Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande l\’.-o 33. te-Contracten, hellre än att betala denna således nedsatta mÖtesafgift, det står densamma öppet att sådant yrka; börande likväl, i sådant fall, ,de fleste rösterna ibland Rustoch Rotehållare, upptagne vid sockenstämmor och vederbörligen uppgifne till Konungens Befallningshafvande, derom afgöra; 4:o att den reserverade behållningen af gamla Passevolancefonden. må, jemte hvad nu finnes öfver af den nya, begagnas till bestridande af de tillfällige kostnader, som öfverstiga årets inkomster af mötesafgiften; hvaremot blifvande öfverskott deraf böra för Rustoch Rofehållares räkning reserveras. Genom ett sådant beslut återförsättes denna obehagliga sak i ett rättsenligare förhållande, samt kan vid nästa Riksdag slutligen behandlas på det sätt, att allas rätt blir förenad med den allmänna fördel, sona genom Arméens vapenöfning åsyftas.” STOCKHOLM, Ecksteiäska Tryckeriet, 1834- Statssam Allm. Besv. och Oecon.-Utskotlcns Utlåtande 2V.v 36, i N:o 36. Antom till Exp.-Utskottet den 21 Nov. Utlåtande, angående Roteringsjemnkningen vid JVesterbottens Regemente. Stats-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten hafva, idella ämne, till behandling fått emottaga ej mindre Kongl. Maj:ts under den 18 sisllidne Januarii Lill Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse (N:o 22), än ock ett af Riksdagsfullmägtige J. J. Rutberg och Per Henriksson från Norrbotten samt Anders Normark och Olof Olsson från Westerbotten till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet anförande.
Dest förutan föreställer jag mig att "eu sä wäseudtlig förändring uti Borgare-Ständets "Constituerandc medförer en hufwudsaklig förändring "i sjelswa Constitutionen, och om wilkor sä häftas "wid Personer till bewarande af deras Niksdags"manna-rätt, sä skulle alla Ständ kunna komma att "underkastas förändringar, dem Regerings-Formen "alldeles icke medgifwer. Respeetive Stånden, sädane "som de nn äro, hafwa stadgat Negerings-sältct för "sig: blifwc det ock deras." 310 Expeditioner till Riks-Aläiideu. Härmed förenade sig i afseende vä de sist anförde skäl Herr Professorcu Doctor Wistman. Wid 33 8-m yttrade sig Herr RiddarhusSeereteearen silverstolpe, "att han ansage sig böra "ichom gifwet antaga, att det i samma § upptagne "stadgande, att under Civi!- och Criniina l-Lag "borde elfwen förstas de delar af Krigslagar "och Författningar rörande Krigswäscudet, "som aga tillämpning till Medborgare utom "Krigsstaten, äfwen borde gälla om de aiimänna "principerue för allt hwad i Krigslagarne bör konuna "under benämning ar tivistcmal eller brottmål, men "ef om de detailleradc Disciplinsbud, som ur dessa "grundprinciper kunna härledas, hwilka diociplins"bud syntes honom kunna af Konungen allena stadias, äfwcnsom alla reglementariska föreskrifter i "afseende pä Armeens Erereice vch Oecouomie; hwil"kct han alitsa önskat mätte för tydlighetens skull "hasrva b!invit i ij-eu intaget." Uti demra rnening instämde Herr Brukspatron Eberstein.
Tolag »arnt dubbla Vägecb Malare-permningar R:dr Jaijrartcriiigs-afgift af Hus •oh Borgerskap { Utgifterna hafva deremot utgjort: 1 Inkvarteringspenningar och bil olly c or • • Ridr Cassernhusens underhäll! • Adiainistrations-kostnad . Banco, ehuru taxeringen under hela tiden bibehållits oförändrad, och utgifterna det sista året öfverstigit inkomsterna. Detta förmånliga resultat af Verkets förvaltning de fem föregående åren, anses dock icke kunna påräknas under innevarande och följande år, enär, utom den förhöjning af Inqvarteringsmedlen till Kongl. Lif-Gardet till häst och Kongl. Svea Artilleri-Regemente, hvilken blifvit en följd af dessa Regementers nyligen ökade Stat, coursell ovanliga stegring kommer att ansenligt betunga Inqvarterings-verkets Cassa. Vid 183a års slut hade Cassan en Capital-behållning af 48,333 R:dr 16 sk. Banco, som besparas till möjligtvis inträffande utomordentliga behof. Utom de af Stads-Cassan bestridda aflöningsbelopp för Stadens EmbetSoch Tjenstemän samt Betjente, hafva, pä Eder Kongl. Majt:s och Kronans Stat eller af Allmänna Stats-medel, årligen utgått de förut i 1828 års Berättelse uppgifna löneoch underhålls-anslag, nemligen: till Öfver-Ståthållaren samt Öfrige Embetsoeh Tjenstemän jemte Betjente vid Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie och Policekammaren B;eo R:dr 26,843: 26: 10. till Krono-Uppbörds-Verket .7,648: samt till hushyra för Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie och Slotts-Rätten för Stockholms Slott och Stad 1,000: _ _ Tillsammans Bteo R:dr 35,491: 26; 10.
Och det är därför man har så godt af » att bara. gå ut och g å », äfven på landet. En annan fråga är d e n: » Skall man gå ensam eller i sällskap '? » Beror på tycke och smak. Öfverhufvud taget har man vid promenader för hälsans skull mest nytta af att gå ensam, såvida man ej har följe med någon så intim, att man fritt kan tala eller tiga, efter som man hur lust, stanna, vända om, gå åt hvad håll man behagar o. s. v. Stundom kan det vara rent af ett behof att gå ensam. Den husmoder t. ex., som omgifven af en talrik familj, eller ansträngd af arbete, upptagen af omsorger om mångahanda, kanske ej ens har en vrå för sig själf, där hon kan komma uudan för detta mångahanda, för henne är det en oberäknelig vinst att få ensam gå ut och gå en stund, utan annat mål än att blott få vara ute och ensam. Det är något så trö- stande, stärkande och lugnande i att få vara allena med sina tankar, att kunna låta tanken irra hvart som helst eller hålla sig kvar vid ett, det är så upplifvande att på stadens gator se nya föremål eller att på landet iakttaga de fina skiftningarna i naturens arbete och sålunda få nya insatser i sitt själslif. Efter en sådan promenad kommer den trötta, missbelåtna, kanske litet vresiga husmodren hem uppfriskad, nöjd och vänlig — som en annan människa, som det heter. Jag vill ej här tala om, huru välgörande en sådan ensam vandring borde vara, när man har stora bekymmer, när man har något att ångra, när man öfverilat sig. Jag säger, borde vara, ty den är det tyvärr icke alltid. Mången bekymrad själ har på en så- dan ensam vandring kommit till förtviflade beslut. Men har man blott vanliga detta lifvets bekymmer, eller har man modig, kraftig karaktär och ett gudfruktigt sinne, då skall man. af en ensam vandring i naturens sköte hämta nya krafter för att bära de bördor, man måste bära, huru tunga de än förefalla oss. Mathilda Langlet.
Ätt, bör frän densamma infordra och pä lika säff upp» gifva, hvad kill completterande af dea Ättens Gcnea» .logie kan wara nödigt, och bör tillika efterse sin egen Ätts Gcncalogista Tabell, snut anmärka och uppgifva de brister deruti kunna finnas. Riddarhus«Utskottet mäste tillse att detta stadgande handhafwcs och till den ändan wid början af hvarje Riksdag, dä Ridderstapet och Adeln alltid är talrikast församlad, besörja att, efter tillsägelse genom Landt-Marskalkm in pleno, anslag för hwarje Bankafdelning till Geneologiernts completterande, warder till läglige tider och timar utfärdadt, dä hwarje gäng Minst 2:ne af Utskottets Ledamöter jemte en af Rid» dårhus - Cancellisterne böra tillstädes wara. § 6r. Sedan Kongl. Majit pä Riks - Salett ätstiljk Riksens Ständer och dem hemförlofwat, samt LandtMarst lkcn derefter pä Riddarhuset afstutat Ridde>stapet och Adelns sammankomster, aflämnar Landt - Marskalken Stafwen till den enligt Matrikeln älsta närvarande Grefven, hvilken med Sc)t deputerade af Ridderstapet och Adeln genast uvpträdcr till Kongl. Mrj:t, för att Landt - Marskalks-Stafwen i underdånighet ätsrlemna, och mä sedan nägon sammankomst för Ridderstapet och Adeln ej äga rum. LadcS pä Bordet. Ctt af Grefwe 6^I1enl)or§, gotron l4<-umnA, ingiswet Memorial upplästes sä lydande; - DL 4768 Den Zv October.
”Är vaktmästaren här, Carolina?” frågade matmodern den lilla tjenstflickan; och då denna besvarade frågan med ja, tog den gamla frun afsked af sin nya bekantskap, nedlade sjelf första qvartalet i hennes ridikyl, försäkrade att hon icke på länge haft en så treflig afton och bad Blenda vara välkommen åter följande dagen. ”Och det der arbetet – törs jag fråga derom?” sade Blenda, fruktande att denna vigtiga sak kunde råka i glömska. ”Jag skall i morgon skicka upp några stycken lärft, och sedan få vi vidare öfverlägga om ullklippningen, hålsömmen och mera dylikt. Min systerdotter ser ej på betalningen, endast arbetet blir så vackert som möjligt.” Huru hårdt slog ej hennes hjerta, då hon trädde ut i förstugan. Hon fann det sjelf temligen narraktigt att tro det grefven så der skulle förkläda sig. Emellertid var hon ej förr i stånd att få ur sin inbillning en stor i kappa insvept figur, än hon midt framför sig såg en liten man i grå syrtut, hvars ljusa långstripiga hår icke det ringaste erinrade om hennes riddares glänsande svarta lockar. Den lille, helt och hållet opoetiske mannen höll en lanterna i handen. ”Der är vaktmästarn, som skall följa fröken hem!” sade tjenstflickan. Och ett tu tre var Blenda med sin ledsagare ute på gatan. Här spanade hon åter till höger och venster. Men olyckligtvis röjdes ej minsta tillstymmelse till ett äfventyr. Hon kom ganska välbehållen till hemmet, der fru Emerentia afvaktade henne under en otålighet, som ej härledde sig ensamt från nyfikenheten, ty äfven hon å sin sida hade något att meddela. ”Nå, mitt barn, min Blenda, min lilla grefvinna, hvad har händt dig? Hvad har den nådiga damen sagt dig? Och hvem var den mannen som följde dig hem?” Så der ljödo den nyfikna moderns frågor, alla hvimlande om hvarandra. Blenda berättade allt, och fru Emerentias min antog en allt högre och högre förvåning. ”Hvad”, utbrast hon, sedan Blenda slutat, ”var det icke ens fråga om grefven?”
Woman ' s l~uildiug 4r jiiiunnd med jorden, de danska krinnornas rdstiiling iir stiiugd, ~: i r konferens iir w a r t ett minne blott, ~ n e u deu stora g~inrnsainhetstanken lefver kvar, och den star 111111 i 11ya former 11n~Ier olika tidw. Us denna stora tanke ar, soin sagdt, ocksd den fijrening fraiusyr~~ugen, hrilkens syfte jag ' i korthet denna stund fiir eder siikt frainstalla, ocli rued tanken pb, hrad den under de gihgiia dren sklrilct m h g a af oss kvinuor, och lned tacksamllet luot dem, soul fiirst rea liseracle den vackra tanlren, Iriinne~: jag wig manad ntt sluts mecl de orden, ined hvilka den finslre skdden borjade sin minness&amp;ng ofver v8r friijdade lundsmaninna Freclrika Bremer:)) Plats fiir idBerna! Plats .for de hoga, friboma tanlra~., som i viirldens natt likt .gniktor tiindas for v&amp;rt skulninti 6ga. ocll alstra, lyftn, lyss, viirma gladt! - .-, Eft studentmote med kristligt program. \ Motet vid Herlnfsholm p&amp; Sjalland sistlidne sommsr var iclse det forstn studentmote af detta slag, soin hillits i norden. Det hade haft tre fiiregfingare, ctt i hvardern nf de tre skandinavislia liinderna, - det sistn i Vadstena 1895. Men Atxninstone i ett afseende hade Herlnfshollilsnlotet en annan Irwaktiir iin de foregAende. Det vm det forsta nordislrn studentmote, hvartill kvinliga studenter sarslrildt jubjudits och hvaruti de i nligon namnviisd mdn deltogo.
Slottets Polis, Lysoch Renhål Ining Rosersbergs Slott Ved och Kol fö’r de Kongl Hofven i Summa R:d Kongl. Slotten. Reparationer åSlockholms Slott, m. fl. för Kongl. Hofven upplåtne Byggnader . • . Brand väsendet och yttre Lyshållningen u Kongl. Slottet . Drottningholms och Svartsjö Slott Gripsholms d:o Ulricsdahls d:o . Haga Lust-Slott och Park Arik. till Exp. Utsk. den 1 Oct.j kl. lo/, tn. Utlåtande, angående regleringen af Utgifterne under Riks-Statens Andra Hujvud-Titel. (JJ. Ad) Vid sistlidne Riksdag beslämdes anslags-summan under denna Ilufvud-Tilel, som omfattar anslagen för Justitise-Departementet, till ett samman räknad t belopp af 689,570 R;dr, med 14,191 tunnor spanmål under penninge-lönerna; och hafva uti densamma nu blifvit, dels af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition om SlaLs-Verkets tillstånd och behof, dels uf enskilde motionärer, föreslagne följande förändringar: l;o. Uti en från Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion, har Herr Cederschöld, R. T., med afseende å den menliga inverkan på ulöfningen af det vigtiga Domare-embetet i Högsta Instantien, som ansågs komma att ega ruin, i fall ledamöter af Högste Domstolen emottoge enskilda uppdrag, hvarigenom de hindrades att odeladt och uteslutande egna sin lid och sina omsorger åt sitt kall, och ofta kunde blifva iäfvige att deltaga i afgörande t af förekommande frågor, föreslagit, att ledamöterne af Högste Domstolen, för att ej behöfva besväras af närings-omsorger, matte erhålla en aflöning, motsvarande hvad dé Consultative Ledamöterne af Stals-Rådet åtnjuta, eller 4,500 R:dr i lön och 1,500 R;dr i taflel-penningar, eller tillsammans 6,000
Nog får han vid närmare besinning medgifva, att — om än agan såsom uppfostringsmedel af det ojemförligt stora antalet föräldrar handhafves kanske till större skada än gagn: principlöst, inkonseqvent etc. — det dock finnes föräldrar, som handhafva den rätt; och ej bör man bannlysa ett medel, som kan lända till välsignelse, derför att ett stort antal missbrukar det. Bättre då att undervisa och meddela råd åt dem, det vederbör, än att helt enkelt stämpla allt bruk deraf såsom brutalt och barbariskt. Till detta undervisande fordras dock erfarenhet, större än man såsom f. d. barn kan ega, för så vidt ej företaget skall bli omoget, då det förorsakar större skada än gagn. Det städse återkommande tadlandet af lärare eller lärarinna, som använder rottingen, liksom ock det af ett » gudskelof » åtföljda påståendet, att den försvunnit ur skolan, väcka hos skolans arbetare den tanken, att det är rent af fördömligt att använda den; och teoretiskt tyckes det, som vore det så. » Inte kan man slå någon lärdom i ett barn »; » inte är vägen genom ryggbastet den enda till barnens samveten och hjertan »! — Praktiskt sedt, torde dock rottingen ännu försvara sin plats inom skolans väggar, så länge barn från 3 0 — 5 0 olika uppfostringshärdar — och hurudana? Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas. las under en persons ledning, helst då denna person saknar det stöd från föräldrahemmet, som under sådana och alla förhållanden är honom nödvändigt. » En bild ur lifvet » må belysa påståendet. I den folkskola, till hvars gebit undertecknad hör, gälde det en gång en så enkel sak som afskrifning. En 10 — 11-årig gosse fick såsom uppgift att ur bok afskrifva 7 — 8 rader. Flere staffel utmärkte den fullgjorda uppgiften. Han fick skrifva om och blef i all vänlighet tillsagd att se upp. Ännu en gång fel. Samma straff och samma tillsä- gelse. Utan verkan. Sju gånger skref han fel.
Ty hvar och en vet, att lika så väl som saluvärdet på allehanda ting omvexlar, likaså är äfven hyresvärdet af sådant, som till begagnande utlemnas, allt efter omständigheterna föränderligt; så att t. ex. arrenden af jordegendomar, hushyror af stadslägenheter, frakter af fartyg, vagnslega för åkdon o. s. v. omvexla allt efter det olika pris, hvarmed begagnandet af dessa ting betalas; oeh i alla dessa afseenden gäller den enkla och naturliga regeln, att priset på en sak betingas af förhållandet mellan tillgång och efterfrågan. Alldeles på samma sätt förhåller det sig också med penningen. När penningen köpes, så sker detta genom utbyte emot en vara, ty det är lika riktigt att säga, att penningen köpes, d. v. s. det stämplade guldeller silfverstycket, köpes för varan, som att varan köpes för penningen, och varuqvantiteten representerar lika väl det olika priset på penningen, som penningepvantiteten det olika priset på varan. Fullkomligt enahanda är förhållandet då penningar belånas eller hyras. Räntan (med eller utan kapitalrabatt) representerar då penningens hyresvärde, och af samma skäl som andra hyresvärden omvexla, äfvensom på grund af den nyssnämnda olikheten i penningens egentliga pris, måste derföre äfven räntan vara variabel. Nu har likväl den närvarande lagen på ett våldsamt sätt ingripit i bestämmandet af l H. 10 146 Den 12 November. detta penningens föränderliga hvresvärde, derigenom att den stadgat ett maximum för räntan, och således förhindrar den naturliga utvecklingen af ett allmängiltigt förhållande, eller att allt gäller hvad det. enl. menniskors fria aftal, efter omständigheterna kan gälla. Vill man deremot ej tillåta detta, utan tror sig böra reglera dessa förhållanden genom tvånget af bestämda lagbud, då fordrar konseqvensen, att man äfven bestämmer ett maximum för alla varors pris och för alla andra hyrors värden, såsom hushyror, skeppsfrakter o. s. v., lika väl som för penningens pris och hyresvärde.
PräsCeStandetSj Vällofl. BorgareSidndets och Hederv. BondeStåndets samma dag fattade beslut, berörde Betänkande blifvit af dem bifallit oeh frågan af 3. Stånd således afgjord är; alltså har, till följd af6g,§. RegeringiFormen, Utskottet ansett sig dermed ej kunna någon vidare befattning taga. Ibland ofvan nämnde anmärkningar förekomma äfven omständigheter, hvilka kunna hänföras under de i Utskottets Utlåtanden Nto 383 och 384 oraförmäldta ämnen; och får Utskottet i anledning deraf vördsamt anmäla, att desse omständigheter skola vid pröfningera af de emot sistnämnde Utlåtandea inom 3 RiksSiånd gjorde serskildte anmärkningar tagas under öfvervägande och besvaras. Memorial, i anledning af skiljaktiga Beslut inom RiksStånden i fråga om den af Marstrands Stad sökte ersättning för utgjord inqvartering. Enligt från RiksStånden ankomne ProtocollsUtdrag af den 10, 11 och i5 innevarande månad, hafva, i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 385 i ofvanberörde ämne, de beslut blifvit af RiksStånden fattade: att Ridd. och Adeln bifallit Utskottets hemställan: ”det R. St:r måtte af RiksgäldsContoirets medel anslå omkring en fjerdedel af Stadens förmenta fordran eller en Summa af gooo
Man torde derjemte päminna sig att Domen i detta fall fälles af allmänna Opinionen, rikan Ut densamma bchöswer stödjas pä bewistiga sel TredjL Band. N;o 131, 182. och 4022 Den 10 October. och brott, hwilka enligt Regerings - Formens iv2 § beifraS. "Att denna Opinions "Nämnd är högst betänkclig?' Anmärkning wid Regerings - Formen. T64. Ridderskapet och Adeln: ''att för "de till Tryckfrihetens wärd tillförordnade Committera» "de ej nägok arfwode mätte anfläs, samt att omröst"ningSsättet emellan dem bör blifwa lika med Uistok"tetS. " Utskottet har endast tillstyrkt' ett sädank Arfwode, hwilket Riksens Ständer allena äga att bewilja, sedan Summan af Stats - Utskottet blifwit söre» flugen, eller ock wägra, om sä godt syneS. Att om» röstningen inom Commitön e) kan annorlunda beräk» nas, än per Ospita, följer af stg sjelf, emedan Corn» rnitterabe äfwcn kunna wäljaS utom Ständcn. Preste-Ständet: "Att förordnandet af "Wärdén öfwer Tryckfriheten ej är annat än den Cen» "sure wi äga förut utom Statens tunga.'' Tryckfriheten skulle dä wärdaS af CcnArn. Att wärda lärer wäl betyda nägot annat än inskränka. Det förr» innefattar ett försmår och det senare ofta ett twäng. ''Att stadgas mätte huru med Prästdium förhäl*'laS bör, dä Justitie-Ombudsmannen är fränwarande." Sädank lärer wara tydligt utan uttrycklig Lag. I alla Werk, Utskott, Commuöer m. m. förer i Prästdis fränwaro den främsta Ledaryoten ordet.
Preussiska Fältmätnings-reglementet af den 1 September 1857, samt: En Instruktion för utförande af de tekniska förberedelserna till större och vidsträcktare jord-förbättringar, medelst afvägningar till afdikningar m. m , jemte taxa lör derå belöpande betalningar af den 24 Maj 1861. Landtmiiteri-förfuttningarne för konungariket Hannover, af den 30 Juni 1842. Af det Kongl. Wiirtembergska förfogandet rörande Landtmäteri-arfvoden af den 12 December 1842. Afskrift i utdrag af det Kejserliga Ryska Reglementet för Landtmäteriet i Finland af den 15 Maj 1848, samt: En afskrift å Landtmäteri-arfvodet för laga skifte med 2i mantal inom Stockholms län. 56 Motioner hos ttiddershapet och Adeln i8(>2. Jag anhåller om remiss till vederbörliga Utskott af detta mitt anförande, äfvensom, om dess meddelande med det Hedervärda Bonde-Ståndet, i hvilket afseende de dertill erforderliga exemplaren aflemnas Stockholm den IS November 1862, C. H. Anckarsvärd. Af Friherre Cederström, (austaf Carl, angående uppliäfvande af det i 22 § Gästgifvare-ordningen förekommande förbud emot minderåriga personers användande till skjutsande, samt om meddelande af nödiga föreskrifter i berörda hänseende. 22 § i Gästgifveri-ordningen af den 12 December 1734 förbjuder, att små gossar må utskickas till alt skjutsa, emedan derigenom olyckor kunna tima; men i den mån arbetspriserna stigit har också plägseden att vid skjutsernas utgörande begagna minderårige personer blifvit mer allmän. Erfarenheten vittnar också, att, när gossarnes biträde begagnas med lög och urskiljning af de skjutsskyldige, några särdeles svåra olägenheter eller vådor icke deraf uppstå.
Hon ser alldeles ohygglig ut, ocli det ar detta mannen vill: hon skall verka afskrackande på andra, så att han skall få beh %lla henne helt för sig sjalf. Efter en mycket angenäm färd nhdde vi till sist Marsa, som visade sig vara en ratt liflig, liten stad. Hela den manliga befolkningen tycktes vara samlad p % liufvudgatan, ocli endast med möda gjordes det plats för vår, vagn. Utefter husraderna lhgo eller sutto draperade varelser i alla möjliga hopkrupna Ställningar. Förfärligt fattiga sågo inhnga ut, men ingen tiggde. I allmänhet mötte oss en ljus, lugn och öppen blick, som ingaf förtroende, och mannens hållning röjde, trots trasorna, en manlig adel och värdighet, som var alldeles piifallande. Ovillkorligen tiinkte jag på de arabiska kvinnor jag sett i Qoletta ocli Tunis, p % deras lufsande, osköna gång, på den slöa själlösa blick, som möter en, nar man tittar in genom ögonspringan, och liäpeu måste jag fråga mig sjalf: hur kunna sådana kvinnor fostra sådana iniin? - De få kvinnor vi sågo har voro judinnor, och det gjorde ett godt intryck att se dein röra sig fritt och med ohöljdt ansikte inför dessa österländingar. Vi foro emellertid förbi Beyens palats, hvilket till det yttre såg mycket europeiskt ut, och kort därefter stannade viir vagn på gården till ett annat slott. Vi gingo uppför en väldig trappa, hvars enda utsmyckning var ett sprak ur koranen. Sorgligt nog kunde jag ej f % reda pk livad dar stod. Det skulle ha intresserat mig mycket att veta, hvad den heliga boken kunde ha att saga till tröst &amp; t de arma vasen, hvilkas lif han förstör och hvilkas odödlighet han förnekar. E n mängd dörrar stodo iippna i den första råningen; nien knappt hade vi tradt öfver tröskeln till ett af rummen, förrän flera slafvinnor ") kommo emot oss. På fru F: s fraga om vi knade £i företräde hos deras matmor, svarade de, att prinsessan redan i tre veckor legat sjuk i feber, hvarför det icke vore troligt, att hon Linge taga emot.
Direktören vid fängelset öfverlemnas till Öfver-Ståthåilare-embetet, för att, efter dess bepröfvande, vederbörande till handa hållas, derest icke fången, beträffande sådana skrifter, som vore ämnade att till trycket befordras, hellre ville öfver innehållets lagenlighet förskaffa sig Tryckfrihets-Komitéens godkännande. Kongl. Svea Hofrätt hade genom Utslag den 8 April 1856 af skäl, sorn uti ofvannämnda embetsberättelse upprepas, ogillat åtalet; och på de underdåniga besvär, Justitie-Ombudsmannen deröfver fullföljt, har Kongl. Majit nu mera, uti Nådigt Utslag den 14 Januari 1858, förklarat skäl icke vara anfördt, som i Hofrättens Utslag kunde verka ändring. Sedan Justitie-Ombudsmannen vid anstäld inspektion af Rådstufvurättens och Kämnersrättens i Gefle arkiv funnit, att Saköreslängder icke voro vid bemälte Kämnersrätts Domböcker för åren 1832, 1833, 1834- och 1835 fogade, och i följd deraf åtal ägt rum emot den tjensteman, hvilken tillsynen öfver dessa Saköreslängders upprättande ålegat, så hade dylika längder väl blifvit författade; men då desamma, utom det att de icke upptogo, huru ådömde böter blifvit fördelade, äfven i öfrigt buro vittne om bristande noggrannhet, hade Justitie-Ombudsmannen anmodat Rådstugurätten i Gefle att låta jemföra nämnda längder med Kämnersrättens Domböcker till utrönande af de rättelser orh tillägg, som kunde finnas nödiga. — Efter det sådan jemförelse ägt rum och nya bötesförteckningar blifvit i enlighet med Domböckerna uppgjorda, befanns, att, uti de först upprättade, bötesposter blifvit förbigångna: för år 1832, fyra; för 1833, fem; för 1834, fyra; och för 1835, en, — bestigande sig sammanlagda till 51 R:dr 2 sk.