Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika med nyssnämnde Utskott anser sig äfven nuvarande Stats-Utskott emot den föreslagne förändringen i hittills gällande stadganden angående tulloch bränvins-bevillningens samt karta-sigillata medlens leverering böra erinra, hurusom det uppgifna syftemålet, att åstadkomma större enhet, enkelhet och ordning vid statsinkomsternes redovisning, skulle genom en sådan förändring snarare motverkas än befrämjas. Medelst flera serskilda, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, under sednare tider, vidtagna beslut, hafva begge Statsmakterne både godkänt och tillämpat den grundsats, att det verk, hvilket måste betraktas såsom statens egentliga hufvudkassa, eller Stats-kontoret, bör öfvertaga bestyret äfven med den uppbörd utaf allmänna medel, som ännu levereras lill och förvaltas af andra embetsmyndigheter. I sådant afseende har Kongl. Maj:t jemväl vid innevarande riksdag i nåder föreslagit samt Stats-Utskottet tillstyrkt, att fourageoch trosspassevolansmedlen samt Wadstena krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassans jemte några an - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187. 19 dra serskilda inrättningars inkomster skola, i sammanhang med de egentliga statsmedlen ej allenast uppbäras och levereras, utan äfven förvaltas och redovisas. Att nu från det embetsverk, dit statsmedlen allt hittills ingått, öfverflytta till ett annat verk en så betydlig del af statens intrader, som de i Riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundssons motion uppgifna inkomst-titlar utgöra, skulle onekligen komma att innefatta en högst väsendtlig afvikelse från det mål, till hvilket mångfaldiga dels förut fattade och dels nu tillstyrkta beslut af Rikets Ständer enstämmigt syftat, eller sammanförandet på ett enda ställe af uppbörden, redovisningen och förvaltning af alla statsverkets både ordinarie och extra-ordinarie inkomster.
Dä Konungen i Näder täckts bifalla ar detta ämne kom under öfwerläggning, magae jag förmoda at olla de medel, som tjena til winnande af det dermed pasyftade ändamål icke kunnat annat än med desi Höga assigtcr wara öfwerensstämmande. Friherre HVreäe, babian. Jag fak harwid uplysningswis nämna, at i främmande länder lärer der wara msreckimlesn, som fangföringen aligger. Grefwe bärner, Aäsixb 62rso. I England, som jag anfört til exempel, är det Landt, ALilicsn. Friherre VVreäe. Det kan wara möjelkgt, men da Herr Grefwe» wisat sä mycken omtanka för Bondens moral ite, sa borde wäl dep samma äfwen gälla för Soldatens. För öfrigt tror jag, at dei är mycket kättare ak i sädana ämnen skrifwa, an werkställa. Grefwe lVlärner, 6srk. I anledning af Herr Grefwe törners hemställan, om ej detta mäl kunde lil Oeconomie-Utskottet aker remitteras, sar jag, såsom Ledamot deraf, den äran tilkännagifiva, at Utskottet efter öfwerläggning härom ej funnit sig kunna förestå annat, an Betänkandet innehaller. JägeriBetjeningen tror jag för min del fangföringen e; läm. peligen kunna aläggas. Beträffande frägan om målets rsmirkersncle til Lag-Utskottet, är det kt ämne, som beror pa Högloft. Ridderskap^- och Adelns eget godtstnnande. Friherre ksIblkLlci, ^äsm. Jag kan ej xonlormsrs mig med hwad den warde Ledamoten i sit viLtämsn upgifivjt, at Soldalen skulle föra fångar, men jag contvrmersr mig med honom i hwad Jäge» ri.
K F. § 28 § Konungen eger att i Statsrådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar; dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum; vare likväl Konungen obetaget, att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, dock icke till kommendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst oell skicklighet, men icke å deras börd. Till civile embetsoch tjenstemän inom riket och till domare må endast sådane män nämnas, som äro af den rena evangeliska läran. Hvaije departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, som angå be fordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och tjenster vid de verk och stater, som under departementet höra. R. F. § 29, § 57. Till de embeten och tjenster, hvilka hittills blifvit tillsatte inom förslag, ut r30, 31. nämne Konungen en af de tre, som föreslagne blifvit. Med förslagens upprättande förhålles efter hvad genom serskild lag bestämmes. Kyrkoherdebeställningar i regala pastorater tillsätte Konungen på sätt förr öfiigt varit. Konsistoriela gäll vare vid sin valrätt bi behållne. R. F. $ 33. § Enär sådane sysslor, till hvilka förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Statsrådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster. Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra. R. F. § 32. § 59. Sändebud hos främmande makter, och tjenstemän vid beskickningarne, nämne Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Slatsråds-leda» mots närvaro. r p § 45i § 60.
Jag känner således ej bestämt i livad skick ämnet nu är 5 men jag har anledning tro, att Konungen låtit i afseende derpå infordra upplysningar, så vål inom vårt eget Fädernesland, som också i våra grann-lånder der Forvagnsinråttningar redan med fördel begsgnas och med anledning af desse upplysningar anbefallt Dess OfverPostDirecteur att afgifva sitt utlåtande. Att ett sådant på grunder som kunna lämpas till Sverige, redan blifvit utarbetadt och nyligen till Kongl. Majit öfverlemnadt, tror jag mig kunna försäkra, äfvensom jag har anledning förmoda, att ett förslag i ämnet under nu påstående Riksdag från Kgl. Majit blifver till Riksens Ständer öfverlemnadt. Jag har blott velat nämna detta upplysningsvis, på det Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, dit motionen sannolikt kommer att remitteras, deraf måtte hafva en ledning då den förekommer, efter som det för Utskottet torde då ej vara utan nytta att äga dessa upplysningar. Lades på bordet. Herr Liljestråle, Gustaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande; (Se Bilag n N:o é). Lades på bordet. Den 26 Februarii, 7o5 Grefve Horn, Claes Fredric: Åtskilige anledningar hafva förekommit till anmärkningar mot StatsRådet och samtelige Föredragande StatsSecreterare, hvarom remiss begäres till Con* stitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Hvarjemte Grefve Horn till Protocollet aflemnade ett försegladt convolut. Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, som remiss af de utaf Grefve Horn anmälte anledningar till anmärkningar icke kun* de, enligt 29 §. Riksdagsordningen förvägras, komrne ProtocollsUtdrag derom att, jemte anmårkningarne, till Constitutions-Utskottet expedieras, Herr von Qvanten, Carl, uppläste följande: (Se Bilagan N:o 5.) Lades på bordet. Herr von Becker, Carl Johan, anförde skrifteligen; (Se Bilagan N:o 6).
Maj. då begagnar det i Författningarna nyttjade uttryck, naturligt aflopp, och invänder att strömmens beskaffenhet varit sådan af ålder, samt att de öfverklagade hindren för vattnets fria lopp, äro af naturen danade; hvilket genom tidens längd och försummad strömrensning allt sedan 1754, nu kunde få anseende af trovärdighet, och icke utan undersökning vederläggas; uppkommer genast en tvist, som till älventyrs kan hindra Landshöfdingen att meddela en snar och verksam åtgärd, och målet, som efter dess natur är ett Rikähushållningsmål, förvandlar sig till tvistig process, som skall löpa alla instantier igenom, och den klagande Jor.dfcirtikaren, som uti vattendragets grannskap börjat eller nyss fullbordat en uppodling, skall emedlertid se all sin möda och kostnad genom öfversvämning förlorad, då han likväl i så beskaffad sak, der lamhet i Kxecutionen motarbetar Lagens hela ändamål, borde njuta skyndsam hjelp och åtgärd, till undanrödjande af alla de impediment;)., som hindra vattnets fria lopp, och vålla upp. dämningar; de må vara utaf naturen danade eller icke. Någon förbättrad och mera bestämd föreskrift synes alltså här vara nödig. 2.0 Kongl. Resolutionen på flera Häraders Besvär, af den 7 Mars 1765, innehåller att tvister om Höstetids-dämningar skola lil. Maj: skola anmälas vid ortens Domstol, som har att sig deröfver, efter förekommande omständigheter, laglikmätigt utlåta. Detta stadgande tyckes vara för mycket obestämdt, och ledande till vidlöftighet och uppehåll af processen, samt till godtycko hos Domaren; ty hvad är Laglikmätigt i ett ämne der Lagen intet positift förordnar? och förekommande omständigheters utrönande kan i hvarje sådant mål leda till Syner och Besigtningar. Emot HäradsRättens Utslag skall sedan vädjas till LagmansRätt, och vidare genom alla instantier, och Rättegångar kan sålunda räcka flera år.
Om R. o. Ad. uppställer lånereglementet på sådant sätt, att säkerheten icke beräknas ligga i liypotheket, utan i Direct:s borgensansvarighet, så måste vid hennes tillsättande icke blott personernas skicklighet, utan äfven deras förmögenhet tagas i betraktande. Det kunde annars hända, att de icke hade tillräckliga medel att betala den summa af 5o,ooo r:dr, som nu är i fråga. Ärode, såsom hittills ofta varit fallet, afskedade tjenstemän med pen - 88 D e ii a Maj e. m. sion eller embetsman med lön, så får, i förra fallet, pensionen icke tillgripas för den uppkommande förlusten, och i sednare fallet betvifla!- jag, att lönen finge för sådant ändamål beläggas, till någon del, med qvarstad. Jag anhåller, att ft. o. Ad. måtte härå fästa afseende, då beslutet i denna fråga fattas. Hr Printzenskjöld: Då Hr v. Hohenhausen fästat sig vid det af mig nyttjade ordet barmhertighet, vill jag utbyta det emot ett annat och i stället säga billighet, samt tillika erinra 0111 den gamla satsen, att högsta rätt ofta är högsta orätt. Gr. Cronhjelm: Hr v. Hartmansdorffs sista slutsats skulle vara riktig, om den grund, hvarifrån han utgick, vore riktig. Han har nemligen sagt, att Direct:s ledamöter kunde vara skickliga, men fattiga, och att således ingen säkerhet funnes i deras ansvarighet, i händelse de ifrågavar. 5o,ooo r:dr skulle gå förlorade. Men 0111 Direct. utlånar denna summa på sådant sätt, att den helt och hållet gick förlorad, så är hypothesen oriktig; ty då vore directörerna högst oskickliga. Jag tror för öfrigt, att Direcl:s personliga ansvarighet visserligen ej innebär någon särdeles garanti, men att den likväl är tillräcklig för tillfälliga förluster; och då här blifvit taladt om barmhertighet, bör jag förklara, att hvarken jag eller mina colleger förutsatt annat förhållande, än att det existerande ansvarsbudet skulle strängt efterlefvas, då fråga om dess tillämplighet kunde uppstå.
N:o 5a8, öfver åtskillige Motioner om all Jords lika beskattning och 0111 förändring i sättet för Skatternes utgörande. Stats-Utskottets: N:o 538, om Häst-Vacance-afgiften vid Östra Härads Esqvadron af Smålands Husar-Regemente. S. D. Vid förnyad föredragning af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag för den 11 dennes, med Beslut öfver Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 42, i frågan om Post-Yerket och de deraf inflytande Bevilinings-medel, fann Borgare-Ståndet för godt, att, med anledning af Ridderskapets och Adelns inbjudning, till sitt den 7 dennes i detta mål fattade Beslut, göra det tillägg, att så väl Riddarhus-Cancelliet, sorn de öfrige RiksStåndens Cancelhe-Expeditioner böra vara befriade från erläggande af lösen för de Prot. Utdiv d. 20 Ocfbber 1823, 1167 till elem kommande Fribref, i händelse någon sådan skulle dem affordras. S. D. Högi.
I hiida fallen åligge det Konungens Befallningshafvande, sedan behörig anmälan hos honom blifvit gjord, att genast, eller med först omgående post, derom underrätta Just.Statsministern. Presteoch BorgareStm hade bifallit detta förslag. Hr Bråkenhjelm: Afven den nu föreslagna förändringen är felaktig. I en lag för tryckfriheten bör icke finnas tryckfel, ty jag kan icke anse det annorlunda, då här står ordet omgående i st. f. afgående. Jag vill det likväl till R. o. Ad:s prot. anmäla. Hr von Hartmansdorff: I likhet med Hr Bråkenhjelm tror jag visserligen, att det hade varit bättre, om denna § blifvit annorlunda redigerad, men den innehåller dock i sig ett stadgande, som är behölligt, emedan det förut ej finnes, nemi.: ”lag samma vare, der boktryckeri ombyter ägare.” Hvad åter angar ordet ”omgående,” så har Utsk. eller redacteurcn förmodligen ansett orden ”med först afgående post” skola i sig hafva inneburit ett oriktigt stadgande. Om jag t. ex. antager, att boktryckeriet vore beläget i Linköping, och att den första afgående posten före söder ut, sä vöre det naturligtvis icke med denna utan med den till Stockholm sednare afgående posten, som underrättelse skulle Just. Statsministern meddelas. Jag tror således, att R. o. Ad. skulle kunna antaga detta förslag. Hr Rosenblad, Bernhard: Såvida man anser nödvändigt, alt rikets grundlagar skola bokstafligen kunna tillämpas, så tror jag, att denna förändring af ordet ”afgående” till ”omgående,” som Const.Utsk. föreslagit, är misslyckad, enär den skulle göra denna § overkställbar efter bokstafven. Denna förändring var alldeles onödig, ty med ”först afgående post,” som orden förut lydde, kan icke menas annat än den post, som först afgår dit underrät - Den 7 September. 201 telsen borde komma, nemi. till Just. Slatministern, då deremot ”med först omgående post” kan på flera ställen blifva alldeles overkställbar!. Vi hafva tvenne landshöfdingeresidenser, nemi.
Bland de många, som flyttade ut, voro en hel mängd framstående personligheter. Under en skiftande lefnads många farligheter hade de vunnit rik erfarenhet, anseende och inflytande. Andra hade under de väldiga omstörtningarna i moderlandet drifvits att intaga en fastare ståndpunkt mot det förtryck, som mötte dem, och ju modigare deras hållning var, dess mer blefvo de föremål för uppmärksamhet. När sådane kommo ut till Island, kunde de icke i ett nu aflägga som en klädnad den sinnets art, som år och erfarenhet utbildat, och de voro redan från början i tillfälle att äfven i det nya hemmet spela en framstående rol, ty i de vida landsträckor, de intogo, var rikligt utrymme för dem, de hade med sig och för andra, som derute sökte upp dem och hos dem fingo land och skydd. Derigenom uppstod ett förhållande, som mellan en patron och hans klient, ehuru i det stora hela utan andra förpligtelser än det moraliska bandets. Här voro de första patriarchaliska elementerna till ett feodalväsende, som dock aldrig kunde komma till stånd på det republikanska Island. Men i detta förhållande, i denna moraliska förpligtelse och i slägtskapens band, med de åligganden, detta under en så tidig period innebar, låg ock fröet till alla de kommande slägtoch partistriderna, som fylla de Isländska sagorna och ge åt landets historia ett hemskt uttryck. Nu rycker sjukdomen bort Islands invånare, då fick blomman af dem dö en blodig död i förtid. Hade mycket vunnits, om hon fått längre vara? Hade hon frambragt några goda frukter? Vi äro berättigade att antaga det, ty den Isländska bildningens historia, hvars hufvuddrag jag i det följande kommer att påpeka, visar jemte denna förödelse rätt mycket stort och ädelt, som fröjdar hjertat. Island var tills det lades som provins under Norges krona, en republik, dess stormän trädde, trots deras myndighet, aldrig fullständigt ur böndernas krets, men det fans på ön en bildningens aristokrati, som troget vårdade minnet af de hugstora fäderna, landnamsmännen och deras förfäder, sökte att likna dem i stora idrotter samt sökte åt kommande slägten bevara minnet af det stora, forntiden och samtiden utfört.
Om å länets kuster tiinade sjöskador får Kongl. Majrts Befallningshafvande meddela följande upplysningar: å Astholmen i Tynderö socken strandade den 5 Oktober 1856 skonerten Glunten om 34.52 läster, med last af jern, och blef vrak; slupen Eugenius, lastad med spanmål och styckegods, förolyckades totalt natten emellan den 17 och 18 November 1859, dervid skepparen tillsatte lifvet; galeasen Hotellet, af omkring 30 lästers drägtighet, gick förlorad vid Spikareds fiskeläge på Alnön, dervid såväl skeppare som besättning bergades; slupen Troheten strandade på Hernö kust 1860, dervid besättning och last bergades; ångfartyget Berzelius törnade samma år på en klippa i Näskefjärden, men togs af grund sedan lasten blifvit lossad; och slupen Johannes, om* 27 läster, lastad med bräder, törnade under svår storm på en klippa i Näskefjärden och sjönk, men lasten bergades sedermera. Tab. Litt. ö. En Sjöassuransförening för de norra länen stiftades i Hernösand 1848 och försågs med nådigt Reglemente den 27 April 1849, samt började sin verksamhet den 1 Juli sistnämnde år. För föreningens andra oktroj erhölls Reglemente den 17 April 1852, för den tredje den 23 Mars 1855, för den fjerde den 13 April 1858 och för den femte, den nu pågående, den 26 April 1861. Vid första oktrojårets slut den 1 Juli 1850, då föreningen omfattade Westernorrlands, Westeroch Norrbottens län, voro 61 fartyg om tillsammans 7,303 läster försäkrade för ett sammanräknadt belopp af 1,476,500 R:dr R:mt, och under nu slutade qvinqvennium har förhållandet varit det i följande tab. Litt. 0 upptagna.
Den af Motionairen anställda jemförelse med tryckfrihetsbrott syntes äfven förtjena en större uppmärksamhet, än deråt blifvit egnad. Hvarföre häktades ej genast den, som i tryck smädat? Hvarföre skulle Juryn först afdöma hans brottslighet? Visserligen derföre, alt man ej förr känner, huruvida hans förbrytelse går å lif eller kropp. Men detta vore ock händelsen med smädeligt tal, enär detsammas gröfre och farligare art jemväl skulle af Kongl. Maj:t bedömas, innan ransakningen finge för sig gå; af Herr Conlracts-Proslen Hallström: att den allmänna principen för häktande af gröfre missgerningsman, hvilken blifvit åberopad såsom förnämsta grunden för Utskottets afstyrkande af motionen, icke bär syntes vara fullt tillämplig. Till calhegorien af hvad Lagen i 1 Gap, 2 §. StraffBalken afser, elier hvad å annat ställe benämnes uppenbar missgerning> trodde Herr Prosten ifrågavarande brott icke kunna bestämdt hänföras. Anklagelse för lastelig! tal kunde härröra från eli missförstådt eller misshördt. eller utur sill sammanhang lösryckt ord, och denna förbry telse kunde sällan eller aldrig vara så notorisk, som ett brott, hvilket består uti en uppenbar yttre gerning. Herr Prosten ansåg. Utskottets tydning leda till en kränkning, antingen af den anklagades rätt, eller af Konungens höga frihet att, ej mindre än hvarje annan på lika sätt förolämpad, låta undersökningen förfalla. Och har uti Herr Prosten Hallströms yttrande instämt Herr Prosten /. J. Nibelius $ 6 Lcig-TJtslcottets Utlåtande N:o j8f. hos Utillojl. Borgare-Ståndet: af Herrar Helsingius , Holm, Hessle, Linderholm och Björk m. fl., hvilka alla yttrat sig i enahanda syftning, som förestående anmärkningar utvisa; och hos Hedervärda Bonde-Standet: af Jöns JönssoTi från Christianstads Län, Sven Heurlin från Kronobergs Län, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Nils Mänsson från Malmöhus Län.
Detta är bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln beslutat, att omförmälde vinstmedel icke skola till Riksgålds-Contoiret inlemnas och Preste-Ståndet förordnat, att af den under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda Manufactur-fondens behållning 14,000 R:dr årligen skola till Riksgälds-Conloiret inlevereras, men förslaget om den öfriga vinstens aflemnande förfalla. Stånd beslutat, dels att hela vinsten, dels att en viss andel deraf skall till Riksgälds-Contoiret aflemnas, anser Utskottet verkan af Ridderskapels och Adelns beslut, att icke någon dylik leverering skall ega rum, derigenom hafva förfallit. Öfver de 2:ne öfriga skiljagtiga besluten bör deremot voteras, hvarvid föreslås, att propositionen må blifva så lydande: Den, som bifaller Stats-Utskottets hemställan, att den under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda Manufactur-lånefondens behållning i årliga vinstmedel, efter afdrag af alla omkostnader, i och för lånerörelsen, samt inträffade förluster, hvarje år må till Riksgälds-Contoiret inlevereras, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, skola af ofvannämnde behållning 14,000 R.‘dr årligen till Riksgälds-Contoiret inlevereras. De af Utskottet i öfrigt angående Nionde Hufvud-Titelns reglering gjorda hemställanden, att lån af denna Hufvud-Titels medel icke må hädanefter utlemnas; om anslagens fördelning under 11 serskilda special-titlar; i lista punkten om anslag till skiften och afvittringar; i 2:dra punkten om d:o till utflyttningshjelp åt inskiftestagare i alla Rikets Län, utom Skaraborgs, Malmöhus och Christianstads
De nna hemställan hade föranledts deraf, att i bilagan till den nådiga Propositionen den åsigt vore uttalad, att högsta möjliga tjenstbarhet för flottans personal ej skulle kunna vinnas, utan att det inre och yttre försvaret erhölle hvar sin särskilda personal, och alt en fördelning af flottans personal i nämnda rigtning oförtöfvadt borde verkställas, åtminstone med hänsigt till tjenstgöring, och att, såsom ett uttryck af denna åsigt, en delning af exercismedlen blifvit föreslagen. Då för hvardera grenen af sjövapnet, en fördelning af gemenskap och underbefäl redan faktiskt egde rum, måste den, såsom nödvändig nu ansedda fördelning gälla Officerspersonalen. Den som, på skäl, hvilka flera gånger och äfven vid sednaste riksdag blifvit yttrade, icke ansett en sådan fördelning vara af behofvel påkallad eller för saken nyttig, då det inre sjöförsvaret hufvudsakligen utgjordes af roddfartyg, kunde med ännu mindre skäl finna fördelningen nödig, sedan roddfartygen upphört alt vara tidsenliga och sedan ett skärgårdskrig af den beskaffenhet, för hvilken nämnda fartyg kunde vara lämpliga, icke kunde återkomma, dels i följd af landets nuvarande gräns dels ock hufvudsakligen i följd af de transportoch stridsmedel, som stå den anfallande (ill buds och af hvilka han med all säkerhet kunde antagas begagna sig vid ett tillämnad! anfall. Ändamålet med de flytande krigsmaskiner, som i skärgården böra finnas och som för densamma äro särskildt afsedda, blefve sannolikt hädanefter icke annat än att försvara eller biträda vid försvaret af vissa vigtigäre positioner. Skulle försvaret blifva i någon mån kraftigt, mäste maskinerna vara skott fria, d. v. s. utgöras af flytande pansarklädda batterier. Antalet af dessa rörliga fästningar kunde icke blifva så betydlig, att för dem behöfde bildas en särskild officers-korps, och deras tillbörliga användande i striden kunde icke vara en sak främmande lör dem, som egde den kunskap, skicklighet och erfarenhet som fordrades, för att i strid föra fartyg tillhörande yttre sjöförsvaret. De största bland dessa fartyg blefve icke större, än att äfven dessa kunde röra sig och användas vid försvaret i sådan skärgård, der den anfallande kunde våga en landstigning.