Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 9 g innehåller: »Böter, som i denna författning finnas stadgade, beräknas i Rmt och skola fördelas till hälften emellan åklagaren och församlingens fattige.» För min del anser jag att alla böterna böra tillfalla de fattiga; ty man bör icke upmuntra till åtal genom hopp om materiel vinst. Uti § 10 skulle jag äfven önska några förändringar. På grund af hvad jag anfört tager jag mig friheten framställa följande förslag: Författning, ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de å dem, som omfatta en, från den EvangclisklLulherska, afvikande Lära. Med uphäfvande af ej mindre 1 Kap. 3 och 4 §§ MissgerningsBalken, 7 Kap. 4 § ÄrfdaBalken och 1 Kap. 2 § Kyrkolagen; än äfven hvad ang:de ansvar för villfarande lärosatsers utspridande eljest finnes stadgadt, varder förordnadt som följer: § 1. (Lika med Utsk:s). § 2. (Lika med Utsk:s). § 3. (Lika med Utsk:s). § 4. Lärosatser, som mot den rena Evangeliska lärans grundsanningar stridande äro, må icke offentligen förkunnas, eller till andras förledande annorledes utspridas. Beträdes likväl härmed någon Svenska kyrkans medlem, gånge som i 1, 2 och 3 §§ stadgadt är; hörer han till läroståndet, miste embetet, efter laga ranXI H. 21 178 Den 3 Februari f. m. sakning och dom, der han sig på allvarlig förmaning icke rättar; och då förfares i öfrigt med honom så som här föreskrifvet är. § 5. (Utgår efter Utsk:s förslag och Ulsk:s 6:le § blir således:) § 5- Söker någon till och med ett år. Lag samma den rena Evangeliska: eller der bekännare af främmande troslära nödgar eller lockar barn, eiler den under hans lydnad står, och till EvangelisktLutbersk församling hörer, att deltaga i främmande religions-förvandters offentliga eller enskilda andaktsöfning. § 6.
Mot Wieselgrens vitsord strider redan det, att det kan blifva fråga, om han skrifvit psalmer af ett verkligt religiöst intresse, eller om det icke snarare skett af ett blott poetiskt. Han var ingen andlig författare ex professo som en Arrhenius eller Spegel. Men vi behöfva blott kasta en blick på det då varande svenska samhället för att inse, huru lätt hans skaldeskap kunnat slå in på en sådan väg. Kyrkan var i sjelfva verket den tiden allrådande och uppslukade i sitt sköte hela det litterära lifvet. Dogmerna funno då ännu fullt opartiska försvarare. Målsmännen för de olika vetenskaperna hade ej ännu lösslitit sig från det ortodoxa beroendet. Presterna voro lika mycket sökta af folket som hedrade vid hofvet. Låt vara, att vi nu uppfatta religionen ur en vidsträcktare och förnuftigare synpunkt, men bristerna i det då varande sinliga gudsmedvetandet ersattes mer än tillräckligt af den religiösa kraft och öfvertygelse, som genomgick kyrkan. Huru ifrigt skötte ej presterna sitt kall och gingo förmanande eller bestraffande omkring i sin hjord! Huru andäktigt och fulltonigt brusade ej psalmsången genom kyrkorna! Det uppstod en stor andlig poesi, full af lif och tro, för oss numera omöjlig att efterhärma, ty vi ega ej dess förutsättningar. Den räknade snart en skara af ifriga, till en del utmärkta idkare. Dessutom införde man andliga sånger ifrån Tyskland och öfversatte dem sjelfständigt, ty det rådde naturligtvis då en mycket liflig såväl andlig som politisk förbindelse med trosbröderna på andra sidan hafvet. Äfven andra än prestmän lemnade sin tribut åt denna poesi. Lagerlöf öfvergaf sitt latin för att rikta vår psalmbok med trenne sånger. Förnäma damer försökte sig på gladeligt rimmande. Rikskansleren de la Gardie fann tröst för den verldsliga storhetens vexlingar genom att författa psalmer. Kongl. rådet Lindsköld roade sig pä lediga stunder ej blott med qvicka divertissementer för hofvet utan äfven med att skrifva psalmer.
Lön vilkor samt således ej eller derå egt göra anspråk synes han dock kunnat påräkna att, 0111 han genast efter sitt entledigande från tjensten i Pommern eller åtminstone vid dess den iy:de April 1817 undfangne Nådiga förordnande, att vara Fändrick vid Smålands Regementes Infanteri Bataillon, sig dertill anmält, i Nåder hugnats med ett Subaltern Officers Expectance Arfvode, hvars belopp var fastståldt, för år 1S 15 till 50 11:dr för åren 1816 och 1817 till 66 II dr 32 sk. och sedermera till 100 Kalr årligen; men då han nu först och ett och ett halft år efter att redan hafva kommit i åtnjutande af Lön på Stat, vackt fråga om Expectance Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL såmnao immåTORa PROTOKOLL VID Lsi^thim Hikstlstf^en i Stockholm Åren 1853 och 1854. EliFTE SAAlEIiWdEM. Särskilda Utskottets Memorial7 Utlåtanden och JBetänkanden. f ? I Särskilda Utskottets Memorial. M:o Jr jw i. Ankom till Exp.-litsle d. 30 Dec. 1853, kl. 10 f. ni. Vördsamt Memorial. Det af Rikets Höglotl. Ständer tillsatta Särskilda Utskott lör behandling af Bränvins-frågan får vördsamligen anmäla, att Utskottet sammanträdt och utsett sitt kansli, bestående af: en Sekreterare, en Notarie och en Kanslist, samt antagit två vaktmästare'; och hemställer Utskottet, att desse samtlige må beräkna arfvode från denna dag. Stockholm den 20 December 1853. På I-Iöglofl. Ridderskapets och Adelns På Högv. Rreste-Ständets Ledamöters Ledamöters vägnar: ' vägnar: A. RAAB. F. F. CARLSON. På Valloll. Borgare-Ståndets
Offentliga understöd hafva under femårsperioden blifvit beviljade för hagelskador: a) inom Främmestads och Trökörna socknar af Leckö fögderi, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 24 September 1858 och den 4 November 1859, 2,000 R:dr Runt att återbetalas å uppbördsstämmorna 1861 och 1862 med hälften hvardera gången; b) inom Undenäs socken i Södra Wadsbo fögderi och Foglås socken i Höjentorps fögderi 300 R:dr utan återbetalningsskyldighet och 2,000 R:dr att återgäldas vid uppbördsstämmorna hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 21 Oktober 1859; samt för missväxt inom Warnhems församling i Walle härad af Höjentorps fögderi 500 R:dr utan återbetalningsskyldighet samt 2,500 R:dr, allt R:mt, att återgäldas med en tredjedel den 1 Maj hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863, en ligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 24 Februari 1860. De inbetalningar, som hittills förfallit, hafva i behörig ordning influtit; och har således från undsättnings-kreditiv-fonden under femårsperioden till detta län utgått 800 R:dr såsom gåfva och 6,500 R:dr såsom lån. Några nya sädesslag hafva icke odlats under den tid denna underdåniga berättelse omfattar, men odling af åtskilliga förut här icke försökta foderväxter, såsom nya slag af morötter och rofvor, har ägt rum på åtskilliga större gods, i hvilket afseende ägaren af Degeberg föregått med exempel. Hvita Belgiska morötter förordas af honom i hans berättelse till Landtbruks-akademien för år 1857, såsom ett ypperligt foderämne. Framstegen i trädgårdsskötsel och fruktträdsodling hafva varit ringa. Endast vid några af de större jordegendomarne finnas anläggningar af något värde.
Hon har laglig rätt att göra med dem, hvad hon vill. När nu ändtligen lagen gjort hvad den kunnat för att skydda hustruns rätt, så komma ni ändå och vilja göra om lagen och säga att hon ingen rätt har. Wilhelm. Det där – det är sådana paradoxer och hårklyfverier. Jag ger mig inte in på sådant. Men du kan väl begripa, att det vore att lura svärfars fordringsegare. Berta. När de inläto sig i spel med honom, visste de mycket väl att han ingenting egde. Och de hade inte den minsta rätt att sitta och spela om mammas pengar. Wilhelm. Ja, det är de där befängda, modärna idéerna, att hustrun skall ha rätt disponera öfver sin förmögenhet, oberoende af mannen. Det är rent rasande galet – det leder till upplösning af familjelifvet. Berta. Men det leder inte till upplösning af familjelifvet, om mannen förstör hustruns pengar på spel och ett lättsinnigt lefnadssätt? Wilhelm. Nej – det behöfver det als inte göra. Det är hustrun, som sammanhåller familjen, och om bara hon aldrig glömmer sina pligter, så skall nog mannen till slut återkomma till den husliga härden – om han också varit lite lättsinnig en tid. Berta (sätter händerna för öronen). Åh, Wilhelm, hör du inte, hur det skär i öronen. Jo, ni räsonnera vackert, ni, skapelsens herrar. Wilhelm (leende). Åhja – om jag också inte är så vig och hvass i tungan som min kära svägerska Berta. Du! Jag har aldrig i mitt lif haft en så flytande tunga, som du. Tror du jag skulle kunna säga alla de där vackra fraserna om familjebanden och den husliga härden och alt det där. Wilhelm (skämtsamt). Ja – att disputera med dig – det är då alldeles som att springa i kapp med kalfvarna. Fru Bark. Du missförstår henne väl inte, snälle Wilhelm. Hon kämpar för mig – och hon menar så väl, fast hon tycker om att retas lite. Wilhelm. Jo – det vill jag lofva. Puh! Jag är riktigt svettig. – Hvarför skall du också bråka med mig om affärer. Jag lägger mig inte i dina affärer. Tag gärna altihop, det gör mig detsamma. Hvad är det för tillgjordhet att begära råd af mig.
Jern förer man nu ett sådant ändamål förRiddarhusStipendierna med det, att på en onaturlig väg tillskapa några näringsidkare af frälsestånd; så lärer man ej undgå, att finna Herr von Hartmansdorffs motion böra vinna Ridderskapets och Adelns bifall; hvarvid jag för min del skulle vilja såsom tillägg föreslå, det Ståndet genom ett formligt beslut offentligen decreterade, att Adeliga CadettScholaefondens medel hvarken lru eller framdeles böra användas till Stipendier, som afse något annat bi-ändamål, än Adeliga Ynglingars förkofran i allmänhet uti vetenskaplig bildniug. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att remittera Herr von Hartmansdorffs ifrågavarande Motion, jemte Herr Bråkenhjelms i anledning deraf afgifne yttrande till RiddarhusUtskottet. Föredrogs ånyo Herr von Yegesachs, Ernst, den i5 dennes e. m. på bordet hägde Motion, att PostÅngfartygen emellan Sverige och Pommern måtte hädanefter gå emellan Ystad oell Stralsund; jemte Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt*, Gustafj i anledning deraf, sistnämde dag afgifne yttrande. a5* 3go Den 3o December e. ro. Herr af Lundblad, Johan Fredrih t Då fråga här blifvit väckt om Ångbåtarnes åter förläggande från Greifswald till Stralsund, så anser jag för min pligt att uppgifva de grunder, hvilka föranledt flyttningen till den förstnämde Staden. De skola upplysa, att förläggningen skett med fog, och att allt klander deremot hvarken är grundadt på de under tidernas lopp förändrade localförhållanden, icke heller på den af en postinrättnings natur. Ar 1821 afslutades en Convention emellan Preussen och Sverige, till följe hvaraf communicationer» emellan begge Rikena skulle befordras med Ångbåtar. Ändamålet dermed var i synnerhet att leda brefvexlingen öfver Ystad från andra vägar, hvarpå dess befordring var kännbart kostsam för Staten.
M:t täcktes vidtaga den reglering med de till EmbetsVerken upplåtne lägenheter, att, genom en jemnare fördelning, hvart och ett af dessa må blifva ändamålsenligt inlogeradt samt att, genom deras förläggande i samma lägenheter, så myckel som möjligt, en lämplig local må vinnas för ÖfverStalhålJareEmbetct, till besparande af den utgift Statsverket nu i berörde hänseende får vidkännas. Vidkommande åter dispositionen af de lägenheter, sorn i Kronans blott till en del för allmänna behof begagnade byggnader, så bär sorn i Landsorterna, kunna finnas umbärliga, anser Utskottet, lika med hvad K. KamroarCollegium och StatsContoret i afgifvit anderd. Utlåtande härom yttrat, det vora mindre lämpligt att upplåta de öfverblifvande lägenheterna mot hyra, enär den i allt fall ringa inkomsten icke svarar mot de med ett sådant upplåtande förenade olägenheter och vådor, men tror deremot R. St:r böra i underdthet anhålla: det K. M:t täcktes, i möjligaste mån, så reglera begagnandet af Kronans byggnader, att de öfverblif - Bctänkanden, ]V:o 3o5. 5ag vande lägenheterna ina finnas i en egendom, hvilken derefter må hel och hållen, efter som K. M:t pröfvar lämpligast, försäljas eller mot hyra upplåtas. I afseende på verkställigheten af de i senare tider företagnc allmänna byggnadsarbeten, har Utskottet fästat sin uppmärksamhet dervid, dels att kostnadsförslagen varit alltför opålitliga, dels ock att de uppförde byggnaderne snart befunnits bristfälliga och behöfvande betydliga reparationer. Så väl häraf sorn med fästadt afseende å det resultat som varit en följd af den utaf R.
§ Få vederbörande fabriksoch ha nd t verks före n i 11 ga r ankommer att utse en eller flere personer i hvarje stapelstad, sorn ega att tillse det de tili hvarje förenings yrke hörande varor blifva efter riktiga värden och benämningar förtullade, och öfvervara alla stämplingar i packhusen,- dock må dessa ombuds frånvaro icke hindra tullbehandlingens företagande och fortgång. I de städer, dit grof ull får införas, tillkommer samma rättighet, i afseende å denna artikel, äfven schäleriegare och ullproducenter i riket. §8. Inkomna och till inrikes förbrukning disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras. § 9. Yid uppkommande tvist om en varas tullbarhet eller Tätta art och benämning, må General-tullstyrelsen, dess instruktion likmätigt, ega att, sedan, der så erfordras, sakkunnige handlande eller fabrikanter hörde blifvit, afgöra frågan; kunnande besvär öfver General-tullstyrelsens i dylika frågor fattade beslut hos Oss i underdånighet anföras endast af godsegaren. Kär en omtvistad vara, som blifvit till förtullning 1 vederbörlig ordning angifven, beffnn. es att bestämma, huruvida, till följd af 1 och 2 §§ uti Wår nådiga förordning till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, frågan skall öfverlemnas till domstols pröfning och afgörande, eller om godsegaren måsamma vara under vanlig kontroll utur riket åter utföra. § 10. Alla både inkommande och utgående varor, ehvad de förlullas efter Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.o 112. 523 bestämd afgift eller efter vissa procent af värdet, eller äro tullfria, skola angilvas till namn, art och beskaffenhet), antal, Svenskt malt, mål och vigt, och, då godset elter värde förtullas eller är tullfritt, äfven värdet, samt på lika sätt i tulljoirrnalerna och persed elev tråk len upptagas. Om hvad i öfrigt vid varors angifning och förtullning iakttagas bör, tjenar Seglationsordning&n till efterrättelse. § 11.
Transport 117,G 13: 16. för brooch slalionsm. fl. byggnader samt stängsel R:dr 40,950: , lokoinotiver, jemte annan transportmateriel och machinerier „ ^67,436: 32. — samt diverse utgifter . , 33,900: eller tillsammans R:dr 259,900: — —• Då den jernväg, för livars anläggande omförmälde lån skulle erhållas, icke korarae att sammanbinda eller fortsätta några större och för den allmänna rörelsen vigtigare vägsträckor eller farleder, utan endast bilda ett kommunikationsmedel emellan staden Götheborg samt några i dess granskap anlagda verk och inrättningar; då de direkta földelarna af ifrågavarande arbetsföretag skulle hufvudsakligen tillfalla visse enskilde fabriksidkare samt för öfrigt ett enda samhälle och befolkningen i den närmast derintill belägna landsort; då inom detta samhälle erforderliga tillgångar icke torde saknas för sagde företags utförande, hvadan detsamma, så vida dermed åsyftade fördelar motsvara kostnaderna, lärer utan det allmännas biträde komma att fullbordas; och då bland de utgifter, för hvilka den föreslagna lånesumman skulle användas, jemväl ingå kostnaderna för sådana transportmedel, som ingalunda synas utgöra föremål för bidrag från statens sida, så anser sig Utskottet föranlåtet hemställa, att detta lån icke må af Rikets Ständer beviljas. Stockholm den 24 Februari 1851. Reservation af herr fUaern: “Emot de skäl, Stats-utskottet till grund för sitt afstyrkande af min mo-“ tion anfört, får jag mig reservera.
R:dr öre R:dr öre R:dr öre 1 Kanslers-Sekreterare 900 900 — Befäl och Stab: 1 Guvernör arfvode 3,420 62 % 2,579 37 % 6,000 — Anm.: Om Guvernören, för annan befattning, uppbär lön på Rikets stat, lullt motsvarande motstående tillökning, åtnjutes endast aflöning på Akademiens stat till förr vanligt belopp. Lär are-Staten: 1 Informations-Officer i Nautisk Astronomi, Navigation, Sjö- taktik, Skepps-manöver, Sjö-artilleri, Tackling och Sjö- kort-ritning arfvode 742 50 1,057 50 1,800 Transport jl 6,523118%111,126181 % I27,650 Bil. JU 5 lill Kongl. Maj;ts Nåd. Prop. JVj 1, om Statsverket 1836. 73 Nuvarande Aflöning sa m l Föreslagen Summa. Vidoch LjusTillökning. penningar. Riksmynt R:dr öre R:dr öre R:dr öre Transport 16 523 18 Va 11,126 81% 27,650 — 1 Infortnations-Oflicer i Taktik, Reglementen, Krigs-Artiklar oell Fälttjenstöfningar arfvode 450 — 750 — 1,200 — 1 Dito i Artilleri, Handgevärs-lära och Målskjutningar » 742 50 457 50 1,200 1 Dito i Fästningsoell Förskansnings-lära, samt Broslagningsoch Förskansnings-öfningar » 742 50 457 50 1,200 1 Dito i Topografi, Kart-ritning och Itekognoscerings-öfningar . •.
Frukterna af den erfarenhet, som en nitisk och omtänksam Tull-Verkets styresman under sina embetsresor förvärfvar, äro icke endast att söka i den disciplinariska ordning, som Instruktionens 5:te §. bland annat afser. De höra äfven kunna tjena tili upplysning och ledning i den kollektiva Tull-Styrelsens verksamhet, framför allt vid frågor om förändringar i tull-lagstiftningen eller särskilda delar afTullVerkets organisation, äfvensom vid val af tjenliga personer, då sysslor inom det vidtomfattande Emhetsverket skola tillsättas. Naturligt är, att icke aila sådana resultater af uppmärksamheten under en embetsresa kunna i en Rese-berättelse blifva synliga. Det är emedlertid vanligt, att, då någon längre inspektionsresa af General-Tull-Direktören fulländats, en promemoria i General-Tull-Styrelsen aflemnas om livad under resan blifvit tillgjordt och hvad för tillfället elier den närmaste framtiden anses påkalla Styrelsens pröfning och åtgärd. Om och i hvad mån,i sedan, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 4 Maj 1844, inga resor af General-Tull-Direktören numera företagas utan föregående underdånig anmälan tili vinnande af Eders Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, underdåniga Berättelser angående rese-förrättningarne derjemte höra till Eders Kongl. Maj:t årligen ingifvas, på sätt Rikets Ständers — 340 — Revisorer ifrågasatt, hemställes i underdånighet till Eders Kongl. Maj:ts höga bepröfva nde. Beträffande frågan om vidsträcktare kontroll å dispositionen af Tull-Verkets så kallade hemliga medel, bör General-Tull-Styrelsen underdånigst upplysa: att redan vid 1825 års Statsrevision erinran gjorts i afseende på sättet för dessa medels redovisning, men att Rikets Ständer, under 1828 och 1830 års Riksdag, låtit denna erinran förfalla, sedan Stats-Utskottet, efter inhemtande af hvad General-Tull-Styrelsen, i de öfver 1825 och 1827 års
H. 8* Den 3 Augusti e. m. af det högre säte, som §. omnämner, torde kanske böra hållas skadeslösa derigenom, att de få bibehålla sin plats, så länge de lefva; men för öfrigt synes mig bäst, att hela denna anomali ufskaffas, och jag tillstyrker derföre, att §. må förkastas. Herr Printzensköld: Denna §. har tillkommit, för att förekomma sådaue missbruk, som förr egt rum, att personer genom utnämning lill Commendeursvärdighet uppflyttades till högre Nummer, hvilket nu mera väl icke skulle medföra någon fördel, enär klassfördelningen upphört, men deremot förorsakar oordning inom numereringen å Riddarhuset. Man har derföre inskränkt tillåtelsen att bibehålla detta högre säte till de år 1809 befintliga CommendeursÄlterna, och för att för framtiden förekomma bildandet af nya sådane Ätter, har man tillagt det stadgande, alt ingen Ätt må ur sin ordning flyttas. Skulle nu, på sätt Herr Crusenstolpe yrkal, hela §. uteslutas, så skulle, i brist af något bestämdt stadgande, det kunna bero af Konungen att ändra Nummer-ordningen inom Riddarhuset, och förklara, alt den eller den Commendeuren skall sitta högre upp. I öfrigt har Ridderskapet och Adeln redan antagit 1 §., hvari stadgas, att alla Ätter, följaktligen äfven CommendeursÄtterne, ega säte och stämma efter den 1809 stadgade Nummerföljd, och det torde således icke gå an, att nu Den 3 Augusti e. m. 1 r7 göra någon ändring deri; ty om endast de personer, som för närvarande tillhöra CommendeursÄtterna, skulle bibehållas vid sin företrädesrätt, men icke deras efterkommande; så skulle ju dessa sednare betagas den dem enligt 1809 års beslut tillerkände plats härstädes. Jag afstyrker således Herr Cru senstolpes förslag, och anhåller om pro position till bifall af Utskottets. Herr Bråkenhjelm_, Pehr Reinhold:
SD?aj:t låta öfverlemna åt veberbö* tanbe Htgott. ^ öfverenbgämntelfe meb SltfetS 0tänberb unberbåniga pemgättatt par kongl. 50?aj:t, efter föregången grangning, år i83i ««a«- låtit på trpebet utgifva fortfättniug af be åren 1807 ocp 1819 utbomna fttg*0antlingar. SvifetS 0tänbec lära genom ©erab 3u|fitm»0mbubSman ttnbfå unberrättelfe om be fttg»förbfaringar, forn feban figa Siibbbag blifvit af kongf. 50toj:t meb ©eg äpögge ©omgol ntebbclabe. ^orbbrufet ocp ftmbbpubpåttningen pafva afkongl. 3Äaj:t meb fortfaranbe pägn ocp omforg blifvit omfattabe. ©et ange* fägna ÉgobelnittgS* od) 2lfmittringS*merfet intager fjärtmb fränt* fta rummet. SDZet) anlebning af be f;oé NifetS ftft förfantlabe ©fäuber ocb färjfilbt Ijoé Sötigt. 5Dlaj:t af åtfFillige SKtf6bagé Sftajrt låtit, genom tillförorbttabe Comitéer, unberföfa, om od) i fcmilfa ye* lar berörbe författning funbe, i affeettbe på berörba fän, tarf Söib ilutliga pröfntngen bäraf f>ar ^oitgl.
Enär OfverStyrelsen eger högsta domsrätten äfven i sådan fall, som kunna grundlägga en tjenstemans framtida ofärd, så synes det, som samvete och pligt ålade denna Styrelse, att, med åsidosättande af i Svenska lagskipningen icke godkända principer, i främsta rummet afgöra den juridiska sidan af saken. Eger Bankens Öfverstyrelse härtill hvarken vilja eller förmåga, så tyckes det, som högsta billighet fordrade, att sådana mål, på hvilkas lagenliga behandling en tjenstemans -framtid och väl är beroende, måtte blifva pröfvadt och till slutligt afgörande uptaget af domare, hvilka till följd af deras yrke besitta förmåga, och i följd af deras ansvarighet måste ega vilja att göra rätt. Om UnderStyrelsen eller någon af dess medlemmar gifver en befallning, som, hvilket ofta handt, är så lagstridig och sfi vådlig för den det är, att han anser sig böra vägra hörsamhet, så blifva desse Hrr haus domare i första hand. Desse äro då lagstiftare, mälsegare och domare på samma gång. Sjelfva menniskonaturen lägger hinder för ett rättvist utslag från en så sammansatt domarecorps. Den förorättade söker då den enda utväg, som BankoIleglennt medgifver, att hos OfverStyrelsen anföra besvär. Men mine Hrr! det är för ingen af Eder obekant, att Bankens Fullmäktige äro så svagt aflönte, att deras tid icke kan medgifva dem alt fullständigt utreda en med vanliga advokat-grepp intrasslad tvistefråga, och deras sammansättning sådan, att den juridiska sidan af saken, af flertalet aldrig kan pröfvas. Dessa bestyr falla naturligen på BankoSekretm, och på hvars heder, redbarhet och insigter den klagandes öde alltså beror. Saknas hos denne embetsman allt detta, så är den klagandes sak förlorad, och så mycket mer förlorad, som öfver Fullmäktiges beslut icke finnes någon appell. Likasom en drunknande famlar efter ett föremål för sin räddning, vänder sig den lidande till högsta makten öfver BankoVerket, eller It. St:r. med begäran om blott och bart en undersökning, för att åtminstone söka rädda sitt anseende.