Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i* Deoamber J. m. »om grundsats, att inom eget Iand uppmuntra producHonen af sadane eflecter som äro ound« gänglige för landets iörsvar, och för min egen del skulle jag anse införseln utifrån af gevär och krut för Soldatens försvar vara alldeles icke mera origtig än införseln af utländska fabricater för dess beklädnad vid tillfälle af ett krig eller bloquade, som hindrar införseln af det utländska klädet; vill man kanske anlita egna fabrikanter men glömmer att man förut genom brist på afsättning tvungit dem att nedlägga den gröfre klädesfabricationerr, en omständighet som skulle vara dubbelt incon6eqvent om man på samma gång ville uppmuntra den grofulliga fårafveln, hvilkat hvar och en kan inse förhindras om man betager Schäferierna tillfälle till nödig afsättning. Man har så ofta hört nämnas att det Engelska corn» misiklädet är mindre dyrt än det Svenska, att det torde icke vara ur vägen att härvid näm. na de underrättelser jag i Kongl. KrigsCollegium erhållit att det Engelska commisskläde som sist genom Kongl. Collegii försorg införskrefs kostade Kronan 2 R:dr 24 sk. Banco under det Svenska Fabriker då lefvererade Svenskt4 för 2 R:dr 16 sk. och nu för 2 R:dr 8 sk. Banco alnen ehuru färgämnet nu är dyrare än då. Att det Engelska klädet kanske är något bättre är icke något skäl, ty detta skall säkerligen icke blifva förhållandet om de Svenska fabrikerne lå nog afsättning för att kunna förbättra sina inrättningar. Det synes Bil. till Ridd. o. Ad.
Brefvet den 16 September 1820 och Svea Hof-Rätts Universal den 26 påföljde October; 6:0 Amiralilels*Krigsmanshus-cassan, i Kongl. Reglementet den 20 December 1825 §. 106; 7:o Arméens Pensionssamt Enkeoch Pupill-cassor, i Kongl. Reglementet den 11 Juli 1827, §, 15; 8:0 Allmänna Enkeoch Pupill-Cassan, enligt Kongl. Brefvet den 30 November 1826 och Svea Hof-Rätts Universal den 18 påföljde December; 9:o Allmänna Brandförsäkrings-verket för byggnader å landet, i Kongl. Reglementet den 23 December 1828, Artikeln 9, §. 24; 10:o Civil-Stalens Pensions-Inrättning, för de under dess förvaltning ställde fonder, i Kongl. Reglementet den 30 Juni 1832, §. 21; ll:o Stockholms Stads Spar-bank, i Kongl. Kongl. Brefvet den 11 Januari 1834 och Svea FIof-Rätts Circulaire den 31 i samma månad och år; 13:o Bruksegares Hypotheks-cassa, i 25 §. af Kongl. Reglementet den 16 Maj 1835; samt Expeditions-ZJtskottcts Förslag till und.
Som skatteköpen voro inställda under de 15 åren 1774—1789 så hafva, på de återstående 135 åren, 120 hemman, i ärligt medeltal, från kronan sålunda afhändts. Hvad hon derpå förlorat, är svårt att ungefärligen beräkna, emedan de betalades bättre i begynnelsen, då de såldes efter värdering, eller på auktioner. Fordom, dåde voro talrikare, var deras försäljning större, ty, under de 10 åren 1837—1846, utgjorde köpeskillingarne, för kronohemman, som blifvit till skatte försålda, blott 5,800 R:dr i årligt medeltal, motsvarande alltså 58 hemman. Under åren 1847—1850 sjönk detta medeltal till 5,200 R:dr, motsvarande, efter samma beräkningsgrund, 52 hemman. Under åren 1851 —1852, hafva skatteförsäljningsmedlen, i en hast, stigit till 12,400 R:dr, motsvarande 124 hemman om året, utan tvifvel, till följd af den lättnad, i skatteköps-åtgärderna, hvilken Kongl. Kungörelsen af d. 15 Dec. 1848 beredt, och hvarigenom kronans mistning af sin jord samt årliga förlust derpå, fortskyndats. Följden, af detta slöseri med kronans egendom, har varit, att en mängd af de hemman, som först varit Adeln, dels för verkliga och stora tjenster, dels lättsinnigt nog, förlänade, samt honom derefter, rättvist, eller våldsamt fråntagna, sedermera blifvit lika, eller mera, handlöst, och utan att vara godtgörelse för Rikets tjenst, bortskänkta till allmogen, och de färre herremän, som möjligen hafva, under åborätt, innehaft kronohemman, eller köpt dem på auktion, eller, i egenskap af Rusthållare gjort sin rätt gällande till Augmentshemman af krono-natur. Kronans ännu odisponerade, henne tillhöriga, men af enskilde, under åborätt innehafvande, hemman utgjorde år 1844, blott 2,164.
Hvad verkställigheten beträffar, finner dock Utskottet, att ehuru Revisions Coinrn issarien, enligt äldre Författningar och mångårig praxis, eger öfverinseendet vid alia reparationer och byggnads anstalter, hade lek ed ess. mindre, vid en nybyggnad af den utsträckning, som den ifrågavarande, sådane mått och steg särskildt kunnat vidtagas, sorn beredt tillfälle för en nogare tillsyn på arbetet, genom flote personers deltagande äfven i detaillerne af livad dertill hörde. Till detta ändamåls vinnande anser Urskottet, att det ej i ringa, man skulle hafva bidragit, orri en Byggnad sD irecfion genast blifvit tillsatt, sorn med bestämd redogörelseskyldighet haft befattning vid utförandet af allt hvad med byggnadens verkställighet egde gemenskap. Härvid kan Utskottet ej lemna oanmärkt, att Professor 'Gjörnell med siri bättre sak kännedom, både latt kunnat, och af sin Förbindelse till Bariquen såsom dess antagne Architeckt synes hafva bordt finna sig uppmanad att, under arbetets fortgång, väcka vederbörandes uppmärksamhet på dess bättre bedrifvande. Om t. ex, Smeds Målare och Snickare-arbetet blifvit upplåtet på Entreprenade, hade säker, ligen blott genom denna anstalt betydlige kostnader kunnat besparas; och för öfrigt tror Utskottet sig ej sakna anledning till den erinran, att åtminstone sedan kostnads förslagets otili - Banca-Utshotteis Betdnkanden. räqkligket börjat blifva synbar, sådana åtgärder före detta kunna vidtagas, som nu i följd af Banco-Utskottets beslut blifvit tili vinnande af en bättre tillsyn och controll, satte i verkställighet; hvarom längre fram i detta Betäntande vidare skall nämnas. 3:0 Utskottet har äfvenledes tagit i noga öfvervägande:
Mor, som ändtligt klädt sig fin Och förnöjd har lämnat köket, Slår sig också efter staket Lite ' smått på poesin. Utaf missljud ej en skymt, Klappar komma, hela ståten; Mamma låtsas högst belåten Fast sitt tyg hon finner » grymt ». Helgen går på vanligt vis: Far och mor i högtidsdräkten Gå på bjudningar till släkten, Bricka julöl, åta gris. Alltmer dum och slö och lat Ifrån fest till fest man vandrar, Svenskens dumma vanor klandrar, Men ' s man stoppar i sig mat. Hur det sedan månde gå, Om till sist vi blifva mätta, Kan jag ej i dag berätta, Ty ännu vi hålla på. Punkt jag borde satt förut, Tålamodet kan er brista. Gläds med mig, att årets sista Krönika är ändtligt slut! Snorre. jag ser andra hem, tomma på intressen, jag ser en och annan själfvisk mor och en och annan oförstådd dotter. Det var ett sådant hem jag gläntade på genom min lilla skiss. D e t, m å anses onödigt att teckna så föga tilltalande bilder, att presentera så föga sympatiska personer som min stackars fru Brand och hennes dotter, men nog må det vara tillåtet. Kärleken i dess olika faser har man vändt och tummat på sekel efter sekel, tills knappt en outredd detalj kvarstår; kunna icke familj elifvets skiftande nyanser vara lika värdiga föremål för en skildring? Det var så jag tänkte, när jag öppnade dörren till fru Brands stillsamma förmak och bjöd Iduns läsekrets stiga in. Jag ville icke framställa den missnöjda Eline som ett efterföljansvärdt exempel, icke heller som en t y p; jag beklagar att den titel jag an vändt förledde. Jag ville icke dra i härnad för nutidens pliktförgätna ungdom, fast jag får bekänna, att jag väl förstår de känslor, som spira hös sekelslutets barn. Hade min skiss någon tendens, så var det möjligen den, att mödrar ej i själfviskt oförstånd böra kväfva sådana anlag hos sina barn, som, väl utbildade, skulle kunna skänka dem tillfredsställelse och glädje.
Prot. igtf-igig. g:te Simi. N:r^a,^s, 406 BevillningsUtsk. Betcinkanden. genom ProtocollsUtdrag af den 2g:de, allt i nämnde manad, förklarat sig förblifva vid sine den nite och 2o:de Junii fattade Beslut, lill följd hvaraf någon Bevillning icke skulle komma att äga rum i och för öfverflöds nyttjande, utan bristen ersättas genom FyllnadsAfgiften. Vällofl. BorgareStåndet har anfört såsom skäl för sitt Beslut i detta ämne, att det endast ingått på Bevillningens nedsättande, me* deist 350,000 R:drs förminskning i årliga afbetalningen af StatsVerkets skuld till Banque:;, under det uttryckliga förbehåll, att all ÖfverflödsAfgift skulle försvinna, samt att, genom ofvanberörde nedsättning, Riksens Ständers, genom dess Förstärkta Statsutskott under den g:de sistledne April fattade Beslut om vissa Öfverflöd** Artiklars taxering, väsendteligen vore rubbadt; Men, då detta sistnämnde Beslut ordagrannt innehåller, att en Öfverflöds Afgift bör först utgå genom taxering af vissa ÖfverffödsArtifclar, och, derest den erforderliga Summan ej kan på sådant sätt erhållas, en Fyllnad*Afgift för Landt* TullsErsättningen utgöras, anser Bevillningsutskottet, oaktadt ofvanberörde Vällofl. BorgajeStåndets fortsatta vägran att inga i den föreslagna Bevillningen å vissa Öfverflödsvaror, sig ej, •mot 71,§. RegeringsFormen och 31 §. Riksdagsordningen, kunna annat än härmedelst vördsamli* gen hemställa, det må, i händelse Riksens Högloft Ständer ej behaga förena sig om antagandet sf ett bland de begge föreslagne Alternativerne till lil Art., frågan derom , utan afseende pa Vällofl, BorgareSiåndets undandragande att sig BwillningsUtsl. BetänJtanden.
Då otvifvelaktigt för framtiden uppgifter från fattigvårdssamhällena böra ligga till grund för fattigvårdsstatistiken, och man bör kunna hoppas, att i sanningens intresse dessa uppgifter skola sträfva efter tillförlitlighet, så bör man ock kunna motse, att den tvekan, som ännu kan råda i afseende på pauperismens tilleller aftagande, snart skall fullkomligt kunna häfvas. Fattigpersonalen måste naturligtvis vara underkastad vexlingar till antalet under olika år, och kostnaderna för dess underhåll i följd deraf jemväl förändras. Missväxter och klena skördar, ofördelaktiga konjunkturer för handeln och industrien och vissa farsoter, som företrädesvis beröfva barn sin omvårdnad af föräldrar och närmaste anhörige, utgöra de vanligaste orsakerna till fattigpersonalens ökning. Flera femårsberättelser hänvisa ock på inflytelse af dessa orsaker under qvinqvenniet, men i det hela har dock verkan af dem varit inskränkt och öfvergående, och, om man beräknar medeltalen af fattigvårdsutgifterna för alla fem åren, så utvisa dessa knappast för något af de särskilda åren någon anmärkningsvärd och mera utbredd stegring, hvaraf man skulle kunna draga den slutsats, att fattigvårdstungan vore i en bestämd progression. Emellertid är en ökad utgiftsstat för fattigvården ej oförenlig t, o. m. med fattigpersonalens minskning, då den mångenstädes kan förklaras af vidtagne förbättringar och preventiva anstalter. Såsom anledning till ökad fattigvårdstunga, anföres från Malmöhus län kringstrykande lättingar, öfver hvilka kronobetjeningens kontroll väsentligt försvårats genom passfriheten. Likartadt förhållande antydes ock från Orebro och Wester-Norrlands lån; och från Westerbottens län klagas öfver den minskade hågen att antaga stadig sysselsättning och årstjenst, utan i stället göra sig beroende af den tillfälliga arbetsförtjensten, som i synnerhet af skogsafverkningen erbjudes, men hvars ojemnhet just framkallar misshushållning tillika med följderna af oförmågan att kunna tillfredsställa ett njutningsbegär, som tidtals ej behöft vidkännas någon inskränkning. Att antalet fattighjon af qvinligt leon hos oss alltid varit och fortfarande är 2 till 3 gånger så stort, som det af manligt, har säkerligen flera samverkande orsaker.
»Men för all del ingen mer», kunde jag yttra. – En huslig gift qvinna må vara aldrig så mycket författarinna, så tager värdinneskapet ut sin fulla rätt, och om det är mycket tråkigt att icke få en särskild gäst som man räknat på, så är det ännu långt tråkigare att få fler, än man beräknat. Men jag kunde i detta fall aldrig göra några säkra beräkningar, ty följande dagen hade min man så lyckligt träffat en resande, för hvilken vi »väl ändå» fått ha litet främmande, och sjelfva festlighetens förmiddag, då jag erhållit högtidligt löfte att ingen vidare bjudning skulle utfärdas, fick jag också vid middagen ingenting veta, men på aftonen inträdde och presenterades väl tre eller fyra herrar som jag hade lyckan att bli öfverraskad af: »Jag ville bereda dig ett nöje» hviskade min man och meddelade i flygten ett slags också flygande biografiska antecedentia öfver dessa celebriteter eller prima lotterivinster, hvilka också kunde råka till att bli verkliga vinster. Jag hade till stäfjande af den starka attraktionen åt politiken och den äfven temligen envisa attraktionen åt litteraturen, det vill säga synnerligen den afart, hvilken kunde ge ämne till ifriga dispyter och som sedan vanligen drunknade i tidnings-polemiken, funnit rådligt inblanda två andra element. Icke spelborden – de efterfrågades förgäfves, icke heller dans som jag nästan afskydde, utan musik och en smula dramatik. Vi hade godt om musikaliska vänner och artister från teatrarne, hvilka med sången blandade dramatiska föredrag. Huru mången sådan afton satt ej då mindre teaterns orchesteranförare, Ahlström, vid pianot medan Stjernström sjöng trefliga kupletter. Sedan var det Blanche, den oförliknelige Blanche, som vid mer än ett tillfälle lät flytta ljusen i salen ned i en rad på golfvet och sedan i någon monolog lät sällskapet komma att skratta af förtjusning. Det var på den tiden, då Blanche ännu icke inträdt i sin stora roll eller rättare sina stora roller. Nu var det teaterförfattaren och sällskapsmannen som ännu icke hunnit tröttna och gäspa vid sina triumfer. Men utom Blanche och Stjernström, hade vi glädjen att höra Dannström och Talis Qualis. Det var långt tillbaka i tiden innan han inträdde i svenska akademien.
Han skall finna, att hon från denna tid långsamt, men säkert begynte vakna till insikt af, att en förändring förestode också för henne — att de idéernas frön, som flögo öfver världen, hade nedfallit äfven här, grott och spirat upp. Och han skall ' tidigast, långt förr än annorstädes, finna spåren däraf i de skrifter, som bära författaremärket A — i — a. Han skall finna, att den finska kvinnan funnit sin första lepresentant uti henne, som stod bakom detta märke, och att hon aldrig skydde att träda i främsta ledet uti kampen för en rättvis sak. Men man behöfver icke vara häfdatecknare för att redan nu inse detta. Äfven vi, hennes samtida, hafva lärt att i henne se den första kvinna, som i Finland upptog bördan och äran af att föra sina systrars talan. Vi minnas alla, huru det små- ningom blef en vana att med hennes signatur förena tanken på ett oförskräckt och outtröttligt arbete för våra rättigheter. Innan en idé får sin offentliga förespråkare, har hon icke blifvit rotfast. Det är kanske betecknande för vårt unga, lifskraftiga folk, som icke haft att släpa på hela bördan af de stora kulturfolkens lärdomar, att kvinnofrågan så att säga vid sitt första uppvaknande hos oss fann ett så klart, så helgjutet uttryck. Ty om man jämför de första uttalandena i A — 1 ' — as skrifter med hvad som blifvit skrifvet i kvinnofrågan de senaste åren, skall man emellan dem finna en skillnad endast i formen, Familjen hvilar på kärleken, och samfundet hvilar pä familjen. Kärleken är alltså det första uti allt. J. Michelet. aldrig i krafvets intensitet och klarsynthet. Detta visar oss, att den stora idén i hela sin klarhet uppsteg inom henne, långt innan flertalet af oss ens kommit att tänka på, att vi i främsta rummet voro människor, i andra rummet kvinnor. Nu inse vi det. Men det är äfven ännu något vi hafva sett och känt. Att gå i första ledet är visserligen godt och väl, men något beror äfven af sättet huru man gör det. På skaldens väg stinga törnen bland rosorna. Är den jordmån, ur hvilken han diktar, någon af tidehvarfvens idéer, då äro rosorna tunnsådda.
Man ser ej sällan många af dem ligga på gatorna, och man skulle tro, att de der vänta på arbete. Men om jag frågar dem hvad de vilja hafva för att åtaga sig elt arbete, t. ex. för att bära en liten börda en kort väg, så vilja de icke åtaga sig det, såvida de icke få så mycket, alt de derför ganska väl kunna lefva åtminstone hela den dagen och kanske den följande med, och om de på en dag förtjena så mycket, som de kunna behöfva för 3 eller 4 af de följande, hvilket ganska ofta inträffar, och jag sedan kommer till dem under dessa följande dagar, — hvad göra de då? Jo, de ligga och lata sig och sofva ruset af sig, och hvarföre? Jo, derföre att de hafva att förvänta utdelningar af vissa auctorileter eller vissa sällskapers ombud. Skulle deremot dessa vara ett slags förmyndare för dem och bevaka deras företag samt tillhålla dem alt arbeta, så skulle snart ingen fattig finnas, åtminstone i Stockholm, ulan välmågan och trefnaden blifva allmän. Detsamma gäller äfven i landsorterna. Jag har sett i Sveriges kanske rikaste landskap flere tiggare än i någon annan ort, och det under tider, då herrliga skördar erhållits. Unga raska drängar, några och tjuguåriga , rödblommiga och feta hafva kommit och tiggt. Jag var en gång på elt ställe, der husbonden var borta, af hvilkens alltför stora godhet allmosor alltid voro att påräkna. Men jag sade, hvarföre gån j och tiggen, hvarföre viljen j icke arbeta? Jo, svarades, det vilja vi visst, blott vi kunna få arbete. Det skall jag skaffa eder, svarade jag. Der ligger ved på gården, j skolén få såga den och derföre få er föda och dagspenning till. Efter en stunds rådplägning sinsemellan, sade de sig hafva ondt i benen och derföre icke kunna såga. Då sade jag, det finnes ogräs i trädgården, det kunnen j liggande plocka bort. Då rådgjorde de en längre stund, och beslöto slutligen att gå sina färde, hvilket de också gjorde. Jag vet flera ställen, der menniskor kommit öfverens om att skaffa liggare lätt arbete, men ingen har kommit att deraf begagna sig, utan de fattige hafva gått förbi.
Min AllerNädtgste Konungs och Herres dödeliga afgång, (hwarmcd den Högste Guden Nådeligen länge fördcLje), Swea Ritts R-oe-inq tiillräda, till Sveriges Konurg Kiön».ö och Hållos De„ z Jamiarli Riket styra efter den af Riksens Stander den 6 Junti 1809 fastställde jamt m Konung och Riksens Skander amagna Regerings, FormS bokstafliga förestrist, Rikets öfrige gällande, ja ival Grundlagar, som Allmänna Lag och Laga Stadgar; alitsa will och stal! Jag HögbemältHans Kongl. Ma,:r för min rätta ock lagjiga Konung halia, Honom med ail lydnad och kärlek ara och wörba, Hans och Rikets sannstyl, diga gagn och bästa laglikmarigt besrämja, samt os rnggeligen halla och uppfylla allt det hwartill Jag Mig uti M>» till Hans Kongl. Majtt och Riksens Ständer under den . afgstne försäkran utfäst: Sa sannt M>g Gud hjelpe till Lif och Själ. Herr Gcefwen scb Landtmarfkalken föreslog gillande af nyst uppläste Eder. Ä stillige hördes härtill wilja bifalla men Grefwe vcm LsneinFsbaulari, Albrecht, yttrade , att ehuru förmodligen ej något ware ivid deste Eder anmärka, fä emedan etc beslut länge sedan more fatradt, att ej något antaga per acclamauon, ansage han för ordenkcligare, att berörde Eder mätte kill nasta Plenum fa ywila. Herr Grcswen ock) LaNdtmarstalken före stälde; occ beha Eser, salom komna ijran ett Utskott, icke more att anse såsom oberedda mål: Grefwe Le !s Laräie och Halts Ercellenee Herr Grekwe lxuulb förklarade fig wlsterligen ej hofwa någon anmärkning att göra nud de nu uppläste Eser uran ansagc dem lätt kunna bifallas, tillägga?!, hes Hans wo» Den z Januari»'.
Man ej finnér det ordagrannt antagligt, gifver Riksförsamlingen tillkänna de orsaker, för hvilka Han förslaget icke godkänner. Derest Konungen under riksdagens fortgång sitt beslut fattar, meddelas Hans svar Riksförsamlingen å rikssalen. Kan Konungen icke förr, än Riksförsamlingen åtskiljes, fatta och meddela sitt beslut, är Han obehindrad att, före nästföljande riksdags öppnande, förslaget ordagrannt bifalla och kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och bör Konungen då underrätta Riksförsamlingen å nästa riksdag om de skäl, som hindrat förslagets antagande. Yill Konungen till Riksförsamlingen allåta sådant förslag, som i denna § omtalas, eller har Riksförsamlingen underställt Konungen dylikt af Riksförsamlingen antaget förslag, bör Konungen, innan Han sitt beslut fattar, inhemta Statsrådets och Högsta Domstolens yttrande. 20 Konstitutions utskottets Memorial, M 7. Med förklaring öfver civiloch kriminalsamt kyrkolag förhålles, som med sädan lags stiftande. De förklaringar, som, till svar på inkomna förfrågningar nm lagens rätta mening, Konungen genom Dess Högsta Domstol emellan riksdagarne gifver, kunna af Riksförsamlingen ogillas, hvarefter de icke längre gälla, eller af domstolarne iakttagas eller åberopas må. § 81. I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostringsoch undervisningsverken, allmänna fattigvården, landthushållningen, bergverken, eller annat sådant, eger Konungen lagstiftande makt. Vill Konungen åt Riksförsamlingen öfverlemna, alt gemensamt med Honom afgöra något, som rikets allmänna styrelse i dessa delar angår, då förfares dermed, på sätt om lagfrågor stadgadt är. På riksdagsmans förslag eger Riksförsamlingen, under iakttagande af hvad Riksdagsordningen föreskrifver, rätt att i mål, som denna § omhandlar, så ock i hvad annat ämne sorn helst, besluta och till Konungen öfverlemna framställningar och önskningar; ankommande på Konungen att, sedan Stats-rådet blifvit bordt, derå göra det afseende, Han för riket nyttigast finner. § 82.
P. a. st. sid. 88; 111 — 112. P. a. st. sid. 88 — 99. P. a. st. sid. Den tillförlitligaste Drömboken Den tillförlitligaste Drömboken. Med öfwer 100 roliga figurer. Stockholm. Tryckt hos P. G. Historiskt ryktbara drömmar och syner, som hafwa gått i fullbordan. Joseph, Jacobs son, såg, i drömmen, de sädeskärfwor som hans bröder bundit hop, buga sig mot de, som han bundit, och der syntes honom att solen och månan, omgifne af 11 stjernor, tillbådo honom. Denna dröm gick i fullbordan. Joseph blef guwernör öfwer Egypten, och under den hungersnöd som öfwergick detta land, gaf han säd åt sina bröder, sin fader och sin moder, sedan utdelade han bland dem rika gåfwor, och skänkte dem landet Gosen. Patriarken Jacob drömde en natt, att han såg en stege, som stod på marken och räckte ända upp till himmelen, och englarne gingo upp och ned på den. Herran hade stödt sig på denna stege, och lofwade Jacob och hans efterkommande det ställe der han låg och sof, och han förkunnade honom, att alla slägten på jorden skulle blifwa wälsignade i hans säd. Och hans syn gick i fullbordan. Sedan de trenne österländske wise hade tillbedt wår Frälsare uti hans krubba, wisade sig en engel för dem i drömmen, för att uppmana dem att tåga en annan wäg, på det de måtte undwika den död, som Herodus förberedde åt dem. De lydde denna syn, som frälste dem. Joseph, den heliga jungfruns man, blef af en engel tillsagd, att genast utan dröjsmål ledsaga jungfru Maria och hennes son Jesus till Egypten, för att undkomma Herodi grymhet, i det han lät mörda alla nyfödda. Konung Pharao drömde att han befann sig wid en flod, ur hwilken uppstego sju wackra och feta kor, hwilka inom få ögonblick blefwo uppslukade af sju andra magra och fula kor.