Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gyllenborg och hans vän Creutz, för J. G. Oxenstjerna, som där föddes (1750), Tilas och Olof Bergklint. Runius, Gyllenborg och Oxenstjerna hafva i sina skrifter egnat Skenäs sin poetiska hyllning. Han blef 1745 informator för Gustaf Fredrik G., 1746 husprest hos dennes far, 1747 teologie adjunkt i Lund, fick sedan professors titel och dog som kyrkoherde i Gladsax församling af Lunds stift 1782. Hans efterträdare i kyrkoherdeämbetet var den i litteraturhistorien kände Olof Bergklint. David Nehrman (1695–1769) blef ord. professor i allmän lagfarenhet 1721 och erhöll på begäran från detta ämbete afsked 1753. Han adlades 1746 under namnet Ehrenstråhle och kallade sig sedan Nehrman-Ehrenstråhle. Han var en lärd och skarpsinnig man, flitig författare i juridiska ämnen och en högt ansedd föreläsare. Jämte Rydelius och Lagerbring var han den förnämsta prydnaden vid Lunds universitet under 1700-talet. (Jmf M. Weibull och E. Tegnér, »Lunds universitets historia», hvilket arbete varit vår förnämsta källa för hvad vi hafva att meddela om Gyllenborgs vistelse i Lund). Gyllenborg har här gjort ett misstag. Eloquentiæ och poeseos professor Anders Stobæus, känd äfven som historiker och som en kraftig befordrare af Skånes försvenskning, dog 1714 och kunde sålunda ej vara Gyllenborgs lärare. Hans son, Nils, är utan tvifvel den här åsyftade. Denne var eloqu. och poes. professor i Lund 1735–54. Sonen Anders Peter Stobæus innehade samma lärostol 1771–99. Sven Bring (1707–87) adlad 1770 under namnet Lagerbring, berömd synnerligast för sitt stora kritisk-historiska arbete »Svea rikes historia», som sträcker sig till början af Kristian I:s regering. Han var professor 1742–70. Ivar Kraak, dansk till börden, var språkmästare vid Lunds universitet 1748–81.
Hvad åter beträffar de ersättningar, hvilka komme att utgå i stället för räntor, som blifvit anvisade till Inrättningar, , hvilkas utgifter äro lämpade efter de tider, då räntorna beräknats att inflyta; så bör intet hinder möta, att dessa ersättningar utgifvas antingen vid enahanda lid eller vid slutet af det år, hvarför de äro bestämda. För att kunna, på förut nämnda sätt, qvartalsvis utgifva äfven de löner, hvilka nu utgå* i indeidta räntor, skulle val, i följd af hvad uti det fö regående är vordet yttradt,. erfordras, att Stats-Verket erhölle större tillgångar alt förskottsvis disponera, än för närvarande eger rum; men om äfven för detta ändamål stadgades, att Riksgälds-Gontoret, ålminslone tills vidare, , och intilldess sig visar, hvad beliofvet i detta hänseende påkallar, qvartalsvis, under hvarje år förskjöle Stats-Verket så stort belopp, som motsvarade de till contant förvandlade lönerne, under vilkor, att, så snart årets skatter inflyta, samma ärs förskotter åter varda Riksgälds-Contoret godtgjorde, skulle den ränte-uppoffring, hvilken dérigenom möjligen någon gång för Riksgälds-Gontoret uppkomme, fullt motsvaras af de mångfaldiga fördelar för Staten och de skattdragande, som den ifrågavarande förändringen medförde.
Hon lyfter så gerna armarne i vädret så att bysten framstår dess mera – det ser vämjeligt ut. Och så hennes kjolar. Fy! Till på köpet drager Hilda fram en riktig gammal ”lusräfsa” ur sin ficka och slätar sig i håret med den midt för Lundegårds näsa. En afbruten gammal kam af horn, smutsig, gemen. Brrr! Och klädningen var sönder öfverallt. Hvad Christian grälade på qvällen öfver att jag varit ute! Hans hufvudargument är att det icke ”passar sig”, samt att menniskor kunna ”få något att säga”. Än sen? Skall jag pinas som en fånge under hela mitt återstående lif för det! Åh – hvad han var vedervärdig der han låg i sin säng och grälade! Gammal, tandlös, smutsig, ful och uppretad. I sanning han har skäl att göra sig räkning på en qvinnas kärlek! Och han väljer allra bästa sättet att vinna den! Jag var icke det ringaste ond – fann honom bara tråkig och odräglig. Väl skrämmer han upp mig en smula genom sina hotelser: jag fruktar att ställningen till slut skall bli ohållbar. Men han lär väl inte kunna köra mig på gatan heller, när jag ingenting gjort honom för när. När han höll fast vid mig så länge jag var ung och behaglig för honom, så får han väl behålla mig nu också, fast jag är gammal och misshaglig. Förr pockade han på sina rättigheter nu kommer jag med mina. Ju mer han söker att isolera mig dess mer drifver han mig till arbete – just det enda som kan frigöra mig och sätta mig i förbindelse med dem han söker afspärra mig ifrån. Till dem kan jag tala med hvarje tryckrad af mina arbeten, och utan att han förstår hvem jag talar till eller hvad jag säger. Dåre! Han har rättighet att pina mig med sitt gräl, ack, den unnar jag honom så gerna! Tusen gånger hellre denna ovänlighet, som reser skrankor mellan oss än en vänlighet som som skulle vilja smeka. Du ifriga lilla moralfilosof (Ida Lundegård), jag kan kyssa dig på handen för dina predikningar, men efterlefva dem – nej! Här sitter jag och pinas i känslan af min ofrihet. Det käns en tyngd öfver bröstet när jag andas.
Betänkande om förändring i skyldigheten att utgöra Afrads och Krono Tionde spannemålen samt andra på hemmanen indelda räntor, såsom innefattande yttrande, rörande sättet till utgörande af räntepersedlar i allmänhet, hvilka äro på lön indelde. I följd af hvad nu anfördt blifvit, fciranlåtes Utskottet förblifva vid sitt förra utlåtande och får sluteligen anmäla, att det gamma redan vunnit Höglofl. Ridderskapets 1146 Besv. och Ekon, JJtik. Betänkanden, och Adelns samt Högvördige Fräste-Ståndets bifall. 2:ne Ledamöters särskildta utlåtande bifogas. Stockholm den 9 Aug. 1825, Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskott den 9 Aug. 1823. S. D. Herr Lenning yrkade, sorn förra gången, då det nu återremitterade Betänkandet expedierades, en obehindrad rättighet för Göthlanda innevånare, att få med penningar, efter markegång, med försel förhöjning, lösa sin skattetjära. Denna rättighet fann Herr Lenning påkallad, ej mindre af naturlig billighet, än af likformigheten med andra Tiondegifvares af Utskottet vid denna Riksdag tillstyrkte rättigheter; hvarjemte han tillika ansåg böra afses den betydande olägenhet, som föiekommes för dem, hvilka sakna tillräcklig tillgång pa skog, då, i ett motsatt förhållande, skogs - Besv. och Ekon. brist lätteligen skulle uppkomma, hvilken pä det sorgfälligaste alltid bör undvikas. Häruti instämde Herr Nordström. Ut Supra, Ex Protocollo. A. Fryxell. A»kom den 13 Aug. 1823- Yttrande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande i fråga om modification af författningarne, angående meddelandet af pass åt utländska män, som i Riket söka inträde.
Men svennen sade sitt ärende, och mente att han väl tordes bida jättens hemkomst. Medan de ännu talade med hvarandra, kom jätten ridandes på sin gull-skodda gångare, och stadnade utanför berget. Vid han nu fick se att dörren var öppen, blef han mäkta vred, och röt så att berget skälfde ända ned i rötterna. Han sade: »hvem är det som har brutit min berga-dörr?» Pojken svarade dristigt: ’det har jag gjort, och nu skall jag bryta dig också. Håll! håll honom; Rif och Ly! sliten honom i mång sinom tusende flingor.’ Straxt rusade hundarne fram, kastade sig öfver jätten, och sleto honom i så många stycken som löfven falla om höste-tid. Då vardt konunga-dottern öfvermåttan glad, och utbrast: »Gud ske lof! nu är jag frälst.» Hon föll så ungersvennen i famn, och kysste honom. Men pojken förde prinsessan till hennes syster, och man kan väl veta hvad glädje der blef, när de träffades. Sedan tog svennen allt gods som var i berga-salen, lade det uppå jättens gull-skodda fålar, och drog derifrån tillika med de tvänne konunga-döttrarne. De färdades nu åter en lång väg samman, och ungersvennen tjente prinsessorna med tukt och ära, såsom det höfdes förnäma jungfrur. Då hände sig en dag, att Ly, som sprang förut att spana nytt, kom hastigt löpandes till sin herre, och förtäljde att han varit vid det höga berget, och hört huru den tredje konunga-dottern satt derinne och väfde gull-väf; men jätten sjelf var inte hemma. Vid dessa tidender blef svennen väl tillfreds, och skyndade sig åt berget; hans trenne hundar följde med. När de nu kommit fram, sade Ly: »här är ingen tid att spilla, ty jätten är icke mer än fem milar borta. Jag förnimmer väl, huru gull-skorna under hans häst klinga emot stenarne.» Svennen gaf så befallning åt sina hundar, att de skulle slå in berga-dörren, hvilket ock skedde.
Uppbördsman erlägga lösen med penningar, så väl för kronotionden och afradsspanmålen, som för dagsverkena och öfriga räntepersedlar; räntegifvare härigenom likväl icke betaget att, efter skedd uppsägning ifrån deras sida, få i närmaste Kronomagasin leverera spanmålen in natura - Stals-TJtskottcts Utlåtande N.o 273. 9 lura de år, då de, i saknad utaf afsättning, icke kunna åstadkomma penningar till spanmålens lösande. 4:o En motion af samme Ledamot j deruti han åsyftat den förändring för markegångssättningen, att Rikets Ständer vid hvarje Riksdag, på grund af medelprisförhållandena under förflutne tiden, stadgade det noarkegångspris, som för fem år derefter, eller intill nästa Riksdag, inom hvarje Län bör tjena till grund, så väl för hemmans-räntornes afbördande, sorn vid andre liqvider, för hvilka markegången länder till efterrättelse. 5;o Likaledes ett af Peter Persson afgifvet förslag, rörande hemmansräntornes förenkling, innefattande hufvudsakligen: att Rikets Ständer måtte på det sätt jemka det af Stats-Utskottet vid nästlidne Riksdag i denna fråga föreslagne och af Rikets Ständer godkände beslut, att hvarken de skattskyldiges hörande edler serskilde Comiterades förordnande, i ändamål att leda och utföra den ifrågaställde förenklingen af heminansräntepersedlar, må anses vara af nöden, utan arbetet utföras af visse, utaf Kongl. Maj:t dertill förordnade erfarne och för deras åtgärder ansvarige Tjenstemän, efter de grunder, som Kongl.
Hvarken Kongl. Majits förslag eller det af Lag-Utskottet modifierade förslaget vann emellertid Rikets Ständers bifall; och Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851, uppgåfvo, såsom skäl för sitt afslag: alt de dåvarande Lektorerne, så länge de med tjenstgöring vid elementarläroverken forlfore, syntes, på grund af innehafvande fallmagter, böra såsom ledamöter af Domkapitlen qvarstå; alt, genom antagande af dels sjelfskrifne och dels förordnade ledamöter, hvarjehanda olägenheter skulle uppkomma; samt alt någon förändring med organisationen af och rättegången i Domkapitlen icke syntes vara för det då näivarande påkallad. Det dröjde emellertid icke längre än till riksdagen 1856—'1858, innan frågan på nytt bragtes å bane, då likasom tillförene framkallad al de förändrade förhållanden, hvilka föranleddes af skolans fortsatta utbildning eller omgestaltning. Det anmärktes af enskild motionär, alt Domkapitlens nuvarande organisation ej lemnade erforderlig säkerhet, att dessa kyrkliga myndigheter alltid utgjordes af män, hos hvilka håg och skicklighet för förvaltande af kyrkliga angelägenheter kunde förutsättas. Så långe lärareplatserna vid elementarläroverken, genom beskaffenheten af dermed förenade lönevilkor, kunde anses såsom expeklansplatser, derifrån öfvergång ju förr desto heldre kunde ske lill mera omedelbart kyrkliga befattningar, hade man kunnat hoppas, att de, hvilka sökte anställning vid stiftens högre läroverk, från bör - 4 Sammans.
Utskottets i grundlagarne utstakade verkningskrets, samt derföre lill förenämnde Riks—stånd återlemna! omförmälta memorial; så har samma Riksstånd, vid föredragning af Utskottets berörde utlåtande, vidblifvit sitt vid remissen redan fattade beslut, alt väckta frågan bör behandlas af Utskottet, till hvilket memorialet alltså är vordet återsänd t; dock som Öfrige Riksstånd, Högloft. Ridderskapet och Adeln den ip, Högv. Preste-ståndet den 26 och Vällofl. Borgare-ståndet den 22 sistlidne Januari, funnit ifrågavarande motion böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet handläggas , får Utskottet, med anmälan härom, till Hede-rv. Bonde-ståndet å nyo återlemna ofta nä m nde memoria 1. ■Stockholm den 17 Februari 1S48. Ant. till Exp.-Ulsk. d. 17 Febr., kl. 2 e. m. Memorialj i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 6j öf ver väckt motion angående ändring i författningarna om by saltning. Hederv» Bonde-ståndet har, under den 29 sistlidne Januari, på grund af fastställda anmärkningar, till Lag-utskottet återremitterat den fråga, som utBih. till R. St. Prot. 18-17 och ISIS. 7 Sami. 1 Afd. 8 Höft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, K:o 24. gör föremål för ofvan be förda belänkande; men som detsamma blifvit bifallet af Högloft. Ridderskapet och Adeln den 22, samt Högv. Preste-ståndet oell Vällofl. Borgare-ståndet den 26 förenämnde månad, och tre Stånds mening i frågor af denna art utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning ifrån elt Riks-stånd ej betager samma beslut dess kraft och verkan, anser Utskottet något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet får hos Hederv. Bonde-ståndet vördsamligen anmäla. Stockholm den 17 Februari 1848.
Det är en värme, en medryckande kraft i hennes ord, något " tvingande, man skulle kunna säga hypnotiskt, hvilket oemotståndligt fängslar uppmärksamheten och tillvinner henne åhörarnes sympati. I sina föredrag för fröken Lindqvist alltid kvinnans och hemmets talan och har kanske härigenom vunnit sina bästa och största segrar. Men hon ställer sig därför ingalunda alltid på kvinnans sida, hon tar henne tvärtom ofta i upptuktelse, gisslar hennes fåfänga, okunnighet, slöhet, oordentlighet, hvilka ofta äro orsaken till mannens fall, men hon gör det städse på ett sådant sätt, att man känner, att det är i kärlek hon tuktar. Det är icke endast nykterhet, fröken Lindqvist talar, hon vet att i sina föredrag utom detta inlägga mycket annat, som kan verka väckande och förädlande på hennes åhörare, något som är af största betydelse, då hennes arbete hufvudsakligen är förlagdt till småfolket, ett område, som ännu i mångt och mycket kan betraktas som obruten mark. Hvilket värde man här nere sätter på hennes arbete, därom vittna den stora sympati, hvarnied hon allestädes omfattas, och — kanske icke minst — den snabbhet, hvarmed föredragslokalerna till sista plats fyllas, så snart hon uppträder. D. Iduns 500:de nummer ifrån tidningens första utgifvande räknadi lägges i dag inför våra läsarinnors ögon. I rundt tal och med jämna hundrasiffror betecknar delta för en veckotidning ett tioårigt arbete. Då det är vår afsikt att i årets stora festnummer: julnumret, vid den fyllda tionde årgångens slut, i ord som bild r.iågot utförligare dröja vid det tillryggalagda skedet af Iduns tillvaro, vilja vi ej nu utbreda oss öfver denna sak. Alldeles oanmärkt ha vi dock ej kunnat låta det femhundrade numret gå förbi — allra minst utan att af vårt fullaste hjärta utsäga ett tuck till den trofasta svenska kvinnopublik, som från första stund med sitt milda öfverseende och sitt verksamma intresse underlättat våra bemödanden. Ha vi i någon ringa mån lyckats fylla en lucka inom den svenska tidskriftslitteraturen och motsvara behofvel.
: Hemlig drifkraft 26 De smås nerver 10 Våra döttrars vänskapsförbindelser 10 Moder och smak; några iakttagelser af Helena Nyblom — - 11 — 13 Ett nationalminne och en Beatriceutställning 11 Till unga mödrar; af Elna Tenow (andra artikeln _ 12 Om vården af burfåglar; belön. svar å prisfr. VIII, af Karin . - 12 I baltiden; af Julie B 12 Kokett; af Vera - 12 Att varna och att förekomma _ 13 Huru få 1,500 kr:s årsinkomst att på bästa sätt räcka för en familj på fyra personer? Prisbel. svar å prisfr. X, af Verna 13 Påskfirandet i hemmet; prisbel. svar å prisfr. XV, af En barnavän .. - 14 En liten lektion i kemi för damer; af Esel 14 Under toffeln? — 14 Sancta Theresas grundsatser 14 » Förlofningen är uppslagen »; af Vera 15 Några ord om hönsskötsel; af Gallus 15, 16 Hjältemod i hemmet — 15 Dräktreformföreningen 15 Härberget för hemoch värnlösa kvinnor; af Lea - 15 Om hemstudier; några ord till lduns läsarinnor af L — a — 16 Ekonomisk likställighet; af H 17 En liten själfhjälp vid klädsömnad; hedersomn. svar å prisfr. XIV, af Bissan 17 Om en » enkel och huslig » uppfostran; en tidsbild af F. v. Butow - 18 Klädedräkten o c h våra barns helsa; prisbel. svar å prisfr. XVII, af Ln 18 Bäst hvarken brödlös eller rådlös; hedersomn. svar å prisfr. VII, af » Blind höna * 19, 20 Undviken öfverflöd! af Fru Egbert 20 Hvarför han inte gifte sig; af Ahrne 21 Några ord o m handarbete; af Britte 21 Vänskap; af K. A. Hagström 22 N.-r Kvinnans inflytande i det dagliga lifvet 22 Några svenska Nationalrätter; hedersomn. svar å prisfr.
Uti förut afgifven berättelse för åren 1833 till och med 1837 har blifvit anmärkt, att råg, som är mera gifvande, kraftigare och tidigare mognande än vårsäden, inom Helsingland allt för ringa odlas och att, der det sker, gödsling icke verkställes för rågen utan för kornet, samt att gräsfrö dels icke och dels i alltför ringa qvantiteter begagnas. Af då anförde och ännu fortfarande anledningar har någon synnerlig förändring deruti icke inträffat; men allmogens uppmärksamhet synes dock vara fästad på vigten deraf, hvilket ock visat sig i en, ehuru ännu ringa, tilltagande råg-odling äfven å ängseller myrjord, sedan den blifvit utdikad, flåhackad och bränd. Den omständighet, att vid laga skiften vissa hemman nödgas frånträda den gamla invid byarne belägna öppna åkern och i dess ställe emottaga allenast svaleller ängsjord, riktar uppmärksamlioten å behofvet af förändring i gamla brukningssättet; och finner man nu äfven att gräsfrö af thimotej och i några trakter af Alsike-klöfver stundom begagnas. Sedan år 1842 har, enligt de härvid bifogade tabeller, jemförde med dem, som åtföljde förra berättelsen, spannmålsproduktionen i länet, beräknad efter medelafkastningen, blifvit under sistförllutna fem år ökad af hvete med 63, råg 1,231, korn 13,368, bafra 1,799, blandsäd 9,863 och ärter 1,897, eller med tillsammans 28,223 tunnor af alla sädesslag; hvarförutan skörden af potates blifvit ökad med 28,971 tunnor. Vanligen införas till länet betydliga qvantiteter af spannmål, synnerligast för bergsbruksidkarnes behof; men anmärkningsvärdt är, att, efter den missväxt, hvaraf mälareprovinserne år 1843 hemsöktes, spannmålstillgången i Helsingland var tillräcklig icke allenast för provinsens eget behof, utan äfven för någon afsättning till Upland, hvilket förhållande vetterligen aldrig tillförene inträffat.
För att kunna bedöma, huruvida en dylik behandling af befordringsärenden är med Grundlagens anda och ordalydelse öfverensstämmande, har Utskottet trott sig böra till närmare skärskådande företaga hit tillämpliga föreskrifter i Regeringsformen; och hafva i detta hänseende följande stadganden framställt sig: (§ 4) ”Konungen äger att allena styra Riket på sätt, denna Regeringsform föreskrifver; inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd.” (§ 7) ”Alla Regeringsärenden, med undantag af sådana, som i 11 och 15 §§ omförmälas” (Ministeriela och Kommandomål) ”skola inför Konungen i StatsRådet föredragas och der afgöras.” (§ 8) ”Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras hör, derest icke minst Tre af Stats-råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Stats-Rådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra. Sådana äro: Frågor och Förslag om nya Allmänna Författningars vidtagande, om Upphäfvande och Förändring af de förut gällande; om nya Allmänna inrättningar uti särskilda Styrelsens grenar med flera af dylik beskaffenhet.” (§ 9) ”Uti alla mål, som hos Konungen i Stats-Rådet förekomma, skall protokoll föras. Stats-Rådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd hvarom i 10G och 107 §§ vidare stadgas, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. — Den som ej särskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” (§ 10) ”Innan ärendena hos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola do, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af den Föredragande beredas.” (§ 28) l:o.
Säkert är, att han åtminstone 1777 lefde i en Gessnersk herdeverld, håde såsom Skald – och Menniska. Likaledes, att han 1780, under sin sista uppehållstid i Lund, redan var bland Englands skalder och tänkare hemmastadd; äfvensom att han snart derefter, under sin första uppehållstid i Stockholm, redan med hänryckning omfattade Klopstock, Goethe, Lavater, – snillen, ”gäckade af dåren, mörka för den blinde, men gudomligt seende, heliga”10. Till förnyadt besök vid Carolinska högskolan aflägsnade sig Thorild från de fagra Rånums-trakterna högst ogerna; och nu följer att berätta om hufvud-orsaken dertill. Detta Arkadien blef det nämligen derigenom fullkomligt, att det gaf honom föremålet och skådeplatsen för hans första kärlek. Våren 1777 gjorde honom bekant med en flicka, som flerstädes i hans bref och äldsta tryckta skrifter omtalas under namnet Eos; emedan hon för hans själ blef morgonrodnan af dessa öfversinnligt sinnliga känslor, i hvilka ynglingen med ens finner sig af Skönhetens och Poesiens lifsström fattad och uppburen på saligt vaggande böljor – ett tillstånd, sannerligen väl värdt att i odödliga sånger prisas, och omöjligt att äfven af den ålderstigne ihågkommas utan föryngrande saknad. För Thorild antog det en skepnad af samma idylliska lif, hvars menlösa fröjd, ej långt förut, Sveriges Sappho med sina tvillings-vänner hade firat; så att han nu, till sin egen förundran, framför hvarje annan lott och verksamhet föredrog Att, på den ömme Gessners vis, Med idel skalkande Astrilder, I lösa skämt, förtjusta bilder Bland gratier och herdinnor gå. Hvadan ock hans hjerta sålunda dicterade hans dåvarande poetik: Min luta endast ljuda bör Om hvad som lifvets fägnad gör: Om huru ljufligt oskuld rör, Om huru ömt en blick förför, Och vårens vällustfulla pustar. En ros, en dufvas ömma korl, Min Eos’ kyss vid bäckens sorl När små sefirer sakta susa, –
Om RiksgäldsContoirets Fullmägtige sättas i tillfälle att handla med dem som med andra gäldenärer, hvilket Utskottens Betänkande går ut på att hindra, så lära Fullmägtige ej underlåta att vidtaga sådane försigtighetsmått, att om arf eller andra inkomster tillfalla dem, de komma Staten till godo, äfvensom hvad de sjelfve skulle kunna förvärfva. På dessa grunder yrkar jag återremiss. Herr von Hartmansdorff: Juit på de »kål Den 18 Junii f. m. Grefve von Schwerin anfört för återremissen, vågar jag afstyrka densamma; att nemligen Staten ej bör göra afseende på större eiler mindre summa, och att när Staten ej kan återfå en större, det ej är värdt, att, för en min. dre, transigera med bedrägliga personer. Herr Grefven och Landt Mar t kalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch BancoUtskotteng Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grejven och LandtMars kalken gjorde proposition till bifall af Utskottens Utlåtande. Ropades äfven ja och nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då någon olägenhet icke syntes uppkomma derigenom, att Utlåtandet återremitterades, hälst Ridderskapet och Adeln ägde öppet, att när det samma från Utskotten Aterkomme, vidtaga det Beslut Ridderskapet och Adeln kunde finna lämpeligt, nasåg Herr Grefven och Landt-Marskalken sig böra å nyo hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Utlåtandet finge tillika med de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återförvisas. Bifölls. 486 Den Ig Junii /. rn. Herr Grefven och Landi Mar/kalken tilikännagaf, *tt Plenum kom me klockan half till 6 i eftermiddag, att fortsättas. Företogs till pröfning LagUtskottets den 28 sistledne Maj under