Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den lille parfveln skulle visserligen varit svårt att spåra den blifvande professorn, mannen, hvars namn hade en så utomordentligt god klang inom den medicinska världen, men så var det likväl, och han, som nu stod där och såg sig om i det vackra skrifrummet, hade säkert, då han kämpade emot brist och nöd, icke vågat drömma om den lifvets komfort, som nu omgaf honom. Det ryckte till i det stränga ansiktet — de gamla minnena borde ju äfven berätta, att det var hans eget trägna arbete, hans järnflit, som drifvit honom framåt till hvad han nu var — ja väl — men fanns där då icke något mer att förtälja, något om välvilliga beskyddare, som understödt den kunskapstörstande ynglingen, om hjälpsamma händer, utsträckta i den .yttersta nöden; den egna kraften har dock sin gräns, det måste han veta af egen erfarenhet. Nå, nå, hvad skulle alla dessa tankar tjäna till, hvart ville de föra honom? Professorn satte sig åter vid bordet, tog fram brefvet under marmorpressen och läste det uppmärksamt ännu en gång, sedan började han skrifva och bar ännu samma kväll, högst egenhändigt, ett bref på posten. Några dagar senare förbluffade han vid middagen sin gamla hushållerska genom att helt tvärt be henne göra i ordning gårdsrummet till den följande aftonen för en ung student — en aflägsen släktning — som han beslutat gifva fritt kvarter under höstterminen. Jungfru Fina, som var den personifierade punktligheten och helt och hållet ovan vid alla surpriser, höll på att tappa stekfatet i golfvet af häpnad. När hennes husbonde gaf en liten middag eller såg några vänner på supé, var det alltsammans aftaladt dem emellan flere dagar förut, så att hon hade god tid för sina förberedelser, men nu slog den märkvärdiga nyheten som en bomb ned på henne, att professorn — professorn, som alltid rynkade ögonbrynen åt » pojkglopar », skulle taga en student i sitt hus, ty eftersom gården var hans, måste väl rummet därnere äfven tagas med i räkningen. Hon var så öfverväldigad, att hon icke förmådde i ord uttrycka sin förvåning, utan blott helt passivt förmoda, att den unge herrn äfven skulle äta vid professorns bord.
Förhållandena kunna nemligen ofta visa att någon fara för proselytmakeri alldeles icke är för handen, t. ex. om en reformert vill öppna en skola, — och att dock göra sådant alldeles omöjligt genom lagen, vore en öfverdrifven, nästan orimlig siränghet. Minst böra de, som ej frukta att uppdraga åt Konungen magt att upplösa en hel dis-enter-församling, kunna tveka att tillägga honom rätt att medgifva inrättande af en skola. Skulle någon emot det af Utskottet sålunda föreslagna stadgande invända, att den allmänna opinionens påtryckning på Regeringen kunde blifva så stark, att dea nödgades oftare än endast undantagsvis meddela sådana tillstånd, så ger man endast ett nytt skäl för behölligheten af detta stadgande; ty lagen bör ju icke någonsin stå i strid med den allmänna meningen, utan tvärtom vara uttrycket af folkets rättsbegrepp. Förnekar man äter detta, då förnekar man lagstiftningens första grund och hela dess historia —- samt har dermed ställt sig utom kretsen af all argumentation. Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. 29 Emot 9 § Lar inom Högv. Preste-Ståndet blifvit anmärkt att der skulle saknas föreskrift om sättet för lysnings utfärdande för det fall att blott endera af kontrahenterna är främmande trosbekännare. Utskottet har emellertid funnit lagen tillräckligt tydligt utmärka, att lysningen i nämnde fall skall utfärdas af Svenska kyrkans presterskap. Huru detta presterskap åter skall erhålla underrättelse om den dissenterandes ledighet till äktenskap, är, såsom redan blifvit antydt, en fråga, sorn icke får med denna lag sammanblandas, utan kummer att af Konungen afgöras i den ordning, 89 § Regerings-Formen bestämmer. Deremot har Utskottet funnit en mindre förändring nödig i slutet af denna §. Der stadgas nemligen icke, huru med vigsel skall förhållas i det fall att ingendera af kontrahenterna tillhör främmande tillåtet religions-samfund, såsom om begge varit medlemmar af en upplöst dissenter-församlig eller utträdt ur Svenska kyrkan, utan att inträda i annat samfund. Äfven i detta fall har Utskottet ansett vigseln böra ske af Svenska kyrkans presterskap.
Banco-fullmägtige berättigas på Räkningen: Obestämda Snpplementar-staten” disponera elt arfvode af högst 300 R:dr Banco årligen, att användas såsom ersättning till den person uti Banken, som, uppå Banco-Secreteiarens hemställan, biifver al Banco-lullmägtige förordnad att vid räkenskaps-göromåten inom Banco-fullmägtiges Expedition Secreteraren biträda. Riks-Stånden hafva, likmätigt Utskottet tillhandakomne Protocolls-utdrag, i anledning af Utskottets omförmäldte förslag, stannat uti följande beslut, nemligen: Höglofl. Ridderskapet och Adeln har bifallit Betänkandet N:o 36 samt sålunda beslutat, att arfvodet för ett räkenskaps-biträde vid Banco-fullmägtiges Expedition bör uti aflönings-stalen för B inco-Yerkets embetsoch tjenstemän m. fl. upptagas; Högvördige Preste-Ståndet åter har, med ogillande af Utskottets tillstyrkan i Betänkandet N:o 36, vidhållit, ehuru, med en något förändrad lydelse i Utlåtandet N:o 78, afslagit det arfvode 300 R:dr, som Utskottet tillstyrkt mätte på Räkningen ”Obestämda Supplementar-staten” disponeras af Bancofullmägtige; hvaremot Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet bifallit Utlåtandet N:o 78. Då således 3:ne Stånd, eller Ridderskapet och Adeln, Borgare-och BondeStånden förklarat, ej mindre att elt räkenskaps-biträde må kunna vid Bancofullmägtiges Expedition antagas, än äfven, att till berörde biträdes aflönande, ett årligt arfvodes-belopp af 300 R:
M:t till följd deraf utfärdat en generell tulltaxa, stödjande sig på de traktaten bilagda tarifferna A. och B. Frågar man åter huru annorlunda kunnat ske, kan i detta afseende både det praktiska England och äfven Frankrike åberopas såsom exempel; ty der hafva de under sednare åren ingångna traktaterna varit ämnade att befästa de respektiva ländernas praktiska och industriella intressen, och frihandels-idéen har omfattats endast i den mån densamma kunde befordra nämnda intressen. Hos oss deremot har man galt en helt annan väg, fullföljande uteslutande detta idéella, chimeriska mål på landets bekostnad. För att visa hvilket olika förfarande de stora praktiska länderna iakttagit i jemförelse med oss, vill jag anföra några slående fakta. Den traktat, som den 23 Januari 1860 afslöts mellan England och Frankrike, innehåller, att någon bestämd tariff icke för tillfället kunde stipuleras, utan bestämdes allenast ett maximum och ett minimum för hvarje artikel, dervid tullsatsen icke finge öfverstiga 30 proc. ad valorem, I sammanhang härmed tillsattes i de båda länderna en komité, som egde att grundligt utreda förhållandena. Komitéerna arbetade länge och noggrannt. Ensamt för Frankrike upptager betänkandet 7 stora volymer in folio, och deri behandlas den ena artikeln efter den andra med beräkning öfver de fördelar och olägenheter, som för hvardera af dem skulle uppstå genom traktaten. Först sedan dessa arbeten blifvit fullgjorda samt myndigheterna för handel, åkerbruk och industri deröfver yttrat sig, bestämdes slutligen tarifferna. Exempelvis vill jag, lör att visa huru ytterst noggranna dessa länder, äfvensom Belgien och Holland, äro i att skydda sin industri, omnämna artikeln socker. För att få utredd frågan om den drawback, som i hvartdera af de fyra länderna borde beviljas vid utförsel af raffineradt socker, och i sammanhang dermed frågan om den tullsats, som borde åsättas utifrån kommande raffineradt socker, beslöts alt en kommité skulle sammanträda för att anställa undersökningar rörande det s. k. »rendementet» vid raffineringen och på dessa grunda ett utlåtande, hvarigenom samtliga dessa länders fördel lika Den 7 Februari f. m. 353 lika mycket iakttoges.
S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 34, i anledning af väckta motioner om ändringar, tillägg och förtydligande al Kongl. Förordningen angående egors fre - 760 Froi.-Utdrag den 26 September i860. dande mot skada af annans kreatur och om stängseiskyldighet den 21 December 1857, afslog Ståndet det ä sidorna 14 och 15 förekommande förslag till underdånig skrifvelse, hvaremot Betänkandet i öfrigt bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 178, i anledning af väckta motioner om nedsättning i arfvode! för Landtmäteri-förråttningar. Bifölls. N:o 179, i anledning af väckta motioner om föreskrifters meddelande rörande vården af Civila och Ecklesiastika boställen samt om tillägg til! nu gällande Militie—boställs—ordning. Bifölls. N:o 180, i anledning af väckt motion, i fråga om förändradt användande af Helgonskvlden inom en del församlingar i Lunds stift och provinsen Halland af Götheborgs stift. Afslogs. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs meddeladt utdrag af Höglolliga Ridderskapets och Adelns Protokoll denna dag, innehållande dels det af nämnda Iliks—Stånd, för sin del, fattade beslut, att Rikets Ständer skulle, så vidt ske kunde, den 29 uti innevarande månad, genom ett minnestals hållande, fira trehundrade årsdagen af Konung Gustaf Wasas dödliga frånfälle dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i detta beslut sig lorena; och blef denna inbjudning af Borgare-Ståndet antagen. Från Hederv. Bonde-Stdndet.
Alimänningarne kunde försäljas och skiftas emellan skogbehÖfvande Hemmansägare; men dels vöre Kronan för sina 6tora behof dermed obelåten, dels skulle operationen endast blifva nyttig för de förmögnare, sorn hade tillfälle slå under sig desseTägenheter, och för de närmare boende, som hade tillfälle vårda sina skogslotter, under det Skogen på de aflägsnare lotterne skulle tillgripas och försvinna. Innan dessa olägenheter, så i anseende till Kronan som Allmänheten, blifvit undanröjde, och innan man sa specielt uppgifvit sättet, att man kan inse möjligheten af verkställigheten , huru igenom upplåtelsen af dessa Skogar, alla pretendenterne kunde bli tillfredsställde och ingen lidan.’ de uti dess lagliga rätt; anser jag lör min del all fråga härom förhastad. Men är det nu nödigt, att de ifrågavarande lägenheterna bibehållas för Kronans och det allmännas räkning; så måste det följa af sig sjelf, att en noggrann eUersyn derå , till förekommande af deras förstöring, är oumgänglig. Hvarje enskilt hushållare, som äger vid - 84 Den 12 December c, rn. sträckt Skog, omgifven af skogslöse grannar, har alltid af erfarenheten fått lära, sdt med all den kostnad an Skogvaktare medförer, denna olägenhet hellre bör väljas, äa att finna sin Skog tid efter annan olofligen tillgripen och plundrad. Så förhåller det sig icke vid den allmänna Skogshushållningen: visserligen kunna missbruk yppas vid bevakningen deraf; men vid närmare påseende af saken skall man finna dem vara en följd af andra misstag och försummelser, antingen uti aflöningssättet ellar eftersynen. Sjelfva ÅverkansLagarna behöfva en revision, äfvensom svårigheten af bevisning och rättegångens utförande borde komma uti ett närmare betraktande; och dana föreskrift ter för Skogvaktare, hvilka jemte underrättelser om Skogsplsnterings-vetenskapen, äfven afsedde Skogsvården, borde allmänneligen utgifvas.
Knäbeck utbad sig fä tillägga, att"den i frägawarande äterremisien nu sörsta gängen kommit till de bägge förenade Utskotten. Herr Grefwen och Landt, Marskalken gjorde derefter proposition akt mäler as bägge de förenade Utskotten mätte uptagaö; men deröswer yttrades olika meningar, dä , Herr KSniZ, ?sbr, erindrade att den oes , ronomiska delen af denna fraga redan en gäng förut warit till Allmäntia Beswärsoch Oeconomi^ Utskor, tet äterrewitterad, hwarföre han ansäg enligt med Ne^ gerings«formen, alt den borde asgöras. Grefwe Osia 0-,räis> som upläste §6. §. i Regerings» Formen', yrkade deremot, att orven äge magt som deri förekomma, tycktes ej hindra Ständcrue arr r>u Urskolt mer än en gäng älerremir» kerg samma mål. Fjerde Bandel tTl-s ivs. Ät» Den 28 December. Ätffillige ytkrgde äfmen den tanka att ätertt< misier kunde äga ru! N kill sammansatte Beredningar as twänne llrffott, hwilket äter af andra bestriddes> till dest andteUgei, I!idderffapet och Adeln, efter af Herr Landt-Marskalken gjord proposition, stadnade i det beslut, att Det ej fann någon gällande anledning ftg förete, att stänga sin förut, rörande bränwins bränningen och bewillningeu derför, till oswanbemäidle förenade Iftffott bcsiurne akerremift. Herr Grefwett och Landt-Marskalken! anmälde ett af Riddarhus Ulsikottcl lttgifwir Diplome för Stats Naders m. m.
Nto 195, med förslag till voter.piopos:r för afgörande af åtskillisa till 8:de och 9:de Hufvudtitlarne hörande anslagsfrågor; No 196, angtde verkställd omröstning i åtskilliga till Statsroder ingen hörande frågor; Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsktt: Nto 33, med förslag till voter.propos., i ani. af RiksSttns Dan 2 0 k t o ber. S skiljaktiga beslut rör:de Utsk:ts Belänk:de N:o 23, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande; N:o 35, i ani. af väckt motion om begagnande af postremissvexlar vid penningeförsändningar emellan de förvaltande verken i hufvudstaden samt myndigheter i sådane städer, der privateller filialbank är belägen ; N:o 36, i ani. af väckta motioner dels om indragning af Auditörstjensterne samt uphäfvande af Krigsrätten och af K. KrigsHofrätten, dels äfven om indragning af Regementspastors-och Bataljon spred i kan ts-befattn ingarne; Lag-Utskottet: N:o 56, ang:de verkställd omröstning i ani. af de bos RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utslcts Betiink:n N:ris 20 och 39, rör:de K. M:ts Nåd. Propos. med förslag till Förordning ang:de mord, dräp och annan misshandel; N:o 57, ang:de verkställd omröstning i ani. af de hos RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Ulsk:ts Utlåt:de N:o 21, i ani. af framställda anmärkningar emot nämnda Utsk:ts, under N:o 7 afgifna Betänk:de, öfver ej mindre K. M:ts Nåd.
Denna procedur vore alltför abderitisk för alt icke dess omförmälande skulle leda till oundgänglig rättelse, och hade motionären derför föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om sådant nådigt stadgande, hvarigenom rättighet medgåfves den indelningshafvare, som sig hos Konungens Befallninghafvande i god tid derom anmälde, att få sina räntor tillika med krono-skatterna uppdebiterade och uppburna, äfvensom att på vederbörande landtränteri få den derför belöpande pennioge-Iösen qvartalsvis uttaga, börande lösen för de qvartaler, som före årets markegångssättning utbetalas, indelningshafvaren efter den sednast uppgjorda medelmarkegång beräknas och sedan ny medelmarkegång blifvit för året fastställd, den skillnad i pris, som derigenom möjligen indelningshafvaren till last eller lill godo uppkommer, vid närmast derefter följande qvartalsaflöning liqvideras. Uti Hedervärda Bonde-ståndet: 2:o Af Riksdagsfullmäktigen Anders Bäckström från Norrbottens län, hvilken yttrat, att, då genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 blifvit stadgadt, att indelta räntor och kronolionden skulle framgent lösas efter 10 sistförflutna årens medelmarkegångspris, hvaraf följde all indelningshafvare egde likasom en bestämd lön på stat env dast vexlande efter fastställda markegångsptiser, skulle ytterligare fördel af delta stadgande kunna tillskyndas så väl ränte-tagare som gifvare, derigenom att Kronofogdarne i sammanhang med öfriga krono-utskylder uppbure, efter sålunda stadgadt lösnings-pris, alla indelta räntor och redovisade dem i landt-ränterlerne, hvarifrån räntetagarne kunde pä en gång få lyfta sina löne-anslag, utan att behöfva, såsom nu, inlysa sina räntegifvare till betalning af en sålunda bestämd penninge-lösen och utskrifva qvittens till hvar och en af dem, som inställde sig med betalning, men restlängd å de öfriga.
Olikheten i arbetets beskaffenhet betyder i en sådan liknelse intet; de allmänna lagarne för arbetet äro desamma. Om det således är fråga t. ex. om en skrädderiverkstad, der liera personer skola med hvarandra samverka vid förfärdigandet af något klädesplagg, en rock eller dylikt, så samverka de med hvarandra, om de hvar för sig för - Den 14 Mars f. m. 117 rätta olika delar af arbetet. Ben ena krymper tyget, den andre skär till, den tredje och fjerde arbeta på olika delar af rocken. Härigenom medhinnas flera rockar och de göras bättre, emedan hvar och en vinner större skicklighet i sitt fack. Men om sålunda fördelen af arbetssamverkan skall vinnas, ligger det i sakens natur, att hvar och en af de arbetande uteslutande sysselsätter sig med någon del, deri de andra åter icke deltaga. Bet gemensamma arbete, som här är i fråga, är den medicinska undervisningen, till hvilken Universiteterna och Carolinska Institutet skola samverka, och dervid således de ena och det andra hvar för sig kunna blifva uteslutna från den del af arbetet, som icke är deras omedelbara uppgift. Om regeringen ifrån Carolinska Institutet borttagit den tbeoretiska undervisningen — hvilket likväl icke skett —, så hade detta icke varit stridande emot Ständernas i skrifvelsen uttryckta önskan, lika litet som det varit stridande emot denna önskan, att den »hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen» blifvit uteslutande öfverlemnad åt Institutet. Jag sade nyss, att den tbeoretiska undervisningen icke blifvit borttagen från Institutet. Ett sådant antagande utgör likväl en annan af Utsk:ts utgångspunkter. Ben beror på en åtminstone för en lärare obegriplig förvexling af begreppen examinationsrätt och undervisningsrätt. Ben sednare kan mycket väl bestå utan den förra. Examina, såsom offentliga prof, böra så litet som möjligt delas på flera händer eller ställen. Med undervisningen är det tvärtom, att den bör vara så allmänt tillgänglig som möjligt och meddelas af så många lärare och på så många ställen, staten kan åstadkomma. Carolinska Institutet sjelf är ett lysande bevis på riktigheten af denna sats. Ben tbeoretiska examen har der tagits af så få, att deras antal knappt förtjenar att nämnas.
Att det så sällan skett, (såsom Ulskottet uppgifvit), der uti tror jag en oriktighet vara begången ; och jag anser sådant vara ännu mera klandervärd!, då uraktlåtenhet begås af en uppsatt högre Embetsman, än af en lägre. Jag kan således ej dela Utskottets underdånighet emot Konungens Rådgifvare, att ej vilja anse det klandereller anmärknings värdi, i o Den (j Novc m b e r f. m. som är det. — Jag finnér en hemställan, sådan den nn blifvit föreslagen, vara öfverflödig, och måhända sårande Statsmakterna emellan. Den innehåller blott en påminnelse, att Grundlagen må följas. Således i händelse någon hemställan skulle göras, ville jag heldre förena mig i Herr Cederschjölds i dess Reservation uppgifne förslag, med den ändring, att Konungen täcktes fästa Nådig uppmärksamhet derpåj att etc Jag anhåller om återremiss af Utskottets Memorial. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I händelse det lyckats mig, att i min Reservation ådagalägga, det Grundlagens håde anda och ordalydelse antyda, att icke några rättsfrågor böra i StatsPiådet föredragas, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna skäl att återremittera Utskottets Memorial, på det Utskottets tillstyrkande måtte extenderas äfven till denna del. Härå anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Friherre Boye , Ludvig: Med den tanka jag förut baft äran inför Ridderskapet och Adeln framställa, angående bestämmelsen för Allmänna Beredningen; med den öfvertygelse, att denna bestämmelse är den, att utgöra för Folket en garantie emot Ministéren; med denna tanka, denna öfvertygelse kan jag icke förena, att det vore en Den g November f. m. likgiltig sak, örn Allmänna Beredningen får behålla denna egenskap, eller om den skall gå förlorad. Frågan synes mig likväl vara den. Jag känner, att Grundlagen säger, att alla ärender skola der föredragas.
Äfvenså kan den närvarande olägenhet för Cadetten, vid händelse af ett framtida önskadt ombyte af yrke betydligt förminskas, om det stadgas sorn vilkor för att intagas vid Krigs-Academien, kännedom af Latinska språket, som ännu uti al! civil väg är nödvändig. Men Grekiskan, som Utskottet funnit prydande och gagnelig, erkänner jag uppriktigt mig anse för öfverflödig, då alla classiska auetorer o äro öfversätta på moderna språk, och om än dervid några poetiska skönheter gå förlorade, tror jag deras förlust nyttigare ersättes hos Officerare och Tjenstemännen, genom större kän - 350 Ven 25 Augusti e, m, nedom af den närvarande tidens praciiska fordringar. Det har äfven blifvit anfördt sorn bevis på KrigsAcademiens öfverflödighet, att då’ särskildta Läroverk Annas för Artilleriet och IngenieurCo-rpserne, behöfver man blott inrätta en dylik för FJottorne, då allt behof af Militair-undervisning i högre väg vore uppfyldt. Hvad först beträffar ett särskildt Läroverk för Flottorne, så erkänner jag fullkomligt att ett sådant erfordras, äfvensom att Carlberg icke är ett tjenligt ställe för SjöCadetter, och detta medgifvande grundar sig på det skäl, att täkling, skeppsbyggeri och navigation, icke lika väl kunna studeras in« uti landet, som vid varfvet, modellkammaren och hamnen. Men för LandtArinéen gör det icke tillfyllest, att det finnes högre undervisningsanstalter för de Scientifica corpserne, ty, äfven med förening af dessa Läroverk, skulle de icke utan olägenhet för de sujetter i och för hvilka de äro inrättade, kunna mottaga ett betydligt antal främmande.
Detta kan blott anses såsom ett praeliminaii-beslut, så framt icke de 3 öfriga Siånden deruti instämma och Konungen dertill lemnar sin sanction ; ty Grundlagen gifven icke tillstånd till andra frågors uppskof, än Grundlags-frågor. Pä ett dylikt sätt hafva väl äfven förr andra frågor blifvit behandlade , men då ett eller flere Stånd fattat beslut i ämnet och ej velat uppskjuta detsamma, hafva alltid äfven de öfrige Stånden mäst afgifva definitiva Utlåtanden i hufvudsaken. Så hände t. ex. ig t U att trenne Stånd beslöto , det en fråga skulle ytterligare hvila på bordet tills nästa Riksdag. Ridderskapet och Adeln ensam beslöt, att den skulle upptagas till afgörande, hvilket ock derföre skedde mot desse 3 Stånds beslut. Jag anhåller, att till bevis härföre få uppläsa 1 Momentet af 56 §. Regerings-Formen ; Allmänna frågorj som uti Riksens Ständers Plena väckas , må ej till ett omedelbart afgörande der upptagasutan skola öfverlemnas till behörigt Utskottsom ägeatt dem utreda och deröfver sig yttra. Utskottens förslag skola först i Ståndens Plena framställas till antagandej eller förkastande, utan förändringar eller tillsatser. Göras dervid i Ståndens Plena sådane anmärkningar, som hindra antagandetj erhålle Utskottet del af desse anmärkningarj för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredd förslag till Stånden återkommer, då äga de magt att detsamma oförändradt eller med förändringar antagaj eller ock alldeles förkastaUti 44 5. Rikgdagj-OrdnicgeQ står Den 14 December, beskrifvet , hvad med allmänna fr agor bör förstås , nemligen sådana , som böra och kunna komma under samteliga Riks-Ståndens pröfning. Åf sådan beskaffenhet år förevarande ämne. Grundlagen innehåller ej ett ord om uppskjutande , jag säger än en gång, så Iramt ej alla 5 rösterne, de 4 Ståndens och Konungens, besluta detta uppskof; ty i annat fall , om ock 4 äto öfverens , måste den 5 te gälla, som är enlig med Lagen.