Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets utlåtande blef af Borgare-Ståndet godkändt. Hos Ridderskapet och Adeln deremot återremitterades frågan till Bevillningsutskottet, som i anledning deraf i utlåtandet J\/$ 32 upplyste, att de tre öfrige Stånden godkännt Utskottets hemställan; i följd hvaraf den väckta frågan, enär den icke var af bevillnings natur, ansågs vara afgjord. Under sistlidna sommar sökte jag skaffa mig underrättelser: dels i Skåne, huruvida något betydligare belopp Danskt bränvin fortfarande insmugglades; dels i Köpenhamn, huruvida höga vederbörande i Danmark skulle nu, mera än förr, vara benägne att låta drawbacken för bränvin upphöra; dels ock hos Svenska General-Tulldirektören, huruvida någon till ändamålets vinnande verksam åtgärd lämpligen skulle kunna vidtagas. I anledning häraf fick jag åtskilliga upplysningar, bland hvilka jag kan anföra följande: Trovärdige och sakkunnige män, af hvilka åtminstone den ene kunde åberopa en mindre allmän erfarenhet i ämnet, tillkännagåfvo, att säkerligen icke öfver en fjerdedels million kannor spritvaror årligen insmugglades från Danmark till Skåne. Enligt en annan kalkyl skulle icke mer än 200,000 kannor, och åter. enligt andra uppgifter, ej mer än 150,000 kannor bränvin ärligen insmugglas. Danmarks nuvarande Finansminister, Exellensen Fenger, täcktes, under ett längre samtal i ämnet, låta mig nog tydligt förstå, att han fann betänkligt understödja något förslag om ändring uti ifrågavarande förhållanden, men tycktes dock icke anse saken alldeles omöjlig. Och enligt hvad Svenske General-Tulldirektören har sedermera behagat upplysa, lärer icke ens underhandlingar om kontroller, som till begge rikenas fördel blifvit af Svenska Tullstyrelsen föreslagnc, haft åsyftad verkan, helst Danske Tullstyrelsen icke ens velat medgifva, att de, som från Danmark utförde bränvin, och derför erhölio tillverkningsskatten, skulle, innan denna uppbars, visa, att bränvinet blifvit infördt i den uppgifna destinationsorten.
Jag ber härvid att få förklara, det jag alldeles icke med något slags ogillande omdöme upträdt emot Utsk:t, enär jag då skulle handla både emot min öfvertygelse och emot rättvisans och billighetens fordringar. Jag endast hemställer, huruvida icke motionen, med afs:de å de omständigheter jag anfört, må vinna mera sympati inom Ståndet, än den gjort inom Utsk:t. Hr Montgomery: Det må vara, att om man jemför Ut sk:ts afstyrkande af ifrågav:de motion med dess tillstyrkande af åtskilliga andra, man då kan finna skäl att bifalla den; men jag tror det vara lämpligare att pröfva hvarje sak särskildt. I afs:de å denna fråga, är förhållandet att motionen varit väckt vid en föreg:de riksdag, men äfven då afstyrktes, samt att det enda skäl, som anförts för bifall dertill, varit D:r Bromans torftiga och nödställda belägenhet. Men det torde icke vara skäl att under 9:de hufvudtiteln bevilja allmosor, ty derigenom komma R. St:r att åtaga sig hela fattigvården. Jag tror att de skäl, som tillförene anförts emot bifall, varit giltiga, och jag anhåller derföre att Utsk:ts hemställan måtte gillas. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt beviljande af en årlig pension å 75 rdr rmt till D:r P. G. Broman, framställde H. Exc. propos. på bifall till hvad Utsk:t hemställt och, då dervid svarades några ja samt ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utskits yttrande lades till handlingarne. Utskits hemställanden biföllos. 26:te punkten. Hr Bildt: StatsUtsk:ts afstyrkande af bifall till K. M:s Propos. om ett årligt understöd af 600 rdr åt afl.
Hvad Revisorerne anmärkt, att vid inbindningen af Konsistorie-räkningarne icke samma ordning blifvit följd under båda revisionsåren, torde derifrån härleda sig, att under berörde år ombyte af Konsistorie-notarie skett, och att den nuvarande Notarien, vid expedierandet af 1846 års räkenskaper, i någon mån följt annan ordning, än hans företrädare vid räkenskaperna för år i845. §. 3. Öfver stipendia collectanea föras vid Konsistorium behöriga räkningar, af hvilka hädanefter afskrifter skola blifva till Kongl. Kammar-Rätten afsända. Kollektoch stamboks-medel för uppförande af nya kyrkor uppbäras icke på Gottland, till följd af Kongl. Cirkulärbref vet den 29 Oktober 1799. §. 4. Wisby Stift. 1:0 Genom Kongl. Brefvet den 2 Juni 1887, bifogadt i afskrift under Litt. A, är Konsistorium tillåtet att af byggnads-kassan bestrida de här anmärkta utgifterna. 2:0 Hvad rörande de anmärkta 108 R:dr 8 sk. i skolkassan blifvit vidtaget, är af Rektor Scholae i särskildt utlåtande, Litt. B., anfördl. 3:o Af utgifter för Konsistorii behof äro i 1845 års räkenskaper följande poster icke verificerade, nemligen: prenumeration å Postoch Inrikes-tidningar 11 R:dr 16 sk, Kyrkolags-samlingen 4 R'dr 3o sk. 10 rst„ landt-postpurto 6 R:dr 23 sk , emedan qvitto derå icke kunnat erhållas, samt 31 R:dr 32 sk., såsom stående utgifter, för hvilka Konsistorie-notarien anskaffar Stifts-cirkulärer till Konsistorii ledamöter och arkivet samt skrifmaterialier. A de smärre utgifterna, 7 R:dr 4° sk-, för postporto, tidnings-annonser m. m., hafva icke heller qvittenser blifvit meddelade. 4:o
Ehrenborghs förslag, som leder till målet; emedan det lemnar qvar af 5:te punkten allt, hvad som innefattar rättighet för Bancostyrelsen, men tager bort allt, hvad som inbegriper förbud. Om man med silfverköp vill förstå, hvad man hittills dermed menat, nerol, köp af silfver mot Bankens sedlar, tror jag, att det vore likgiltigt, om slutet af 5:te punkten qvarstår eller icke; ty en Bancostyrelse lärer icke sälla i fråga att köpa silfver med bancosedlar, då coursen står öfver pari, emedan det skulle leda till coursens stegring, och coursens stegring till silfrets utgående ur Banken, och detta ytterligare till betydliga uppoffringar för Banken i och för silfrets återfående, hvilket vore detsamma ungefärligen, såsom en ledamot i går yttrade, som att hemta upp vatten Den aa Juli f. m. '9' ur saltsjön och tömma det i Mälaren, för att leita det rinna tillbaka till saltsjön. Vill man utsträcka ordet silfverköp litet längre, så synes mig, att det bör och kan ske äfven då coursen är hög, nemi. mot försäljning af Bankens innehafvande statsobligationer, hvilket kunde vid y:de punktens afgörande lika väl bestämmas. Emedlertid hafva de opinioner, som varit rädda för att gå in på ett sådant medgifvande, önskat, att dessa statsobligationer måtte säljas blott inom landet. Jag delar icke deras farhågor. Jag skulle således vilja instämma uti antagandet af 5:te punkten, sådan den är, eller med utelemnande af sista strophen deraf, på sätt Frih. Ehrenborgh föreslagit. Hvad den andra opinionen beträffar, representeras den af Hr Cederschjöld, som riktigt uppgifvit de 3:ne synpunkter, hvarifrån saken bör betraktas. Uen första, ang:de silfrets inströmmande i Banken eller utströmmande derifrån, har blifvit fullkomligen besvarad af Hr Lefreäi; den andra var dessa silfverköps verkan i afseende på Banken. Talaren trodde, att när man beviljat Banken ett creditiv af 2 millioner, skulle något silfverköp icke behöfva komma i fråga.
Det vissa och bekymmerfulla i detta är, att om minskningen af kapitalet fortgår på samma sätt, fröken Strandberg inom kort skall befinna sig utan existensmedel » ERNA. Kunde just tro det! Det har kostat vackra slantar ^med en gest omkring ateliern^ allt dethär. LILLY. Och hennes toaletter sen! ERNA. Jo jo! Som en hertiginna och med en liten prestdotters förmögenhet. Några fattiga tusen i en bank derhemma. Sparfven i tranornas dans det är en gammal historia och den tar alltid en ända med förskräckelse VIGGO som går nervöst af och an på golfvet. Jag har länge vetat, att ateliern inte var Carls. Hon har hyrt den sjelf för egna medel ERNA hårdt. Naturligtvis! Det var ju klart! »Ramen kring hennes lifs roman» en mycket dyrbar lyxartikel för en menniska med hennes tillgångar LILLY sakta. Stackars, stackars Louise! ERNA. Prat! Det är bäst som sker. Nu blir hon tvungen att resa. VIGGO stannar framför henne. Är du så säker på det? ERNA. På hvilket? VIGGO. Att hon reser? ERNA. Ja. När det inte fins mera pengar så VIGGO. Ännu fins det ju litet kvar och dessutom ... ERNA. Man måste skrifva till dender kamrern, att han inte får betala ut mer VIGGO. Det blir han tvungen till ändå, när hon sjelf så önskar. ERNA. Men det är ju vanvett. Man måtte väl i Guds namn kunna finna ett medel att hindra en menniska från att kasta sig rakt i förderfvet. VIGGO. Så nämn ett medel då! ERNA. Hvarför inte ställa henne under förmyndare? VIGGO. Emot hennes vilja? ERNA. Om så skulle behöfvas ja. VIGGO skakar på hufvudet. Nej, Erna. För det första kunna vi inte göra det och om vi också kunde, skulle vi inte ha rätt att bruka våld ... ERNA. Inte ens om det gällde lif eller död? VIGGO. Inte ens då. ERNA. Det är sköna åsigter. VIGGO. De gälla för mig inte för dig. ERNA. Nej, det fattades bara! Man skulle kanske inte heller ha rätt att söka bringa henne till förnuft.
Mantalsoch Skatt.ckrifVarne åligge det att, inom medlet af Jänuarii månad, efter Mantalsoch Skatlskrifningshandlingarne, Socknevis upp* rätta förteckningar på de 'lill brännvinsbränning berättigade personer, som antingen afsagt i>B nu. t. Exped'_Vtsiöttets Mcmorial N:o sig utöfningen af denna rutt n nerymd till afsitta ! -i e någon pan. nili oen icke unn r . ,erak"»"d» v/d Ma,n„l Jr/f. således icke n" P Egenheter, å hvilka de til! uppgiften inskränk" hf6,1 • ffrh4llan“ ftr utöfvas, hvilka ffirtpl .^""^bränning K. M:ts Befallningshafvande"111^3" nSändas tUl lemna vederbrandfodel fl r T ? SV““ ^ hörande dessutom en idan f? , t.ochrcftcr«J"? Soolen .U taaS?* ,«**■ Brännvins he iåUt anteckna^ nL'ld .M«taJ«Wfningen loen sådan ratt ! * sedermera åstundar att ■ - . T/ 1 begagna, anmäle s/V derom 3 T dé n'r!,„^£ l,t^1 st”: Uppt6'rdVaUénS1r!“,d,hn1’lé,i? <,n 'j“ rymdsafgiften hprälr? J r, ^°Pande pannelen af året från n i /°^ cJen äterstående de der JÄS'" mä"adl"™“* Andra Artikeln\ 129 året tillverkas skall erläggas
För mig vore det lugnare att lägga armarna i kors och afvakta, hvad som skall komma – ty om jag misslyckas, om kronprinsen dör som följd af inokulationen, skall folket stena mig. – Det är sant – säger hon sakta, och hennes stämma darrar. – Ni vågar ert lif. Jag vet att det är af omtanke för mig – jag känner att ni vill mig väl och är min vän. – Ja, E. M:t – och det finnes intet begrepp som jag har större vördnad för – ingenting som som jag anser heligare, än vänskapen. – Mellan män och jämlikar, javäl! Men en drottning har inga jämlikar – och hon är kvinna. – Hvad mer? – invänder han ifrigt. – Det är hvar undersåtes plikt att älska sin drottning. Därmed är icke sagdt, att han icke också kan hysa vänskapskänslor för henne – ty vänskap utesluter hvarken vördnad eller aktning. Förhållandet mellan en god husbonde och en trogen tjänare har ofta en vänskaplig karakter, hvarför skulle då icke vänskap kunna existera mellan en kunglig person och en undersåte, som hon hedrar med sin tillit? – Har han vett och medfödd finkänslighet, skall han därför aldrig brista i skyldig vördnad för majestätet, utan tvärtom kunna tjäna henne så mycket bättre. Och äfven en drottning är alltid så mycket kvinna, att hon har behof af en människa, som hon kan anförtro sina hemliga tankar och känslor. Medan han talat, har hon lutat hufvudet tillbaka och slutit ögonen som om dragen badat i sol. Nu ser hon upp och tyckes rörd. Med högra handen lösgör hon ett blåemaljeradt litet guldhjärta, som hänger i en fin kedja om hennes hals, och räcker honom det med en hållning, som om hon högtidligen dubbat honom till sin riddare. – Jag vet, att ni är min vän, – säger hon. – Tag detta som ett tecken till, att jag också hyser vänskap för er! Han böjer knä, som det anstår en riddare, och kysser hjärtat, som ännu är varmt af hennes kropps värme.
Frihrn har äfven förordat en bana genom Östergöthland, och jag vill icke bestrida, att många skäl tala härför; men om jag icke misstager mig, utgör Frihrns förslag en molion, som, derest Frihm önskar, att den i vederbörlig ordning skall afgöras, måste remitteras till StatsUtsk. för alt der undergå granskning, innan den kan blifva föremål för någon R. Stms pröfning. Det smärtar mig att bland mina Den 1 November e. m. 227 motståndare på della rum finna en Konungens Rådgifvare, Gr. Mörner, hvaremot det glädjer mig, att en annan Konungens Rådgifvare tillstyrkt bifall till Utsk:s Betänk., hvari en fördelning af anslaget föreslås. Hr Grins betänkligheter grundas hufvudsakligen derpå, att i fråga om den Skånska banan några undersökningar icke blifvit gjorda. Jag ber likväl alt fä fästa npmärksamheten derpå, alt enl. min öfvertygelse icke någon mera noggrann undersökning skett än just der. En hvar vet, alt under loppet af 4 månader har en af Englands slörste och skickligaste Ingeniörer stått i spetsen för jernvägsundersökningar inora Skåne, dervid biträdd af sina egne landsmän och flere Svenskar, hvaraf en tillhör Vägoch Vattenbyggnads-korpsen. Deras förslag hafva icke kunnat öfverlemnas till Regeringen, enär de icke blifvit färdige torr än efter Riksdagens början. Dock bör jag uplysa, att såväl Vägoch VattenbyggnadsStyrelsens Chef, som flere ledamöter haft tillfälle att se dessa ritningar och kostnadsförslag, samt att alla uttryckt sin belåtenhet dermed. Dessa förslag hafva dessutom varit i så målto för allmänheten tillgängliga, som de under 3 månader legat på StatsUtskis bord, der en hvar, som sådant önskat, kunnat taga kännedom om dem. Jag tager mig derjemte friheten hemställa, huruvida så noggranna undersökningar, som Gr:n fordrar, verkligen blifvit gjorda i fråga om banan emellan Götheborg och Köping. De der anställda undersökningar anser jag visserligen vara för ändamålet fullt tillräcklige, men jag vågar bestrida deras företräde framför de i Skåne nu senast anställde.
Då, enligt 10 g af den för Riddarh.Direkt:n utfärdade instruktion, det åligger Direktm, att vid början af hvarje Riksdag, genom Riddarh.Utsk., till H. R. o. Ad. inkomna med förslag, huru tryckningen af R. o. Ad:s prot. må lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas, får Direktm härmed vördsamt föreslå, att under innevar:de Riksdag dessa prot:r måtte fa, likasom under de sednaste Riksdagarne, uti en uplaga af Fem Hundra exemplar, tryckas med täta stilar och förkortningar af ofta förekommande ord, samt fördelas i häften af omkring 30 ark, med iakttagande deraf att intet pleniprot. stympas, utan till slut införes i häftet; och har Direktm derjemte äran anmäla, att, enligt nu ang:de ifrågavande tryckning afslutadt kontrakt, kostnaden för hvarje tryckt ark blifvit betingad till Elfva Riksdaler b:ko samt Boktryekaren förbundit sig att, såvidt erforderligt manuskript honom tillhandahålles, hvarje vecka aflemna Atta färdigtryckta ark, då tryckningen å 3 me häften på en gång kan verkställas, 6 ark då 2:ne häften samtidigt äro under tryckning, och 4 ark, då tryckningen sker å ett enda häfte. Stockholm d. 17 Oktober 1856. F. Puke. J. Aug. Posse. Carl Jicnnet. Fred. Boije. J. B. Leijonancker. J. A. Tornérhjelm. O. M. Björnstjerna. Albert Munele. Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfriga RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 20, 25 och 30, från BorgareSt. af d. 27 och 31 samt från BondeSt. af d. 30 och 31 sistl. Oktober. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. l/t 3 e. m. In fidem protocolli. Albert Munck. Plenum kl. 11 f. m.
Af detta stadgande ansågo Revisorerne ock tydligen följa, att de bolag, hvilka genom 133 och 134 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente blifvit vilkorligen försäkrade om erhållande af låneunderstöd från Riksgälds-kontoret, icke egde eller kunde ega några giltiga anspråk på dessa låneunderstöds utbekommande, derest det icke lyckades Fullmägtige att, genom »införande af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslänesystemn, anskaffa de erforderliga penningarne till ett pris, som icke öfversteg kostnaden för 1860 års utländska lån. Det syntes derföre Revisorerne, som skulle Fullmägtige lagt alltför mycken vigt derpå, att nämnda bolag icke skulle gå miste om de af Rikets Ständer dem vilkorligen tillförsäkrade låneunderstöd. Efter Revisorernes förmenande, hade Rikets Ständer, derest anläggningen af ofvanberörda jernbandansetts vara af den vigt, att desamma under alla förhållanden borde med lån af Staten understödjas, säkerligen beredt utväg att anvisa medel, utan att sätta frågan derom i något omedelbart beroende af den inhemska upplåningen. Nu deremot, då de till ifrågavarande jernvägsanläggningar anvisade låneunderstöd blifvit beviljade endast under uttrycklig förutsättning, att det erforderliga beloppet kunde genom Riksgälds-kontoret, på föreskrifvet sätt, inom landel upplånas, måste deraf, enligt Revisorernes förmenande, obestridligen följa, att hufvudändamålet med upplåningen fortfarande varit, hvad som uti ingressen till 228 § i Riksgälds-kontorets reglemente uttryckligen såsom sådant uppgifves, nemligen att åstadkomma »det uti flere hänseenden fördelaktiga inis flytande på landets ekonomiska och financiela ställning, som införandet af ett »ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslånesystem synes böra utöfva.» Men om nu, såsom Revisorerne föreställde sig, detta varit hufvudändamålet, så borde undersökas, huruvida ett sådant mål vunnits eller kunde vinnas på det sätt, hvarpå Fullmägtige i förevarande fråga tillvägagått.
Namnet gör ju så föga till saken, det är ju barn som barn, men der finnas uppfostrade och ouppfostrade bland dem, lika väl som bland äldre personer. Dessutom måste en hvar inse det olämpliga uti en sådan handlingsfrihet hos barn, hvilka ju i tid måste lära sig underordna sin vilja och sina önskningar, och icke redan i barndomen söka bekantskap utom hus och bjuda hem främlingar i familjen. Och måste dessa baler bestå af sådana små sjelfständiga individer, så skicka åtminstone ee guvernant med, som håller reda på dem. Ty sannerligen att de små äro mogna att uppträda på egen hand. Det är rent af upprörande, att dagen derpå höra beskrifningarna på alla deras olater, hvilka just vid dessa tillfällen komma till heders. Det händer här vid lag som i så många andra fall, de, hvilka ej gjort väsen af sig, blifva glömda, under det de andra blifva så mycket mera kritiserade. Vanligtvis borde man beklaga dem i stället. Det är icke alltid så lätt att uppföra sig till allas belåtenhet, vare sig man är liten eller stor, men det är hårdt att skoningslöst öfverlemnas i sin egen vård och tvingas handla på eget ansvar vid allt för unga år. Derför måste vi skapa oss bättre idéer med afseende å barnens verld och lämpa de smås fordringar efter andra lefnadsregler. Monne vi ej ha mycket annat att bjuda dem, som är mera uppfriskande och mycket mera glädjebringande! (Forts.) C l a r a Smitt. Första numret af Iduns modetidning utkommer i nästa mönsterbilaga. v e c k a och åtföljes af en tion. ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden för qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör » Något att tänka på ». Med anledning af Aves uppsats » Ett forslag », införd i n:r 1 af Idun för i är. fu! Hvad det ändå är kallt här i Stockholm 1 » utbrast fru Augusta Gyllenörn och stampade snön utaf sig i tamburen, under det att kammarjungfrun hjelpte henne och hennes svägerska, en ung elegant flicka, utaf med ytterplaggen. Augusta öppnade så dörren in till sitt kabinett, der en stor brasa sprakade i kakelugnen och bredde en angenäm skymning öfver det trefliga rummet.
St, Fröt, l844> 8 Sami, 1g Haft, 1 2 Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande , N:o ilo. like skogsprodueter aflåta; att en sådan fri skogsförsäljning äfven må tillkomma hemmansegarne i Äppelbo, Malung och Lima, hvilkas ulskogar till största delen äro belägna vid vattendrag, hvarå någon flottning för Bergslagets räkning icke kan verkställas, och att denna försäljning måtte, intilldess ordentliga skogsafvittringar i berörde socknar försiggått, efter den gamla häfden få utöfvas; samt att det slutligen på hemmansegarne sjelfve .måtte få ankomma, att i allmänna socknestämmor bestämma så väl det antal sågoch byggnadstimmer, en hvar bland dem skulle, i nion af innehafvande rote-andel eller annan rättvis beräkningsgrund, utan att skogarne hlefve öfver höfvan medtagne, få hugga och utom orten aflåta, som äfven den skäliga betalning afnämaren af desse skogsprodueter borde för dem erlägga.
Borgare-ståndet uteslutit detsamma och anmärkningar deremot äfven inom Pre ste-ståndet förekommit, torde få ur detta moment utgå, anser sig Utskottet böra ånyo underställa Presteoch Bonde-ståndens pröfning och godkännande de af Utskottet i ofvanberörde momenter föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln, likasom Borgare-ståndet, gillade beslut och föreskrifter, nemligen: i mom. a, angående upplåningens verkställande inom eller utom riket; i morh. b, angående beskaffenheten af de obligationer, emot hvilka upplåningen bör ske; lydande detta moment, sedan förbehållet om Riksgäldskontorets uppsägnings-rätt, enligt Ridderskapet och Adelns samt Borgare-ståndets beslut, ur detsamma uteslutits, sålunda: »Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara räntebärande obligationer, utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret.» i mom. c, angående det språk och den myntsort, hvarå obligationerna böra utfärdas samt deras räntefot och medgifvande af kapital-rabatt; Slals-Ulskollcts Memorial M 97. 19 i morn. d, angående ett årligt anslag till ränte-liqvider och lånens amortering; i mom. e, angående liqvidationsoch amortissements-fonden; i mom. f, angående bestämmandet af sättet för amorteringens verkställande; i mom. g, angående underdånig anhållan om dels Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å besluten rörande ifrågavarande upplåning, dels högstden sammes bemedling och medverkan vid låns upptagande utom riket, och i mom. h, angående uppdragandet åt vissa deputerade af de närmare bestyren med fondväsendets och slatsskulds-systemets handhafvande.
M. utgående expeditionerne, fordras dertill större skarpsinnighet och försigtighet och större kännedom af språket än som erfordras för en Kollegii ledamot för att upsätta ett understundom ganska tarfligt beslut. Niir man vill hafva tjenstemän som äro dugliga så bör man icke aflöna dem på ett »Imussligt» sätt; och detär nog knussel ändå med flera af de löner som StatsUtsk. föreslagit. K. M. bar af undseende för Ständerne begärt löner, hvilka i jemförelse med nu giingse priser på alla lilsförnödenheter och äfven hushyror äro ganska knappt tilltagna, och då synes rättvisa och billighet fordra att man icke nedsätter dessa, hvarföre jag också förblifver vid min anhållan om bifall till K. M:s Propos. Propos. till bifall å förev:de mom. blef härefter framstäld och besvarad med starka Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, liemstälde om 11. o. Ad. behagade, i öfverensstämmelse med K. M.-s Propos., bestämma nflöningen för Exped.Sekret.-ne till 4,500 Edr Ernt; samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Vidare förekom mom. litt. b., ang:de löneförhöjning arne för Kanslister och Kopister. Frih. Cederström: Redan vid öfverläggningen rörande 2:dra HufvudTiteln beslöt It. o. Ad. att icke bifalla hvad Utsk. i enahanda hänseende tillstyrkt. It. o. Ad. hade till detta beslut fullkomligt giltiga skäl, för såvidt man åsyftar att befrämja KansliVerkens fördel och så ordna förhfillanderne, att platserne inom Kanslien måtte blifva väl tillsatte och man icke äfventyra dessa maktpåliggande embetsverks framtid. Om man, på sätt StatsUtsk. tillstyrkt endast skulle öfverlemna till K.