Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge R. o. Ad. med de insigter, den sjelfständighet, den fosterlandskänsla, som alltid ut mai kt detta stånd, fortfarande liandhafver fäderneslandets angelägenheter, hör R. o. Ad. vara förvissad, att Svenska folket i grunden lemnar R. o. Ad. lull rättvisa i detta fall, och att R. o. Ad. till detta ändamål icke behöfver vidtaga serskilda mått och steg för att tillvinna sig några tidningsredaktörers välvilja, ynnest och bevågenhet. Under förutsättning, att framför ordet tidningsredaktioner sättes ordet »vissat>, yrkar jag bifall till Betänk. Hr Ribbing: -Jag ber att fa fästa upmärksamhelen på de skäl Utsk. anfört i afseende på kostnaden för Riddarhussalens inredning. Skulle denna kostnad blifva betydlig, så hemställer jag, om icke de platser Ståndets egna Notarier hade vid förra Riksdagen kunde nu få begagnas af tidningsredaktionerne. Man ser ofta Ståndets enskilda ledamöter uptaga dessa platser: de hafva likväl godt utrymme på bänkarne och jag kan icke finna annat, än att de som nu anföra skenskäl mot förslaget, icke vilja saken. Genom det lilla ordet r vissa», som skulle tilläggas Betänk. och göra det antagligare, synes mig motsatsen nästan inträffa. Det skulle blott vara för att vissa tidningsredaktioner äro så fiendtliga som de skulle uteslutas, och jag tror, att de deraf icke blefvo förbättrade. De, som äro så öfvertygade om ensidigheten hos vissa tidningsredaktörer, borde för sig sjelfva 246 Den 31 Januari. bereda fördelen, att den förre icke mera bunde undskylla sig att icke hafva kunnat bättre goro och föra. Jag har talat med dem som suttit på läktaren, hvilka förklarat, att de omöjligen deruppe kunna förnimma allt hvad som här nere säges. Derföre instämmer jag med Frih. Raab i anhållan om återremiss. Hr Printzensköld, Carl: Med största möjliga upmärk samhet har jag afhört de skäl Frih. Haab anfört för den af honom yrkade återremiss: men jag mäste förklara, att jag icke kunnat finna, att ett enda af dem vederlägger dem Utsk. andragit.
Och Ina glömde att längta efter ängen och björkarne, hon glömde att stå vid fönstret och se på floden och på de gamla träden på andra stranden, och hon pysslade och vattnade och förde några löskraffsade mullkorn till sin trädgård. Och tiden gick, och se, fyra ärter grodde och stego opp öfver mullen med ljusgröna toppar. Var guldsökarn, som finner en demant, så lycklig som Ina, då hon såg sina ärtplantor? Nästa morgon sken solen gladt öfver floden, öfver fartygen, öfver det äflande folket. Ina såg icke utåt, hon skyndade ned på gården, der då just föll ett återsken af solsken från handkammarfönstret, och hon blef så glad öfver, att ärterna skulle få sol. Men ack, alla ärterna lågo uppryckta och sönderrifna. Var det råttorna eller någon okynnig menniska som gjort det? Det vet ingen. Förstår du, att sorgen öfver fyra ärtplantor kan vara djup och bitter? Men åter hade sommaren gått och det var vinter, och floden såg ut just som en lång, lång lärftsväf, som stora syster klippte till handdukar och Ina skulle fålla. Och de gamla träden sågo nu på afstånd ut som gråa damnät, och de granna fruarna och herrarne spatserade ej nu i det gröna, och arbetsfolket sof i sina kamrar. Men Ina fållade sina handdukar och tänkte på den vackra ängen under björkarne, dit hon visst skulle slippa en gång, när det blefve sommar, ja kanske två gånger. „Kom hit så skall du få se en liten isgumma“, sade Inas far, och när Ina sprang till fönstret, stod ismenniskan der, just som en annan liten gumma, bara mycket mera nätt och fin än andra. Nu hade Ina sällskap och trädgård. Hon tyckte att gummans trädgård var hennes egen, och den vexlade alla dar med olika blommor och vexter, och ibland när vädret var mildt, smälte hela trädgården bort, men kom åter följande morgon ännu rikare och präktigare än förut. Stundom var den som en vildmark i djupet af en skog med sammantrasslade stammar och grenar, stundom var det sträckor af kullar kransade med småskog, stundom grupper af palmer och tropiska vexter.
Dito dito 4 d:o 102,833 4,000 556,500 16 — 663,333 16 Uti Stadens kassa innestående extra jernvågsmedel, som äro derstädes deponerade, och genom Jernbärarelagets sparade arbetsförtjenst tillkomna, detsamma tillhöriga, hvarå betalas procent ränta 14,245 37 Till stadens Brandförsäkringskontor, premielån, hvarå ränta betalas å 4 procent 14,515 Till nya Slussbyggnadsfonden 81,333 16 — Summa B:ko R:dr 773,427 21 — 52 Hvaremot fordringarna voro: Återstående lån till entreprenören för afträdesrenhållningen å 5 procent Till Pantlåne-inrättningens bedrifvande mot 4 procent ränta försträckte 2,000 100,000 Af Hamnoch Brobyggnadsfonden mot 4 proc. 286,866 32 — 388,866 32 — Således återstodo räntelöpande skulder R.dr 384,560 37 Vid 1850 urs slut var stadskassans så beskaffade skuld: Enligt obligationer, löpande med 5 procent ränta och ulan rätt till uppsägning å långi fvarens sida 5,000: Återstående köpeskilling för egendomen N:ris 1 och 2, qvarteret Styrpinn vid Packartorget med dels 6 och dels 5 proc. ränta Fordringar åter voro:
1 öfverensstämmelse med Efter det undertecknade Revisorer nu fullbordat ej mindre den granskning af Lånekontorets räkenskaper, styrelse och förvaltning år 1858, som i förestående Berättelse är vorden framställd, än äfven, på sätt ofvan åberopade, öfver revisionsförrättningen i dess helhet förda Protokoll upptager, den granskning, för hvilken förvaltningen af den till utlåning från Kontoret anvisade andel af Statslånefonden varit ö O föremål, och öfver hvilken särskild Berättelse afgifves, förklara Revisorerne, att som under revisionsförrättningen visshet vunnits derom, alt samtliga räkenskaperna äro riktiga, förutom i afseende å här ofvan anmärkta ränteberäkningsfel; att behållningarna A de särskilda fonderna vid årets slut bort vara sådana, som de i boksluten upptagits och vid inventeringen verkligen varit lika med de på räkenskaperna grundade inventeringshandlingarna, samt att Direktionen öfver Lånekontoret vid förvaltningen af detsamma ställt sig till noggrann efterrättelse Banko-Reglementets innehåll och i öfrigt städse med omsorg främjat verkets säkerhet och fördel; alltså, med stöd af 5:te § utaf Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskontverket samt Eånekontoren i Orterna, hafva undertecknade Revisorer beslutit att för den förvaltningstid nu fulländade revisionen afser, eller ar 1858, meddela Direktionen öfver Lånekontoret i Malmö décharge, som dock kommer att till Herrar Fullmäktiges i Rikets Ständers Bank godkännande öfveriemnas. Malmö af Rikets Ständers Lånekontor den 31 Mars 1859. STACKELBERG. L. GRÖNVALL. TRÄGÅRDH. NILS PERSSON. J. SJÖKRONA. W. F. Malmros. O Videmeras Ex ORicio Th. Wilh. Malm. 4:o Kongl. Hofrättens underdåniga Utlåtande, sålunda affattadt: Slormäktigsle Allernådigste Konung!
Af den nu upplästa punkten utur testamentet torde Ståndet finna, alt sjelfva liufvudsaken i dispositionen är, alt denna donation skall i evärdeliga tider förräntas, och alt den inflirtna räntan skall l fördelas i 10 pensioner. Att pensionerna skola utgöra hvardera ioor:dr b:co är blott en accessoir, som tillkommer till j följd af den beräkning testator gjort att räntan skulle komma att utgöras med 5 procent. Om den utväg, som Ridd.Ulsk. föreslagit, vidtages, så är det väl sannt, att pensionerna för en lid kunna blifva 100 r:dr och att denna del eller denna accessoir af testamentet uppfylles, men så snart räntefoten rubbas, rubbas afven detta förhållande. På grund häraf förenar jag mig med Gr. Posse och anhåller om bifall till hans förslag. Sedan Hr Frih. o. Landtm, upptagit ej mindre innehållet af Gr. Posses anmärkn. och förslag, än hvad Utsk. i dess mern. tillstyrkt, hemställde Hr Landtm., oro E. o. Ad. behagade bifalla Ridd.Utskrs nu föredragna memorial. Den g Juni. *33 Ropades starka ja, blandade med mångå nej. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna, alt ja öfrerröstat nej. Hr Munck af Rosenschöld: Då jag anser att det af Utsk. framställda förslag icke öfverensstämmer med testamentets ordalydelse, anhåller jag om votering, och alt contra-propos. malte blifva i öfverensstämmelse med det af Gr. Posse afgifna förslag. Upplästes til! justering följande voterrs-proposition:
Stats - Uts kott ets Betänkandfen. 347 ]\T:o 442* Ankom den 23 October 1823. Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Z/tskotts Z/tlätande i frågan om Stads-Privilegier för Trelleborg, om Hamnbyggnad derstädes, m. m. *—« Ud till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet Memo. rial, som till Statsoch EkonomilTtskottens gemensamma Utlåtande blifvit remittera dt, har Riksdagsmannen Anders .Nilsson från Wemmenhögs Härad af Malmohus Xiiin, med hvilken RiksdagsFullmägtigen för Olie Härad af samma Xän, Pehr Knutsson sig förenat,.andragit, att sedan åtskillige innevånare i Trelleborgs by och socknarne deromkring till Kongl. Maj:t ingifvit underdånig ansiikning, om bevilljandet af Stadsmanna privilegier för samma by, samt om återställ,inde af eu derstädes förut hällen, men au mera ‘ indragen 348 Stats-Utskottets Betänkanden: marknad; så, ehuru utgången af denna underdåb niga ansökning vore beroende på Kongl. Majit g Nådiga pröfning, har Anders Nilsson likväl funnit sig böra till Riksens Ständers behjertande fram, ställa ärendet, i ändamål att genom Riksens Ständers medverkan, deråt bereda en önskad framgång.
Och när därför fru Andersson kommer att man ej ser dem, får ingen vara, som vill farande och önskar fru Petterson ett godt nytt anses ha sina sinnens fulla bruk och vara en år, fast det innerst gör henne detsamma, om hon skulle dö i influensan eller flytta ur ribildad och belefvad människa. En bildad och belefvad människa! Där är ket eller råka ut för något annat öde under årets lopp, då måste fru Petterson betala med knuten! Hvem minns ej sagan om kejsarens nya samma mynt. När sedan de värda fruarna kläder, som ej skulle kunna ses af dem, som ätit en bit lax med mayonnaise, en orrvinge voro för enfaldiga eller odugliga för sitt ämoch några skedar glace hos hvarandra, då bete. Och hofmän och gemene låtsades se måste de inom åtta dagar betala den dyra och beundra den ståtliga dräkt, som den sprittmaten med en visit. Och när fru Anderssou om våren pepprat in nakne kejsaren påstods bära. Ty hvem ville väl anses enfaldig eller oduglig för sitt ämoch stufvat undan allt, som gör hennes vå- ning någorlunda hemtroflig, måste hon, innan bete! hon lämnar sin man ensam i de tomma rumOch hvem vill anses för obildad och obelefvad! För den skull springa vi i dessa damen och far till västkusten, dit doktorn ju gar ur hus och i hus och ställa oss så ifriga rent af tvingar henne — ja, innan dess måste att träffa personer, som gärna kunde få resa hon besöka fru Petterson för att önska henne till Kina, utan att vi skulle sakna dem. Och en angenäm och hvilosam vistelse i ^lugnet på dessa i sin ordning spela den hejdlösaste glädje deras lilla sommarnöje », där barnen få roa sig att få etnottaga oss, som de måhända innerst med att segla ikull på den stormiga fjärden och frun med att fara in till staden och köpa önska — dit pepparn växer. Alla löpa vi omkring och dupera hvarandra mat till alla hungriga gäster, som komma ut med ett slags » kejsarens nya kläder », en dräkt med middagsbäten. Visiter. som vi ock skulle kunna kalla » vår bildnings och belefvenhets mantel ». Hur dyrt den dräkten står oss, ha vi nog ej ens räknat ut.
Directeurerne nyss med döden afgått, som i 4 år varit af sjukdom hindrad att lemna sina rum; att göromålen icke destomindre gått sin jemna gång; att sedan Rid - 8o Den 26 J11 n i i e. m. derskapet och Adelil 1820 åtskiljdes, den obehagliga händelse timat, att Gassan råkat nära nog i obestånd; och Herr HofRättsRådet, såsom en af dem, hvilka hade sig uppdraget att bevaka Ståndets angelägenheter, tyckte att det vore angenämt, att kunna bereda, om icke en stor, åtminstone någon, besparing för Cassan , derigenom att ett eller två års arfvode innehölles. Han tillstyrkte derföre, att platsen måtte stå vacant, tills Ridderskapet och Adeln sammanträdde. Med skyldig aktning för de personer, som utgjorde pluraliteten, får jag dock uppriktigt tillstå, att Hr Carlesons tillstyrkande tyckts mig så öfvertygande, att det utgjort mia förvåning, att af Directionens samtlige Ledamöter blott en, nemligen Friherre Boije, i detsamma instämt. Val anställdes, i följd af pluralitetens beslut, och dervid begingo Herr Carleson och Friherre Boije ett steg, som jag åtminstone icke kan gilla; de deltogo nemligen icke i. valet, derföre att de blifvit öfverröstade i den förut uppställda preliminära frågan, huruvida val borde anställas. De ytterligare detaljerne af valet, jemte valets resultat, har Ridderskapet och Adeln redan inhemtat af Utskottets Memorial. Nu återstår blott frågan, huruvida RiddarhusDirectionen rätt förstått 4* §• Riksdagsordningen. Må vara, att saken icke är så tydlig att ju derom kunna hysas olika åsigler; och just derföre, att den kanhända är Den 26 Junii e. m. 81 är otydlig, har Utskottet, för dess behandling, valt det grannlaga sätt, att helt enkelt till Ridderskapet och Adeln inberätta förhällandet. Det beror nu på Ridderskapet och Adeln, att fatta något bestämdt beslut, som för framtiden kan lända till efterrättelse.
Beklagligen bar dock den uti komiterades underd. petition begärda summa blifvit minskad till 300,000 R:dr b: k o; och detta med anledn. deraf, att K. Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader, uti dess, vid generalförslaget öfver dylika arbeten bifogade, betänkande anfört att Frovi-Lindebibanan, hvilken uti de upgjorda kostnadsförslagerna blifvit beräknad till samma spårvidd, som jernvägen KöpingHult, kunde och borde, efter Styrelsens förmenande, inskränkas till de dimensioner, som t. ex. vid Norbergs jernväg och vid den mellan sjöarne Barken och Wessman, blifvit i nåder gillade, nemi. fyra fots spårvidd, samt derigenom anläggningskostnaden kunna med en fjerdedel minskas. Det är detta Styrelsens för Vägoch Vattenbyggnaders utlåtande, som nödgat mig till den obehagliga nödvändigheten, att på enskild motionsväg härmed till R. St;r framställa bergslagernas önskan och behof i den omfattning, hvaruti desamma, i den underd. petititionen blifvit uttalade. Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader har nemi. här förbisett en af de vigtigaste omständigheter, nemi.: att undvikande af omlastning vid den större banan just är bergslagernas hufvudsyftemål. Vid de båda af Styrelsen såsom exempel anförde jernvägar är förhållandet helt annat, enär kommunikationslinjen derstädes i ena fallet sammanbinder tvänne sjöar och i det andra förenar ett grufvefält med en kanalled, d. v. s. i båda händelserna utgör ett helt för sig sjelf, som till sina dimensioner kan bestämmas oberoende af någon annan jernbana. Här återigen skulle, genom en minskning i dimensionerna, upkomma en ny omlastning vid Frövi station, hvilken betydligt skulle skada en mängd af effekterne samt för alla tider öka fraklkostnaderne och försvåra trafiken på ett för bergsbruket särdeles betungande sätt.
Att öfwerlemna till Kongl. Mafit, att sa wäl innan en sadan nv Taxa och författning hinner fullbordas, som äfwcn sedermera intill nästa Riksdag efter förekommande behof, ej mindre i Politiskt än Economistt hänseende, stadga de förhöjningar a wissa, och nedsättning a andra Artiklar, dem Kongl. Maj:t i Sin wishet kan anse nyktige och nödige, hwarwid likwäl det underdaninga förbehåll torde göras, att Stats-Werkels, genom dessa förändringar i Tull, Jntradernes belopp, erhållande winst, utöfwer hwad sa wäl för Sjö-Tullen i Staten bliswit paräknadt, samt hwad derutöfwer med Tull-asgiternes oförändrade bibehällande i deras närwarande stick, kan hafwa wunnits, hwilkct öfwerffott redan blifwit wid denna Riksdag till Kongl. Majus
Län, med anledning af 56 §. Riksdagsordningen, väckt motion, i frågan rörande Näringsfriheten, och 2:0 Ett af samme Anders Danielsson ingifvet anförande, i anledning af Herr lia Igrens inom Vällofl. EorgareSlåndet gjorde motion, om gårdfarihandelns upphörande. S. D. Almänna Besväroch OeconomieUtskottets Betänkande j\:o 33, i anledning af väckt motion, angående rättighet för en Beväringsskyldig, att annan duglig karl i sitt ställe sätta, Lief, efter framsläld proposition afslaget. S. D. fiifollos följande från Lagutskottet inkomne och på bordet hvilande Betänkanden, nemligen: N:o iq, öfver Herr Allgust von Slallis och Riksdagsfullmägtigen Herr C, L, Ilessles motioner, om ändring i det nu gällande stadgande, angående Öfver Domstol i Tullmai m. m.; N:o 21, öfver Herr August von Stahl t motion, att mål angående Nidingstjufnad, hvarom 3, 4 och 5 §•§• 42 Cap. Missgerningsbalken förmäla, må upphöra att vara af underställningsegenskap; N:o 24, öfver väckte motioner, dels om upphörande af frälseegareS rätt till lösen af Skatte frälsehemman, som säljas utom börd, dels ock egande rättighet för jordegaren, att lösa räntan, när den samma utom börd säljes; N:o 25, öfver Riksdagsfullmägtigen Erik Erikssons från Vestmanland motion, om praescriptionstid för domfäste fordringar; N:o 26, öfver Herr Friherre Jacob Cederströms motion, om upliäfvande af förbudet att föra foder från Bohle; fW N:o 27, öfver Riksdagsfullmägtigen Johan Anderssons från Upland motion, dels om uppläsande vid hvarje Ting och en gång om året från ioo Fröt.
Genom svaga höskördar under flere af de förflutne fern åren och deraf följande svårighet att finna hingsthållare, var man 1855 nödsakad att inskränka hingstarnes antal till fyra stycken. Af den summa, stor 400 R.-dr B:ko, som-Eders Kongl. Maj:t täcktes ställa till Hushållnings-sällskapets disposition, för att genom nyssnämnde förening användas till premier för utmärktare hästkreatur, hafva prisbelöningar blifvit utdelade för djur fallne efter föreningen tillhörande hingstar, och då dylika prisutdelningar numera årligen äga rum, skall utan tvifvel såväl intresset för hästafveln öka och sprida sig, som djurslaget ock blifva betydligt förbättradt. På några ställen inom provinsen äro Percherons-hästar införda i afsigt att genom croisering med den Norrska hästen vinna en arbetshäst, som förenade båda dessa racernas utmärktare egenskaper. Ännu fortfar Norrige att förse Wermlands marknader med ett betydligt antal hästar, och detta skall sannolikt fortfara så länge en mindre rik fodertillgång hindrar uppfödandet af föl mångenstädes inom provinsen. Skogar. Såsom omförmäldt är i de föregående underdåniga berättelserne fäster man i allmänhet ännu föga uppmärksamhet vid skogens vård. Denna anmärkning gäller i synnerhet bondeståndet, som på åtskilliga orter med verklig ifver ödelägger skogen. För att vinna en, ofta ganska mager rågskörd och några års ännu magrare bete, svedjas oftast utan ali hänsyn til! ståndskogens och markens beskaffenhet, och följden blifver ock att den sednare beröfvas all växtlighet för ett halft sekel, då svedjandet ägt rum på stenbunden och oländig mark. Den förmånliga afsättning de sednare åren af storvirke och sågblockar har ökat afbrukningen af dessa virkesslag, men den skadligaste af all skogsafverkning har varit den af sparrar eller unga, raka träd af den frodigaste växt, hvilka en tid funno afsättning till höga priser. Under det allmogen sålunda med ilande fart söker till penningar realisera allt hvad skogen kan lemna, har en ny spekulation uppstått uti inköp af skogsegendomar och köpeskillingens sammanbringande genom försäljning af trädvaror.
Brco i Nåder eftergifne; samt Stats-Utskollets Utlåtande, N.-o l/j.1. 7 10:0 af Bonden Gisel Nilsson i Wekerum inom Blekinge Län, hvilken sökt afkortning af bevillnings-afgiften, 3o R:dr B:co för den af honom för år i844 anmälde bränvinspanna om t\i kannors rymd, enär denna redskap, jemte bränneri-byggnaden, genom vådeld den 20 sist!. Januari så förstörts, att någon bränvins-bränning icke vidare kunde af honom under året utöfvas; varande denna ansökning af Landshöfdinge-Embetet i Länet i underdånighet förordad. Som de uti förrberörde ansökningar uppgifnej omständigheter angående bränneri-verkens och redskapens förstöring genom vådeld, äfvensom rörande de tider, hvarunder, i följd deraf, bränvins-bränning icke kunnat af sökanderne utöfvas, blifvit af vederbörande Läns-Styrelser behörigen vitsordade, samt vid sådant förhållande billigheten synes fordra, att någon afkortning eller restitution af den debiterade och erlagde bränvins-brännings-bevillningen varder sökanderne förunnad, har Utskottet, efter hvars tanka denna restitution eller afkortning aferlagd eller endast debiterad bränvins-bränningsbevillning bör, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Maj:t i Nåder yttrade åsigt, bestämmas i förhållande till den längre eller kortare tid, hinder lör bränvins-bränningens utöfvande fortfarit, skolat hemställa, det Rikets Ständer måtte för sin del bevilja förrbemälde sökande restitution eller afkortning af ifrågavarande bevillningsafgifter till följande belopp: Riksdags-fullmägtigen J. P. Andersson . 7: 32. 5. Abraham Rasmusson 27:32. 7. Bonden Gisel Nilsson 26: \o. 10. äfvensom alt Lars Hansson i Harlösa må njuta befrielse från erläggande af bränvins-bevill nings-afgift för år 1844 med 20: 19. —•
Herr Dalman mundtligen tilläde: I öfrigt får jag förklara, det jag instämmer i Herr Hjertås åsigt, att Banken må autoriseras upplåna Bancosedlar emot utgifvande af Obligationer med låg ränta, i stället för att begagna den af Utskotten föreslagna låneeller creditifrätt, hvilket sednare sannolikt skulle leda till ett ganska vådligt vexelvingleri. Äfven delar jag Herr Den 9 Julii f. m. 83 Cederschjöld^ mening om olämpligheten af den projecterade deposit-rörelsen, och anser hela förslaget i detta hänseende höra förfalla. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. J till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Stråle: I mitt förra yttrande glömde jag, i afseende på depositionsrätten, att fästa uppmärksamheten derå, att skillnad hör finnas i afseende på rättigheten att insätta guld och silfver. Guldet har hitintills ej haft värde annorlunda än såsom metalliskt mynt; sedlar hafva ej gifvits derföre lydande å guldmynt; danu sedlar derföre skola erhållas, inträffar ett nytt förhållande derigenom, att egare af guldmynt kan bibehålla detsammas värde och likväl göra det frugtbart; och jag anser derföre billigt, att den, som insätter guld, erlägger ränta eller provision, och jag tror, att denna provision kan bestämmas högre än till ■£ procent, på sätt Utskotten föreslagit; men deremot bör ingen provision tagas för silfret. Man tyckes alldeles hafva glömt, att det funnits tider, då man i Banken fått mot sedlar insätta silfver och åter emot sedlar emottaga detsamma; det är sannt, att få enskilda personer torde hafva insatt silfver emot sedlar, men för Statens räkning hände det ofta, såsom fallet var med de subsidier, 3a H. G* 84 Den 9 Julii f. ra. hvilka i Riket infördes. Om nu deposition åter tillåtes, så återförer nian endast förhållandet till hvad som förr egt rum.