Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer i denna modification, emedan det kan vara likgiltigt, på hvad sätt en sådan arbetsskyldighet uttryckes. Dock skulle i denna organisation uppslå någon skilnad 22 Den 20 Januarii f. m. ifrån de arbets-compagnier vi redan hafva i Carlskrona och Wanås, hvilka äro straffanstalter, ett förhållande, sora här icke skulle komma i fråga. Herr Munck af Rosenschöld: Det synes som icke alla de Talare, hvilka yttrat sig, insett skillnaden emellan naturtillståndets och samhällsordningens rättigheter. Den senare lägger alltid ett band på det förra. Om nu Nationen, genom sina representanter, stadgar en samhällsordning på sätt Utskotten föreslagit, åstadkommer det icke någon inskränkning i medborgerliga friheten, nemligen i fall man medgifver, att den, som icke finnér sig i denna samhällsordning, må kunna lemna fäderneslandet. Den nu föreslagna modificationen är ännu nödvändigare i ett land, som har att kämpa mot ett hårdt climat samt mindre frugtbar jordmån, och der man behöfver tillse, att hvar och en medborgare förardedes alt använda sina arbetskrafter på det för honom sjelf och samhället förmånligaste sätt. Der bör man icke anse en sådan författning, som den ifrågavarande, för ett ingrepp i den medborgerliga friheten. Jag har exempel af erfarenheten i den provins jag bebor, att många obesutna arbetsföra menniskor, i bördiga år med låga priser på lifsförnödenheter, blott arbeta 2 å 3 dagar i veckan, derföre att de med för t j ensten deraf kunna underhålla sig med familj, och fördrifva den Den 20 Januarii f. ru. 23 öfriga tiden i lättja och sysslolöshet, som dock icke är till någon förmån för dem sjelfve. När missväxt sedan inträffat, och de ej kunnat få tillräckligt arbete för sitt uppehälle, hafva de hesuttne jordbrukare, som i bördiga år ofta förgäfves anlitat deras arbetsförmåga mot öfverdrifvet pris, blifvit nödsakade, att underhålla dem. Är detta jemlikhet i ömsesidiga rättigheter och skyldigheter?
JM 207; JM 316, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de ifrågaställd ersättning och belöning å Prof. Nycander för en af honom upfunnen röst-räknemachin; Ban ko-Utskpttet: JM 65, med förslag till sammanjemkning af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, i fråga om decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 10 på aftonen. in fidem protocolli, Albert Munck. 204 Den 14 Oktober fj m. Lördagen den 14 Oktober 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 7 prol-utdr., deraf ett för d. 4, 5, 7 och 11 dennes och de öfriga för sistnämnde dag, samt pleni-prot. för d. 5 sisth Juli e. m. Upläsles lill justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomne förslag till R.
Hvad fallet af utmätningssaken angar, är det väl gaant, att de inteckningar* hvarom hat frågaa är, i sådana händelser* icke behöfva uppvisas i hufvudskrift , och således kunna undandragas allt åtecknande,• men just för dessa fall är likväl bestämdt, att* der som ej inteckningshafvaj nes personer redan äro af utmätningssökarden kände, skola de genom kungörelse ä allmänna Tidningsrne kallas; de inteckningar för hvilka allmänheten skall varnas , blifva således redan kungjorde , och den ena kungörelsen läses och ibogkommes icke mer än den andra. Afvert dessa inteckningar i egendorcij hvarå Offentlig Auction redan blifvit kungjord, torde enligt hvad erfarenheten säger, icke vara serdeles löpande. Åro sier in« teckningshafvare så kände, att ingert kungörelse i allmänna T dningsrne införes, blifva de i det siä! M personligen af utrr>äfningssökanden kallade emot bevis, sorn sedan på behörigt ställe företes, och hvaruti den person, som då har in* teckning, sjelf erkänner detta förhållande. Det synes således som skulle vederbörande i de fall, där en mindre köpesumma än inteckningarnes belopp* ger anledning till en ogiltig inteckning alltid hafva vägen sig anvist, att efterfråga hvar den finnes. Methoden dertill sy - Il 6 Den ii Junii f. »7, nes icke tillhöra inteckningslagen ensamt, utan i allmänhet lagarne om pant, och torde ett stadgande derom lämpligast kunna i UtsökningsFör fattning arne införas. Om t. ex. derstädes biifver stadgadt ’’att der som pantsättning till flere personer af samma pant upplyses varajFskedd, Konungens Befallningshafvande må äga, så snart genom pantens laga försäljning blifvit utrönt, att panten icke medfört säkerhet för alla dem sorn uti den innehaft panträtt, förelägga alla dessa panträtts innehafvare, lika tid som för stämning utsatt finnes, att med uppvisande af hufvudskriften styrka, det förhållandet blifvit å sjelfva hufvudskriften till undvikande af missbruk antecknadt,” synes mig ändamålet mera säkert vara vunnet.
I dessa afseenden tyckas således-närvarande omständigheter vara gynnande för återställandet af reda i penningeoch kredit-väsendet; och Committéen, återkallande i sitt minne elen epok , då Eder Kongl. Majit behagat anbefalla dess arbeten, vågar nästan smickra sig med hoppet att härutinnan hafva sammanträffat med Eder Kongl. Maj:ts egna tankar. ”Törhända,” så hafva Dess Eedamöter ofta sagt hvarandra, ”vill Konungen ”draga fördel af den tidepunkt, då Europas vig”tigaste interessen, nödtvunget rigtade åt södern, ”lyckas förvissa om ett långvarigt tillstånd af fred ”och lugn uti Norden, i den mån åtminstone, ”sorn det är möjligt att beräkna ödets framtida ”domar, och händelsernes allt mera hastigt hvälfvande lopp.” Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 355 r • - c t Då Committeen företagit det al Eder Kongl. Majit i Nåder anbefalldta åliggande, har dess första omsorg varit att söka ett stöd uti någon osviklig grundsatts, sådan, att den förenade allas interesse. En sådan grund har Committéen trott sig finna uti egande-rätten, hvars oföränderliga helgd är vigtig för alla, till och med för dem, som intet ega. Ty äfven ibland dessa finnes ingen som ej önskar förvärfva, hvars arbete, hvars verksamhet icke rigtäs åt detta föremål, och som i händelse han lyckats, och således inträdt uti en gemensamhet af njutning med de egande, icke då välsignar tillvarelsen af de säkerheter, hvilka han dittills måhända oförsigtigt hade klandra_b, Uti det ofta förekommande ordet egande-rät; införlifvar Committéen begreppet om all slags förmögenhet, der efter gäldens afdragande behållet öfverskott finnes , den må för öfrigt bestå i fast eller lös egendom, 1 varulager eller penningar. Alla hafva lika rättighet att vårdas och skyddas, ehuru jordegendomens mera allmänna vigt och dess nuvarande betryckta läge gifva henne anspråk på någre särskildt gynnande anstalter.
Men för hvar gång skyndade Aske-pjesken ut ur kyrkan, innan tjensten var lyktad, alldeles såsom ofvan förtäljes. När prinsen och hans tjenare slutligen kommo till gården, för att passa lilla gull-skon, stängde käringen in sin styf-dotter i stallet; men afhögg hälarne och tårna på sin egen dotter. Prinsen ville dock inte tro att hon var den rätta. Då tog käringen fram silkes-handskarne och gull-äplet, och prinsen kunde nu icke längre tvifla. Men i detsamma kom der en liten fogel och hackade på fönster-blyet, och qvittrade: »De hugga af häl, de hugga af tå. I stallet är den som gull-skon går på.» Nu upptäcktes styf-moderns falskhet, och konunga-sonen höll sitt bröllopp med Aske-pjesken. Enligt en annan öfverlemning ifrån ~S. Småland~, lät prinsen villa sig af drottningens illfundighet, så att han tog den falska jungfrun med sig i vagnen, för att draga hem till sitt eget rike. Men när de färdats ett stycke kommo de till en bro. Der satt en fogel i trädet, och sjöng: »Hacka häl, hacka tå! Hemma sitter jungfrun i badstu’n och gråter, hon, som gull-skon går på.» Nu märkte prinsen att han var besviken: vände tillbaka till drottningens gård, och fann sin rätta käresta i bad-stugan, der hon blifvit instängd af sin elaka styf-moder. En tredje uppteckning ifrån ~S. Småland~, kallad Fröken Skinn-pels Rör i askan, har en vidlyftig inledning, som blifvit lånad ur sagan om »De tre Under-skogarne». Deruti förtäljes om en elak styf-moder, som sände sin styf-dotter till skogen att gå vall, men icke gaf henne någon mat, utan allenast en beta hafre-bröd. När så brödet var allt, satte den lilla sig under en ek och grät. Då kom der fram en stor ~hvit björn~, och sporde hvarföre hon var så bedröfvad. Flickan sade som sanningen var, att hon blifvit skickad ut i marken af sin onda styf-moder, och att hon nu icke hade någon att hylla sig till i hela verlden.
Beredningen tillständigt att ingå i en sådan pröfning, sedan Constitutions Utskottets Betänkande af den 16 October 1810 rörande dylika ämnen, blifvit af 2 :ne Stånd afslaget, och detta afgörande således ej tillkomme Utskottet. 8 mom. borde enl. Beredningens tanka bibehålla dess lydelse, hvadan sista Constitutions Utskottets anmärkning deremot skulle förfalla. I den föreslagna nya Redactionen af 11 mom. skulle införas 5te efter 3 §:s 4de mom. Efter ordet läggas och till mom:s slut förändras lydelsen sålunda: inhemte llofCanzleren i underdånighet Kongl. Maj :ts nådiga befallning huruvida skriften bör till för yttrande frigifvas, eller under vidare qvarstad till återutfdrande förblifva, då det på Konungens nådiga pröfning må ankomma om och till hvad belopp Bokhandlaren må njuta ersättning af Stats-medlen.2 Beredningen åtskildes Kl. 1ji 8. In fidem Aug. von Hartmansdorff. Denna sats har varit föremål för en del omredigeringar. Ursprungligen har stått: sorn enl. Grundlagen endast finge af göras. Därefter har med sekreterarens handstil endast ändrats till ensammt. Slutligen har en annan hand strukit sammt och däröver skrivit dast samt infogat ett nu efter ordet Grundlagen. 2 Orden det på Konungens t. o. m. må njuta äro tillskrivna i marginalen. Meningen löd ursprungligen: . .. förblifva, dä Bokhandlaren {tryckaren) för Transport-Kostnaden njute ersättning af Stat s-medlen. Den 16 Juni 1812 f. m. Justerat d. 17 Junii 1812. A. G. Mörner. Tisdagen den 16 Junii, Kl. 10 föremiddagen sammanträdde R. H. S. Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Trvckfrihets-mål, då dess samtelige Ledamöter voro närvarande.
Att hon skulle ... ännu närmare. »Nej, låt bli mig!».. jaså ... nå, Hanna skulle vara snäll och göra spelbordet i ordning, och hämta ljus, och skicka någon ur köket med det här till tullförvaltarn — han skref några ord på ett blad ur notesboken. Det vore dessutom bäst att hålla kvällsvard i beredskap ... det fans väl någonting varmt, hvad fans det för varmt? Kalfstek? Nåja, kvarför inte smörgåsbord och kalfstek — men med pickles. »Dra sen ner gardinerna ... lilla Hanna! »Låt bli mig, har jag sagt.» »Nå-seså — hvad Hanna är barnslig!» Efter en stund anlände Gardberg, med befallningsmannen, och äfven tullförvaltarn infann sig snart, hvilket måste anses som en ren lyckträff. Han brukade aldrig göra sig någon brådska. Redan från början var Behr på dåligt humör, och detta förbättrades ingalunda, när de andra motsatte sig nya kortlekar. »Ska jag spela med de här plumppapperen?» För att få någonting i gång, gaf han dock slutligen med sig. »Men kom ihåg: intet prat!» Händelsen fogade emellertid så illa, att herr Edvard satt med en historia ända uppe i halsen, och den måste han göra sig af med, om det alls skulle kunna bli tal om att måla med eftertanke. Han hade hört — men ville icke säga af hvem — att Sedegren nyligen råkat få se ett gammalt porträtt af fröken Margit, och sedermera låtit undfalla sig något obetänksamt ungkarlsord — det hade väkt munterhet. Huru flickan fått veta af det, var obegripligt. Men när hon mött honom, provisorn, i går på gatan, hade hon frågat om det var sant? Oh, så han nekat! Då hade hon tviflande skakat på hufvudet, men sedan slagit bort alltsammans i ett skämt ... med tårar i ögonen. Tullförvaltarn klämde till med grandissimo. När sista sticket var taget, brusade Behr upp. O, du milde! Att inte förstå att spela ut spader, fastän han hade begärt ... han viste inte huru många gånger ... »det är ju så att man kan bli galen! Hvad tänker du på, Gardberg!
Kommittén har fått i uppdrag att inrätta folkskolor, som njuter statens bidrag. Men som erfarenheten ännu inte är tillräckligt stor vad gäller den nyligen uppfunna elementära läsmetoden, fordrar detta ärende större omtanke än skyndsamhet. Kongl Maj: t har anbefallt Konsistorierna att tillse att allmogens barn får undervisning och att de lärare som antas på landet är skickliga och välfrejdade personer. Uppfostringskommittén har inte lämnat någon möda ospard att hitta lämpliga läroböcker i språk och vetenskap. De har kunnat använda statsmedel i förskott. Ständerna har anslagit en spannmålstillgång på 3.292 tunnor 23 kappar kronostritt, för att förbättra de allmänna skolornas ekonomi. Uppfostringskommittén skall fördela anslaget. De svagast lönade lärarna bör få förbättring. En interimstat för läroverken har bildats, som ser till att alla lärare av samma grad erhåller lika lön. Inga nya läroverk är föreslagna i den staten. Utom ett i Visby, som invigdes 1820. Inga löner får rubbas under lärarens livstid, men då han avlider och tjänsten utannonseras, sänks lönen. Överskottet sparas. Vid en förbättrad organisation av huvudstadens Undervisningsverk har man uppmärksammat att de s k kyrkskolorna inte svara mot sin bestämmelse vare sig i form, lärdom eller styrelse. En total förändring är nödvändig. Istället för den katedralskola och de 7 kyrkskolor som funnits i Stockholm och som drar 940 tunnor spannmål och 10.986 riksdaler i pengar, bör inrättas ett gymnasium, två högre lärdomsskolor, fyra lägre apologiskolor samt tre Lancasterska Pedagoger. Detta är redan verkställt och samtliga lärare är försedda med tillräckliga löner. Skolorna har blivit populära och ett avtagande förtroende för pensioner och enskilda läroinrättningar märks redan. En förändrad organisation för de i Lappland inrättade undervisningsanstalter har varit nödvändig. Man måste anlägga fler skolor i lapp-pastoraten då fjällapparna endast fick sin religionskunskap genom ambulerande undervisning, som äldre lappar mot arvode åtagit sig Nu antas skickliga kateketer, som följer lapparna vid deras flyttningar och ger undervisning både till ungdomen och till de äldre under medverkan av särskilda utsedda lärare. Deras åtgärder inspekteras varje år av förordnade och för upplyst religionsnit kända präster.
Förordningen den 12 November 1766 , sa vidt de anga låsen får Handlingar, som i Revisionssaker till Kongl. May.t frän Hofrätt insändas, varder 1 Mom. af 3 /. t 30 Cap. Rättegångs-Balken andr adt till denna lydelse: 'J’Nu häfver parten fatt Hofrättens svar och tillstånd; sände då Hofrätten parter nes skrifter, och alla Bilagor, med skrif t eliga LnnUtskotlets Betänkande N:o 112. i5 CJ berättelsen deröfver, hvarå, dömdt är, t ill Konungen in; late och väl och rent afskrifva hvad för Rätta är taladt och svaradt, nied Hofrättens omröstning till domslutet: och parten löse den afskrift ut, såsom serskildt stadgadt är." a:o. I sammanhang och öfverensstäm. melse dermed, ändras Kongl. Förordningen den 24 April 1764 sålunda ; "Den part, som sokt, att Kongl. May.t må pröfva Hof rättens dom eller utslag, bör inom 14 dagar, ifrån det han Flof rättens tillstånd erhållit, gifva in stämpladt papper till Handling ar ne, som skola till Konungen från Hofrätten insändas, och inom en månad, efter det samma Revisions-sökande blifvit beviljaclt, inleverera lösen och stämpladt papper till Protocollen, enligt den reqvisition, parten äligger att i Hofrättens Cancellie uttaga; om hvilket allt Hofrätten, då Revisions-sökandet beviljas, bör parterne påminna. Och skall den part, som detta försummar, hafva lfi LagUiskoitus Betänkande N:o lia. förlorat sin talan i saken, och staude dd vid Ho/rättens dom eU ler Utslag Stockholm dea 10 October 1829* STOCKHOLM, Elmuns och Granbergs Tryckeri, »829. LagVtsiottets Betänkande Nio 11 5. N:o irj. Ankom till Erped. Utskottet elen ig Octob. iS2o.
Men då, på sätt jag förut anfört, portionspriset för år 1856 utgjorde 10 sk. 8 rst., har det för år 1857, sedan behöriga leverans-auktioner blifvit hållna^vid sista slutet af år 1856, i följd af prisstegring uti å de i utspisnings-staten ingående mat-artiklar, stigit till 12 sk 2 rst., hvarigenom beklagligen upkommer en skillnad på hvarje utspisad portion af 1 sk. 6 rst., hvilken skillnad föranleder en ökad utgift i mathållningskostnaden för år 1857, jemförd med samma kostnad för föreg:de året, af icke mindre än 60,000 Rdr Ernt. I följd af detta faktiska förhållande, som lika litet kunde vara kändt vid den tid, K. M.-s Propos. afgafs, som det kan tillskrifvas KrigsStyrelsens förvållande eller bristande förutseende eller Den 7 Juli e. m. 157 misshushållning, och då besparingarnas å J:de HufvudTiteln anlitande för detta årets behof ieke kunna afses i större mån, an som af K. M. redan blifvit upgifvet, samt manskapet torde böra bibehållas vid den detsamma alltsedan hösten 1855 tillerkända förmånen af åtnjutandet utaf en, om icke fullt tillräcklig, dock hjelplig, underhålls-portion, så att det ej må lida brist, eller rental' svälta; föranlåtes jag härå fästa E. St:rs upmärksamhet oell anhålla, att extra anslaget för meranämnda mathållning måtte af E. St:r bestämmas att utgå för år 1857 med 210,000 Edr Ernt. Frih. Tersmeden: Att fatta ett så beskaffadt beslut, som Hr af Klint nu, på grund af de utaf honom lemnade uplysningar, begärt, tviflar jag kan låta sig göra, enär en pröfning af de åberopade hatilingarne torde böra först af Utsk. verkställas, och är det derföre jag härmed får föreslå, att den föredragna punkten till Utsk. återremitteras.
Angående sjelfva saken torde således icke meningarne vara delade, utan det är endast med afseende å det sätl, hvarpå framställningen blifvit gjord, som Utsk:t ej ansett densamma förtjena afseende. Då det emedlertid visar sig, att den af K. M:t nedsatta komité för veterinärväsendets ordnande ansett den uti förevarande motion afsedda lärarebefattning vara erforderlig och särskildt hos K. M:t anmält, att behofvet deraf vore så trängande, att den borde anordnas, irman veterinärväsendet i dess helhet hunne organiseras, så tror jag för min del, att jag utan att göra mig skyldig till någon inkonseqvens kan förena mig i anhållan om afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till motionärens framställning. Frih. Liljencrantz, Johan: Under dagens plenum har den åsigt blifvit uttalad, att det i allmänhet är vådligt att på framställning af enskild motionär bevilja ett anslag, då det dermed afsedda ändamålet icke varit underkastadt K. Uti förevarande fråga se vi en bekräftelse af denna åsigt. Af den promemoria, som rörande denna fråga blifvit inom Ståndet utdelad, inhemtas, att Kongl. Sundhets-Collegium, till hvilket frågan blifvit hänskjuten, ansett en lön af 2,000 rdr vara för den ifrågavarande tjenstemannen tillräcklig; och man har i allmänhet icke märkt, att émbetsverken för sina underordnade tjenstemän föreslagit allt för små löner, snarare tvertom. Under sådana omständigheter tror jag det vara mindre lämpligt att bevilja en så stor lön, som motionären föreslagit, synnerligen som all utredning af frågan saknas, och man sålunda ej är i tillfälle att bedöma, huruvida den ifrågavarande tjenstemanneris åligganden kunna anses motsvara detta lönebelopp. Det lämpligaste vore enligt min tanke att afslå motionen; men skal! man bifalla densamma, så anser jag det ej vara skäl att bestämma lönen högre 628 Den 28 April f. m. än 2,000 rdr; och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Jag wet at man Lil en början swarar mig: Wi hafwe et Utstött som stall utarbeta detta, och at det är tids nog derom öfwerlägga, när Utstottet inkommit med fit xrojsct eller Betänkande; men som det icke^är möjeligt, at Utstottets Ledamöter utan föregången 6i8cu88l»n kunna känna den hos Nationen rädande Lankan, och det icke eller lämpar fig til nuwarande omständigheter, at hwarje enstilts mening bör af Utstottet uptagas, pröfwas, gillas eller förkastas, sä tror jag at ändamälet säkrast winnes, om Ridderstapet och Adeln bechagade nu yttra sig, om Stäts werket genom indragningar af umbärliga Lorder och Ämbetsmän bör hämta understöd för löner til nu inrättade höga Ämbeten, hwarunder synnerligast inbegripes lustiti^-Ombudsmannen som i con 8titutiorr - Den 22 Innis. 855 Ltitutionsn högtidligen är antagen, och är efter sakernas tagna stick alldeles nödwändig, eller om Stalswerkets häraf upkommande behof endast Lör fyllas med extra bestattningar, derom Bervillningsckltstottet komme at besörja. Min tanka är ät indragningar fä ste, och de bestä til en början: i.-o Uti hela Jägeri-Staten, hwilken som den hittills blifwit employeraä, aldrig warit
Maj 1837, försäkrade löne-inkomst af 1,000 R:dr, redan innehar bostäl!s—forin t n, och således hans öfverflyltning på Vetenskaps-Academiens stat, hvarå observators-lönen finnes upptagen till endast 800 R:dr, skulle för honom medföra en löne-nedsättning af 200 R:dr, hvilken Rikets Ständer, med afseende å Selanders vetenskapliga förljenster, icke ansett lämpligen böra komma ifråga, Rikets Riänder beslutat, alt, såsom löne-fyllnad må för Selander personelt å Allmänna Indragnings-staten uppföras 200 R:dr, att utgå, så länge han ifrågavarande Observalors-tjenst innehar. 7:o Uti underdånig skrifvelse den 11 sistlidne December hafva Rikets Ständer redan anmält deras beslut att, i enlighet med hvad E. K. M. Nådigst föreslagit, å Allmänna Indragnings-staten uppföra aflöningen för Öfvertalige embets och tjenstemän i E. K. M:s Canzli, till ett belopp af 16,244 R:dr 26 sk. 9 rst., med derunder inberäknade 568 tunnor spanmål; förutan löne-ersältningar: åt Expeditions-Secreteraren C. Walhelm af 200 R:dr samt åt Protoeolls-Secreteraren J. Hegardt af 400 R:dr. 8:0 I frågä om den af E. K. M.
För öfrigt får jag förklara, det jag för min del ansar Riksens Skändar ovilkorligen nu böra bestämma de grunder, efter hvilka Bankens inkomster skola i låneväg emellan Näringarne fördelas. Herr Mann-erflam: Discussiouen har blifvit inledd på ett föremål, sorn icke egenteligen hörer till ämnet. Jag instämmer gerna uti tillstyrkande, att någon utväg må beredas för lån till Idkare af Sillfiske, om den lyckliga händelse skulle inträffa, att denna Näringsgren, sådan den fordom var, åter skulle komma i flor; men jag får härvid erhindra, att BancoUtskottet redan härom lemnat ett serskilt Betänkande, deruti blifvit föreslagit, att ett temporairt lån i Discontväg borde lemnäs* Att åter för detta tillfälliga behof göra ett bestämdt anslag af Bankens årliga inkomst, hvilket nu är i fråga, anser jag i alla afseenden otjenligt. Jag har i öfrigt förut både i dag och uti mitt vid Utskottens Betänkande bilagde anförande yttrat mina tankar om Bankens Låne-rörclse, och deruti äfven nämnt, att på sätt en värd Talare yrkat, afqvittning på Bevillnigen vore vida bättre, än utlåning af Batikens inkomster till Discontcreditiver; men då man nödvändigt vill utlånadessa inkomster ochsåledes fortfara att gifva Bevillning till utlåningar, har jag ansett dessa bäst använde på jordbrukets förbättring. Jag har hört många skäl heremot anföras, och jag har förut besvarat en del deraf. Jag önskar lifligt, alt den tid må komms, dl de fleste Jordbrukare af eget förlag kunna odla, men den är ännu aflägsen, och det tyckes vara en serdeles motsägelse, att då man allmänt öfverenskommer, att mången Jordbrukare är i våda au, i följd af förlägenhet och brist på låne-tiilgångar, sälja sin jord, man ändå yrkar, att Jordbrukare icke böra låna , ens tili odlingar.