Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon visade sig veta hvem han var, men glömde också ej hvem hon var sjelf. Ledig, skalkaktig, qvick, afslog hon hans förklaringar med skämt, eller tillbakavisade dem med stolt sjelfkänsla om de blefvo af mera allvarsam art. Och sålunda qväfdes hertigens böjelse i sin födsel Nej, läsare! då känner du illa menniskohjertat. Ju flera hinder, ju värre svårigheter, ju sannolikare omöjlighet: desto våldsammare begär, desto djerfvare beslut, desto mera förtviflad lidelsen, – förtviflad – märk noga! – icke förtviflande En vacker dag satte prinsen sig ned att skrifva ett bref, brinnande af kärlek, smältande af känslor, flämtande af utrop, sprakande af löften, dundrande af trohet. Han förseglade det med sitt hertigliga vapen och skickade efter Badin. Denne inställde sig. Fredrik riglade dörren. Morianen studsade, då han till denna hemlighetsfulla inledning lade häftigheten i prinsens rörelser och förvirringen i hans blickar. Morianen förlitade sig i alla händelser på lugnet i sitt samvete och öfverlägsenheten af sin kroppsstyrka. – «Badin, vi äro snart sagdt uppfödda barn tillsammans, och jag har alltid hållit af dig nästan lika mycket som mina egna bröder.« Det vill just icke säga mycket tänkte morianen vid sig sjelf, men behöll omdömet inom sig. I stället svarade han: – «Sannt, min Höghet, och smickrad öfver beskrifning. Tillgifvenheten är också, med förlof, ömsesidig.« – «Och deraf vill du gifva mig ett prof?« – «Oändligt gerna.« – «Jag vet, att du förr tillhandagått min syster med framskaffandet af bref till fursten Hessenstein: vill du nu göra mig samma tjenst, med iakttagande af samma förtegenhet?« – «Utan tvifvel Men hvarföre i all verlden skickar ej Högheten heldre efter fursten eller besöker honom sjelf?« – «Dumhufvud! Det är visst nu fråga om fursten!« – «Ja så; ursäkta! det var en helt annan sak.« – «Det är ett bref, som du skall tillställa fröken Sophie Fersen och skaffa mig svar på.«
Man deklinerar och konjugerar icke lifvets högsta sanningar med risk att få plaggor. Det var med grekiska Nya testamentet som med skolornas tvungna kyrkogång: ve den, som efter gudstjensten ej kunde redogöra i skolsalen för predikans innehåll! När den lyckliga tiden kom, att en gosse afskuddat skolans damm, tänkte han med en suck af lättnad: Gud ske lof, att jag icke mer behöfver gå i kyrkan! Att på rak arm öfversätta grekiska till latin, det var ett lärdomsprof i förfädrens smak! Men som denna uppgift stundom var benig nog, fann jag mig, vid den förhoppningsfulla åldern af tretton år, synnerligen angenämt öfverraskad, när jag en dag bland skräpet på någon bortglömd hylla upptäckte en gammal latinsk bibel. Hvilken skatt! Ingen nöd numera! Här var öfversättningen. Jag företog mig att studera denna pretiösa bok. Hon var icke tilldragande i sitt yttre: gulgrå, nött af ålder och slitning. Med sina massiva träpermar, sin tjocka skinnrygg, sina mässingsbeslag och dito knäppen, vägde hon minst ett halft lispund. Underliga sirat voro inskurna i permarna: Moses med de tio budorden, David med harpan, jungfru Maria, trampande på hufvudet af en orm, som slingrade sig kring jordklotet. Bandet hade för sin tid varit ett praktband, och den tiden var icke i går, ty på det väl bibehållna titelbladet lästes med tydligt tryck: Lugduni Batavorum (Leiden) anno Domini MDLXX (1570). Det var alltså den rättrogna romersk-katolska bibeln i sin enda erkända latinska utstyrsel, versio vulgata eller, som den vanligen kallades, vulgata, den allmänneliga, ehuru bibeln fick läsas endast af kardinaler, präster och munkar. Äfven en skolgosse kunde begripa, att denna latin från år 400 efter Kristus icke var Ciceros, långt därifrån, men detta betydde föga, det lärda språket skulle flyta som vatten vid öfversättningen i skolan; man skulle blott hurtigt ramla på. Snart upptäckte jag, att icke blott bandet, utan äfven trycket måste för sin tid hafva varit en praktupplaga.
Extra utgifter Besparingar å de allmänna anslagen Summa Utbetalning. Besparing. Kontant behållning till år 1859. Summa. IFordringar och för-» skott, till år 18591 balanserade inom I linien. ' — 15,00( — 1 _-l - — 15,00 9 — - | 39,001 ) 39,00 9 — r — 12.55( Följande samma indelning, som uti Krigs-kollegii hufvudbok är iakttagen, öfvergå Revisorerne nu till en närmare redogörelse för de särskilda anslagen. A) Tjertle hufvudtiteln. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af bifogade tabell: (Se bilagan Litt. H.) Det bland anslagen till materielen å 4:de hufvudtiteln uppförda reservationsanslag till försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-kollegii Departementer, 1,136,578 B:dr 89 öre, är af Kongl. Majit, efter upprättade specialstater, fördeladt emellan Krigskollegii särskilda afdelningar. Förhållandet med detta anslag under revisions-året inhemtas af följande tabeller: a) Artilleri-afdelningen. Debet: Balans från år 1857: Förskotter, upptagna inom linien, 118,952: 24. Uppbörd: Kontant anslag, enligt Kongl. Maj:ts stat, .". 297,520: 51. Indelta räntor, enligt markegångspris, på förslag 900: Balans till år 185,9: Skulder, antecknade inom linien, 66,024: 10. Credit. Balans från år 1857: Hufvudoch reserv-förråden Belägringsoch fästnings-artilleriet Artilleri-regementena - Fyrverkare-korpsen Artilleriet i allmänhet Indelta kavallerioch infanteri-regementena samt be vä rings-manskapet Gottlands försvarsverk Krut-tillverkningen - Mariebergs artilleri-läroverk - Carlshamns kastell Försträckning mot ersättning - Försäljnings-medel •■•••• Indelta räntors debiterade värde Diverse utgifter — Balans till år 1859: Kontant behållning
Riksdaler för de yngre, med bibehållande af den bemälde landtmätare nu tillförsäkrade ersättning af bögst 450 Riksdaler för arbete utöfver stadgadt årspensum, hvarigenom anslaget till storskiftesverket skulle för nästkommande stalsregleringsperiod behöfva ökas till 46,300 Riksdaler årligen. För egen del hade Ofver-Direklören, med anmärkning att Kongl. Majits Befallningshafvande i Nori bottens och Stora Kopparbergs län vid sine beräkningar icke upptagit något anslag till inköp af papper, i underdånighet anfört, att landtmätarne vid afvitlringsverken i Wester-Norrlands, Westeroch Norrbottens län syntes böra bibehållas vid de förhöjda arfvoden, som genom Kongl, brefvet den 2 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop.
Först och främst ber jag, att få rätta ett misstag, som min vän, Gr. von Rosen, begått, då han trodde miu mening vara, att beröfva enskildta medlemmar af R. St. rättigheten, alt begära anslag till sådana företag, som det ifrågavande, derföre att jag förordade Frih. Raabs förslag, att StatsUtsk. borde såsom allmän grundsats antaga, att icke bevilja sådana anslag, förr än vederbör:de myndigheter blifvit i saken hörda, och underd. framställning till K. M. ingifvits. Min meniDg är alldeles icke sådan. Jag vill lemna hvar och en representant öppet, att sedan de embetsverk, om hvilkas partiskhet Gr. von Rosen talat, afslyrkt en framställning, och sedan till och med K. M., på grund af ett sådant afslyrkande utlåtande, ansett Sig icke böra derom till R. St. aflåta någon propos. att hos R. St. väcka samma förslag, och underställa detsamma deras pröfning, hvarvid äfven den öfverklagade partiskheten hos embetsverken torde kunna, ifall den verkligen egt rum, i dagen framdragas. Det är visserligen möjligt, att en sådan partiskhet understundom kan hos ett embetsverk göra sig gällande, men jag tror likväl, att sådant oftare inträffar hos den enskildte, och i saken mest intresserade. I alla fall har en talare, som upträdt efter mig, redan ådagalagt, att partiskhet kan finnas äfven på andra håll, och att spåren deraf möjligen skulle kunna skönjas just i del utlåt., hvaröfver vi nu öfverlägga. Jag vill visst icke påstå, att sådant är förhållandet, men lika litet torde man kunna påstå, att inga misstag, inga förbiseenden blifvit vid detta utlåt:s afgifvande begångna. Just för att undvika detta, och för ali draga nytta af det embetsverk, åt hvilket man beviljat löne-förhöjning, anser jag, att man borde taga till regel, att alla sådana framställningar, som ifrågavar:de, borde göras hos K. M., samt Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen deröfver höras, innan R. St. anmodas, att dertill anslå medel. 508 Den 29 Juni f. m.
Dä nu således den foreflagne förökningen af Lagstiftare och csentrinter hwad de nämnde Folk Olasdr angar, icke mera för den jord, som desie medborgare innehafwa, wid Riksdagarne finnes wara obewakad, lärer denna fräga endast til den personella beskattningen kunna inskränkas, hwarwid förekommer, at hwarje Medborgare wid de personella taxeringarna hänföres til den klafl honom efter sytzlacaracter eller känd förmögenhet, enligt Bewillningens grunder tilkommer, ingen obetagit, at sin rätt härwid bewaka; Hwadan i detta hänseende defle FolkKlaster icke kunna blifwa lidande, och den prosccreraäo Ueprcsentatious ökningen säledes icke behöfwes, derest man ej önskar, at til högsta ytterlighet'yrka den sattsen: lika medborgare, lika rättigheter; i hwilken händelse, säsom äfwen lika contribueranäe, fastän frän mindre förmögenhet, inhyseshjonet och Torparen, Gärningsmän ä landet med flere, icke skulle kunna utan uppenbar orättwisa förbigäs. Underlig synes mig wara den Reform och inskränkning nian önskar uti Uepresentationen hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, just i det ögonblick man will föröka Uepresentationen i de andra Ständen med et stort antal af nya Uepresentantcr; härmed kan wäl icke äfyftas en contra-NaUance, ty den är gifwen, emedan hwarje Ständ icke utgör mer än en röst, ehuru manstarkt det ock än ärDen wärda Ledamoten bar säleds döljt fin afsigt, hwilken mig icke tilkommer at blotta; mig äligger allenast, enligt mit åtagande, wisa päföljderna 'af den föreslagna organisation, sä09, som AZ6 Den Zo Maj. som innefattande en nyhet til förändring ledan» de, mätte mig da tillätas harwid framställa följande frägor: runo Hwarest någonsin har en Folk-Regering der paria vota förswunnit och der det hela bildat en cleinocratie i tidens längd burit sig?
Dock skulle mynt surrogaterne få dervid i betalning användas, efter den vid hvarje förfallotid gällande Cours eller skillnad i detta Lands Silfverpria, sorn hvart qvartal af Konungens och Nationens Ombud skulle föreskriivas, alldeles 1 enlighet med qvartalets medeltarifF på Silfverpriset. A.f den nya Bevillningen skulle en liten del ingå i Silfver direct till Banken, äfven Den 10 Junit e. m, 531 en del af RiksgäldsContcirets räntevinster.' De öfriga räntorna böra direct till nyttiga arbeten blifva disponerade: I förstnämnde afsigt skulle en del lån beläggas med en låg ränta i Silf-; ver: Banken utgåfve för detta Silfver nya Sedlar till lån, med hvars ränta Verket» aflöning samt nyttiga National-företgg bestriddes: I lånerörelsen från RiksgäldsContoiret indrogs årligen och amorterades samma belopp som Bankens nya Silfver-utlåningar »kulla utgöra: Af Bevillningen, som med en half million sålunda kunde minskas, skulle tillika en viss summa årligen afsättas, att ej mera i Lånevåg utgå, hälst RörelseCapitaleta valeur blifver på detta sätt till en niondedel nu för det första ökadt. Endast på detta sätt kan man motse , det sköna ögonblick, då blott Bankens Sedlar skulle med verklig Fond åter circulera; då vöre realisationen gjord på det minst orättvisa och tryckande sätt’ då kunde förtroende och Allmän välmåga blifva möjlig och Näringarne i sjelfva verket ej blott till namnet, lifva»: Genom besparingar och kloka Ekonomiska Författningar, hvilka mesurer måste,ovilkorligen gå i bredd med Finance-reglcringen, skulle, efter denna plan, Silfver-myntets spridande i landet ej medföra skadlig följd och Bankens Växel-functioner kanske snart nog kunni fitertagas. De stora orden: Industri och Näringars förkofran blifva lika lätt missbrukade, som orden frihet och jemlikhet, till mensklighetens fasa? 53* Den io Junti e. mi sS ofta "blifvit d«t.
Ofver-direktören hade derföre, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med detta Lagberedningens förslag, uppgjort en förändrad redaktion af 1, 2, 3 och 5 gi; Skiftes-stadgan, hvilken förändring Herr Grefve Anckarsvärd nu föreslagit skola antagas. Utskottet kan ej undgå finna de skäl, som tala för detta förslag, vara af öfvertygande beskaffenhet; och Utskottet tillstyrker derföre att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:! anhålla, att Usta, 2:dra, 3:dje och öde §§ i 8:de kap. Skiftes-stadgan erhålla följande förändrade lydelse; § I ”Allmän deiningsgrund emelian hemman ä landet skall hädanefter vara: uti odalegor. hvad hvarje hemman, efter urminnes häfd, laga kraft egande dom eller föregångel skifte, som oklandradt eller faststäldt är, innehafver den tid skifte ske skall; men uti skog, utmark eller annan ega, som samfäld är, det. hemmantal, som för gammalt eller oförmedladt i orten gäller, eller hvad som för viss ort utgör, i 14 Sammant. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JV? 29. stället för hemmantal, gällande jemförelsegrund vid skifte af sådan samfällighet. Eger hemman, efter laga kraftegande dom, rätt till viss del i skog, utmark eller annan samfällighet, eller har skifte, sorn oklandradt. eller fastställ11 är, derå redan skett; vare lag som om odalegor förut är sagdt. Sker skifte emellan särskilda lotter inom samma hemman; galle ock för dem den delningsgrund, sorn för särskilda hemman nu stadgad är. § 2. Skall jord skiftas, som till stad hörer; dä gälle om delningsgrund hvad särskildt kan stadgadt vara, eller stadgadt varder när fråga derom väckes. § 3. För lägenheter å landet, som sakna hemmantal, vare i odalegor samma delningsgrund, som för hemman i 1 § stadgad är.
Fröken Cecilia Fryxell hade i grefvens hus en större helpension, där den unga guvernanten fick tillfälle att sätta sig in i fordringarna på en sådan, som efter hand börjat hägra för henne som ett mål. Det dröjde ej länge, förrän hon skulle vinna detta mål. D å fröken Sofi Posse 1 855 afled, kallade hennes bror, baron J. A. Posse, den bekante utgifvaren af Väktaren, fröken Unge till efterträdarinna, oeh i 26 år förestod bon sedermera läroverket. Nyss nämnda år ingick hon äktenskap med sedermera kyrkoherden i Danviks församling, Gustaf Hammarstedt, med hvilken hon i ett 2 9-årigt lyckligt äktenskap hade 5 döttrar. I sin allmänt älskade, fiubildade make hade fru Hammarstedt liksom hennes skola haft ett fast stöd, då han äfven bland de dugande lärarkrafter — en Rohtlieb, May m. fl. — hon fäst vid sin skola, framstod med sin förmåga att binda elevernas uppmärksamhet och väcka deras intresse. » Hammarstedt ' ska skolan » hade så- lunda många förutsättningar för det anseende den vann, trots frånvaron af all reklam, allt prål med suveräna metoder o. s. v., och dess åldrande föreståndarinna kan nu med tillfredsställelse blicka tillbaka på en hedrande lifsgärning. 4- ugustinatt och fullmånsglans på hafvet ... hvart dagens ljud i slummerro ^Då reder jag min låt legrafvet ... och seglar hån med dig, dar månens strimma glimmar " jEj märks en fläkt, och utan vågor framfor men mörker fast låten framåt lugnt och slrålllankt oss hafvet, fjärden c X&gt;a sitter tyst i fören, och i din Hick jag spanar under 3 vattnet Hickar i ytans glas, ^ag ilar, oss. ögonfransen. du, och hand, som med dig på månlyst ej våg jag lloss, glansen af silfvcrdroppar ville styra så min där fram jag lakom ilar, hvilar lyst af månens höljer vän. lefnads sänks stänks. segel sommar-vattenspegel, men ej vind jag hör, ser, som häfves mot min för; pASPARIN.
Hofrättens expensmedelsräkning för år 1862 icke blifvit, pa sätt eljest i allmänhet skulle ega rum, af vederbörande attesterade, får jag, som i egenskap af redogörare för Kongl. Hofrättens expensmedel omförmälda räkning upprättat, afgifva den vördsamma förklaring, att i afseende å ifrågavarande verifikationer ar 1862 iakttagits enahanda förfaringssätt, som under många föregående år varit följdt och blifvit lemnadt utan anmärkning, eller att, utöfver det allmänna attestat, som innefattas i den underskrifna redogörelseräkningen a samtliga under året förefallna utgifter, särskildt bestyrkande af deri aberopade verifikationer endast egt rum i så måtto, att, der utgiften varit af någon betydenhet och angått antingen för Kongl. Hofrätten verkstäldt arbete eller andra till förbrukning under längre tid afsedda materialier, än papper och pennor, för hvilka särskild redovisning afgifvits, verkställigheten eller levereringen i allmänhet blifvit genom påskrift a verifikationen eller annorledes intygad af den Kongl. Hofrättens vaktmästare, som haft närmaste tillsynen öfver arbetet och vården om de inköpta materialierna sig anförtrodd; att för öfrigt angående de under årets lopp efterhand utförda bokbindareoch andra arbe - — 347 — ten eller enligt reqvisition levererade varor, sorn årsvis eller halfårsvis betalas, föras af vederbörande, der så lämpligen ske kan, särskilda anteckningar, med ledning hvaraf räkningarna å samma arbeten och varor af redogöraren granskas innan liqvid erhålles, saint att i fråga om de till Kongl. Hofrättens expensmedelsräkning hörande verifikationer icke finnes någon känd föreskrift, att de skola särskildt attesteras, än mindre någon bestämmelse, af hvilken person dylika attestater skola meddelas. Då, förutom expensmedlen, mig icke blifvit anförtrodd förvaltning af andra till Kongl. Hofrättens disposition ställda allmänna medel, påkallas från min sida ej något yttrande i anledning af Revisorernes tillika gjorda anmärkning derom, att expensmedelsredogörelsen icke innefattar redovisning jemväl för adjunktionsmedel och öfriga under revisionsåret till Kongl. Hofrätten anordnande statsmedel.
JV& 2. nuari klockan 12 på dagen till den 1 Februari vid samma timma, från den 1 Februari Mockan 12 på dagen till den 15 Februari vid samma timma, från den 15 Februari klockan 12 på dagen till den 1 Mars vid samma timma, från den 1 Mars klockan 12 på dagen till den 15 Mars vid samma timma, från den 15 Mars klockan 12 på dagen till den 1 April vid samma timma, från den 1 April klockan 12 på dagen till den 15 April vid samma timma, från den 15 Oktober klockan 12 på dagen till den 1 November vid samma timma, från den 1 November klockan 12 på dagen till den 15 November vid samma timma, från den 15 November klockan 12 på dagen till den 1 December vid samma timma och från den 1 December klockan 12 på dagen till den 15 December vid samma tillfälle; dock vare sex terminer den längsta och två på hvarandra följande terminer den kortaste tid, hvarunder brånvinshandtering må utöfvas. Mäskberedning för bränvinstillverkning får företagas högst feni dagar före den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga sin början. Mäskberedning eller bränvinstillverkning vare likväl ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag till klockan 10 om aftonen å sådan dag. Ar den dag, då termin, enligt hvad ofvan stadgadt är, skulle börjas, söneller helgedag, må bränvinstillverkning icke företagas förrän å nästa söcknedag klockan 12 på dagen. Infaller termins slutdag å söneller helgedag, upphöre rättigheten att tillverka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 12 på dagen. § 3. För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som, för kontrollens handhafvande, finnas i denna författning stadgade. § 4. Den högsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, vare 1,000 kannor, och den minsta 300 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 procents styrka vid 15 graders värme efter Celsii thermometer, allt i medeltal under termin räknadt. § 5.
7. vid 1837 års utgång ökats med - 655,702: 3i. 3. hvartill kommer Vinsten eller Capital-tillökningen för i838, enligt verkställd hufvud-afslutning, utgörande - 676,574: 7. 4- så att, enligt den, efter i838 års Bokslut, sammanfattade och med Tidningarne utdelade Öfversigt af Bankens ställning, Bankens totala Öfverskott eller Capitaltillgångj vid sistnämnde års slut, uppgick till - 7,636,835: 4- 2- 2 Vid granskning af de 2:ne reviderade årens räkenskaper, hafva Revisorerne funnit desamma, på det hela taget, redigt och väl förde, så att vid dessa räkenskaper allenast förekommit några obetydliga erinringar, hvilka Revisorerne, uti aflåten skrifvelse, Banco-Fullmägtige delgifvit. §• 4- Bankens Vexlingsoch Cassa-rövelse. A. Bankens utock invexling af Silfver och Guld, dess Metalliska Gassa och de eif Banco-Fullmägtige vidtagne åtgärder till densammas förstärkande. Förändringarne med Silfver-tillgången äro, i Revisions-Berättelsen af år 183^ (pag. 9), upptagne till och med den 3o November samma år.
3 § Ehuru ordföranden förmodade det den ochristl. och välfärds förstörande oseden at gå så kallad måndagskarl icke vore öflig på något ställe i Rödön socken, känd för ordentl.het o. sedesamhet, samt at ingen husfader el. husmoder funnes så äreförgäten, o. så sniken efter slem vinning at man ville til sådana måndagskarlar, el. full-hundar utlåta bränvin, och därigenom åsamka sig både allmänn o. enskild förbannelse, önskade han likväl at det tillägg til 43 § af byordningen, som församl. resp. ladamöter redan antagit. måtte til ordalydelsen sålunda förändras: Utminuterar el. utprånglar någon, antingen på söndagseftermiddagar, el. måndagar el. andra dagar i veckan, bränvin til sådane som äro kända förfylleri, eller benägenhet at i omåttlighet o. oordentlighet förstöra sina större el. mindre tillgångar, och störes därigenom allmän frid o. ordning, böte utprånglaren, hälften til angifvaren o. hälften til församl:s fattiga, första gången fem r.d:r banco o. sedan dubbelt för hvarie gång, och bränvinssuparen 3 r.d:r o. sedan dubbelt. Orkar han ej boten aftiene han det med arbete hos den som honom där till begagna vill, hvilken då erlägger böterna. Mot hvilken ordförandens önskan församl:s resp. ledamöter icke gorde någon invändning, likväl borde detta försml:s beslut 1 gång årligen från predikostolen upläsas. 4 § Slutligen framställdes den frågan, om församlingen resp. ledamöter \icke/ ansågo nödigt at med det första tänka på orgelbyggnad i Rödön, hälst Rödöns kyrka vore en bland de vackraste kyrkor i landet, Rödöns församling en bland de mäst ansedda o. förmögna församlingar; Kyrkosången för närvarande ganska dålig, samt de gamla orgorna[?], som nu lågo utan nytta o. utan ändamål, skulle troligen ganska betydligt \förminska/ kostnaden af en ny orgel uppsättning?
Inom alla RiksStånden liar också nyttan blifvit erkänd, och blott en enda Ledamot har yrkat nedsättning i anslaget på den grund, att lian ansett det förra anslaget icke vara användt för sitt primitiva ändamål, som troddes vara de Norra Provinserne. Utskotten hafva likväl visat, huru högst obetydligt af detta anslag, under loppet af alla de år detsamma egt rum, blifvit användt söder om Stockholm. Jag kan således ej annat än önska, att Ridderskapet och Adelil ville, med godkännande af de vilkor för anslagets användande, som Utskottens Betänkande innehåller, i afseende på summans belopp instämma med BorgareSlåndet, som, efter hvad jag tror, beslutat, att anslaget intill nästa Statsreglering skall utgå med 100,000 R:dr årligen. Jag anhåller vördsammast 0111 denna Proposition, och utbeder mig officiel upptysning om Borgareståndets beslut, samt huruvida icke delta Stånd inbjudit de öfrige, att i denna fråga förena sig med detsamma. Upplästes Vallöf!. BorgareStåndels ProtocollsUtdrag af den 22 och 24 deli nes, hvar63 II. " iJ aio Den 36 Februarii f. m. af inhemtades, att BorgareStåndet bifallit StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch EkonomiXJtskottens under N:ris 26 och 5i meddeldte Utlåtanden, med den förändring, att det årliga anslaget till Strömrensningar och lättade Vatten-communicationers befrämjande borde, intill nästa Statsreglering, utgöra 100,000 R:dr B:co, och med förklarande, att beloppet må, derest annan tillgång saknas, tagas af medel, hvilka RiksgäldsContoiret blifvit berättigadt att i låneväg anskaffa; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med BorgareStåndet förena. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Den värde Ledamoten, som först yttrade sig, bar ansett det vara angeläget att öka det ifrågavarande anslaget, för att förekomma myntets utvandring till Finland.