Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich förklarade i början af sitt anförande, att ingen klok menniska kunde sälla sig emot ett sådant Institut som det nu föreslagna, — detta var Hr Gr:ns egna ord, och för att vara riktigt säker att hafva hört rätt, fiågade jag en af de närstående och han hade upfattat deni på samma sätt — men denna förklaring hindrade icke Hr Gr:n att i slutet af sitt anförande sjelf yrka på afslag af Proposm. Hr Hjerta åter har hållit en ganska intressant föreläsning öfver jordbrukets praktiska och theoretiska nytta, hvari han först tydligt och klart bevisar nödvändigheten för landtbrukaren, att sedan landtbruket tagit en högre lyftning, lära något; men sedan han bevisat detta, och går öfver till tillämpningen, så vill han ändå icke att landtbrukaren skall lära något. Hr Hjerta anser, att dessa 30,000 Rdr skulle göra mera nytta, om de användes till premier, eller till att på något annat sätt upmuntra landtbruket; men om man skall kunna göra något, så måsto man först lära huru det skall göras, och om nu 28 elever bildades vid Institutet, så kunde de sedermera på 28 särskilda ställen sprida den kunskap de inhämtat, och om då derjemte en summa penningar utdelades till premier, så skulle de kunna medföra nytta. Man tycks vidare anse, att skånska jordbruket står på så hög ståndpunkt, i följd af de kunskaper som från främmande länder inhämtats, att något Landtbruksinstitut icke behöfver inrättas i Skåne. Enl. min tanke har kulturen i allting gått från söder till norr, och om ett Institut inrättades i Skåne, så skulle landets öfriga provinser komma dit och inhämta hvad vi i Skåne hafva lärt från utlandet. Man fäster sig mycket vid ordet: »Skåne», men Lunds Akademi ligger också i Skåne, och den är icke endast till för Skåne utan för hela Sverige, likasom skåningen kan komma till Ultuna. Den nära beröringen med Danmark och besök af utländska agronomer skulle äfven medföra nytta, och jag kan således icke inse, att man bör hafva något att invända mot att Institutet förlägges i Skåne. Gr.
Som till min kunskap kommit att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvilket den af mig den 30 nästlidne November väckta motion, angående samtliga biskop9embetenas indragning vid nuvarande innehafvares afgång tn. m. till ämnet hörande, skulle hysa någon tvekan att med samma motion sig befatta, enär motionen skulle kunna anses stå i strid med några i Grundlagarne förekommande stadganden och saken derför möjligen böra såsom grundlagsfråga behandlas, så får jag, till förekommande af tidsutdrägt med frågans behandling, anhålla, att mitt ifrågavarande förslag måtte ändras i så måtto, att jag härmed föreslår: att Prot.-Uldrag den 13 December 1862. 137 att biskopslönerna mätte lill Statsverket indragas i’mån af nuvarande innehafvares af sagde embeten afgång, och att de härigenom erhållna medlen mätte användas till aflöning åt det lägre presterskapet och lärarne vid elementarläroverken; äfvensom alt Rikets Ständer måtte framdeles ega att besluta, angående fördelningen af de sålunda inflytande medlen; och anhåller jag, att detta mitt anförande måtte blifva till meranämnda Utskott remitteradt. Uppå framställning af Talmannen beslöt Ståndet, alt Per Nilssons ofvnnintagna muntliga anförande skulle, genom utdrag af Protokollet, remitteras lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Utlåtanden: JW 4, hvarigenom Utskottet till Borgare-Ståndet återlemnat en derstädes väckt motion, angående revision af lagarne om edgång; och som of ett hit ankommet utdrag af nämnda Riks-Stånds protokoll för den 10 i denna månad inhemtades, att ifrågavarande motion då blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, ansåg Bonde-Ståndet sig böra uti detta Borgare-Ståndets beslut instämma, vid hvilket förhållande Lag - Utskottets berörda Utlåtande skulle till handlingarna läggas; och M 5, uti hvilket Utlåtande
Kasernbyggnaden för LifGardet till häst har således, allt ifrån dess fullbordan, varit räknad bland Kronans publika hus i Hufvudstaden, och ÖfverlntendentsEmbetet har, på sådan grund, uti de för hvarje år uppgjorda förslag rörande användandet af anslaget för dessa hus, upptagit lill verkställighet de å kasernbyggnaden nödiga befunna reparationsarbeten; så att alltsedan 1817 kostnaderna för sådana arbeten utgått af berörde anslag. Någon erinran deremot har icke af Rikets Ständer eller deras Revisorer blifvit gjord förrän vid 1832 års Revisionsförrättning, då anmärkning framställdes dervid, att byggnadsanslaget fått vidkännas kostnad i berörde afseende, men hvilken anmärkning vid påföljande Riksdag likväl lemnades utan afseende. Vid hvarje Riksdag hafva Rikets Ständer bestämt anslaget till underhåll af publika busen i Hufvudstaden, utan någon föreskrift, att kostnaderne för kasernbyggnadens underhållande ej finge deraf bestridas. Något sådant förbehåll skedde ej heller vid sista Riksdag: och Rikets Ständers af Hr Justitieombudsmannen åberopade skrifvelse af den 15 December 1834 innefattade endast en anhållan, att byggnadsanslaget icke måtte användas till kaserners nybyggnad och underhåll, men utan att Rikets Ständer då anviste några andra medel att dertill i stället användas. Redan genom Kongl. Brefvet af den 12 December 1827, hvilket blifvit lemnadt utan anmärkning från Rikets Ständers sida, hade Kongl. Majit på anförda utredda skäl förklarat LifGardesRegementet till häst icke kunna, på sätt som för de andra GardesRegemenlernas kaserner egde rum, genom afdrag på inqvarteringsmedlen lemna något bidrag till underhållet, och då Kongl. Majit icke hade några andra medel att dertill använda, skulle deraf ha blifvtt en gifven följd, att, om Kongl. Majit bifallit Rikets Ständers förrberörde anhållan, ifrågavarande kasernbyggnad skolat till allmän skada hafva förfallit, hvilket med skäl hade kunnat föranleda till en mera grundad anmärkning emot de Konungens Rådgifvare, som ej sökt att genom sina rådslag sådant afvärja.
Ing fwarar, att det enklaste begrep om rakt och oräit, ar rillräckeligt, för att inse, att dä en lagstiftare genom ny lag ä ena sidan ökar förmägan att anfalla, mäste han, för alt wara rätlwis, ä den andra öka förmägan att förswara sig, och det har här icke skedt. Man pästär, att bokprästen sjelf lemnar tillräckelige medel till förswar ät den som bokprästen anfaller hwad! dä jag emot löste af skydd i lagen till mitt goda namn och rykte, at samhället afstätt min naturliga rätt, att, pä hwad sätt jag Hälst formar, straffa den mig förolämpar, har ket sikedt under det wilkor, att jag alud skall äga en penna skicklig att libellera med belackare, eller penningar att lega mig förswarare? Och hwad gagnar mig ett sädanl pennfäckteri? hwem känner ej xöbelnö lynne? (jag menar den gäende och den äkande), hwem wcl ej huru begärligt smädelse!» stukas? huru kolik förswarsskriften emouages? den läfes icke ens; läses den, sker del blött af ben smädades wänner, och veste behöfde ej uplysaS, eller af en och annan undangömd opartisk sanningesor Es - Den r Iunii. 4«Z skare, som i sin lugna wrä ej förm är leda allmänna omdöme?. Enda hoppet om nägorlnnda werkan af en försivarsskrist är fästadr wid den eq liska förmälan att skrifwa owettigare än angriparen. Men mille man ock med honom nedstiga i den smutsiga banan, ätcrstar altid en afgörande olikhet. — han känner den smädade, men denne känner icke smädaren, eller känner han honom, men hans fiende har icke mera ett ärligt rykte att nysätra emot der han angriper han kan ej sjunka djupare i den wan äca som blifwit hans element.
Uti, till underdånigste åtlydnad af denna Nådiga befallning, den 3 September 18a8 atgifvet yttrande, skall, enligt hvad Motionairerne förmäla, Landshöfdingen, på grund af den skedda undersökningen, hafva upplyst och förklarat: att rustningsskyldigheten i Jemtland är nu mera ojemn och tryckande än roteringsskyldigheten varit, innan rotejemkningen blifvit verkställd, emedan hemman finnas af endast 1 mantal med blott 6oo Taxeringsvärde, som underhålla både häst och karl; att det understöd Rusthållen af Augments-hemman åtnjuta, utgör af mantalet endast 10 Banco i Jemtland och omkring 36 i Medelpad; att RustningsStammarne, af tillsammans 71 mantal, underhålla 100 karlar och hästar; att kostnaden för häst och karl kan skattas till looj^om året, och att, om en femtedel häraf, med 2000 jBanco, årligen bestodes Rusthållarne i understöd, jemförelsevis med hvad Pro, vincens Rotehållare njutit genom Rotejemknir. gen, sådant lämpligen kunde förenas med en jemnare fördelning af rustningsbördorne 32 Stats-samt Allm. Besvo. Oec.-Utsk. Utl.N-.o 74* samt Augments-hemmanens deltagande i rustningen.
De i valsverksrummet befintlige två värm-ugnar, hvilka båda voro ytterligt utbrända, nedrefvos och en ny af något förändrad konstruktion uppfördes; hvarjemte, då under sednare hälften af året allt myntningsarbete, för den nya ångmaskinens insättande, måste upphöra, en af högsta behof påkallad genomgripande reparation företogs af det egentliga mynthuset, å hvars södra fa^ad, i anseende till grundens dåliga beskaffenhet, högst betydliga sättningar ägt rum, och hvilken byggnad, efter hvad vid derå hållen besigtning ådagalades, befanns vara särdeles bristfällig. Under hela den tid myntningen detta år varit inställd, hafva de vid verket anställde arbetare hållits sysselsatte med synnerligen behöflig reparation af alla de äldre prägelmaskinerna, utan att dock desse maskiners fullständiga Lståndsättande under året medhunnits. § 2. Under granskningen af Bankens räkenskaper och behandlingen af dithörande ärender hafva Revisorerne erfarit, att Bankens styrelse redan den 23 sistlidne Maj ho» — 30 — Kongl. Mynt-verket gjort framställning om prägling af silfvermynt till belopp af 1,000,000 R:dr R:mt, deraf: i hela specier ' R:dr 800,000. i }:dels dito » 150,000. och i 10-öre-stycken » 50,000, men att af denna reqvisition först uti slutet af nästlidne September månad specier, motsvarande ett belopp af 140,000 R:dr R:mt, kunnat ifrån Mynt-verket levereras.
Deremot skall ock ingen Prest hafva magt att tvinga någon ehvem det är, att karda och spinna ull, utan det sker med Arbetarens goda minne, och att den derföre skäligen betalt varder. 8:0. Med Prestegårds akers upplöjande är afskedat, att hvar .Bonde skall halla en dags plöjning om föraret och en om Sommarn, men intet mer. 9:0. Alldenstund Sättingsoch Tings-Domarne esomoftast äre besvärade med Hennes Kongl. Maj:t och Kronones ärender och arbeten, ty är dem och deras folk eftergifvet och bejakat att vara frikallade för allt arbete hos Presterskapet, utan det de af en god vilja och benägenhet genom sitt folk vilja och kunna utgöra. 10:0. Såsom det häfver af ålder varit brukligit, så skall ock härefter hållas att af hvar Gård en kast ved hugges och föres till Prestön, men intet mer eller annat utan det sker af Bondens fria vilja och en god benägenhet, dock skall Juleveden härmed intet förstås utan så härefter som för detta utgöras, att folket till Kyrkan ankommandes dermed sig må kunna varma. 11:0. Med Tionde-Tjära skall så hållas, art afhvar Tjäre-söe gifves en fjerding Tjära och icke ineta 13:0. Det midsommars-smör och mjölk, som någorstädes plägar fordras, skall afskaffas, såsom ock det bröd man kallar Korskakan; men i dess ställe skall gifvas af hvar Kyrkogångs-Hustru, såsom och Faddrarne, hvad de af en god vilije kunna och förmå att offra på Altaret. 13:0. Såsom Presterskapet af ålder hafva haft den rättighet, att åhöraren häfver gärdat och tunat af hvart hemman Tre Varper; alltså är härmed afskeda! att ock det framdeles ske skall och af hvart helt hemman bemälte Tre Varper årligen tunäs. 14:0. Ar oclc afskeda!, att Matskud än härefter göras skall, så att den rättigheten blifver i sitt Förra esse och bruk, nemligen fyra gånger ora året. Aile desse föreskréfne
Men härigenom förebyggdes dock icke orättvisan emot den enskilde rusthållaren, för hvilket ändamål motionären derföre föresloge, att Rikets Ständer måtte vidtaga åtgärd i syfte antingen att urusthålls-grenadiererna» blefvo befriade från utgörande af fångbetäckning, garnisons-förstärkning och fångbevakning, eller ock att slitningsersättningen, som utginge af de medel, Staten för hvarje särskildt fall anvisat, måtte bestämmas till ett Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 124. 5 verkliga kostnaderna motsvarande belopp, så att icke den enskilde rusthållaren lede annan förlust än som gemensamt drabbade hela regementet, derigenom att munderiagarne blefve delvis utslitne och nya måste anskaffas för hvarje nummer, oaktadt en del munderingar icke voro half litne. För den händelse att icke någotdera af dessa förslag vunne Rikets Ständers bifall, har motionären hemställt att alla de reparationer å munderingsoch utredningspersedlar, som erfordrades, under det större eiler mindre del af rusthålls-regementema funuos beordrade till fångbevakning å någon af rikets fästningar, måtte få godtgöras af de till fångars vård och underhåll anvisade medel och utgifterna härför kontrolleras af fängvårds-styrelsen, samt rusthållarne befrias från återbetalnings-skyldighet. Hvad slutligen anginge den enskilda rusthållarens skyldighet att under krig underhålla beklädnads-, beväringsoch utrednings-persedlarne, sä, ehuru det uppenbarligen syntes följa af 20 § i Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse om beväringsmanskapet, af den 27 Oktober 1812, att underhålls-skyldigheten under krig skulle upphöra samtidigt med befrielsen från rekryterings-skyldigheten, torde ett närmare förtydligande häraf icke vara obehöQigt, enär eljest möjligen tvist kunde yppas, derest omständigheterna gåfve anledning att tillämpa de i omförmälda författning stadgade skyldigheter.
Lager af alla sorters Trikåvaror for Herrar, Damer och Barn. Telefon 2083 Telefon 2083 JO# Suskildt fh rekommendera imtt stora lager af elsv verk för Pelskappor med darbil passande ofvertyger - Tiden rir ve~ops fy IlcI. Man ' s7ca9zj %id motghg feg, Spiller sitt liJ. Iiistmze, huri liden I? A. I skogen låg ett litet torp, det mest förfallna p&amp; hela godset, men ingen af dess innevariiare tknkte i dag p&amp; att snön trängde i n genom taket, att väggarna » sköt0 sig » eller att potatispannan hade svart att racka till för M a hungriga munnar. Alla barnen hade varit med p i herrgården, alla hade fatt julggfvor, och glidjen stod högt i tak. Högtidskvällen till äro, brunno tv&amp; ljus p&amp; bordet och Sivit gröt puttrade öfver elden. När den var afiiten, och de sex D stora » barnen med möda blifvit nertvingade i sina lafvar, knäppte hustrun ihop sina Iiii+der och sade andaktsfullt: » Gud löne herrskapet för deras storat godhet emot oss ». » Amen D, svarade mannen. Försiktigt tog nu hustrun ett af ljusen och lpte i vaggan. Jo, han sof » lillen », som var sk litet efterliingtad och andii blef sä välkommen, nar han kom. S&amp; kastade hon en kofta öfver det tunna bomdslifvet samt knöt en didc öfver håret. » Ska ' du u t i kväll med », sade mannen misslynt. » Jag tycker det Ban vara tid p&amp; sluta snart med det där rännet. Du har ju varit hemifrh livar kviill i tv8 manader snart. » - » Inte förstår han att det %r julekväll », sade hustrun nndfdande, » och Brita, stackare, ligger viil och iingslas. Du vet hur kvickt jag springer. » Därmed öppnade hon dörren och gled ut, innan mannen hanii att s ä a niigot mer. Det var bistert kallt ute, och gångstigen syntes genom den nyfallna snön endast som en skuggning.
Mds åsigt att blott en armé af 50,000 man behöfver vara stridslärdig i första ögonblicket. Frågar jag då vidare hvarföre just denna siffra blifvit vald, så finner jag svaret i Landtförsvars-komiténs betänk., der en beräkning blifvit uppgjord öfver den största styrka vår östra granne på en gång skulle kunna kasta öfver oss. Enl. denna beräkning skulle nemi. denna makt, som eger en million soldater, ett vidt utgrenadt jernvägsnät för sina truppers transporterande, en kraftfull och väl rustad örlogsflotta, samt dessutom i sina Östersjöprovinser en talrik handelsflotta för transporter, icke i en hast kunna kasta mer än 20,000, och efter några lörbereH. I. 10 146 Den 25 November. delser 35,000 man med, om jag rätt minnes, 70 kanoner öfver till oss, samt, hvad mera är, icke utom sina gränser kunna hålla större arméstyrka än 100,000 man. Vid genomläsandet af denna beräkning kunde jag icke återhålla min förundran och frågade mig sjelf om detta kunde vara allvar; ty om så påfordras, åtager jag mig att pål stående fot med siffror bevisa att Ryssland, som snart sagt endast har några få timmars väg till våra kuster, när sorn helst kan kasta öfver 100,000 man på en gång, och ganska väl bör kunna underhålla 200,000 utom sina gränser. Och det är just med ani. härutaf som jag anser det alldeles för litet att endast öfva 25 proc. af beväringen. I den Kongl. Proposm föreslås vidare att beväringsskyldig, som frivilligt anmäler sig till beväringssoldat och dertill antages, må under först3 årets vapenöfning erhålla en aflöning af 50 öre om dagen. Under 62 dagars aflöning gör detta 31 rdr för hvarje man. För min del tror jag verkligen att denna utgift kommer att blifva nog dryg, ty sannolikt är att mången beväringsskyldig, fruktande att i alla fall blifva uttagen till beväringssoldat, heldre frivilligt anmäler sig härtill, för att åtminstone på samma gång komma i åtnjutande af denna aflöning.
Anledningen dertill, att StatsRådsProtokoll för sednare tid än den 14 Januari 212 1840, hvartill Ständerne vid innevarande Riksdag varit kallade, blifvit lill Konstitutionsutskottet aflemnade, vore derom gjord begäran dels af Utskottets Sekreterare, enligt hvad StatsExpedilionsCheferne upplyst, dels ock, beträffande serskildt nu ifrågavarande StatsRådsProtokoll angående bytet af Majorsboställe! Bennebäck emot egendomen WestTerna, af Utskottets Ordförande i skrifvelse till HofKansleren. Denna skrifvelse bade blifvit Kongl. Majit i underdånighet föredragen i StatsRådet; och ehuru åtskillige af SlatsRådets Ledamöter fästat Kongl. Majlis uppmärksamhet vid det hittills okända och emot Grundlagens syftning stridande förhållande, denna begäran innehöll, såsom angående ett Protokoll, fördt efter of vanberörde den 14 Januari, eller den dag då, efter hvad tillförne varit öfligt, Riksdagen i detta hänseende ansetts börjad, hade dock icke någon af Konungens Rådgifvare afslyrkt Protokollets utlemnandc, såsom i Grundlagen ej uttryckligen förbjudet, utan blef det derföre af Kongl. Majit bifallet. Frågan åter, huruvida, äfven efter Herr JustitieOmbudsmannens beräkning af tiden för Riksdagens början, den anmärkta åtgärden borde anses hafva tillkommit under pågående Piiksdag, berodde helt och hållet af data, och, så vida minnet icke bedrog Herr Friherren, vore Kongl. Majlis beslut i ämnet dateradt den 8 Februari 1840. Beslutet, hvartill de anmärkta rådslagen föranledde, tillkom sålunda två dagar efter Riksdagens början, räknad från aflemnande af Kongl. Propositionen om StatsYerkets tillstånd och behof; förklarande Herr Friherren i öfrigt, att han med nu gjorda anförandet icke hade för afsigt att, i strid med hvad den af samtlige Svaranderne i denna del undertecknade förklaringen innehåller, påkalla någon pröfning af invänningen, än mindre på grund deraf söka undandraga sig svaromål i hufvudsaken. Till hvad Herr Friherre Åkerhjelm sålunda erinrat, gjorde Herr f. d.
Uti hela det nya förslaget finnes ej ett ord om parlernes rätt att hos Konungen i Dess Högsta Domstol söka ändring i HofRättens Dom. Det allmänna stadgandet i 3o Cap. RättegångsBalken kunde möjligen anses vara tillräckligt att försäkra parterne om denna rätt; men då Utskottet, i 2i § af det nu framställde förslaget, uttryckligen bestämt deras rättighet att i qvarstads frågor genom underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t söka ändring i HofRättens utslag; och då jemväl uti TryckfrihetsFörordningen, före Juryns införande, fanns bestämd föreskrift huru part ägde att uti ÖfvcrRätts beslut i Hufvudsaken söka ändring, hemställer jag vördsamt till Högloflige Ridderskapet och Adeln, örn icke Ståndet behagade för sin gemensamma tanka antaga, och såsom sådan till Utskottet hänvisa följande tillägg till den föreslagne §:n. Kärande och svarande Parter i Tryckfrihetsmål vare obetaget att, på sätt allmänna Lagen stadgar, hos Konungen i Dess Högsta Domstol söka ändring i Hoj Rättens Dom, äfvensom de sistnämnda, därest ändring ej vinnes, kunna hos Konungen om Nåd anhålla. Friherre Rålamb, Claes: Utan att egenteligen vilja motsätta mig det tillägg Herr von Schulzenheim föreslagit, vill jag blott hafva äran nämna, att orsaken, hvarföre Ut - Den i Februari i f. m. 9 skottet ej i §:n infört detta stadgande var, att, då Utskottet tillkännagifvit sin åsigt att man äfven i Tryckfrihetsmål borde återgå till det vanliga rättegångssättet, Utskottet fann öfverflödigt att upprepa sättet för ändringssökande i högre Instancer; då deremot orsaken, hvarföre Utskottet föreskrifvit huru med ändringssökande i HofRätts utslag i qvarstadsfrågor borde tillgå, är den, att HofRätts befattning med så beskaffade frågor på intet ställe i allmänna Lagen finnas omnämnde.
Jag tror, alt, just i följd af det nu ifrågavar. stadgandet, ett friare tillfälle skulle lemnäs att bereda en sådan osäkerhet vid köpeafhandlingar, som förslaget är ämnadt att förekomma, och får jag således med åberopande af de skäl, jag förut haft äran anföra, ytterligare anhålla, att H. R. o. Ad. för sin del måtte förblifva vid hvad uti förevar, fall stadgadt finnes. Hr Cederschjöld: Då Hr Printzensköld framkomjnit med den farhågan, att missbruken skulle kunna mångdubblas genom ifrågavar. lagförändring, anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att den varde ledamoten icke uppgifvit något enda fall, deri sådana missbruk kunde ske, och torde således icke något afseende böra fästas vid den farhåga han förespeglat. Den enda olägenhet, som den värde ledamoten uppgifvit vara att befara, men hvilken jag-dock för min del anser alldeles icke vara förhanden, är den, att sådana fall kunde inträffa, då lagfarten icke kunde ske inom någon viss på bestämmelserna i köpeeontractet beroende tid. Jag får uppriktigt säga, att jag för mig icke kan göra begripligt något sådant fall, som skulle förutsätta att uppbud ej kunde begäras, såvida icke något svek lage under aftalet; ty eljest vet jag icke, hvarföre icke köpet kunde göras offentligt. Innehåller contractet ett förbud mot köpets offentliggörande, så förefaller det mig misstänkt, alt sjelfva köpet är oriktigt. Det må äfven gälla till svar på Frih.
För min del tror jag, alt fastän fråga nu egentligen må vara om penninge-anslag, della likväl har elt så oskiljagtigt sammanhang med frågan, huru dessa medel höra lill ändamålets uppfyllande häst användas, att det bör i sammanhang pröfvas, och att följagteligen Ekonomiutskottet bör få del af den Kongl. Propositionen. Jag styrkes i denna öfvertygelse af ännu en anledning, nemligen att jag rätt väl minnes, när i början af Riksdagen den stora mönstringen för sig gick lill val af UtskottsLedamöter, huru man i Ekonomiutskottet placerade män, som säkert passat bättre i Statseller ConstitutionsUtskotten; just för det, sorn man sade, man väntade af dem underverk i förevarande fråga. Förra Riksdagen, då denna fråga förevar, behandlades den olyckligtvis äfven af Ekonomiutskottet; resultatet hade visst ej blifvit så föga båtande, om det den gången fått bero af StatsUtskottet allena; och jag håller för, att man således nu bör följa regeln, att der man fått sot, der bör man taga bot. Herr lagerhjelm, Pehr: Då den fråga, som utgör föremålet för den Kongl. Propositionen, endast rör Stats-anslag, skulle jag tro den böra remitteras till StatsUtskottet allena. Dertill kan dock läggas ett ytterligare skäl, nemligen, att den Afdelning af Den 5 Mars e. ra. 2% af StatsUtskottet, sorn har befattning med StatsRegleringen, är på punkten att afsluta densamma, och att detta arbete skulle mycket försenas, om den Kongl. Propositionen först skulle behandlas af Ekonomiutskottet. Det förundrar mig verkligen att höra ett sådant project af en Ledamot, som sjelf föreslagit bestämmandet af viss tid, nemligen den io Februarii, inom hvilken UtgiftsBetänkandet borde vara färdigt. Herr Hjerta: För min del anser jag, att hela UppfostringsComiteens Förslag bör afsändas till Ekonomiutskottet i sammanhang med ifrågavarande Kongl. Proposition.