Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hegard t* Christian Bernh.: Då 3:ne Stånd bifallit Utskis förslag i denna punkt, torde det icke vara behöfligt att vidare derom discutera. Jag måste dock förklara, att jag motsätter mig Hr Cederschjölds förslag. Jag anser det vara högst angeläget, att Banken får behålla sin vinst. Riksg.cont. kan gerna något vänta. Hjelpen blir desto större efter 5 år. Jag skulle dessutom tro, att Hr Cederschjölds förslag är öfverflödigt, enär beslut redan blifvit fattadt, att denna vinst får i låneväg utgå. Den i A u g u s I. i f. m. Gr. Frölich, Dav.: Jag förenar inig med Hr Hegardt, och vill anföra ännu ett motiv för afslag ä Hr Cederschjölds project. Antagandet deraf skulle involvera principen, alt Banken oupphörligen borde accumulera sin vinst för att åter utgifva den i låneväg och sålunda öka deni oändlighet. Banken skulle på sådant sätt slutligen blifva ägare till bela landet. Jag yrkar altså samma beslut, som de 3:ne öfriga Stånden fattat. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att efter 18J2 års bokslut ägde Banken en behållning af en million utöfver grundfonden. Nu är denna behållning ännu större; och sedan vi uti io:de och 11 :te punkterna beslutat, att inga nya sedlar få utgifvas, ser jag icke, huru berörde vinstmedel skola komma att i rörelsen utgå, så framt de icke öfverlemnas till ltiksg.cont. Hr Cederschjöld: Rian har talat om nyttan af att vid nästa riksdag hafva en sådan sparcassa i Banken. För min del fruktar jag, att det endast skulle gifva snillena anledning att påhitta nya utvägar att disponera den. Jag har ännu en fruktan, den nemi., alt här kunna uppstå financierer, hvilka kunna drifva den sats att, sedan Bankens ställning så förbättrat sig, att Banken äger 9 eller 10 millioners grundfond, bör man realisera till bättre pris; hvadan planer möjligen kunna blifva uppkastade till en successiv myntförbättring, såsom det äger rum i Brödrariket.
I anseende till de för den unge och obemedlade Fabriks-idkaren betydande kostnader, hvilka varit med sagde industri-företag förenade, och då svårigheter för honom sig yppat, att under närvarande allmänt rådande penningebrist förskaffa sig nödigt förlagsoch drift-kapital till fullföljande af det i flere hänseenden gagneliga och för framtiden lofvande företaget, helst hvarken Kongl. Maj:t egde till Sin disposition någon fond flir sådant ändamål, eller behöfligt understöd kunde af de under Kommerse-kollegii förvaltning ställde medel erhållas, har motionären, såsom bosatt i orten och, i följd deraf, välbekant med ofvan uppgifne förhållanden, funnit sig uppmanad att till Rikets Ständer göra den framställning, att ett. län å 20,000 R.dr R:mt mätte anvisas att, emot erbjuden säkerhet, af Riksgälds-kontorets tillgångar utgå til! Marmor-fabriksidkaren Schram, med räntefritt begagnande under de första åren, om möjligt, samt derefter med den billiga kapital-amortering och ränta årligen, som Rikets Ständer för den i vårt land ovanliga industrigrenens understöd och befordran till åsyftad fullkomning, kunde medgifva. Enligt de af motionären åberopade och jemte motionen Utskottet tillställde handlingar, förekommer å den inom Häfverö och Wäddö skeppslag af Stockholms län belägna Singön, äfvensom å närliggande holmar och skär, kalksten eller marmor i särdeles mäktiga lager, så att ali anledning förefinnes,'att äfven för en aflägsen framtid tillgången deraf skall blifva uthållig. Uti de särskilda brotten företer denna marmor flera olika artförändringar, frän enbart gråhvita, gulhvita eller rödlätta, till mångskiftadt ådrade, flammiga eller prickiga färgvexlingar. Till sitt inre är den af hård och fast sammansättning, har ett mer och mindre finkornigt gry. samt antar efter slipning och glättning särdeles vacker glans, hvarföre den också, förarbetad äfven till sadana minnesvårdar eller prydnader, hvilka hela året om förblifva under bär himmel, bör komma att motstå inflytelserna af ett omildt luftstreck bättre än dylika stenarter från sydligare länder.
I sådant fall hemställer jag, om icke en sådan opinion bör göra sig gällande derigenom, att man yrkar inrättandet af biribiklubbar för statens räkning, isynnerhet som jag hört sägas, att af alla spel är biribi det, hvarpå bankören vinner me3t, hvarföre en sådan inrättning ej allenast skulle för staten vara den mest gagneliga, utam jemväl stå i full consequeus med de Herrars yttranden, som önskat införa ett classlotteri derföre, att storspelarne må få tillfälle att på inländskt i stallet för utländskt lotteri placera sina penningar, För min del får jag dock tillstyrka afslag å Hr Rosenblads motion. Jag har icke velat begära votering i den förra frågan, utan ätnöjt mig med en reservation, derföre att jag är öfvertygad, att det nuvar. dåliga lotteriet skall förr eller senare af sig sjelf förfalla, samt af consideration för den andra sidans opinion, och jag hoppas, att den motsatta sidan skall hafva den motsvarande grannlagenheten att åtnöja sig med hvad vi i'edan hafva och icke drifva fordringarna längre; ty att lotteriinrättningen ej blifvit helt och hållet afskalfad torde vara nog för denna gången. H. Ex. Ilr Gr. Mörner, Adolph Göran: Då denna sak förra gången förevar, hade jag äran framställa omöjligheten af att hindra folket alt förstöra sig, när det dertill har håg, samt att detta är en frivillig afgift och en afgift, sorn lätteligen uppbäres och svårligen af statsverket kan umbäras. Om våra inkomster vore i den författning, att vi kunde umbära sådana afgifter som denna, skulle jag visserligen icke yrka dess fortfarande; men då det är erkändt, att vi äro i behof af de afgifier, som möjligen härigenom kunna erhållas, och då det är fråga om ett förbättradt spelsätt, hemställer jag, om det ej är bättre att antaga ett för - Den G Augusti f. m. battradt, än att bibehålla det sämre spelsättet.
(Högt oppe i fonden synes en båt, häftigt roende öfver elfven i lugnvattnet ofvanom forssen, och kort derefter flere andra båtar, som förfölja.) Ack! Der syns han i en båt Nu når han denna strand. De honom förfölja! Han flyger bland klyftorna, kommer hitåt Mot Finnarnas skaror. Skall honom jag dölja? Ja, ropar känslan, som bor i mitt bröst. (till Riddarn) Kom, skynda hit, skynda! SJUNDE SCENEN. EMOINA. RIDDAR CARL. Sedermera FINNAR af Joukavainens och Wäinämöinens folk. RIDDAR CARL, studsar. Gud! hvilken röst! (Vill att hasta utföre samma väg som Wäinämöinen och Finnarna, då de lemnade scenen.) EMOINA, hejdande honom. Nej, nej, icke dit! Följ mig hit, hit i kojan, Som förr du min far, nu dig skydda jag kan. RIDDAR CARL. Du? skydda mig? EMOINA. Ja. RIDDAR CARL. Blott den tjusande bojan, Som tänds af ditt öga... EMOINA. Fort, lyd mig! RIDDAR CARL. Välan. (Går in i kojan, Emoina lägger sig på mossbädden tätt utanför dörren, låtsande en djup sömn. Finnarne af Joukavainens folk, som förfölja Riddaren, framkomma.) BLANDADE RÖSTER af Finnar. Skyndom oss, flygtingen undan oss ilar! Han ur vårt sigte förlorades här. Hvem är den qvinnan på mossbädden hvilar? Hvad hon är skön! Furstens dotter hon är. Hennes sömn må ingen störa. Ilom, sökom öfverallt. Alla Svenskar nedergöra, Joukavainen oss befallt. NÅGRE, som begifvit sig utföre, återkomma. Finnar hvimla åt den kanten, Ej bland dem han finnas må. ANDRE. Forssen der, och klippe-branten Lodrät der hvar är han då? RUHO, med åtskillige af Wäinämöinens folk inkommande. Hvilket gny? Hvad är å färde?
Såsom skäl för den sökte befrielsen finnes hufvudsakligen åberopadt innehållet af 3 §. 3 Morn. i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om Brännvins bränningen den 13 Juni isto, med deraf dragen slutsats, att endast de af: förut uppräknade personer å landet, utan hemman eller faslighet, hvilka till Brännvins-brännings utöfvande sig anmält, och således ej afsagt sigen slik förmon, borde, utom Pannerymds afgift, erlägga Brännvlns-bevillning efter den för Städerna stadgade grund. A andra sidan har Kammar-Rätten för dess öfverklagade åtgärder, hämtat stöd, ej mindre från nämnde §:s 5 Mom, hvaraf ansetts ostridigt följa, att Brännvins Bevill ningen, alldeles skiljd till sin egenskap från Pannerymds afgiften, mäste, likasom i Städerna, på landet utgöras med 8 sk. af hvarje der mantalsskrifven invånare, hvilken ej för ägande hemman, eller dermed jemnförlig fastighet, är till Brännvins bränning berättigad, än äfven från 25 §. i Riksdags-Beslutet den 2 Maj 1810, som uttryckligen förmår, att den för Brännvins-fillverkningen särskildt åtagne bevillnings-afgiften skall, för de ä landet boende men obesuttna, utgå efter personalen, antingen brännings rättigheten begagnas eller ej. Vid en sålunda förekommen olika tydning af Författningens föreskrifter, har Kongl Maj:t, städse benägen och omtänkt, att lätta sina trogne Undersåters bördor, funnit rättvist, att den yr - Konungens Nåd, Propositioner: 65 yrkade befrielsen, i fall den i Nåder kunde medgifva*, måtte sträckas till alla i enahanda belägenhet varande skattskyldigé; Och har Kongl. Maj:t med afseende härå, till en början, i allmänhet beviljat anstånd med indrifvandet af ifrågaställda obetalda Brännvins-Bevillnings-Afgift för åren 1810, 1811 och 1812, såsom särdeles betungande för fattiga Handtverkare, Gerningsmän, Torpare och Inhyseshjon, hvilke a:
Och då så ej är, hvarföre har då Consl.Ulsk. uphäft densamma? Gr. Lagerbjelke har sagt att Coust.- Utsk. har bibehållit af det beslående, så mycket som möjligt: sä är förhållandet både med Preste-, Borgareoch BondeSuns sammansättning, men icke med B. o. Ad:s. De trenne förstnämnde hafva alltid blifvit representerade genom val, R. o. Ad. deremot aldrig; del hade varit rätt bandladt af Consl.Ulsk. att nphäfva R. o. Adis sjelfskrifna representalions-rätt, i fall detta uphäfvande varit nödvändigt för npgörandet af förslaget; men att förhållandet icke är sådant skall jag försöka att bevisa. I Riksnämnden utgör hvardera Ståndet samma ^ bibehålies för BondeSt.: äfvensom för Borgareoch PresteSi. om, som jag föreslagit, Adeln väljer 60 medlemmar till Riksnämnden. Ora Adeln sedermera, då den skall besluta i andra hand såsom Stånd, infinner sig mangrant såsom nu och ej genom sina 60 delegerade, är det äfven för de andra Stånden likgiltigt, ty hvarje af dem bibehåller sin fjerdedel i besluten och R. o. Ad. får ej mer än en fjerdedel. Hela skillnaden ligger deri att det är flere medlemmar af Ståndet som besluta. Hvad hafva Preste-, Borgare eller BondeSt:n för ondt atom flere Adelsmän besluta? Jag kan ej inse det. I går anmärktes af Hr Cederschiöld mot mitt förslag till gemensam tanke, att Adeln, som representerar i Riksnämnden, icke skulle, när de besluta i sisla handen, hafva samma inflytande som de öfrige Ståndens representanter då de besluta i sisla hand. Deruti har anmärkaren rätt; men om Adeln anser det vigtigare att de mangrant i fäderneslandets angelägenheter besluta; om Ståndet anser det vara vigtigare än att dess 60 delegerade ensamma besluta och således ega större makt, må det väl stå R. o. Ad. öppet att föredraga det mera vigtiga för det mindre vigtiga.
Jag ville deremot tillstyrka att 12 sk. måtte få gälla såsom stämmoböter t. o. in. för ett skattebelopp af 12 r:dr, men att för hvarje riksdaler, som skattebeloppet stiger deröfver, skulle oek stämmoböternes belopp höjas med en skilling. Mitt vördsamma tillstyrkande är alltså, att R. o. Ad., i stallet för den redaclion, sorn blifvit af Bevilln.Utsk. uppgjord, ville besluta, alt stämmoböter ne skoja utgå med 12 sk. b:co för ett skattebelopp af t. o. m. 12 r:dr, alt de ökas med en skilling för hvarje hel riksdaler sorn öfverskjuter detta skattebelopp, samt att stadgandet om stämmoböternes fördelning lill hälften mellan de fattiga och kronobetjeningen måtte bibehållas. Frih. Ridderstolpe, Fredr: Då del nu är fråga alt kasta en blick in i framtiden, så måste jag erkänna, alt jag tror, alt med de mindre contributions-sedlarries inbetalande kommer alt hädanefter dröja längre än hittills, emedan plikten för dröjsmålet förut varit 12 sk., men nu skulle komma att blott blifva 4 sk. Jag anser att det gamla bötesbeloppet bör bibehållas för en skatt af t. o. m. 12 r:dr, men att för summor deröfver och då räntan stiger utöfver 8 proc. 0111 året, hvilket gör 4 proc. på 6 månader, 4 i'tdr för hvarje 100 r:dr böra betalas, emedan under 6 månader denna ränta kan erhållas, och ingen lärer vara så tokig att betala de penningar han kan behålla inne och på hvilka lian kan förtjena 6, ja 8 proc. För öfrigt instämmer jag med dem, som yrka bibehållande af den gamla bötesfördelningen, nemi. ena hälften deraf till socknens fattiga, och den andra till kronobetjeningen. Frih. Boye, Ludv.: Ämnet innefattar tvänne delar. Den ena beträffar böternas belopp, den andra deras fördelning.
N:o 3, till B evi lin.- lits kottet s Skrifvelse, N:o 6. 3 Bevillningsafgiften för hvar och en af dessa klassers bränvinsredskap är lämpad efter tillverkningsbeloppet, dock med vissa afvikelser. För de sammansatta apparat terna är den beräknad efter 2 sk. för hvarje kanna bränvin, som antagits kunna med apparaten tillverkas, så vida dennes afverkningsförmåga ej understiger den enkla 90 kannors pannans, i hvilket fall skatten räknas likasom för den enkla panna, till hvars afverkningsförmåga den sammansatta apparaten uppgår. Detta sednare undantag förorsakar betydliga ojemnheter i beskattningen. Annu ojemnare utfalla afgifterna för den enkla pannan, hvilken, till 15 kannors rymd, är belagd med en skatt af 3 rst. för hvarje kanna bränvin, som anses kunna afverkas, hvilken afgift derefter ökas med 1/5 runstycke för hvarje enkelt i pannerymden, till dessatt denna uppgår till 30 kannor, samt med 3/10 runstycke för hvarje enkelt i pannerymden från sistnämnde panna till 90 kannors pannan, för hvilken afgiften blir 2 sk. för b varj ^ afverkad kanna bränvin. Efter detta beräkningssätt är nu pannerymdsafgiften för en 65 kannors enkel panna 89 r:dr 18 sk. och för en panna af 23 kannor 8 r:dr 39 sk., ehuru för den sednare borde, i förhållande till pannerymden, betalas 31 r:dr '30 sk. Tages deremot den verkliga afverkningsförmågan i betraktande, och de nyssnämnda båda pannorna anses vara af samma form, så finnes af Tabellen 2, alt den större pannan har i det närmaste dubbelt så stor upphettningsvta och afverkar följaktligen dubbelt så mycket som den mindre, och att således, om för den förra skattas lika som förut 89 r:dr 18 sk., afgiften för den sednare borde blifva 44 r:dr 33 sk. Bränneri-redskapens indelning i flera klasser medförer åtskilliga olägenheter.
R:dr nämnde mynt, fortfarande dragit försorg om dess upprätthållande; att beträffande kontorets utgifter, till hvilkas bestridande de influtne räntemedlen icke förslagit, Jern-kontoret aflönar flere tjenstemanna-stater, af hvilka den talrikaste och högst aflönade är öfvermasmästeri-staten, hvars chefer, eller de så kallade öfvermasmästarne, egentligen icke äro Bruks-Societetens, utan det allmännas tjenstemän, hvilket syntes bäst deraf, att, ehuru de från Jern-kontoret aflönas, de likväl ej tillsättas af Bruks-Societeten eller dess fullmäktige, utan utnämnas af Kongl. Bergs-kollegium, varande deras åliggande, att med råd och upplysningar tillhandagå, icke bruksegarne, af hvilka Jernkontoret är sliftadt och underhålles, utan de kontoret icke tillhörande tackjerns-tillverkarne; att tjenstemännen å Jcrn-kontorets öfriga stater väl företrädesvis äro pligtige att betjena kontorets delegare, men att icke heller dem är förmenadt, att biträda andra näringsidkare; att Jern-kontoret till hufvudsakligaste delen eller med ej mindre än 6,500 R:dr B:ko årligen bidrager lill Bergsskolan i Fahlun, samt ensam bekostar en Bergselementar-skola, äfvensom ett skogsinstitut, och detta utan anspråk på att de, som vid dessa läroanstalter erhålla sin bildning, skola med sina der förvärfvade insigter vara Bruks-Societetens ledamöter företrädesvis till gagn och biträde; att kontorets räkenskaper dessutom gifva ett bevis på rättmätigheten af det vid många tillfällen lemnade erkännande å det allmännas sida, att de fäderneslandets utmärktaste vetenskapsmän, hvilka egnat sig åt sådane kunskapsämnen, som stå i något sammanhang med bergshand teringen, kunnat ifrån Jern-kontoret påräkna en välvillig uppmuntran, vare sig med årliga pensioner eller anslag till utgifvande af förtjenstfulla skrifter; att den verksamhet, som sålunda blifvit för Jern-kontoret af dess principaler utstakad, lätteligen förklarar anledningen dertill, att kontorets betydliga kapitaler icke bereda någon tillvext i dess förmögenhet; samt ändtligen att, då Bruks-Societeten sålunda hvarje år med glädje gör uppoffringar för ändamål, hvilkas uppnående i andra för Statens välbefinnande mindre vigtiga näringar, Staten sjelf nödgas med betydliga utgifter ensam bekosta, det verkligen icke syntes anstå Staten, att på det sätt erkänna och vedergälla, att den af kontoret årligen uttager en skatt, till hvars betäckande det ringa öfverskottet af inkomsterne icke förslår, helst bevillning numera i öfrigt ej existerar för andra bolag, associationer, societeten verk, hypotheksoch andra allmänna inrättningar än sådane, hvilka äro afsedda att gifva delegarne en materiel vinst,
Cederström vid discussionens början yttrat den mening, alt beskattningen borde blifva fem proc. af tillverkningen, men att denna mening icke blifvit framställd såsom ett bestämdt förslag, utan Frih. yttrat, det han trodde frågan kunna äterlemnas lill Bevillu.Utsk. för afgifvande af utlät, öfver den af Frih. uppgilne heskattuingsgrund. Derföre hade Ii. Ex. icke upptagit detta yttrande såsom ett bestämdt förslag, men da nu Frih. yrkat, atl detsamma såsom sådant må komma under pröfning, finge II. Ex. fästa uppmärksamheten derpå, att samma förslag omfattade beskalluingsfrägan i dess helhet med alla dertill hörande detaljer. Vid sådant förhållande syntes öfverläggningsämnel vara älerfördt till sitt ursprung, nemi. frågan, huruvida Utsk:ns yttrande öfver Riksdagsm. Strindlund. ? motion borde bifallas, hvilket yttrande ieke innehöll annat, än en hemställan, att något ovillkorligt afseende ä berörde motion icke må fästas. Detta öfverensslämdé med Frih. Cederströms mening och innefattade jemväl hvad Gr. Cronhjelm påyrkat, hvaraf H. Ex. ansåge följa, att första propos. borde blifva framställd å bifall lill Ulsk:ns hemställan, såsom öfverensstämmande med Gr. Cronhjelms och Frih. Cederströins förslag. Gr. Cronhjelm: Jag har lyckt mig fiuna, att vi auda Den 16 November f. m. 309 lill för några få ögonblick sedan voro på god väg ali få ärendet afgjordt. Del har blifvit under discussionen uänindt, att en högre beskattning skulle Scå att säga vända upp och ned på hela systemet. Della har jag icke beslridt; jag har blott bestridt, att mitt förslag skulle åstadkomma en sådan verkan ; men såsom jag uppfattat Frih. Cederströms förslag, så förefaller det mig tydligt, att derigenom skulle uppkomma ett sådant bouleversement af förhållandena, alt alltsammans derigenom blefve förändradt; och jag får på grund deraf till Frih.
Statens härunder beroende rätt icke lära underlåta, att i öfrigt hafva den uppmärksamma tillsyn, som dem tillkommer, utan nödige föreskrifter derom meddela. Uti Remissen å denna underdåniga ansökning har Kongl. Maj:t i Tvåder behagat yttra, det Kongl. Maj:t funnit det af Directionen uppgifna Förslag, till bildandet äfen reparationsfond, kunna leda till det dervid åsyftade ändamål. Stats-Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit framställdt. Och beträffande frågan om reparations-fonden, så, enär härvid i betraktande kommit, att Canalen och Slussarne äro så nyligen byggde, att några sådane större reparationer, för hvilkas verkställande fonden skulle behöfva anlitas, icke böra komma i fråga förr än i en aflägsen framtid, anser Utskottet det både för Staten och Actie-egarne blifva mera fördelaktigt, om, på satt Directionen föreslagit, den föreskrifne reparations-fonden af 15,000 R:dr B:co , i stället för contant, aflemnas i Directionens, å Bolagets vägnar, utgifne, intecknade Förskrifning å i5,ooo R:dr B:co med löpande 5 proc. årlig ränta, enär, genom den tillagde räntan, som Bolaget sjelft erlägger, och desse räntemedels utlåning, reparationsfonden kan vinna den till vext, att kostnaderne för ombyggnader eller större reparationer, hvilka i en framtid blifva nödvänd ige, kunna, utan Statens eller Åctie-egarnes betungande, härmed bestridas. Och på grund hvaraf Utskottet alltså föreslår i:o att den af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag föreskrifne reparationsfond af i5,ooo R:dr B:co, må, i stället för contant, till Riksgälds-Contoret före år 1840 aflemnas uti Directionens för Hjelmare Canaloch Slussverksbyggnad, å Bolagets vägnar, utgifne och med första inteckningen uti Bolagets Fastigheter 20 StatS-TJtshottets Utlåtande N:o 3y6.
Atterbom anför härefter de ädla uttryck, hvarmed den ofvanomförmälde, af Geijer år 1818 skrifna, anmälan slutar sig: ”Vi känna ingen heligare, mer rörande, menskligare rätt, än den sena, som vederfares, dii tacksamheten ej mera fimner sitt föremål, utan mäste lägga sin krans — på ett stoft”. 17* 260 Den 30 December, f. m. Genom sin noggranna, utförliga och samvetsgranna karakteristik öfver Thorild, har Professor Atterbom nvlifvat aktningen och tillgifvenheten för hans minne, lie öfverdrifter, som i åtskilliga riktningar vidlådade detta eldiga snille, isynnerhet vid dess första frambrytande, hafva blifvit framställde utan försköning; — de frihets dyrkande illusioner, som bländade, den stridslystnad som hänförde honom, äro icke förborgade; — men kärnan af hvad Thorild ville och älskade; hans brinnande nit för hvad han ansåg sannt, skönt och rätt vara; hans sjelfupoffrande verksamhet för hvad han trodde utgöra fosterlandets och mensklighetens väl; hans mångsidiga kunskaper och ovanliga lärdom, på ett hedrande sätt vitsordade af hans samtids mest frejdade skalder och vetenskaps-idkare, en Herder, en Klopstock, en Jacobi, en Johannes von Miiller m. fl.; hans lifliga bemödanden för den litterära granskningens oväld och rättvisa; hans, om än icke i allt antagliga, dock alltid märkliga och på bildningens gäng i vårt fädernesland inflytelserika estetiska theorier: alla dessa egenskaper och förtjenster hafva framstått i en klar dag. Det tillhörer oss numera endast att åt hans Enka räcka en stödjanfle hand, hvaraf hon är så mycket mer i behof, som hon, ”hittills boende hos sin måg, Professoren Florello i Greifswald, delande hans trånga, men af kärlek och tålamod förljufvade vilkor”, bar nyligen, efter hvad från Tyskland förmäles, genom hans dödliga afgång, sett sig beröfvad äfven denna sista tillflykt.
Om så är, så lära de ändock behöfva veta något sjellve, på det de ej må sätta Kronofogden i sticket. Det är sagdt, att bonden är mera belåten med dem, som äro honom närmare i seder och dylikt. Om detta påstående vore riktigt, om det vore en sanning, så borde också bonden önska sig de bondaktigaste prester, som möjligen stöde alt finna. Jag har deremot den motsatta erfarenheten, nemi. att bönderne mera värdera en prest, som är mera höjd öfver dem både i kunskaper och lefnadsvett, emedan de af honom hafva något att lära, hvilket ej är händelsen med den som är dem lik; så äfven med länsmannen; som borde vara höjd öfver dem, han skall leda. Det ar icke lärdomen, som stöter det ena ståndet ifrån det andra, utan det är bemötandet, hvilket man bör vänta bättre bos ilen bildade, lin hos den råa. Man har sagt, att man borde hafva okunniga länsmän, derföre Deli i.j Octobcr e. ra. alt bonden och länsmannen då förstå hvarandra häst. De torde måhända i sådant fall komma att förstå hvarandra alltför väl. Mången torde hafva funnit nyttigt att just för detta förstånd förflytta länsmannen från det distriet han haft till ett annat, der så nära förbindelser saknats. Examina hafva blifvit, såsom det tyckes, af en ledamot alldeles ogillade, emedan han talat om huru litet examina bevisa äfven förandra mera uppsatta tjenstemän. Om denna regel vore l iklig, så borde han göra den motion, alt inga examina hädanefter måtte fordras för alt blifva embetsman. Om stadgandet utsträcktes håde till prester och officerare så finge man snart se hvad deraf lill fäderneslandets förkofran och försvar kunde vinnas. Man har sagt, att det är icke blott examens-kunskaper, utan äfven praktiska, som fordras af länsmännen. Examens-kunskaper utestänga för ingen del de praktiska. Beggedera måste man fordra. Det är ej heller något, som hindrar att förordna en examinerad person att bestrida en tjenst, hvilken han framdeles kan komma i fråga att erhålla.