Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes fingrar — porslinsherdinnans rosiga, små graciösa Seminariet för huslig utbildning GÖTEBORG IDUN 24 fingrar, litetlättjefutlaihållnmgen — lekte förströdt med en stor la France-ros — porslinsherdinnans skära ros m e d bakåtböjda, kupiga blad. Om det smala ringfingret slöto sig två breda guldringar, s o m sågo så tjocka o c h nya ut o c h tycktes för stora och tunga, ty de åkte ständigt ned och hon sköt oupphörligen u p p dem m e d en trött, likgiltig rörelse. F ö r hvarje gång någon ny gäst k o m in i kaféet, ryckte hon till o c h hans små svarta ö g o n riktades en sekund på den n y k o m n e för att strax åter börja sin oroliga, irrande färd rundt kring salen. Det var tydligt, att båda väntade någon, fastän de nervöst sökte dölja det för hvarandra. Plötsligt såg jag i spegeln, hur hennes fingrar hårdt kramade o m rosen, så att ett skärt blad darrande föll af. På hennes kinder sprungo två röda fläckar u p p och hon slöt ögonen liksom för att g ö m m a d e m. När hon åter slog u p p dem, lyste det ur dem ett underligt och sällsamt skimmer. — H o n var ej af kallt porslin, den lilla herdinnan, hon hade lif o c h blodet måtte flyga snabbt g e n o m hennes fina ådror. M e n kinesens stora hufvud hade k o m m i t i nickande rörelse, det nickade långsamt, gravitetiskt, liksom betydelsefullt, helt annorlunda än det nickat förut. Det låg däri något af undertryckt illvilja, o c h illvilja fanns det äfven i hans små svarta ögon, s o m nu stannat på en punkt och liksom sögo sig fast vid något. Jag vände mig o m från spegeln, hvari jag gifvit akt på de två, för att se, h v e m som var orsaken till allt detta, o c h jag såg tre unga herrar k o m m a tvärs öfver salen. E n af dem var löjtnant och bar Svea artilleris uniform. H a n k o m sist, jag såg h o n o m endast från ryggen, när han bugade sig tillbaka för kinesen.
Denna fråga har dock blifvit ansedd fordra mognad och tid, att i allt sitt sammanhang med öfriga Statsoch Uppfostrings - förhållanden betraktas, och framför allt mycken öfverläggning, för att ej brådstörtadt rubba hvad man egde, innan man med full säkerhet visste hvad man satte i stället, en försigtighet i synnerhet nödig i penningfattiga Länder, der man ej har råd att göra försök som kunna misslyckas. I anförande den^Martii, har Herr Grefve Cronhjelm, emot hvad Herr Franc Sparre yttrat, Betänkanclen. yttrat, rörande Förslaget, att förena Artilleriets och Ingenieur-Corpsens Undervisningsverk, åter anmärkt, att större delen af de Studier som behöfvas, äro för båda Corpserne gemensamma; att vissa af de för hvardera särskilda, dock till ensidighets förekommande, böra af båda inhcmtas; att då IngenieurCorpsens Elever äro commenderade, begagnas äfven sommarmånaderne af Artilleriets Elever till Practiska öfningar, såsom utvidgad ritning, Canongjutning, Krutprobering, GeYärstillverkiiing och Recognosceringar m. m. De olika Practiska öfningarne skulle således ej vålla något afbrott i sammanbandet emellan bägge Corpsernes gemensamma Theoretiska Undervisning. Dessutom anmärker Herr Grefven, att bans Förslag icke är bundet vid Mariebergs local; fast heldre önskade lian, att det förenade Institutet blef förlagdt till Ilufvudstaden. 2:0. Memorial under den 3 Martii af Herr Montgomery, Gustaf, som, anseende den särskilda eller rättare sagdt enskilda uppfostran man orätt lämpar på särskilda mcimisko-classer, böra gifva vika för en allmän liberal uppfostran oell bildning, icke den som åstadkommer Stånds-skillnaden, delade intressen, och ej sällan delade tänkesätt för, och grundsatser örn Statens bästa; tror Krigs-Akademien 4 'Sami. 3 B• 3i 482 Stats-Utskottets på Carlberg i liög grad bära stämpeln af denna ogillade ensidighet i bildning. Att väJgörandet varit åsyftningen, och att förvaltningen varit god och förbättrande, erkännes.
BentoUtskottets Bttänkandtn. ej böra lemnäs ulan afseende, finner jag likväl minoritetens för publiciteten anförde skäl närmare öfverensstämma med mina åsigter och. förenar mig således dermed, och i synnerhet med Herr Directeuren Schwan, hufvudsakligen så vidt han tillstyrkt uppgift af Eanquens ställning för det närvarande; enär. jag icka inser något deremot i Grundlagen lagdt hinder, och ej eller deraf befarar några vadliga följder; men då händelser framdeles kunna inträffa, sorn göra nödigt att hålla Eanquens ställning oell operationer hemliga, tror jag att periodiska uppgifter, såsom möjligtvis äfventyrliga, ej böra komma att ega ruth. Jag ville i detta hänseende nästan jemföra Eanquen med en rik och driftig handlande, som ingått uti nog vidlöftiga affåirer; han kan, då ingen eger kännedom om verkliga förhållandet, reda sig, göra alla rätt, och dessutom ega betydligt öfverskott; hvaremot, om han tid efter annan skulle allmängöra sina företag och speculationer, sådant, genom väckt farhåga hos Creditorerne, skulle verka till hans undergång. Jag anser på dessa grunder, lika med Afdelningen, att Utskottet bör tillstyrka uppgift af Eanquens nu varande ställning, för att tjena till up.plytning och ledning vid öfverläggningarne och besluten om perminge-väsendets reglering; men jag tror, för min enskilda del, att Afdelningen ej behöft att gå så långt ifrån sitt ämne, sorn den gjort, utan blott uppgifva skälen hvarföre publiciteten nu bör ega rum. Och anhåller jag, af denna anledning, Hansa Utskottets Bitank anti en. 179 att, t händelse det af Afdelningen föreslagna Betänkande antages, få reservera n;ig i anseende till uppställningen deraf.” Emot pluralitetens Beslut, hvarigenom Finance - Afdelningens Föislag blifvit giliadt, reserverade sig förenämnde Herrar ledamöter, under förbehåll, att deras afgifne yttran den matte till Riks-Stånden åtfölja Betänkandet.
Ständer en omfattande pilan tili försvarsverkets organisation i dess helhet, på det att Rikets Ständer Liefve i tillfälle att i ett sammanhang besluta öfver de åtgärder, som erfordrades, för att, i förening med en afsedd lindring i de rus t andes och rotermgsskyldiges besvär, befordra den utsräckning i Beväringsmanskapets Öfning, sorn tillika borde ega rum. I betraktande häraf och då Kongl. Majit, vid öppnandet af innevarande Riksdag, täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, inseende vigten och behofvet af den inre förvaltningens förenkling och försvarsverkets fullkomligare ordnande, skulle egna Sina oafbrutna omsorger åt dessa väsendtlig» angelägenheter samt att Kongl. Maj:t, för att dertill kunna erhålla Rikets Ständers medverkan, Vöre sinnad att snart åter kalla Dem till ett nytt urtima sammanträde : alltså och då Rikets Ständer, sorn i ofvanberörde underdåniga skrifvelse redan uttryckt sin öfvertygelse om behofvet af jemkning och lindring i rustningsoch roterings-besvären, således torde hafva att från Kongl. Maj:t förvänta ett förslag till ordnande af landtförsvaret på ett sätt, sorn befordrar Rikets säkerhet med den minsta möjliga uppoffring, anse Utskotten det icke vara behöfligt eller lämpligt att för närvarande tillstyrka någon underdånig framställning i det syfte, någondera af motionerna innehåller, utan få Utskotten vördsamt hemställa, att samma motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 4 Mars 1845. A Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Utshotteas Utlåtande, N:o 73. Reservationer: Af Lars Johan Gezelius: ”Emot sammansatta Utskottens beslut i anledning af min väckta motion, får jag mig reservera, och förundrar det mig, att Utskotten icke fästat afseende på en, för en så fattig allmoge som öfra Dal-socknarne, vigtig fråga.
Visst är ock, att det för hvarje bildad kvinna, som är beroende af sitt arbete, bör vara både en plikt och ett behof att bereda sig hjälp vid inträffande sjukdomsfall. I hälsans dagar kan ej bättre besparing göras än att ordna för de dagar, då man beröfvas förmågan att törtjäna och i stället får vidkännas dryga utgifter. Skulle det fast otroliga inträffa, att man aldrig behöfver anlita kassan, må man då gärna offra sin tacksamhetsgärd för åtnjuten hälsa till förmån för dem, som ej äro lika lyckligt lottade. Ty det är j u det stora i sammanslutningens idé, att på samma gång som man hjälper sig själf, hjälper man äfven andra. Upplysningar om sjukkassan erhållas å Fredrika-Bremer-förbundets byrå, Stockholm, där alla förfrågningar om densamma beredvilligt besvaras. * Från Iduns läsekrets. Ett ord om platser mot » fritt vivre ». I Idun har ofta klandrats, att unga flickor få nöja sig utan lön, då de först komma ut i världen. Det är många, som anse detta för mycket orätt, men jag tror att saken bör skärskådas bättre, innan denna dom fälles. En ung flicka, som nyss slutat sin skolgång, är ej i allmänhet duglig att fylla en plats som lärarinna. _ Det första året hon har sådan plats, blir för henne ett ganska vigtigt läroår. Hon måste lära sig, huru hon skall lära andra, och ofta är detta bra mycket svårare, än hon tänkt sig det. Därför borde hon vara nöjd att få komma mot » fritt vivre » första året, ty hon borde inse, att hon ej kan fylla sin plats, så att lön kan fordras. När undervisningsvana förvärfvats, blir det en annan sak, då, men först då, kan lön begäras. Det kostar ej så litet att inackordera sig, och bör väl vara en god sak att betala inackorderingen med undervisning. Min åsikt är, att lön ej bör begäras för det första året, en ung flicka försöker sig som lärarinna. Om man tänker efter, huru på alla banor äfven andra läroår fordras än skolåren, innan lön kan erhållas, så hoppas jag alla skola medge, att en ttng, opröfvad lärarinna är tillräckligt betald med » fritt vivre ».
Stir nii, uti öfverskotten på StatsVerkets inkomster för åren 1828 oell 1829 med andra för handen varande tillgångar, funnit utväg så väl att bestrida flere utgifter för en gång, söm att* utan Allmänna BeVillnihgens förhöjning eller lån, anslå hära Tre milh R:dr till FörsvarsVerkets istflndsättandéi tinder sådant förhållande oell då Staten såjunda icke Vöre 1 behof1 af lån för egen räkning, antager K. Mit, att den allmänna crediten kan, utan minsta olägenhet, begagnas för att understödja de jordegare som behöfva omsätta aldie skuldförbindelser och ärö i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter; Till följd hvaraf K. M:t till R. St:r öfverlemna! j att vidtaga de utvägar, sorn leda till detta mål, medelst utgifning af obligationer , dem Statens financiellä ställning borde lätteligen göra användbara på förmånliga vilkor, serdeles om R. Stir till deras amörtissement anvisa något bidrag af disponibla tillgångar; Dock har K. M:t ansett, att för det närvarande denna upplåningsoch utlänings-anstalt icke bör med Banken förenas Utan häldre åt RtgsCöntoiret uppdragas; Varande sluteligen af K. Mit forklaradt: att då de af Staten utgifne förbindelser grundades på goda inteckningar i ländtegendomar; då den årliga ränta, som af Fastighetsegare erlades, betäckte den, sora Staten å sina förbindelser vidkändes; och då den årliga afbetalningen användes till successivt inköp af obligationerne, följde deraf, att, under det fastighets - Betänkanden, N:o 383.
Men jag önskar en redaktionsförändring utöfver den som han till sakens förtydligande föreslagit, emedan om äfven, enl. förslaget, en rättighet meddelas K:s Bef:h:de att efter omständigheterna besluta, deraf icke 582 Den 23 Juli. följer rättighet för denna myndighet alt afslå ansökning om handelsbods öpnande å landet, emedan författningen är tydlig och klar, att, såvidt den sökande fullgjort alla prestanda, så skall han ock komma i åtnjutande af den rättighet han söker; och man kan således med fog erinra, att dessa omständigheter icke sträcka sig derhän alt K:s Bef:h:de skulle tillkomma att afslå en sådan ansökning. Af sådan anledn. hemställer jag att i den föreslagna underd. skrifvelsen måtte inflyta det K:s Bef:h:de eger att, efter sig företeende omständigheter, så beskaffade ansökningar bifalla eller afslå, hvarigenom i författnm den förändring blir lillvägabragt, att just pröfningsrätlen, som är af så stor vigt för K:s Bef:h:de att ega i förevar, fall, valder samma embetsmyndighet tillerkänd. Ty en orimlighet är det likväl, man må nu säga hvad man vill, att vederbör. Sockennämnder skola höras öfver sådana ansökningar, för alt, yttra s;g huruvida de anse en handelsbods öpnande inom socknen behöflig eller icke, ulan ali K:s Bef:h:de sedan ega makt och myndighet att pä sådane yttranden, när de äro afstyrkande, fästa något afseende. Det synes mig ligga i sakens natur, alt K:s Bef:h:de, såsom varande högsta myndigheten inom länet, hvilken det åligger alt tillse det ordning och sedlighet der iakttagas och vidmakthållas, bör ega rättighet att, efter sig företeende omständigheter, vidtaga alla de åtgärder som för dessa ändamåls vinnande erfordras, och att således K:s Bel:h:de bör kunna afslå dylika ansökningar, då det befinnes alt beviljandet icke vore gagneligt för del samhälle, der sökanden ville sig nedsätta.
L) ^zrgäezrz/e -vEzr uzr^/sg d //zz/-v»z/-2He/zr§ ^//r/e/zr/zrg ^"ö> /ozr/özzz^e^ //zrzzz/e/zz oe/z ^V«>'/zrg«/-z/6, zrezzr/zgezr: ti// /.agu ^i/te/r / ^zzzre oe/z ^az'zröc>z'g^ /ir/zz ^zrzzzt /zzz Ö/zzzzz/.- I afseende bärä bemställde 8tats-lkädet, del8 att, 8edan Rikets 8tänder i skrifvelse ak den 23 December 18^0 i underdänigbet begärt, att utredas mätte, buru 8tor del ak ikrägavarande an8lag utgätt oeb erfordras serskildt till godtgörande ak kostnaden för skikten vid 8taten8 egendomar oeb serskildt till utkl^ttningsbjelp ekter verkställda laga skikten, pä det att det körra beloppet vid blifvande Riksdag skulle kunna uppköra8 under anslagstiteln: "8kikten oeb zkkvittringar", samt det 8ednare under titeln: Iltkl^ttningsbjelp ekter Laga 8kikten, oeb i anledning barak den utredning genom inkordrade yttranden ak 8tsts-Lontoret oell Longi.
Under förutsättning häraf och då numera icke någorstädes i Lagen igenfinnes stadgande om bysättning för domfäst skuld i allmänhet, men deremot särskilda Författningar föreskrifva sådan påföljd för gäldenär i vissa fall och äfven utan afseende å hans förmåga att göra rätt “ O O för sig, vill det äfven synas, att, emot hvad ifrågavarande Kongl. Förordning med uttryckliga ord uttalar om uppliäfvande af 10 § i 5 Kap. Ulsökningsbalken, stadgandet i dess 1 § icke må betraktas såsom angående bysättning för domfäst skuld i allmänhet och af den? orsak att tillgångar bos gäldenär saknas; Äfvensom och så vida detta lagbud innefattar en allmän bestämmelse för bysättnings erhållande, det sedermera i 4 § förekommande stadgandet, hvars ordalydelse ej heller står i strid med en sådan tolkning af det förra, således torde hvarken böra eller kunna annorledes än i öfverensstämmelse med detta tillämpas. Af hvad nu vördsamt anfördt är, mäste, enligt min tanke, äfven följa, att, så vidt af ifråga varande Kongl. Förordnings ordalydelse fattas kan, den deröfver genom Kongl. Brefvet den 29 Oktober 1842 meddelade förklaring icke må anses innebära det förhållande, som skulle derigenom ny lag vara stiftad. Men då det icke bör nekas, att Lagstiftande maktens egna förhandlingar, hvilka föregått det beslut, i följd hvaraf 1841 års Kongl. Förordning blifvit utfärdad, synas föranleda dertill, att afsigten varit att bibehålla bysättning för domfäst skuld i allmänhet, såsom tvångsmedel alt framkalla tillgångar hos gäldenär, der de möjligen finnas, bör jag icke åsidosätta den vördsamma hemställan, att Rikets Höglofl. Ständer, om, vid nu skeende ytterli - 64 IL St. Just.
Hvad af Revisorerne sålunda anfördt och föreslagit blifvit, i afseende på denna af Statsmedel samlade fond, anser Stats-Utskottet på förenämnde grunder sig böra till bifall föreslå, så att i följd häraf fondens behållning må med Stats-Yerkets öfrige tillgångar sammanslås och de derå anviste Pensions-beloppen deremot öfverföras på Allmänna Indragnings-Stater, för att vid innehafvarnes afgång upphöra och Staten besparas ; och lära Riksens Höglofl. Ständer dess beslut härom hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla , för att derå vinna behörig verkställighet. Hvad beträffar det af Revisorerne anmälte förhållande med dispositionen af de sedan 18 ig års början influtne medel för Krut, som blifvit till export försåldt, så har Utskottet trott sig ej böra något särskildt yttrande häröfver meddela, utan får hänvisa till hvad dess utlåtande öfver 1820 års Revisions-Berättelse rörande der förekommande enahanda fråga innehåller. Angående Stats-Verkets utgifter i allmänhet, om hvilke Revisorerne åberopat Stats-Utskottets Betänkanclen. 219 särskildt upprättade och af trycket utgifne Tabeller, såsom utvisande dispositionerne under Riks-Statens Nio Hufvud-Tittlar och Allmänna 1'ndragnings-Sta ten, jemte de för öfrigt af hesparingarne under dessa Tittlar eller ock af Öfverskottsmedlen förskjutne utgifter samt Siats-Verkets skuld lill Riksens Ständers Banque, hafva Revisorerne, med yttrande, att de å Kongl. Räntkammaren anordnade utbetalningar funnits i behörig ordning verilicerade, anmält åtskillige omständigheter vid dispositionen, som föranledt att fästa deras närmare uppmärksamhet.
Några exempel dock, om man så önskar: till Episteln N:o 37, och Sången N:o 7; till Episteln N:o 48, och Choren på fartygen i Bacchi Tempel ”Uppå vattnets lugna våg”; till Episteln N:o 58 och Sången N:o 31; till Episteln N:o 70 och Sången N:o 2; till Episteln N:o 78 och Sången N:o 17; till Sångerna N:o 11 och N:o 12 (ehuru med förändrad rhythm); till Sångerna N:o 33 och N:o 63; till Sångerna N:o 61 och N:o 65. ”Valda Skrifter”, Del. VI, sid. 367. ”Abbé Vogler! när du rör Orgelverkets gudadunder, Örat med förvirring hör Skrålet ur Tartarens grunder; Svalgets stormar, sprak och brand, Hisnad, jemmer, ångst och fasa, I de vreda toner rasa, Som framrusa ur din hand. Men vid dina milda slag, När du saligheten målar, Evighetens klara dag Förs på morgonrodnans strålar; Under himlarösters ljud Ögat tåras, känslan lider, Bröstet suckar, blodet strider, Hjertat fröjdar sig i Gud”. ”Sv. Siare och Skalder”, Del. V, sid. 212. Thorild, som kallar honom ”aetatis nostrae miraculum”, säger att han är detta ”quia talis est lyricus extemporalis, ut, unus ille post Scaldorum aevum, subito enthusiasmo et melos statim reperiat optimum et mirè ludens homoeoteleutis carmen fingat eximium, in quo modulis non minus quàm ideis vividissimè quidquid praesens est effingat ac praesertim bacchantis plebis facinora”. – Gjörwell utlåter sig: ”Han måste ofta roa på Hofvet med sina extemporalia; ty allt var hos honom creationer för ögonblicket”. ”Valda Skrifter”, Del.
Kammar-Collegii Skattebref af <ien 1 zj Mars 1333, erlagda skal te-köpeskilling för förra Capellans-boslället Rannäs Holstagård, |:dels mantal, rnå, ulan förändring i hemmanets natur, nämnde jemte Forssheda och Torskinge församlingar ersättas ocdi af Riksgäids-Contoiret utbetalas. * §. 20. Med anledning af den eldsvåda, som, i början af innevarande år, inträffat i staden Falkenberg, hafva Rikets Sländer, til! understöd för dervarande brandskadade, efter Kongl. Majrts Befallningshafvandes disposition, beviljat och till utbetalning af Riksgälds-Contoiret anvisat en summa af Fyratusen Riksdaler. Ank. till Exp. Ut3k. den 2 Juni 18/J1, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till reglementarisk a föreskrifter, angående Itiksgälds-Contoirels inkomster. (Rgs Afd.) r §. i den afdelning af Riksgälds-Contoirels nya Reglemente, sorn Stats-Utskottel nu får till Rikets Sländers granskning öfverlemna, och hvilken handlar om de till detta Veik anshigne inkomster, innehåller enahanda stadganden, som 2 och 77 §§. af 1835 års Rgelemente; 2 och 3 §§. motsvara 33, 3(1, 07 och l\i §§. i sist berörde Reglemente; äfvensom 4> »» och 6 §y, 38, 3g, 4° o0'1 4l §§• * samma Reglemente. 7 §. innehåller hufvudsakligen den i 44 §• af nuvarande Reglemente förekommande föreskrift; dock har densammas redaction blifvit lämpad, dels efter hvad, som vid öfverskoltens lefvererande i senare tider iagttagits, dels ock efter Rikets Ständers, i afseende på besparingarnas användande, nu fattade beslut. De i denna §. tillagda stadganden grunda sig på Uskottets i nedannämmie i6 StatsUtskottets Memorial, N:o 567.
Det är en lycklig konstnärsålderdom, dåde gamla dagarne icke utgöra en motsats till, utan en fortsättning af ungdomens framgångsrika tid. Den lyckan är Fredrik Deland beskärd, och därför kunna vi icke förlika oss med tanken att nödgas sakna honom på scenen. Dramatiska teaterns förnämsta tilldragelse har varit fru Hwassers återuppträdande, efter att hon till följd af hälsoskäl nödgats under flere månader hålla sig aflägsnad från den scen, som otvifvelaktigt icke f. n. kan undvara henne. Det är visserligen sant, att ingen är oumbärlig samt att äfven den, som ansetts såsom den minst umbärliga, en gång enligt naturens ordning måste försvinna från skådeplatsen; men under närvarande förhållanden kan vår förnämsta dramatiska scen sannerligen icke uppfylla sin bestämmelse och med kraft bevara konstens högre intressen, om icke fruarna Hwasser och H. Kinmansson finnas bland de spelande. Den sist nämda har lyckligtvis sedan någon tid varit oförhindrad att uppträda, men har ej, alt sedan hon under forra spelåret så mästerligt skapade moster Lisens roll i » Dömd », fått någon sig fullt värdig uppgift att lösa, äfven om hennes fru Serpentier i » Den gifte mannen i staden och på landet » visar hennes stora konstnärskap också i en obetydlig roll. Fru Hwasser uppträdde åter i grefvinnans roll i » Familjen Danicheff », förr kallad » Danicheftäma », en tämligen oväsentlig namnförändring, men som visar, att den nu varande » regien » vid Dramatiska teatern icke är obenägen för reformer. Stvcket är icke bland de allra bästa, vid hvilkas tillkomst Alexander Dumas d. v. haft sin hand med, tv det brister otvifvelaktigt i sanning, men förmår likväl intressera, förutsatt att de förnämsta rollerna utföras på ett tilltalande sätt, och då detta onekligen är fallet med grefvinnans, prinsessan Lydias och Osips, så är det ej öfverraskande, att åskådarne funnit sig mycket belåtna med återupptagandet af denna fransk-ryska komedi, hvars lokalfarg af somliga prisas såsom fullkomligt äkta, af andra starkt betviflas. I grefvinnans roll betonar fru Hwasser lika mycket den enväldiga herskarinnan som den för sonen svaga modérn.
Hr af Ekenstam har försäkrat oss, ätt han är alldeles af samma tanke med Hr von Hohenhausen: jag hemställer dock lill deri varda ledamoten, nemi, till Hr af Ekenstam sjelf, om han ej bäst skulle bevisa detta, •om ej delta hans påslående blef mera klart, ifall han behagade borttaga sitt tillägg, emedan Dr von Hohenhausen alldeles icke framställt något -sådant, och Hr af Ekenstam, just genom framställandet deraf, skiljer sig ifrån Hr von Hohenhausen. Detta tillägg anser jag öfverflödigt, och anhåller helt enkelt örn propos. till bifall å PresteShs beslut. Då jag nyss afhörde Frih. Cederströms anförande, förundrade det mig att finna del Presidenten i Kammar-colhm skulle vara den, som motsatte sig organisationen af en särskild styrelse för valtenoch vägcomtnunieationer. Jag hade velat påminna Hr Presidenten, i händelse lian ej behagat gå sin väg härifrån, att sådana företag äro ej gagneliga endast för stunden, dagen -eller året, ulan för sekler, och att de ej äro af vigt endast för enskilda corporationer, utan för hela landet, som deraf skall tipphemta fördel. Jag anser således, att det icke matte komma alt bero af enskilda my ndigheter och corporationer att besluta öfver sådana angelägenheter, utan att 22 H. 28 Den aa M ar s f. rii. Slaten i sådana fall uppdrages elt otnbudsmannnskap lill besörjandet häraf. Vi sakna ej exempel alt i Westergöthland varit fråga om upptagande af en väg, som skulle hafva varit af stor nytta tor det allmänna, tilen att företaget afstanna!, emedan alltför många tvister uppkommit emellan de enskildta intressena, och de personer, som önskat arbetets fortgång, icke haft något Statens embetsverk att vända sig till, som, oberoende af alla enskilda fördelar, kunde bedomina denna' anläggning. J ig finner alltså det vara af stor vigt, att den af Konungen föreslagna nya styrelsen för vattenbyggnader och väganläggningar varder af II. St. bifallen, och tillstyrker derföre, att det anslag, som PresteSt. för detta ändamål beviljat, äfven måtte af R. o. Ad. medgifvas.