Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordalydelsen i denna punkt”Protocollet undertecknas af ordform, hvilken för dess riktighet är ansvarig, och bestyrkes utaf minst 3:ne af församlingens ledamöter; finnas ej 3:ne vid justeringen närvar., eller vägras underskrift, tage då ord för. intyg om förhållandet af närvar. kronoeller kyrkobetjent, och äger protocollet sedan vitsord," — synes mig tillkännagifva den förutsättning, att det icke är så helt med sämjan inom församlingarna. Denna § synes egentligen riktad mot sådana händelser, alt församlingens ledamöter skulle vara så missnöjde med ett af ordform till justering from lagd t protocoll, att de aflägsnade sig ifrån sockenstämman utan att underskrifva protocollet, och utan att bestämdt uppgifva sitt klander, hvilket ordform vore skyldig alt i dagens prot. intaga. I sådan händelse vore det högst farligt, om ordform skulle tillkalla spögubben och genom hans underskrift gifva beslutet bindande kraft. Jag tror derföre att det bör heta: "Finnas icke 3:ne vid justering närvar., eller vägras dervid godkännande titan bestämdt till dagens prot. uppgifvet skäl, tage då ordförande" etc. Frih. Cederström: Den här omnämnda vägran att underskrifva protocollet kan omöjligen härröra från annat än ett försök att suspendera ett sockenstämmobeslut. Det händer nerol., att personer, som icke vilja alt ett beslut, som de erkänna vara fullkomligen riktigt till prot. uppfattadt, skall komma till verkställighet, vägra att underskrifva detsamma. Det är nödigt att en utväg finnes att få prot. ansedt som justeradt, då underskrift vägras. Hvarje sockenbo äger ju rättighet att besvära sig. Skulle det inträffa, att ordform vägrade införa uti prot. hvad sockenboer anförde, så är det klart att sådant förhållande blefve föremål för besvär, ledande till laga ansvar mot ordföranden. Jag kan derföre icke finna något hinder att bifalla hvad Utskm i detta full föreslagit. Hr von Hartmansdorff: Det stadgande, Utskm här infört, är af lika innehåll med det, som finnes uti nu gällande sockenstämmoförfattning. Det vittnar om den likgiltighet för meuighetsbestyr, som i allmänhet äger rum.
Härvid får jag hänvisa till hvad komiterade i afseende på verkställigheten af det ifrågavar:de förslaget tillstyrkt. Komiterade föreslogo nemi., alt lönerne skulle utgå i penningar, och det sätt, att inkomsten af räntorna skulle upptagas efter de sednast förflutna 10 årens markegångsvärde, med forsellön, hvilket i parenthes sagdt, visst icke vore till löntagarnes skada, då man besinnar, att under dessa 10 år priserne i allmänhet varit ganska höga. Naturligtvis måste, i nämnde fall, kronan utbetala lönerna förr än de räntor, hvilka löntagarne nu sjelfve uppbära, till Staten ingå; men jag får dock fästa uppmärksamheten derpå, att en icke obetydlig lättnad för dessa löneersättningars utbetalning skulle beredas i händelse af bifall lill komiterades särskildt framställda förslag, att en del af uppbörden komme att ombesörjas tidigare, än för närvar:de, så att af hvarje års skatter omkring 1 million statsmedel och hela allmänna bevillningen komme att inflyta under skatteåret, i stället att de nu först påföljande året erläggas. Derigenom kunde ock riksg:s-kont. komma i tillfälle, att, förr än nu äger rum, utbetala statsbristsumman, och af allt detta blefve en följd, att statsverket icke vore i förlägenhet, att utgifva löneersättningarne qvartalsvis. Det har blifvit anmärkt, alt kronan skulle hafva svårt, att öfvertaga uppbörden äfven af de indelta räntorna, enär kronan redan nu måste vidkännas svårigheter vid leverering in natura af dess för närvar:de behållna räntor. Såvida härmed skulle förfaras som hitintills, d. v. s. att de indelta räntorna skulle utgå på samma sätt som nu, med rättighet för räntegifvarne, att uppsäga räntepersedlarne till levering in natura, så är det klart, att, många olägenheter skola uppstå. Komiterade hafva ock derför anmärkt, att med bibehållande af delta liqvidationssält, kronan skulle underkastas äfventyret, att i sina magasiner få emottaga ett större belopp spannmål än som för närvar:de är förhållandet.
Gr:ns ifver var så långt drifven, att han påstod meningen med StatsUtsk :s förbehåll hafva varit, att man skulle ega öppen rätt 414 Den 23 September e, ta. att besluta öfver allt hvad StatsUtsk. i detta betänk, föreslagit. Jag måste bekänna, att jag vid så beskaffade frågor som denna, likaväl som vid andra tillfällen, icke anser mig vara berättigad alt ingå i någon pröfning om hvad meningen med orden varit. Det är min rättighet likasom min skyldighet, att förstå dem sådana de på papperet befinnas nedskrifna; och som deruti ingalunda omtalas någon räntas försvinnande utan beräkning af de ordinarie räntorna, hvilkas befintlighet StatsUtsk. sjelft har erkänt och uppgifvit och R. St. sedermera fastställt; så måste deraf vara en gifven följd, alt någon ränta icke kan, emot R. St:s förut fattade beslut, ur denna inkomstberäkning uteslutas. Gr:n har vidare yttrat, att frågan skulle inverka på riksg:skont:s inkomster. Det är visserligen sannt att, om man tager bort alla ordinarie inkomster, så skall det så mycket mera verka på riksg:s-kont:s ställning, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört; men detta blir dock aldrig något giltigt skäl att behandla frågan på ett grundlagsvidrigt sätt. Hr Stuart har sökt visa punktens riktighet medelst framställandet af ett exempel, och dervid anfört det om Mörrums kronolax-fiske. Detta exempel har ej mer än ett enda fel, och det är: att alldeles ej passa in pä saken; ty R. St. hafva icke förklarat att delta arrende skall för alltid försvinna, utan de hafva endast beslutat att denna räntetitel skall för de tvenne nästföljande åren ur inkomstberäkningen uteslutas. Det är således endast för tvenne år, som R. St. eftergifvit delta arrende i anseende till mellankommande omständigheter; men sjelfva arrendet qvarstår. Om StatsUtsk:s förslag inskränkt sig till att, i afseende å åtskilliga ömmande omständigheter, tillstyrka en viss eftergift af nu ifrågasatte ränta till dem som erlägga den, sä hade det varit ett statsregleringsärende, sorn hade kunnat och bordt i först.
Taxeringsman; men at, när man hunnit 6Z är, man mane strän sädana förrättning .r wara frikalla!), i anseende til besvärligseten af langa resor; ätmindstoue önskade han, at Taxeringsman mätte slippa answar. Herr o vilan söler. Om Högloft. Rioderflapet och Adeln illäter, at g^de Punkten, augäknde answarek., upläsec; sa torde stnnaS, at detta answar icke ar sä smärt. H'rr Klinglporr, 6 s r cl r, hemstÄlLe, otti ej orden laga förfall kunde ulga. Grefwe läervenlraupt, Lias. Kanske torde Högloft. Ridderskapet och Aoeln tillöka den jämnkning, ak ordet Laga gär ut, och ordet förfall blifwer qwarstämde. 1267 Grefwe III 3 milton. Det är blott det jag begär. Hans Lxcellsncs Herr Grefwen och Landt-Marstalken xroFoneraäe, at ordet Laga mätte rllgä. Derefter fortfors til flut med läsningen af denna Artile! och lAojectet. Grcfws Krrömielr, ll' re 6 ni c Qeorg. En sa? sturle jag för min del önsta förändrad. Jag tror ej der more nyttigt, at, enlig' hwao i sörsta §: af tzen-ra Artikel stadgas, för Tereringars skull, draga in til Staderna de närmast belägna Socknar. De nöoiga uplySningar, kunna bättre af Nimnden än i Städerna erhällas och lilstyrker jag Medes, at det mä förblifva ivid hwatz förr warit wanligt. Herr ak storck in. J'.g får gifwa tilkanna, at i Dalarna til exempel Taxeringar aldrig ske wid Tingsställen, utan i Städerna. När staga är om uplvsningar, följer man, sa mycket möchgt qr, de förra TaxeringS-Längderna, och der finnas ej Tingsställen, der man kan sä mat.
Brefvet den 6 Maji 1826, inqvarterings-verket, i stället för tillökningseller inqvarlerings-tolagen, som upphört, erhåller i ersättning 33^15o:delar af stadens allmänna tolag; att inqvarterings-verkets utgifter för år i832, deruti inbegripne jemväl hyra för Öfverståthållare-boslället samt onera och andra kostnader vid stadens enskilda caserner för kommande och gående truppers inqvartering, uppgått lill 77,864 Rdr 11 sk. B:co; att deremot lillgångarne för bestridande af desse utgifter varit: andel i stadens allmänna tolag 4°>685: 15.; fördubblings-vågpenningar 2,2^’. 33. 2; afgift af hus och fastigheter i6,33i: 42d afgift Statssaint Allm.
Jag förnyar derföre min hemställan om återremiss, så mycket häldre som det är hög tid, att Rikets Ständer derigenom protestera mot den magt, sorn ConstitutionsUtskoltet tyckes vilja tillvälla sig, att äfven i andra fall, än dem Grundlagarne bestämdt utsätta, göra sig till Domare öfver hvad som är rätt eller orätt. Om Ständerna medgifva detta Utskottets förhållande, nedlägga de i och med detsamma ett frö till hela vår samhällsordnings upplösning. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve Posse, alrvid: I hufvudsaken eller frågan om bestämmande af tid, inom hvilken valen böra förrättas, vill jag ej yttra mig, då vi äro ense om, att ett sådant stadgande är behöfligt. I afseende på sättet att behandla frågan, instämmer jag med Friherre Anckarswärd, alt Constitut. ionsUtskollet sträckt sitt yttrande nog långt. Utskottet hade ej bordt yttra annat, än alt, om frågan var af Grundlagsnatur, var den ej i rätt ordning kommen till Utskottet; var den åter reglementarisk, så till - Den 12 Februarii f. ra. kom den icke Utskottet, och på dessa skäl hade Utskottet bordt återlemna den. Menjag kan ej förena mig i tankan örn återremiss, dels derföre att den är origtig, dels derföre att den är utan ändamål. Den är oriktig, emedan man genom en återremiss på visst sätt skulle hafva erkänt, alt detta ämne kunde upptagas af ConstitutionsUtskottet, hvilket anses ej kunna ske. Den är öfverflödig, enär Utskottet visserligen ej kunde upptaga frågan; tj Grundlagsenligt kan Utskottet ej svara annat än att tre Stånd lågt Memorialet till handlingarne, hvarom Utskottet får underrätta.
Hjertström, hvilka motionärer hufvudsakligen anfört, hurusom den person, hvilken skulle vara chef för experimentalfältet efter den omdaning af verksamheten dervid, som af Landtbruks-akademien förordats, måste ej mindre besitta de mest vidsträckta kunskaper i jordbrukets och boskapsskötselns teori, än äfven vara en utmärkt praktisk landtbrukare med förmåga att ordna, leda och öfvervaka det hela. Endast få så qvalificerade personer lunnes ännu i vårt land villige att åtaga sig denna intendentsbefattning, och de som dertill skulle kunna anses fullt lämpliga, saknade numera icke tillfälle, alt rigta sin verksamhet åt annat håll, der visshet om tillräcklig utkomst vore att påräkna. Befattningen måste derföre åtföljas af sådana löneförmåner, som gjorde antagligt att Akademien städse skulle kunna påräkna dess beklädande af en man, som vöre densamma fullt vuxen. Hvarom icke blefve Akademien nödsakad att inskränka sina anspråk i ena eller andra hänseendet, hvaraf åter följden troligen blefve att det ändamål som söktes, komme alt förfelas. Bi - Stats-Utskoltels Utlåtande .V 99. 71 fölles det af Akademien i delta ämne gjorda förslag, skulle Intendentens vid experimentalfältet aflöningsvilkor komma att blifva, utom bostadslägenhet, 4,000 R:dr och några naturaförmåner, hvilka kunde skattas lill omkring 600 R:dr om året.
VictualieVigt; fltm^ntning ske uti sticken ak kn, knkalf, ock knsjercleclels kiksclaler; ock alla clesse iVI^nt innekälla lie kjercleclelar tint 8ilfver ock kn kjeröeclel Xoppar till ^Klliage; k vai jemte i öfverensstämmelse kärmecl upptagas, speciella 8ta>iganllen sä väl angäencie lkl^ntens Lrutto vigt ock Lemeclium clerä, som nettoviglen eller l>alten ock clet clerä erkorclerlige kemecliuio; äfvensom i serskilclta artiklar är afkancllacjt, ocn Oulclm^ntet, om Xopparm^ntet, samt om myntning, smältning ock probering. Inom förenacle Utskotten kafva, kvarjeksncia mer ock minclrs fullstäncligt utvecklacle förslag ock framställningar i samma ämne, äfven blifvit gjorcla. Oä frågor ak clenna beskatkenket enclast kunna utgöra önskningsföremäl kör L. 8t^r till X. lkl.-t, som, enligt Legeringskm mens 79 kar 6en köga rätt sig för - ,i6 8tatsoeb 8anco-I7 tsk o ttenr beballen, att lala slä m^nt, nnller itel vilkor allena alt löräntlring i Rikets IVI^nt till skiol eller korn, ej mä ega rum utan k. 8t:rs bifall; sa bskva Utskotten kunnit ofverLöcligt att uti lierås Rörslag till k. §t:r upptaga säliant, som lie ansett tillböra lietailierne sk lien egentliga lVl^ntOrliningen, eller Reglorne kör utökningen ak IU) ntnings-oeb Rroberings-Vrket.
Län blifvit utom Länet bittert tadlade, under det Länets Innevånare funnit sig dermed belåtne; men upplösningen igenlinnes, utan tvifvel, deri, att jag, utan afseende på uppställde tlxéorier om handels-industriens fria utveckling utan Statens mellankomst, om vådan af handelsföretag utförde på Statens bekostnad m. m., lmfvudsakeligen haft Länets behöfvande Innevånares bästa till syftemål och derigenom råkat förnärma vissa enskilda intercfsen; ty endast härigenom låter det förklara sig, att jag icke, i denna fråga, fatt till godo njuta det bifall, man annars ej gerna frånkänner den som lyckas att, genom tidig omtanka och outtröttelig verksamhet, förekomma hungersnöd inom en folkrik province. ( 20 ) Efter en så beskaffad allmän öfversigt, genom hvars innehåll jag vågat å nyo fästa Eders Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet på mina administrativa åtgärder i ämnet, hvilka alla varit följd af Eders Kongl. Mäjrts Nådiga befallningar, torde jag, utan svårighet, kunna bemöta anmärkningarna vid detailler och räkensltaps-föring, för hvilka ansvaret i alla fall, lagligen, ej skulle tillhöra Landshöfdingen, utan LandsContoret. l:o I hänseende till första anmärknings-puncten får jag i underdånighet anföra, att möjligtvis har, uti ett eller annat af de mångå Contracter, jag måste i hast uppgöra, för att hindra Utsädes-Spanmåls afförande ur Länet, det icke blifvit i orden uttryckt, att upphandlingen skett för Kronans räkning; men om vanliga ordningen skulle blifvit härigenom för nära trädd, hvilket jag likväl vågar bestrida, — då Formulair ej är gift it för slikc afhandlingar, — sä är åtminstone icke någon säkerhet äft entyrad; ty upphandlings-förteckningen har blifvit offenteligcn. bekantgjord uti alla Länets församlingar. 2:o
För min del anser jag köparen jäfvig i alla de fall, då han afvetat,«att säljandet skett olofligt. R. St. hafva äfven bifallit LagUtsk:s förslag, att ansvar skall till och med drabba köpare af villebråd under den tid sådant är fridlyst, och R. St. hafva derigenom uttalat den grundsats, att i detta köpande ligger ett brottsligt deltagande i sjelfva förbrytelsen, och då man kan antaga, att en person, som besöker lönkrogar och der köper bränvin, måste hafva kunskap om försäljningens olotlighet, måste äfven medgifvas, att han såsom köpare deltager i den handling, hvilken är honom i lag förbjuden och han således icke bör befordra. För att således vinna enhet i lagskipningen, anhåller jag att §:n måtte återuptagas i den blifvande författningen. ITr Carleson: Jag anser Utsk:n hafva haft ganska goda skäl för ifrågavar. §:s uteslutande ur författningen. Skälet har nemi. varit, att §:n endast innefattade stadgande ang:de bevisningen i mål, ronde oloflig bränvinsförsäljning. Voro nu föreskrifterne i §:n öfverensstämmande med allmänna lagens stadgande i fråga om bevisning i brottmål, så vore §:n öfverflödig. Saknade §:n en sådan öfverensstämmelse med lagens stadgande i allmänhet och utgjorde undantag derifrån, så, enär för ett sådant undantag icke finnes någon rättsgrund, var denna omständighet ett fullkomligt giltigt skäl, alt ur författningen utesluta ett dylikt 'stadgande. Alt §:n sedan flere riksdagar tillbaka funnits i de utkomna författningarna, kan efter min tanke icke föranleda någon domare att i bränvinsminuteringsmål, bedöma bevisningen annorlunda än i andra brottmål. Jag anser således §:n fullkomligt öfverflödig och anhåller, alt R. o. Ad. mätte bifalla dess uteslutande. Hr Ribbing: På grund af hvad jag förut haft äran anföra nemi. att vi mätte slippa en serskild brottmålsbalk i bränvinslagstiftningen, önskar jag att vi äfven måtte slippa en serskild rättegångsbalk, hvilket icke inträffar, om den ifrågavar. §:n bibehålles.
Och der lefver han med sin fagra drottning, och styrer lyckosamt ännu i denna dag. Sedan var jag inte med längre. Anmärkningar. En öfverlemning ifrån ~Wermland~ förtäljer pojkens sista äfventyr på följande sätt: Medan ungersvennen ännu satt i berget hos jätten, begynte denne orda mycket fagert om trenne stora kostbarheter, hvilka funnos i hans land. Dessa kostbarheter voro: en källa med lifs-vatten, en buske med sårhelnings-blad, och ett träd med starkhets-blommor. Lifs-vattnet hade sådan makt, att hvem som fick det i sig eller på sig, qvicknade genast till och fick lif, om han ock redan var död. Sårhelnings-bladen egde kraft att läka de farligaste sår, och starkhets-blommorna kunde skänka makt och styrka äfven åt den aldra svagaste. När svennen hörde förtäljas om dessa underbara ting, fick han stor lust att ega dem, och sporde huru sådant skulle tillgå. Jätten svarade: »mig synes rådligast, det du skickar dina hundar att hemta de tre kostbarheterna, och skall jag säga hvarest de finnas.» Svennen dårades af detta illfundiga tal, och skickade genast sina hundar, att skaffa lifs-vatten, sårhelnings-blad och starkhets-blommor. Men de tre hundarne voro knappast sin kos, förrän jätten steg upp, fattade sitt blanka svärd, och sade: »nu är du i mitt våld och slipper icke undan; ty dina djur äro bundna i berget, och mäkta inte hjelpa dig.» Jätten ville så dräpa ungersvennen; men denne grep till sin pipa, och blåste, så det ljöd öfver berg och dalar. I samma stund blefvo hundarne åter lösa, rusade in i berga-salen, och sleto jätten både sönder och samman inom en handa-vändning. I det följande berättas huru svennen blef dräpt af de svekfulla konunga-sönerna, och hans lik kastadt in i tjocka skogen. Men de trogna hundarne ville inte vika ifrån sin herre, utan vaktade honom både natt och dag. När det så lidit någon tid, sade den ene handen:
— Utskottet medgifver väl att de föreslagne grunderna kunna föranleda till missbruk men ingalunda till ett så ofördelaktigt resultat som anmäi kningarne antyda; oell då man besinnar att undantagen en - Betan kanden, N:o 2g4- 4 dast afse de oundgängligaste effecter och medel, hvarigenom det blifver den skuldsatte möjligt att sig sjelf försörja och sina förbindelser uppfylla; att ägare af fastigheter säkerligen icke för det ringare belopp, hvartill skulden på hvarje hand serskilt i allmänhet uppgår, vilja utsätta sig för tid efter annan skeende utmätningar samt Kronans Uppbördsman utan tvifvel, hvar i sitt district, äga tillförlitlig kännedom der oförmågan att betala är verklig eller föregifven , samt altså derefter kunna rätta sina åtgärder, torde den af Utskottet föreslagne 2:dra punkten varda gillad såsom i allmänhet åsyftande och beredande lindring för den verkligt nödställde — lill Staten för erhållen uudsättningsspanmål skuldsatte medborgaren. Äfven af den i 3:dje punkten föreslagne, och såsom i strid mot 2:dra punktens innehåll ansedda utväg att löl tesman nen icke må sökas förr än gäldenärens oförmåga att betala blifvit utrönt, hämtar Utskottet anledning förmoda en säkrare liquidation af Kronans fordringar i förevarande hänseende, emedan ett sådant uppskof icke beviljas löftesmanneu på annat vilkor, än att han i stallet för sin första, blott en viss tid gällande förbindelse, ikläder sig "fortfarande ansvarighet till dess full betalning för hela lånet blifvit erlagd" och han, efter ingåendet af en sådan förbindelse, äger mesta intresset att, til! undgående af betalningsskyldighet i första hand, controllera det gäldenäien icke utan gällande anledning befrias från ersättningens Digifvande.
Det beror af l flere saker, deribland en, att » Ijushufvudet » ofta skall vara en öfveransträngd, nervös, klumpig och opraktisk gosse, långt innan han blir vuxen, eller att han skall hafva så införlifvat sig med tanken att få » bästa betyget », att han skall duka under för sin äregirighet och känna sig olycklig och tillintetgjord vid att se andra blifva dugtigare än han sjelf. Skolan förbereder för lifvet och lifvet kräfver harmoniskt utvecklade män; den har användning för » flit och godt uppförande », men i icke mindre grad för arbete och mannamod, för kroppslig uthållighet och ett godt hjerta, för praktiska kunskaper och en ädel karaktär. Detta uppnås icke i skolan allena; hemmet måste taga sin vigtiga del i arbetet med gossarnes uppfostran till goda medborgare. Säg i skolan åt en gosse, att han är en dumbom, och han skall snart blifva det; beskyll en gosse för att vara fuskare eller pultron, och han skall snart vara bekajad med sådana svagheter. Ställ rimliga fordringar på en gosses mod och hjertelag, och han skall uppfylla dem, införlifva sig med dem och känna sig bättre och lyckligare och — icke svika i pv I LJ i i K l IN Idun, erhållet cct gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken a&amp;onne mentet räcker. Åro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera förväntningarne. Fliten i skolan skall belö- nas icke blott med » goda betyg », utan först och främst med kärlek i hemmet, glädje hos föräldrar och syskon. Goda kunskaper äro dock till ingen nytta, då de ej brukas på rätt sätt. Lexorna skola läras, och skolböckerna hållas i ordning; men leksakerna må icke ringaktas, och genom kroppsligt arbete med knif och sax, med hammare och yxa, med synål och tråd, med spade och hacka, med metspö och åror utvecklar man anlag och. krafter, som icke kunna undvaras i lifvet. Skolan kan icke utveckla dem, derför måste hemmet göra det.
Det tålamod Friherren fordrar af Ständerna att till en början låta det bero af Utskotten, huru ärenderna böra behandlas, tyckes också i nära 3:ne månader af Riksens Ständer blifvit medgifvit, men som denna tiderymd kan anses utgöra mer, än hvad Friherren kallar fitl en. bör/un synes mig stunden vara inne, att till och m« Ingen lärer hestrid» att ju myntets vacklande värde, är ett ondt och en landsförderflig sak, men då detta förhållande existerar, genom flera på hvarandra gjorda misstag, är det vådeligt att pä en gång, gå ilrån den ena ytterligheten till den andra. Enligt min tänka bör man förbereda tili en af sig sjelf blifvande Realisation, och är jag lörvissad att blott Förläggaren äger säkerhet, alt ingen Invfirkan* sker på Banken, som ännu mer Den ji. April f.jft» kan störa dess credit, och föröfrigt genom kloka operationer, metalliska fonden consolideras, så vinnes samma ändamål. Genom Bankens publicitet kunna Ständerna häruppå äga den största Controll, då äfven derigenom Capitalistens ägande rätt bl ifver helgad, och lemnar jag åt Friherren sjelf att dömma för hvilkendera tiden, nemligen silfverperioden eller p3p persperioden erfarenheten i vårt land bäst talar. Tryggt kan man säga: att den öfver production, som jag äfven hört åklagas icke kan föranledas af den princip, som jag vid ett annat tillfälle af Friherren sedt yttradt i skrift, nemligen: att en flarkare drift gifven antingen dt arbet skraflen eller åt medlen, att sätta den i rörelse inflyter menligt på det hela. Att denna grundsats i sin tillämpning är menlig, kan man lätt (inna, ty den innebär, ingenting mindre, än att Regeringen i denna stund, bör hämma den Industrie vi äga, emedan, penningetiiigångarna icke förslå, att motsvara arbetskraften, ehuru obetydlig den för det närvarande är. Utspridandet af denna och dylika grundsatser, vore rakaste vägen att underminera allt välstånd i vårt Land. Visserligen vore det bättre om