Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sportel RiddarhusSecreteraren uppbär för Introductioner är urgammal och laglig. Man bör ej uraktlåta detta tillfälle för att skaffa honom en tillökning i sina vilkor. Jag instämmer alldeles i Utskottets förslag att afgiften måtte till Riddar» husKassan inbetalas; men dess summa förefaller mig vara alltför lågt bestämd. Den gamla författningen lyder: io R:dr och ett panquet. Oro man drar m ifrån 33, återstår 23 R:dr, Den 1 Augusti. 29 och för en så ringa summa gör man nu för tiden icke något särdeles stort panquet. Jag tror det kan vara tämligen rätt räknadt, att om man jemnför penningevärdet när detta stadgande gjordes , så kunna 10 R:dr då anses svara ungefär mot 2y R:dr nu; om man då skulle antaga panquetet till 75" R:dr så blefve hela summan 100 R:dr, hvilken gerna betalas af hvar och en som vinner den förmon att blifva adlad, eller upphöjd i värdighet. Grefve Posse, Claes Fredrik: I anledning af de anmärkningar som blifvit' gjorde vid Rid* darhusUtskottets Betänkande, utbeder jag mig få till svar lemna några upplysningar. Herr Nordencreutz har nämnt att, då man föreslagit indragningen af arfvoden för RiddarhusDirectionen, har det endast varit af consideration för de närvarande RiddarhusDirecteurerna som man nu låtit dem behålla dessa arfvoden, då man för framtiden yrkat deras indragande. Jag anhåller att få anmärka.- att någon fråga om consideration här ej kunnat äga rum. RiddarhusOrdningen stadgar, för det närvarande, i yo:e §.-n, att RiddarhusDirecteurerne skola åtnjuta honorarium. Den färe §:n föreskrifver att denna lag ej kan ändras förr än vid nästa Riksdag; Det är således de nuvarande Directeuremas ostridiga rätt att bibehålla sina honorarier, som ej nu kunna sättas i frå* ga. Ytterligare nödgas jag bestrida att man kunnat finna tillgång till Lönförhöjningen, om man besparat hvad som för Riksdagskostnader - 30 Den l Augusth na åtgått.
De hafva nästan alla företedt prestbetyg och oordningar hafva högst sällan förekommit. Visserligen har man vid en sockenstämma funnit sig föranlåten fatta beslut om att ingå till Chefen för Statens jernvägsbyggnader med begäran om tillsättande af särskilda ordningsmän för jernvägsarbetarne, men det uplystes också vid en sednare sockenstämma att alldeles icke några så samhällsvådliga eller i religiöst och sedligt hänseende genom exemplet förstörande oordningar som upgifvits egt rum, utan endast några enstaka fall af fylleri och kortspel, hvilket icke gerna kan undvikas der en större menniskomassa af lägre bildningsgrad finnes församlad, äfvensom att det egentligen varit församlingens egna medlemmar, som varit orsaken dertill, enär enskilta husegare uplåtit sina hus för dylika samqväm, och sockennämnden ej vidtagit någon åtgärd till motarbetande deraf. Samme motionär säger äfven »att nämnde arbetares vanliga tillflykt efter slutadt arbete vore bränvinsflaskan och kortspelet.» Visserligen händer någon gång att fylleri och kortspel ega rum; men så länge arbetet går bra, och arbetaren förtjenar, så är han uptagen af arhetet från kl. 5 om morgonen till kl. 8 om aftonen, och har hvarken krafter, håg eller tid till dylika förströelser, och detta är blott undantagsfall. Motionären föreslår »att ecklesiastike tjenstemän måtte, på lämplige stationer, för den talrika arbetspersonalen vid jernvägsarbetena anstaltas.» För min del tror jag icke att sådana tjenstemän skulle mycket uträtta. Arbetarne äro nemi. spridda på en lång vägsträcka och man kan visserligen påbjuda att de skola samlas till gudstjenst, men svårligen lärer man kunna tvinga dem att inställa sig. I vårt land är i allmänhet icke brist på kyrkor och arbetare hafva tillfällen att deltaga i den gudstjenst som der hålles, och äfven om kyrkan icke rymmer alla. så väl församlingsboer som arbetare, på en gång, gifves likväl alltid tillfälle för ett nitälskande presterskap att se deras religiösa behof till godo genom dubbel gudstjenst.
Nådiga förord till erhållande af något lämpligt årligt understöd; Afslogs. S. D» Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets Betänkande N:o i5, angående motion, att enskilde Actie-egare matte till deltagande i Rikets Ständers Bank och dess lörelse inbjudas. S. D. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande JN:o 8, i anledning af åtskillige föreslagne forändringar i gällande Författningar om personers af arbets-classen förpassande m. m.; De fyra lörste punkterne gillades, och den femte punkten afslogs. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJiskottets Betänkande Nro 93, i anledning af väckt fråga, om upphäfvande af dubbla tjenslårsberäkningen vid befordringar till Ecclesiaslique Embeten och Tjensler; Återremitterades; och Nro 94» ytterligare, i anledning af väckta motioner, om åtskilliga ändringar i Kongl. Stadgan den 9 November i83o, angående hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör; Lades till handlingarne. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Sedan Bonde-Ståndet i dag återremitterat Lag-Utskottets Utlåtande Nro 81, rörande förslaget till ny allmän Civil-Lag, så föredrogos nu i ett sammanhang Lag-Ut koltets, enligt Ståndets beslut den 24 sistlidne Maji, på bordet hvilande nedanstående Betänkanden: Nro 44, öfver Riksdagsfullmägtigen Peter Perssons från Calmar Län samt Nils Strindlunds från Vester-Norilands Län motioner, om utarbetande af en ny Excculions-stadga; s Prot. Vtdr. d. u Julii 1834.
KöpeContractet är dateradt, utgaf särskilt salubref på Hemmanet Rud, bevis derom, att fulla Sen II .Augusti t, ni,. köpeskillingen, enligt det af honom utfärdade Köpebref på Hemmanet lind, blifvit tili honom betald, som dermed qvitteradrg. Under tiden sökte Herr Majoren Å Printzenskjöld lins RiddarhusDirectionen ett lån af booo R;dr Bapco emot förskrifning enligt förmu! iirpt, och törsta inteckningen i Hemmanet Rud, inom dess halfva värde, efter derå af Domaren i orten skedd uppskattning: och då vid åtkornstkandiinganie till samma Hemman varatt, anmärka, det Hemmanet i lånesökändens hand pj var lagståndet, så företeddes ofvannämnda, bevis, på det att någon förmonsrätt för obetald köpeskilling icke skulie kunna lånda RiddgrhusCassan till förfång. Enår således de föreskrifter sorn Reglementet för låns erhållande of RiddarhusCassan bestämmer, syntes iakttagne, och då intet svek kunde förmodas med beviset ätt köpeskillingen, verkligen var betald, hälst hvarken KöptContractet elfer S,aluhrefvet innefattade elier utmärkte förebehåll af inteckning för återstående köpeskilling; så beviljade Riddarhusöirectionen Herr Majoren Axel Printzenskjöld förberörde, af honom sökte lån. Sedermera då Herr Majoren Axel Printzenskjölds Concurs yppades, bevakade icke allenast CorrnnerceRådet Norström utan ock Majoren J. A. von Matern sjelf, oaktadt det utgifna betyget, iptecknade fordringar såsum resterande köpeskilling*, och vid gjordt påstående. Dan I r Augustt <% m.t *51 lander skriftväxlingen, å RiddarhusCassans vägnar, osn förmonsrått framför dessa resterande köpeskillings fordringar i anledning af omförmålde bevis, har Herr Majoren J.
Utsk., som i formen varit ganska conseqvent, bar haft fullkomligt skäl att procedera såsom det gjort, derföre att R. o. Ad. icke fästat uppmärksamhet vid det betänk., som Bevilln.Utsk. afgifvit under rubrik — ”Förslag till allmänna grunder för bevillningens utgörande,” och dervid anmärkt frågan om förbudssysteroets behandling såsom ett ekonomiskt ärende. Således har frågan fått det besynnerliga skick, att alla Stånden sanctionerat den rubrik af bevillningsärende, sam blifvit åt frågan gifven; men då jag en gång protesterat mot Den 5 April f. m. ao3 en sådan tillgörelse, så tiv det tnin rättighet att förbise hvad sorn skelt och blott hålla mig vid saken, sådan den nu visar sig I detta fall vill jag dock icke besvära med några anniärknir. De äro tillräckligen uttryckta under discussionen äfvensom lili Gr. Hamiltons och Prosten Nihelii reservationer. Jemte det jag i minnet återkallar, att jag genom min protest äger min talan öppen, anhåller jag blott att få förena mig uti de grunder, på hvilka dessa reservationer hvila, under förklaring i öfrigt, att jag, i öfverensstämmelse med Hr Lefiens och Frih. Boyes yttrande, begär afslag på denna del af betänkandet. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Tillhörande det Utsk., der denna fråga är behandlad, har jag anfört reservation emot del fattade beslutet, ehuru jag icke blifvit ibland reservanlerne antecknad. Jag anser mig derföre skyldig att tillkännagifva min opinion i denna sak. Men för att icke upptaga 11. o. Ad:s lid, anhåller jag blott att få instämma uti hvad Gr. Hamilton, så väl reservationsvis emot betänk., sorn ufven i dag muntligen, yttrat. Ur Stuart, Carl Gustaf: Då BevilIn.Utsk:s närvar, ledamöter hafva yttrat sin opinion i denna fråga, har jag ansett mig äfven böra göra det, och jag får då förklara, att jag instämmer uti det yttrande, som af Gr. Hamilton blifvit afgifvet. Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher, uppläste följande:
För min del åter instämmer jag i allo uti den af en ledamot af Konungens Högsta Domstol vid granskningen af sisth riksdags lagförslag i ämnet yttrade åsigt, att då lagen förbinder en person att afstå sin egendom till ett pris, som af andra bestämmes, utan hänseende till det särskilta värde egaren dervid kan fästa, det ingalunda vore orättvist, att denna inskränkning i egarens naturliga rätt att efter godtfinnande bibehålla sin egendom, eller välja tid för dess afyttrande, särskildt godtgjordes. En viss förhöjning utöfver det uppskattade värdet är, med ett ord, en naturlig, billig och rättvis ersättning för det våld, som öfvergår egaren. Men, oaktadt förhöjningsprocenten härigenom, enligt min tanke, fullt motiveras, anser jag att, äfven med antagande af grundsatsen, att den, som afstår jord, bör erhålla dess uppskattade värde, hvarken mer eller mindre, denna förhöjning kan (örsvaras såsom, att jag så må säga, ett säkerhetspremium, hvarigenom så vidt möjligt är förekommes att jordegaren blir orättvist lidande vid afståendet af sin jord. Det är vida bättre att härvidlag den exproprierande, 96 Den 17 Januari. vare sig staten eller enskilte, i nio fall af tio får betala något för mycket, an att den enskilte blir lidande en gång. — Man talar om samvetsgrann uppskattning af nämnden; samvetsgrant kan utan tvifvel uppskattningen göras, men med bästa vilja i verldcn måste den alltid ske mer eller mindre på slump, såsom en livar lätt kan inse oell erfarenheten ger vid banden. Det är derföre af vigt att. en bestämmelse finnes, som tryggar mot det beklagansvärda förhållandet, att denna slump skulle utfalla emot jordegaren. Allt intill senaste riksdag hafva ock dessa åsigter allmänt hyllats inom lagstiftningen. Expropriations-lagen räknar, såsom kändt är, sitt ursprung från 1840—41 årens riksdag, då motioner väcktes om en lagstiftning för expropriation älven vid andra allmänna företag än i fråga om dem. som nämnas i 1824 års förordning.
» En oförskräckt man, en ovärderlig kämpe för framåtskridandet! » tänker herr Frisk om herr Yåghals, sedan han ändtligen utanför dörren kommit i lä för munvädret. Och han går att söka upp sina trogne, visserligen förutseende oppositionens nederlag, såsom under nu varande förhållanden oundvikligt, men dock med den glada öfvertygelsen, att dess grundsatser skola till det yttersta understödjas af stadens förnämsta tidning. Något senare på dagen möter herr redaktör Våghals en af de allrådande bankmännen. Han bugar sig djupt, djupare, ändå djupare ... en, två, tre gånger. Gud ske lof, att ryggen höll !Bankmannen frågar honom på en gång nådigt och nonchalant fortroligt om hans mening rörande riksdagsmanna-valet. Han ger ett slags antydan om, hvarför det blifvit utsatt så tidigt, och han söker, ehuru förgäfves, gifva denna antydan utseendet af att vara fullt allvarligt menad. » Men er tidning skall väl ändå börja käxa igen? » tilllägger han slutligen med en ton som om denna tanke varit honom lika aflägsen som en donation för välgörande ändamål. » Hähähä, blir väl icke så farligt », gnäggar herr redaktör Yåghals gemytligt. » Frisk är sömstucken, förstås, och vill att äfven jag skall skena öfver skaklarne; men jag be-höfver ej säga er, att min tidning på intet vis lånar sig åt några samhällsupplösande tendenser. Det är klart, att jag för att bibehålla inflytandet öfver friskalarne måste framställa några små anmärkningar; nien de skola också bli der-efter, det lofvar jag. » » Ni är en. förståndig man, och en man med framtid. Tjenare Men det var sant! Förfaller icke er stora vexel fjorton dagar i morgon? » » Ja .. jag tro .. tro .. tror det! » stammar herr Våghals, något förlägen öfver samtalets vändning. » Ja, var lugn, ni. Nog kan den saken rangeras. Herrarne skiljas. » Den kunna vi då få till hvad som helst! » tänker bankmannen med ett försmädligt grin. » Icke kommer oppositionen långt med sådana der bundsforvandter. » Emellertid återvänder herr redaktör Våghals till byrån. Nu skall artikeln om valet skrifvas. Han stänger in sig.
Om, i någon af de händelser, nu sagde äro, å den ort, dit fartyget ankommit, last eller ballast för vidare resa intages, vare om försäkringsgifvarens ansvarighet lag, som i §§ 243 och 245 sägs. § 248. Faran upphör i det fall § 242. 1. omförmäler, när krigsfaran börjat utöfva inflytelse på resan; i det fall § 242. 2. omförmäler, med det försäkrade föremålets - 113 målets prisdömande eller när den skulle hafva upphört, om krigsfaran ej blifvit undantagen. § 249. Ar försäkring sluten på tid, då räknas tiden efter kalendern och dagen från midnatt till midnatt. Försäkringsgifvaren ansvarar för faran under den dag försäkringen börjar och den dag, då den slutar.' Tiden beräknas efter den ort, der fartyget sig befinner. § 250. Nu måste försäkradt gods, för sådan fartyget åkommen skada, som i § 116 sägs, i annat fartyg, ett eller flera, omlastas; svare ändå försäkringsgifvare för godset och ersätte försäkringstagaren all genom godsets omlastning förorsakad skada och kostnad, så ock den förhöjning i frakt emot den förut betingade, som han för godsets fortskaffande kan få vidkännas; vare dock försäkringstagare skyldig att, genast efter erhållen kunskap om den skedda omlastningen, försäkringsgifvaren det kungöra. § 251. Har man, vid anmälan om försäkring å fartyg och gods, som skall gå under konvoy, tillkännagifvit, hvar konvoyen stationerad är; svare försäkringsgifvaren för all skada, äfven i den händelse, att fartyg och gods varder uppbringadt innan det till konvoyen ankommit. Om tkadant bestämmande. § 252. Total förlust af fartyg eller gods eger rum, då dessa gått helt och hållet förlorade, eller blifvit till sin ursprungliga beskaffenhet förstörda, eller förklarade för god pris, äfven om delar deraf eller dess tillbehör blifvit räddade. § 253. Total förlust af frakt eger rum, då hela frakten gått förlorad. § 254.
Utskottet, som fullkomligt delar motionärernes åsigter om angelägenheten af den föreslagna förändringen, anser den icke kunna tillvägabringas annorlunda, än genom en sådan regler ing af Embetsverken, att hvarje tjenstebefattning gifver full sysselsättning åt sin innehafvare och deremot är förenad med sådaue löne-förrnoner, att de motsvara nödtorftig bergning, då orsaken till det öfverklagade förhållandet uppenbart igenfinnes deri, att i många fall tjensleinännens antal är större, än som för göromålen erfordras och löne-vilkoren deremot så ringa, aLl ingen kan finna sig bergad, utan alt med flere befattningar förena flere löner. Denna angela - 4 Allm. Be s v.- och Elon.-Utskottets .Betänkandey N:o 44.- genhet liar också utgjort ett af de föremål, som Rikets Ständer hufvudsakligen åsyftat med de, vid flere föregående Riksdagar, hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga framställningar och förslag om Embetsverkens förändrade organisation, oell då den ännu icke hunnit fulländas, torde häraf till en betydlig del orsaken kunna bärledas, hvarföre det af motionären äskade och för en ordnad och ändamålsenlig förvaltning högt påkallade förbudet emot flere tjensters beklädande af en och samma person, ej blifvit utfärdadt, såsom allmänt och ovilkorligt gällande, ehuru för några Embetsverk serskilda föreskrifter äro i denna syftning meddeldte. Angelägenheten är emedlertid af den vigt, att, i Utskottets tanka, den påkallar Rikets Höglofl. Ständers ytterligare uppmärksamhet, och Utskottet anser sig derföre böra tillstyrka ,. att Rikets Höglofl. Ständer bos Kongl.
Detta konstapels-system, som efter Engelskt mönster i hufvudstaden blifvit inrättadt, är ett uttryck af nyare tiders framsteg, bjert kontrasterande emot gamla tiders åsidosättande af denna ordning, och hvilket åsidosättande hade sitt uttryck uti den gamla brandvakts-korpsen, hvilken med sina, åtminstone till det yttre fruktansvärda brandvaktssaxar, någon gång Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 437 här och der om nätterna anträffades halfrusiga sittande på afvisare i gatuhörnen, försjunkna uti djup sömn. Det nya polissystemet, som väl hufvudsakligast är en frukt af den förre Ofverståthållarens, Grefve Jacob Hamilton, nitiska omvårdnad, bör ock blifva till fortfarande trygghet för hufvudstaden, om hvar på sina ställen och områden placerade medlemmar af högre eller lägre grader, kunna förmås att städse och sina pligter likmätigt, verkligen befinna sig på sina bevakningsområden, ständigt rörliga på gator och i gränder, men derutaf har i alla fall de mindre städerna och landsbygden intet gagn, Beträffande småstäder och landsbygden, kan man nästan säga, att der finnes ingen polis. Då man derstädes visserligen icke lefver uti hvad man kallar laglöshetstilistånd, ty lagar och författningar hafva vi i legio, så kan man åtminstone säga att tillämpningen deraf i de allmännaste fall höra till omöjligheterna. Sålunda blifver ock förhållandet öfverallt, der raan måste sakna hvad man kallar system. Ligger något system uti kronofogdeoch länsmans-polisen på landet samt vaktmästar-polisen i småstäderna, så är det åtminsone väl gammalmodigt och föråldradt för att uti nyare tider kunna motsvara de fordringar och anspråk, nyare tider hafva på en rätt ordnad polis, helst en sådan ingriper djupt uti folklifvet, och dess blotta tillvaro i en systematisk utveckling ger en aktning för lagarne, som inverkar på folkets moralitet icke allenast, utan äfven inverkar på det rent materiela af industrien och deraf följande allmänna välmåga.
Om t. ex. Riksgäldskontorets skuld till Ranken ansågs böra bära 4 proc. årlig ränta, som betalades halfårsvis samt amorteras med J proc. hvarje halfår, så skulle derigenom, att ett belopp, motsvarande sammanlagda 5 proc., bestämdes att såsom annuitet utgå i 40J;dels år, hvartill tillräcklig tillgång erhälles af inflytande räntor å de från Ranken erhållna fordringar, Riksgälds-kontorets obligationer vid liqviden med Ranken endast behöfva beräknas (utgifvas) till 86j proc. af nominela värdet. Den åter, som till detta pris af Banken öfvertoge en sådan obligation, hvarföre hvarje halft år erlades 2 proc. å nominela värdet, erhölle i verkligheten på det belopp han erlagt, 86| proc., 4(V2 eller nära 4| procent ränta samt egde dessutom vissheten att förr eller sednare under amortissementstiden erhålla obligationen inlöst med hela nominela beloppet eller 100 proc., alltså en premie af 13J proc. Hoppet om och möjligheten att vara lycklig vid utlottningarne, och således ganska snart få denna premie i sina händer, skulle för allmänheten innefatta en ökad lockelse att i så inrättade obligationer placera penningar, som man önskade göra fruktbärande.» »Härföre erfordras dock, såsom redan nämndt är, att innehafvaren af en dylik obligation bör kunna påräkna att få den lätt förvandlad i penningar, om han icke för liqvid vill eller kan afvakta den tidpunkt, då obligationen utlottas. Sådant bör vinnas hufvudsakligen derigenom att obligationerna, här som i andra länder, göras till börsartiklar och föremål för spekulation, hvilket ändamål torde vinnas om åt Riksgäldskontoret ansloges ett visst årligt belopp, t. ex. 200,000 R:dr, att dermed operera i uppköp och försäljningar af dess obligationer, utan afseende derå huruvida å detta rörelsekapital erhölles vinst eller förlust, och härmed fortfores intill dess allmänheten hunne vänja sig vid spekulationer af detta slag.
6o 8tatsock Lanco-lltsk otten r I^:o )Z. 8t»ä8- oek LancoI7k8koätcn8 IIt1ätgn<Zc, i gnlectninZ st väckt kräga om öka6e ärlige srkvoöen 8ä väl kör Hrr kViIImägtiAe i Lanken ock R:?:80ontoret, 80m ock kör Lirectenrerns viä Länetlontoren i OötKeKorA ock Naimo, 8amt kör LancoOmkuclen ock ökriZö 1jen8t6män vick 6c88s LäneLontoren. I^rän k. o. kar lill 8tatroek Lancolltskotten klikvit remitteraöt ett sk klr k7cuserrrtc>//-e^ ö/.^ akgikvel lälemorial, stt L. 8t:r mätte käröukkla öet nu kestämöa ärliga sikvoöet kär kärr Lullmägtige i Lanken oeki L:g:sLontoret, tillies meö klr von//-rrtnrarrsrlorFs, ^ugrrst^ i anleöning öerak akgikne ^ttranöe, sk innekäll: stt klr v. klartmansöorkk, »jelk keörsö weck öst körtroenöe, stt vsrs en blanö lä. o.
Dk88g meckel liacle uLAjorL: för är i838 .. K.clr 601,266. „ >83c .. „ 621,000. „ i8/so „ 6211,000. „ 18/^2 ... 601,460. livarjemte kär är i8^3» enligt krän l?o8L-VerlieL inllemtacl approximativ uppZikt, 8amma uppllörcl upprätt Nen enär, meri antaAancle ak (lenna ealeulaLion, ko-;a eller inteL vore aLL använcla Lill clen ^LLerliZare utviclAninA eller körliättrinA ak po8L-eommunieationen inoin llilcet, 80m ak lieliokvet päliallacle8, LillsL^rliLe I)6pgrt6M6Nt8-Llceken i unclercläni^Iiet, aLL Xon^l. I ökriZL li6M8Lälltle l)6parLem6nL8-6lieken i unclerclänic;Iiet, aLL clen Fenom 8taL8-LoiiLoreL köre8la^na llerälcninc; mätte i Mäller Zillc>8 oell KonZl. I I,Än6el8s cletta Oepgl'tement8-L!>6!en8 un^er^aniAa t!1l8t^l'li3n66 lilelve gf l^on^I. Den 8t3t8veiliet lieliullna orclinaiie räntan ^sl'3tl8-8j)3NIN3leN
Dessutom visar erfarenheten att Städer ofta uppkommit derigenom att bosättningarne kring de större fabriks-anläggningarne ökat sig, hvarigenom bildats först en köping och sedan en stad. Nå väl! skulle uu fabrikerne lemna bidrag till Häradets väghållning, så länge de hörde under landslagen, men frikallas derifrån i samma ögonblick Stads-privilegierne utfärdades? — eller skulle de nya städerna i detta fall få vidkännas ett svårare onus än de äldre? Man råkar alltid i en labyrint af svårigheter, då man delvis vill förändra en, efter princip, uppgjord lag. Princip är att vägarne skola underhållas' antingen af jorden efter hemmantalet, eller af de vägfarande. Den sednare grunden är kanske den rättvisaste, men kan i vårt glest bebodda land icke tillämpas; helst tungan deraf egentligen skulle drabba allmogen. Må man derföre bibehålla den gamla grunden oförändrad, och ej söka på densamma inflicka några så kallade förbättringar, som, utan att 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Memorial, N.-o 26. medföra någon särdeles lättnad för de väghållnings-skyldige, hvälfva en del af börden på andra, nu derifrån fritagne inrättningar, och hvilka förbättringar dessutom äro orättvisa till sin grund och overkställbar i sin tilllämpning. ” Häruti instämde Herr Friherre Reuterschöld, A., Herr Friherre Cederström, C. E., samt Herrar Bergsten och Langenberg.
Bko, utassignerades denna summa från Låne-Banken till insättning såsom behållning från år 1824 på Riksgälds-Kontorets räkning JV2 2 i Vexel-Banken, och balancerades, såsom en fordran hos Riksgälds-Kontoret intill 1829 års slut, då, i följd af stadgandet i 4 Art. 3 Afd. 6 g af 1830 års Banko-Reglemente, Riksgälds-Kontorets berörde skuld affördes från Bankens beräknade tillgång, och upptogs ibland fordringarne inom linien; hvarest densamma oafbrutet balancerats med 3,968,411 Rdr 23 sk. 2 r:st., hvartill nämnde skuld rätteligen uppgått, efter derilrån, på grund af Höglofl. Banko-Utskottets förordnande under den 4 Februari 1830, verkställdt afdrag för kopparvärdet uti Riksgälds-Kontorets utelöpande Kopparskiljemynts-poletter, hvilket värde skulle uti räkenskaperne såsom tillgång upptagas. Af Rikets Ständers vid 1834—1835 årens Riksdag fattade, af Kongl. Majit i nåder gillade och genom kungörelse af den 14 Februari 1855 meddelade, beslut inhemtas, att Riksgälds-Kontorets Kreditsedlar, som i uppbörden af allmänna medel ej komme att emottagas längre än till och med år 1842, i RiksgäldsKontoret endast inlöstes till och med år 1845, samt att för de sedlar, hvilka elter sistberörde års utgång i Riksgälds-Kontoret företeddes, all rätt till betalning förlorats.