästgifware hälla stna Gästgifwaregärdar i laga oro - 424 ning, med snygga Rum och andra för Resande nödiga beqwanilrghöier; om förhållandet hwaraf, Lanbshöfdingkn lemnäs nödig och styndfam vänort, och åge han, i händelse Gästgifvaren staa skyldigheter icke up» fyller, at ester omständigheterna den tredstartde nied böker belägga. Kronofogde stall ock lemna Gästgifware del af de Syrieföörättningar, som i förberörde afseende hällas. Nar Resande eller Farande i Städer eller pä Landet mötas, böra de, til hwar sin wänstra sida således wika, at de hinderslöst kunna komma hwarandra förbi, wid Tre Riksdaler, Sexton still, bot för den, som häremot bryter. Är wägen sä träng, at endera mäste nödwändigt ä sidan, da wike den gående för den ridande, den rivande för den äkande, stirra för wagn, den mindre wagn för den större', den Lomme eller den med folk uti för den med last, och det min dre lastet för det större.
Ort inom Riket som hälst; äfwensom bifall dertill att skyldigheten att försörja de fattige, ma åligga hwar och en inom Församlingen, som icke sjelf wore i behof af andras hjelp, och att Församlingarneö genom pluralitet fattade beslut om afgiften till de fattigas försörjande mä anses förbinda äfwen dem, hwilka, oaktadt föregången offentlig kallelse, ej warit tillstädes, eller närwarande werka eller sedermera till Församlingen inflyttat; likwäl sä, att icke Kongl. Maj:t beswärades med Nädiqste pröfning och stadfästelse af hwarje Församlings widtagne författning härutinnan, utan densamma mätte anses förbindande och' executiv, genom Wederbörande Landshöfdingespäskrift; och ffulle detta allt gälla till dest den Allmänna Författningen om Fattigwärden kunde wid nästa Lagtima Riksdag blifwa faststäld. Af den 14 October: Bifall till Lag-Utskottets yttrande öfwer Borgmästaren ^rgenii Memorial, rörande Konungens rätt att behandla benädnings-frägor i Balanceoch Ersättnings-mäl, * * Villan - Z16 Dcn 18 October. Gittande af Expeditions-Utskottets föreslagr^e förändrade redactioner uti 2:ne 8. §. af Riksdags-besiutet, hwilka angingo Nämndens omröstning öfwer Högsta Domstolens Ledamöter, samt i den §. sorn angar Riksgälds-Werket. Bifall till Lag-Utskottets Memorial, rörande anwändandet af en del af dcn för LagCommittöen anflagna summa titt belöningar för bäst utarbetade projecter till Lagarncs förbättrande eller förenkling. Beslut att intet kunde göras wid BancoAtffoltets sednare Memorial om understöd för Jernwerksrörelsen, sedan det första Memorialet redan war bifallit. Bifall till Lag-Utskottets utlåtande öfwer Borgmästaren dlensLns Memorial om förekommande af swek wid afhandlingar om köp af fastigheter.
Lars Peter Wåhlin, blivande biblioteksman och klassisk filolog (1861–1930) hör till VBs dagliga umgänge hos fröknarna Andersson i Malmö. De var hans mostrar. Hans föräldrar var telegrafassistenten Lars Johan Wåhlin och Josephina Andersson. Lars Peters mor dog då han var 2 år och han fick därefter växa upp hos mostrarna. Lars Peter Wåhlin (L., L.P. el. L.V.) omtalas ofta i Stora boken den närmaste tiden och även almanackan är full av anteckningar kring honom. I Lars Peter har VB funnit en ung, intellektuellt livaktig kamrat, som svarar mot hennes ständiga sökande efter en manlig vän, en bror, en son. Lars Peter Wåhlin hade tagit studenten 1879 i Malmö och fortsatte sina studier i Lund, där han 1884 blev fil.kand. Han blev VBs lärare i latin och italienska. Några anteckningar på chiffer i almanackan 1883 visar att VBs intresse för L.P. rörde allt han gjorde o. sade: L.V. – Äter aldrig smör, tycker om ost, skinnoch benfri anjovis, kokt skinka. – Tycker illa om när fruntimmer ha benan på sned. – Älskar lugn hemtrefnad. Skulle nog gerna vilja omgifva sig med lyx. – Afskyr skinn på mjölk, choklad etc. Den unge Einar Christiansen (1861–1939) skulle bli känd som lärare, journalist och författare till en mängd teaterpjäser. 1899–1909 var han direktör för Det kgl. Teater. 1881 utkom anonymt hans första skådespel Lindows Börn som haft premiär på Det kgl. Teater redan 1880. 1882 uppfördes lustspelet En Egoist. Christiansen var en av medstiftarna till studentföreningen ”Academicum” (se not 133) där han ofta bidrog med uppläsning av egna dikter och dramer. Victor Hugo Wickström (1856–1907) publicist och politiker. Fil. kand. i Uppsala 1877, fil. dr. i Lund 1883. En sjelfmördares anteckningar kom ut 1882.