Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj;t i underdånighet anhålla om utbehommande till trycket af de inför Kongl. Maj:t Kaline Fiotccoil i Målet, rörande de genom Föredragsnde för ConunandoÄrenden för Arméen utfärdade GeneralOidres, om vilkoren för approberandet 3f Recruter vid sådana Regementen , där Rotehäliarne ej samfällt ingått beting om Soldat-Bekfädnadenj 2:0 Angående instämmande i Ridderskapets och Adelns Beslut att till trycket lata befordra Statsoch BancoUtskottens Betänkanden, så väl om DiscontUtredningen, som Allmänna Fr* nanceRegleringen. 3:0 Angående godkännande af följande StåtsUtskottets Betänkanden: Rörande Gottländska NationalBeväringens af; lönande; Anslag å Stat för inrättande af ExercititeEsqvadroner vid LifRegementets CavalleriCorpser; Förändring uti Staten för Kongl Förvaltningen af Sjöärendcrne; Den 21 Maji, ng» Regleringen af hushållningen vid Strömsholms Kungsgård samt Stuteritt därstädes; Fältkamereraren Molins ansökning om utbekommande af RemissLage. 4:0 Om utväljande af ic Deputerade till bevistande af Kongl. Majus höga Kröning i Norrige samt anmodan till StatsUtskottet att utse Medel till deras Resekostnader och Tractamenten. 5:0 Tillkannagifvande att Ståndet lagt till Hand* lingarne StatbUtskotteta förnyade Betänkanden om BevillningsSurnmans belopp; Dispositionen af de från St. Barthelemy influt^ ne medel ; samt LagUtskottets Betänkande i frågan att de Pu* blique Autoriteter, som å Kongl. Majus och Kronans vägnar afsluta Contracter eller afhand-: lingar med Enskilte, ej må äga att vid tvist om uppfyllande eller tolkning deraf, sjelfva deröfver dömma. Alla dessa ProtocollsUtdrag lades till Hand* lingarne. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 2 eftermiddagen.
Hvilket fält för en lagftridigt herlklylten Regering, för en Ariftocråtiik brottflig ärelyilnad hos individuer, för vinglare eller för' Demagogilke enthoufiafter, att hvardera, efter line ferikilte affigter, begagna den gamla regeln: Di vide et t impera. Ibland ett föndradt, och det forn ännu värre är, i fjel va fin reprefentatiöns - inrättning föndradt folk, huru lätt ville det icke blifva för deffe lyftne, deffe vinglare, deffe förförare, att till verkftällighet bringa deras brottfliga andag, de behöfde dertill hvarken genie eiler penningar; en måttlig erfarenhet ikuile Vara en farn t tillräcklig att lära dem infe och nyttja de m del, hvilka likafom fjelfve erbjuda hg att göra dem i egne eller under länte namn till Fäderneslandets förtryckare. Då ingen kan neka, att vid Riksdagarne uti de mångå Stånds - afdelningarne, hvilka * Hiftorien lärer ofs hafva ofta gifvit våra farnznankpmfter ut leende af fyra mot hvarannan i ftrid varayde färlkildte Nationer, ligger ett I — 34 — oenighetsfrö, forn den illafinnade lättingen kart v begagna, atminftone till tidsutdrägt och uppmärkiamhetens vändande till olämpeliga före* mål, derigenom den nödiga och nyttiga Verklämheten förlpilles, och intfiguen får ledighet att nyttja de för denlämma gynnande tillfällen, forn lig kunna yppa. Da nu möjligheten af fådarte olyckor ligger för öppen dag, äf det icke äfven tid att löka hämma deras utbrott?
Häruti har motionären nu hos Rikets Ständer begärt den rättelse, som, enligt bans förmenande, vore med sträng rättvisa och billighet förenlig; hvarjemte han anhållit: ”att, ”i fall Rikets Ständer skulle finna missförstånd om rätta meningen af det ”citerade lag-momentet hafva ådragit Upsala stad en hård och obillig, beskattning, Rikets Ständer då måtte, deras höga värdighet och rättvisa likmätigt, anbefalla deras Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, dit medlen in”gått, att till Upsala stad eller dess Drätsel-kammare restituera de 686 ”R:dr 2 sk. 10 rst,” som Drätsel-kammaren, enligt motionen bilagdt betyg, ”nödgats, såsom egande-rätts bevillning för löningsjorden utbetala.” Enär den, i öfverensstämmelse med härom gällande föreskrifter, så väl Kongl. Kammar-Rätten som Kongl. Maj:t underställda bevillningsfråga, hvarom förevarande motion handlar, sålunda blifvit i författnings-enlig ordning afgjord, finner Utskottet sig af stadgandet i Regerings-formens go §. förhindradt att i någon ytterligare pröfning af samma fråga ingå; och får Utskottet alltså hemställa, att ofvan omförmälda motion må förfalla. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. kl. ii f. m. Utlåtandei anledning af Full'mägliges i Riksgälds-Contoret hemställan angående den numera indragna Canzlist-tjensten vid deras Expedition. (R:glds Afd.J Hos Stats Utskottet hafva Fullmägtige i Riksgälds-Contoret anmält, att, till följd af Rikets Ständers vid 1834 och 1835 års
Vid behandling inom de särskilda Riks-Stånden af Utskottets Betänkande N:o 7. deruti, med anledning af en utaf Herr Dalman, W. F., väckt motion om upphörande af den för deKongl.Pex-sonerne och Utrikes Sändebuden stadgade tullfrihet och restitution af de utaf deni erlagda tullafgifter, Utskottet hemställt, att nämnda motion icke måtte 4 Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 11. till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, har berörda Betänkande bifallits af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet., hvaremot detsamma blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Yällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt, hufvudsakligen i det syfte, att Utskottet måtte sättas i tillfälle att föreslå andra kontroller i afseende å sålunda införda varor, än de som nu äro stadgade; men då med motionen icke afsetts, att den ifrågavarande tullfriheten borde försvinna, utan endast, såsom anfördt år, att belöpande tullafgifter skulle i vanlig ordning erläggas och sedermera till vederbörande återställas, och frågan vid sådant förhållande icke kan anses röra någon grund för tullbevillningen eller sättet för tillämpningen af en sådan grund, samt icke heller sjelfva bevillningens fördelning till utgörande, lärer Herr Dalmans motion, derigenom att två Stånd bifallit Utskottets ofvanberörda hemställan, hafva, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förfallit, hvilket Utskottet skolat härigenom anmäla. Stockholm den 8 Maj 1866. Stockholm, teyckt hos Sam. Rumstedt, 1866. Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 12. Ank. till Eip.-Utak. dea 8 Maj, 1866, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Eiks-Ståndens skiljaktiga beslut angående tullbevillningen.
Då jag ansett mig böra afgifva detta svaromål i anledn. af hvad som blifvit yttradt emot den åsigt, till hvilken jag bekänner mig, får jag upprepa min förra anhållan hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till bifall påUtsk:ns förslag i denna punkt. Frih. von Kraemer, Robert Fredr.: Hr Prytz bar uti sitt förra anförande upplyst, att tvänne Stånd bifallit detta betänk. Hvad beslut R. o. Ad. än må fatta, torde således vara afgjordt, att husvisitationen kommer att qvarstå. Frågan torde således blott vara den, huruvida den gamla författningen är bättre, än den som nu blifvit föreslagen. Min öfvertygelse är, alt den föreslagna författningen är bättre än den gamla, och stödjer jag denna öfvertygelse på de sakrika yttranden jag varit i t i I Tfa I le att höra, så väl inom Utsk:n, som på Riddarhuset. För min del tillstyrker jag således bifall till IJtskms betänk, i denna del. Frih. Cederström, Jacob: Det är i anledn. af Hr Lefrens yttrande, som jag har begärt ordet. Hr Lefre'n anser 16 §:n Reg.F:n icke innehålla föreskrift huru lag stiftas skall, utan endast huru lag vårdas må. I förra hänseendet instämmer jag med honom; men att denna § skulle innehålla en enkel föreskrift huru lag vårdas må, i stället för de rättigheter, som jag för min del deruti finner vara förvarade, mäste jag bestrida. Denna § innehåller icke någon skyldighet för Konungen att vårda lagen, utan den innehåller bestämda föreskrifter om hvad Konungen icke äger rättighet att tillstädja utan afseende på hvad lagen kan bjuda eller icke. Frågan är således den: kan man rätlsenligt genom administrativa författningar, genom civil-lag, genom kyrkolags stiftande, upphäfva de garantier för Svenska folkets frihet, sorn grundlagen innehåller? Om så vore, tjenade grund - lagen till ingenting. Det vore likgiltigt om den funnes eller icke; ty den kunde då upphäfvas genom 3:ne Stånds beslut och Konungens sanction.
Departementd-Lkeken anmälde kärvid: 1:0. k. d. 8tat8-Kädet Idr 6. i egen8kap ak Kandtkruk8-/äeademi6N8 Direktör, till Kongl. Naj:t 3a ingitda sdiifvelse as den 6 innevarande manad, med andällan om fortfarande af det anslag, 8om för Dandtdruds-Instilutet ä Degederg blifvit deviljudt; 2:0. Danilsliöfilingens i 8ödermanlands Dan oell detta Däns Dusliällnings-8äll8lii>^8 1'örvriltnings-DitsliOtts rinclerrläniga siri ifvelseig angäenile en tillökning at 2,000 ll:<lr Daneo i ärliga anslaget för Dandtdrulrs-8kolan vid H aderi >ia!nn. Dä med. ägaren af l)egel>ergs egendom i ^Vestergötdland löinv:xlt eontraet dlilvit ujijnuttadt, angående foitfarandet at det derstädes inrättade Dandtdi ulrs-Institut, dvilket vi8at sig motsvara det dei med äs^ftade nyttiga ändamäl, 8a,nt dä fem lägre Dandtdrulrs-sliolor redan äro lxdxiiigen organiserade, nemligen i vid Oruj) i älalmödus, i vid ^Väderdrunn i 8ödeimanlands, i vid Iljädesjödolm i Dinkö^ings, l vid 8jögestad i Östeigötiilands oeii l vid Ilägeiviill i ^Vestmanlands
Det var genom sin skaldedikt Passionerna, och den dervid år 1782 fästade utmärkelsen af Sällskapet Utile Dulci, som Thorild offentligen inträdde på författarbanan. Huru välbehaglig denna utmärkelse förekom honom i första ögonblicket, visar ett ställe i de meddelade ungdomsbrefven39 tillfyllest; det hade då ännu ej fallit honom in, att den icke var den högsta. Troligen har man redan förmärkt, att dessa bref sträcka sig ett par år utöfver den här ofvanför utsatta tidsgränsen; men fördelen af deras meddelande i en oafbruten kedja syntes oss nog stor, att uppväga den lilla afvikelsen från öfverskriften. Å andra sidan kan tvistas om den tidpunkt, vid hvilken man bör utsätta upphörandet af hans svenska författare-lif. Ty väl var 1793 det år, då han blef landsförvist: men under tiden närmast derefter utkommo ännu en och annan af hans svenska skrifter; och äfven under de sednare åren skref han stundom – fastän sparsamt – på sitt modersmål. Det följande skall dock nogsamt ådagalägga, att hans egentliga verksamhet såsom svensk auctor, om icke genast afbröts, likväl snart förqväfdes genom hans öfverflyttande på utländsk botten. Den höga bild af sedlig skönhet och renhet, som vi låtit i det nästföregående sjelf måla sig genom ett ungt snilles aldrig till offentlighet ämnade bekännelser, kan ej förfela, att allmänneligen väcka ett ljuft och rörande intryck; ljuft äfven då, när, i njutningen af hvad föremålet är, blandar sig en smärta öfver hvad der saknas. Få torde de författare varit och vara, hvilka i sedligt afseende skulle så, som Thorild, uthärda, – ja, så, som han, derpå vinna, – att deras enskildaste papper, deras hemligaste strölappar, deras förtroligaste epistlar, deras mest obevakade biljetter fullständigt lades inför verldens ögon. Urvalet är här naturligtvis lämpadt och inskränkt efter vårt syfte; men äfven i det myckna uteslutna finnes ej ett drag, som, likaledes bekantgjordt, skulle kasta den ringaste tvetydiga skugga på denna ädla själsgestalt.
Lagerbjelkes förslag hafva förfallet, det begriper jag väl; men lika begripligt måste det äfven vara, att de som hylla en motsatt åsigt, mäste äga rätt att få densamma afslagen äfven genom en votering. Frih. Cederström: Gr. Lagerbjelkes förslag, som börjar -med att förklara Utsk:s förslag vara oantagligt, innehåller vidare andra förslag, om hvilkas förtjenst jag icke nu vill ingå i någon pröfning, men hvilkas laglighet jag i allo nödgas bestrida. Frågor om förändringar i grundlagen få nemi. icke i Ståndens plena väckas. De kunna väckas af Const.Utsk.; men på detta sätt framställda, äro de grundlagsvidriga. Hr Printzenskjöld: Jemte det jag till alla delar förenar mig i de åsigter, som af Hr von Hartmansdorff blifvit yttrade, ber jag att, såsom ytterligare skäl för afslag å den framställning, som Gr. Lagerbjelke gjort om upptagande till pröfning af hans förslag till gemensam tanka, få tillkännagifva, det R. o. Ad. efter min åsigt hade bort förbehålla sig rättigheten att ingå i pröfning af detta förslag, i händelse en sådan rättighet nu skulle stå R. o. Ad. öppen. Detta har icke skett; jag afstyrker följaktligen, att något afseende må fästas å Gr. Lagerbjelkes anhållan. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: För min del får jag Den 18 April e. m. 563 förena mig uti det yttrande, som af Frih. Cederström blifvit afgifvet. Jag trodde icke att det var vanligt, att vid en frågas afgörande R. o. Ad. beslöt en half gemensam tanka, för att sedermera tillsätta den andra halfvan. Jag trodde, att då R. o. Ad. voterade om en tanka, var detta en fullfärdig tanka, som icke vidare behöfde completteras. Gr. Horn, Claes Fredr.: Om jag än skulle vara benägen att förena mig i den gemensamma tanka, som af Gr. Lagerbjelke blifvit framställd, så tillstår jag dock uppriktigt, att jag anser det icke vara formenligt att så tillvägagå.
Theatrarnes understöd; 3) angående StatsUtskottets anmärkning mot dispositionen af Tullfrihets-medel till Stockholms invånares förseende med groft bröd; 4) rörande Stats-Utskottets anmärkning mot dispositionen af medel, influtne för exportcradt Krut; 5) angående StatsUtskottets anmärkning mot beviljande af låneförsträckningar af Saltpetter-medlen; 6) rörande StatsUtskottets anmärkning mot verkstälde anticipationer på följande års anslag; 7) angående Herr Treffenbergs anledning till anmärkning mot Föredraganden af KrigsÄrendell; 8) rörande Grefve Horns anledningar till an - 377 märkningar mot StatsRådet och StatsSecreterarne. P. 670. — om ConstitutionsUtskottets memorial i följd af StatsRådsProtocollens fulländade granskning. P. 671. om ConstitutionsUtskottets memorial rörande en af Grefve Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Statsministern för Utrikes Ärenderne. P. 672. -—om en af Landtmarskalken vägrad proposition. P. 672. — om Betänkanden från nedannämnde Utskott: Stats-, Bancosamt Allmänna Be svärsoch OeconomieUtskotten, om lånebiträde af allmänna medel till befordrande af Arbetshus-Inrättningar; Stats-samt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, om ett PoslContoirs inrättande vid Wrigstads Gästgifvaregård; StatsUtskottet: i) angående bidrag af Staten till inrättande af en PensionsCassa för Civile Embetsoch Tjenstemän; 2) angående LandsKamereraren, KammarRättsRådet Ekelunds ansökning om dess Pensionsrätt vid afskedstagandet; 3) angående förre Iläradsskrifvaren Santessons pension; 4) i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande begärd nedsättning af Arrendet för Svartsjö Kungsgård.
Vid pröfning dernäst af den klagan, som öfver Banco-Fullmägtiges Beslut blifvit förd af de Bankens Commissarie!-, hvilka, vid den anmärkte försummelsens inträffande, i September månad år 1828, varit, jemte dåvarande Låne-Banco-Commissarierne Gyllencreutz, Toran och von Hofsten, i Verket tjenstgörande, så, enär något påstående emot desse Commissaricr icke ens blifvit af Fiscals-Embetet väckt och de icke eller varit i saken hörde, hafva Revisorerne pröfvat skäligt, alt undanrödja all verkan af FulLmägliges Beslut, i hvad det bemälde Commissarie!' angår. Slutligen, och då Revisorerne af handlingarne i målet inhämtat, att Banco-Cornmissai ien Toran, ehuru han, gemensamt med Commissarierne Gyllencreutz och von Hofsten, varit, efter arbetsordningen, ansvarig för ärendernes behöriga gång i Låne-Banco-Departementet, likväl, enligt LåneBanco-Commissarierne emellan öfverenskommen fördelning al göromålen inom Departementet, icke egt någon befattning med Bankens utlåning å pant af jern och andre vågförde edecter, ulan honom tillhört ombesörja utlåningen mot Guldoch Silfver-panter, hvilken uteslutande upptagit bans lid, få Revisorerne, med afseende jemväl å Banco-Commissaiien Toraris mångåriga tjenstetid och derunder städse ådagalagda nit i sine pligters uppfyllande, hos Rikets Ständer hemställa, att Banco-Commissarien Toran må erhålla eftergift af det ersättningsbelopp lill Banken, som det, till följd af BancoFullmägtiges, i omförmälde mål, meddelade Beslut, skulle åligga honom, alt, lill större eller mindre del, godtgöra. Lån till Fahlu Bergslag, emot Hjrpothek af dess Kopparsedlar (5835 års Banco-Reglemenle, §. 199).
De lån, hvilka af denna samfälda tillgång utgå , få hädanefter likväl icke beviljas uppå andra vilkor, hvad Ränteoch Capital-betalningen beträffar, än att 2 procent af det uti Sedlar utgif-j na lånets primitiva belopp årligen till Banquen erläggas uti Svenskt Silfvermynt, Riksdaler för Riksdaler, eller uti deremot svarande lodtal myntbart Silfver, på sätt, att, genom ett dylikt, under 3 3-| år fortsatt, årligt inlemnande af Silfver uti Banquen, lånebeloppen anses till fullo liqviderade. 23:0 De Creditiv-anslag från Banquen, hvilka vid sistlidne Riksdag af Rikets Ständer be-; stämdes för Jern-Contoiret och den under Kongl. Commerce-Collegii disposition stående Manufactur-Disconten, komma att, under enahanda vilkor, som för desamma då faststäldes, fortfara. 24;o Egare af Alun-Verk må, i mån af deras tillverkning, äfven kunna erhålla Lån af det till Manufactur-Disconten anslngne Creditiv, sedan dock Kongl. Maj:t, efter inhemtande af dertill nödige upplysningar, så vidt tillgång finnes, bestämt den lånerätt, som i öfverensstämmelse med de i öfrigt för Manufaciur-Biscontens utlåning gällande Stadgar och i likhet med öfrige lill Lån derifrån berättigade Närings-Idiare, skäligen kan anses böra dem tillkomma. Underdåniga Skrifvelser.
Ehrenborgh framställt, alt 07 §. icke bör tolkas särskildt för sig utan i sammanhang med grundlagens öfriga föreskrifter, och jag anhåller blott att för min opinion i ämnet få tillägga ett nytt skäl, sorn jag icke hört af någon annan anföras. Om R. St:s rätt att allena sig beskatta skulle kunna tydas derhän, att R. St. ensamma kunde besluta om ordinarie skatternas förminskning eller borttagande, skulle deraf följa, att R. St. äfven ägde att förhöja eller tillöka dessa skatter och således pålägga folket nya permanenta utskylder. Men grundlagen stadgar tydligen, att alla af R. St. beslutade afgifter skola gälla blott till nästa riksdag. På denna grund tror j •> , att det fordras begge Statsmagternas samverkan för att tillvägabringa en förändring i de ordinarie skatterna. Jag skulle således, då jag gillar Utsk:s förslag, att mantalspenningarna böra erläggas först vid fyllda 17 år, önska bifall till betänk ; men då Ståndet nu icke är så fullständigt samladt, att R. o. Ad:s opinion kan blifva uttryckt, vill jag ej lägga 111ig emot en återremiss. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt: I anledning af den förundran, 2:ne talare yttrat deröfver, att icke Styrelsen eller någon af dem, som dela dess åsigt, i Constitiit.TJtsk. väckt förslag till ett förtydligande af grundlagen uti nu ifrågavar. hänseende, får jag blott förklara, att jag för min del ej funnit mig benägen dertill, emedan jag anser gruudlagen redan vara ganska klar. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det är en enda hithörande punkt, hvari jag skulle kunna anse grundlagen, såsom Hr Stråle sagt, vara mörk, nemi. huruvida frågor om de ordinarie skatternas förminskning eller borttagande böra räknas bland grundlagsfrågor eller bland de öfriga ärender, sorn bero af Konungs och Ständers gemensamma beslut; men när nu ingen tvekan uppstått, att de icke höra till grundlagsfrågorna, är det klart, att de höra till den andra classen.
Måste jag, på denna urna, Teckna, gråtande, ditt namn? Du har gått Men icke såsom stormen går, Med skräck i sina ödespår, Till straff för jordens brott Och ej som floden, bullersam Och strid och större än sin strand, Igenombryter åbons damm Och öfversvallar plöjarns land. Men lik den blida vestan, Som vinter-drifvan smält; Han bjuder barnen leka På vårens gröna fält; Han torkar svetten sakta Från daga-karlens kind, Och näktergalen spelar Ifrån den höga lind. Och lik den tysta bäcken, Hvars namn blott känns af byn: I silfvervåg han speglar Den klara azur-skyn, Och närer mången blomma, Hvars vällukt och behag Skall göra ängdens glädje På Floras högtidsdag. Men du göt, Du Herrans flägt! I Hans sköt Din andedrägt Och åter orkanen Kring nejden röt ... Bäck! du flöt Den eviga, alltomfamnande, stora, I hvilkens omätliga djup sig förlora (Så Himlen befallt) Likt höstliga löf, likt nattliga väkter, Tider, slägter, Allt. Blott Dygden ej. Hög och evärdelig, Hon trampar ej förgänglighetens stig, Der, böjd i stoftet och bekymmerfull, Den snikna lyckan letar efter gull, Och dufna veklingar, med djurlig drift, Ur blomstren suga ett narkotiskt gift. Dess väg är brant, ty den till himlen bär: Saktmodig, from och trygg, hon vandrar der, En ädel pilgrim — och Sireners sång Och åskors fall ej störa hennes gång. Då hjelten rubbar, i sitt segerlopp, Naturens frid och mensklighetens hopp, Och fåfängt släcker, med förtvifladt mod, Odödlighetens törst i menskoblod; Då snillet, sväfvande utom sin gräns, Ej vet sitt mål, ej vid sin bana känns, Och furialiskt svänger i sin hand En fackla, som ej bådar ljus, men brand: Si! hur i deras ljungelds-lika spår Den stilla dygden obeundrad går, Försonar, tröstar, bygger upp, och gör, Att menskligheten ej hos menskan dör.
Däremot spelar blodet en vida mindre roll trots den motsatta meningen hos allmänheten, som, när det gäller hudutslag, nästan alltid af läkaT v i n n e h e v i o t e r,. I II 3 I! och K a p p t y g e r G a r n e r, samt G a l r d i n e r K l ä d n i n g s -, K o s t y m - ren begär något af dessa » blodrenande » medel, som stå så högt i kurs hos allmänheten, men så lågt hos läkaren, som på grund af sitt medicinska vetande förstår, att dessa äro ett nonsens; en efter hvarje särskild sjukdom ordnad diet, bad, frisk luft o. d. — det är hans » blodrenande » medel. På tal om hudåkommornas orsaker är också skäl att varna för alla dessa • annonserade och utpuffade s. k. universalmedel vid hudsjukdomar. Hudåkommorna äro nämligen af så olika slag och ha så vidt skilda orsaker, att det helt enkelt är en omöjlighet, att ett och samma medel skall kunna hjälpa så godt som möt alla. Om köparen har tur, kan det utpuffade medlet passa hans åkomma, men mycket oftare slår det fel och skadar i stället-för attgagna. Ju flere - åkommor det annonserade universalmedlet uppges kunna bota, desto tveksammare ' - bör man: vara i att använda detsamma. På samma sätt kunna åtskilliga huskurmedél förvärra en från början obetydlig hudåkömma ', ja rerit af framkalla en ' svår sådan, då dylika medel ' af annan orsak användts. Jag vill härvidlag, för-att taga ett exempel, blott nämna ett par mycket använda dylika nämligen janiniplåster och sensalva, hvilka genom sina starkt retande egenskaper kunna på en känslig hud framkalla mycket svåra och plågsamma utslag. Jag kari här ej heller underlåta att påpeka ett annat tillvägagående, som allmänheten ofta skadar sig med, när det gäller hudåkommor. När man nämligen får en hudsjukdom, får man af en bekant, » som haft detsamma », något medel, som hjälpt denne, och använder det, men det onda blir värre för hvarje dag. Hvarför?