Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland kunde nog erfarenheterna från hans förra lif bryta igenom i en sarkasm eller en ironisk anmärkning men sjelfva sarkasmen hade icke samma klang som förr, den hade intet af det afskyvärdt kalla och hjertlösa, den hade något af det öfverseende den sympati med allt menskligt, som finnes hos den för hvilken intet menskligt är främmande och för hvilken det att förstå är detsamma som att tillgifva. Han berättade t.ex. om sin sinnesstämning den första aftonen då han träffat Alma i Stockholm. Han hade, sedan han skilts från henne, af en ren tillfällighet stött på den kvinna, som då var hans älskarinna och han hade icke kunnat betvinga den motvilja, hon ingaf honom. Det hade slutat med en fullständig brytning. »Bröt du verkligen med henne? Samma kväll?» sade Alma ifrigt. »Ja». »Höll hon af dig?» frågade modern i en ton af medkänsla. »Åhja ibland när jag hade pengar». Men i sjelfva tonfallet låg der något försonande; der fans ingen bitterhet och intet hån. För Alma Hagberg var denna tid som en dröm. De förhållanden hon kommit in i egde för henne hela nyhetens behag, den luft af frihet och själsadel, som omgaf henne var så olik den hon hittills inandats i småförhållandena der hon lefvat. Under sina resor i utlandet hade hon fört turistens flyktiga lif, som aldrig tillåter annat än den ytligaste bekantskap med de menniskor man träffar; och det år hon tillbringat i Schweiz hade icke varit rikare på stora intryck än vistelsen i en vanlig svensk flickpension, der småsint bevakning är hufvudbeståndsdelen i lärarinnornas uppfostringsmetod och små skvallerhistorier är elevernas största andliga intresse. Detta var så helt annorlunda. Här hade hon ett hem, med all hemmets värme men utan dess tvång. Hon hade full frihet att umgås med hvem hon ville och den verld, hon drogs in i var just den efter hvilken hon alltid längtat. Det var män och kvinnor med berömda namn, namn som ofta susat förbi hennes öron och som nu blefvo för henne till lefvande personer, hvilka tryckte hennes hand.
Reg.F., äger rätt och pligt att skydda hvarje medborgares ägande rätt, och Frih. har sagt, att 72 §., efter nya redactionen, blott skulle blifva ett bestämdare uttryck af hvad t6 §. innehåller, och en skriftlig uppfattning, såsom jag förstått Frihts yttrande, af det sätt, hvarpå Konungen skulle uppfylla den honom ålagda pligten. Efter min tanka är all tavtologi och allt upprepande i grundlagen skadligt. Om derföre, såsom jag äfven tror, det i 16 §. blifvit Konungen gifvet att skydda ägande-rätten, så har Konungen redan den magt, som talaren velat gifva honom i 72 §.; och jag vet ej, hvartill det skulle tjena att omsäga samma sak. Att åter stifta en ytterligare grundlags-^., för att antyda sättet för Konungen att uppfylla sin pligt, synes mig vara att träda grannlagenheten för nära; jag är öfvertygad, att Konungen känner detta sätt utan en sådan J. Det har äfven blifvit sagdt, att man genom Konungs och Ständers samverkan borde skaffa garanti för beståndet af ett mynt, som, efter hvad jag förut anmärkt, vi ännu icke äga, men som jag vill antaga, att vi få. Jag tror likväl icke, att uti detta grundlagsförslag ligger någon ny garanti för myntet; och då jag talar emot det nu uppgjorda förslaget, sker det lika mycket för att bevara Konungamagten i dess helgd och från densamma aflägsna anledningar till misstroende, sorn för att icke bortgifva någon af Nationens rättigheter. Ty om, då betydliga utgifter förestå till följd af inträffade olyckor af krig eller dylikt — och endast i sådant fall kan sedelutsläppning komma i fråga —, men om, säger jag, lenungen under sådana olyckliga conjuncturer skulle begära medel till dessa utgifter, och Representationen dertill skulle svara, att den icke ägde andra tillgångar än att tillgripa Banken, samt derföre begärde tillstånd att ånyo utsläppa sedlar utan fond; så hemställer jag, huru troligt det är i en framtid, att Regeringen icke skulle lemna sitt bifall, då nöden stod för dörren.
Den, som vill att till kontraproposition i hufvudvoteringen antages Ridderskapet och Adelns beslut, att det af Rikets Ständer bestämda anslag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring skall utgå efter de grunder, som för delfåendet af dylika understöd för närvarande äro fastställda, endast med iakt - Stats-Utskottets Memorial N:o 116. 1 tagande af de förändringar, som, på sätt i '73:dje punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66 inhemtas, Kongl. Maj:t funnit i sådant hänseende nödiga, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Preste-Ståndets beslut, att berörda anslag skall utgå efter de grunder, som för delfåendet af dylika understöd för närvarande äro fastställda, med iakttagande af de förändringar, som, på sätt i 73:dje punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66 inhemtas, Kongl. Maj:t funnit i sådant hänseende nödiga, endast med följande tillägg i afseende på vilkoret, att församlings mot folkskoleafgiften svarande tillskott bör vara användt till examinerade lärares aflöning vid egentliga folkskolor: »så vida icke Kongl. Maj:t, på grund af upplysta förhållanden, finner för godt från detta vilkor befria.» Omröstningen har utfallit med 48 Ja och 69 Nej, i följd hvaraf PresteStåndets beslut blifvit till kontraproposition uti hufvudvoteringen antaget.
Frih. Creutz’s, Stephan, nedannämnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 Ang:de nedsättande af en Komité för omarbetande af nu gällande krigslagar; och 2:o I fråga om K. KrigsHofR:ns upbörande. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs Frih. Creutz’s, Stephan, d. 4 dennes e. ro. på bordet lagda motion om nedsättande af en Komité för utarbetande af ett nytt tjenstgörings-reghte för Arméen. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Jag vill blott för motionären omtala, att, efter hvad jag tror mig veta, det arbete han i motionen omnämnt, redan är i det närmaste färdigt. Således hemställer jag till honom, huruvida han tror, att motionen är behöflig. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: I anledn. af Gr. af Ugglas senaste yttrande får jag uplysa, att ett dylikt arbete redan för 20 år sedan varit färdigt, men att vi icke destomindre stå på samma punkt. Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils: Det är vis serligen sannt, att sedan år 1832 flere Komitéer varit nedsatte för utarbetande af ett tjenstgörings-reghte. Jag har endast några få år varit Depart:sChef och icke förr kunnat bringa detta arbete till slut, helst detsamma fordrar mera tid än mången tror. Jag får likväl uplysa, att arbetet är så nära färdigt, att endast sista granskningen återstår. Hr Stjernsvärd: Jag tror, att enahanda förhållande varit med det förra projektet till tjenstgörings-reghte redan för ganska många år sedan. Hr af Funck, Carl Oscar: Då motionen innehåller, att K. St:r måtte ingå till K. M. med underd. anhållan, att K.
St:r släppte då i häpenheten från sig en god del af tryckfriheten utan någon annan garanti för återfåendet än några fattiga ord från den Minister som föreslog lagen. Följderna hafva vi sedermera i en längre tid fått vidkännas. Så var äfven förhållandet vid 1854 års Eiksdag, då den beväpnade,neutraliteten förklarades, hvilken i mångas tanka och som äfven historien torde komma att vittna, icke var för vårt land af behofvet påkallad; då beviljade E. St:r så många millioner dertill som äskades; de skulle användas för försvarsverket. Men icke nog härmed; E. St:r gjorde äfven livilande på sitt bord en förändring i grundlagen, eller en förändring i tryckfrihetslagen så att säga icke stort bättre än den som 1812 begärdes, ehuru den blef denna gång fullkomligt grundlagsenlig! behandlad. E. St:r gingo äfven in på att under en så kritisk tidpunkt som 1854, då man icke visste huru de stridande makterna skulle förhålla sig till vårt fädernesland, och under de politiska förvecklingar som pågingo, anslå 7-| mill. Edr Ernt till jernvägar under bestämmande af 2:ne stambanor, nemi. en från Götheborg till Stockholm, den andra från Malmö till Jönköping. Det är således i följd af ett sådant beslut som vi finna oss bundna vid någon af de nyssnämnda stambanorna. När jag nu lemnar det förflutna och kastar min blick på det närvarande, så finner jag att K. M:s Propos. till E.
Ridderskapet och Adela hafva anmärkningar blifvit gjorde vid Stats-Utskottets dea 3:dje dennes afgifne ullåtande öfver de af Riksens Ständers till granskning af Stats-Ver. kets Räkenskaper är 1817 valde Revisorer gjorde anmälanden; Men, som berörde utlåtande är gilladt af Högvördige Prest-Ståndet den 3:dje samt af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Siåndet den 5:te i denna månad, har Utskottet funnit sig emot 6g §. i Regeringsformen ej kunna detta ärende till vidare handläggning upptaga: Hvilket Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid dess hemställan om revision af de under Kongl. Krigs -Collegii disposition stående Cassors förvaltning och Räkenskaper. Vu Stats - Utskottets den 26 sistledne Maji gjorde hemställan, att de under Kongl. KrigsCollegii disposition stående KrigsmanshusBoställsoch Mötes - Passevolance - Cassors räkenskaper ooh förvaltning måtte, i sammanhang med Revisionen af Stats-Verkets öfrige Räkenskaper, StatsUtskottetS Betänkanden. öfverses och granskas af Riksens Höglofl. Ständer och Deras imellan Riksdagarne sammanträdande Revisorer; hafva anmärkningar hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit gjorde, sorn innefatta, att desse Cassors medel icke kunde anses hafva härflutit iftån eller tillhöra Stats-Verket, på hvilken grund, och då desamma förvaltas efter de utaf Kongl. Majrt i Nåder utfärdade serskilte Reglementen och Författningar, samt de Bokslut, sorn deröfver årligen uppgöras, af Kongl. Kammar-Rätten granskas, någon Ytterligare åtgärd i detta hänseende af Riksens Ständer eller deras Revisorer icke kunde anses nödvändig, och efter en JLedamots yttrade tanka äfven vöre olämplig; i anseende till hvilke erindringar, Höglofl. Ridderskapet och.
Genom den i mom. 2 af högstberörda Nådiga Cirkulär-bref anbefallda undersökning bör af nästföregående års dagböcker utredas: a). Det antal hästar, som dagligen i medeltal vid stationen utgått; Och må Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke till högre än detta medeltal bestämma det antal hästar, som entreprenör bör inom kortare tid än en timme efter anfordran åt resande tillhandahålla, hvarjemte vid de stationer, der betydligen olika hästantal under olika årstider utgår, bestämmelse bör efter nämnda grund meddelas, särskildt för vinteroch särskildt för sommar-månaderna. b). Det antal mil efter en häst, till hvilket all från gästgifveriet utgjord skjuts under ett års lid sig belöper; hvaraf beräknas den tillökning i årlig inkomst, som för entreprenör uppkommer genom en förhöjning i skjutslegan af ett eller flera öre per mil för en häst. 3:o. Entreprenör tillförbindes att af det bidrag af de skjutsskyldige, som möjligen vid auktionen betingas, afstå så stor summa, som genom en blifvande förhöjning i skjutslegan utöfver den, hvartill han vid auktionen berättigas, kan komma att godtgöras. Beloppet af denna summa, beräknadt såsom ofvan (2:o b.) sägs, dock jemnadt till närmast mindre tiotal Riksdaler Riksmynt, tillkännagifves före utropet vid auktionstillfället, der ock sjelfva beräkningen bör vara till spekulanters kännedom framlagd. 4:o. Med ändring af hvad Kongl. Cirkulär-brelvet af 1844 mom. 3 i afseende på skjutslega vid entreprenad stadgar, lemnäs vid utrop rättighet att uppbära i stad 1 R:dr 20 öre och å landet 1 R:dr Riksmynt milen. I händelse af två eller flere Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotlets Betänkande N:o HO. 17 flere anbud, fälles utrops-summan med 10 öre och om åter mer än ett anbud erhålles, ytterligare med 10 öre till det skjuts-belopp, som i allmänhet stadgas, hvarunder någon nedsättning ej må ske. 5:o.
Jag anser att R. o. Ad. med erkännande af principens riglighet bör afslå detta förslag; ty det är af vigt att man på Svenska Riddarhuset går tillväga så att det icke mer kan sättas i fråga att vi mot Norrmännen hysa andra känslor, än det ena brödrafolket hör hysa för det andra samt att vi inse att ämnet är föremål för grundlagsförändring och på intet annat sätt kunna tillfyllest sättas i dess rätta skick. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag anmälde mig med afsigt att försvara det ifrågavande förslaget mot de anmärk:r, som jag trodde skulle komma att göras af den siste värde talaren, men då han talat om alla andra ämnen utom det ifrågavar:de, så har jag inga anmärk:r att vederlägga, utan anhåller endast om bifall till förslaget. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag anmälde mig i samma syftning som Gr. Lagerbjelke, men har gjort samma erfa - 656 Den 28 Februari e. m. renhet som han. Derföre skall jag endast tilläta mig några lä aumärk. T. Det är redan officiell bekant att de öfriga 3:ne Ständen bifallit förslaget, och äfven jag anser det böra bifallas; ty för det närvarule har Konungen utan att vara bunden af några vilkor ge Svensk medborgarerätt åt hvilken som helst. Jag tror derföre alt det är öfverensstämmande med konstitutionel ordning att i Svenska grundlagen derom införa ett stadgande och tillika utgifva en särskid lag, som närmare bestämmer de vilkor, som erfordras för att blifva Svensk medborgare. Så länge Norrmännen i sin grundlag bibehålla stadganden, hvarigenom en Svensk hindras att blifva naturaliserad i Norge, sä kan jag icke finna hvarföre Norrmännen skola vara gynnade framför andra. Jag hoppas väl att i en framtid Svenskar och Norrmän fritt skola få Hytta in i hvarandras länder, men jag kan icke inse något skäl, hvarföre vi, i förväntan härpå, skulle upskjuta att antaga en lag, som så länge varit af behofvet påkallad. Jag anhåller om bifall till 2:dra punkten af Konst.Utskis Meni.
N:o 84) i anledn. af väckta förslag till förändrade föreskrifter i afseende på bankens fastighetssamt skiftesoch odlings-lånerörelse; N:o 120, i anledn. af väckt fråga örn förändring i nu gällande föreskrifter ang:de exped.sättet för jernbelåningen vid låne-contoret i Götheborg; N:o 121, öfver en af Baron E. von Vegesach ingifven ansökning om eftergift af erlagd straffränta för skuld till discontverket; 46 Den i December. Nio 122, öfver gjord framställning att den bancofullmäktig, som har inspectionen öfver Tumba pappersbruk, må under sitt vistande derstädes erhålla fritt vivre och logis; Nio 123, med hemställan om upplnifvande af föreskriften anglde indragning vid inträffande ledighet af vaktmästareljensten vid Tumba pappersbruk; Nio 124, i anledn. af väckt] fråga om ett årligt anslag lill en sparbanks-inrätlning för bruksarbetare vid Tumba; # N:o 125, i anledn. af väckt fråga om bildandet af en fast skola å Tumba pappersbruk; LagU tskottet: Nio i57, öfver gjorda anmärknlr vid Utskls betänk. Nio 1 13, i anledn. af så väl K. Mis nåd. propos. med förslag till förändrade stadganden ronde bysättning, som ock särskildt i detta ämne väckta motioner; Nio i58, i anledn. af återremiss utaf Utskls betänk.
Det lider nemi. intet tvifvel, att ju icke Fullmäktige, om de endast tänkt på att komma helskinnade från saken, hade kunnat hålla sig vid den §, enligt hvilken de voro öfvertygade om att ingen anmärkning kunde drabba dem; men jag upprepar det ännu en gång, jag håller dem räkning derföre, att de satt sine egne personer i sticket för att afhjelpa landets nöd. Hr Akerman har vidare sagt, att åtgärden var sä inrättad, att de som contraherade silfverleveransen, hade kunnat för de erhållna penningarne föra mera silfver ur landet, samt att de slutligen, då liden var inne att fullgöra det ingångna contractet, hade kunnat uttaga det erforderliga silfret ur Banken och detsamma genast åter i Banken inleverera. Jag vill nu icke upptaga tiden med att uppleta stället i den discussion, som i anledn. häraf fördes inom BancoUtsk. ; men Hr Akerman har sig icke obekant, att det just i detta betänk, är vederlagdt, att så icke kunde ske med någon fördel. Det är i sanning icke underligt, att de som endast hålla sig till theorierne och icke känna landets nöd, ogilla Fullmäktiges förfarande, men jag, som känner landets nöd, och har sett huruledes utmälningsauetionerne måst upphöra, i brist på köpare, jag kan icke underlåta att betyga samma Fullmäktige min erkänsla, derföre att de, med åsidosättande af deras eget väl, blottställt sig för det allmänna hästa. Ilr Norde nan ck a r, Fredr. Wilh ehn: Jag inskränker mig till alt förena mig i det yttrande, som Hr Akerman afgifvit. BancoUtk. har icke, såsom Frih. Raab sednast yttradt, tillstyrkt något ogillande. BancoUtsk. har, i min tanka, uttalat en lindrig mening i denna fråga. Här är icke fråga om motiverne för Fullmäktiges handlingssätt, icke eller om följderne deraf, utan endast om den bokstafliga ordalydelsen af den 120 §, hvaremot jag måste anse, att Fullmäktige hafva brutit. Jag tillstyrker bifall till betänkandet. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.:
Asfalten var så nedsmutsad, luften så isande kall, människorna hade så brådt, där de färdades fram; allt gjorde ett intryck af smutsig, kvaf oro. Var detta det gladaste och vackraste lif, som Europas förnämsta hufvudstad hade att bjuda på, så var lifvet verkligen en bra obehaglig sak. Och mellan alla dessa skuggliknande människor, i denna döda, isiga luft, gick en ung man med ett krossadt hjärta. Han var svensk löjtnant och hade varit ett par år i fransk tjänst. Han hade just stått beredd att vända tillbaka till Sverige, då det hände honom något — något, som gjorde, att han icke längre hade lust att lefva. Hvad det var, talar jag icke om, ty man har ingen rätt att röja andras hjärteangelägenheter; nog af, han var olycklig, och han hade anledning att vara det. Han hade blifvit bedragen i sin kärlek på ett skamligt och obarmhärtigt sätt; hvad som händt honom var ohjälpligt, och hans kraft var slut. Han gick som en skugga bland de andra skuggorna i den hvita dimman i den stora staden och ströfvade upp genom boulevarderna. Som i en dröm såg han in i de förgyllda kaféerna, hvarifrån skratt och högröstadt tal skorrade styggt i hans öron. Matlukten från restauranterna kväljde honom, den starka parfymen från de grant utstyrda och sminkade damer, som passerade förbi honom, verkade på honom som Jiklukt. Hvilket ömkligt, sorgligt skådespel var icke hela detta eländiga människolif! Han gick längre och längre bort och kom slutligen till den långa gata, som för upp till Pére-Lachaise. Jättestora kransar af evighetsblommor, smaklösa kors och ornament af svart ståltråd vid de många små bodarne garnerade vägen på båda sidor. Döden föreföll honom lika ful och frånstötande som lifvet, men den var dock kanske, när allt kom omkring, att föredraga; den var åtminstone tyst i sin fulhet och bråkade och skränade icke som det tokiga människolifvet. Ja, han ville dö.
Dernäst utmärker sig Kammarherren Friherre irmelin på Gripenberg såsom en stor ullproducent, den der de sista ^'en personligen besökt de Saxiska Schäferierna, och derifrån med kostad och besvär till sin egendom hemtat stora fårhjordar med herdar och VaHhundar. Också h ar Friherrns ullparlier både för sin finhet och myce*ihet gjort uppseende i ullmarknaden, der ock de stora ullpartierna från Jackus och de mindre från nästan hvarje Possessionat i Norra Wedbo och rån somliga i andra delar af Länet, bevittnat, att denna näring börjar ater upplefva i Länet, som helt och hållet kan tillskrifvas Norrköpings bilmarknader, ty före dem var den inhemska ullen i sådant vanpris och bjarne blefvo så missbjudna, att de fleste Possessionater beslutat neda8ga dea rörelsen. Allmogens får-afvel och ullproduktion sträcka sig dock ännu endast 1 1 husbehof. De finulliga fåren fordra ock bättre hus uch foder samt trie'a omsorg, än Allmogen kan åstadkomma: också vilja Bönderna gerna *.e resultaten af Herrarnes försök och ansträngningar, innan de börja med Sll,a* Emedlertid äro Getterna, Smålänningarnes fordna sköte-djur och °*lens urfödingar, nästan utträngda, och kunna knappt numera upptagas i j|rtens kreaturs-afvel. Blott i Wassbo får man ännu se en och annan Geta'Jbtd med sina hornblåsande vallpojkar. Get-ragg och Bock-skinn ingå °ck eler såsom beståndsdelar i folkets beklädnad. Med odlings-lusten har ^Gafveln aftagit, ty, som man vet, skyr icke djuret något stängsel och au G‘l'e utan vallgång hållas i styr eller utestängas. r Skogarne utgöra ett ömt föremål för hvarje eftertänksam medborga es uppmärksamhet.
Men del, sorn hufvudsakligast inverkar på realisationens bestånd, ligger utom gränsen af de åtgärder, BancoUtsk. kan föreslå, nemi. Bakets handelsförhållanden. Om mer eller mindre silfver i jemnförelse med dess representativ går i allmänna rörelsen, är mera likgiltigt; att hvar och en vet, hvad han äger och hvad den summa, han mottager eller skall erhålla, betyder, detta är det hufvudsakliga. Det är detta, jag velat yttra i afseende på principen för 11 punkten. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag skall ej förlänga öfverläggningen rör:de denna punkt, isynnerhet som jag biträder deras åsigt, som ansett denna punkts qvarstående mindre behöfligt. Jag vill endast ej lemna oanmärkt frågan om den constitutionella grundsats, som i denna punkt blifvit omtalad, och jag förbehåller mig att dervid få göra anmärkning, när BancoUtsk:s betänk. :o 7 förekommer. Hr Silfverberg, Magn. Didr., hade inlemnat ett så lydande anförande; Vid den 1 i:te punkten af BancoUlsk:s betänk, anhåller jag att få göra den anmärkning, att, då Bankens skyldighet vid blifvande utvexling inskränker sig till ovilkorlig inlösen med silfver af hvarje b:cosedel, som i sådant ändamål presenteras, jag anser det högst olämpligt, att Banken upphör med tillverkande och lifgifvande af sedlar å nuvar. sk:svalörer och i deras ställe forcerar silfvermynt i omlopp. Enär 320 Den 6 Maj f. m.
St:s beslut, innan detsamma till verkställighet befordrades; så, emedan ofvan åberopade 80 §. af Reg. F. bestämdt innehåller, att "Konung och R. St. äga att samfäldt vidtaga beslut i sådana ämnen, som angå de med landet och städerna i afseende å krigsmagten upprättade contract och indelningsverk, ”samt att deruti göra ändring, om så skulle nödigt pröf”vas;” men någon den minsta anledning af samma §. icke igenfinnrs lill den i dessa skrifter framställda tydning, som skulle i så beskaffade ämnen afven rustoch roteliållares enskilda hörande för giltigheten af beslutet erfordras, hvilken tydning fastmera stod i uppenbar motsägelse med den oinskränkta beslutande rätt, som uti berörde ämnen blifvit de båda Statsmagterna samfäldt tillerkänd; ty och enär 75 §. Riksd.-Ordn., som bestämdt upptager de Riksdagsärender, för hvilkas afgörande alla RiksStåndens sammanstämmande beslut erfordras, icke bland dessa undantag upptager ofvannämnde i 80 §. Reg.F. omförrnälda ärender, hvilka således äro att anse lika med alla öfriga mål, der 3:ne Stånds me - Den 4 Mars f. ra. 5 ning gäller, fann K. M., på dessa tydligt obestridliga skäl, ofvanberörde, genom oriktig tydning af grundlagarna tillkomna, anmärkningar något vidare afseende icke förtjena. K. M. kunde likaledes icke heller bifalla den uti ifrågavarande skrifter begärda nedsättning uti de af K. M. äskade och af R. St. beviljade passevolance-afgifterna, hvilka, genom minskning emot hvad förut ägt rum, redan undergått all den nedsättning, som med det åsyftade ändamålet af tillräcklig vapenöfning för trupperna stod att förena. Då nu tydligt är, att passevolance-contractet, med stöd af grundlagarna, af Konung och Ständer på bestämd tid blifvit upprättadt, så måste vara lika tydligt, att detsamma innan contract-tidens slut icke kan rubbas, utun af Konung och Ständer gemensamt.