Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§. omförmälesi någon Embetsman eller Betjent antingen suspenderas eller skiljes ifrån Tjensten, och han inom föreskvlfven tid tillkännagifvit, att han är sin* nåd att anföra Besvär hos Riksens Ständer eller deras Revisorerj förordne Fullmägtige någon, som med innehafvande ldn förrättar den lediga Tjensten, intill dess Besvären äro prof-, vade och afgjorde; och njute den, som förord-, nas, fyllnäden i den lön, sorn bestås vid. den. syssla, hvilken af honom ad interim bestrides,’ a. §• ■ Vid inträffande Vaeancer, ellef då någon. Embets-eller Tjensteman af sjukdom eljer annat laga förfall är hindrad, skali den som tillförordnas, utan särskild aflöning, bestrida en sådan Tjenst, dock komma de Extraordinarler, hvilka i sista graden till ordinarie Tjenstgöring blifva använde, att njuta full aflöning för hela den tid, de en sådan ordinarie tjentsgöring bestridt Beviljas åter någon Embets eller Tjensteman ledighet, för att besörja enskilda angelägenheter, aflöne han då sjelf den Extraordinarie , som i sista graden förordpäs att görs* tjenst. Hvad tili ii:te och denna isne Art, fånö nes stadgadt, i afseende på tjensterg tillsättande, den, 6.re Bukt N.q 27- 28’ 210 Deri 4 Augusti den ordning, 1 hvilken vårdslöshet eller försummelser, hos Tjenstemännen skola åtalas, Besvärs anförande hos Riksens Strinder och deras Revisorer; jéinte aflöning åt Extraordinarie!, skall afven tillämpas vid General-Assistance-Contoiret. if. Art. Avgående tiden, inom hvilken Bokslutet öjver Riksgälden bör vara förf att eidt och Hufvud-Boken reviderad: och rörande det Utdrag af RiksgäldsCont oi tets Räkenskaper, som hvarje är genom trycket skall allmänheten meddelas, samt de Be■ rättelser, hvilka till Rik>- sens Ständer och Deras Revisorer skola afgifvas. 1. §•
St:r sjelfva begära en komité, så är K. M. i och med det samma äfven bemyndigad alt af öfverskotten på Statsverkets inkomster taga de medel som för ändamålet erfordras. Jag tror dessutom, att Gr. Anckarsvärd gjort våra komitéer orätt, — åtminstone sednare tiders — då han icke velat erkänna, att deras arbeten varit af någon nytta. Det är likväl allom kändt, att på dessas arbeten grundats åtskilliga af K. M. till R. St:r gjorda framställningar, som dels äro, dels — efter hvad jag hoppas — skola blifva af R. St:r bifallna, till gagn för det allmänna, och till heder för dem som varit i komitéerna sysselsatta. Jag får för min del tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk. 128 Den 4 April e. m. Hr Hjerta, Lars: Då något egentligt motstånd icke för sports mot den af Utsk. gjorda hemställan, hade jag helst velat blott i hufvudsaken instämma i Hr Dalmans anförande. Men då yttranden här blifvit afgifna, hvilka ändock påkalla en och annan anmärkn., och ämnet är af stor vigt, tror jag mig icke böra göra afseende på några minuters uppehåll, derest det kan lyckas framdraga några omständigheter, förtjenta af - att tagas i betraktande, då frågan kommer under Eegeringens pröfning. Jag tror för min del icke, att de svårigheter, som man ansett vara förenade med denna frågas lösning, äro så stora som man velat påstå. Den förste talaren har ansett denna fråga slå i sammanhang med hela vårt statsskick och våra grundlagar; och har anfört en ganska underhållande anekdot om en linial såsom bevis på de petitesser, sorn inom vår Statsförvaltning kunna blifva föremål för behandling. De omständigheter, den värde talaren vidrört, stå dock, enl. mitt omdöme, icke i något ovilkorlig! sammanhang med eller beroende af organisationen inom Embetsverken. Det kan icke vara tvifvel underkastadt, att ju Regeringen skulle äga rätt att ställa till en underordnad myndighets disposition en tillräcklig summa för att bekosta både en linial och åtskilligt annat smått, utan behof af de omgångar som här blifvit relaterade.
Önskar R. o. Ad. classificaliönen, så möter visserligen ingen svårighet! för Bevilln.Ulsk. att uppgöra densamma; men jag fruktar blott, att olägenheterna och bristerna skola blifva lika många, som man nu funnit, och måhända flera, emedan en eller annan titel lätteligen kan uteglömmas, så att det blefve nödvändigt att bifoga ett postscriptum med tillkännagivande, att de, som blifvit uteglömda, skulle upptagas i den eller de classer, med hvilka de närmast kunde compareras. Ehuru jag således icke kan finna, att något annat förslag än detta, hvilket jag medgifver icke är fullkomligen bra, kan blifva framstäldt, skall jag likväl icke motsätta mig återremissen, som jag fruktar endast kommer att upptaga Ulsk:s lid, emedan jag befarar, att någon egentlig förändring elier förbättring svårligen kan komma att äga rum. Hr von Tr o i 1, E mil: I händelse R. o. Ad. skulle, hvilket jag ej önskar, behaga återremittera detta betänk., anhåller jag, att CJlsk. ville, på sätt en af reservanterna föreslagit, uppgöra en tarif med vissa bestämda classer, hvarefter hevilla, skall utgöras i bestämda r:drtal. Jag tror icke, att någon synnerlig våda skulle uppstå, om en eller annan karakter uteglömdes, såvida Utsk. blott iakttager, att vid slutet af hvarje dass tillägga orden: ”saint vederlikar. ” Hvad för öfrigt angår de anmärkningar, som blifvit gjorda, synnerligast af Hr v. Hartmansdorff, synas desamma egentligen icke vara riktade mot hvad som nu utgör föremålet för öfverlaggningen, utan mot den princip, som en gång af R. Sf. blifvit fastställd. Likväl måste jag tillägga, att jag icke kan af denna princip finna så många olägenheter - Dea 31 October. ter, som talaren velat förespegla oss. Han har visserligen sagt, att det skulle blifva svårare att belöna den obemedlade förtjensten, att utmärkelser endast skulle komma att tillfalla den rike, men icke den fattige.
Jag skall dä icke mera säga, att Herr Påhlman brustit i kännedom, om Arrendets beskaffenhet} iVien i anledning af hvad han nu sjelf sagt, ser jag mig då nödsakad att, i stallet, säga det han, emot bättre kännedom, gjordt hvad, efter min tanka, icke alldeles rätt varit. Det har aldrig varit rätt, att gifva förmåner åt en, på en annans bekostnad. Långt ifrån att jag skulfe vilja rubba Contractets helgd, är det just Den ii April. jag, som begär att, om man ej vill gifva Hannes Maj;t i penningar, hvad Hon bör få, man åtminstone må tillåta att Arrendatorn uppfyller Contractet, sådant som det är, och som Utskottet sjelf omtalar detsammma; nemligen, att Arrendatorn antingen ger hvad någon annan kan vilja gifva; eller också återlemnar Kungsgården till Enke Drottningen, hvars Enke-Säte den är. Någon farhåga för den ersättning som Staten skulle gifva Arrendatorn kan jag ingalunda antaga; ty då Contractet säger, att den bör blifva billig, så kan, vid pröfningen af hvad som blir billigt, man icke heller undgå att taga i consideration den serskildta fördel, sorn han i 17 år njutit; och då torde det billiga icke blifva fruktansvärdt. I alla fall rörer det icke Enke-Drottningens rätt, som är, att antingen få i penningar en ersättning, svarande mot tidernas skick och Hennes behof; eller också bekomma de i Giftermåls-Contractet bestämda serskildta förmåner, hvartill hörer fri dispositon öfver sitt Enke-Säte. Om man eftersinnar hvad det skulle kosta Staten att sätta Wadstena Slott i stånd att af en Drottning bebos; att meublera det derefter; att inköpa Silfver-Servicen, med det mera; så finner man iätt att kostnaden dertill skulle medtaga mycket mer, och att Staten vinner mycket på, att, i stället gifva i årlig ersättning derföre 10.000
Ett nytt beslut uti den ifrågaställda syftningen tror jag kunna fattas, enär frågan hittills blifvit förbigången; men någon förklaring, hvarigenom en verklig förändring skulle uppstå, kunna vi icke grundlagsenligt vidtaga. Frih. von Schulzenheim: Jag tror jemväl, att R. o. Ad. icke i förklaringsväg kan åstadkomma det beslut, som säkerligen öfverensstämmer med R. o. Ad:s mening; men deremot, och då den ifrågavar. omständigheten blifvit vid betänkts behandling förbigången, kan den nu till afgörande upptagas, hvarvid R. o. Ad. får tillfälle att uttrycka sin åsigt. Frih. Tersmeden: Hvad R. o. Ad. tänkt eller icke torde vara svårt att afgöra; och måste man derföre endast Den a6 November f. m. 963 hålla sig vid prot.utdr., mot hvilket icke har blifvit och icke kan blifva anmärkt, alt det ju cj är uppsatt i enlighet med det fattade beslutet. Detta prot.utdr. innehåller beslutet om afslag å allt, hvad Utsk. uti den ifrågavar. punkten yttrat, och deribland finnes äfven, livad man nu vill, att 11. o. Ad. skall förklara sig hafva bifallit. Jag måste altså motsätta mig en så beskaffad förklaringsåtgärd, icke derföre, att jag ej i detta fall skulle anse den nyttig, men för prejudicatets skull. Hr von Hartmansdorff: Det justerade prot utdr. lemnar icke något tvifvel öfrigt om hvad sorn varit It. o. Ad:s mening. Den var nemi. att bereda Carlstens fästning de anslag, som K. M. dertill äskat. Skulle sådant i anledn. af de öfriga Ståndens beslut icke kunna ske, så är det tydligt, att 11. o. Ad önskat, att fästningen skulle få så mycket, som med dessa beslut vore förenligt, eller att, i händelse det äskade anslaget icke beviljades, man då måtte vidtaga, hvad Utsk. föreslagit om rättigheten för K. M. att begagna de för Carlsborgs fästningsbyggnad anslagna medel. II.
Jag hörde emellertid ingenting mer, an att min far i rummet bredvid, efter en stund talade vid den främmande med särdeles glad och, som jag tyckte, nästan rörd stamnia. Jag kände mig nu alldeles viss på min lycka och darrade så af rörelse, att jag ej längre kunde sy. Hastigt öppnade min far dörren och ropade på mig. S % ar det d % afgjordt, Gud vare lofl » suckade jag med den varmaste tacksamhet och hoppades att strax f % kasta mig i den älskade Jan Olofs armar. Men tank dig min bestörtning, da jag i stallet möttes af hans far, kaplanen! Hvarför kom ej Jan Olof sjelf? tänkte jag helt nedslagen; jag skulle snart ffi veta det. Anna Stina », sade min far, rörd och allvarlig, wen stor lycka och ära har kommit dig till del; denne min aktade embetsbroder och vän, Lars Niklas Andrenius, vill hafva dig till sin maka och till en systerlig moder för sina 6 moderlösa barn. Herren göre dig värdig detta heliga uppdrag, och måtte han välsigna er bida, mina kära barn! s Det hade blifvit alldeles svart för mina ögon, och min enda tydliga känsla var en stark fruktan att falla omkull; men det var ej farligt, ty .Aiidreiiius drog mig till. sig och höll mig s % fast sluten i sina armar, att jag ej kunde röra mig. Söta far matte dock hafva märkt, att jag s %g blek och förfärad ut, ty han räckte mig ett glas vatten, bad mig dricka och gaf mig derefter sin hand att kyssa, till tecken att jag nu kunde få gå. Och jag hörde, i det jag statigde dörren, att söta far sade något om nför stor öfverraskningz och om att jag mog skulle lara mig att uppskatta min lycka&gt;. Jag rusade nu direkte upp på det lilla gafvelrum jag bebodde, kastade mig p % den rödmålade träsoffan och grät, så att jag skakade i hela kroppen. Efter en stund kom min fromma mor upp till mig; hon satte sig bredvid mig, klappade mig p8 hufvudet och frågade under tarar om jag ej ändå trodde, att min far förstod bättre än jag sjelf hvad som var Guds vilja.
De ut / aula prisen jemte belöningsdiplomen sändas någon af de närmaste dagarne. Signaturen Hama torde uppgifva namn och adress. Redaktionen. Ny pristäfling kommer inom kort att anordnas. De af Iduns läsarinnor, som intressera sig för saken, torde godheisfullt insända förslag till täfiingsämnen. Redaktionen. dar svartsjuka intager mig alltid, så snart jag märker en annan af vårt o-täcka kön i hennes sällskap. Jag har aldrig haft anledning att misstänka någon otrohet, men som nämdt är, svartsjukan kan jag icke bota. Derför vädjar jag till eder, att ni som till en broder besvarar frågan, då jag på förhand vågar hoppas, att jag icke förgäfves vädjar till ert goda hjerta. Ödmjukast Thomas, Till E / sa. Vid genomläsandet af eder artikel i Iduns sista nummer framställer sig ovilkorligen den - frågan: » Hvar håller Elsa hus? 1 hvilken småstad, i hvilken undangömd vrå af verlden, har hon lyckats hålla sig afstängd från det moderna kulturlifvet med dess mångfaldiga sträfvanden? » Som vi förmoda, att hon sjelf måste vara en oberoende, af » gnistan » upptänd qvinna, vilja vi gifva henne det vänskapliga rådet att göra en liten resa till Stockholm för att der få se » hvar den svenska qvinnan håller hus ». Hon hänger verkligen icke, » envis som en kardborre, fast vid den gamla slentrianen », nej, hon har redan brutit och håller fortfarande på att bryta sig nya banor, som förr varit stängda för henne. I Stockholm kan Elsa göra en rond i banker, på kontor, på telegraf-, telefonoch poststationer, i seminarier, gymnasier, högskolor, akademier och föreläsningssalar och, medan hon är i farten, tillika göra ett besök på » Handarbetets Vänner » och i någon syeller hushållsskola. Ofverallt skall hon träffa arbetsälskande qvinnor, som lyckats tillvinna sig sina förmäns och sina manliga kamraters aktning och erkännande. Skulle då Elsa vara så mycket svårare att tillfredsställa?
Dock nog häraf sjelfva Ethymologien af ordet Krigsvana gifver rikeligen tillkänna, att Krigskonsten är ett Handtverk, som af så väl Befäl som gemenskap må* Den 9 Februarii. I2i ste läras, och ett Handtverk som minst tål fuskare. Med all Respect talat om vår Beväring, så vågar jag yttra, att jag finner densamma vara föga organiserad till vinnande af ändamålet. Karlen är i allmänhet för ung att genast kunna uthärda ett Fälttogs mödor och besvärligheter, ty vårt Tidehvarfs sätt att föra Krig , gör ofta första ögonblicket afgörande. Krigsförklaringar gifvas nu mera ej sällan förr än den Fiendtiiga Armeen passerat våra gränsor. Arméer gå ej mera uti vinterqvarter,hvilka i fordna tider gåfvo åt dem tid och tillfälle att bilda och härda sina unga Krigare. Mången torde invända mig. Hvad har icke Preussiska Landvärnet uträttat uti det sednare Kriget emot den segervanda Fransyska Arméen? Högloflige Ridderskapet och Adeln torde tillåta mig att ännu litet upptaga deras dyrbara tid med följande anmärkningar. Jag förbigår målningen af den esprit, som uti sista Kriget emot dåvarande Franska Kejsaren, lifvade det förtryckta Tyskland 5 jag vill ej uppehålla mig vid målningen af de uppoffringar, som då af en och hvar, af Man så väl sorn af Qvinna gjordes — frivilligt och utan att vara utskrifven lemnade Embetsmannen sitt Embetsrum — Professorn sin Cätheder Konstnären sin Attelier —- Köpmannen sitt Contoir — Fadren 5 Hustru och Barn och på egen bekostnad delrogo i den heliga Striden för Konung och Fosterland. Men detta Landtvärn var till större delen mera Landt - 122 Den 9 Februarii. värn till namnet än till sin beskaffenhet. Det är allmänt kändt, att Preussens Beherrskare år Igo? uti Tilsit blef tvungen att ingå en mindre tor delaktig Fred.
Jag, för min del, tror det vara bäst, att vidtaga sådana åtgärder, att man ej ofta beliöfver straffa. Det första medlet uti ifrågavarande fall, är en ändamålsenlig uppfostran. Härvid är isynnerhet angelägit, att tillse det allmogen icke uppföder sina barn med bränvin, ty sedan man en gång vant sig vid dess dagliga och omåttliga njutande, är det merendels för sent, att söka afhålla sig derifrån. Jag skulle derföre, om någon ny strafflag vore i fråga, heldre yrka den ganska sträng mot dem, som vänja sina barn från späda åren vid bränvin. En tilltagande, allmännare utspridd, och af egit efterdöme bekräftad upplysning i detta afseende, vore dock ett säkrare medel, än hvilken strafflag som helst. Men som det är isynnerhet husbehofsbränningen, som bidrager till det dagliga bränvinssupandet, ej blott af bonden sjelf, utan af dess hustru, barn och tjenstfolk, så anser jag en oinskränkt pannerymd vara ett hufvudsakligt medel emot detta dagliga missbruk af bränvin, ty den skulle småningom minska husbehofsbränningen med de små pannor, som då ej mera lönte sig. Ingen vara bör fördyras genom att öka produktionskostnaderne, hvilket blir en förlust för landet i det hela, utan heldre genom drygare afgifter till Staten. För inskränkande af det så väl i physiskt som moraliskt hänseende é Den a3 Octo ber e. m. 3i3 rysligt förstörande bränvinssupandet är äfven nödigt, att bereda massan af nationen en större tillfredsställelse med sin egen belägenhet, och således att undanrödja skälen till misströstan om sin egen och sin familles tillräckliga bergning. Och som livar menniska vill och bör hafva några förströelser, bör man föranstalta om andra för den arbetande klassen, än den bränvin kan åstadkomma. I ingen hufvudstad har jag sett så litet gjordt för detta ändamål, som i Stockholm.
Jag frikallar honom således ifrån erläggande af de böter, sorn Riksens Ständers Ombudsman i sådant afseende yrkat, äfvensom ifrån ersättnings-skyldigheten för de enskilda förluster, hvilka vid verkställandet af samma Instruction inträffat. ” Riksens Ständers ”Beträffande den af Herr Friherre Cederström, nti tillägget lill dess förklaring* emot Justitias-Ombudsmannen, Herr Friherre Mannerheim gjorde anmärkningar, så linner jag hvarken Regeringsformens 106 §. eller Ånsvarighets-lageil gifva anledning, att inför Riks-Rätt ställa Konungens Rådgifvare i Commando-mäl till ansvar för följder, sorn blott kunnat inträffa, och således icke för blotta möjligheten af en uppstående misssämja med fremmande Magter.” Herr Presidenten Friherre Lagerheim förenade sig med de Herrar Ledamöter, hvilka ansett Herr General-Adjutanten ej vara till något ansvar skyldig och var i Öfrigt af lika tanka med Tit. Robson, i fråga om de anmärkte politiska åsigterne. Riks-Rättens Ordförande Herr GeneralAmiralen Friherre von Stedingk yttrade sig, det han väl funne, att den åtalade Instructionens beredande och utfärdande i Commando-väg för de delar deraf, sorn röra andra, än blott Militairiska ämnen, varit en felaktighet af Herr General-Adjutanten, äfvensom att de skiljaktigheter samma ction innefattar, emot 1724 års Reglemente och 1774 års Seglations-Ordning, samt utöfver hvad 1816 års InstrUction i lika afseende föreskrifter, ehuru för ändamålet nyttiga oell nödiga, dock obehörigen tillkommit och hvarigenom lidande för enskilda verkligen inträffat; men i brist af tillämplig
Sedan detta var gjordt, stack hon några silfverdalrar i kjortelsäcken, och smög sig sakta ut genom dörren, som hon slog i lås efter sig. Det var djupt mörker der ute. Ismängdt snöglopp piskade nordan från och trängde kylan in till kroppen. Vid Hornsbron ville vaktknekten icke släppa henne fram. Hon såg så beskedlig ut, tyckte dock hans kamrater, som äfven kommo till, att de bådo för henne, och då hon slutligen gaf knekten ett af sina dalerstycken fick hon fortsätta sin färd. — Hvarför ha'n I så brådtom mor? — frågade den som öppnade bommen. — Det är mörkt efter vägen som i en hornlykta, ska' jag säga, och rätt som det är liggen I der och hicken i något dike. Mor Greta skakade sorgset på hufvudet — Det var långt, som hon hade att vandra, — sade hon, ty Skåne låg nog längre bort från Stockholm än Östergyll'n. Knektarne sågo förvånade ut och började skratta. Hon var nog icke riktigt slug hviskade de sins emellan. — Skolen I så långväga mor, — ropade en af dem efter henne, — borden I inte glömt qvasten och smörjhornet hemma. Utan dem lären I inte ta' Er stor väg. Men hon låtsade inte höra deras skratt, utan skyndade med raska steg utför backen. När Lars vaknade följande morgon, vardt han icke litet förvånad, då han icke fann sin hustru redan i arbete. Hans förvåning stegrades naturligtvis ännu mer, då hon hvarken den dagen eller den följande lät höra af sig. Han kunde aldrig riktigt sätta sig in i den föreställningen, att hon försvunnit på naturligt sätt, och — hvad, ingen kunde hafva trott om honom — han sörjde henne djupt. Men det märktes också mer än väl, då hon var borta, hvad hon varit i hemmet. Golfvet låg der icke mer så bländande hvitt, under det friska granristäcket, som när hon fejade det. Den stora kopparkitteln blänkte icke mer så ståtligt i skenet från spiselbrasan. Sotig och med sönderbrutet skaft låg han vräkt i en vrå, fyld med sopor. Lars sjelf undergick en märkbar förvandling.
Domstol genom laga kraftvunnen dom förklarat saken böra till f ramtiden lemnäs; eller d) utur Riket af vikit; eller eJ förvärfvat medborgarerätt i främmande land; eller f) gått i utländsk tjenst. De under d, e och f nämnde egel icke ånyo utöfva valrätt förr, än de efter återkomst, eller efter nämnda utländska förbindelsers upplösning, tre år i Riket bott och varit skattskrifne. § 5. Valrätt är för alltid förverkad af den, hvilken genom laga kraftvunnen dom är förvunnen Ull nesligt brott eller till köp eller salu af röster för Valmannaeller Riksdagsmanna-val, eller att i och för fullmägtigskap hafva förledt någon till oskälig rättegång, emot bättre vett drif vit orättfärdig sak eller brukat veterlig falskhet. Den, som rösträtt enligt 1 och 2 ,§§ på mer än ett ställe för samina Riksdag utöfvat, emot det förbud, som 3 § innehåller, må icke ånyo utöfva sådan rätt förr, än två lagtima Riksdagar fölflutit, efter det han om sådan otillåten röstning öfvertygad blifvit. 11 6 § 6. Valbar till Riksdagsman i Riksförsamlingens Första Kammare är hvarje valberättigad, sorn bekänner sig till Protestantisk lära och fyllt tjugufem år. Dä valbarhet upphör, upphör äfven uppdrag, som genom val gifvet är. § y. Ingen, som till Riksdagsman i Första Kammaren blifvit vald, eger undandraga sig detta förtroende, sä vida han icke antingen fyllt Sextio är eller två Riksdagar bivistat eller laga förfall häfver. $ 8. Af det antal Riksdagsmän, som enligt Regerings-Formens 48 § eger säte och stämma i Första Kammaren, välja Städer och större Köpingar Trettio, och landsbygden, hvartill ock räknas mindre Köpingar, Etthundrade ffrotiofem. Större Köpingar kallas i denna lag sådana, som ega minst Femhundrade inbyggare.
Ständer en omfattande plan till Försvars-verkets organisation i ”dess helhet, på det Rikets Ständer må blifva i tillfälle att, i ett sammanhang, besluta öfver de åtgärder, som erfordras för att, i förening med en ”afsedd lindring i de rustandes och roterings-skyldiges besvär, befordra den ”utsträckning af Bevärings-manskapets öfning, som tillika bör ega rum.” Detta förslag är vordet gilladt af Borgare-Ståndet, hvaremot de öfriga RiksStånden, hvart för sig, angående Sknfvelsens innehåll, fattat olika beslut, nemligen: Riclderskapet och Adeln: alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan till Försvars-verkets organisation i dess helhet, på ett sätt, som, med möjligaste afseende på de skattdragandes fördel, bäst kan uppfylla det stoja föremålet — Fäderneslandets försvar — med uttryck derjemte af den önskan, att vid denna plan serskildt afseende göres å en utsträckning af Bevärings-manskapets öfningar; Preste-Slåndet: alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan till Försvars-verkets organisation i dess helhet, åsyftande att, så vidt möjligt är, inom nu befintliga tillgångar, genom indragningar af någon - Stats-Ulskoltets Memorial, N.o Sot. 33 gon del af den stående Arméens styrka, erhålla medel till de af Kongl. Maj:t afsedda ändamål, en utsträcktare öfning så väl för Beväringen, som för indeldta Armeen. Bonde-Ståndet: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Läcktes Kongl. Maj:t förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan till försvars-verkets organisation, på det Ständerne då må komma i tillfälle att besluta öfver så dane åtgärder, sora kunna föranleda till nödig lindring i de rastandes och roterings-skyldiges besvär, utöfver hvad vid innevarande Riksdag i ämnet kan blifva åtgjordt.