Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslag härtill skall jag nu lemna, i fall det kan tjena till någon ledning för Utsk:t, som jag betygar min tacksamhet för hvad det medgifvit. Då man sagt att ett afskiljande af små jordlotter skulle medföra allmän fattigdom, vill jag hänvisa just till en trakt i Gr. Ha miltons födelseort nära Lidköping, der jag sett små possessioner afsöndrade, hvars egare alla befinna sig väl; likaså är det i närheten af Ystad. Ensamt Prosten Perlin har der försålt omkring 60 tunnland jord till en stor mängd arbetare, som nu mest betalt sina köpeskillingar, byggt upp sina hus och äro särdeles bra att hafva att tillgå för de stora godsen i närheten. Om Gr. Arvid Posse uppkommer innan debattens slut, kan han närmare upplysa detta förhållande. De små afsondringarne, mest till trädgårdar, i grannskapet af Kalmar, är det en njutning att betrakta. Men det finnes här i landet en provins, der jord afsöndringen, mer på grund af sed än med stöd af lag, är verkligen i flor, nemligen Dalarne. Der har den ock verkat så, att jag ingenstädes, utom i Belgien och Flandern, sett jorden allmänt så väl odlad som t. ex. i Leksand och Gagnef; det kommer sig deraf, att det flitiga och sparsamma folket använder sina arbetslöner för att köpa en torfva af den kära fädernejorden. På dess förbättrande nedlägga de sedan sin svett, möda och omtanka. Hvad är det värdt, eller rättare, kan man nog uppskatta det motiv, en menniska har, som sträfvar att behålla, återförvärfva eller förbättra och försköna den torfva, på hvilken hon är född. Bör icke lagstiftaren göra allt och åtminstone undanrödja alla hinder för sådane sträfvanden? Jag anhåller om återremiss af ofvannämnde punkt. Hr von Ehrenheim: Till försvar för Utsk:ts Betänk, har blifvit anfördt, att en förändring i lagstiftningen orri jordafsöndring så nyligen blifvit vidtagen, att ytterligare förändring, blott af detta skäl, nu icke borde ega rum.
– Stora regenter misstaga sig icke «i valet af de personer, de böra nyttja, och hvarest «hade Konung Gustaf III kunnat finna en tjenligare «Minister för utförandet af sina afsigter? Konungen «omfattade allt med lätthet och skyndsamhet, och «hvilken liknade honom häri mera än denne? Ko«nungen älskade att se alla saker föredragna med «ordning, tydlighet, men tillika frånskiljda all onödig «vidlyftighet, all betungande ledsnad, och hvilken har «någonsin i högre grad än denne besutit förmågan «att göra de mest invecklade och tröga saker lätta «och angenäma? Konungen, full af snille och smak, «ville finna dem öfverallt, och denne införde behagen «i den stil, hvars tröghet man förut anklagat. Bland «medel föredrog Konungen alltid de lindrigaste och «mildaste, och hvilken var både med böjelse och för«måga skickligare att biträda honom än denne? Näst «Konungen fanns ingen i hela dess rike, hvars fina «vett och intagande vältalighet voro mera oemotstånd«liga än dennes. Läggom härtill den största lätthet «att arbeta, den rikaste uppfinning af medel och ut«vägar, den största rådighet i brydsamma belägenhe«ter, och vi skola icke vara förundrade öfver det «förtroende, Konung Gustaf III för honom hyst.« 11 Läsaren känner nu, eller igenkänner, den 26-årige yngling, som konungen, sedan senatens öfverläggningar voro slutade, sjelf befallte qvar till kavaljerstaffeln, lemnade inträde i hofvets aftoncirkel och med några smickrande ord inneslöt i sällskapets välvilja. För den, han ännu torde vara obekant, tillägga vi namnet: Elis Schröderheim. Ynglingen, på en gång anspråkslös och obesvärad, vann allas bifall. Fruntimren bemödade sig att draga honom till sig, oaktadt i hans utseende ingenting annat var vackert, än snillets ur ögonen framblixtrande eld. Hans eget kön fann hans umgängessätt behagligt och hans samtal upprymmande. Prins Fredrik slöt sig till honom med hela hjertligheten af sitt öppna, från all afund fria väsen.
Mahanda misstager jag mig ej, då jag tror, att Hr Nordenanckars med fleres farhågor för den höga coursen, till stor del, hafva sin grund i misstag uti begrepp om, kanske till och med obekantskap med, dessa förhållanden. Dagens pris hafva ej heller, enligt hvad Hr Nordenanckar förment, något ovilkorligt beroende af dagens cours. För ett skeppund jern, som 1826, efter 122 sk. cours, såldes till 18 ä 19 R:dr B:co, erhölls i fjol, med 1,49 sk cours, endast 16 R:dr B:co; och, ehuru coursen mot slutet af sommaren föll 12 k x3 sk. per R:dr, nedsattes dock cj i all - 4» Den 20 Februarii f. m. mänhet jernprisen under den återstående skeppningstiden. Så äfven med, snart sagdt, alla andra både import-och export-artiklar. All varas såväl som myntets värde beror nemligen, såsom jag ofvan sagt, af den ökade eller minskade tillgången deraf å de marknader, der de försäljas, och det ökade eller minskade behofvet å de ställen, dit de försäljas. Hvad dagens cours angår, så var den sista börsdag 136 sk. på Hamburg. Detta är icke mer än ungefär 2 sk. utöfver ulvexlingsgrunden af 128 sk., då exportkostnaden afräknas; ja, vid nuvarande årstid torde omkostningarna till och med uppgå till 6 sk. på Riksdalern. I samma ögonblick vexling beslutas, är coursen i3o sk., ja derunder, — och i samma stund Hr Nordenanckars åsigter skulle göra sig gällande, är den i5o ä 160 sk , om icke högre. Så förhåller det sig med coursen på våla Börser. Billigheten af 128 sk. vexlingsgrund, just efter coursens förhållande, har dessutom nyligen blifvit uti en af våra tidningar ådagalagd medelst en calcul, hvars riktighet jag pröfvat, och som visar, att 127 sk. utgör medeltalet af medelcourserna å Stockholms Börs, på nära ett fjerdedels sekel beräknade.
Bägge de hvilande förslagen rörande denna §. antogos. 106, 107, 108 och 110 §.§. alla rörande dessa §.§. hvilande Förslag till ändring afslogos lil §. sedan härom blifvit i Riksdags Ordningen stadgadt, ansågs det vid denna §. föreslagne tillägg icke behöfvas och derför böra förfalla. 114 §. Hedervärda Bonde Ståndet som ansåg frågan om denna §. ej vara till räckeligen beredd, beslöt att öfverlämna densamma till Constitutions Utskottet med vänlig anmodan att derom afgifva sitt Betänkande och Förslag, för att sedermera komma under pröfning; åberopande Bonde Ståndet härvid sitt förra yrkande, att hela denna §. bör utur Regeringsformen uteslutas. Beträffande frågan om Representations förändringen, så fann Ståndet, att, enär intet Förslag finnes så utarbetadt och slutberedt att de till afgjörande af Riksens Ständer kan uptagas, skulle detta ämne ytterligare till Constitutions Utskottet öfverlämnäs att utarbeta ett fullständigt Förslag, som kunde komma under pröfning. Börande Riksdags Ordningen. 14 §. Wällöf!. Borgare Ståndets Beslut skulle afbidas. 17 §. förslaget af slogs. 19 §. Tillägget bifölls. 21 §. Wällöf!. Borgare Ståndets Beslut skulle afbidas. 23 §. om projeeterade ändringen afslogs i hvad den rörde Bonde Ståndet, i öfrigt skåll Borgare Ståndets Beslut afbidas. 34 §. Förslaget antogs. Tillägget afslogs. 38 §. Redactionen från år 1810 bifölls och ansågs det vid 1812 års Riksdag projeeterade tillägg dermed förfalla. 46 §. tillägget afslogs. 56 §. det sedan 1812 års Riksdag hvilande Förslag bifölls. 57, 63 och 75 §.§. de föreslagne tilläggen och ändringarne vid dessa §.§. biföllos. 78 och 81 §.§. de i dessa §.§. föreslagne tillägg afslogos.
St:s Riksg.cont. adresserade anbud af "ineller utländska män särskildt på den million r:dr, "sorn skall lefvereras innevar. år i832, och särskildt på "den million r:dr, som nästa år 1833 skall aflemnas, med "påteckning: Anbud å Svenska statslånet i silfver.” Då således härigenom blifvit ådagalagdt, att lånet blifvit fördeladt uti särskilda, af hvarandra alldeles oberoende anbud på 1 million hvardera, hvaraf anbudens underlättande och concurrensens befordrande mellan långifvare bort blifva en följd, lärer ock II. R. o. Ad. upplyst inse, att Fullmägtige i sjelfva verket iakttagit, hvad emot dem såsom en underlåtenhet härutinnan blifvit anmärkt, och att följaktligen den af Utsk. gjorda erinran icke af någon Fullmägtiges åtgärd i denna del varit föranledd. Vid detta tillfälle har jag trott mig så mycket mindre böra underlåta att anföra en ytterligare, fast i en annan väg, af Fullmägtige vidtagen åtgärd till ifrågavar. lånoperations befordrande, som densamma icke blifvit af Utsk. i någon måtto vidrörd. Uti den här ofvanåberopade nåd. skrifvelsen till Fullmägtige af den 14 Maj 1832, ang:de åtgärders återöppnande för lånets upptagande, behagade K. M. derjemte gifva Fullmägtige tillkänna, att K. M., för att befrämja medlen till stadga i myntvärdet, genom nåd. skrifvelse af samma dag fästat Bancofullmägtiges upprnärksemhet å en utväg att, utan någon menlig inverkan på vexelcoursen och en onödig tillökning af kostnader, erhålla det bristande silfverbeloppet derigenom, alt Fullmägtige, å Bankens vägnar, underlättade det lån i silfver, som R.
Maj:ts Befallningshafvande i Östergötlands län i underdånighet anhållit, att bidrag af allmänna medel måtte beredas för tillvägabringande af en sådan utsträckning, helst medelst kanal-anläggning, enär derigenom en sammanhängande båtled af 7^ mils längd erhölles från södra ändan af Åsunden till Roxen samt således omlastningar kunde undvikas för de tunga effekter, som hufvudsakligen utgöra ortens afsättnings-produkter; och delade Styrelsen den sålunda yttrade åsigten om vigten af den inuti landet redan bildade farledens utsträckning såsom oafbruten vattenväg till Linköping, hvarigenom densamma medelst Göta kanal sattes i förening med hafvet. Den del af Östergötland, hvarigenom Kinda båtled framgår, vore dessutom till följd af läge och naturförhållanden, mindre lämplig för jernvägsanläggning. Yisserligen vore en värdefull förbättring i ortens kommunikations-anstalter åvägabragt genom den förutnämnda redan verkställda vattenleden; men för att åstadkomma fullständig lättnad i transporterna borde densamma likväl först och främst förenas med sjön Roxen och den kunde sedermera i framtiden utsträckas i söder till Wimmerbj7. Enligt Styrelsens åsigt borde dock den nu ifrågavarande norra utsträckningen, eller förbindelsen mellan sjöarne Rengen och Roxen företrädesvis åstadkommas; och har Styrelsen, på dessa och flera anförda skäl, bland första klassens arbetsföretag uppfört tvåtredjedelar af den för båtledens utsträckning beräknade kostnadssumma med 875,300 R:dr. Uti sina rörande ifrågavarande ämne till Kongl. Maj:t i Augusti månad sistlidet år aflåtna skrifvelser, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergötlands län i underdånighet upplyst, att sänkningen af ofvan omförmälda sjöar jemte anläggandet af båtled och sluss, hvarför kostnaden uti det af Majoren, Friherre G. De Geer år 1853 uppgjorda och i nåder godkända kostnadsförslaget ursprungligen beräknats till blott 167,000 R:dr B:ko eller 250,500 R:dr R:mt, i verkligheten uppgått till mera än dubbla beloppet, eller till omkring 525,000 Ridr.
Ehuru det således är ett stort misstag att föreställa sig, att regementernes timmermäns sammandragande skulle vid krigets utbrott kunna fylla bristen på fullständigt uppsatte ingeniörtrupper, är dock, med vilkor att timmermännen under fälttågen - Stals-Utskotlets Ullålande, JYs 85. 49 gen stanna qvar vid regementerne, deras undervisning och handledning i fältarbeten till stor nytta och bör uppdrifvas och utsträckas så vidt ske kan. Ty utom det gagn och biträde de vid otaliga tillfällen kunna lemna regementerne sjelfva, när dessa öro i behof af ingeniörsoldatens arbetsfärdighet, bildas de derigenom till duglige och skicklige förgångsmän för egna kamrater, när dessas handräckning vid stora arbeten tagas i anspråk, der de blifva ypperliga biträden åt ingeniörsoldaterne och förskaffa dessa ledighet att med all kraft bedrifva de arbeten, som erfordra egentlig handtverksfärdighet och större öfning. Sverige kan derföre icke undgå att förr eller sednare anskaffa ordentliga ingeniörtrupper, hvaraf hela det militära Europa längesedan erkänt behofvet. Med den erfarenhet 1848 års händelser efterlemnat, huru oväntadt och oberäkneligt länder kunna af krigen öfverrumplas, är det en större pligt, att icke onödigtvis längre uppskjuta anskaffningen. Utskottet synes, i motiverne för sitt afslag, velat antyda att en värfvad ingeniörtrupp icke skulle vara af oundgängligt behof påkallad. Kanske innebär detta en förmodan att en del af vårt indeida infanteri skulle kunna orgauiseras i och för ifrågavarande ändamål. I detta afseende nödgas jag vara af en motsatt tanka. Indeida infanteriet, såsom nyss blifvit sagdt, redan alltför fåtaligt för alt kunna upplaga den beväring, hvarmed, vid infallande krig, arméens leder äro ämnade att förstärkas, skulle ännu mindre kunna motsvara denna sin dyrbara bestämmelse genom flera kompaniers borttagande till andra ändamål.
Många kroppsliga förrättningar kunna förklaras ur er hypotes, ty vår kropp är verkligen en maskin. Men dessa äro endast sådana, hvilkas motsats icke kan ske. Den stora mängden af villkorliga och fria handlingar, hvartill vi bruka kroppen och dess lemmar, kunna aldrig förklaras ur satsen människan är en maskin. Ty maskinen kan icke frambringa andra rörelser än sådana, som äro bestämda af dess byggnad och hvilkas motsatser därigenom äro omöjliggjorda. Det är omöjligt, att en visare på ett ur af sig själf går tillbaka. Människan däremot gör uppenbarligen mycket, hvars motsats hon också kunnat göra, om hon velat. Här gör prosten åter en liten paus och ser på sin lärjunge, som om han väntat på svar. Men Struensee tiger. Han har en känsla, som om hans själ hölle på att drunkna i ord, ord som evigt strömma, hugskott som rinna så snabbt, att han icke hinner gripa dem förr än de redan förenat sig med den oändliga vattenmassan, som är virrvarr. På djupet växer hans ringaktning för prostens andliga kapacitet, sådan den framträder i denna preliminära advokatyr för religionen. Han skulle velat ropa: Irritabiliteten! Irritabiliteten! Förstå dess betydelse, så förstår ni också, att den oändligt fina maskin, som kallas människan, får sina handlingar bestämda af ytterligt subtila förnimmelser, nerv-impulser eller hur man skall kalla det. Men prästen talar ständigt, som om han endast förstode sig på de gröfsta trämaskiner. Ett ur så fulländadt i sin konstruktion att det reglerade sig själft – att visaren således automatiskt ginge tillbaka – ligger utom hans fattning. – Och hvad menar ni ändtligen om de abstrakta ideerna? frågar prosten Balthasar med biktfaderlig öfverlägsenhet; men då han här åter pauserar, för att njuta af sitt öfvertag, replikerar lärjungen till hans förvåning sålunda: – Abstrakta ideer äro inre bilder eller rörelser, framkallade af vår förnimmelse. Förmågan att förnimma ligger i nervsystemet, alltså i maskinen. – Intrycket af yttre föremål – invänder prosten myndigt – göres i maskinen, men den, som är medveten om dessa intryck, som tänker bilden, som jämför flera bilder med hvarandra och däraf bildar allmänna begrepp, frambringar i allt detta en verkan, hvartill maskinen icke ägnar sig. Än mer!
Under den tid, då lektionerne vid dessa skolor vanligen äro inställda, skulle eleven sysselsättas praktiskt vid varfvets nybyggnader och verkstäder, eller under sjöresor med Kronans eller enskildes ångfartyg, hvarunder tillfälle gåfves att kontrollera hans fallenhet för yrket, och sedan denna blifvit ådagalagd, de fastställda examina genomgångna samt den för Macliinistofficer gällande föreskrift om vissa månaders sjötjenst fullgjord, skulle dermed kompetens till officersbefordran vid flottans Ingeniörcorps vara vunnen. Vid inträffande vakans inom corpsen torde en viss del af den besparade lönen lämpligen kunna anslås till understöd åt dem, som vunnit inträde i applikationsskolan, utan att sådant likväl vore att betrakta såsom i någon mån bindande å Statens sida. För vinnande af befordran till Kapiten vid corpsen skulle erfordras en högre kunskapskurs, ungefär sådan, som den vid Mariebergs läroverk för Civilingeniörs 5 - 34 clever fastställda, utom att hvad i denna sistnämnda kurs förekommer i afseende å vägoch vattenbyggnads-konsten skulle utbytas mot en större kurs i mekanik och fysik, eller ock att hafva vid något utländskt institut till motsvarande omfattning inhemtat enahanda kunskaper. Sedermera skulle befordran, ej mindre till Kapitensän till högre grader, ske endast med hänseende till pröfvad skicklighet, utan afseende på ålder i tjensten. Sedan inträde vid corpsen erhållits, skulle tillfälle beredas den unge Ingeniörofficeren att vid något Engelskt eller Fransyskt privat-etablissement, der fartygsoch machintillverkning bedrifvas gemensamt och hvaraf flera finnas, der elever mot en billig afgift emottagas, få åtminstone under ett års tid förkofra sig i praktiskt studium och färdighet, hvarunder jemväl kronovarfven i det land, der han vistades, understundom borde af honom besökas, för att vinna kännedom om verkstäderne och öfriga inrättningar samt arbetsmethoderne derstädes. På ett annat ställe i detta underdåniga betänkande har Komitén anfört, huru, enligt dess tanke, medel till bekostande af dylika resor skulle kunna beredas. Då Komitén sålunda trott det vara med de nya förhållandena bäst öfverensstämmande, att flottans särskilda tekniska corpser förenas till en enda:
Vi hämta så ofta exempel från andra länder, och jag får derföre hänvisa till Norrige, hvarest oaktadt dess stora fiskerier saltupdrag aldrig funnits. Allt detta tyckes mig gifva tillkänna, att ett återgående till gmala förhållanden skall sprida en rätt - 142 Den 16 Februari. vis missbelåtenhet, hvilken jag önskar undvika och begär derföre ånyo afslag pä Betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hufvudfrågan är den, om några försigtighetsmått böra vidtagas för att åt Rikets innebyggare bereda erforderlig tillgång på salt. Det må vara godt och väl med frihandelns theoder, hvilka vi här se och höra tillämpas samt åt oss erbjudas såsom tröst öfver den upkomna bristen på salt; men om dessa theoder kunna trösta dem, hvilka mätta sig med illusioner, kunna de åtminstone icke mätta den fattige, som icke förstår sig på annat än verkligheter. Det är för honom lika väl som för oss sjelfva vi böra i della hänseende hafva omsorg. Man har här talat om den fria tällan. Hon må vara god köpmännen emellan men alt täfla med kölden och isen är icke så lätt, sora att göra det med handlande. Skälet, hvarföre man velat förskaffa sig saltuplag här i landet, är naturligtvis det, alt våra hamnar under vintermånaderna tillfrysa, och ali varan, i händelse brist derå då skulle upstå, icke kan med bästa vilja i verlden hitföras. Man har nyss nämndt att Norrige utan påbjudna uplag af salt icke saknar det. Gtt naturligt skäl härtill är, att de Norska hamnarna icke tillfrysa under vintermånaderna, emedan tidvattnet der är starkt så att Vesterhafvet strömmar ut och in. Helt annat är förhållandet i Sverige serdeles å de orter, hvilka angränsa Östersjön, hvarest intet tidvatten är. Jag vill omförmäla ett exempel: i början af Juni år 1837 företog jag en resa till Norrland; då var hafvet närmast stranden väl öppet ända upp till Sundsvall. I det rena vattnet fiskades det strömming, ulanföre låg eli isband lill ymnighet, understundom så långt ögat kunde se.
Iieritan 3. dessa Obligationer bor likaledes 3. bestämd tid liquideras, da innehafvaren sig härom anmäler. 4- §* Credit-Sedlarrie bora, vid påfordran,' ined Banco, efter stadgad realisations-grund, inlösas. — Och skulle någon åstunda, att, mot Banco, efter enahanda grund, tillvexla sig Credit-Sedlar, må sådant tillåtas. — Der presc.riptions - tid, i afseende på någon särskild del af Riksgälds - Contoirets Inhemska Gäld, icke varit stadgad samt afskrifning uti Räkenskaperna af en sadan Gäld enligt Riksens Ständers särskildta beslut, redan blifvit verkställd, skola de uti 1814 års Hufvud-Bok upptagne Riksgälds-Contoiretä Inhemska skulder, intill dess annorlunda af Riksens Ständer förordnas, i vederbörlig ordning liquideras, utan afseonde på den tid, sorn nu är fastställd eller framdeles kan blifva fastställd, inom hvilken fordringar hos Enskilda eller Kongl. JMaj:t och Kronan skola göras gällande, 5- §• 1. Mott). Emot det Riksgälds Cotttoirei: får disponera alla inflytande restantier Uppå 1 h 14 Den 4 Augusti 3S14 oell förra arens Bevillning, jemte den Allmänna Bevillning, som, enligt j 8 ts avs Förordning kommer att utgöras, älven för detta ät, skall Ri.tsgälds-Contoiret aflemna: Till Rik sens Ständers Barik Trehundrade Tusen (300,000) Riksdaler inom 1815 års slut* såsom Amortissements-Fond till Realisationens Verkställande, enligt 4. §. uti 1800 års Riksdags-Beslut; och likaledes inom 1816 ars slut Trehundrade Tusen (300.000) Riksdaler, eller tillhopa Sexhundrade Tusen (600,000) Riksdaler. Till Kongl.
Emot åi de punkten (angående nya Kollega-beställningar vid Stockholms Elementar-läroverk): af Herr Björck: »Då Utskottet funnit sig ega anledning att hos Kongl. Majit anhålla om undersökning, huruvida en förändring i läromethoden inom Stockholms under - CO Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). visningsverk kun tillvagabringas i syfte att bespara lärarekrafter; förekommer det mindre lämpligt att Utskottet derjemte tillstyrkt att de sju lärare, hvilka under den nuvarande organisationen må vara nödvändige, men genom förändringen kunna blifva öfverflödige, skola på ordinarie stat uppföras; hvarföre emot beslutet i denna del anmäles reservation, under hemställan, att anslaget 7,000 R:dr må på extra staten upptagas. » Häruti instämde Herrar Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige C. J. Svensén, Pehr Nilson, J. Andersson och Lars Rasmusson. Af Riksdags-fullmägtige Måns Månsson, Sven Rosenberg, Per Petsson, E. Falk och A. Fredriksson. Emot 47:de punkten (angående utvidgning af tvåklassiga Läroverk): af Herr Björck: »Då Piteå skola efter Landshöfdinge-embetets förflyttning till Luleå företer en jemn minskning i lärjungarnes antal, som nu endast uppgår till 29, synes det vara en särdeles stor misshushållning med Statens medel att öka lärareantalet vid skolan; hvarföre reservation anmäles emot Utskottets beslut i denna del.» Häruti instämde Herr Berger. Emot 50:de punkten (angående Skenninge Skola): af Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson, som yttrade: »Då Utskottet afstyrkt nödigt anslag till löner åt tvänne lärare vid Skenninge skola, oaktadt behofvet af dessa lärare blifvit i vederbörlig ordning styrkt, så får jag emot dettta Utskottets beslut härmedelst reservera mig, och åberopar jag i detta afseende de sköl, som finnas bifogade den Kongl. Propositionen i ämnet.»
Mycket är från dessa länders erfarenhet i detta afseende att hemta, men på långt när icke allt hvad som erfordras för att utbilda ett i dessa afseenden för oss och våra lokaloch klimatförhållanden fullt afpassadt system. Vi måste i detta hänseende till en del bygga på egen grund. Då jag likväl uti detta ämne, som det icke ligger inom kretsen för min erfarenhet att kunna i dess detaljer utveckla och bedöma, icke heller trott mig böra underlåta att inhemta de i läkareyrket edarne mäns råd och upplysningar, har jag anmodat Kongl. Sundhets-Collegium att afgifva yttrande deruti, hvilket jag härmed får nåden vidfoga. Så vidt jag deraf kan finna, är den af delta Collegium framställda åsigt om behöflig ökning af Flottans läkarepersonal, ställd på gränsen af det otillräckliga. Ehuru jag således ansett mig böra grunda mitt underdåniga förslag i detta afseende på denna inom landet i ämnet erkända auktoritets utlåtande, har jag dock icke trott mig höra dervid undertrycka min enskilda öfvertygelse om sannolikheten af en i framtiden behöflig ytterligare ökning i Flottans fasta Läkare-korps. Efter denna anmärkning får jag då i underdånighet tillstyrka, att nämnde korps, på sätt samt med de vilkor i (ifrigt, som Kongl. Sundhets-Kollegium föreslagit, måtte blifva så sammansatt och aflöuad, som jag här får nåden angifva: Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 1 Fält-Läkare 1,200. 3 Regements-Läkare å 800 R:dr 2,400. 6 Förste Bataljons-Läkare å 400 R:dr 2,400. 3 Andra Bataljons-Läkare å 250 Rd:r 750. 10 Stipendiater i Flottan, å 150 R:dr 1,500: Efter 8 års berömlig tjenstgöring skulle l:a Bataljonsläkare erhålla en löneförhöjning af 200 R:dr och 2:dra Bataljonsläkare af d:o 125 R:dr.