Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SlottsbyggnadsDirektionen inkomna Handlingar och Kostnads-Förslag i fråga orri Byggnads-Anslaget för Kongl. Slottet och öfrige Publika Byggnader i Hufvud-Staden, hvilka alla böra i sin ordning behörigen underhållas, men hvartill den för dessa behof nu å Stat bestådde Summa 20,000 R:dr är otillräcklig, serdeles sedan Kongl. Slottet erfordrat en utvändig fullkomlig Reparation,; hafva Riksens Ständer i denna Summa beviljat en tillökning af 30,000 R:dr, eller således ett sammanräknadt belopp af 50,000 R:dr om året för Kongl. Slottets och Publike Byggnadernes i Stock.4 holm underhållande, på det sättet, att ena half-* ten eller 125,000 R:dr för Kongl. Slottets och deh andra af lika Summa för de Publike husens behof, må efter Ed. Kongl. Majus Nådiga disposition utgå och användas. Dock, sorn erfarenheten visat, att vid Byggnadsoch Reparations-arbeten här i Stockholm besparas både tid och kostnad då deras verkställande upplåles på Entreprenad-Auktion, få Riksens Ständer härvid tillika framföra, den underdåniga önskan, att ett sådant sätt, så, viit det finnes användbart, må af Kongl. Slott^' 4oo Underdåniga Skrifvelser* Byggnads-Direktionen vid dessa tillfällen begagnas till besparing i Stats-anslaget utan ändamålets förfelande. Eör de i Landsorterne varande Allmänna Byggnaders underhållande, hafva Riksens Stan. der ökat anslaget 20,000 R:dr med ett belopp af 35,000 R:dr, Och således tillsammans 3 5,000 R:dr årligen.
Snart gingo kommerserådet och hans fru, att söka vederqvickelse i en god middagslur, och Mannerstedt tog afsked; ty så vida han icke, liksom många gånger förut vid sådana tillfällen, ville åtaga sig att leka med barnen, måste han nu blifva öfverflödig. Han valde derföre att i sin egen lilla kammares enslighet öfvertänka och sammanlänka den mängd ljufva och sorgliga känslor, som vexelvis kommo hans hjerta att klappa och bäfva; ty de voro dock beslägtade med fara och ny strid. Rosa hade i dag icke vågat be Mannerstedt stanna qvar, och kapten Ferdinand var glad att ändtligen någon gång finna sig ensam med sin fästmö. ”Jag är ledsen,” började han, så snart kandidaten tillslutit dörren, ”jag ångrar på det högsta, söta Rosa, att jag, genom sakens hemställande till din mor, skaffat dig en förebråelse. Kan du förlåta mig det?” ”Gerna,” svarade hon, ”ehuru jag tyckt mera om, att du låtit det bero vid mitt eget utslag. Jag hade då ernat föreslå dig att, i stället för balen, tillsamman göra ett besök, hvilket jag långt för detta bordt aflägga, och hvarvid, som jag tror, du med nöje vill vara mig följaktig.” ”Hvart då, min lilla du?” frågade kaptenen litet nyfiken. ”Hos din tant, fru Borgensköld. Hilda, din kusin, är en bra intagande och bildad flicka, och jag önskar af hjertat hennes närmare bekantskap och vänskap, i fall jag kunde göra mig förtjent af den senare. I alla händelser är det min afsigt att försöka.” Kapten Ling for med näsduken öfver ansigtet, hostade förfärligt, begagnade sin stora silkesnäsduk med riktigt eftertryck, men sade sedan temligen likgiltigt: ”Hos tant Borgensköld, lilla du? Hon och professorn lefva icke i bästa förhållande, eller rättare umgås alldeles icke. Jag vet derföre ej om detta vore tjenligt.” ”Tjenligt,” upprepade Rosa. ”Jag kan icke se annat. Din kusin och jag kunna väl gerna helsa på hvarandra, ehuru dina farbröder äro oense. Och det vore högst orätt, att tro det professorn skulle ogilla en så oskyldig sak.
För - ordnanden för Expeditions Secreterareu Casper Ehrenborg, att vara Riksens Ständers 20J Den 19 November f. m Justities Ombudsman, rocb för Expeditions Secreferaren, Häradshöfdingen Johan Gabriel Riehert, att vara Riksens Ständers Justitias Ombudsmans Suppleant, samt för de till Tryckfrihetens vård af Riksens Ständers, Electorer utsedde Committerade, 9:0 Beroende vid följande RTtskotts Utlåtanden, nemligen: S t ats-Ut skottets; j anledning af gjordt anmärkningar vid Utskottets Betänkanden om ifrågaställd lösen till Skatte af Jerkö Holme; och angående indragning af lönerne vid Biskops-'och DomProst-Embeten; Statsoch B e v i 11 - ni ngs-U t sköttens: rörande väckt fråga om redovisning för de till tryckningen af 1815 års Bevillningshandiingar anslagne medel; BevillningsUtskottets: i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, angående de a brandförsäkrade hus i Städerne och å bruksegendomar föreslague vardénngssätt; Lag-Uts kottets: öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkanden rörande yrkadt antagande af Lag-Comitiens förslag lili Rättegångs Balk, samt om offentlighet vid Domstolar och Poiicekamrar, och angående yrkad rätrighet för en hvar att, ulan behof af allmän åklagare, utföra talan emot Domare för EmRetsfel; samt Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottets: i anledning af återremisser ii t af Utskottets Betänlandeu rörande dea äfvenivvJiga hastighets», Deri ig November f, m,.
Jag frågar deremot: står det i Regeringsformen alt Konungen äger rätt styckevis antaga ett lagförslag? Jag kan ej finna, att man skall göra undantagslagar för alla händelser, der sundt förnuft utstakar vägen. Min hemställan var blott att Ridderskapet och Adelil skulle protestera emot den såkallade 1823 års Riddarhusordning och de grundsattser, som verkat dess utgifvande, samt lägga denna Riddarhusordning ad acta, under det de antogo i8i8 års Riddarhusordning till efterlefnad; jag yrkade en hemställan till de öfrige Stånden om deras medverkan, att vaka deröfver, att Regeringsformen efterlefdes. Jag föreslog en anhållan hos Kongl. Majit, att alla mål, som från Konungen skola till RiksStånden afgå, måtte af vederbörande StalsSecreterare ordentligen i StalsRådet föredragas. Nu hemställer jag, om detta varit anklagelser mot Ministéren, eller om jag satt i fråga Konungens rättighet alt promulgera lagar; jag har endast yttrat den princip, att Ridderskapet och Adeln ej voro skyldige alt efterlefva ett incoustilutionelt lagbud, utgifvit af Kongl. Den 18 November f, ra. 169 Majit. Jag anser ej någon annan Auctoritet deröfver kunna yttra sig, än Ridderskapet och Adeln, och anhåller för öfrigt om proposition å min motion. Herr Cederskjöld: En Talare liar nyss påstått, att allt, hvad i lagen ej är förbjudit, vore tillåtit. Men då man påminner sig åtskilliga från Regeringen emanerade skrifvelse!-, hvaruti tvärtom den sattsen yrbas, att allt är förbjudit, som icke i Lagen är bestämdt tillåtit; så inser man lätt, att den värde Talarens princip i grundlagstolkning icke skulle komma Ständerna, utan blott den andra Statsmagten till godo. Grefve von Schwerin„ Fredrik Bogislaus: Jag har någongång inom detta hus hört män, ägande för sig erfarenheten att hafva mottaget vedermälen af Ridderskapets och Adelns förtroende, i frågor af högt intresse påkalla detta förtroende.
Stockholm den l(j December 1844. Bih. till il St, Vrot. 1844. 4 .Sami. 1 Afd. 80 ila [t. 3 M Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 115. Reservationer. Af Herr Berg von Linde: ”Med tillkännagifvande att jag, såsom delegare i Civil-Statens Pensions-inrätlning, ansett grannlagenheten fordra att afhålla mig från deltagande uti voteringen, reserverar jag mig mot det beslut, som blifvit resultatet deraf. Om Rikets Höglofl. Ständer behagat bifalla det bidrag till Pensions-inrältningen, som af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition om Siats-Verkets tillstånd och behof ansetts för den samma erforderligt, hade mera sannolikhet funnits för Pensions-inrättningens möjliga förmåga att uppfylla de nya förbindelser till nya delegare, man vill pålägga inrättningen. Nu synes mig denna sannolikhet allt för tvifvelaktig att jag med min röst kan understödja beslutet.” Häruti instämde Herr af Ekströmer. Af Riksdags-fullmäglige Jonas Johansson, Anders Nilsson, Petter Pehrsson och Anders Johan Sandstedt. STOCKHOLM, & geas serus tryckeri, 1844. Stats-Utskotlets Utlåtande, N‘.o It3. I N:o i 15. Ant. (ill Exp,-Utsk d. 20 Dcc., k|. 0 f. ra Utlåtande, i anledning af vacht fi nga oni nedsättning af afgiften titt Handels• och Sj6farts-fonden, herorde fonds ingående till Riksgälds-Contoret samt Convoy-Commissarialets upplösning. Cl. A.) U!i e't lios Borgare-Ståndet afgifvet memorial, som lill Stats-Utskottet blifvit remitteradt, har Herr F.
TJti ett till Utskottens behandling från Högloflige Ridderskapet och Adeln remitteradt Memorial, har Herr port Wahrendorff, Martin, anfört, att, vid Lax-fiskes idkande af vissa dertill privilegierade districter och personer, oftast vid flodernas utlopp skola, på grund af Författningarnes förmenta ofullständighet, sådana missbruk ega rum, hvarigenom andre, vid strömmarnes stränder längre i landet boende jordegare tillskyndas, om icke fullkomlig afsaknad, åtminstone betydlig minskning i deras fiske; hvarföre Motionairen yrkat: Att hittills varande Författningar i ämr het må öfverses och ny bekräftelse föreslås å alla de Lagar, som leda till allmän nytta, med hänsigt tillika å Lax-fiskets bibehållan-j de för framtiden, samt att sådana ytterligare tillägg och förbättringar måtte föreslås, sora,’ utan kränkning af någons bättre rätt, kunna vara möjliga. Sedermera har Motionairen uti ett, enligt derom gjordt förbehåll, till Utskotten aflemnadt Anförande, vidare utvecklat sina åsigter i ämnet, enligt hvilka de egentliga 6 Lag samt Allm.Be$v.o. Onc.Vtsft. Bet.
Dito, om bibehållande al det vid 1855—1854 års Riksdag till om byggnad af Långebro vid Christianstad anvisade stats-bidrag; 5:o ' Dito, om försäljning af tomt-platsen efter Kronans nedbrunna spanmålsmagasin i staden Carlshamn; Bih. till R. St. Dito, i anledning af f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län. General-löjtnanten Herr Grefve Sarl Gustaf Löwenhjelms. f. d. tillförordnade Landskamererare^ Krono-fogden A. S. Peterssons och Lands-sekreteraren, Lagmannen C. Engelbloms underdåniga ansökningar att erhålla eftergift af dem ådömdt ersättnings-ansvar för Kronans förlust i följd af Läns-bokhållaren Casper Langlets bedrägliga förhållande, jemte vid remissen deraf afgifne yttranden; 7:o Dito, om eftergift af den framlidne Öfversten m. m. Israél af Eken stam, i egenskap af Chef för Westra tull-distriktet, till ersättande ådömda andel utaf Tull-kassören G. E. Bergvalls balans; 8:o Skrifvelse, i anledning af gjord underdånig framställning om statens medverkan för fullbordande af jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult; 9:o Dito, angående gjorda underdåniga framställningar om stats-bidrag för jernvägs-anläggningar från Mariestad till vestra stambanan, från Borås till samma stambana, emellan Köping och Uttersbergs bruk samt mellan Hvetlanda och Oscarshamn; 10:o Dito, angående Direktionens för Nora-Ervalla jernvägs-bolag underdåniga ansökning om ytterligare låne-understöd för nämnde jernvägs-företag; samt ll:o Dito, i anledning af f. d. Expeditions-chefen m. m. C. F. Meinanders underdåniga ansökning om pensions-förhöjning. S. D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-Utskollel Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse med förslag till författning, angående stämplade pappers-afgiften, samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas.
Då ropade Jesus i templet, lärde, och sade: Ja, I kännen mig, och I veten hvadan jag är; och jag är icke kommen af mig sjelf; utan den mig sändt hafver han är sannfärdig, den I icke kännen. Men jag känner honom; ty jag är af honom; och han sände mig. Då foro de efter att gripa honom; dock kom ingen sina händer vid honom; ty hans tid var icke än då kommen. Men månge af folket trodde på honom, och sade: När Christus kommer, icke varder han mer tecken görandes, än denne gjort hafver? Så hörde de Phariseer, att folket mumlade sådant om honom; och sände Phariseerna och de öfverste Presterna tjenarena ut, till att gripa honom. Då sade Jesus till dem: Jag är ännu en liten tid när eder; och så går jag bort till honom, som mig sändt hafver. I skolen söka mig, och intet finna mig; och der jag är, dit kunnen I icke komma. Då sade Judarna emellan sig: Hvart vill denne gå, att vi skole icke finna honom? Månn han vilja gå ut ibland Hedningarna, som här och der förströdde äro, och lära Hedningarna? Hvad är det för ett tal, som han sade: I skolen söka mig, och intet finna mig; och der jag är, dit kunnen I icke komma? Men på yttersta dagen i högtidene, den ock störst var, stod Jesus, och ropade, sägandes: Hvilken som törster, han komme till mig, och dricke. Hvilken som tror på mig, såsom Skriften säger, af hans qved skola flyta lefvandes vattens strömmar. Men det sade han om Andan, hvilken de få skulle, som på honom trodde; ty den Helge Ande var icke än då på färde; ty Jesus var icke ännu förklarad. Då nu månge af folket hörde detta talet, sade de: Denne är sannerliga en Prophet. En part sade: Denne är Christus. Men somlige sade: Icke skall Christus komma af Galileen? Säger icke Skriften, att Christus skall komma af Davids säd, och af den staden BethLehem, der David var? Och vardt en tvedrägt ibland folket för hans skull.
Jag behöfver icke erinra, hurusom förslaget innehåller mycket, som kan medföra stora fördelar för det allmänna; afslås nu Ulsk:s förslag, skola dessutom svåra förvecklingar i formelt hänseende upkomma. Vi känna alla, att Riksg:sKont:s reglemente omarbetas och fastställes vid hvarje Riksdag, hvarföre ock Grundlagen stadgar, att om 2 Stånd stanna emot 2 i fråga om detta reglemente, skall det afgöras i förstärkt StatsUtsk., och då skulle inträffa, att, om detta förslag nu af R. St:r förkastas, ehuru det innehåller ganska nyttiga stadganden, hvilka redan finnes i det nuv:de reglementet och ovilkorligen måste inflyta i det blifvande, R. St:r skola försättas i ganska många formela svårigheter. Dessutom finnas motioner i StatsUtsk., som med detta ämne ega sammanhang, så att det är af vigt för Ctsk. att vid deras behandling hafva fria händer. Jag förnyar min vördsamma anhållan om återremiss. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Om jag än icke vill göra mig saker till ett obetingadt ogillande af Utsk:s förslag emedan jag finner att den grundtanke som deruti är uttryckt bör godkännas, måste jag likväl i hufvudsaken förkasta sättet för förslagets utförande. Jag vill icke besvära Ståndet med att afhöra någon granskning i detalj, jag vill endast till besvarande uptaga några här gjorda anmärkmr. En värd ledamot har sökt vederlägga Hr Gripenstedts framställning i går i fråga om det förhållande, hvari upbörden står till rörelsekapitalet. Jag tror icke att denna vederläggning är fullt riktig, ty de extra Statsinkomsterna som nu för tiden äyo de Den 3 December f. m. 49 de betydligaste, såsom Tullen, Chartae-Sigillatee-afgiften m. fl. äro någorlunda jemnt fördelade på bela året, och visst Sr åtminstone att förhållandena ingalunda gestalta sig såsom Utsk:s tablå utvisar, men på andra sidan kan icke nekas, att de 2:ne siste talarne hafva ganska rätt deri, att det är af stor vigt att förekomma kapitalets hopande i de allmänna kassorna.
Då, i afseende å bestämmandet af det ersättnings-förslag, som till Militie-boställskassan bör anvisas, förekomme, hvad hemmansräntorna och tionden beträffade, att dessa äro af varuvärdenas möjliga omvexling beroende, hvadan ersättningen för denna del af inkomsterne syntes böra så bestämmas, att den kunde, efter nämnde värdens förändring, lämpas, har Kongl. Maj:t täckts föreslå, att berörde ersättning måtte beräknas sålunda : a) att sedan, hvad de Militie-boställs-kassan tillslagna hemmansräntor angår, desamma blifvit uträknade efter medelmarkegången för de sednaste tjugu åren, och dervid serskildt bestämdt, huru stor del deraf, som inom hvarje markegångssättnings-distrikt af markegång berott, denna sednare del af räntorna utbytes emot en, efter nämnde medelmarkegång, deremot svarande qvantitet spanmål af samma slag, som tionden inom di striktet och hvilken spanmälsqvantitet sedermera tages till grund för den årliga ersättningen samt godtgöres, på sätt här efteråt förmäles, hvaremot för den öfriga delen af räntorna, jemte forsellönen för så väl deruti inbegripen spanmål som tiondespanmålen, bestämmes ett kontant, oföränderligt, årligt anslag; samt b) att ej mindre det i föregående moment omförmälde spanmåls-anslag, som, i stället för den utaf markegång beroende andelen af hemmansräntorna, skulle blifva fast stäldt, än ock den anslagna tionde-spanmålen, årligen godtgöras efter enahanda beräkning, som ligger till grund för liqviderändet af kronans behållna tionde-spanmål inom di striktet. Beträffande serskildt säteri-frihetsmedlen, så har Kongl. Maj:t behagat föreslå, att de måtte godtgöras medelst tillökning i det kontanta anslaget, af jemt 26 Rdr; Och då, med tillägg af dessa 26
Ropades ett starkt Ja; hwarjemte mänga yrkade, att under detta bifall Grefwe törners tilläggning, att Grefwe sk s1gtzis8's anföranden mätte anses säsoni hans enstilda yttranden, utan egenskap af förklaring eller af Ridderskap» och Adeln fordrade upplysningar, mätte wara inbegripey. Herr Eres»en och Landt.Marskalk en tillkännagaf, att han ifrän Hans Excellcvce Stats-Minisiern erhällit en hillet rörande FrcdSflutet, hwilken han lät uppläsa, sä lydande r Tredje Band. N:o 96, 97. "Stats - 754 Dm 22 September. " Stats - Ministern för Utrikes Ärcnderne har den äran underrätta Herr Erefwcn och Landt-Marstalken, att genom en denna morgon ankommen Courier frän Kongl. Maj:ts Bestickning tvid Kejserliga Rysta Hofwct, den tidning inlupit, att Freds Tractaten emellan Swerige och Ryssland blifwit den I7:dc dnines i Fredrikshamn undertecknad." "Torneä och Muonis Elfmar blifwa Riksgränsen i Norr." "Kongl. Majit ämnar, sä fort sig göra lätcr, uti kienum ?Ienorurn pä ett mera högtidligt sätt lemna Riksens Ständer del af den asflutade Freden." Stockholm den 22 Sept. I^nr8 von kmZeström. Anmäldes och infördes en Deputation ifrän dek Hederwärda Bonde-Stänbet under anförande af Riksdagsmannen ifrän Bohus Län Lörjs Olansson, medförande de Bonde - Ständcts Beslut, hwilka i nedanstäende Protocolls-Utdrag innchällaS. Oepukationen afträdde pä Sfligt sätt beledsagad. Upplästes följande: Utdrag af Prokocollct, hältet hos BondrStändet d. 19 September 1809. S. O. Sedan Bonde - Ständet med liflig erkänsla för sine Respective Med, Ständers wälwilja och benägen - Den 62 September.
Huruvida dock det vore nyttigt, om med dopet finge anstå under en sådau obestämd tidrymd, som motionären föreslagit, synes med skäl kunna ifrågasättas. Derigenom skulle i det närmaste omöjliggöras den kontroll i afseende å dopets verkställande, som äfven motionären ansett fortfarande böra ega rum. Deremot synes hans syfte lika väl kunna vinnas, om för döpelsen bestämmes någon viss tid af den utsträckning, att, utan åsidosättande af tillbörligt afseende å sakramentets helgd och vigten deraf, att med döpelsen ej för länge uppskjutes, densamma måtte i de aldra flesta fall kunna hinna att inom den sålunda utsatta tiden verkställas; Och torde härvid den af bemälde komiterade föreslagna tid af sex veckor lämpligen kunna antagas. Vidare kan anmärkas, att det af motionären för den händelse, att med döpelsen obehörigen fördröjdes, föreslagna stadgande, att Konsistorium skulle efter omständigheterna förfara, är alltför obestämdt och lemnar rum för godtycke och olikhet i tillämpningen; hvarföre Utskottet föredrager, att tills vidare 2 § i denna del lemnäs i oförändradt skick, och det så mycket heldre, som dess nuvarande lydelse, så vidt Utskottet känner, icke medfört någon olägenhet. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en sådan förändring af 3 Kap. 2 § Kyrkolagen, att tiden, inom hvilken barn skall till döpelsen befordras, bestämmes till sex veckor efter barnets födelse. Hvad åter angår den förändring;, motionären föreslagit i 3 Kap. 3 § Kyrkolagen; så är, enligt hvad Utskottet inhemtat, förslaget härutinnan föranledt af det sätt, hvarpå presterskapet på åtskilliga orter tillämpat det anförda stadgandet i nämnda §. Så har nemligen något undantag från den allmänna regeln, att dopet bör ske i kyrkan, ej medgifvits i annat fall, än att sådant omöjligen låtit sig verkställas. Härigenom har således de i §:n förekommande orden : “andra skäliga orsaker11 gjorts alldeles lika betydande med det föregående ordet “nödfall*. En sådan tolkning är dock uppenbart origtig.
Emellertid var denna förträffliga uppsats den första anledningen till de båda vännernas företag att tillsammans utgifva en tidskrift, hvars syfte skulle vara att verka för nyssnämnda ändamål. Efter ett nioårigt samarbete med fru Adlersparre drog fru Olivecrona sig således tillbaka, ehuru hon kvarstod som medarbetare i tidskriften; flere af henne författade uppsatser hafva förekommit i densamma, som t. ex. » O m kvinnans religiösa uppfostran », » Kvinnan och välgörenheten », » Ett ord i skolfrågan », » Kvinnan och sjukvården », » O m hushållsskolor », » Kvinnan som läkare » m. fl. Dessutom har fru Olivecrona skrifvit flere uppsatser i äfven andra tidskrifter. Genom den mängd statistiska uppgifter öfver kvinnans arbete i Sverige, som hon gjorde för väldsutställningarna i Wien och Filadelfla, har hon lämnat ett ytterst viktigt bidrag till litteraturen på detta område. Hennes mångsidiga intresse gjorde sig äfven gällande på flere andra områden och har lämnat djupa spår efter sig såväl i Upsala som framför allt här i Stockholm. I » Föreningen för sinnesslöa barns vård » var hon allt ifrån dennas stiftelse till det sista en verksam medlem; med samma ifver ägnade hon sig åt de intressen, som omfattas af » Sällskapet för arbetsflitens befrämjande », hvarjämte hon på ett mycket verksamt sätt deltog i stiftandet och underhållet af ett arbetshem för idioter. Men det dröjde ej länge, innan Rosalie Roos — detta var fru Olivecronas flicknamn — fann ett verksamhetsfält i sitt eget hem. Hon gifte sig nämligen år 1857 med professorn i juridiska fakulteten i Upsala K. S. Olivecrona och åtog sig vården o m hans fyra barn i ett tidigare äktenskap. Då prof. Olivecrona längre fram utnämndes till justitieråd, flyttade familjen till Stockholm, där den sedan bott. Med honom, som åtnjuter stort anseende bland de rättslärde i Europa, gjorde hon flere gånger vidsträckta resor, och öfverallt fann hon material, somJ kunde gagna hennes sträfvan.
Af de, öfriga sju insända täjlingsskriflerna utmärkas följande tre med mentron och hedersdiplom: Räddad af Elena; Emellan vår och höst af Vera; » Over evne » af Aramis. Införandet af den prisbelönade följetongen tager sin början i något af de närmaste numren. Ett farligt m o d e. (?J7 " * n Köbenbavnstidning innehåller följande raärk^ ' S P P de chevelyrprydnad så moderna » sköldpadds » - kammarne: Älskvärda läsarinna! Ni anar ej, att den kam, som ni framför spegeln fäster i ert vackra hår, utan minsta oförsigtighet från er sida skall kunna förvandla ert hufvud till en brinnande fackla! Ni följer modet, och en af dess lagar bar länge varit uppåtstruket nackhår, liten, spetsig frisyr och öfverst i » toppen » en kam. Ni har trott, att kammen, ni använde, var af sköldpadd eller horn, och sorglöst har ni smyckat ert hår med ett lömskt, mordiskt föremål, farligare än en krutpatron. Hör då och darra, och ryck kammen ur håret! När ni hört, skall ni skänka ert förrädiska hårsmycke till tjenstefiickan att använda som upptändningsmedel i köket. A r ni ekonomiskt anlagd, ålägger ni henne blott att begagna en land af kammen, hvarje gång hon skall göra upp eld — det är alldeles tillräckligt. Då den, som skrifver dessa rader, (ick reda på, för hvilken fara våra damer, utan att veta om det, utsätta sig, hade han ingen ro, förrän ett dussin vackra kammar, inköpta hos olika galanterihandlande, lågo i hans rockficka. Och så blef det intressanta profvet företaget. Resultatet var, att af tolf kammar kunde blott en motstå elden, d. v. s. blott en var af horn. Nästan öfverallt såldes de för hornkammar; blott i en butik svarades på förfrågan, af hvad materiel de voro: » Dessa äro af horn; men dessa af celluloid — och de äro dyrast. » Celluloidkammen var verkligen 50 procent dyrare än hornkammen; och af celluloid är det, som dessa massor af brännbara kammar äro tillverkade.