Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cronhjelm; ty det var endast i egenskap af Ridd.Directör, som jag ville upplysa Frih. Boye derom, att det ändamål, hvartill Gr. Cronhjelm syftar, i ingen mån kunde vinnas genom förminskning i antalet af platserna för tidningsredactörerna, enär de tillsammans endast hafva g billetter. Härförutan disponeras 20 billetter af Hr Gr. o. Landtm, och 5o utdelas af Ridd.fisealen. 79 personer kunna således få inträde på läktaren, hvilken omöjligen kan inrymma flera. Men jag hade Önskat att mera detailleradt få veta, hvaruti de uppgifna oordningarna bestått, emedan jag har svårt att föreställa mig, att den publik, som nu befinner sig å läktaren, skulle vara i stånd att begå några oordningar; och jag skulle tro, att en bildad publik, efter erhållen underrättelse att billetter icke finnas, utan alla oordningar aflägsnar sig. Jag upprepar derföre ännu en gång, att jag icke begriper, hvaruti de tilldragelser kunnat bestå, tili hvilkas framtida förekommande man nu skall stifta en lag. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det synes mig, som R. or Ad. genom en discussion och direct Öfverläggning i detta ämne skulle få den ganska vidlyftig och onödigtvis upptaga tiden. Det förslag, som Gr. Cronhjelm framställt, anser jag icke alldeles tillfyllestgörande; ty mängden skulle kunna föreställa sig, att det vore vaktmästaren ensam, som bestämde, till hvilka billetterna skulle utdelas. Jag får derföre hemställa, att Gr. Cronhjelms motion må, jemte de dervid gjorde anmärkningar, blifva remitterad till Ridd.Utsk., på det att Utsk., efter inhemtade nödiga upplysningar från Ridd.Direct., må till R. o. Ad. inkomma med förslag, huru den behöfliga ändringen lämpligen kan ske. Frih. Boye, Ludv.:
Hos Riksens Ständers Bankoch RiksgäldsContoir, Öfver-LIof-Jägmästaren och Ofver-Intendents-Embetet, LandtmäteriFortijications, Controll-, Riks-Disconts, Assistanceoch Jern-Contoiren , ConvoyComrnissariatet, Directionen vid Nummer-Lotteriet, Allmänna Brandförsäkrings-Verket, Öfver-Directioncnna vid Tull och Post-Verken samt Diréctionerna vid Riddarhuset o.ch öfriga Riks-Stan,- dens Cancelliet.■ Inlagor, arket 3 sk. Hvarje Bilaga, dito - 3 • * Öppna 4^8 Den 5 Juli. Öppna Utslag eller Utdrag af Prosk. tocoller och Diarier, dito 5 Väg-Attester till Uåns erhållande, dito 5 Chartor som utgifvas frän Uandtmäteri-Contoiret i Stockholm samt af Uandtamätarne i Landsorterna förses med Stämpladt Papper för hvarje helt Hemmans äsor Cliartan innehåller 6 t 0 derunder till och med tre fjerdedels a. mantal * - 5? derunder till och med et halft mantal - 3 samt derunder 2 §• Hos Kongl. Majit. 1 Jrustitice-.Revisions Expedition Deductionér och contra Deductioner 1 Bevisions-saker, första arket B.-dr 1: Hvarje af de följande 1: 34 Afskrifter och Bilagor vidskriftvexlingen, hvart ark - — 3 Besvär , Anmärkningar och Förklaringar i Civile mai, hvart ark - * — 12 Bilagor och Afskrifter dervid, hvart ark 6 Domar och Utslag i Bevisions-mål, då de blott utgöra ett ark - -3:24 Stiger Domen eller Utslaget på iva eller flera, nyttjas till hvarje ark, det första inberaknadt 3 : —- Pre - Den 5 Juli. Prel iminåire Utslag och Resolatio* sk, rier i andra mai, hvart ark i:
Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af deri i uti innevarande månad, derutinnan Riksens Ständer i underdånighet tillkäunagifvit, att, i anseende till hos dem väckt fråga om upphörande af KammarCollegii befattning med de årliga MarkegångsTaxornes granskning, Riksens Ständer fått anledning skärskåda de serskilta Stadganden, som, rörande dessa Taxors upprättande, blifvit utfärdade; och då, genom de noggranna föreskrifter, som innefattas uti Kongl. Kungörelsen den i October 1810, jemförd med 3 §. uti 1734 års Resolution på Allmogens besvär samt Kongl. Rrefvet den 16 December 1774 med KammarCollegii och StatsContoirets derpå grundade CirculaireBref af den 8 Maji 1775, den sorgfälligaste uppmärksamhet synes fästad derå, att både Kongl. Maj:ts och Kronans samt Räntetägares och Räntegifvares rättigheter och skyldigheter må i möjligaste måtto iakttagas, hade Riksens Ständer förmodat, det någon granskning af den i öfverensstämmelse med dessa Författningar, verkställda Markegångssättningen ej vore af nöden, helst erfarenheten skall visat, det en af de Deputerade i Länen föreslagen Markegång, efter slik granskning, blifvit så betydligen förändrad, att Deputerades åtgärd nästan helt och hållit varit onyttig, eller förfelat sitt ändamål; äfvensom Riksens Ständer, trott, att den Markegång, som i sjelfva Länet upprättas, vore för detsamma mest passande att der tjena till efterrättelse, i synnerhet när de noggrannaste anstalter till ulrö - 514 Den 8 Junii f. m. ilande af dess rälta belopp vidtagas i förening med de största säkerhetsmått för inbördes rättigheters orubbade helgd. På dessa grunder hade Riksens Ständer alltså nu i underdånighet anhållit och föreslagit, att hädanefter den i Länen stadgade Markegång finge för hvarje
Sedan sålunda de delar af förslaget blifvit genomgångna, hvilka enl. det af R. o. Ad. fattade beslut, bordt i särskild ordning företagas, återgick R. o. Ad. till § 1 morn. 2 och 3. Hr Braunerhjelm: Ferdinand: Ehuru jag icke afgifvit någon reservation emot detta Betänk., har jag likväl uti åtskilliga delar deraf varit ifrån majoritetens beslut skiljaktig. Deribland är det stadgande, som innefattas uti nu föredragne 2:dra mom. af 1 §, hvilket stadgande jag anser vara obilligt, orättvist och overkställbar!. Jag kan icke inse något skäl, hvarföre de här upråknade tjenslemännen skola vara förbjudna att utöfva en näring, som slår öppen för hvarje annan medborgare, och derföre finner jag stadgandet obilligt. Om t. ex., såsom nu är förhållandet, Öfver-Ståth. i Stockholm har en egendom i Småland, hvarföre skall han vara förbjuden att å densamma idka bränvinsbränning? Att denne höge embetsman här i staden afgör mål, ang:de förbrytelser emot gäl lande bränvinsförfattning, kan väl icke vara en omständighet, som utgör ett hinder för honom att idka bränvinsbränning å sin egendom i en annan trakt af landet Stadgandet är orättvist, derföre att detsamma innefattar en förnärmelse emot embelsmännen, hvilka anses jäfvige all döma i mål ang:de bränvinsbränning, i händelse de sjelfva bedrifva denna handtering. Ett sådant misstroende är alldeles obefogadt och jag åtminstone kan icke för mig göra klart, hvarföre en person, som lagenligt utöfvar en näring, skall vara jätvig alt döma öfver den, som brutit emot de stadganden, hvilka för samma näring äro gällande. Föreskriften är slutligen overkställbar, derföre att det ofta kan bända, att flera personer gemensamt besitta en egendom, vid hvilket förhållande det torde blifva svårt att förbjuda bränvinsbränning å densamma på den grund, att en delegare är Statens tjensteman.
I trots af Monikas protester, som ville behålla bytet för sig, rusade nu hopen, som sett blod, från alla sidor fram, för att sönderslita den fallne, hvilken, der han låg, hade knäppt händerna öfver bröstet och med försvinnande medvetande bad Stefani bön för sina mördare. Under detta uppträde hade en man, som var klädd i Kristianernas prestkåpa, med skyndsamma steg närmat sig. Han hade hört de vilda skriken och anat, att något förskräckligt förehades. Nu stod han vid sidan af den fallne, hans stämma ljöd öfver sorlet, hans armar stötte de ursinnigaste tillbaka. Hans plötsliga kraftiga uppträdande och drägten som han bar, lyckades verkligen att vända hopens ögon från offret på honom. Skaran betraktade den nykomne och igenkände en medlem af det homoiusianska presterskapet, medtäflaren till Petros i kraftig vältalighet. Man igenkände, oaktadt den bleknade hyn och de afmagrade dragen, Theodoros. – Jag ser hvad som är på färde, sade han, i det han upplyfte den sårade på trappan, afkastade sin kåpa och lade den under hans hufvud. – J viljen mörda denne man. Hvad har han gjort? Den ögonblickliga tystnad, som följde på denna fråga, bröts af en röst, som svarade ur hopen: – Han har förgifvit den helige Simon. Han är en kättare och giftblandare. Han skall dö! – Ja, ja! skreks i korus. – Du vill väl icke försvara en kättare och giftblandare, skrek en annan röst. – Det vore besynnerligt af en rättrogen prest. – Här utöfva vi endast rättvisa, sade en karl, som steg fram ur hopen. – Vi hafva beslutat, att han skall dö. Dig vilja vi intet ondt, men om du hindrar oss, så svara för dig sjelf. – Hindra er? inföll Theodoros, i det han ställde sig framför den sårade, så att han skyddade honom mot den påträngande hopen. – Icke vill jag hindra er, då J endast viljen utöfva rättvisa. Långt derifrån! Jag har alltid älskat rättvisan och deltager gerna i hvarje handling, som påbjudes af henne. Men rättvisan fordrar ordning. Ingen får dömas ohörd.
Enligt hvad här ofvan i berättelsen är, på särskilda ställen, omförmäldt, hafva Tevisorerne, i likhet med hvad tillförene iakttagits, genom besök å stället sökt inhemta närmare kännedom om förvaltningen vid åtskilliga dels i hufvudstaden och dess granskap befintliga verk och inrättningar samt allmänna byggnader, dels andra derutom varande statens tillhörigheter. Härförutom hafva Revisorerne besett Kongl. Myntverket, Carolinska Me d i k 0-k i r u rgisk a Institutet, Garnisons-sjukhuset, Gardes-kasernerna, Skogsinstitutet. Veterinärinrättningen, Artilleriläroverket på Marieberg, Krigs-akademien, Institutet för blinda och döfstumma, Teknologiska Institutet, Vitterhets-, historieoch antiqvitets-akademien, Fria konsternas akademi, Kongl. Bibliotheket, Nya elementarskolan, Allmänna Barnhuset, Observatorium, straffoch arbetsfängelserua å Långholmen och Norrmalm, Kongl. Flottans förråder å Skeppsholmen samt riksregalierna. För de i berättelsen intagna siffrors och tabellers riktighet ansvarar den Kamererare. som vid revisjonen varit anställd. — 267 — Emot flera i berättelsen förekommande anmärkningar, framställningar och förslag hafva reservationer blifvit anmälda, af hvilka en del äro vidfogade berättelsen, men de öfriga intagna uti de hos Kevisorerne förda protokoll. Ruvisorerne hafva hos Kongl. Majit underdånigst anhållit om nådig befallning till Kongl. Stats-kontoret, att utbetala såväl de arfvoden, Revisorerne, jemlikt 3 § i instruktionen, bestämt för de vid denna revision anställde tjenstemän, som den vaktbetjeningen tillagda aflöning, jemte kostnaderna för skrifmaterialier m. m., hvarjemte underdånig framställning skett angående bestämmande af lämplig vedergällning åt den Stats-kommissarie, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, under förrättningen hevisorerne med upplysningar tillhandagått. Stockholm den 14 Oktober 1862.
Grönhult \ mantal i Misterhults församling' af Linköpings stift och Calmar län, Riddaretorp mantal i Madesjö församling, södra Möre härad af samma län, samt Torp i liee socken af Gölheborgsoeh Bohus län icke vore i åtnjutande af den presteboställen i riket tillerkända rotefrihet, berörda boställen alltså måtte från dem påförd rotering befrias, medelst roterings-skyldighetens öfverllyttandc på annat oroteradt eller underroteradt hemman, eller ock tilläggas en roterings-kostnaderne motsvarande ersättning af statsmedel; vid öfvervägande hvaraf Rikets Ständer, i afseende på nyssåberopade allmännare rotefrihet, inbemtat: att, enligt presterskapets privilegier af år 1723, presteoch klockare-bobl äfvensom prabende-hemman och stommar äro fritagna från ordinarie rotering: att E. K. M:t uti nådigt bref den 2 November 1833 fastställt den tillämpning af författningarne angående denna fråga, att, med befrielse för kyrkoherde-boställen från ordinarie rotering, desamma skulle påföras extra rotering; att, med anledning af Rikets Ständers den 27 Oktober 1810 till R. M:t alldina underdåniga skrifvelse, K.
Vidare meddelade Waldemar åt Carolina, att han icke velat med ett enda ord, så godt tillfälle han dertill kunnat hafva, på S–aryd prostgård nämna för Maria om den till sina följder betydelserika händelsen, förrän han afgjort saken med gubben. Han slöt med dessa ord: ”Innan denna kinkiga affär är uppgjord, tillåter icke min heder, att jag tänker på mig sjelf såsom fri; men så snart det förestående ovädret är förbi, reser jag genast till W–, för att ånyo börja bygga på min egen lyckas tempel.” Den omnämnda morgonen efter samtliga bröllopsgästernas afresa ifrån Knapergården, tycktes allt hafva ett förstämdt utseende. Ryttmästaren begaf sig tidigt på jagt. Brink hade rest från brölloppet direkte till staden, att uppgöra en trädvaruhandel. Unga brukspatronen skötte i dag sin post för första gången på lång tid. Carolina var rest till prostgården, att aflägga ett skyldighetsoch lyckönskningsbesök, hvilket dock egentligen föranleddes af begäret att se och få lära känna Maria von Horst. Julie hade läst sig inne, under förevändning om behof af hvila. Och som Lindman och gamla tant redan återvändt till Brunkenäs, var doktorn och brukspatronen de enda lediga personer i huset. Som Waldemar fann, att han och den gamle, under sådana omständigheter, i alla fall måste hålla hvarandra sällskap, så beslöt han att begagna tillfället; ty isen måste ändå en gång brytas. Han inträdde i förmaket, der bruksherrn satt helt allena, och gned sin dåliga, af gikten plågade fot. ”Välkommen, bror!” sade han förnöjd; ”jag vet icke, hvar alla menniskor tagit vägen i dag; men det vet jag, att de lemnat mig ensam. Nå, du och Julie har väl varit inne och gratuleret Carolina och Gustaf?” ”Nej, min bästa farbror! jag har icke träffat Julie i dag, och hos Gustaf har jag ej ännu varit, dels af den orsak, att han på förmiddagen är syslelsatt, och dels äfven derföre, att jag först ville tala med er i en sak af vigt.” ”Hvad menar bror!” frågade gamle brukspatronen något förvånad. ”Det är väl icke något att invända mot partiet?”
A t, Handarbetets vänner allerede i sit 3: dj e Arbedsaar ej eda flere hundrede Modeller ligefra smaa Handklredeborder til store b Flossamattor D, var ve1 vresentlig Hanna Wi~iges Fortjenste; thi siger Fr. Rohtlieb i den ovenfor n ~ v n t e Opsats:)) » Har traffa vi den insats fru Winge gjorde, och utan hvilken hela föreningen aldrig blifvit en konstanstalt af genomgripande betydelse. Hon tistadlcom med de största uppoffringar af tid och krafter det ena arbetet efter det andra, hvillza visa, att en lefvande Ironstnarsanda afven med nålen k m taga sig uttryck och att det slröna gliider människans hjwta, sydt och vafdt så va1 som maladt och mejsladt. Hon försmådde ej heller att leds andras stapplande sfeg p&amp; sainma bana. Det var visserligen i sin egen smak och fantasi hon fann de basta lagar för sina nya arbeten, men afven sökte hon ifrigt skB1 och stöd för sina åsikter i Fdlres, Sempers, Bocks och andra konstdomares arbeten; men först och sist blefvo dock konstföremålen i. våra inhemska sainlingar de kallor, iv hvillca flitigast östes.)) Allerede far den Tanke vsildt Indpas, der nu har f undet Udtrykli i de talrige » Paramentforeninger D, forstod Fru Wiuge, hvilket rigt Eelt her forelaa for det Arbejde, r Handarbetets vkniier~ havde sst i Gmg, og hiin blev Bsnebryderske ogsaa paa Paranientikens Ouiraade. Vi erindre Alle lieiides herlige Antependium for » Tyska kyr ' lre~i)) i Stockholm, et Arbejde om hvilket det har vmet sagt og sagt med Rette, at et san pietetfuldt gjehiiemtmkt og skjulit udfurt Arbejde paa dette Omrasde sjelden er blevet udfmt i Sverige siden Renaissanceils Dsge.
Äfvensom att, i följd häraf, Domstolen tillkommer straffbestämmelsens utsättande efter Lag, i fall Jury ansett skriften brottslig; 3:o att, om Jury-inrättningen afskaffas eller bibehålies med eller ulan förändring, Indragningsmaglen ovilkorligen måtte upphöra. Hvad nu härvid lill en böljan angår Borgare-Ståndets serskilda anmärkning mot ordställningen i förslagets första Moment, så, ehuru i Constilulions-Utskollels återremitterade Mern., hvilket just begynner med en trogen citation af i:sta perioden i 86 §. Regerings-Formen, uttryckligen auföres, att ingressen lill Tryckfrihets-Förordningen innefattar en origlig och vanställd citation af förenämnde 86 så väl genom den tillkomna mellanmeningen ”af Tryck frihet s-La^en ej föreskri/na/’ som genom uteslutandet af ordet ”endast” hvilken oriktighet ock uppenbart utgör föremålet för den, under förslagets i:ta Mom. tillstyrkta rättelse, bör dock. Utskottet ej underlåta att bokstafligen upprepa den härifrån föranledda jemkade redaction af ingressens ordalydelse, nemligen: ”VJ efterskrif - ConstitutionsUtskottets Memorial N:o /£. - 3 ne i berörda Grundlags 86 §. alt” ”med Tryck frihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, ulan några af den offentliga magien i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig Domstol kunna tilltalas lör deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig Lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan alt återhålla allmän upplysning-”” "”alltså ock med hänsigt 8Cc.” Beträffande sedan sjelfva hufvudsaken, utbeder sig vördsamligen Constitulions-Ulskoftet Riks-Slåndens noggranna uppmärksamhet på några vigtiga omständigheter. Enligt 81 §.
Utelöpande Assignationer - 106,420 — —. hvaraf dock i Cassan dels såsom hypotliek och dels såsom Kontant behållning förvaras 11,99 5 R:d, samt Skulden till Banken eller Creditivet - 299,99?. 3*- 11? utgörande en sammanslagen Summa Actie-Kapitalet oberäknadt af - 1,757,364 43- %l Verkets tillgång finnes bestå uti utestående Lån - 1,438,539.41. 5.’ Privates Reverser och Invisningar - 496,713. 4. 4.1 Uti Banken uppå särskilt af nuvarande Styrelse öppnade Räkningar insatte medel - 43,198- 4.7*. 2.- Samt uti Cassan härstädes förvarade dels uti hypotbek dels uti Omkostnads-Räkningar för förra året, hvilka ännu icke kunnat afslutas, och dels pti 348 Banco-Utskottets Betänkan den. sådane Sedlar, som icke kunnat till insättning i Banken remitteras - 42,846. 40. 5, eller en sammanräknad summa tillgångar af - 2,021,298: 37. 4. Härigenom upplyses, att sedan Actie-Capitalet blifvit lagdt till Skuld-Summan, uppkommer dock en behållen vinst enligt Böckerne af 163,933 R:d 41 sk. 11 r:st, hvarifrån dock en Summa af obetalte räntor och omkostnader, sorn ännu icke kunna bestämmas, kommer att afgå. Sådant är Verkets tillstånd, enligt dess Räkenskaper, men deremot kommer uppgiften på Verkets förluster att förete ett bedröfligt resultat. Vid den under sistledne Augusti Månad hällne och genom trycket till Allmänhetens kunskap komne Undersökning, utgjorde förlusterne efter en noggrann pröfning af då sig företeende omständigheter en Summa af 641,413: 36. 9, och uti tvifvelaktiga tillgångar upptogos 37,370 R:d. Vid den ytterligare granskning, som Di*? rectionen nyligen verkstält inom
2:0 att, som de inom Länet indeldte Elfsborgs och Westgölha Regementen äro till läget sammanblandade, desse Regementens stånd mätte regleras efter bestämd» gränser, så att denna sammanblandning undvikes„ till föidel för både Rotehållare, Befäl och Soldater;: 3:o att Passe1, ofaneen för Regem en ternemätte upphöra samt Rotarnes rättigheter och skyldigheter efter Knekle-Contraeten återställas, eib r Passevolance-afgiflcn åtminstone till hälften minskas, då svårigheten att bereda penninge-tillgång för Påsse volance-afgrftens al bördandeskall öfverväga fördelen att undgå natura-prsestationen ? 4:0 att penn inge-insamlingen till Beli lädnads-Cassorne måtte upphör» eller inskränkas lill hälften, då denna insamling borttager den för Allmogens rörelse nödiga penninge-tillgången, och petmingarne ligga ofruktbara eller genom räntor utsuga landet. Utom det, att Utskottet anser Motionären icke hafva iakttagit föreskiiften i 5i §. Riksdags-Ordningen, då de här framställde serskilda förslagen hafva afseende på sådane olika ämnen, som, enligt berörde stadgande, icke bordt i en skrift sammandragas, finner Utskottet förslagen, och deribland serdeles den i irsta punkten yrkade minskningen af Rote - Allm. Besv. och Ekon.-Ulskotlcls Ullätande N.o 5. 5 ringsbesväret, angå Statsbidrag af hemmanen och en sAdan hufvudsaklig förändring och rubbning af Indelningsverket, som, enligt 80 §. RegeringsFormen, beror af Konungens och Rikets Ständers gemensamma Beslut, och hvarom det icke tillkommer detta Utskott att yttra sig, då, enligt 89 §. af samma Grundlag, jemförd med 34 §• Riksd gs-Oidningen, Rikets Ständer om de lill Utskottets handläggning hörande ämnen icke ega besluta annat eller mera, än föreställningar och önskningar, alt hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen gör det afseende, Hanför Riket nyttigt finner; hvadan Utskottet, enligt 44 §•
Mig synes det vara af ganska stor vigt, att då fråga är om uppgörande af kontrakter emellan kronan och enskilde, de vilkor, som deri skola ingå göras så tydliga att någon misstydning deraf icke må kunna äga rum samt att förekommas mätte, det Staten icke gör större uppoffringar än afsedt varit. Under öfverläggningen på f. m. har Gr. Anckarsvärd gjort anmärkn. vid litt. b') af öde punkten, i fråga om rättighet till utsyning å kronans parker m. m. Hvad nu först angår frågan om erhållande af virke å kronans parker, så förhåller det sig dermed så att kronoparkerne i Nerike äro försålde. Deremot finnes det kronoallmänningar, och dessa betydliga nog, såsom t. ex. Tiveden och Käglan. Om nu från dessa kronoallmänningar skulle tagas allt det virke, som för jernvägsanläggningen erfordras, så befarar jag att de hemmansägare, som från dessa allmänningar haft behöfligt skogsfång icke få det qvantum virke, som författningsenligt tillkommer dem. Detta virke är dock icke på förhand disponeradt utan sådant sker årligen, och således kan bolaget yrka på att K:s bef:de tillägger dem det disponibla virke, som afverkas vid trakthuggningarne. Deraf uppkommer således i första rummet brist på byggnadsvirke och vedbrand för en mängd hemmansägare. Desse, hvilka vid skattläggningen berättigats till utsynings erhållande, men nu plötsligen blifva denna rättighet beröfvade, vända sig då lill vederbörande och begära förmedling. Jag anser således att man icke bör till bolaget upplåta mera än ett bestämdt qvantum af årshygget, d. v. s. hvad som kan återstå sedan hemmanen fått den utsyning, som för dem af K:s bef:de i orten ansetts behöfligt till vedbrand och byggnad, men icke till afsalu. Derutinnan äro författningarne ganska tydliga.
Visserligen hade liera bland förläggarne med berömlig omtanka och hedrande uppoffringar fortsatt rörelsen och låtit, tillverka varor, sorn måste säljas till nästan samma pris, som råvaran kostat i inköp, men rörelsen kunde dock icke drifvas i så stor skala sorn förut, och man förutsåg snart den stund, dä en fullkomlig brist, pä garn frän de dels redan afstadnade, dels snart stadnande spinnerierna skulle omöjliggöra alla bemödanden att bereda den fattige arbetsförtjenst. Vid åtskilliga större spinnerier, t. ex. i Göteborg, hade arbetet redan för flera månader sedan upphört och vid Rydals spinneri i Marks härad, der tillverkningsvärdet uppgått till En million R:dr om året, kunde af brist pä bomull icke arbetas mer än halfva tiden; och dessutom torde bomuilsförrådet ej räcka öfver vintern. Om de vid dessa fabriker anställde arbetares försörjning skulle utan tvifvel egarne, i hvad pä dem ankomme, draga försorg. Men helt annat vöre förhållandet med dem, som i sina hem arbetat pä beting för vissa förläggare, men nu saknade sys selsättning. Denna stockning i väfnadsindustrien verkade äfven förlamande ät andra håll, nemligen pä dem, som endast medelbarligen genom forslande eller andra arbeten biträda vid tillverkningen, hvadan den nöd, sorn häraf vållats, vore ganska betänklig. Men vid en sådan endast af yttre politiska förhållanden inträffad nöd, vore med ännu större skäl, än vid en inom en viss ort inträilad missvext, undsättning erforderlig. Man kunde icke här hänvisa dc nödlidande till fabrikerna, ty dessa hade att draga försorg om sina fattige, och icke heller till kommunerna, ty nästan alla deras medlemmar lede af olyckan, och de aldraflesta idkade just den husslöjd, som nu afstadnat. En befolkning af 35,000 menniskor, af hvilka den ojemförligt största delen utan eget förvållande saknade arbete, mäste ådraga sig Ötatsmagternas uppmärksamhet och berättiga till mellankomst.