Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Månne nu en plan, som måste skjutas fram genom så många onaturliga vehikler, duger särdeles stort? Jag höll dock på att glömma slutet. Der heter det, att Jan Carlson ändå var oskyldig till bondhustruns död, ehuru det lika bestämdt förut yttras, att han köpt åtskilligt smått hem från Apotheket och lagt i maten, samt genom giftpåsarna gjort sitt bästa att få henne ur lifvet. Curiöst sammanhang! Curiös moral! Sådant är det stycke, som i flera recensioner fått så ampelt beröm! Slutligen, min son, hvad säger du om Brita sjelf? Ingenting, förmodar jag: hon är ju alldeles som folket är mest, brukar man säga. Likväl vill jag icke bestrida menniskan vissa utmärkta egenskaper, bestående först i en särdeles skicklighet i voltigen, vidare i förmågan af en förträfflig sömn och slutligen i talenten att tala en excellent rospiggska. Tar jag undan den första konsten, hvaruti Brita verkligen är oupphinnelig, så ser jag inte, hvarföre icke de flesta andra tösar skulle kunna bli lika bra romanhjeltinnor. Åtminstone skulle mina af Furumo förodödligade ”bättre pigor, Maria, Karin och Lovisa”, isynnerhet Elisabeth, äfven kallad Elisif, hvilken i Törnrosens böcker har titeln ömsom af ”servanten” ömsom af ”den tjenande tärnan,” med lika, ja större heder kunna figurera i en sådan ”romaunt”. Hvad som nu egentligen gör denna för mig så motbjudande, är det, att boken gör en viss pretension på, att, med sina tjuf-, förgiftningsoch slagsmålshistorier vara en på djupet gående framställning af det svenska folklifvet. Jag nekar visst icke till, att här finnes en viss natursanning, men det är fulhetens likhet. När Furumo tecknar andra stånds förhållanden, särdeles i andra länder, så gör han som andra konstnärer: han idealiserar; men när han målar svenska bondlifvet, uppfattar han det från sin råaste sida och gör derigenom sina urbilder ingen tjenst. – Dixi. Låt mig nu höra, hvad har du att invända, mon fils ainé? Intet, bästa Pappa: jag stryker segel.
Mat har han tillräckligt; men för öfrigt räcker hans arbete ej till att tillfredsställa mer än de enklaste behofven och detta på det mest primitiva sätt. • Snart kommer en annan nybyggare med familj och slår sig ned i hans närhet. Derigenom blir hans ställning genast * bättre. Så kommer en och så åter en, och innan • kort är der ett tjog grannar. Detta medför ofantliga framsteg i fråga om arbetets produktivitet. Grannarne kunna nu hjelpa hvarandra vid skördarbetena m. m. De kunna hålla en gemensam lärare för sipa barn. Det. blir jemfö-relsevis lätt att få sina förnödenheter från närmaste stad, ty alltid är det någon som skall resa dit. Men snart be-höfvas sådana resor icke så mycket. På den förste nybyggarens mark, som blifvit en medelpunkt för odlingen i nejden, slå sig några handtverkare ned och öppnar en köpman sin bod. Alla sociala och intellektuella behof tillfredsställas nu vida lättare än förr. Antagom att vår förste nybyggare under så gynsamma förhållanden ändå icke lyckats upp-drifva sin årliga skörd till mera än i början och icke kan afsätta sina produkter till högre pris än i början, så har icke dess mindre hans ekonomiska ställning undergått en stor förändring till det bättre. De större beqvämligheter han nu åtnjuter, och den mindre kostnad, med hvilken han kan tillfredsställa en hel del af sina behof, äro för honom alldeles liktydiga med en ökad inkomst. Summan af dessa fördelar, som tillfallit honom utan hans eget åtgörande blott genom odlingens framsteg i hans omnejd, är en jordränta. Hans jord har fått ett bytesvärde, omfattande icke blott värdet af de på densamma gjorda odlingarna och förbättringarna, utan äfven den kapitaliserade jordräntan.Befolkningen fortfar att växa och med henne arbetets produktivitet samt följaktligen jordräntan och jordvärdet. På den förste nybyggarens jordområde, uppstår en by, hvil-ken hastigt växer till köping och sedan till stad. Härige-nomf får hans jord en ny och högre art af produktivitet. Den har nämligen bjifvit säte för sådana på en mycket långt gående arbetsfördelning beroende produktionsgrenar, som kräfva ett nära granskap med andra producenter.
Silke j ratt, ofärgadt, oberedt. Utskottets förslag till den rörande denna Artikel afgifne 35 Voteringsproposition blef af Ridderskapet och Adeln godkändt. Smör. Herr Ribbing: Då i denna fråga två Stånd stadnat emot två, skulle, om Ridderskapet och Adeln accederade till det beslut Presteoch BondeStånden fattat, ingen voteringsproposition behöfvas. Då Utskottet äfven förutsett möjligheten deraf, hemställer jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle (inna sig föranlåten lill Rid - Den 4 J a n u a r i i e. m. 85 derskapet och Adeln framställa proposition, huruvida Ståndet instämmer med Preste?- och BondeStånden. Herr Tham: I frågan örn Tullbevillning utgöra icke tre Stånds mening beslut, och då BorgareStåndet bifallit Utskottets första Betänkande, skulle frågan ändock komma lill förstärkt Utskott. Dessutom är här samma förhållande som med talgljus, att en fix tull finnes å smör, sorn från Finland inkommer. Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln vidblifver sitt förra beslut, och godkänner voteringspropositionen. Uppå derefter framställd proposition, blef den af Utskottet i afseende å denna Artikel föreslågne 36’ voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. Socker; Socker_, Topp-j Confectoch Candi; Talg; Tjära. De rörande desse Artiklar af Utskottet föreslagne 3^, 38, 3c), 4°> 41 oc^ 42 vo~ teringspropositioner godkändes af Ridderskapet och Adelli. Trädvaror. Hvad Utskottet rörande denna pu,nkt , tillstyrkt, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. Ull, okammad; okardad; Ralk-ullj Väfnader j Kläden, * 86 Den 4 Januari i e. m. Utskottets förslag till fö, 44 och 4^ voteringsproposilionerne öfver dessa artiklar blefvo af Ridderskapet och Adeln godkände.
Af räkenskaperna inhemtas, att utgifterna å anslaget till smittosamma sjukdomars botande uppgå för den vanliga sjukvården till 39,239: 17. samt för kolerasjukvård till 10,953: 14. tillhopa R:dr 50,192: 31, hvilken summa, jemförd med det i riksstaten uppförda anslaget 40,000: — visar en brist af 10,192: 31. Genom innehållna andelar af provincialläkare-löner under åtnjuten tjenstledighet hafva häraf blifvit godtgjorda 920: 84. så att bristen i anslaget egentligen uppgår till 9,271: 47, för betäckande hvaraf från Kongl. Stats-kontoret levererats 10,000 R:dr. § 2. För under revisionsåret verkställda mediko-legala besigtningar hafva omkostnaderna utgjort : 1 11,458: 77. Då härifrån afräknas anslagne 10,000: — och återdebiterade 21: 40. 10,021: 40. uppkommer en brist af 1,437: 37, hvaraf från Kongl. Stats-kontoret reqvirerats 1,000 R:dr och af de vid årets början hos Kollegium befintliga tillgångar förskjutits återstoden, 437 R:dr 37 öre. § 3. Af de särskilta anslag, som blifvit anvisade för svenska Läkaresällskapet, allmänna Barnbördsinrättningen, Barnbördshuset Pro patria, Provincialkirurgen i Stockholms län, vaccinationens befrämjande och till pensioner och stipendier i Fältläkarekorpsen, hafva de fyra förstnämnda anslagen till fullo utgått, hvaremot å de öfriga besparingar uppkommit till följande belopp, nemligen: på anslaget till vaccinationens befrämjande, med beräkning af året tillhörande, men i 1860 års räkenskap afförda utgifter 2,467
I afseende på möjligheten för dessa stora djur att om sommaren finna tillräckligt bete i de trakter, hvarom här är fråga, bör ej förglömmas, att man på skyddade, af vårfloden öfversvämmade ställen ännu långt norr om Sibiriens skogsgräns träffar yppiga busksnår, hvilkas nyutspruckna, af ingen tropisk sol förbrända, saftiga blad torde utgöra en synnerlig läckerhet för gräsätande djur, och att äfven de kalaste landsträckor i den höga norden äro bördiga i jemförelse med många trakter, der åtminstone kamelen kan finna sin näring, t. ex. ostkusten af Röda hafvet. Ju närmare man kommer Ishafvets kust, desto allmännare förekomma mammut-lemningar, i synnerhet på sådana ställen, der efter islossning om våren större ras inträffat vid flodstränderna. Ingenstädes träffas de dock i sådan mängd som på de Ny-sibiriska öarna. Här såg Hedenström, på en sträcka af en werst, tio betar sticka fram ur jorden, och från en enda sandbank å vestsidan af Ljachoffs ö hade, då denne resande besökte stället, elfenbenssamlare under åttio år gjort sin bästa tandskörd. Att nya fynd der årligen kunna göras beror derpå, att benen och tänderna af vågsvallet sköljas fram ur strandens sandlager, så att de efter ihållande ostvind kunna under lågvatten insamlas på den då torrlagda banken. De tänder, som träffas vid Ishafskusten, sägas vara mindre än de, som träffas längre söder ut, ett förhållande hvilket möjligen kan förklaras sålunda, att under det mammuten kringströfvade på Sibiriens slätter, olika åldersklasser betade tillsammans, och att af dessa de yngre, såsom mer rörliga och kanske mer besvärade af flugor än de äldre, gått längre mot norden än dessa. Jemte ben af mammut skall man på de Ny-sibiriska öarna träffa en ej obetydlig mängd skelettdelar af andra djurformer, föga kända, men naturligtvis af utomordentlig vigt för utredande af den vertebratfauna, som samtidigt med mammuten lefde på Sibiriens slätter, och ej mindre märklig är den Ny-sibiriska ögruppen genom de till sitt uppkomstsätt högst gåtfulla »träberg», som Hedenström träffade på den nordostligaste öns sydkust.
R:dr blifvit anvisad till försträckningar åt Filial-banker, så att endast återstoden, 2,700,000 R:dr, vore disponibel, yttrade Utskottet, att metalliska kassan under tiden från 1851 års början ganska betydligt tillvext, att uttagen af silfver hufvudsakligen föranleddes af invexlingen utaf skillingssedlarne, hvaremot de fortgående vexelköpen ökade den metalliska fonden, att åtskilliga laneoch kreditiv-fonder vöre så föga anlitade, att obegagnade andelen deraf utgjorde om - 4 Banko-Utskottets Memorial M IG. kring 5,000,000 R:dr, att å depositions-räkning innestode en ungefärligen lika stor summa, att utelöpande sedelstocken öfverstege metalliska kassan i sedlar förvandlad med allenast tio millioner R:dr och att, i betraktande af den fördelaktiga ställning, hvari Ranken sålunda befunne sig, någon del af Rankens behållna vinst icke erfordrades för Bankens konsoliderande; hvarjemte Utskottet, med tillkännagivande, att någon ytterligare reservation af Bankens upplupna vinst till förökning af låneoch kreditiv-rörelsen utöfver den million, sorn på förhand blifvit disponerad till inrättande af Filial-banker, så mycket mindre, under dåvarande förhållanden, kunde af Utskottet tillstyrkas, som, vid betraktande af den allmänna penningeställningen i landet, några ökade låne-tillgångar, genom reservation af vinstmedel, ej syntes vara erforderliga, då deremot, genom vinstens atlemnande i och för Statens behof, många allmännyttiga företag borde kunna i vidsträcktare mån befrämjas, tillstyrkte, att af Bankens vid 1853 års slut upplupna disponibla vinst, ett belopp af 900,000 R:dr banko årligen måtte vid slutet af hvartdera åren 1854, 1855 och 1856 från Banken, i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas; hvilket Rikets Ständer gillade.
För att ej tala om de stora snillena, siarne och vissa oroliga l^ernor, som g&amp; tiden i förväg — hvilket kan leda till mycket betänkliga följder för dem sjelfve — är kanske, när allt kommer omkring, flertalet så fan * tadt, att det kommer efter sin tid. S&amp;dant hör pft visat sätt till naturens ordning, jast derför att de fleste öfverlefva sig sjelfve. Har många äro väl de, som på en gång lyckas bibehålla, hvad man kallar för deras angdoms ideal, och omdana dem efter sin egen utveckling, efter ändrade yttre förhållanden och forskningens framsteg? Icke så, som skalle de, hvilka handla på detta afttt, vara i hvarje fall de lyckligaste eller hafva den bästa ntaigten att undgå tadlet. De äro de klokaste; se der allt. Men man klandrar dem, om ej för annat, så för att vara opportunister, och det tillmälet kan standom klinga lika illa som vare sig » ny-hetsmakare » eller » reaktionäre ». Bland dem, som i allt lyckats foga sina åsigter efter de ändrade tidsförhållandena, var ja icke Paul Fritz Mengel; mån * gen torde tvärt om finnas mest böjd att beteckna honom såsom afgjordt reaktionär, åtminstone i politiskt afseende, och förklara, att han mycket illa lyckats fö^ja med sin tid. Var det, i si fall, tiden som gått » för fort », eller Mengel, som kommit p&amp; efterkälken? Eller var både det ena och andra händelsen, så att divergensen kom att bli så mycket större? Orätt vore kanskeatt p&amp; rak arm och obetingadt besvara frågan i någon af dessa riktningar. I hvad mån någon sanning kan ligga i det ena eller andra af nyss nämnda omdömen, skall kanske visa sig i dessa anteckningar vid ett — i förbigående sagdt, mycket intressant — stadium i bondeståndets protokoll och det öfriga riksdagstrycket från den tid, då Mengel tillhörde den andra statsmakten.
Mörners förslag, om det än vore aldrig så förtjenstfull!, ulan tvifvel ieke har kunnat ögonblickligen uppfattas af Ståndets fleste ledamöter, och följaktligen skulle blifva för mången en gåta. Men uti en sådan fråga, som denna, hör man veta bestämdt hvad man beslutar. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ej bestämdt uppfattat, huruvida Frih. Cederström yrkat votering om coutrapropos. , eller om H. Ex. borde ännu en gång framställa propos. , dä Frih:n, efter besvarandet deraf, kunde bedömma och tillkännagifva huruvida han ansåge voteringen nödig. Frih. Då Hr von Hartmansdorff nu tydeligen förklarat, att han icke afstår, följer ju af sig sjelft, att man måste votera. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, om R. o. Ad. till contrapropos. anloge Hr von Hartmansdorffs yrkande, och dervid votering af Hr Cederschjöld och Gr. Mörner ej blefve begärd, så kunde contrapropos. blifva bestämd utan votering, och hemställde derefter, örn R. o. Ad. behagade till contrapropos. antaga Hr von Hartmansdorffs yrkande om återremiss. Ropades ja och nej, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. Härvid ropades på votering, hvarjemte Gr. Mörner yttrade: Jag kan icke förena mig i anhållan om återremiss, och anhåller derföre, att mitt förslag måtte komma under votering. Detsamma är icke en följd af något hugskott, utan det är af mig en längre tid öfverlagdt, och jag tror detsamma kunna af något hvar fattas. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att vid den nu äskade voteringen om contrapropos., japropositionen mätte få lyda å antagnde af Hr von Hartmansdorffs förslag till contrapropos. , samt nejpropos. finge innehålla, att särskildt komme att afgöras huruvida Hr Cederschjölds eller Gr.
Jag ber att få anmäla min protest mot den i detta mern. föreslagna voterrs-propos. äfvensom mot den som förekommer i det nästföljande mern. Ånyo föredrogs Const.Utskts den 27 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern. Nio g4, i anledn. af återremisser på mern. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Utsk. till R. o. Ad. gjorda inbjudning till frånträdande af sitt i ämnet fattade beslut. Ropades starka nej, blandade med många ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverröstat ja. Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd. Föredrogs ånyo Const.Utskts den 27 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern. Nio 96, 1 anladn. af tre Stånds emot Const.Utskts mern. N:o 61 gjorda och till Utsk. hänvisade anmärkningar. Den föreslagna voter:s-propos!n godkändes. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att till prot. få anmäla min protest mot denna volern-proposition. Föredrogs till pröfning Const.Utskis den 27 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern. N:o 97, med förslag till upphäfvande eller ändring af Tryckfrihetsförordningens 5 § i3 mora. På begäran af Hr von Hohenhausen, Michael. Silvius, blefvo äfven reservationerne uppläste. Hr von Hohenhausent Jag instämmer fullkomligen i den tanke, som Prosten Hallström och Biskopen Nibelius i sina reservationer mot detta mern. anfört, och anhåller att R. o. Ad. ville återremittera mern. med uttryck såsom Ståndets gemensamma tanke af hvad desse herrar anfört. På begäran af Hr Lefre'n, Joh. Pehr, upplyste undert.
Prot. 1844. 9 Sami. 1 Band. 12 90 Prat.-Utdrag, den 24 Augusti 1844' 24:o Pehr Jönssons från Christianstads Län motion, angående dels den så kallade Helgonskvldens. användande, dels serskildt anslag till folkundervisningen; 25:o Sven Jojissons från Jemtlands Län motion om löne-anslag åt två prester i Tännäs och Storsjö kapell; 26:o Fredric von Zweigbergks motion om Statens inkomsters ingående till Riksgälds-Contorel; 27:o Lars Petterssons från Blekinge Län motion om skjutslega för kronofjerdingsman.. S. D. Remitterades lill Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: i:o Samuel Sa?nuelssons och Guslaf Petterssons från Östergöthlands, Olof Larssons från Gefleborgs, Christen Anderssons från Malmöhus, Johannes Samuelssons från Jönköpings, Lars Bygdens från Westerbottens, Jöns Jonssons från Christianstads, Pehr Mattssons från Wester-Norrlands och Lars Larssons från Gefleborgs Län motioner och anföranden, angående post-skjutsen, med hvad vidare i detta ämne är vordet muntligen and råget; 2:o Anders Nilssons från Östergöthlands Län motion om husbehofsqvarnar; 3:o Anders Johan Sundstedts från Jönköpings Län motion om inrättandet af ett Post-coutor i Wrigstad; 4:o Ola Je/jpssoj/Sj Gustaf Bernhard Appelqvists och Lars Petterssons från Blekinge Län motion om Båtsmans-rote-vacauce-afgiften inom samma Län; 5:o Nils Strindlunds från Wester-Norrlands Län motion om Hernösands Domkyrkas åtnjutande af den från Hernösands Stift till Upsala Domkyrka ans lagné tionde; 6:0 Carl Erssons från Westerås Län motion, angående afskaffaride af de Kongl. Stuterierne, tillika med hvad i anledning deraf blifvit muntligen anfördt; 7:o Densammes motion, att Rotehållarne inom Kungsöhrs socken måtte återställas i sin rätt att bekomma tvänue tunnor kronotionde emot digifvande af Soldal-lega och beklädnads-bidrag. 8:0
Med Maj framträdde mellertid Italiens fördröjda ungsommar i hela sin tjusning och prakt; och denna mäktiga vårfröjd tycktes, för ett ögonblick, nylifva eller återgifva hans krafter. Med detsamma var dock luftens värma redan starkare, än för honom ansågs tjenlig af läkaren, som ifrigt påminte om nödvändigheten att snart uppsöka det svalare Siena. Men sedan han åter börjat känna sig bättre och kunna vistas ute, öfverväldigade honom det förlåtliga begär, att af Rom och dess omgifningar skåda så mycket som möjligt. Många märkvärdigheter funnos, af hvilka han ännu ej fått taga kännedom; andra ville han ånyo och fullständigare befrakta. Så gjorde han färder i vagn, än till fornlemningar, tempel, palatser, gallerier, än kring den yppigt grönskande Campagnan, än på en utflygt till Albano, Ariccia och Nemi, än att från Monte Pincio se solen gå ned öfver Roms herrligheter och den närbelägna Villa Borgheses Armida-lustgård. Det var honom, sade han, en samvetspligt; huru skulle han eljest, när han återkom till Sverige, stå till svars? Likväl blef omsider öfvermåttet af alla dessa intryck ett nytt lidande; i följd hvaraf skyldigheten, att snart öfvergifva den eviga staden, framställde sig desto mera uppenbar. Sista aftonen der tillbragtes på Monte Pincio; hvarifrån han skildes med det afskeds-utrop: ”Rom! Du har gifvit mig mycket; men fråntagit mig ännu mera.” Afresan till Siena börjades den 11 Juni. Den måste verkställas försigtigt och långsamt; tilltagande svaghet medgaf endast korta dagsfärder. Öfverhvilande tvenne dagar i Viterbo, kände han der, en morgon, ännu djupare än vanligt sitt tillstånd försämradt. Blickande tillbaka på sin lefnad, och talande om fäderneslandets återseende såsom ovisst, döljde han icke heller huru varmt han hade önskat att der få inträda i någon offentlig verksamhet, om äfven blott för en kort tid, och tillåtas frambära åtminstone en och annan frukt af det välmenta lifsarbete, hvilket han måste öfvergifva såsom knappt mer än påbegyndt.
Begerings-Formen, samt den der■ med i omedelbart sammanhang stående 64 §. Biksdags-Ordningen Då dervid händt att ge» nöm gillandet af tvänne på olika tid gjorda Förslag , vid deras sammanförande samma föreskrift tvänne gånger blifvit upprepad, har Utskottet trott sig på det sednare stället böra borttaga - *05 Den2 Juli. (aga densamma, och derföre uteslutit den i Förslaget uppgifne meningen: Härvid iakttages hvad Riksdags-Ordningen förcskrifver, till undvikande af Paria Vula, hvilket redan förut är innefattadt i citationen af 69 och 97 §. §. Sluteligen får Utskottet anmäla, att sedan Riksens Ständer granskat, justerat och gillat dessa nu framgifna Redactjoner, de samma böra till Riksens Ständers Expeditions - Utskott lära remitteras för att åtfölja Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, till vinnande af Nådig sanction å Riksens Ständers Beslut och Grundlagarnas omtryckning efter alla vid denna Riksdag beslutna förändringar., En Eedamots särskilda mening åtföljer detta Memorial. Stockholm den 30 Juni 1815. På Högloil. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad. Eedamöters Eedamöters vägnar vägnar Rudolph Cederström. Carl v. Rosenstein. På Vällofl BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Eedamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar J. Wegelin. Anders J.son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Uppläst Den 2 Juli. Uppläst hos Samteliga Riks-Ståndeu den 2 Juli. KONGL MAJ:TS Nådiga Proposition till Riksens Stander , angåenae ett ytterligare tillagg i allmänna Lagens stadgande uti <y:de Cap. 6 $. Handels - Balken.
Ständers beslut icke innehåller något förbehåll, till rättighet löt ren 7 Juli. }. m. 55* Ständerna att göra ett sådant afdrag, eller att för UnderhällsSumman göra sig betalda af de arf, sOm bemälda Famille här kunde göra; så äro icke heller Ständerne nu efteråt berättigade att genom magtspråk gifva sig sjelfva en sådan fördel. 1 min öfvertygelse Vöre ett sådant förfarande icke e,n handling af rätt utan blott en magts utöfning; och jag tillstyrker derföre, att frågan om ett sådant afdrag icke må bifallas. 3:0 StatsUtskottet har ingått i fördelning af arfvet eller rentan; och äfven det är, efter mitt begrepp, felaktigt. Arf, som här i Landet erhållas, måste delas efter Svensk Lag, och då den Höga Person, som ärfdes, icke ägde mera an en Bröstarfvinge, så tillföll ju honom arfvet ensamt? Om nn f. d. Konungen har, efter hvad man sagt, afstått sitt arf till sina barn, så blir fördelningen icke annan än den han kan hafva stadgat; och det utgör en fråga, som icke tillhör Sveriges Rikes Ständer. På alla dessa skäl, begär Jag att Ärendet må till Utskottet årerremitteras med de anmärkningar jag nu gjort. Herr Påhlman, Otto Fredrih: Ehuru Ogerna jag hyser olika öfvertygelse med den värda Ledamot, sorn först yttrat sig emot 3|S Ben 7 Juli. f. vt. hvad StatsUlskottet föreslagit, heldst jag derigenom har mycken anledning befara att jag misstager mig i mitt omdöme, kail jag dock, livad detta ämne beträffar, icke annat än förblifva vid den mening jag i grund af flera veckors granskning och åtskilliga inom Höglofl. StatsUlskottet förefallna öfver läggningar, hos mig stadgat* Jag l^an icke finna annat än att StatsUlskottet handlat rättvist, då det följt de grunder Riksens Ständer vid lÖog års Riksdag utstakade för f. d. Kongl.