Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 84 öre understege den verkliga kostnaden; till hvilket förhållande anledningen skulle vara hufvudsakligen att finna dels i den af oförutsedda orsaker uppkomna tillökning i omkostnaden för grundliiggnings-arbetena och dels i den större utgift, anbringandet af en värmeoch ventilations-apparat komme, efter numera vunnen erfarenhet, att medföra; — hvarförutan Öfver-Intendents-Embetet vidare tillkännagifvit, att uti ofvanomförmälda kostnadsförslag icke funnits upptagna åtskilliga ytterligare arbeten, som dels General-direktören m. m. Ekströmer, uti det för hospitalet uppgjorda program, äfvensom i en sednare aflåten skrifvelse, uppgifvit vara för hospitals-inrättningen oundgängligen nödiga, dels ock Ofver-Intendents-Embetet funnit före inrättningens öppnande böra verkställas; varande kostnaden för dessa uti den Kongl, propositionen närmare beskrifna arbeten af Öfverfntendents-Embetet beräknad till sammanlagdt 142,019 R:dr 70 öre; och skulle följaktligen hela utgiftssumman för fullbordande af merberörde hospitalsbyggnad, med hvad dertill hörde, komma att med tillsammans 181,075 R:dr 54 öre öfverstiga det belopp, som ofvannämnda sist upprättade kostnadsförslag innehölle. På grund af dessa förhållanden och enär angeläget vore, att hospitalsinrättningen så snart som möjligt och sednast under sommaren 1861 måtte träda i verksamhet, men dertill fordrades, att omförmälda arbeten, hvartill förut beviljade anslag icke lemnade tillgång, blefve hufvudsakligen under loppet af nästkommande år verkställde, hade Öfver-Intendents-Embetet i underdånighet hemställt, det nådig proposition om anvisande af medel för sådant ändamål måtte varda till Rikets Ständer atlåten; och har Kongl. Majit, i anledning häraf, föreslagit Rikets Ständer att, - för ofvanuppgifna ytterligare erforderliga omkostnader vid ifrågavarande hospitalsanläggning, af allmänna medel anvisa ett belopp af 181,000 R:dr Runt att under nästkommande år och i mån af behof utgå.
Till stöd för det andra skälet, eller obehöfligheten af det ifrågasatta stadgandet, har man anfört, att Staten hade en tillräcklig säkerhet tili innehållandet af det sista årets garanterade summa, men jag ber härvid att få anmärka, att denna summa kan blifva så ringa, att den blir otillräcklig alt ersätta den förlust som drabbar Staten genom nödvändigheten att efter banans bekommande bekosta densamma en betydligare reparation. Jag vill icke påstå, att delta företag har så lysande utsigler för sig, men någon omöjlighet är det icke alf så kan inträffa, och då blifver den omtalade säkerheten af noll och intet värde. Hvad slutligen det sista skälet vidkommer, eller att det föreslagna stadgandet vore öfverflödigt, i anseende till den af Utsk. i slutet af dess första utlåt, i ämnet föreslagna underd. skrifvelse!) lill K. M., så får jag medgifva, alt frågan om bolagets förpligtande alt ställa säkerhet för fullgörandet af dess förbindelser verkligen kunde subsumeras under de ytterligare föreskrifter, hvilka R. St. åt K. M. öfverlemnat att meddela, men jag får likväl hemställa, om icke denna fråga numera kommit uti ett förändradt skick just derigenom att ett Stånd eller R. o. Ad. bestämdt yrkat, alt en sådan säkerhet borde af bolaget ställas. Skulle nu detta yrkande af R. o. Ad. öfvergifvas och intet annat RiksStånd detsamma uptaga, så är del föga troligt, att Regeringen skulle meddela en föreskrift, som af representationen ansetts vara obehöflig. Isynnerhet befa - Den 1 September. 649 rar jag, att den person, som skulle komma att inför K. M. föredraga denna fråga, och hvars obrollsliga iakttagande af hvad statsmakterna komme att i ämnet besluta, Frih. Gederström så varmt lofordal, skulle mycket draga i betänklighet alt föreslå ett stadgande, hvarom fråga väl blifvit inom RiksStrn väckt, men hvilket icke funnit tillräckligt afseende. Således anser jag det vara högst nödvändigt att Ständerna i denna del af frågan uttala en bestämd åsigt, och då jag anser det föreslagna stadgandet vara för betryggande af Statens rätt af ganska stor vigt, får jag vördsamt anhålla, att R. o.
På grund af hvad jag haft äran anföra, tillstyr* ker jag bifall å Utskottets Memorial. Friherre Anckarsvärd: Jsg befinner mig uti en högst brydsam ställning , då jag i en sak af så granlaga natur, som den ifrågavarande, hyser motsatta begrepp med personer, hvilkas tänkesätt i öfrigt, jag så mycket gillar. Då Representanten emedlertid är skyldig att yttra sig, utan afseende på andras opinion, kan jag icke förtiga min emot de värde talarnes stridande öfvertygelse. 37 § Regerings-Formen säger: ”Konungen äger att upphöja till Adeligt ”stånd och värde män, som genom trohet, ''tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjr-n”ster, gjort sig af Konungen och Riket synner”ligen förtjente.” Detta stadgande är temmeligen bestämdt: Det är icke åtföljdt af något vilkor eller modification. Detta Grundlags stadgande, bör, i min tanka, vara enda rättesnöret, äfven vid bedömandet af principen, som afser hela Svenska Folket och icke företrädesvis någon viss east. Om man derföre, efter 13 års förlopp, omsider funnit någon motsägelse äga rum, emellan Riddarhus-Ordningen och Grundlagen, är det den förra, hvilken såsom felagtig måst# gifva vika. Hvad sjelfva prin - Den 6 Augusti f m. J27 cipen angår, tror jag icke vår sammansättning vara sådan, att vi utgöra ett skrå, som skulle kunna omintetgöra Konungens i Grundlagen förevarande rättighet att upphöja i Adeligt stånd. Ty hvad vöre väl denna, om v» skulle äga en motsvarande rätt att vägra introduction, i synnerhet, som representationsrätten är den förnämste, lör att icke säga den enda som nu mera tillhör Ridderskapet och Adeln. Herr Cederschjöld har väl sagt, att alla andra rättigheter skulle den nyadlade tillfalla; men jag hemställer, om icke ett afslag på anhållan om introduction, vore nära nog att anse, såsom ärans förlust, och jag hemställer hvad sedermera för en sådan person återstod af Adelskapets prerogativer.
Farbrors mening är, att jag skall arrendera hans trädgård, då jag kommit till myndig ålder, och den meningen vill jag icke bestrida. Men såsnart arrendekontraktet är uppgjordt, anordnar jag min bosättning och gifter mig med dig, Johanna. Allt det der kan vara undanstökadt inom två år. Vi skola må som perla i guld. Trädgården inbringar mer pengar, än ett godt halft hemman, ty den ligger helt nära Stockholm, der grönsaker, frukter och till och med blommor låta sälja sig och betalas bra ... – Tyst, Petrus, här kommer någon ... ser du ryttaren derborta? Låt oss gömma oss! – Såvidt jag ser riktigt, sade Petrus, i det han med Johanna trädde in i skuggan af granarne vid vägkanten, – är ryttaren ingen annan än den rike och förnäme utländningen, som plär helsa på mitt herrskap. – Ja, minsann är det icke herr Vanloo, som min fröken så ofta talar om, sade Johanna. – Han rider väl nu hem till det hemska stället i skogen, som han köpte af herr Bengt. Att en så rik herre vill bo på ett sådant ställe! – Åh, han är icke ofta der. Han reser ständigt häremellan och Stockholm. Sådan vacker häst! Ser du, hur han dansar! Ack, om jag finge rida den hästen! – Tyst nu, Petrus. Han kunde höra oss. Vanloo passerade förbi. Månskenet glittrade på gångarens betseltyg och schabrak, men ryttarens gestalt, som Johanna nyfiket mönstrade, doldes af kappan och den vanliga bredskyggiga hatten. Det förekom flickan, som om den bronsryttare, hon engång sett i ett af Stockholms grafkapeller, hade stigit från sin piedestal, för att förlusta sig med en nattlig ridt. Såsnart Vanloo hunnit förbi, ämnade Petrus och Johanna lemna sin tillflyktsort, då den förre, vid en blick utåt vägen, utbrast: – Och här kommer en vandrare. I qväll är här riktigt lifligt på vägen. – Han kommer från Signildsborgshållet, hviskade Johanna rädd. – Tänk, om det är kusken! Tänk, om vi äro upptäckta! – Åh, prat!
Hvad åter angår Utsk:s förslag, att alla de K. slotten borde ställas under en gemensam administration, så bar StatsUtsk. visserligen icke förbisett den generella styrelsen deraf, som tillhör Riksmarskalken , lika litet som Ulsk. velat föreslå någon förändring deraf, utan Utsk. har tvertom åsyftat, att administrationen måtte i alla dess detaljer omfatta de K. lustslotten och Stockholms slott, äfvensom afla hus och byggnader, som kunna i mer eller mindre mån anses tillhöra de K. slotten och följaktligen höra linder första hufvudtiteln. Huruvida den organisation redan fullständigt finnes, vill jag icke bestrida; men skulle ej så vara, tror jag, att StatsUtsk. haft skäl för sin hemställan. R. o. Ad. torde finna, att om den princip godkännes, som Utsk. föreslagit, del blir nödvändigt att göra åtskilliga förändringar i detta fall, och att det måhända vore rättare af Utsk. att nu icke ingå uti detaljerna och bestämma särskilda stater, utan öfverlemna åt K. M. att tdl nästk. Ständer derom framställa förslag, hvilket skulle blifva följden af R. St:s anhållan i detta hänseende, enär StatsUtsk. icke åsyftat annat, än att vinna fullständig^reda och ordning i saken. Gr. Anckarsvärd: Till svar å en ledamots förfrågan, huruvida jag var närvar., då han uppläste ordalydelsen i l834 års StatsUtsk» belank , i afseende å regleringen af ut - >4 Deli a
- Du har några dagar varit borta från Aten, sade biskopen till Krysanteus. - Ja ... Och du har tillkännagivit, att du önskade ett samtal. Vad vill du mig? - Du återkom just i rätt tid för att få del av ett edikt, varom den förste bland stadens valda ämbetsmän är skyldig att taga kännedom. - Och det är du, som har att meddela mig det? - Ja. - Du måtte då göra det å prokonsulns vägnar, ty hitintills har det varit han, genom vilken kejsaren kungjort staden Aten sin vilja. Petros besvarade icke denna anmärkning, utan vände sig till den penningräknande presbytern. Är räkningen slutad? frågade han. - Slutad, högärevördige fader, svarade denne, i det han tillsnörde pungen, i vilken han nedlagt de räknade silvermynten. - Klemens, min älskade son, fortfor biskopen vänd till den unge föreläsaren, tag denna summa och utdela henne till de väntande arma bröderna. Jag vet, att de helst emottaga allmosan ur dina händer. Tillsäg på samma gång de rättsökande, att de återvända i morgon vid vanlig tid, och de nådesökande, att de nu hava företräde. Gossen i prästdräkt spratt till som ur djupa tankar, då han hörde sitt namn. Hans blick hade oavvänt varit riktad på Krysanteus' ansikte. Det var första gången han såg den atenske ärkehedningen, om vilken biskopen så ofta, än med harm, än med ömkan, talat till honom. Men bilden, som Klemens, på grund av biskopens ord, hade i fantasien målat av den bekante filosofen, överensstämde icke med verkligheten. Klemens ville tvinga sig upptäcka något hårt, övermodigt och självkärt eller demoniskt hos honom. Det var i detta arbete han nu stördes. Då Petros vände sig bort från Krysanteus, hade denne vid ett ögonkast över salen varsnat den unge prästen. Klemens var blek och spenslig, men hans anletsdrag strålade av serafisk renhet, som trängde till den skönhetsälskande atenarens hjärta och fyllde det med deltagande.
Det smeker örat att höra sig benämnas den populäraste i landet; det smeker känslan, då man vet att det är sannt; men det är skönare att förtjena kallas: Sveriges störste son, och denna benämning har då Louis De Geer förtjent. Må ingen säga att detta är en manöver, för att få den vigtiga frågans lösning undanskjuten. Jag har så att säga tagit mitt hjerta med båda händer; jag har talat ur dess innersta djup, då tigger man ej att blifva trodd, det man menat ärligt, man fordrar det. Kan således mitt nej bidraga dertill, att K. M:ts Nåd. Propos. nu faller, för att inom kort under en mera mognad form framträda, så ser jag deruti en lycka, ej en olycka. En stor gränslös ser jag deremot deruti, om man i frihetens namn söker undertrycka yttranderätten, vanställa motiver och icke bära aktning för den ärligt uttalade öfvertygelse!); då måste jag utropa: Gråt Svea! Du är för gammal att amma fria män; ty fria män vilja se likar bredvid sig. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: För några veckor sedan gjorde jag ett besök i en kyrka, som Axel Gabriel Oxenstjerna låtit bygga. Jag nedsteg i det grafkor, der denne, Sveriges störste aristokrat, ligger begrafven i en praktfull kista. Varma och lifliga känslor bestormade mitt bröst, då jag betänkte de storverk denne man utlört, den glans han spridt öfver sitt fädernesland och den lyftning han gifvit Sveriges Adel. Jag steg upp ur hvalfvet, och mina blickar folio på en oansenlig tafla, som var upphängd i kyrkans kor. Taflan inneslöt under glaset ett tryckt plakat, hvilket befanns vara Carl Xllhs tal till IL Skr efter 1809 års regementsförändring. Det rann mig då i hågen, att jag såsom barn sett uti kyrkan i den församling, inom hvilken jag är född, ett dylikt tal till R. St:r hållet af Gustaf lil. Hvad kan det betyda, tänkte jag, att en Konungs tal till R.
Då sjukvården vid flottan varit, i sammanhang med den vid arméen, föreOm flottans inål för särskilde Kommitterades öfverläggningar, har Komitén funnit sig ej ega Laknrecuri>sanledning ingå i en närmare pröfning af frågan härom, men tror sig likväl böra, i likhet med hvad bemälde Ivommitterade i deras den 6 Nov. 1858 afgifna underdåniga förslag till grunder för ordnandet af den militära helsovården yttrat, 46 fästa Eders Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten af ett, sådant ordnande af Läkarnes tjenstgöring vid flottan, att hädanefter till Uppbördsläkare icke måtte användas någon, som ej genom föregående tjenstgöring å fartyg eller å flottans hufvudstation varit i tillfälle att angående förhållandena om bord vinna någon kännedom. Om privata Under öfverläggningarne rörande den för vårt sjöförsvar afsedda materiel “vändande "ör har Komitén tagit i betraktande huruvida och på hvad sätt privata ångfartyg krigsbruk. skullc för detta försvar kunna blifva användbara. Här finnas visserligen för närvarande flera sådana, som möjligen skulle kunna för krigsbruk beväras; men dessa fartyg äro likväl ej så skyddade eller i allmänhet till konstruktion och inredning sådana, att de kunna blifva lämpliga till egenteliga stridsfartyg, hvaremot de skulle blifva särdeles användbara för en mängd andra likaledes ganska vigtiga behof under ett krig, såsom till transporter, bogseringar m. m. Komitén har således ansett det vara af vigt, att privata ångfartyg må under krig kunna tagas i anspråk för statens räkning, och äfven, vid uppgörandet af sina förslager till fartygscerter samt antal fartyg inom desamma, påräknat, att biträde måtte kunna vinnas af privata ångfartyg, men dock ej funnit sig befogad till en framställning, huruvida sådant må, medelst en särskild lagstiftningsåtgärd, tillvägabringas. Om förändradt
Romerska folket hade beslutat, att en skald vid namn Tasso skulle lagerkrönas på Kapitolium, och fastän lager vexte i deras egna lundar, föredrogo de att hemta den från Parnassos. Var då den brutna kedjan mellan förr och nu återknuten? Ja, en stor förändring hade inträffat, ehuru det goda, halfvilda folket i Kastri anade intet deraf. Hellas var återuppståndet i frihetsanden, konsten och vetenskapen. Vetenskapen och konsten äro af naturen Hellener och oomvändeliga hedningar. De vörda Golgathas oliv, men Parnassens lager är symbolen för deras strider och segrar. De hvitklädda vandrarne – fadren och hans dotter – stego på en förfallen stentrappa uppför en klippa vid foten af den ena dalväggen och sågo nu orakeltemplet hvilande under de mörka fjellbranterna. En ålderstigen Apollonprest, den ende öfverblifne af hundra, bevakade dess bleknade prakt. Han träffades, hvilande under en cypress och stirrande på det hemlighetsfulla E, som någon af forntidens män hade tecknat öfver ingången till templet. Det händöende lifvets aftonrodnad genomskimrade hans infallna kinder, och skägget föll i hvita böljor öfver hans bröst. Pilgrimerna, ty sådane voro de likväl, helsade honom med vördnad. – Jag heter Krysanteus, sade främlingen, – och är en man af Athen. Denna flicka är min dotter Hermione och sedan sexton år tillbaka mitt enda barn. – Jag helsar er välkomna, sade Apollonpresten Herakleon. – Är edert ärende att bese helgedomen? – Nej, svarade Krysanteus, – vårt ärende är ett annat än skådelystnadens, som endast skulle mätta oss med grämelse. Vi hafva kommit för att rådfråga oraklet. Den gamle prestens ansigte uttryckte förvåning. – Vet du icke, sade han, – att Pythians röst är förstummad och de profetiska ångornas källa sinad? Den sista prestinnan är längesedan död. – Tyvärr, jag vet det alltför väl, svarade Krysanteus. – Men fast Pythian är död, lefver den siande guden evigt.
Då nu en församling har rätt att, när den så för godt finner, kalla en 4:de prof-predikant, skulle det då vara den förmenadt att kalla den till embetet mest kompetente person, blott af den orsak, att han vore fyllda 65 år? Vi veta äfven att mången gång personer vid den åldarn hafva mycken vigeur, och derpå kan jag lemna ett särdeles talande bevis. Om Leksands pastorat blefve ledigt, så skulle församlingen sannolikt enhälligt välja en prestman, som, i händelse Utskrts nu förevar:de förslag antoges, ej skulle få något förslagsrum, derföre att han är öfver 65 år. Jag kan dock försäkra att denna man ännu har så väl bibehållna kroppskrafter, att han ej skulle tveka att vid skridskoföre tillryggalägga ett par mil på skridsko ; och med kännedom om den mannens vigeur och egenskaper i öfrigt, skulle jag ej ett ögonblick tveka att välja honom till själasörjare. Jag förenar mig med dem, som yrka afslag å Betänk. Hr Tham : Då jag sista gången begärde ordet, var det i anledning af Gr. Taubes yttrande att Konsistorierna, vid förslags upråttande till Konsistoriella pastorat, endast taga tjensteåren i betraktande. Gr. Sparre har redan förekommit mig och uplyst att detta alls icke är förhållandet, och jag vill endast tillägga såsom motbevis att, när jag upfördes å förslag till det pastorat, jag nu innehar, upfördes derå en person, som var ett års embetsman och tre dagar sedan han aflagt pastoral-examen. Hr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Lika med fyra före gående talare får jag anhålla om afslag å Betänk. Den -t Januari. Hufvudsakliga skälet för afslag är, efter min tanka, att ålder i och för sig alldrig bor vara ett skäl för uphörande af rättigheter, som man förut njutit. Obilligt, som det alltid skulle vara, blifver det ännu mera så i fråga om presterskapets befordran, då inom detta Stånd inga pensioner finnas och befordran eller transport således är enda utvägen att vinna en lyckligare ställning och en lugnare verksamhet, likasom att för efterlefvande bereda sorgfriare utkomst. Gr. Lagerbjelke:
Fruktan och bäfvande är mig uppåkommet, och grufvelse hafver öfverfallit mig. Jag sade: O! hade jag vingar såsom dufvor, att jag måtte flyga, och någorstäds blifva; Si, så ville jag draga mig långt bort, och blifva i öknene. Sela. Jag ville skynda mig, att jag måtte undkomma för storm och oväder. Gör, Herre, deras tungor oens, och låt dem förgås; ty jag ser orätt och trätor i stadenom. Sådant går dag och natt allt omkring, innan hans murar; möda och arbete är derinne. Orätten regerar derinne; lögn och bedrägeri vänder intet igen uppå hans gator. Om min fiende skämde mig, ville jag det lida; och om min hatare trugade mig, ville jag gömma mig bort för honom. Men du äst min stallbroder, min skaffare, och min kände vän. Vi, som vänliga omginges inbördes med hvarannan, vi vandrade i Guds hus tillhopa. Döden öfverfalle dem, och fare sig lefvande uti helvetet; ty all skalkhet är uti deras hop. Men jag vill ropa till Gud, och Herren skall hjelpa mig. Om afton, morgon och middag vill jag klaga och gråta; så skall han höra mina röst. Han förlöser mina själ ifrå dem som vilja till verka med mig, och skaffar henne ro; ty de äro många emot mig. Gud skall hörat, och späka dem, den alltid blifver. Sela. Ty de vända sig icke, och frukta Gud intet; Ty de lägga sina händer uppå hans fridsamma, och ohelga hans förbund. Deras mun är halare än smör, och hafva dock örlig i sinnet; deras ord äro lenare än olja, och äro dock bar svärd. Kasta dina omsorg uppå Herran, han skall försörja dig; och skall icke låta den rättfärdiga i oro blifva till evig tid. Men Gud, du skall nederstörta dem uti den djupa kulona; de blodgiruge och falske skola icke komma till sin halfva ålder; men jag hoppas uppå dig. Ett gyldene klenodium Davids, till att föresjunga, om den dumba dufvona ibland de främmanda, då de Philisteer grepo honom i Gath.
Brännvins bränningen begagnas ock såsom ett hjelpmedel, i synnerhet när spannmålsprisen äro låga, och myckel ondt uppkommer både deraf och af den falska opinionen om drankens förträfflighet och oumbärlighet i kreatursutfodringen. Kommunikalionerne inom Länet äro goda och tillräckliga. Nya vägar hafva icke blifvit anlagda; men årligen förekomma frågor och tvister 14 om smärre vägars indelning till allmänt underhåll. De gamla lokalerne för skärgårdsprodukters utbyte emot spannmål begagnas ännu, ehuru detta byte är högeligen ofördelaktigt för landtmannen. Om gårdfarihandeln är redan anmärkt, att den på vissa trakter synes aftaga. I andra öfverklagas den mycket. §. 4. Politisk Författning. Jordeboks-förändringarne bestå deruti, att genom skattläggningar mantal Krono tillkommit, att antalet af skattehemman förökats med <4ig mantal samt att i3 odlingar, a:ne par stenar i mjölqvarnar och i5 sågqvarnar blifvit skaltlagda. Länet innehåller nu tillsammans 3,5581 mantal. Intet hemman har förfallit i ödesmål eller blifvit af öde upptaget. Nya odlingslägenheter upptagas deremot tid efter annan. Hemmansklyfningar föranledas ofta af arf och andra laga fång. De ske dock ej i mindre delar än sådana, hvarå åbo kan vara besutten. Samfälligheterna i åker och äng försvinna mer och mer. De i Länet anställde i3 Landtmätare äga full sysselsättning. Under dessa 5 år hafva r 79 g mantal undergått laga skiften, å en arealvidd af i4>fP2 tunnland, som haft till följd att 134 åboer utflyttat från bylag och anlagt nya bostäder, hvaremot a53 qvarblifvit vid de gamla. Sådana skiften kunna dock sällan ulan rättegång fulländas och, ehuru oskattbara för framtiden, medföra svårt lidande för ögonblicket. Antalet af jordägare och arrendatorer är nära nog lika stort, dock halde förres antal under dessa år något ökats. I Länet finnas i5| mantal posthemman samt 27 gästgifvaregårdar» deraf 2 i släderne.
Ridderskapet och Adeln, med frånträdande af dess förra Beslut, benäget medgifver, att den ofvanomförmälde skrifvelse järder i likstämmighet med, dea allgjäanast 478 BevillningsUtskottets Betänkandeit> antagna meningen expedierad; och tror Utskottet sig äfven böra återföra samtlige Riks* Ståndens uppmärksamhet derpå, att vid samma tillfälle ej lemna ur sigte Utskottets i första Retänkandet gjorde och utan anmärkning lem* nade framställning, om vigten deraf, att Kongl. Maj;t, med utöfvande af sin Konungsliga rätt, vårdar Svenska Fabrtkemes och Mandelns för* mån, i händelse någon regering eller handelssammansättning ville genom ökade exportpremier, eller eljest försöka att hit i Mandet i mängd införa sådane varor, som här kunna tillverkas, eller ock om den oförmodade hän* delsen skulle inträffa, att någon fremmande Magt alldeles förbjuder införseln af en eiler flere af Sveriges förnämsta Exportproducter, likaledes förbjuder, enär sådant kan till Statens sanna fördel lända , införseln här i Landet af de förnämsta exporter, som från en sådan utländsk Magt till Svesige annars vanlt* gen directe införas. III. I sammanhang härmed får Utskottet vörd* Samligen vid handen gifva, ätt Högloft, Rid* derskapet och Adeln bestämt, det burde vid den blifvande TullTariffen det tillägg ega rum, att Riksens Ständer skulle hoS Kongl. Maj:f i underdånighet anhålla , ätt Kongl. Maj:t täcktes efter vederbörandes hörande, enligt de af Riksens Ständer faststälde grunder, vidtaga den nedsättning af TullTariffen •> hvartill omständigheter ne kunde föranleda, och om hvil* BevillningsUtskottets BetänkanJen. 479 ket beslut de öfrige 3:ne Respective RiksStånden' skulle genast erhålla underrättelse.