Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottet, som anser det icke kunna bestridas att, till följd af de under de sednare åren ökade pris å ej allenast de flesta lefnadsförnödenheter, utan äfven nästan alla andra varor, deribland jemväl remont-hästar äfvensom beklädnadsoch beväringspersedlar, hvilka rusthållaren åligger att anskaffa och underhålla, rustnings-besväret numera måste medföra betydligt större kostnader, än förr. har, i betraktande häraf och då Kongl. Maj:t funnit skäl vara för handen att föreslå en lindring i detta besvär, trott sig desto hellre böra hos Rikets Ständer förorda ifrågavarande Nådiga framställning, som Rikets Ständer vid detta riksmöte, likaledes med anledning af en derom aflåten Nådig Proposition, medgifvit en väsentlig eftergift i den rotehållarne vid indelta infanteriet hittills åliggande skyldighet att deltaga i soldaternas utrustning, vid hvilket förhållande Utskottet anser billigt, att den föreslagna lindringen i afseende å rusthållarnes fouragerings-skyldighet äfven af Rikets Ständer beviljas; -— dock torde, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, anledning icke förekomma att utsträcka denna förmån till hvarken de afsutna kavalleri-regementena eller Jemtlands Hästjägare-korps. Beträffande åter de af Kongl. Majit föreslagna grunder för verkställandet af denna förändring med fouragerings-bestyret, har Utskottet funnit anledning till den erinran, att då detta bestyr, enligt den Kongl. Propositionen, borde af Kronan bekostas endast å möteseller mönstrings-platserna, men besörjas af rusthållarne under marcherna till och ifrån möten'och mönstringar, så skulle detta besvär, hvars utgörande medelst passevolans ej vidare kunde ifrågakomma, särdeles ojemnt drabba rusthållen, hvilka äro belägna på ganska olika afstånd från mötesplatserna, hvarföre Utskottet anser att hästarnes underhåll bör af rusthållarne bestridas 4 Slals-Utskollets Utlåtande N:o 73. endast under marchen till och ifrån sqvadronernas samlingsplatser.
Ständer måtte förnya deras vid sisth Riksdag hos Kongl* a Albil. Desv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande JY.o 63. Majit gjorda underdåniga hemställan, att berörde slerblvusprocent måtte få användas lill underhåll af Soeknarnes fattige. Till upplysning i berörde ämne, får Utskottet vördsamt anföra, att, sedan, vid sisth Riksdag, fråga af enahanda beskaffenhet blifvit väckt, yttrade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit (^10 Sami. i Band. N:o 168} den underdåniga önskan, alt-—då den afgift vid: bouppteckningar, som, jemlikt allmänna Lagens stadgande i 17 Capn4 §. Handels-Balken, utgör de fattiges del, fjn-a öre af hvarje hundrade daler efter egendomens värde, och hvilken afgift inom öfrige delar af Riket tillfaller församlingarne till understöd för fattigvårdens bestridande, tvärtemot delta sitt allmänna ändamål., på grund af Kongl. Rescriptet den 17 Mars 1732, hittills fått inom Carlstads Biskops-Stift utaf Länshospitalet disponeras, såsom följd hvaraf oek de församlingar inom detta Stift, hvilka ej redan genom serskilda Kongl.
(Annandag Pingst.) Pingstafton kom Axel Lundegård hem. Flickorna (Mathilda och Hilda) voro uppe vid tåget för att möta Knut, som emellertid ej kom. Det var vid niotiden på qvällen och något kyligt. Karl Lundegård var deruppe för att möta brodren.41 Axel hade ingen ytterrock på och såg frusen ut. Sedan han helsat på Karl helsade Mathilda och tog honom i hand, sägande: ”välkommen hem.” – ”Tack,” svarade han och ansigtet lyste upp af ett vänligt leende. Derefter helsade Hilda. ”Är fröken här?” sade han, ”jag trodde att fröken var borta.” – ”Ack jag har varit hemma nära ett år.” – ”Nej det har fröken visst inte, ty jag reste från Hörby i September och då var fröken icke hemma.” Hilda tyckte att han magrat mycket och såg blek ut. Han hade vackra mörka kläder och ljusgrå silkevantar. Då de gingo hemåt berättade Hilda genast beställsamt att Karl Nordqvist blifvit kuggad i studentexamen. ”Hvarför berättar fröken mig det?” sade Lundegård skarpt och i sin vanliga hånfulla ton, ”tyckte fröken det kunde vara en nyhet som skulle intressera mig. Jag frågar icke det ringaste efter Karl Nordqvist.”42 Hilda var gråtfärdig af förargelse när hon kom hem. Hon förbittras hvar gång jag säger att jag finner honom rätt hygglig. Han har sagt om henne att hon är den ”oförskämdaste flicka han känner”. I går voro ungdomarne i Skäralid. Karl Lundegård var på kontoret. Jag tyckte att han såg nedslagen ut, undrade om det var emedan han fått stanna hemma eller derför att fadren kanske varit ovänlig emot Axel. Beslöt att fråga honom. Mot detta reste sig min har-natur – det är verkligen löjligt: så fort jag skall göra en rättfram fråga darrar jag formligen af fruktan. Som jag emellertid fast beslutat att göra ett slut på denna löjliga och för en ”realist” högst olämpliga svaghet, grep jag mig an, fast hjertat satt i halsgropen. Jag kallade på Lundegård. På tröskeln till förmaksdörren stod jag och väntade, ty Nilsson var på kontoret och jag kunde icke gå dit ut.
– En filosofisk hypotes är en sats, som jag antager för att därur förklara andra satser, företeelser och så vidare. En sådan sats behöfver icke vara någon bevisad eller afgjord sanning, om den blott icke lider af inre motsägelse eller strider mot andra till fullo erkända sanningar och dessutom ägnar sig till förklaring af de obekanta ting, i och för hvilkas förklarande den antagits. Därför är hypotesen så mycket bättre, ju lättare och mera otvunget det, man gärna vill förklara med den, kan förklaras med den; men den är så mycket sämre, ju mindre den ägnar sig därtill. Måste jag taga nya hypoteser till hjälp, för att förklara hvad som kvarstår oförklaradt efter den första, blir han mer och mer osannolik och misstänkt, ju flera sådana hjälphypoteser behöfvas. Om jag till exempel ville visa, hur det tillgår, att dag och natt, kallare och varmare årstider växla, så kan jag försöka på följande sätt: Solen rör sig alla tjugufyra timmar omkring jorden. Däraf komma dag och natt. Men hvarpå bero de fyra årstiderna? Solen rör sig i spiralgång. Därigenom kommer hon allt emellanåt närmare jorden och förorsakar de varmare årstiderna. Men de kallare? Hon går, när tiden är inne, åter tillbaka i sin vindelgång och aflägsnar sig sålunda åter från jorden. Nu är visserligen dag och natt, sommar och vinter förklarade. Men därtill räckte icke den första hypotesen, att solen rör sig alla tjugufyra timmar omkring jorden. Den måste stödjas af andra hypoteser. Den kopernikanska hypotesen däremot behöfver icke sådana omsvep och förklarar allt för alla. Jorden rör sig omkring solen på så vis, att hon dagligen vänder sig omkring sin egen axel och årligen tillryggalägger ett hvarf omkring solen. Är nu icke den sista hypotesen mycket att föredraga framför den första, och har icke förnuftet för länge sedan hyllat den? – Jo. – Låt oss nu tillämpa samma regel på er hypotes: människan är en maskin. Denna sats har ni antagit till förklaring af de fenomen, människan varseblifver. Jag hoppas, ni icke utgifver den för en afgjord och bevisbar sanning, eljes måste jag bedja er ge mig riktiga bevis därför?
Panna låg och bred, tyckes ej vara säte för särdeles djupsinniga tankar. № 4: mun något stor, försedd med friska tänder, omgifven af ett något skälmaktigt leende. № 5: Växt medelmåttig till längd och bredd, händer och fötter ej ovanligt stora. – b. Karakter: hederlig karl, vanligt sundt förstånd. – c. Titlar och embeten: № 1: Filosofie kandidat. № 2: Extra ordinarie kancellist i ecklesiastik-departementet. B. Elof Lago Strömberg. a. Utseende: № 1: Ögon grå, med ett uttryck af lojhet och eftergifvenhet. № 2: Hår grått. № 3: Panna hög och smal, utan rynkor (n. b. organerna för idealitet saknas). № 4: Mun stor, oförarglig, med grofva läppar. № 5: Växt kort och tjock. – b. Karakter: En vanlig förmögen landtljunkarens. Den herrskande passionen är riktad på bordets njutningar. – c. Titlar och embeten: № 1: Brukspatron. № 2: Kammarjunkare. C. Agata Strömberg. a. Utseende: № 1 .. Nej, detta bär sig ej ... vi afstå från det djerfa försöket att täfla med den vidtberömde professorn. Så ledes på vanligt språk. Brukspatronessan Agata Strömberg var ett långt magert fruntimmer, hvars ansigte uttryckte mycken stolthet och lättretligt högmod. Man berättade de mest fantastiska historier om hennes strider med en annan brukspatronessa från samma trakt rörande försteget genom dörrar och förnämsta platsen i soffan och vid bordet. Till sluts hade det gått så långt, att ingen vågade bjuda till sig de bägge damerna på samma gång. Det var också hufvudsakligen i förlitande på den värda fruns högmodssynd som de båda vännerna uppgjort sin plan. Hennes dotter, mamsell Aurora, var en ung vacker flicka, som af modern tycktes hafva ärft en viss portion sjelfförtroende och beslutsamhet. Men detta klädde icke så illa den näpna arftagerskan. – Nåväl, herr kandidat, frågade patronessan Victor, hvart skola vi låta föra våra saker? – Till tants rum, naturligtvis.
Dessutom finnes i staden en folkskola, som begagnades 1842 af 78 barn och i hvilken vexelundervisnings-methoden är införd. Denna sistnämnda skola äger en betydlig fond, tillkommen genom enskilde välgörares donationer. Med Arvika köpingj hvars folkmängd 1842 utgjorde 546 personer, har under de ifrågavarande fem åren icke någon anmärkningsvärd förändring inträffat. De tvänne tabeller, som tillhöra denna berättelse, bifogas underdånigst. Carlstad å Lands-Kansliet den 28 December 1843. H. F. OLDEVIG. C. O. de Freese. F. Wångenberg. BEFALLNINGSHAFVANDES UTI Westmanlands Län TILL EOMGL MAJIT i underdånighet af gifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Aren 1839, 1840, 1841, 1842 och 1843. TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. 1 Stormagtigstc, Allernådlgste Konung! Oå uLi min sist afgifna underdåniga Femårs-Berättelse förhållandet för år 1838 äfven blef inlaget, börjar det qvinqvennium, för hvilket jag nu går att i underdånighet afgifva Berättelse, med året 1839, och omfattar således åren 1839 lill och med 1843. Jag har trott Berättelsen medföra mera nylla och intresse, ju mera den närmar sig till närvarande epok. §. 1. Länets allmänna beskaffenhet. Westmanlands eller Westerås Län, af hvilka båda i språkbruket antagna benämningar den första i officiella handlingar mest brukas, är beläget i tnedlersla delen af Riket, emellan 59° 17' och 60° 18' nordlig polhöjd samt emellan 0° 41' och 2° 38' longitud, i Vester från Stockholm. Dess vidd är beräknad till 57,78 qvadratmil, hvaraf insjöar och vattendrag upplaga 2,84 qvadratmil, så att sjelfva landets vidd utgör 54,94 qvadratmil.
Domstolens fleste ledamöter, att, i stället för hvad uti ifrågavarande § blifvit föreslaget, måtte stadgas: att då emellan köpmän öppen kredit egt rum, antingen i allmänhet eller för ett visst handels-företag, den som krediten gifvit skulle vara pligtig räkning deröfver den andré tillställa inom den tid, vanligt handelsbruk bestämde, om ej annorledes vore aftaladt; att om denne funne räkningen vara origtig, han borde derom bevisligen tillsäga den, som räkningen gifvit, eller, om denne ej kunde anträffas, för hvilket fall någon utväg borde beredas att afbryta preskriptions-tiden, anmäla klander emot räkningen hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inom tre månader, sedan han räkningen emottog; att, om det försummades och han ej heller innan han räkningen emottog eller inom den tid derefter nyss sagd är, till den som låtit tillställa honom räkningen, lemnat annan på sina böcker grundad räkning, som mot den af honom emottagna strider, det skulle vara ansedt, såsom hade han denna sednare godkänt. Justitie-råden Engelhart, Hoffstedt och Gynther, hvilka instämde i de anmärkningar emot det föreslagna stadgandet i denna §, som här ofvan omförmäla?, voro dock i så måtto af olika åsigt med Högste Domstolens öfrige ledamöter, sorn de ansågo de anmärkta olägenheterna lämpligast undanrödjas derigenom, att den ifrågavarande § ute-löts, och de i följande § af förslaget meddelade bestämmelser, angående räkning å borgade varor, utsträcktes jemväl till räkning å fordran, som på grund af andra handels-ärenden köpmän emellan kunde uppkomma. Vid 22 §. Enär det i denna § omförmälda klander å tillställd räkning borde antingen efter stämning blifva föremål för utredning och dom, eller åtminstone komma till räknings-utgifvarens kännedom, ansåg Högste
DiskontVerket få af göras af mindre än sju Ledamöter, jemte en föredragande Commissarie; hvaremot alla andra peroners närvaro, efter Riksdagsmannens tanka, vore öfverflödig, utom i de fall då någre upplysningar af dem kunde erfordras. Bariko-Uiskottet får vördsamt upplysa , det några sådane omständigheter hittills ej förekommit, hvaraf Utskottet tror sig äga anledning tillstyrka någon förändring uti Organisation eller personal af Banko-Diskont-Verkets styrelse. Skulle åter, efter föregången Revision af Verkets förvaltning eller i följd af en möjeligen blifvande Banko-Utskottets Bethnkanilen. 161 Utvidgning i dess rörelse, någon förändrad Reglering i ett eller annat hänseende härutinnan linnas af nöden, underlåter Banco-Utskottet ej att derom hos Riksens Högloflige Ständer anmälan göra. Rikets Högloft. Ständers BancoUtskotts Betänkande , i fråga om understöd för Södertelje Canaloch Sluss-Verks fullbordande. Hög loll. Ridderskapet och Adeln har till Statsoch Banco-Utskotten behagat remittera, ett af Majoren Herr Friherre Fr. Hjerta ingifvit Memorial angående understöd för Södertelje Canaloch Sluss-Verk.
— Hvad menar du Mary? — stammade jag, som helt och hållet glömt min sorg öfver den döda hunden, och nu af Marys besynnerliga ord kände en iskyla omkring hjertat. — Ja, jag är riktigt nöjd att hafva fått se er, innan lord Percy kom hem, jag tänkte genast, då Mylady var död, att säga er alltsammans, men jag fick icke träffa er, och ni försvann så hastigt härifrån, stackars liten. — Tala Mary! Plåga mig icke längre! Hvad ville du säga mig? — Ack Herre Gud! ni syns så upprörd. Ni kan väl icke ännu hafva någon kärlek qvar till er kusin? Men det är icke möjligt. Man sade mig, att ni redan länge tyckt om mr Merton, och nu är ni ju gift, och allt är bra? — Bry dig nu icke om allt det der! tala, om du icke vill se mig sanslös nedfalla framför dig! — sade jag häftigt och besinningslöst, med kalla skälfvande läppar, och fattade den ängsliga och villrådiga qvinnans arm. — Lugna er då, jag skall säga er sanningen, — började Mary hviskande, i det hon varsamt lade den döda hunden ned på mattan och satte sig tätt bredvid mig, — ser ni, saken var den, att ni aldrig fick mer än tre eller fyra bref ifrån lord Percy, ni mins väl det? — Tror du, jag skulle hafva glömt detta? — Ni fick aldrig fler, nej, stackars liten, det gjorde mig så ondt om er, när jag såg er väntan och oro, och när ni frågade mig först med ord och sedan alltjemt med edra stora sorgsna ögon, och jag ständigt måste ljuga för er. — Ljuga för mig? — Ja, visst, för ser ni, när det femte brefvet kom till mig och jag hade förvarat det åt er, så kom miss Spencer hit ned till mig och sade, att hon visste att lord Percy skref till er under min adress, och att mylady, som helt och hållet ogillade hans tycke för er, befalde mig, att hädanefter lemna miss Spencer alla de bref jag fick. Jag nekade i början och ville icke förråda er båda, i synnerhet
Jag kan styrka att den föreslagna länsnotarie-lönen och tillökningen i cancellisl-lönen i Skaraborgs län icke motsvara ens hälften af skillnaden emellan sportlerne vid landssekreterare-tjensten åren 1843 eller 1844 samt åren 1846 eller 1847, hvilket man lätt kan beräkna, då skuld fordringsmålen der uppgingo år 1843 till 6,038 och år 1844 till 5,355, men år 1846 till blott 2,846 och år 1847 till 2,571. Ungefär enahanda förhållande lärer ägt rum i de fleste länen. Man har äfven denna riksdag tillerkänt andra tjenstemän full ersättning för mindre sportel-förlust, i följd af en ny författning. Har man då icke skäl alt på något sätt lemna en ringa ersättning till landssekreterarne för den betydliga sportel-förlust, de fått vidkännas genom 1845 års K. förordn.? I parentes får jag nämna, alt jag innehar offlcielt intyg om mina siffer-uppgifters riktighet. Beträffande förslaget, att länsnotarierne skola få 400 r:dr b:co i lön, så tror jag det rättvisligen böra jemkas. Nämnde belopp kan kanske blifva tillräckligt för en länsnotarie, som har större hiförtjenst på kommissioner, hvilket tilläfventyrs är förhållandet på ett och annat ställe, men ej i allmänhet, och likväl tagits för afgjordt af Hrr comiterade, de der såsom skäl för dubbelt 358 D i; n 24 Mars. större lön åt länsbokliållarne anfört, att anställandet af skicklige personer vid desse befattningar vore af största vigt, särdeles med afseende å deras åliggande att förrätta landskaraererarnes göromål vid desses förfall, samt alt länsbokliållarne hade föga tillfälle att, såsom länsnotarierne, genom kommissioner förskaffa sig biförljenst.
Man borde derföre besluta, att Banken endast bibehåller 5 millioner Discontrörelse, och öfverlåter de 4-*ra öfriga till enskildta; då Capitalisterne med en insättning af 1 h 2 millioner i Banken, och assignations-rätt, kunde bestrida de återstående 4 millionerna, och de skulle då mer än tillräckligt förse hela den enskilta crediten med mynt. Härigenom blefve Banken qvitt från 2 å 3 millioner, och då är ju Silfverfonden till sedelstocken nära nog, som 5 till 8, om detta förhållande nödvändigt måste afses; härigenom lemnäs åt capitalisterna en utväg att använda sina penningar lill allmänna creditens upphjelpande; och att inga olägenheter deraf skola härflyta, (med undantag af att Bankens räntor derigenom något förminskas) behöfver jag icke försvara. 4 ^ 5 Contoir, hvardera på 2 å 3oo,ooo R:dr, kunde etableras, hvarigenom många torde komma att se den nu projecterade mynt.bestämningen med helt andra ögon, och hvarigenom så småningom den enskildta crediten skulle komma att bestridas af Capitaler, som framdeles kun - Den i3 Julii e. m. na helt och hållet skiljas ifrån Banken, sedan myntet vunnit nödig stadga och förtroende. På annat sätt tror jag aldrig vi kunna återföras från nuvarande förvillelser, till förhållanden lika med hvad andra länder hafva att framvisa, så vida man till ändamålets vinnande vill undvika halsbrytande mesurer. Motiven härtill igenfinnas i mitt anförande till Ridderskapets och Adelns Protoeoll af den 26 Februarii förmiddagen 1823. Utlåtandet N:o 3, om Bankens förhållande till Staten.
Aftonen sysselsatte sång och roande Fröken d e m m e d bibelläsning, berättelser. Storckenfeldt t i d v a r i t en v a r m träget hela dagen begifva hvar dessutom allmissionsverksamheten, och under en lång följd af år samförstås, nen. » på står du nu, häst, och väntar månader tambur. jag, min Du fastän skidor. ditt du kappa, som ej bit socker. s. min lika otålig som känslor. dig för att d o c k, att hämta jag hör ens förstår att n j u t a af Du sneglar skidorna, ville det min som du skadeglad stå säga: tur, klädedräkt. delade trikåbyxor, äro i mitt hindra tycke alltid oundvikliga liga. vid sitta att och öfverflödig, börja vara sig v a r m äfven D e t k a n låta öfversant, att en vanlig ändå klädningslifvet Har man genom med är af t j o c k t, ett v ä g s t y c k e att gå, staden, innan m a n vill löpningen, de förargär till f y l l e s, j a, till o c h om mjukt tyg. ex. kjolar får p å i n g a villkor är sommarkofta ylleknäna, mycket snart löper m a n men Men till v i d i synnerhet vid kullerbyttorna 10 graders köld. drifvet, Madningen föredraga, ty äro Ytterplagget för tjockt, t. som och Man kan o c h. sätta Under kjolen lämplig. och behöfver man jag på bredvid » ja, vänta af vaktar en dina dig med skidorna under armen, ja, blotta ken på jag, mer än två kan visa dina tycker att m a n det förestående värma blodet. H v a d s o m min hederliga bestämclt då j a g går förbi dig stampa, dig, i är den Hufeller ändå ej frukta förkylning, ty den raska marschen $ är och för hela dagen.
Majit förordnat att, sedan fängelsehuset blifvit behörigen uppfördt och godkändt, framtida underhållet deraf komme, med vilkor att allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas, att af staten öfvertagas; Och har Fångvårds Styrelsen, jemte anmälan att ifrågavarande gamla fängelsebyggnad blifvit under åren 1832^—1834 uppförd, för öfrigt, enär anledning icke vore för handen att, sedan det nuvarande nya länscellfängelset i Östersund blifvit uppfördt och till begagnande upplåtet, den gamla fängelsebyggnaden, som icke vore till reservhäkte lämplig, vidare behöfde användas till förvarande af länets fångar och då Kongl. Majit, efter derom gjord ansökning, genom bref den 31 Januari 1860, medgifvit att gamla länsfängelset i Piteå linge till Norrbottens läns hushållningssällskap upplåtas, för att af detsamma användas, på sätt som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes, i underdånighet hemställt till Kongl. Majits förordnande, huruvida ifrågavarande gamla länshäktesbyggnad måtte, 28 Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 25. på grund af den derom framställda anhållan, till Jemtlands Landstings disposition öfverlemnas eller huru med byggnaden eljest måtte förhållas.
Då det slutligen synes vara af vigt, att ej ett möjligt förfall för Landshöfdingen personligen beröfvar ej mindre länsstyrelsen tillfälle att på stället vinna närmare kännedom om landstingets förhandlingar och de skäl, som i förefallande frågor å ömse sidor andragas, än äfven landstinget förmånen att kunna af någon närvarande representant för Länsstyrelsen erhålla erforderliga upplysningar, hafva Rikets Ständer med afseende härå gjort ett tillägg till §, hvilken således torde böra erhålla följande lydelse: Till lagtima möte sammanträder utan särskild kallelse Landstinget i länets residensstad första gången den tredje Måndagen i September månad och sedermera hvarje år den Måndag i samma månad som landstinget en gång för alla dertill bestämmer; dock kan pä derom af föregående Landsting gjord framställning eller i anseende till inträffade utomordentliga händelser, Konungens Befallningshafvande annan samlingsort utsätta. Blifva inom samma län tvänne Landsting bildade, utses i sammanhang med beslutet derom den ort, der det Landsting skall samlas, inom hvars område residensstaden icke är belägen. Landshöfding vare obetaget all i kraft af sitt embete Landstingets sammanträden öfvervara och i dess öfverläggningar, men ej i besluten, deltaga; är ej Landshöfding i länet tillsatt eller förordnad eller har han förhinder, ege den i tjensten äldste ledamoten i Landshöfdinge-Embetet den rätt nu sagd är. § 19. Expeditions-UtskoHets Förs/uy lill underd.