Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bysten, i och för sig ett konstverk, utförd af prof. J. Borjeson, pryder nu styrelserummet ute å hemmet, där redan förut en bild af prinsessan Eugenie förvarar minnet af hemmets grundläggarinna. * Vår framstående landsmaninna, fröken Hildegard Werner, hvilkens porträtt Idun för ej så länge sedan bringade sina läsarinnor, har af konung Oskar dekorerats med medaljen litteris et artibus för sin musikaliska och journalistiska verksamhet i England, där hon gör det svenska namnet stor heder. * Kvinnogymnastik. Kvinnliga gymnastiksällskapets öfningar för unga, arbetande kvinnor, hvilka företrädesvis afse att motverka det skadliga inflytande, som ett ensidigt eller stillasittande arbete vid symaskinen, boddisken, telefonen, pulpeten, katedern m. m. utöfvar på kroppens alla förrättningar, ha nu börjat å Gymnastiska centralinstitutet härstädes. Det är högeligen önskvärdt, att de unga kvinnorna begagna detta gynsamma tillfälle till välgö- rande rekreation och att vederbörande principaler behjärta sina biträdens behof därutinnan samt bereda dem tid och tillfälle därtill. * En utställning af kvinnoarbetet i Finland till våren 1894 har finska kvinnoföreningen i dagarna utfärdat ett upprop om. Enligt det uppgjorda förslaget vore utställningens ändamål att dels genom utställda arbeten, dels genom tabellarisk framställning gifva en så vidt möjligt exakt bild af kvinnoarbetets ståndpunkt i Finland och att därigenom icke blott hos allmänheten i vidare kretsar sprida insikt om det arbete, som af kvinnor kan utföras, utan äfven gifva impulsen åt de arbetande till utvecklad och okad verksamhet. * Fru Elna Tenow höll i tisdags föredrag härst. om » Vetenskapens offer ». En talrik åhörarskara hade infunnit sig till Vetenskapsakademiens hörsal, men den, hvilken väntat sig att få höra något nytt, blef skäligen besviken. Med » vetenskapens offer » afsåg föreläsarinnan nämligen de djur, hvilka användas vid de vetenskapliga experiment af olika slag, som bära namn af vivisektioner, och hela föredraget var ett mera välmenadt än sakrikt angrepp på vivisektionen i allmänhet. Skaldens syster.
» Jag såg hur kaptenen rodnade, — af glädje, naturligtvis, — m e n han sade ingenting, När sedan hästarne k o m m o fram, hade pappa låtit sadla sin gamle M a x också, o c h just s o m vi skulle starta, ropade pappa: » Lilly, min tös, rid du u p p bredvid mig! » — o c h — sedan fick jag, m e d gråten i halsen, rida tillsammans m e d pappa hela tiden! Liten tröst fick jag dock, när vi k o m m o hem, ty kaptenen lyfte ned mig från hästen o c h sade: » Fröken rider j u s o m en hel karl! » Han såg alldeles strålande förtjust ut! Min kära, kära dagbok, jag har icke skrifvit i dig på två dagar, — jag har icke kunnat det! ' » Storm har brutit stammen, Den ligger splittrad nu, L i k s o m min unga kärlek! Så hjärta brist o c k du!! ! » Jag glömmer aldrig den förfärliga dagen i förgår! Jag satt här vid skrifbordet o c h läste i » Titania », då Mia k o m i n: » Lilly, » sade hon, » kom hit till mig! » H o n såg så öfverlycklig ut, där hon satt i soffan och sträckte armarne m o t mig, att jag blott stirrade på henne. Och sedan, — sedan tryckte hon mig tätt intill sig o c h hviskade jublande några ord i mitt öra, — ord s o m krossade mig till döds. Mia, hans fästmö!! (Att jag har mitt förstånd i behåll?) Jag brast ut i en sådan häjdlös gråt, att Mia blef förskräckt o c h ropade på mamma, men, s o m väl var, togo de min sorg som bevis på systerlig tillgifvenhet o c h tröstade mig m e d att Mia icke skulle gifta sig genast, att hon höll lika m y c k e t af mig för det, o. s. v., så min hemlighet anade de icke. Det är min enda tröst! H u r det sedan kändes, när jag träffade h o n o m o c h han omfamnade mig, kysste mig på pannan o c h kallade m i g: » sin lilla kära svä- gerska », — det kan jag icke beskrifva, det var för fasansfullt!
Hvilken tillökning i utgifter kan icke tillskyndas rusthållaren dels genom kassalioner, modellförändringar och längre fortsatt tjenstgöring, dels genom den upsåtliga ovarsamhet med monderingen, som oftast är följden, då ett mindre godt förhållande mellan honom och ryttaren upstår? Huru många olägenheter, både enskildta och allmänna medför icke i öfrigt sjelfva anskaffningssättet? Huru föga betryggande är det icke äfven för persedlarnes godhet och brukbarhet? Huru många ämnen till stridigheter mellan myndigheferne och rusthållarne blifva icke deraf en följd? Alla de olägenheter, som här ofvan blifvit i både det ena och andra hänseendet anmärkta, har jag efter bästa förstånd, .med ledning af så väl egen som andras erfarenhet, i förslaget sökt afhjelpa. Enahanda olägenhet, som här näst förut blifvit anförd, beträffande anskaffningen och underhållet af rusthålls-reg.-ternes beväpning, beklädnad o. s. v. gäller äfven i afseende å Sadelmonderingen, hvilket ej eller i fgrslaget blifvit förbisedt. GO Den 7 December. Den summa af 37 r:dr 32 sk. hvilken i förslaget nptages såsom en årlig afgift af rustliållarne till Statsverket, befriar ruslhållarne från så väl anskaffning och underhåll af beväpning, beklädnad, remtyg, utredning och sadelmondering, sorn äfven från hästens furagering och skoning vid alla tillfallen, då den till tjenstgöring är upfordrad. Beloppet utgör ett medeltal af de utgifter, hvilka rustliållarne för sagde ändamål nu under vanliga förhållanden få vidkännas. Ofvergående till den del af militär-organisationen, hvaruppå tjenstbarheten och förmågan att i behofvets stund kunna motsvara det ansvarsfulla updraget såsom Fäderneslandets och den nationela sjelfständighetens försvarare, väsendtligen beror, nemi.:
Häraf synes, att Fondens behållning minskats från år 1828, då den utgjorde 208,352 R:dr 3 sk. till 1829 års slut med 64,229 R:dr 28 sk., och till i83o års slut ytterligare med 94,992 R:dr 1 r:st., eller sammanlagdt på desse tvänne år med 159.221 R:dr 28 sk. 1 r:st., hvarifrån likväl bör afdragas i83o års SlatsAnslag 70,000 R:dr, som disponerats först påföljde år, då det påräknades såsom tillgång för godtgörandet af LandlRänteriernes förskott; lill följd hvaraf den verkliga minskningen utgjort endast 89,221 R:dr 28 sk. 1 r:st. l:o I Räkenskaperne balanceras, såsom Förskott, en Summa af 55,5oo R:dr, utgörande sammanräknade beloppet af tid efter annan ifrån år 1813 till och med år 1820 lemnade räntefria lån af SalpeterFonden till Carl Gustafs Stads GevärsFaclori, hvilka förskott, jemnlikt Kongl. Brefvet den i3 April 1813, bordt j, i 111071 af de för den nya Factor iIn rät t n ingen blifvande tillgångar^ Fonden småningom ersättas ; men hvilket ej skett. ( i-8 ) Hvad samband som förefunnits emellan Salpetern arin gens befrämjande och Gevärs Factor iets ändamål, derom hafva Revisorerne någon upplysning icke inhämtat. Men som redan af 1822 års StatsVerksRevision denna disposition på SalpeterFonden hos Rikets Ständer anmälts, utan att någon åtgärd, i anledning deraf, sjuts vara vidtagep; så få Revisorerne nu derom göra förnyad framställning. 2:o Från Westerbottens ringa befolkade
Under erkännandet att stora brister vidlåda vårt nuvar. representationssätt, men troende att de icke äro af annan beskaffenhet, än att de kunna afhjelpas, föreslår jag, att Ståndet mätte förklara sin allm. mening vara att vidhålla detta representationssätt; men likväl med förbindelse att afhjelpa bristerna, och inom representationen intaga de nu orep resen t era de folkelasserna. Att nu bestämma huru detta skall tillgå, är för tidigt, men om principen är gifven, så lärer icke ett blifvande Const.Ulsk. undandraga sig alt gifva oss ett betänk, angtde detaljernes förändring. Mine herrar! jag ber att blifva lättvist bedömd, då jag föreslår att qvarstå vid vår nuvar. representation; nb. (jag anhåller alt man också må låtsa höra hvad jag 1111 säger) nb. med de rättelser, som otvifvelaktigt kunna göras, och till hvilka jag gerna skall lemna mitt bifall. R. o. Ad. må således icke af hvad jag nu anfört laga sig anledn. att tro, att jag för alltid vill åtnöjas med vår nuvar. representation. A nej; jag tror att under passionernas brusande, under skriket på rättelser, på democraliska rättigheter, på förkastandet af' allt annat än det democratiska, —- under denna tid tror jag det ej vara lämpligt att ingå uti bestämmande af hvad sorn för alltid skall blifva >58 Den aij October f. m. gäll inde. — Jag tror dessutom, att om de dcmocratiska ropen iiro så grundade, som man här vill föreställa sig, så har det ingen fara. Inom a.o, 3o ci 5o år kunna våra efterkommande se klarare och dömma lugnare; de hafva då en större erfarenhet än vi; härmed har jag blott velat säga, alt jag önskar få hänvisa denna stora förändring till en annan tjenJigare tid, och hoppas jag ali livad jag nu icke kan göra, skola mina efterkommande kunna. Jag slutar med förnyandet af min anhållan att, då de särskildta förslag, som här aro gjorda, blifva framställda, få närmare redogöra för det nej, som jag kommer all votera för alla ihop.
Sedan gick hon in och stängde dörren efter sig. Då kom ett jordskred från fjället öfver Groas gård, så att alla de gäster, som voro därinne, omkommo tillsammans med henne själf. Men höfdingen Torsten var frälst genom sin frändefylgja. Flera exempel på dessa skyddsandar skola vi på tal om drömmarne lämna. Om vättar eller fylgjor antog man, att de kunde skrämmas bort af stort hufvud med öppen mun; och det betraktades naturligtvis såsom en svår olycka, om ett lands skyddsandar sålunda blefvo undanskrämda. På Islands första Alting, som hölls år 928, blef det därför faststäldt i lag, att »ingen måtte, när han seglade fram emot landet, hafva på förstammen af sitt skepp någon bild med uppspärrad mun eller gapande hufvud; bar skeppet en sådan bild, så skulle den dessförinnan borttagas». Den största förolämpning, det bittraste hån, man kunde bjuda en man på, var för den skull att resa nidstång emot honom, d. v. s. att på en stång sätta ett hästhufvud med uppspärradt gap vändt emot hans gård. Därmed önskade man, att husets skyddsandar måtte med skräck fly från honom och hans härd och lämna honom åt hans öde. Var motståndaren en konung, så vändes hästhufvudet från någon hög punkt in emot landet. Det var hela landets vättar, förbannelsen då gällde. Huru man betedde sig vid uppresandet af nidstången, omtalas i flera sagor. Utförligast skildras handlingen, då den berömde isländske vikingen och skalden Egil Skalle-Grimsson reste nidstång emot sina båda stora ovänner: Norges konung Erik blodyx och hans drottning Gunnhild. »Han steg i land på ön Hördla vid Norges kust, tog i sin hand en hasselstång och gick ut på en bergsudde, som vette in mot land. Här tog han ett hästhufvud och satte det upp på stången. Sedan talade han på öfligt vis: »Här reser jag nidstång, och vänder jag detta nid emot Erik konung och Gunnhild drottning.» Han vred hästhufvudet in mot land.
Hvad åter Curhusen be-' träffar, beklagar jag mycket, att jag ej med den af det allmänna lika förtjente som af mig högaktade Ledamoten Herr von Weigel kan dela den öfvertygelse, att den så kallade treskillingsafgiften bör ingå till StatsCassan och derifrån fördelas, i mån af behof på hvarje Lån, emedan jag tror, att samma afgift, såsom nu sker ovilkorligen bör qvarblifva i den ort eller province, der den erlägges, hälst ingenting annat så mycket lättar afgiftens utgörande, samt bibehåller förtroendet hos folket, som att samma afgift verkligen blifver använd å de, inom hvarje Lån, olycklige personer, hvilka behöfva och få begagna sig af Hospitaler och Curhus, Erfarenheten har öfvertygat mig att denna afgift på de flesta ställen, man kan såga på alla, om man undantager en och annan ort vid kugterne, der veneriska smittan olyckligtvis blifvit rner inrotad, men likväl de sednare åren mårkligen aftagit, åc alldeles tillräcklig, och torde Den 17 Fehruarii 539 nied de anstalter som blifvit vidtagne, och ge nom en större noggrannhet vid de sjukes afpollettering ifrån Curhusen, till och med lemnat ett öfverskott, som, em Lånen fingo det använda till sina Lazaretter, skulle betydligen låtta sjukvården och göra treskillingsafgiften ännu mindre oangenäm för de skattdragande, hvilka då sågo, att allt användes till deras egna olyckliga likars gagn och bästa, Detta mitt anförande anhåller jag måtte få åtfölja Herr Ehrenborgs motion i åmnet. Grefve Lövenhjelm, Carl Axel’, Det år endast för att råtta ett misstag, hvilket lärer blifvit begådt af en ibland de sista talarne i dess omdöme öfver Herr Archiater von Weigels upplästa Memorial, som jag begärt ordet.
Herr Hertzenhjelm anför, att den nu varande Magazins Inrättningen har en högst felaktig organisation, och ett förvändt sätt att. använda de, dertill anslagna medlen. Tillkommen, fortfar han vidare, i en tid då Riksens Ständer ej fmgo befatta sig med andra Öfver läggnings ämnen än det, deni directe från Thronen proponerndes, har den Allmänna Magazins. -34 Den i3 April. Inrättningen alltid varit betäckt genom en ogenom tränglig slöja , som ännu i dag undandrager den Allmänhetens blickar, Med en sådan kännedom om felen uti den nu va;ande inrättningens organisation förenar Herr Iiertzenhjelm äfven säkert den , som erfordras fcr att derpå bygga förslag till nödiga rättelser. Hvarje rättskaffens medborgare blir honom derföre tack skyldig, och tidpunkten är nu för handen att förvärfva den Mig torde emellertid tillåtas vördnadsfullt få upplysa, det Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers underdåniga framställningar vid 1809 och 1S10 årens Riksdag, under elen 7 November 181 1, aflåtit ett rescript angående Allmänna Magazinslnrättningen, dets förvaltning och styrelse. Denna författning blef, efter Riksens Stän» ders önskan, vid 1812 års Riksdag i Örebro, till trycket beloidrad och utdelad. Den är icke utan allt värde för dem , som vilja inhämta en sann kännedom om Verkets sammansättning och föremål: den är i hufvudsaklig måtto föranledd af Riksens Ständers egna beslut och önskningar, och är gifven af Konungen till vederbörandes efterrättelse. Likasom alltså grunderne för Magazinslnyättningens förvaltning äro allmänna gjorde, likaså undersökes älven verkställigheten, icke blott af KammarRätten, utan ock af Riksens Stan* Den 13 April. 235 ders egna Fullmägtige. Hvar finnes väl då i sjelfva verket dessa omtalta slöjor, väfnader och täckelser , som skulle undandraga Inrättningen Allmänhetens blickar ? Herr Hr.rtzenhjelm anför vidare: Emellertid, får lag till Högloft.
Afg ift fö r h usb eho fsbränning. Afgift för bränvinsbränning, såsom bioäring vid jordbruk. Utan mäskvärmare. Maj. Is Md. Proposition, N:o 26. Vidkommande bränvinshrämiingen i 2:<lra klassen, hvilken, såsom faBriksrörelse, skulle så väl å landet, sorn; på stadsgrund, utan hänsigt till Kongl. Maj:ts Md. Proposition, Aho 26. 35 inneliafvnrtdel af jord, få utöfvas af hvarje välfrejdad person, som dertill erhållit Kongl. Maj:ts befallningsliafvandes tillstånd, må det visserligen lemnäs obestridt, alt den af kommitteens pluralitet föreslagna method, att i stället för pannerymden beskatta upphettningsytan samt beräkna skatten efter den tillverkning, sora kan erhållas af fullständig apparat, med rättighet för bränneriegare!*, att inrätta sin apparat efter eget godtfinnande, blott under vilkor, att uppskattningsytan icke rubbas, förenar fördelarne af att vara både enkel och lätt att kontrollera, och sålunda är förtjent af synnerlig uppmärksamhet; men då detta beskattningssäit ännu icke någorstädes blifvit tillämpadt, och bestämd erfarenhet således saknas, huruvida Icke detsammns användande tilläfventyrs kan lemna ruin för andra olägenheter, sorn kunna motverka eller tillintetgöra fördelarne deraf, har Kongl. Maj:t funnit företräde böra gifvas åt den beskatlningsgrund för bränvinsbränningen såso n fabriksnäring, som i Preussen, Danmark, med flera länder, en längre tid varit antagen, eller efter mäskekarens rymd, i öfverensstämmelse med hvad en af kommitteens ledamöter, Friherre Raab, föreslagit.
Lagerbjelke och anhåller att valören å de lägsta obligationerna mätte bestämmas till 200 R:dr Riksm. eller 50 R:dr Specie. Hr Gripenstedt: Det är onekligen af mycken vigt, att dessa papper göras så, att de blifva begärliga för allmänheten och att enhvar kan med så mycken lätthet som möjligt tillgodogöra sig sina besparingar, äfvensom att Staten derigenom kan fylla sina behofver. Men ett af de vigligare vilkoren vid ifråga varuie papper är, alt man, vid hvarje tillfälle man afhänder sig dem, kan få räntan exakt betald. Det är klart att den alltid kan uträknas, men vi skola ihågkomma, att för de mindre bildade folkklasserna faller det sig icke så lätt att alltid verkställa en sådan uträkning, allrahelst om den icke är bestämd eller om beloppet af papperen icke slår i något visst kommensurabell förhållande lill räntan. Med hänsyn således 21* 324 D en 7 November de till, att göra obligationerna begärliga och användbara, tror jag alt det förslag, Utsb. vid förra tillfället afgaf, var särdeles lämpligt. Der var räntan ställd i ett mycket beräkneligt förhållande till kapitalet, för hvarje dag, nemi. så, alt för den mindre sedeln å 450 R:dr Riksm. var räntan för hvarje dag 5 öre, och för den större å 900 R:dr 10 öre. Då kunde enhvar lätt uträkna, huru stor ränta han egde att upbära på sin obligation, och dessutom vara förvissad om, att icke förlora något vid dess vexling. Nu deremot, när räntan icke längre är fix, ulan Fullm:ge i Riksg:s-Kont. kunna bestämma den till 3J å 3 proc., allt efter behag, så kan icke heller något bestämdt förhållande emellan kapital och ränta finnas; detta kan naturligtvis icke bestridas, roen, under sådana förhållanden, tror jag, i likhet med de Hrr, som nyss yttrat sig, alt man utan fara kan nedsätta lägsta valören lill 200 R:dr Riksm., hvadan jag anhåller om bifall dertill. Hr Bildt: Den siste värde talaren slutade sitt anförande med att begära bifall till den förändring, Gr.
Sundhets-kollegium med ffledicinalstaten. 78:o. Enligt det af Sundhets-kollegium på nådig befallning den 11 April 1859 afgifna förslag till ordnande af den civila helsovården i riket, skulle 48 nya provincialläkare, hvardera med lön af 1,500 K:dr årligen, anställas och inom länen fördelas; och hafva, med användande af derför vid de två sistförflutna riksdagarne anvisade medel, 28 af dessa nya provincialläkare-beställningar redan blifvit inrättade i de orter, der sådana beställningar ansetts vara af behofvet mest påkallade. På sätt nu af Statsråds-protokollet inhemtas, hade, efter det från sex särskilda kommuner framställningar blifvit gjorda om beviljande af anslag för inrättande af nya provincialläkare-befattningar, Sundhets-kollegium i underdånig skrifvelse hemställt, att åtta nya provincialläkare måtte anställas inom de orter, som ansåges vara i största behof af förbättrad läkarevård; men med hänseende till den kortare tidrymd, som nästa statsreglering komme att omfatta, har Kongl. Majit nu äskat anslag till endast tre ytterligare provincialläkare-befattningar, med 1,500 Ridr för hvarje eller 4,500 R:dr, att, enligt Kongl. Majits disposition, användas till inrättande af sådana beställningar inom de orter af riket, der de finnas mest behöfliga, dock med samma vilkor, som vid de förut beviljade anslagen af enahanda beskaffenhet varit fästadt, nemligen att innevånarne i hvarje distrikt skola på egen bekostnad anskaffa och underhålla lämplig bostad åt läkaren vid den för honom bestämda station.
Hvad »skall du säga om att jag en dag senaste höst, »när jag var något dålig och mitt hjärta slog revelj »i stället för att dunka jämt, hvad skall du tro om »det, att, när jag då såg mig i spegeln, jag höll »på att tappa den, för att jag kände igen Pans »egen, mystiska blick från hans dödsbädd, fast det »är nära åtta år sedan dess ?? »Nu har jag under snart ett halft år ertap»pat den sjuka Pan i mitt ansikte så många gån»ger, att jag alldeles vant mig vid tanken på att »lämna er, långt innan ni det tror. Jag har i mitt »ansikte sett alla dödens symptom, ett för ett, och »numera har jag nästan ett nöje af att gifva akt »på huru de utvecklas. Jag känner igen det dunkla »och mörka innerst i min blick från det i Pans »blick, och detsamma fins som frö hos alla män»niskor, fast det är mera utveckladt hos dem, som »stå sitt slut nära. Jag har tidigare mera anat »än observerat det hos andra, men nu är jag på »det klara med det hos mig själf. Detta mörka nå»gonting har förut skrämt mig, när jag sett mig in i »ögonen, och jag har icke utan en rysning kunnat »uthärda min egen blick i spegeln. Men ju mera »jag intresserats af den främmande inom mig, desto »mera har jag blifvit vän med honom. Och jag »tror nu jag vet hvem han är och hvarför han »stiger fram alt tydligare hos mig. »Vill du under intrycket af mina ord taga »fram en spegel och se dig en stund in i pupil»len, så skall du säkert i dess djup förnimma ett »visst dunkelt något, som är dig främmande, som »är dig öfverlägset, som är något stort, dunkelt »och fruktansvärdt, hvilket du känner att du icke »är mäktig, utan som beherskar dig och ditt öde »inifrån, likt en annan mäktigare varelse än du »själf, hvilken du burit inom dig hela ditt lif utan »att ha fått syn på honom förrän nu, fast du all»tid anat och ofta tydligt känt af hans tillvaro.
Ad. har kännedom af alla de särskildta beslut inom de öfriga RiksSttn, som röra denna fråga, och ber alt jag sedan får yttra mig. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner, att jag ej afhört PresteSt:s inbjudning så uppmärksamt, att jag fattat huruvida hon beträffar hela beslutet i allmänhet, elier blott tvänne frågor. Jag har fattat henne så, alt hon angår R. o. Ad:s beslut i allmänhet, men alt äfven en ny fråga vore af PresteSt. framställd, hvilken ej förekommit hvarken i TJtsk:s betänk, elier under våra öfverläggningar. Jag är öfverhufvud emot och har förut beslridt, att tili öfverläggning företaga inbjudningar, som angå flera särskildta beslut fattade efter lång öfverläggning, ang:de olika punkter, emedan man då svårligen kan med säkerhet utröna, huru Ståndens beslut i särskilda delar utfallit, och derigenom det skulle kunna Ilända, antingen att råka i motsägelse, eller, såsom Hr Lefren ganska riktigt anmärkt, alt man antoge inbjudningar i frågor, der tre Stånds beslut redan vöre sammanstämmande, och att man således upphäfde hvad som redan vore et! R. Sirs beslut. Det är af denna anleda, jag anser nödigt, att man i händelser, sådana som denna, ej inlåter sig på inbjudningar, förr än man genom LItsk:s sammanjemkningsförslag får bestämdt veta för hvarje särskild punkt, huru de öfriga Stånden derutinnan beslutat, hvarefter man med mera säkerhet kan bedomina huruvida inbjudningen Dc n 3 Mar» (. m. kan antagas, eller nied ett ord huruvida ett R. Sirs beslut ännu ej blifvit fatladt. Jag tror följaktligen, att, vid behandlingen af denna fråga, intet annat beslut är riktigt än det, sorn Hr Lefren uppgifvit. Vidtages det af R. o. Ad., så har Ståndet ej på förhand betagit sig utvägen att gå PresteStrs önskningar till mötes i sådana fall, der det är lagligt.