Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s sammanträde, har Const.Utsk. icke kunnat anse hafva varit grundlagsstiftarnes mening, enär denna fråga är af så högst obetydlig vigt i jemförelse med den andra, huruvida inträffande omständigheter hindra riksdagens hållande i hufvudstaden. Frih, Cederström: Ett bland skälen för riksdagens förflyttning från hufvudstaden är fiendens framträngande. Konungen har efter grundlagen högsta befälet öfver krigsmakten till lands och vatten. Han vet således, om Han är i tillfälle att kunna försvara hufvudstaden mot fiendens 84 Den i December e, rn. framträngande, .eller om Han tilläfventyrs vill lala hufvud* staden intagas af fienden för att sedermera desto tattare siå honom; med ett ord, försvarsplanen må vara hvilken sorn helst, så kan den väl aldrig blifva eli öfverläggningsamne emellan Konungen samt R. Sits fullmäktige i Ranken oell Riksg.conloret. Jag tviflan på att Konungen utål dem kunde få särdeles ändamålsenliga råd. Det är bättre att låta dem hållas med sina räkenskaper; men i alseende på den mindre vigliga frågan, huruvida tillgången på lifsmedel med mera för representanterna i en ort är bättre än i en annan, kunna fullmäktige yttra sig, och derföre liar deras rådslag blifvit inskränkt till frågan om riksdagsorten. Konungens rådgifvare äro, i händelse riksdagen utan någon i grundlagen förutsatt anleda, hålles ä annan ort än i hufvudstaden, derför ansvarige förmedelst Coust.Utskrs remiss till Just.ombudsmannen. Oin rådgifvarne afstyrka riksdagens förflyttning, så ager likväl Konungen, mot samtlige rådgifvarnes afstyrkande, alt besluta det, i hvilken händelse fullmäktige i Banken och Riksg.cont. äga att yttra sig ronde lämpligaste orteir till R. Sirs sammanträde. Kär man icke velat se sammanhanget emellan grundlags-§§ ifrån den (örsta till den 5o:de uti Reg.Ftn, så har man kommit derhän, att man föreslagit ifrågavar. förändring uti den 5o:de. Hr Lefren:
En närmare undersökning af de ställen i den nordiska och angelsaksiska litteraturen, hvari namnen Reidgotaland och Reidgoter förekomma, gör det sannolikt, att det förnämligast är genom Lodbroksslägtens saga, sådan hon i hednisk tid var, som dessa namn blifvit utbredda, samt bevarat sig i minnet och skrifterna. Efter den anförda strofen heter det vidare i Rökstenens inskrift: »Förtäljom detta för det tolfte, huru Sigyns häst ser å Vitängen sådant bete, att två tiotal konungar ligga därå fallne.» Det finnes, såvidt jag kan erinra mig, Rökstenen oberäknad, blott ett enda ställe i den fornnordiska litteraturen, där ett krig omtalas som blifvit karakteriseradt däraf, att de förnämste deltagarne däri räknades till två tiotal. Det är ett ställe i Lodbroks dödssång (Krákumál), som lyder: »Svingade vi svärden, spjuten högt vi buro, när vi, talde till två tiotal, rödfärgade stålet vida.» I omedelbart sammanhang härmed fortsätter inskriften: »Förtäljom detta för det trettonde hvilka två tiotal konungar suto på Seland i fyra vintrar med fyra namn, födde af fyra bröder: fem Valkar, söner af Rodulf, fem Reidulfvar, söner af Rugulf, fem Håislar, söner af Harud, fem Gunmundar, söner af örn. Imer (ulfven) mins riklig näring. De skulle sjunka, alla desse, i» Det är redan ofvanför påpekadt, att bland namnen på de fyra bröder, som voro de tjugu konungarnes fäder, förekomma Rugulf och Harud förknippade med Lodbrokssagan. Detsamma gäller om det fjärde namnet: örn. En hjälte vid namn Örn omtalas i Krákumál, som låter Lodbrok sjunga, att han kämpade med denna i Ålesund och hade svårt att vinna seger. »Det var», säger han, »något annat än att sitta i högbänk och kyssa ungmö.»
Tiden, då Byggnads Cassnn kan få börja uppbära Förlänings-spannmålen vid Högsby Pastorat, ankommer helt och hållet på nu varande Pastors tidigare eller senare bortgång; och ehuru denne inkomst derefter blifver bestämd i afseende på antalet af tunnor spannmål, lärer densamma dock, förvandlad i penningar efter gångbart pris, ej kunna beräknas till fullt 400 R:dr, då deremot for inhetalningarne skulle komma att erfordras 1500 R:dr årligen, sedan hela summan, 25(100 R:dr, blifvit lyftad; varande for öfrigt nyssnämnde tillgång ej att begagna längre an Tio år, då likväl minst 28 år fordras för L"ne summans återbetalande efter stadgade grunder. Köpeskillingen for det provisorisk:' begagna, de Gymnasii, och Schole huset, kan lill beloppet ej heller på förhand beräknas; men om blotta iuköps-summan vid försäljningen åter erhölles, vore föga mera än ett års inbetalning derigenom betäckt. Onekligt är , att vid sådant förhållande, Con. Ednco-Uftotittt Tieiänkandtn. *5 sistorii Ledamöter ega skälig anledning, att söka undandraga sig den personliga ansvarighet för inbetalningarnes fullgörande, som det af BancoStyrelsen för den angifvande skuld - förbindelsen upprättade Forinulaire innefattar; äfvensom Utskottet nogsamt inser, att det kan vara i och flir s:g sjelf mindre billigt, att en dylik ansvarighet af dem äska. Men lika synbart är, att Banquens hufvudsakligaste och snart sagdt enda trygghet ligger uti bibehållandet af Gonsistorii Ledamöters så beskaffade ansvarighet, och att, derest densamma skulle försvinna, Banquen egde uti de uppgifne tillgångame säkerhet för en så obetydlig del af Larie-summan, att, efter Utskottets öfvertygelse, den medgifne Lane rättigheten i slikt fall icke kan eller bör få begagnas.
Sig vilja, vid näst inträffande riksmöte, äska Rikets Ständers medgifvande dertill, att den, i följd af nyssberörda nådiga beslut, besparade Sjette fördelnings-generals-!önen af 6,000 R:dr må, i den mån densamma blifver disponibel, få användas till bildande af fem pensionsrum å 1,200 R:dr banko hvartdera, att tilldelas ej mindre general-befälhafvare i militär-distrikten eller 45 inspektörer för de särskilda vapnen, än äfven chefer och sekund-chefer vid regementer och korpser af arméen, som äro delegare i 2:dra klassen af arméeus pensions-kassa, då de, efter minst fem års tjenstgöring i någon af förenämnda egenskaper och uppnådd 60 års lefnadsålder, erhålla afsked från deras innehafda befattningar. Jemte det jag i underdånighet hemställer, att nådig framställning härom nu må till Rikets Ständer göras, anser jag Rikets Ständers uppmärksamhet äfven böra fästas derpå, att ehuru, i följd af Eders Kongl. Maj;ts högstberörda nådiga beslut, generalitets-staten rätteligen borde med 6,000 R:dr förminskas och ett lika belopp i stället till omförmälda pensioner uppföras på allmänna indragningsstaten, hvarifrån de 2:ne redan beviljade generals-pensionerne utgå, hinder häremot dock förekommer deraf, att, jemlikt nådiga cirkulär-brefvet den 2 Februari 1833, angående indelda arméens lönereglering, och bilagan littera N., första Lifgrenadier-regementet eger att för saknad öfverste-lön, hvilken på gammal stat innehafves af General-majoren Friherre G.
Slockholm den 27 Februari 1844. A. V. Kock. P V. Ahlbom 6 - Öfver-Direlxtörs-Embetets vid Kongl. Myntverket anderd. Utlåtande, i anledning af anmärkningarna vid detta Verks räkenskaper för åren 1840 och 1841. Storiöälitigste Allernådigste Konung! Genom nådig Remiss, har Eders Kongl. Maj:t läckts infordra vederbörandes förklaringar, i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers afgifna Berättelse öfver Myntverkets räkenskaper för åren 1840 och 1841. Sedan Myntmästaren och tillfördnade Mynt-Kamreraren, uti deras härhos underdånigst bifogade Utlåtande, fullständigt utredt de af Rikets Ständers Revisorer, under litteris c> g och k af deras afgifna Berättelse, anmärkta förhållanden i afseende på vedoch kol-inköp, räkenskapernas form, samt sättet att, vid 184l års slut, till följande året utbalansera Myntverkets behållningar; återstår för Öfver-Direktörs-Embetet, som i dessa ämnen, för egen del, icke har något att tillägga utöfver hvad nämnde tjenstemän anfört, att upptaga och besvara öfriga vid Myntverkets förvaltning under de nämnde åren gjorda anmärkningar. Beträffande först hvad Rikets Ständers Revisorer yttrat i afseende på det nuvarande Öfver-Direktören anslagna särskilda arfvode för tillsynen vid och ledningen af Myntverkets raaehin-verkstad, så äro skälen för det ifrågavarande arfvodets utgående fullständigt upptagna uti Eders Kongl. Maj:ts, genom Bref till Stats-Kontoret af den 2d Februari 1842, meddelta, så lydande nådiga beslut; ”Efter inhemtande af Edert, den 26 näsllidne månad, afgifna Utlåtande, . bafve WI förevarande [af undertecknad Öfver-Direktör gjorda) underdåniga ansökning
Betänhandeit, bebygdt och befolkadt, att det kunde bekosta sin egen Magistrat, mäste tills vidare stallas under Wisby stads jurisdiction; att i början nödige byggnader vid Slitö saknas för vara upplager, då deremot Wisby erbjuder sådane tillfällen; men att af sig sjelf följer, att handeln, i den män hyggnaderne vid Slitö kunna uppföras, dit förflyttas, der hamnen lemnar tillfälle för tusendetals skepp att inlöpa och beqvämligen vintra; och i afseende på frågan om sedeförderfvet uti större handelsstäder, såsom menligt för uppfostringsverken, förmodades, att det för Wisby icke skulle blifva af svårare följder, än hvad sorn redan är förhållandet i Stockholm och manga andra stora handelsplatser, deri och vid hvilka likväl Uppfostringsanstalter till allmän nytta äro etablerade. n:o Att spannmål och salt borcle undantagas frän de effecter, sorn skulle utgöra föremål för porto franco inrättningen, den förra i afseende pä det skydd rA äro skyldige landtbruket, den sednare för att afböja missämja med Preussen, der handeln med denna artikel utgör ett regal. Dä afsigten med porto franco inrättningen icke medgifver undantag för någon slags handels» vara, och då denna inrättning icke har nå-* got samband med fremmande staters särskildte förhållanden, och då all slags handelsfrihet medför jalousie eller kanske rättare benämdt, täflan, någon inskränkning Besv. och Ekorn Utsk. Betcinkanclen, 1429 uti egne fördelar, af farhåga att räcka fremmande nationers missnöje, åtminstone icke förr bör ega rum, än klagan direct blifvit gjord oGh af Styrelsen pröfvad; så kunde den yttrade farhågan i denna del icke gillas.
Mig synes att Hr v. Koch, men uppenbarligen Gr. Sparre, begår ett stort misstag, då de på-stå att här är endast fråga om skilnad till säng och säte, men icke om vilkoren för beviljande af äktenskapsskilnad. Det är alldeles detsamma som att säga, då fråga är om att bestämma hvad sorn fordras för en rekryt, för att han skall kunna marchera: här är icke fråga om hvad som fordras till rekrytens approbation, utan endast om marchen. Gr. Sparre har förklarat, att han för ingen del ville underlätta äktenskapsskilnad, och att, i händelse man 'vill uptaga frågan härom, skulle Gr:n gerna vara med om skärpande af 18,10 års författning. Ja väl, hade LagUtskit uptagit frågan i sin helhet, med sådana modifikationer, sorn stå i harmoni med de förslag, som Utsk:t afgifvit, så hade möjligen äfven jag kunnat tillstyrka desamma. Nu kan jag det likväl icke, och jag 'tror att Grin misstager sig, då han anser frågan om äktenskaps•skilnadens underlättande icke höra till förev:de ämne. Denna åsigt grundar sig på tvenne stora misstag, det ena, som jag nyss ■berört, och det andra, att de flesta äktenskapsskilnader upkomma i d följd af våldsamma upträden. ålin åsigt om detta sednare misshag delades äfven af Hr v. Koch, som genom mångårig tjenstgö - Den 4 An gns tlj ring i Justitierevisionen är bäst i tillfälle att känna förhållandena; Jag tror, lika med Hr v. Koch, att kyrkolagens och måhända äfven lagstiftarens afsigt i det hela icke varit, att ett sådant lättsinne skalle göra sig gällande i fråga om äktenskapsskilnad, ehuru väl lagskipningen gått ett dylikt lättsinne till handa. Här har mycket talts om varningar inför domkapitel och det är egentligen derom sorn nu är fråga.
Det är visserligen sanni, all några medel ej böra användas till byggandet af jernvägar, innan undersökningarne gifvit vid handen hvar de böra anläggas, men derför är ej den af Utskottet anförda slutsatsen rigtig, att, då nu vid denna riksdag penningar anslås till dylika undersökningar, så kan ej några medel lill sjelfva jernvägarnes anläggande anvisas; ty dels äro sådana undersökningar till en stor del gjorda eller åtminstone i väsentlig mån förberedda af enskilde, och detta just å de linier, som onekligen först måste blifva ihågkomma, nemligen antingen å den linie, som skall förena Stockholm och Götheborg, eller å den som är afsedd att förena södra kusten af Skåne med mellersta Sverige; och dels måste för öfrigt medgifvas, alt geuom de ifrågavarande undersökningarne, redan innan tiden för nästkommande lagtima riksdag, kan vara utrönt hvar de förnämsta och vigtigasle stambanorna böra framgå. Med afseende härå och då man ej lill en obestämd framtid bör uppskjuta lösningen af den för fäderneslandet, civilisation och industri så vigtiga frågan om ordnandet af eli ändamålsenligt komraunikations-väsende, har jag för min del ansett, att en bestämd summa vid denna riksdag bör anslås till byggandet af stambanor.
Betänkande, N:o 60. af arfvode för riksdagsman inom Bonde-ståndct sig undandraga; och har motionären, till bestyrkande af det utaf honom sålunda åberopade förhållande, bifogat Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii uti meranämnda tvistefråga den 29 December 1846 gifne utslag, hvaraf inhemtas, att bemälda Kongl, kollegium, med upphäfvande af hvad Kongl. Maj:ts befallningshafvande, medelst resolution den 3 September 1845, härutinnan stadgat, på anförde skäl förklarat, det åboer å omförmälda stipendii-hemman icke kunde åläggas att rikdagsmanna-arfvode utgöra; förmenande motionären, att, genom tillämpning af Kongl. Kammar-kollegii nyssberörda utslag, deruti, enligt motionärens uppgift, ändring icke blifvit sökt af den anledning, att Rikets Ständer tillkomme att i detta afseende meddela förklaring, ett i hög grad obilligt förhållande inträffat, i det att åboerne å dylika stipendii-hemman, hvilkas antal inom Götheborgs och Bohus län uppginge till 137, deraf, med undantag af 6 hemman säteri, de öfriga äro af frälse natur samt besittas af bönder med ständig åborätt, hvilken genom Kongl, brefvet den 8 Mars 1815 ytterligare blifvit stadfästad och lika med åborätten å kronohemman ansedd, såmedelst kommo att undgå en skyldighet, hvilken, enligt motionärens tanka, äfven de» mest privilegierade jorden, eller säterierna, finge vidkännas. Efter tagen kännedom af förevarande framställning får Utskottet vördsamt förklara, att, så vidt motionen innefattar yrkande om skyldighet för åboer å de Hvitfeldtska stipendii-inrättningen tillhörande hemman att riksdagsmanna-arfvode erlägga, Uiskottet, enär frågan härom är af den beskafienhet, att vederbörande ega att efter befogenhet densamma hos behörig embetsmyndighet anhängiggöra och i föreskrifven ordning fullfölja, anser sig icke kunna motionen i denna del till behandling upptaga.
Och då nu denna bana, som har en längd af 5 mil, med en banraijon af 29 6,600 personer på qv.milen samt Malmö med 1 5,800 invån. till ändpunkt, inbringat 226,556 rdr, så skulle Stockholm-Upsala-bauan af 6 mils längd med 35 qv.mils banraijon, 2,100 personer på qv.milen, och Stockholm med 10 1,500 personer till ena ändpunkten, inbringa årligen 670,674 rdr. I kalkylen är den uptagen, genast efter banans öpnande, och då deruti inbegripes de 117.500 rdr, som sedan får afdragas för sjötransporten, till endast 578,172 rdr, och först sedan trafiken ökats, till 650,000 rdr, allt rmt. Driftoch underhållskostnaden utvisar för södra stambanan en summa af 205,181 rdr, och skulle således för Stockholm-Upsala-banan blifva 246,222rdr, hvaremot den uti kalkylen blifvit? beräknad till 232.500 rdr; men dels har denna summa, fördelad per mil, visat sig vara tillräcklig vid Gefle-Fahlu-banan och dels måste driftkostnaden blifva större vid en bana, som, lika med södra stambanan, är meningen att utsträcka. Statens risk vid att lemna den äskade räntegarantien torde således kunna antagas blifva ringa, om ens någon. Det är endast under bygnadstiden eller under omkr. 3 år, som Staten behöfde utgifva räntegarantien med tillsammans högst 600,000 rdr, eller 200,000 rdr årligen; och torde, till denna summas fyllande, i fösta hand kunna anslås den behållning, Statens redan öpnade stambanor lemna; — det vore ju för södra Sverige ett tillfälle, att på något vis uttrycka sin erkänsla till norra Sverige för dess beredvillighet att skaffa dem deras betydliga jern vägs-anläggningar. Af en och annan har jag hört den farhågan yttras, att bolaget begär räntegaranti, endast för att kunna indraga utländingar med i bolaget.
I samma mån, som detta system saknar fullständighet, skall äfven det pris, som myndigheten stadgat, lida rubbning eller motverka och sluteligen inställa afsättningen af dess lager. Genom ett import-förbud kan väl utrikes handeln utestängas från all verkan uppå Spannmåls-priserne ; men sedan Kongl. Kungörelsen af den 22 Martii 1775 medgifvit en fri Spannmålshandel inom Riket, har det prohibitivsystem, som endast genom sin fullständighet förmår gifva stadga åt det af myndigheten Revisorers Berättelse. forordnade pris, ändock i detta hänseende lidit en rubbning, hvars verkan erfarenheten redan lärt oss känna (^Se Bilagan Litt, H.Y; Men om äfven detta stadgande skulle varda upphafvet, fordrades likväl af ett sådant, conseqvent utfört prohibitiv-system, hvarigenom den enskilde skulle betagas all täflan uti Rikets inre Spannmålshandel, tillräcklige allmänna fonder för att upptaga allt öfverskott, som en lycklig skörd kan medföra. Det härtill erforderlige belopp måste uppgå till summan af alla enskildes till denna handel disponible capital, en fordran, som val icke kan tänkas uppfyld annorlunda än derigenom, att alla enskildes härtill disponible capital till Styrelsen Öfverlemnades. Derhän synes mig ett conseqvent prohibitiv-system. leda , som måste förutsättas , på det att den allmänna myndighetens till Spannmålshandel disponibla fond skulle oförminskad kunna bibehållas. Men detta system lider en rubbning af vida betänkligare art, enär inhemske Spannmåls-tillgångar icke kunna fylla Rikets behof, ty då lärer väl, så vida ej den då uppkommande Spannmåls-import skulle bli ett monopolium uti berörde myndighets band, den fria handeln med oemotståndelig magt uppträda. Köpmannen, som genom den allmänna myndighetens allt dittills vidtagne åtgärder varit hindrad att inhemta en pålitelig erfarenhet, och derigenom blifvit försatt i 60* Riksens Ständers osäkerhet, i afseende på handeln, med denna vara, inlockas af de höga inrikes priserne uti företag, som han icke noga kan Beräkna.
Utiko Hens Betänkande, A’:o 2. 67 Jjlifva qvarstående, kunna vi förutse, att lag-öfverlrädelser i delta fallskola höra till ordningen för dagen. Vi hafva sett följderne af de obilliga tu 11- lagarne, som uppkallat lurendrejeriet. Jag fasar, om icke Utskottens beslut i denna del Llifver upphäfdt : ett sjelfsvåld öfver lagen hlifvei ovilkorliga följden, hvilken icke med bevakning af en Beslagare i hvarje by kan lörekornmas. Jag åtminstone skall aldrig lemna min röst till stiftandet af en så obillig lag; — Ho vet eller kan beräkna löljderne ? Ulskotten hafva trott, att bi änvins-consumtion kunde förminskas genom varans högre pris. Jag vädjar till hvilken som helst att bedomina, om det är troligt, alt suparen skall minska den qvantitet, han vanligen förtär, för det lian betalar halft eller helt runstycke, mer eller mindre för supen ; lika orimligt är det äfven att tro, det beskattning af en vara bestämmer priset; delta beror alltid på concurrensen. Vi hafva sett, att med hvarje förhöjning i skatten och skärpning i bränvins-förordningarne , priset nästan conlinueriigt fallit. Den nu ökade beskattningen är alltså alt anse endast som en ytterligare jordbruket pålagd börda, hvilken bränvins-biännaren får bära för upprätthållandet af de jordbrukares existence, som icke bränna ; ty upphör ofördröjligen all bränvins-bi anning, innan industrien hunnit bereda andra utvägar för spanmålens afsättning, skola spanmåls-priserna i ett vanligt fruktsamt år ned jagas till, eller måhända under, prod uclions-kostnaden. Jag befarar då, alt 100 gånger flera familjer skulle stå utan bergning, än de, som nu, genom det mycket öfverklagade bränvinet, anses utarmade; desse förra, så mycket mer beklagansvärde, som de, utan egel förvållande, endast till följd af en förhastad lagstiftning, blifvit ruinerade.
Jag vill fatta Nådens stoder, Och vid löftet hålla mig; Vänta trygg, tills nödens floder, Som nu gäsa, lägga sig. Än min Gud mig åter fägnar; Än min själ med munter röst Tackar Den, hvars himmel regnar Uti öcknen nåd och tröst. Eugenia. Så blir det salta sött! det bittra ljufligt brytes; Hvad nylig’ galla var, till honung nu förbytes; Hvad förr förenadt var med tusen ack och ve, Nu märkes åt min själ en ljuflig svalka ge. Jag gråter, och i gråt jag ögat ymnigt väter; Jag gråter: – men den flod, som eljest hjertan fräter, Som nödens sällskap är, som plånar kraft och lif, Är här en glädjens frukt, ett nöjets tidsfördrif. Jag minnes, och jag skall i döden mig påminna Den bistra dag, när jag, en fånge och trälinna, Ett lam i lejons klor, föll i min oväns hand, Och ödets hemska våg fick skölja mina band. Den dag var mörksta natt: mitt smycke blef en boja, Min krona blef förakt, mitt slott en röfvarkoja, Min ro ett ängsligt qval, min önskan blott att dö: En bitter olycks-frukt af förvetts svarta frö. Då föll hvarenda tår, ett vittne till min plåga, I sorgsna skötet ned, som brännhet glöd och låga; Då var hvarenda suck, som matta hjertat gaf, En vink af Dödens hand, som viste mig min graf. Den dystra olycks-natt har likväl nått sin ända: Jag sett min glädjesol sin fackla åter tända; Min fröjd är nu så stor, som då mitt eländs ris; Ur ödemarken frälst, jag sett ett paradis. De bojor brytas af; min frihet mig omfamnar; Min längtan ser sitt mål; mitt hopp ser nöjets hamnar; I gyllne dukar prydd, en furstlig brud jag går, Och vet, hvar kronan nu för mig att lyfta står. Dock gråter jag: – men se! min gråt mitt hjerta fägnar; ”Vid glädjens milda sol mitt öga tårar regnar. Så följas ljus och moln, och sol och skurar åt; Så en lycksalig ock kan bada sig – i gråt!
Presterskap uraktlåten tillsyn å karteringen af lysniugs-sedlar, två tredjedelar och, i alla andra fall, hälften af bötes-belopp; hvarförutan honom alltid tillkommer hälften af den undansnillade eller för ringa erlagda karte-sigillateeller stämpel-afgiften. Återstoden af denna afgift, äfvensom af böterne, tillfaller Kongl. Maj:t och Kronan. § 16. Anskaffning och försändning af stärnpladt papper. l:o Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor skall alltid hafva i beredskap tillräckligt stärnpladt papper af alla de särskilda slag och värden, hvilka efter denna Författning erfordras, på det att försändningen deraf må genast kunna expedieras på reqvisilioner af försäljningsmännen och kontoren. Äfvensom Kollegier, Konsistorier, Embets-verk och Embetsman erhålla i föreskrifven ordning, efter reqvisition hos Stals-kontoret i Stockholm, och Kongl.