Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på Artikeln Bränvin och Sprit, beslöt Ståndet, ined ogillande af Utskottets förslag, att tullbestämmelsen i nu gällande taxa skulle bibehållas, men biföll hvad Utskottet å 15 sidan tillstyrkt rörande dels underdånig-skrifvelses aflåtande till Kongl. Maj:t, dels tullnedsättning för Fransk sprit till luktvattens beredning. Beträffande Artikeln Färgträd, bifölls Utskottets förslag till förändrad redaktion, men nu gällande tullbestämmelse bibehölls olörändrad. Hvad Utskottet vid Artikeln Salt föreslagit, bifölls, den hemställan likväl undantagen, som rörer upphörande af den för soda-tillverkningen medgifna tullfrihet vid införsel af koksalt, hvilken hemställan afslogs: och ansågs nu gällande tulltaxas bestämmelse i detta hänseende böra bibehållas. 300 Prot.-Utdrag den 31 Maj och 4 Juni 1851. Ståndet, som beslutat tullindringarnes bibehållande, fann Utskottets framställning vid artiklarne Sirap och Socker ingen annan åtgärd för närvarande föranleda, än att luggas till handlin g arne. I afseende på Artikeln Tradvaror beslöt Ståndet, att nu gällande tulltaxas bestämmelser skola bibehållas men biföll den gjorda hemställan att "ved, alla slag, må tullfritt införas.” Utskottets hemställan, att nu gällande tulisatser å grof och fin Ull må oförändrade bibehållas, gillades, hvaremot tillstyrkandet, att den i gällande taxa stadgade inskränkning till vissa städer af rättigheten att införa grof ull må upphöra, afslogs. I afseende på alla de artiklar, som här ofvan icke blifvit omnämnde, bibehöll Ståndet bestämmelserna i nu gällande tulltaxa. Hvad Utskottet å 68 sidan tillstyrkt och yttrat, beträffande nödige ansedde öfvergångs-åtgärder, i händelse införsel-förbuden upphäfvas, ansåg Ståndet till följd af sitt beslut i fråga om förbudens bibehållande hafva förfallit, och gillade yttrandet öfver Hr Palanders, å samma sida, omförmälda motion. Hvad beträffar
Utskott i sitt betänkande af den 25 Augusti samma år uppställt såsom grundsats, “att verkställighetshefattningen “i sådana ärenden, som blott fordra verkställighet af regeringens eller domare“magtens beslut" borde öfverlemnas åt en enda person, på det att ärendet, såsom vederbör, måtte blifva med enhet, kraft och skyndsamhet behandladt, hvarjemte Rikets Ständer i dess sednaste yttrande i frågan, eller underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit af den 25 April 1857, med någon utvidgning af nyss nämnda grundsats, förklarat sig anse, att, “då fråga endast vore om verkställig“hetsåtgärder eller mindre vigtiga ärenden", behandlingen deraf och rättighet att derutinnan besluta borde tillhöra vederbörande afdelnings-chefer. På sätt ofvan blifvit visadt, är denna grundsats uti Landtförsvars-komitéens ifrågavarande förslag tillämpad i den utsträckning, som med beskaffenheten af de ifrågavarande embetsverk tillhörande mål varit förenlig; under det vissa ärenden, hvilka synts påkalla kollegial pröfning, blifvit föreslagna att genom omröstning inom de särskilda afdelnina;arne afgöras; äfvensom sådana frågor, som kunna t_1 ct 1— betraktas såsom för hela embetsverket gemensamma, äro afsedda att fortfarande uti gemensamt plenum behandlas. Enär sålunda de af Landtförsvars-komitéen föreslagna grunder för Krigskollegii ombildning till en armé-förvaltning synas Utskottet öfverensstämma med de af Rikets Ständer förut i frågan yttrade åsigter; och då Utskottet anser ett efter dessa grunder ordnadt embetsverk, i närmare förening med vederbörande Stats-departeinent, kunna såväl i afseende på enhet, kraft och skyndsamhet vid ärendenas behandling, som i fråga om nödig säkerhet motsvara de fordringar, Rikets Ständer i sådant hänseende framställt, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att, med bifall till hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande nådiga Proposition äskat, uti underdånig skrifvelse förklara, att Rikets Ständer Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 33 kets
Ensam sitter han, långt från fejden i studierummets stillhet, kammarlärd och skygg, misskänd ofta af båda partierna, emedan han är ingenderas svurne man, emedan det människokära patos, hvilket som ett stilla, aldrig slocknande ljus brinner inom hans bröst, ej drifver honom att välja partiernas »antingen–eller», men att söka mild förnyelse, förbättrande utläggning, fullkomnande utveckling. Det behöfver ej sägas i hvilkens skola Rydberg gått. Det Erasmiska draget i hans väsen är omisskännligt och innan jag hade sett författaren till Bibelns lära om Kristus, drömde jag honom som en svartklädd humanist, målad af Hans Holbein. Jag såg honom för mig med en renässanslärds kraftfulla men litet böjda gestalt, med klok blick ur varma ögon, en mun leende men utan Erasmi öfverlägsna ironi, frisk hy men hvita, tunna fingrar, präglade af ett studielifs förfining. Sanden rann långsamt i hans timglas. Utan att akta därpå vände han bladen i sina incunabler, oförtröttad i sitt lärda kärleksvärf. Men fönstret till hans studiecell stod upphakadt, så solsken och fågelsång fritt strömmade dit in, och vårens nylöfvade sälgkvistar med sina gula hängen lågo och doftade vid manuskriptet, som sakta fylldes med vacker och sirlig skrift. Klarast får man Rydbergs ställning och tankegång i de religiösa frågorna genom att studera hans båda tendensromaner Den siste Athenaren och Vapensmeden. Ty hvarom handla dessa båda breda, i många afseenden så märkliga skildringar annat än om den kamp, som var Rydbergs egen, humanitetens eviga tvekamp med dogmatiken, en strid förnyad i alla tidsskiften? Siste Athenaren är från 1859. Vapensmeden från 1891. Det ligger en mannaålder af studier och erfarenhet emellan de båda verken, och dock är, på samma gång ton och tempo så väsentligen förändrats, melodin i dem båda så lika, den andliga innebörden så godt som helt den samma. Den siste Athenaren är Rydbergs mest stridbara verk, och dess pärmar innesluta ännu ett sus af en upprörd ungdoms Sturm und Drang. Det var ej blott företalet, som var utmanande, men skildringen i det hela.
Elgström till 223 R:dr, för Hof-Notarien, Protokolls-Sekreteraren C. P. A. Hallbäck till 50 R:dr, för Hof-Notarien, Kammarjunkaren C. L. von Mentzer till 200 Ralloch för Vaktmästaren IV. Högfeldt tili 50 R:dr, eller tillhopa arliligen 523 R:dr Banko, hvilket belopp blifvit för åren 1845, 1840 och 1847 anvisadt på besparingarna å Riks-Stätens 2:a Hufvudtitelj hemställande Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern, om icke Kongl. Majit skulle täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att berörde ersättnings-belopp, såsom upphörande i den mån nämnde personer afgå, må uppföras på Allmänna Indragnings-staten under Nionde Ilufvudtiteln. Denna af Stats-Rådets öfriga Ledamöter biträdda hemställan behagade Kongl. Majit Nådigst bifalla. 0:o Fångars vård och underhåll. 1) Att, enär det vid sednaste Riksmöte för fångars vård och underhåll uppförda förslags-anslag 450,000 Ridr befunnits så otillräckligt, att, enligt 1845 års räkenskaper, dylika kostnader uppgått till icke mindre än 737,979 Ridr 13 sk. 4 rist, så hade Stats-Contoret, i dess underdåniga berättelse angående Stats-Verkets tillstånd och behof, tillstyrkt, att Rikets Ständers uppmärksamhet måtte fästas å angelägenheten deraf, att i Riksstaten för sådant ändamål upptages en tillgång, som någorlunda motsvarade verkliga utgiften.
Kopparbergs d:o 42>735: 44- 3. som ankomma på ytterligare utredning, och sålunda fortfarande böra balanceras. „ Hallands d:o samt för Jemtlands 33o: 36. 5. hvadan ännu återstå 7,743: 6. 4- 374 Stats-Utskottets Utskottet liar jemväl under öfvervägande tagit de utaf K. M:t i liögstberörde Proposition uppgifne grunder för indrifvandet af de nu hos invånarne i flera Län utestående fordringar för undsättningsSpanmål, tillhorande dels förra Allmänna MagazinsFonden , dels det, till anskaffande af säd efter 1826 års missväxt, begagnade Creditivet i It. Sttrs Bank. Och får Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den Nåd. Propositionens inhehåll, samt utan rubbning i de vilkor som för något Län serskilt af R. St:r fastställas, föreslå antagandet af följande hufvudgrunder, hvarefter nyssnämnde utestående fordringar må behandlas och om så skulle påfordras utan afvaktan af R. St:rs medgifvande , äfven kunna afskrifvas, nemligen: 1:0 Att till bevarande af det allmännas fördel i möjligaste förening med Låntagarnes, det må af K. M:t bero att, uppå K. M:ts Bef:hdes anmälan att Spanmålslåneu i vissa Socknar eller Orter icke kunna utan Låntagarnes obestånd, på redan bestämda tider gäldas, samt efter pröfning af de i hvarje fall förekommande omständigheter, bevilja räntefritt anstånd med återbetalningen på lämpliga terminer, under vilkor af fortfarande säkerhet för lånbeloppet. 2:0 Att, vid indrifningen af Statens fordringar för undsättningsSpanmal, må iagttagas att Låntagarnes dragare och åkerredskap, hvilka för gårdsbrukets behöriga skötsel oundgängligen erfordras, äfvensom deras nödvändigaste husgerådsoch klädespersedlar icke må utmätningsvis försäljas, samt att försäljning Betänk anden, N:o 2og. 3 75 af fastighet till gäldande af sådane skulder ej må ega rum; 3:o
Jag går just fram under jernvägsbron öfver Friedrichsstrasse och söker komma öfver till andra sidan, men kan ej: två oafbrutna rader af vagnar löpa långs gatan, hvar i sin riktning, likt tåget om tvenne maskinhjul. Jag ser på hörnuret och säger mig, att det är teaterdags. Jag får en vision af Lessingteaterns inre, och i samma ögonblick känner jag slå emot mig den blandade lukten af det elektriska ljusets hetta, hudsvett och parfymer. Då faller öfver mig en öde känsla, underligt sammansatt af egen hemlöshet och vämjelse öfver alla dessa andra, hvilka sitta derinne i droskorna och jaga åstad till teatrarne. Att de gitta, säger jag; men tillika bär jag liksom agg emot dem, ty jag tycker mig stå ensam utanför, medan de alla komma samman och känna hvarandra. Och med ens springer den opp i mig såsom en vild, smärtfyld lust, — ensamhetskänslan, hemlöshetskänslan. Jag hämnar mig på de många genom att kunna gå bort ifrån dem och vara mig sjelf nog, — en skadeglad triumf, ur hvilken efterhand allt det svidande sipprar bort och som slutligen stillnar till en tyst, varm lycka, ett själens hemtrefna leende vid känslan af egen inre rikedom. Och på bottnen af denna stämning återfinner jag stämningen från i morse; de äro ett, och jag kan icke särskilja dem ut ifrån hvarandra. Mitt hufvud säger mig, att denna samma sinnesförfattning har jag redan haft hundra gånger förut och handlat derefter och alltid blifvit besviken, samt frågar mig förebrående och hånfullt, om jag verkligen nödvändigt åter vill bli till narr för mig sjelf; men min hela person bryr sig inte om, hvad mitt hufvud säger, och jag går hem och packar mina kappsäckar. Morgonen derpå sitter jag på tåget som går söderut.
Socknemännen, som under många år ofta måst anslå understöd åt dessa gamla makar, hafva sålunda betydligt bidragit till den lilla qvarlåtenskapen efter dem, hvilken oförmodadt uppgick till förenämnda summa; och då ifrågavarande 410 R:dr 8 öre skulle vara ett ganska beböfligt understöd för socknens folkskolor, på hvilka socknemännen, som icke haft annan tillgång än den årliga folkskoleafgiften och ett litet anslag å 61 R:dr af Staten, mäst. påkosta betydliga summor, såsom till ett nytt skolhus för den fasta skolan samt hyror till tre stycken småskolor, för hvilka utgifter socknen ännu häftar i skuld af iner än 500 R:dr; och enär aflöningen till lärarne i skolorna uppgår till mycket högre belopp, än nu ifrågavarande af makarne Bergstedt efterlemnade medel; och då, på sätt jag redan an ty dt, af medföljande utdrag af kyrkostämmans protokoll för den 4 Februari 1866 synes, att icke någon arfvinge till berörda qvarlåtenskap sig anmält, samt således den händelse inträffat, att meranämnde 410 R:dr 8 öre blifvit ett dana-arf; vågar jag, på grund af hvad jag sålunda anfört och under åberopande af 56 § Riksdags-ordningen, vördsamt föreslå och anhålla, det Rikets Ständer för sin del medgåfve, att den rätt, Staten kan ega till ifrågavarande 410 R:dr 8 öre, må på Gerdhems socken öfverlåtas, för att användas till understöd för dess folkskolor. Handlingar, som styrka de i denna motion omförmälda förhållanden, bifogas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 21 Februari 1866. G. Dahlgren, från Elfsborgs län. Bih. till R. St. 4 Afd. 68 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1860. öfver Motioner hos Bondeståndet vid 1865 och 1866 års Riksdag. A. Afvittringen, om anslag för dess afslutande inom Lappmarkerna, m. m. Motion N:o 146. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. linqvist, Josef Oscar, från Norrbottens län.
Stackars morbror, n o g hade han fått erfara, hvad det vill säga att gifta sig för pänningar. Förr hade A n n a alltid trott, att Karl bråddes på sin mor. Han var alltid litet h ö g o c h tvär mot henne. Nu hade han dock bevisat, att han ändå hade litet af morbroderns goda hjärta. A c k ja, hvad det käns godt, då människor äro vänliga, o c h A n n a var också så strålande glad. V i d middagsbordet pratade h o n muntert o c h berättade ifrigt för kamraterna, att hon var bjuden på teatern på kvällen, o c h dessa började genast att bry henne för » kusinen », men hon tog saken lugnt o c h skrattade m e d de andra. Och ändtligen blef det kväll. A n n a klädde sig omsorgsfullt i sin bästa klädning. Det ljusa håret vreds upp i en konstnärlig knut, o c h då h o n var färdig, log h o n helt belåtet åt den täcka bild, som spegeln visade henne. An en gång läste hon kusin Karls bref, inpräntade i sitt minne mötesplatsen: kapprummet, andra radens fond, höger, o c h så gick hon, följd af de öfrigas afundsamma o c h kanske litet ironiska blickar. A h, hvad snön knarrade trefligt under fötterna o c h så vackert stjärnorna lyste! Då A n n a k o m närmare operan, fick hon nästan någonting liknande rampfeber. Tänk, o m h o n icke var fin n o g att sitta bredvid kusin Karl på andra raden! Tänk, o m han skulle granska henne m e d den där pröfvande blicken, som hon var så rädd för, o c h o m han då skulle hosta den där lilla hostningen, som hon så väl kände till o c h hvilken betydde, att han icke var riktigt n ö j d! A h, hur hennes hjärta bultade då hon till slut nådde målet för sin vandring o c h hon k o m m i t upp för de två trapporna. DUN 16 H o n k o m i god tid, tycktes det; Karl var icke k o m m e n. Icke många andra heller, men småningom blef det flere, snart var det riktigt trångt, men Karl syntes icke till. A h, att han k u n d e söla på det sättet!
De personer af Befälet vid Kongl. Maj:ts Eget Värfvade Regemente, som hvarken kunna eller vilja uti Artilleriet eller andra Regementen ingå, viii Kongl. Maj:t å en serskild Indragnings-stat luta uppföra lill åtnjutande af förut innchafvande löner, med tillägg af ersättning för förlorad Compagnierevenne, hvartill tillgång uppkommer, då Artilleriets tillökning, som genom indragningen skulle till vägabringas, sker endast successive, i den nion vexamle tillgångar det medgifva. Till Artilleri-hästarnes remontering och skoning m. m. äro för 5o vid Svea Artilleri-Regemente. 5o vid Götha Dito t 52 vid Vendes Dito tillsammans för 2Ö2 hästar å Stat anslagna R:dr 5,284: ■— Men då för den ständiga tjenstgöringen erfordras vid Svea Ai lilleri-Regemente 118 vid Götha Dito 118 vid Vendes Dito 116 tillsammans 352 hästar och förhöjning i Tariffen af de till denna Stat hörande utgifter tid efter annan måst beviljas, uppgår Staten tili R:dr Silfver 3821 : 12: eller Banco R:dr 10,190: —• — hvadan en tillökning behöfves af Banco R:dr 4>8o6: Vid exercitie-möten erfordras dessutom för Svea Artilleri-Regemente 128 — Götha Dito 128 — Vendes Dito 126 tillsammans 382 hästar, som Kongl. Maj:t, enligt Dess Nådiga Bref till Stats-Contoiret af den 14 Maji 1828, låtit erbjuda Rusthållare vid afsuttna Cavalleriet och andra pri - , Transport 2,708, 000: (Tillhör silian 80.) Transport . vata alt prsestera , emot en årlig betalning för hvarje häst af 7^ tunnor spannmål, eller lika med hvad i häst-vacance-afgift af ett Ruslhålls-nummer till Kronan erlägges.
Detta tyckes mig hafva blifvit helt och hållet lörbisedt af motionären, såvida han icke anser, alt om man börjar med den ena hälften, så skulle kanske sedermera den öfriga hälften kunna indragas såsom onödig och befälet få sin halfva sold som en pension, utan skyldighet att derföre göra Staten motsvarande tjenst. Frih. Creutz: Hvad Gr. af Ugglas’s yttrande beträffar, med afseende på bildningen af Kompanioch SqvadronsCbefer, att det vore nödvändigt att man från subalterngraden skötte expeditionen på roten, för att blifva duglig till delta embete, så är det visserligen en sanning, att man genom att föra expeditionen, inhämtar en kännedom om kompanierne och sqvadronerne, hvilken är både behöflig och nödvändig, men om tilläfventyrs mitt förslag skulle komma till stånd, så skulle det blifva en nödvändig följd, att, när KompaniChefen skulle hafva sin semester, någon subalternofficer åtminstone för de tre månaderna kommenderades i tjenstgöring, hvilket jag äfven måste bekänna mig anse öfverflödigt, då Fahnjunkaren på sitt boställe ju alltid är tillstädes och kan expediera de få skrivelser som ankomma och allt för väl kan på roten sköta den hälft eller tredjedel af manskapet som enl. mitt förslag icke får permitteras. Under de tider då sqvadronen eller kompaniet ligger på roten, äro göromålen derinom så obetydliga, att jag vågar påstå, att det icke fordras många veckor, för att derom inhämta kännedom. Hvad åter beträffar den närmare insigt i sakerna, som en Kompanieller SqvadronsChef möjligen kan få derigenom att han känner karlarne specielt, och känner deras förhållanden på roten, så inhämtar man kanske icke detta så snart, men det behöfs icke sa fasligt lång tid som Gr. Ugglas tyckts vilja påskina. Da KompaniChefen, som är bontälls-innebafvare och bor inom Den 10 December o. m.
Hon klef opp på backen bakom fähuset och började läsa. Först mumlade hon länge, nästan ohörbart, slutligen höjde hon rösten, allt tydligare hördes nu hennes ord: "Jungfru Maria klagade sig, min ko är spildt och illa vildt. Den gamle han gick på ett brinnande berg och såg de vanne qvinnor. Jag manar dig, du vanne qvinna; du får mig mitt igen. Fullt som ett ägg, rödt som en blomma, innan solsätt tecknadt eller korsadt". De sednaste orden uttalade hon med hög, besvärjande röst, under det hon sträckte sin käpp i vädret och ritade figurer dermed i luften. Derpå ropade hon tre gånger, med ljudelig röst, den saknade kons namn och förklarade sedan att den innan solnedgången skulle komma hem; hvilket ock ganska rigtigt skedde; om blott enligt dessa husdjurs vana, eller i anledning af besvärjelsen kan lemnas derhän. Sigrid gick fram till fru Metta och sade ödmjukt: "Mor, monne icke detta är sådant signeri, som är förbjudit? Är det rätt att låta henne utöfva det här?" "Ack ja, hör man på bara. Ägget skall lära hönan. Har du också mål i mun, lammet! Är du så uppskrämd, att du tror det vara papisteri, bara jungfru Maria nämnes. Det skall jag väl säga åt mäster Erik midt i syna, om han ännu börjar med sitt grumlande, om att vi låtit dig lära påfviskhet. Hade jag dig bara under herr Eriks beskydd, då vore jag lugn både för klubbmänner och dumma beskyllningar. Vare detta sagt med all vördnad för biskopen". Vördnaden var dock en mohn rubbad på sednare tider, ty fru Metta kunde ej rätt förlåta, att Biskop Erikson dömt henne att pligta, så väl som Brita Oxe. Genom de göromål som upptagit fru Metta i det yttre, hade hon blifvit hindrad ifrån att gå in i boningsrummen, hvilka ock för henne egde vida mindre intresse, än hvad som rörde hushåll och ladugård; men sedan Annika nu slutat alla läsningar och blåsningar och korsningar för kreaturens räkning, sade fru Metta: "Kära mor, sannerligen jag vet om jag eger en matbit ens att ge er.
Ender sistlidna år 1843 hafva de förberedande åtgärder blifvit vidtagne, som för förslagets verkställighet erfordrats, och verkställigheten deraf äfven blifvit påbörjad genom hållna entreprenadauktioner å klapperstens anskaffande. Den vidare verkställigheten af detta förslag till vägförbättring genom klapperstens användande, eller så kallad klappering, har skeLt innevarande år och tillhör således icke egentligen denna Berättelse. De klapperade vägstyckena äro nyligen af Chefen för det medlersta Kanal-distriktet, Herr Öfverstelöjtnant-Mechanicus och Riddaren J. Edström afsynade och gillade, såsom öfverensstämmande medförslaget; men resultatet kan ännu icke bedömmas, innan dessa vägstycken vinna den sättning, som erfordras och som förhindrades af den för året tillfälliga omständighet, att vägen vid kjällossningsliden sistlidne vår icke var så af kjällossning och väta upplöst, som vanligt. Den i sista Femårs-Berättelsen omförmälda, af framlidne Bergsrådet och Riddaren Groen genom testamente gjorda disposition af 4ooo R:dr B:ko lill en bro öfver det så kallade Mellansundet bär blifvit föremål för rättegång, som förhindrat brobyggnadens verkställande. 1,600 R:dr B:ko häraf äro emedlertid utbekomna och satta på ränta. Förslaget att genom anbringande af en bio öfver Qvicksund, på södra sidan om Nyckelön, sammanbinda denna ö med Södermanland bar icke heller kommit till stånd. Handeln med spannmål och landtmannaprodukler har, i följd af missväxterne i detta Län och mera gynnsamma årsväxter eller en förökad produktion i Stora Kopparbergs Län samt Bergsoch Bruks-näringarnes ofördelaktiga konjunkturer, under ifrågavarande qvinqvennium betydligen minskats; men tillförseln ifrån aflägstoäre orter sjöledes och ifrån aflägsnare provinser har haft till påföljd, att spannmålspriserne icke stegrats i förhållande till de svaga skördarne inom Länet, hvilket för konsumenter fördelaktiga förhållande varit mindre nyttigt för de spannmåls-producenter, som haft ett ringa öfverskott till afsalu, ätt använda till utskylder och an dra behof..
Den eller milt begrepp mäst behötliga åtgärden för kommande generations sedeliga bildning och christeliga danande, nemi. min motion, att flickebarn, som hafva helt olika naturförmågor, och användbarheter än gossen, och bör således pä annat sätt af qvinna undervisas och behandlas, så att det hädanefter uppväxande qvinnokönet må hinna det mål hvartill skaparen det ämnat, såsom blifvande moder och egenteliga regulatorn uti den inre måst vigtiga hushållssamhällighelen, således ändamålsenligt derefter uppfostrad, utgörer både prydnaden och den person i samhället sora i första barnaåren närmast omgifver den födda menniskan, då egenteliga impression för framtiden måst tagas af modrens före - 184 l)en 29 Maj. döme, således med omsorg oell urskiljning lärd oell bildar), skulle påskynda den sednare åren födda generations moraliska oell intellektuel förbättring: ty den redan uppväxta oell hitintills vårdslösade, anser jag får lemnäs åt sitt öde, eller oförbätterlig blifvande innevånare uti de påbörjade cellfängelserna m. m., icke kan en skolmästare öfver en mängd barn på ett rum, sä noga tillse och bestraffa ögonblickligt, de oskiljakligbeter, som meden blandning af gosseoch flickebarn, fast omedvetet af följderna, att åtminstone någon gång, blygsamhetskänslan lider och möjeligen försvinner bos Hickan; som egentlligen är dess första moraliska värde oell en dugelig, sedlig qvinna, förskaffar sig merendels en dugelig man, du hon mera inverkar jin honom i dugelig väg, genom magten af sitt efterdöme: