Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner dessutom alllförväl att vid nästa riksdag en dylik fråga kan ånyo väckas. Det är ju möjligt att man då lyckas; och om man det gör, så lider jernvägsbolaget, sorn då ännu troligen icke hunnit få arbetet färdigt, icke någon pekuniär skada af den omständighet, att man nu låter denna sednare del af punkten förfalla. Gr. Lagerbjelke: Sedan Frih. Cederström i slutet af sitt anförande medgifvit att R. o. Ad:s beslut må blifva sådant som jag önskat, skall jag icke uptaga liden med vederläggande af den bevisning han mot mig anfört, ehuru denna vederläggning vore serdeles lätt. Jag vill endast i minnet återföra huruledes den ädle Frih:n ordat om progressiv beskattning, ehuru hvar och en som har begrepp om hvad en progressiv beskattning vill säga, lärer finna, alt om en sådan beskattning här aldrig varit frågan. Jag begärde egentligen ordet för alt med några ord få bemöta Gr. Mörners anförande ang:de den stora beskattning som bolaget enl. hans förmenande i sjelfva verket skall kunna komma ali betala. Gr. Mörner har dervid förbisett att hvad lian ansett för en beskattning i sjelfva verket är något belt annat; bolaget har nemi. med Staten ingått en slags aversionshandel, hvarigenom emot det att Staten lemnat bolaget garanti af en inkomst motsvarande viss ränta och amorteringsprocent å anlägg - 554 Den 29 Augusti f. i». ningskoslnaden, Staten efter 40 år blir egare af jernvägen. Slulfigen ber jag att i R. o. Ad:s minne få återföra att Bevilln:s-förordn:n vid denna riksdag redan är afgjord och i denna Bevillms-förordn. finnes en § ang:de beskattningen af bolag. Detta bolag skulle komma att träda i verket före nästa riksdag och ehuru det visserligen är sanni att banan dess förinnan icke blir fullt färdig kan bolaget likväl dessförinnan hafva åtskilliga inkomster. Jag förstår icke huru del skall vara lagligen möjligt att nu fatta ett beslut hvarigenom ett förut vid samma riksdag fattadt beslut skulle uphäfvas, hvarföre jag fortsätter mitt förut framställda vördsamma yrkande. Hr von Axelson, Carl: Jemte det jag får instämma i det yrkande Gr.
Ij5° IagUtshotteti B et folk anfon. Ankom d. 19 Oct. i82ib Utlåtande ofver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 158, rörande Utmätning och försäljning af fast Egendom. Detta Betänkande har af Högloft. Ridderskapetoch Adeln* Vällofl. BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet blifvit återremitterad t, oell de anmärkningar, hvilka dertill föranledt, innefattas hufvudsakligen uti följande andraganden.
Hr Wolffelts anmärkmr borde jag kanhända icke uptaga dem till besvarande, då talaren förklarat sin önskan vara, att desamma icke må i prot. intagas, till följd hvaraf de kunna betraktas sorn af enskild beskaffenhet; men då deri förekommer åtskilligt, som för Institutets anseende är menligt, nödsakas jag, i korthet, uptaga en del af desamma till vederläggning. Hr Wolffelt har lill större delen, sorn det synes, hemtat sina siffer-upgifter ur Revisions-berättelserna: de borde således kunna antagas riktiga, men vid beräkningen af de anslag Institutet erhållit, tillägges ränta för att öka kapital-beloppet, hvilket är oriktigt, då medlen genast blifvit utgifne, (med undantag af anslaget från 1840 till 1848) till byggnaders upförande, såsom läro-salar,'logementer, laboratorier, verkstäder, torp m. m. samt till Inventariers anskaffande, hvilkas värde ensamt nära nog svarar emot de erhållne anslagen. Att Institutet nu eger en årlig inkomst af 16,000 R:dr är äfven oriktigt. Talaren tror att förre Arrendatorn af Kungsgården betalt i arrende 700 T:r spanmål, men arrende-beloppet utgjorde endast 600 T:r, hvarjemte han erbjöd sig vilja afstå arrendet mot en ersättning af 1,333 R:dr 16 sk. b:ko för de återstående åren deraf, således kan väl ej netto-behållningen räknas till högre eller högst 5,333 R:dr b:ko, lägges nu härtill Stats-anslaget 8,000 Inko, som likvisst i flera år endast utgjorde 4,000 R:dr b:ko, så blir netto-inkomsten 13,333 R:dr 16 sk. b:ko. Visserligen bör afkastningen af egendomen 70 Den 4 Mars. kunna ökas, men tagas missvexter och förluster vid förändradt jordbruks-system, samt de vid ett Institut erforderliga komparativa experimenter i beräkning, blir förhållandet annorlunda.
Deremot hafva Frih:né Cederström och Hamilton samt Hr Hjerta yrkat valets anställande om Fredag, och med dem förenar jag mig; ty om valet uppskjutes till efter Pingsthelgen, skall sannolikt personalen inom Huset blifva mindre än nu, — ett förhållande, som fruktansvärd! kommer att fortfara hela sommaren. Frih. Cederström: Jag är uppkallad att yttra några ord i anledm af Gr. Frölichs icke mångsidigt men högst ensidigt upptagna referering af mitt anförande för en stund sedan. Jag har aldrig, som den värde ledamoten framställt, talat om, att jag ämnade begära på bordet frågan, hvarken om valet skall ske i morgon eller någon annan dag, ej heller frågan om suppleanternes antal, utan jag har blott sagt, att det beror af 2:ne ledamöter af Ståndet, hvilka derom skulle behaga förena sig, att begära dessa frågor på bordet, och således tillintetgöra verkan af den långa discussion, sorn tilt följe häraf ägt rum; ty så står det i grundlagen att läsa. Jag har, tvertemot Grefvens påstående, sagt, att jag icke anser dessa frågor vara af den vigt, att jag ämnar ånyo begära dem på bordel. — Hvad angår Hr Hjertås framställning rör:de sin bekantskap med R. o. Ad., tror jag densamma ej vara riktigt uttryckt: ^hvarje ledamot af Huset utgör ett ting för sig, en representant för Svenska folket, som äger att uttrycka sin opinion öfver hvarje här förekommande fråga; och Hr Hjerta lärer väl ej kunna begära, att samtlige ledamöter skola med honom öfverensstämma i åsigter och viljor, om hvad som ske skall. Samme värde ledamot har talat om mer Den 3 Juni f. m. och mindre loyala motiver för denna öfverläggning: det må vara honom sjelf förbehållet att utveckla sina tankar härom, men jag begriper icke, huru man kan, med hänseende till förevar, ämne, tala om loyaute', Om med loyalt skall förstås, att tillstyrka Ståndet fatta ett oförståndigt beslut; då bekänner jag mig icke vara loyal, emedan jag ej kan instämma deri, att nu ifrågavar. val skulle företagas i morgon, såsom icke verkstälIbart. Hr von Hartmansdorff:
» Det här är ju ohyggligt! » utbrast hon. » Nu kommer inte mamma igen heller! Och Algot! Jag tror, att han blifvit bergtagen! Om jag kunde begripa, hvar han är! Man skall få se, att han ändå sitter der uppe hos fröken Stefanie i allsköns ro! Men — tänk om någon olycka skulle händt! Det händer ju, när man minst väntar. Ingeborg! Hvarför säger du inte ett ord! D u tiger, så att man kan bli galen! » » Hvad vill du att jag skall säga? » svarade ' marmorbilden ' saktmodigt. » Jag tycker, att du sjelf har uttömt alla gissningar. » » Du är då för tråkig, » bröt Maria ut. » Jag tror, att om du också finge se Algot på bår, så skulle det inte röra dig ett tecken. » Ingeborg flög upp och stod darrande och flämtande framför henne. » Du vet icke hvad du säger, » frampressade hon med hes röst. » Ser man på bara! » utbrast Maria litet försmädligt, » jag tror, att ' marmorbilden ' fått lif! Hvad är det åt dig? » » Ingenting, » svarade Ingeborg och var i ögonblicket lugn igen. Hon satte sig åter, men hon liksom sjönk i hop — det var nå- got i hennes rörelser, som påminte om en våg, som brusar upp mot stranden men suckande sjunker till baka igen. » Jag står inte ut längre, » förklarade Maria. » Nu har mamma varit ute en half timma — jag måste ut och söka henne, jag — Ingeborg, låna mig din lilla lykta, så är du snäll — och titta ut i köket ett ögonblick — se efter att det inte slocknar i spisen och tevattnet blir kallt! » Hon var borta, och ' marmorbilden ' satt ensam qvar. Det var så ohyggligt tyst i hela huset — en liten råtta knaprade i skafferiet, så att det hördes in i salen — i den djupa tystnaden lät det nästan hemskt. Ingeborg reste sig och började gå fram och till baka i rummet. Man kunde se, att det arbetade inom henne, och färgen gick och kom på hennes kinder. Slutligen rullade ett par stora tårar sakta ned ur de blå ögonen, och liksom utmattad satte hon sig ned vid bordet och lutade pannan mot de sammanknäpta händerna.
Hvarje bemödande af den offentliga magten att utestänga pröfningens ljus eller villomeningars irrbloss från dessa hittills för dem gömda schakter är fruktlöst, förökar lågan eller bidrager till explosion. Den pligt, som dervid åligger religionsläraren, stödd på en verklig upplysning och bildning, är att åt det andliga behofvet gifva en god rigtning och utrota eller vederlägga vidskepelsen. Den hos allmogen ännu bibehållna aktningen för religionslärarens kall, der den förhöjes af en allmän aktning för hans person, ger stöd åt hans lärdomar, hans råd och hans varningar, och i denna ort, mera än måhändaJ många andra, der ett större antal bildade så kallade ståndspersoner inverka på allmogen, är dess moraliska och religiösa begrepp i väsentlig mån beroende af presterskapets upplysta nit och verksamhet för det goda. Härtill förutsättes likväl hos Presterskapet en bildning och en menniskokännedom, som hos en del deraf, med hänsigt till den vanlottade belägenhet, hvari denna del i ekonomiskt afseende befinner sig, knappt kan förväntas. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kan ej underlåta att i underdånighet fästa uppmärksamhet på vigten deraf, att, jemte befordrandet af den presterliga bildningen, Presterskapet dels öfvervakas, dels uppmuntras i sitt mödosamma och ansvarsfulla kall. Ett skyttegille bildades 1860 inom Kinds härad. Sedermera, men efter den tid denna berättelse omfattar, äro skarpskytteföreningar bildade inom flera af länets städer och jemväl i vissa härader. 8 Elfsborgs län. Jordbruk. Näringar. I få bland rikets län torde näringarne vara så mångfaldiga som inom Elfsborgs. Bland dessa böra i första rummet nämnas: O N:o 2. A) Åkerbruk och B) Boskapsskötsel. I Sundals, Nordals, Wäne, Bjerke, Flundre, den vestra delen af Kullings samt Ale och Wedtle härader, der, i allmänhet taladt, en bördigare jordmån gynnar jordbruket, är detta hufvudnäringen, nästan med uteslutande af öfriga, och likväl är i fråga om dess utveckling, åtminstone hvad angår allmogen på Dalsland, ganska mycket att önska.
Testamentet innehåller nemi. bland annat, att, sedan de i testamentet uppräknade fastigheterne blifvit försålde, skulle köpeskillingen öfverlemnas till Riddarh.-Direktionen, som egde att öfver densamma disponera i enlighet med i testamentet bestämda vilkor, samt af den behållna räntan utdela pensioner i 2 klasser; att de, som enligt testamentet voro berättigade till dylik pension, icke behöfde vara husfattige; utan kunde jemväl »les pauvres honteuses», eller sådane, som för sitt namns skull blygas att tigga, varda deraf delaktiga; att om sådane sökande blefvo flere än pensions-rummen, skulle de, som af Riddarh.-Direktionen på goda skäl ej uteslötos, sig emellan lotta; att Riddarh.- Direktionen egde pröfva behofvet af den större eller mindre pensionen; samt slutligen att testator förbehållit sig, att, i händelse han innan sitt dödliga frånfälle skulle finna någon ömmande anledning att till pension i första eller andra klassen sjelf utnämna någon officers-enka eller något omyndigt barn al adeligt stånd, ett sådant förordnande borde genom Riddarh.-Direktionens gällande åtgärd gå i verkställighet. Häraf synes mig tydligt vara, att verkställigheten af testators vilja helt och hållet blifvit öfverlemnad åt Riddarh.-Direktionen; hvadan och då det icke kan tillkomma R. o. Ad. att i afseende å tillämpningen af testamentetsbestämmelser afgifva ett utlåtande, som står i strid med dess ordalydelse, får jag ödmjukast föreslå, att R. o, Ad. måtte förklara Riddarh.-Direktms ifrågavide hemställan icke till någon R. o. Adms åtgärd föranleda. Frih. Gederström, Rudolf: Riddarh.-Direktm har vid tillämpning af Majoren Wulfcronas testamente befunnit sig i den brydsamma belägenhet, att antingen, med frångående af testators egentliga mening, tolka detsamma efter bokstafven, eller ock tillämpa det på ett sätt, som tydligen mera öfvererisstämmer med testators verkliga vilja och med sednare tiders förhållanden.
Det år allmänna förtroendet, som å båda ställena gör medborgaren till Embetsman; och då man har lika litet skål att af en Handtverkare förvänta tillräcklig juridisk kunskap, som af en Bonde, samt denne senare i egenskap af Nämndeman, icke har något sig åliggande ansvar för Ordförandens försummelse, i sådane fall som det ifrågavarande; så kan jag icke finna annat, ån att förhållandet uli de emot Häradsoch LagmansRåfterne svara de instancer eller Rådstufvuoch KåmnärsRåtterne, bör i detta fall vara enahanda; och på denna grund får jag vördsamt anhålla om återremiss af LagUtskottets Betänkande. Herr Grefven och LcincltMarJkalken fråga-» de., om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUt - Den 7 April e. m. skottets Utlåtande böra, i anledning af den utaf Grefve Posse nu gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Företogs till pröfning LagUtskottets den 4 sistlidne Mars afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 9, om föreslagit åter. upplifvande af den i 16 Cap. 6 §. KyrkoLagen befintelige föreskrift, att äkta Makar, som skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomCapitlet. Herr Ribbing, Arvid'. Uti det särskildta yttrande, som är LagUtskottets Betänkande följaktigt, har jag utredt de skål, på hvilka jag ansett ågtenskapets helgd böra bibehållas genom högtidlighet, så väl vid dess upplösning som vid dess afslutande. Jag åberopar således nu hufvudsakligen dessa skål, men får till dem lågga en af Utskottets Betänkande föranledd anmärkning. Utskottet har nemligen anfört, att som den i KyrkoLagen befinteliga föreskrift, att åkta makar, hvilka skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomCapitlet, icke kunde i alla händelser uppfyllas, såsom då den ena makan år vansinnig eller rymd, denna föreskrift alltså borde upphåfvas.
393 och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet, uu vördsamt föreslå: — dels att riket indelas i större distrikter, hvardera omfattande ett helt län, eller flere domsagor, och försedt med ett för distriktet gemensamt cellfängelse, vid hvilket af dertill särskild förordnad domstol, eller domstolen i den stad, der fängelset är beläget, ransakas och dömas må ang:de inom distriktet begångna gröfre brott, eller sådane, för hvilka de anklagade blifvit i häkte inmanade, dels ock att hvarje fängelse-distrikt göres så stort, som det möjligtvis kan vara utan att lägga hinder i vägen för brotlsmåls-lagskipningens orubbade gång, samt att ransakningscellfängelser af mindre storlek än nu antydt är, ej' vidare må på Statens bekostnad upförås. Till stöd för denna min motion, får jag vördsamt åberopa de motiver, som utförligt blifvit framställde dels uti mitt vid sista Riksdag afgifne förslag ang:de verkställandet af cellfängelse-reformer, öfver hvilket förslag Statsoch LagUtsk:n uti Betänk. JY$ 15 sig utlåtit, dels ock uti LagUtsk:s Betänk. J\fs 26, i anledn. af väckt fråga om särskildt brottsmålsdomstolars inrättande. Om denna motions remitterande till LagUtsk. anhålles vördsammeligen. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
När den utlefvade Ludvig XV dött i skräck och fasa, erhöll Frankrike åter en dygdig konung på tronen. Ludvig XVI var anspråkslös, tillbakadragen, ren till sina seder. Det hof, som räknade sina traditioner från en Frans I: s, en Henrik IV: s dagar, som uppnått sin blomning under Ludvig XIV och satt frö under Ludvig XV, miste ännu en gång den legitime föraren. Det vände sig derföre helt naturligt till den unga, glada drottningen, och hon vardt snart dess svärmande vise. Hon höll sig med gunstlingar; hon deltog i hasardspel och besökte van ryktade maskerad-lokaler, under det Ludvig XVI satt ensam hemma och roade sig med att vara låssmed. Likasom myggen och knottet stimma i solens nedgångstimma, så Vanden régime ’ s anhängare kring Marie Antoinette, måhända i förkänslan af att natten för dem stundade; och hon å sin sida begick i detta sällskap dårskaper, hvilka drefvos så långt, att hennes mor, bror och gamle lärare gjorde henne förebråelser. Det fins dock knappast bevis på, att hon verkligen var sin gemål otrogen. Sjelfva öppenheten i hennes excentriciteter vittnar deremot. Derjemte låg i hennes koketta lynne större benägenhet att mottaga beundrans rökoffer än gifva sig sjelf. Slutligen talar också för henne Ludvig XVI: s rörande tillgifvenhet och förtroende. Denna tillgifvenhet, detta förtroende gjorde hon sig emellertid till godo ytterligt hänsynslöst. Hon lade Ludvig på det ynkligaste under hälen på sin lilla toffel, och visade detta helt öppet Hon ryckte medlidsamt på axlarne och hånlog åt cc pauvre homme. Hon skickade efter honom,då han satt i sjelfva ministerkonseljen, och tvang honom genast ändra beslut. Och hvad värst var, hon gjorde detta, då han fattat eller höll på att fatta ett nyttigt beslut. Ludvig XVI egde med all sin inskränkthet och viljeslapp-het en del solida egenskaper. Han hade ett visst kunskapsförråd, ett visst mått välvilja. Men dessa kapaciteter lågo så att säga afsöndrade i slutna fack, utan enande samband, utan initiativförmåga. För att komma i rörelse och samverkan, måste de få en impuls utifrån.
Så länge en diskussion öfver en fråga pågår, så är det naturligtvis hvarje ledamots rätt att göra sin mening gällande, men att, sedan man kommit i minoriteten, söka omintetgöra majoritetens beslut, synes mig temligen besynnerligt, och jag tror icke att R. o. Ad. ingår derpå. Hr Reutersvärd: Med anledning af det beslut, som R. o. Ad. nyss fattat, så kan jag icke finna annat än att R. o. Ad. för sin del åtminstone vill bevara sina döttrar från att bli beröfvade det skydd, som giftomannarätten meddelar, hvarföre jag anhåller om afslag å den ifrågav:de punkten. Frih. Armfelt: Det är alldeles icke någon lust att upp rifva ett föreg:de beslut, som drifver mig att ännu en gång anhålla om bifall till punkten, utan det är, emedan jag anser att, om tre Stånd bifalla Betänk:t, hvars första del då är 3 Stånds beslut och kan blifva lag, så bör icke R. o. Ad. för sin del ställa så till, att dess döttrar kunna komma i en med alla andra ogifta qvinnor i Sverige olika ställning. Jag får äfven hemställa till Hr Gr. Hamilton, huruvida han icke finner af det sätt, hvarpå den andra punkten är uppställd, att R. o. Ad., oaktadt sitt nyss fattade beslut, är oförhindrad att antaga denna punkt, och om han således icke skulle vilja afstå från sitt yrkande på återremiss. Gr. Hamilton: Jag har icke varit ledd af någon önskan att drifva igenom ett beslut, stridande emot pluralitetens, då jag framställt mitt yrkande om återremiss, och då nu den föreg:de värde talaren fästat min uppmärksamhet på, att i sjelfva punkten blifvit inryckt det vilkoret: »derest ofvan intagna författ ningsförslag varder af R. St:r bifallet», så afstår jag från min förut gjorda anhållan. Hr De Maré: Det tycks som om afslag vore en konseqvent följd af det beslut, som R. o. Ad. fattat ang:de första punkten; men skulle det också förhålla sig så som Frih.
Och som, efter hvad Fullmäktige upplyst, de i fondeme för lån på jern, koppar, m. fl. vågförda effekter, för fastighets belåning, för skiftesoch odlings-lån samt för kreditiv till Fahlu Bergslag och Sparhankerne nu befintliga öfverskott, hvarken kunna eller böra från sina egentliga föremål till annan låne-rörelse öfverlemnas; samt ofvanberörde 1,300,000 R:dr, som, före sednaste Riksdag, tillhört fonden för belåning af jern, koppar, m. 11. vågförda effekter, samt tackjern, och följaktligen åro tagne i beräkning vid fastställandet af maximum för den del af Bankens sedelstock, hvilken saknar motsvarighet i metallisk valuta, tills vidare icke erfordras för det ändamål, hvartill de blifvit afsatte, eller för att ersätta upphörd Privat-bank; så torde annan utväg för närvarande ej förefinnas för alt afhjelpa de olägenheter, som uppstode, i händelse fonden för diskontering och utlåning samt till kassa-kre ditiv åt enskilde skulle återgifva de till densamma lenmade försträckningar; än att, på sätt Fullmäktige hemställt, till nämnde fond öfverflytta ifrågavarande 1,300,000; hvarigenom utassignering ofördröjligen kunde ske af bifallna lån från fonden för utlåning med omsättnings-rätt, som vid Banko-diskont-verket nu äro hvilande till ett sammanräknadt belopp af omkring 230,000 R:dr. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, får Utskottet, i enlighet med hvad Fullmäktige föreslagit,‘dios Rikets Ständer vördsamt hemställa, att meraberörde 1,500,000 Riksdaler Banko må, tills vidare och intilldess lånerörelsen blifvit på det hela ordnad, af Banko-fullmäktige få användas till diskontering och utlåning i och för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilde personer, i den mån dels de till nämnde rörelse anvisade försträckningar måste till sina ursprungliga ändamål återföras, och dels inkommande ansökningar i denna väg föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Nov. 1856, kl. 3 o. m.
Balen var mycket brillant, masquerne täflade i lux och dyrbarheter; man såg här icke flere än högst fem à sex åldriga fruar, hvilka icke buro mask. Som jag icke gärna ensam, ibland denna skara kunde förblifva omaskerad, begagnade jag, med Friherrinnans tillåtelse, mig endast af en tät svart slöja, hvilken tillika med en svart underklädnad fullkomligt dolde, så väl det minsta af mina anletsdrag, som figur. O! huru väl fann jag mig ej i denna mörka svepning, hvilken så sannt öfverenstämde med känslan i mitt inre. Efter ett par contradanser, dem jag ej dansat, närmade sig mig en svart domino, samt anhöll om den kommande dansen; men, som jag alldeles icke ärnade dansa, gaf jag honom ett bestämt afslag. "Ni afslår dock ej den hjertliga lyckönskan en upprigtig vän vågar göra er, Mamsell Sommer!" återtog masken, "måtte ni ernå all den sällhet jag så varmt öfver er nedkallar, och den jag endast åt er såsom Baron Y:a lyckliga brud, med lugn och sann tillfredsställelse kan önska." "Jag tackar er af allt hjerta, Baron C.", utsade jag med något staplande röst. "Att denna önskan är upprigtig känner jag i djupet af min själ, Gud gifve den endast måtte uppfyllas!" "Huru kan väl en lycklig brud draga annat i tvifvel", utsade nu med tydlig röst, en bakom mig stående mask, i purpurröd gyllenestickad domino; "får jag lof att dansa med er nästkommande dans, Mamsell Mathilda?" Gud! hvilkens röst igenkände jag ej bestämdt i den, hvilken sednast tilltalat mig; jag förmådde af förskräckelse knapt svara; "sorgen dansar ju ej." "Åh!" återtog masken ironiskt, "sorgen glömmer oftast sin sorg, i synnerhet då den är tillskapad; vill ni verkeligen icke vara så god och dansa med den resande gratulanten en enda quadrille? för att ännu en gång upplifva ett det sista sönderslitande minnet af hans lycka på krona." "Gud!
Bland kostnaderne, som ligga till beräkningsgrund för detta Unn, förekommer nybyggnad af a:ne Lador ech en Trösk-AJaehin. Jf.-o 36: 2000 B:d, för att införa circula^ JBanko-Uisioneis BetiinJianden. 359 tions-bruk , dervid bland annat påräknas inköp af 250 lass loder, till erhållande af spillning. JLmet No 54: 2000 R:d till odling af 26 Tunnland äng. I k ost nåd s f o r s la get upptages till inköp af spillning 630 R:d, Gräsfrön 85 R:d och'Gärdsgårdsstängning 198 R:dN:0 145&146: 2:ne halfva mantal, hvilkas innehafvare hvardera erhållit 1200 R:d till odling af 12 Tunnland livar, marken beväxt med små Enbuskar och mindre Barrskog. Beräknar 30 R:d Tunnlandet i rothuggning och 70 R:d d:o i plöjning. Har på 73^:dels mantal erhållit 2000 R:d lån. Utskottet har för öfrigt uti en serskild Bilaga upptagit ej mindre det belopp, sorn, sedan Lånen fonderades, hvarje Län i Riket deraf tillfallit, än ock huru inkomne Lån-ansökningar, som ännu icke kunnat expedieras, jämförelsevis Ijänen emellan sig förhålla. Om nu Odlingshug allenaj eller särskilta financiella förhållanden tillika, må tillskrifvas den sig visande märkeliga skillnaden i begagnandet af denna nya Låne-utväg, Rikets serskilte Provinser emellan, derom bör Utskottet icke ingå uti något bedömmande, såsom ej hörande tilldess ämne; men, då Rikets Ständers regleringar, till föremål af allmänneligt gagn, böra utmärkas af alfvar i deras grund och noggrannhet i deras 360 Banko-Utskottets Betänkanden. verkställande, har Utskottet icke kunnat desse om . ständigheter förbigå.