Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nsj:t nu slinisn tvuu^örelse, i sniednin^ ilörst, uttsrds, st inuellätl, std omtörwslds liersouelis stritt, som ilittilis i siimsuilet liordt erlsAAgs sk llvsr oell en, etter u^^nädd siller st ,5 är, slisll lör inuevsrsnde är »eli trsm^ent klein l erss oeii ut^s med isotts»snde st den törsndrsde Ilerslinin^, svin i törrlserorde mstto lliitvit st Xou^i. ^isj:t oeii liiliets 8ts»der lsesiutsd; doeli stt llsri^enom ns»on rulllluin^ ej Irommer stt e^s runs uti de serslrildts uudsots^s-stsdAsuden, >lä ^ruud Ilvsrst ilelrieise trän msutsls-penninAsrs ut^örsnde siven etter tallös g,8 slöer ilittilis i visss tsit tätt tiilAodonjutss. löviiliet I^onAi. iVIsj:t velst liilists 8tsnder llsrmed till svsr i ljäder meddels; oell I^ou^i. Msj:t torlliitver killets 8tsnder rnecl gil I^onAl. lVsd oeii ynnest stsdse vslöevsAen. Dstum ut su^rs. c lX rr i. .1 o i! ^ a/ «/ ö/vez' ^zr5rzr66-f/>6?rtZ6/r, /rrrZZeZ rzr /ö/' ^ozrrzzrKezr r KZttZs-AazZdZ K «8Zvt.^- ^oZzzrs 8/o/Z t/ezr 7 184l.
Thé 1 skålp. 50 * Tidningar ocb Tidskrifter, äfven då de äro tryckta på svenska spåket, så framt i detta fall dc, adresserade till svenskt postkontor, med allmän post inkomma . Fria. Tjära, Tjärbärma ocb Vraktjära Fria. * Tobak: oarbetad: blad ocb stjelk 1 skålp. 25 arbetad: cigarrer 1 skålp. 55 spunnen eller ncgerhead 1 skålp. 35 stänger och karotter 1 skålp. 00 Tonkabönor Fria, Tran ocb Späck, alla slag 1 skålp. 1 Trippel Fri. * Tråd: guldocb silfver1 ort. 12 jernocb stål1 skålp. 6 arbeten deraf draga den tull, som taxan bestämmer för manufaktursmide eller stålarbeten, kopparoch annan ej specificerad metall-: försyld, försilfrad eller pläterad 1 skålp. 1 25 Tapeter af papper; se Papperstapeter. Taskböcker; se Portföljer. ^Tennsalt och Klortenn, äfvensom Trädättiksyradt Jern; se Kemiskt-teckniska preparater, ej specificerade. Tennfolier; se Folier. Terra Cotta, Terralith, arbeten deraf; se Krukmakarearbeten. Teriak; hänföres under Apoteksvaror. Termometrar; se Instrumenter, fysiska, m. fl. Tinkal; se Boraxsyradt natron. Tobakspipor af lera eller porslin; se Piphufvuden, andra slag. Tomback; hänföres under Metaller, sammansatta. Trapp; behandlas såsom Lera. Tricot ( 0 Tricotage j se Strumpor m. m. Trummor och Trumpeter; se Instrumenter, musikaliska. Tryffel; se Svampar, ätbara. Tråd, jern-, ståloch messingstill instrumenter; se Strängar. *Tråd af metall, öfverspunnen med silke eller tråd; se Karkasser. Trädfrukter; se Frukter och Bär. Förslag till Tulltawa. 27 Qvantitet Införselsför Tullberäkj tull. ningen. Riksmyut.
N:o 53. beslut ofvannämnde personer ådömda ersättningsskyldighet icke vara förenlig med den för betingande af slatsmedlens ordentliga förvaltning oundgängliga stränghet vid tillämpningen af de för uraktlåtna controller stadgade ansvarsbestämmelser, men likväl, sådant oaktadt, icke kunnat undgå att fästa afseende å de ej mindre i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, än af enskilde motionärer framställde ömmande förhållanden, hvilka syntes tala för en motsatt åsigt i detta ämne, och deribland hufvudsakligen den långa följd af år, hvarunder nämnde fyra embetsoch tjenstemän utan klander beslridt de till deras embeten och tjenster hörande pligter, deras framskridna ålder och försvagade helsa samt det ekonomiska obestånd, hvaruti de, jemte talrika familjer, genom utkräfvande af statens hos dem egande fodringsanspråk, skulle försättas; i betraktande hvaraf och ehuru Rikets Ständer ansett betänkligt, att till den uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition och i sammanhang dermed föreslagna afskrifning samtycka, Rikets Ständer dock funnit godt medgifva, att verkställigheten af Högsta Domstolens den 6
Domkapitlet syntes mindre ändamålsenlig, enär det vore högligen att betvifla det Kapitlet kunde något uträtta, sedan vederbörande presterskaps föregående åtgöranden visat sig fruktlösa; då i allt fall den procedur, som i allmänna lagen vidare päbjudes, medtoge så lång tid, att om försoning vore möjlig, den derunder borde kunna tillvägabringas; och då inställelsen inför Domkapitlet således medförde ökade lidanden för den oskyldiga makan, Lag-Utskottets Betänkande, N:o 90. 7 utan särdeles nytta; har Herr Thorn, 7., uti ett till Vällofl. Borgare-ständet ingifvet saint till Lag-Utskottet remitteradt memorial, yrkat att det i 16 Kap. 11 § Kyrkolagen innefattade stadgande, att oeniga makar skola till Domkapitlet stämmas för att der förhöras och varnas, måtte upphäfvas. Utskottet, som tagit detta yrkande i öfvervägande, finner, på de af motionären anförda grunder, den varningsgrad, som oenige makar, enligt Kyrkolagens ifrågaställa stadgande, skola undergå för att kunna vinna skillnad i äktenskapet, ej vara af den vigt att den bör bibehållas; och föreslår alltså Utskottet vördsamligen, det måtte Rikets Ständer besluta, att stadgandet i 11 § i6 Kap. Kyrkolagen, att i äktenskap oenige makar skola stämmas till Domkapitlet och saken der tillbörligen ransakas och förhöras, innan den till verldslig Rätt förvises, upphört att vara gällande. Stockholm den 26 September 1848. R eservation af Herr Grefve Sparre, E., med hvilken Herr Gethe, S. P-, Herr Doktor Broman, Herr Prosten Schram och Herr Doktor Säve sig förenat:
Sundbets-Collegiura blifvit i senare tider ganska mycket förökade, så alt, enligt dess Diarium, antalet af de till Collegium under loppet af sistlidne år rnkomne mål och ärenden uppgått lill 3,6aÖ, hvaraf synes, att tjensterne i delta Embetsverk ingalunda åro att anse såsom sinecurer. Om nu Utskottet ä ena sidan vill erkänna , att Provincial-och SladsLäkare-befattningarne är> besvärlige på de fleste ställen; så kan dock Utskottet icke dela motionärens åsigt, att tjensterne uti Collegium må blifva pensionsplatser för Provincialoch Stads-Läkare, eller att de vid dessa tjensters tillsättande, må ega företräde framför andra Läkare. Utskottet tror nemligen, att ifrågavarande ganska magtpåliggande tjenster i Coliegi - l4 Allm. Besp,- och Ekon.-Utskottets Betänkande, JV:o 69. nm fordra icke allenast den practiska kunskap, som är en följd af en lungre utöfning af Läkare-yrket, och sorn endast vinnes genom erfarenheten, utan äfven en noga kännedom om Läkare-vetenskapens tillstånd och de i och för densamma och dertill hörande ämnen varande Institutioner, så väl i Riket, som i andra länder, äfvensom om Sveriges förhållande till desse i flera afseenden; och Utskottet hyser tillika den föreställning', att äfven den Läkare, som icke är Provincialeller Stads-Läkare, eger tillfälle inhemta de kunskaper, som vinnas genom utöfningen af dessa tjenster, samt att han dessutom i allmänhet torde vara i stånd att bättre, än nämnde tjenstemän, hvilkas tid till större delen är upptagen af embetsåligganden, förvärfva en allmän öfversigt af Läkarekonsten, och dermed gemenskap egande ämnen, samt de kunskaper, som äro erforderlige för en Ledamot af nämnde Collegium, som rätt uppfyller sin plats. Utskottet, sorn i allt fall anser, att vid tillsättning af omförmälde tjenster i Kongl.
Den mångfaldiga art af göromål, som skulle komma att åligga den nya Diskont-kassören, gör det för honom omöjligt att kunna betjena allmänheten med den skyndsamhet, som den har skäl alt påräkna; ty lätteligen kan man föreställa sig, alt 20 h 30 personer på en gång samlas omkring denna nya tjensteman, med anhållan dels om hvarjehanda uplysningar i afseende på omsättningar, vexlar och kreditiv, dels om liqvids förrättande, hvarvid större och mindre penningevexlingar kunna ifrågakomma, och dels om qvittensers erhållande, med mycket mera dylikt, och det skall då icke kunna hetviflas, all icke allt detta skall medföra längre tidsutdrägt än de 5 minuter, sorn i allmänhet erfordras för erhållandet af eli bevis öfver i kassa-afdelnm gjord inbetalning. Då jag således icke kan finna, alt det åsyftade ändamålet med Utsk:s förslag, en större lättnad för allmänheten, vinnes, kan jag ingalunda med min röst bidraga till borttagandet af de väl genomförda kontroller, som nu ega rum. Förvånande skulle del ock i sanning förefalla, om Banko-diskonten blefve den enda publika kassan i Slockholm, som icke begagnade sig af den vackra och säkra kontrollinrättning, som finnes alt tillgå under dess eget tak. Ingen enda af hufvudstadens hundradetals allmänna kassor försummar, mig veterligen, alt begagna sig af den säkerhet, som är beredd genom tillåtelsen att få tiqviderna verkställda genom Bapkens försorg. I allmänhet äro ock de allmänna kassornes Kamererare och Kassörer lill och med förbjudna alt emottaga kontanta penningar; men dock föreslås nu, att en ny tjenst skall inrättas, hvarmed en dylik kontant upbörd är förenad, och del inom sjelfva Bankens murar, der den lättast kan undvikas. Den föreslagna Diskont-kassören skall äfven verkställa alla Diskontens utbetalningar. Vådan af alt förena upbörd och utbetalningar i samma persons hand, har erfarenheten tillräckligen ådagalagt och torde derföre ett sådant förhållande endast behöfva alt omnämnas, för att olämplighetcn deraf skall falla hvar och en i ögonen.
Men framför allt berodde hennes formella svagheter därpå att hennes frambrytande tankeoch bildström stundom var så het och så hejdlös, att den lika litet kunde formas som lavan, när den i glödande prakt flödar ur vulkanens inre, och att den, lika väl som lavan, i den kallare luften stelnade i en form som äger intresse endast som vittne om sitt ursprung från ett djup af eld. Och i detta fall är ju styrkan så ett med svagheten, att diktarens själfförsvar gent emot angreppen på den senare vanligen är fullt berättigadt. När en granskare en gång rådde Browning att med mer själfbehärskning följa sin individualitet, utbrast Elisabeth Barrett: »Hvilka ateister dessa kritici äro, utan aning om de gudomliga gåfvornas väsen, detta om hvilket redan de gamle hedningarna visste fullt besked!» Och en annan gång omtalar hon att kritiken mot henne varit i den grad vänlig att den berömt äfven hvad den ej förstått; den hade endast bedt henne – ändra sin stil, men detta föreföll henne tyvärr lika svårt som om man bedt henne ändra sin personlighet! Naturligtvis hade hon innerst rätt. Den romantiska åsikten att individualiteten är det enda betydelsefulla, man i konsten har att uttrycka, och att detta, man vill uttrycka, är oändligt höjdt öfver uttrycksmedlen – denna åsikt, som är roten till alla strider inom gamla och nya skolor – har alltid rätt i sak, ehuru ofta orätt i det sätt på hvilken den fullföljer sin sak. En konstnär kan bevisa sin rätt till individualitet endast i den mån, han äger det suveräna väldet öfver de underordnade medlen. Och det var detta välde Elisabeth Barrett liksom Robert Browning aldrig ägde i jämförligt förhållande till genialiteten i hvarderas begåfning. Men denna säkra skönhetsinstinkt kan af vår tids konstnärer så mycket mindre umbäras, eftersom man ju håller på att befria sig från föråldrade och »säkra» uttrycksmedel, för att skapa nya. Dessa medel blifva först då färdiga när, som en granskare träffande påpekat, hela den moderna vetenskapliga forskningens resultat ingått omdanande i det allmänna medvetandet och där, liksom en gång de gamla föreställningarna, blifvit kött och blod.
1 anledning af det i Protocollet för den 16 dennes förekomna Memorial af Herr Trafvenfelt, angående medel till vaccinationens ytterligare befrämjande, hade Herr Munck aj Rosenschöld, Eberhard, anmält sig att tala, samt uppropades nu och uppläste följande: Jag skall alltid anse för eri heder, att dela lika uppsåt med Herr Professor Trafvenfelt, men jag är ej denna gång lika ense med denna värda Ledamot i anseende till medleh för verkställandet af dess goda afsigt. Om ett förslags rättvisa blott bestämdes af dess nytta, skulle jag ej tveka, att ÖÖO Dm 2S Maj. antaga Herr Trafvenfelts förslag, tili stad» gande af plikt eller vite för de föräldrar» sorn först! rajna låta vaccinera sina barn. Men ett stadgandes rättvisa subovdinerar under något högre, än blott dess nytta, nemligen under allmänna moral-principer. En af dessa förbjuder Staten att tvinga Medborgare .till begagnandet af ett äfven nyttigt medel. Det är visst en olycka, om genom uteblif. vande tvångs-mesurer flera barn skulle vanställas eller bortryckas af koppor} denna olycka är physisk} men det är en ännu större och moralisk olycka, om en Regering eller Ständer skulle äga rättighet tvinga Medborgare att underkasta sina barn ett skyddsmedel, som, enligt deras egen öfvertygelse, möjligen kan anses af dem för skadligt. Då är det bättre, att några barn bli offer för denna okunnighet eller fördom, än att Styrelsen skall störa husfriden, och göra intrång på. Föräldrarnas fria disposition öfver sina barns äfven physiska vård. Denna gång vill man påtruga ett verkligt nyttigt, men kan hända nästa gång ett blott förment nyttigt och i sjelfva verket skadligt medel. Utom dess retar tvånget mången att fortfara i sin envishet och motsträfvighet.
Exc. Herr Just.-Stats-Ministern sjelf sagt, ett öfvervägande kristligt, har då icke detta samhälle rätt och pligt att tillse, att dess nya medlemmar uppfostras i den kristna läran? Låtom oss besinna, att här är fråga om ett förhållande, som verkar ända in på 3:dje och 4:de led! Vöre det verkligen intolerant att införa ett sådant stadgande? Dessa äro de hufvudsakliga anmärkningar, jag har att göra emot det föreliggande lörslaget, och på grund af hvilka jag vågar anhålla, att ärendet måtte återförvisas till Lag-Utsk:t. Gr. Hamilton, Gustaf Axel Knut: För min del anser jag detta lagförslag vara af största vigt, såsom åsyftande att förekomma osedlighetsförhållanden hland folket, och att tillerkänna en befogad rättighet åt en klass af Svenska medborgare, som man icke har något annat att förebrå, än att den tillhör en annan religionsbekännelse än den allmänna. Icke heller anser jag de gjorda invändningarna, i afseende å sättet för ifrågavarande äktenskaps ingående, vara af någon betydenhet. Den civila formen är här en nödvändighet. H. Exc. Herr Just.-Stats-Ministern har redan ådagalagt det obilliga i att vilja tvinga det lutherska presterskapet att förrätta sådan vigsel, samt omöjligheten af att utöfva ett dylikt tvång mot andra bekännelsers religionstjenare. Det rättaste torde väl under sådant förhållande vara att öfverlåta denna förrättning till den vanliga administrativa myndigheten, och icke till domaren, som derigenom blefve belastad med något, som icke egentligen tillhör arten af hans tjenstebefattning. All nödig offentlighet torde också vinnas, då det är stadgadt, att akten skall försiggå i närvaro af vittnen. Icke heller i fråga om lysning bör väl någon betänklighet göra sig gällande; jag kan åtminstone icke förstå, hvarföre icke en luthersk prest skulle kunna publicera ett dylikt äktenskap och deröfver nedkalla den allmänna välsignelsen. Det är blott i en punkt, som jag icke varit ense med Utsk:ts pluralitet, nemi. att jag ansett nödigt, att ett stadgande infördes om sättet för upplösande af sådana äktenskap.
Hvad ha ibland gamla snälla tanter? Hur kallar grefven herr inspektorn? Hvad goda barn böra alltid vara, Om far och mor än ä ' si och så. E n rad af flickor, så rysligt rara. Hvar bör man ej i galoscher gå? Två kunganamn ifrån sagans tider. E t t tredje dito, som bars af två. Osynlig makt som mot mörkret strider, 1894 Nils var öfverlycklig. Nu blef det nog a n n a t af. Men bringar ofärd och död också. Hvad man begagnar, när fisk man metar. E n nutidsoperas upphofsman. Ock en som lyckan bland isar letar, Samt hvad förvisst på sin väg han fann. Ett villkor för oss att kunna njuta Af allt hvad världen har skönt och godt. Nu tror jag visst jag får lof att sluta Och be er nöjas med hvad ni fått. Nej, vänta lite '! Först säg mig bara Hvad för en krydda jag tänker på, Och hvad man alltid bör söka vara, Om man förtroende önskar få. Ajö, ajö! — Det var sant, jag minnes, A Ut kött på jorden är bara hö — Men en beståndsdel däri dock finnes, Som litet segare är. — Ajö! - I — ii. Idun Stockholm. Iduns Kungl. N:r 24 (547) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl _ &gt; Barngarderoben .. » Fredagen den 17 juni 1898. Redaktör ooh utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Allm. telef. Rikstelef. Redaktionssekr. : J. Nordling. Hofboktr. ll:te årg. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga plolscr » 25 öre för hvarje päLörjadt tiotal stafv. LÖsnuramerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pv noiip.-rad. Utgifningstid: h v a r j e fredag. Astrid Cleve.
I hvilket förakt skulle ej en myndighet falla, som icke ens ägde förmåga att för sig inställa 4°4 Den ia Februari c. m. den person, som skulle tillrättavisas? och dä comiterade likväl insett, att nödvändigheten dock slutligen kräfde någon tvångsåtgärd, hafva de, i stället för den nu gällande stadgans mildare men verksamma medel, valt det yttersta, det grymmaste som kan upptänkas, herölvandet af nattvarden, för en olydnad, som i svåraste fall är en genstörtighet, men ock någon gång kan härflyta blott af blygsel; en åtgärd, den kyrkoråden kanske aldrig skola tillgripa, hellre låtande sin verksamhet falla, än blottställa en usling att, under sin fortsatta och genom dylikt tvång uppäggade tredska, förlora sista möjligheten af bättring och försoning. Det andra misstaget synes mig ligga i borttagandet af helsovården från kyrkorådets befattning; ty ingen lärer böra neka att, då en uti läkarevetenskap vanligen obevandrad landtmans åtgärder i detta fall mindre innebära egentliga lakemedels anordnande mot vissa sjukdomsfall, än råd till helsans bevarande, varningar mot hennes förstörande genom hvarjehanda laster, och omsorger för det uppväxande slägtets vård, måste också hela denna befattning mera hvila på en religiös grund, närmare sammanhänga med ett kyrkoråds syfte, bättre af detsamma utföras, än om dylika ärenden vore under polisform åt andra uppdragna. Med dessa anmärkningar har jag på intet sätt velat uttrycka ett klander mot de utmärkte män, som haft detta ärende under handläggning, och hvilkas omdöme och kunskaper äro vida utöfver mina. Jag vill härigenom hafva blott den slutföljd dragen, huru svårt, om ej omöjligt, det är att uti en utbildad stat genomgripande ändra gamla lagar eller inflicka nya, utan att de i många fall skola silida mot dem, som man nödgas qvarlemna. Men detta ämne är ganska rikt. Jag torde få återkomma dertill, då jag utbeder mig att vid dagens öfriga remissärender få inom kort. meddela hvarjehanda upplysningar, dem tiden nu ej medgifvit affatta. Hr Rääf tilläde derefter muntligen:
Den 10 Januarii. 647 S. D. Som vid Justering af det fran ExpeditionsUlskottet inkomna Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t samt Deras Kongl. Iiögheter KronPrinsen och ArfPrinsen, innefattande Riksens Ständers Beslut, att Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland, Joseph Franz Oscar, må föra Rikets Styrelse, i händelse af Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet KronPrinsens sjuklighet, den Anmärkning af flera Ledamöter bland Ridderskapet och Adeln framställdes, att då det uti Förslaget nyttjade uttryck, ”hvarigenom, all osäkerhet för framtiden må förekommas/’ syntes förutsätta, att en osäkerhet i framtiden möjeligen kunde uppkomma, hvilken tanka hvarken ägde några anledningar eller i öfrigt vore lämpelig, beslöt Högloft. Ridderskapet och Adeln, att i anledning häraf berörde Förslag till ExpeditionsUtskottet återremittera; hvarom de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut supra, Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 9 Januarii 1818, S. D. Vid föredragning af Högv. PresleStåndets ProtocollsUtdrag af den 5 dennes, innehållande, att vid Jusering af ExpeditionsUtskottets Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majrt samt Deras Kongl. Högheter KronPrinsen och Alf - 648 Den 10 Januarii.
Bikets Ständer hafva likväl ansett de genom förändringen för räntegifvare uppkommande fördelar så betydliga, den för alla skatteoch kronohemmansåboer erhållande likhet i villkor så magtpåliggande, samt undanrödjandei af missbelåienheten emellan räntegifvare och räntetagare så vigtigt, att Bikets Ständer icke tvekat för sin del besluta indragning till Statsverket utaf alla indelningar m. m., emot ersättning af motsvarande contanta anslag; men, på det att Staten må vara försäkrad derom, att dessa löner och anslag skola framgent såsom hittills rätta sig efter de olika tidernas vexlande pris och motsvaras af de utskylder, Stats-Verket i stället öfvertager, och hvilka utgå med förvandling efter årliga markegångar, hafva Bikets Ständer funnit nödvändigt, att ifrågavarande löner och anslag, sedan deras hittills varande belopp uträknats, bestämmas uti natura-persedlar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för hvarje Län nu gällande persedelförteckning. För att emedlertid befordra större jemlikhet uti lönen eller anslaget för hvarje år och undvika ett årligt förnyande af alla berakliingarne, bör hädanefter på löners och anslags contanta belopp uträkning endast ega rum hvart femte år, medelst förenämnde, för hvarje lön eller anslag bestämda, persedlars förvandling till penningar, efter de sednast förflutna tio årens medelpris, enligt markegångsförfattningarne, samt det sålunda bestämda värdet gälla i fem år. På det att i framtiden, då löntagare, verk och inrättningar icke vidare ega rätt att till leverering in natura uppsäga sine räntor, markegångsprisen ej måtte, till dessas förfång, kunna bestämmas lägre än vederbör och med verkliga förhållanden öfverensstämmer, anse Bikets Ständer markegången för de under löner och anslag inbegripne persedlar böra sättas vid den tid af året, då försäljning allmänt skett och erfarenheten ådagalagt, hurudana prisen i sjelfva verket varit, men icke, såsom nu tillgår, innan afsättning i allmänhet egt rum, och man vet, hvad priset kan komma att blifva.
JV.-o 2. en i Sverige bosatt och under Svenska Lagarne lydande medborgare är berättigad till lån,” utan ock äro så många, att det icke vore möjligt för Banken att, utan en allt för stor kostnad, undvara främmande embetsbiträde vid lånerörelsens bevakning och handhafvande, hvaremot andra Verk och Inrättningar, åt hvilka ifrågavarande förmon blifvit förunnad, i mer eller mindre nion inskränka sin utlåning, antingen till vissa egendomar eller vissa provincer och i allmänhet icke hafva behof af en lika vidsträckt handräckning som Banken, samt sällan på en gång ega mer än ett eller annat hundrade lån utestående, då hela antalet af Bankens fastighetslån, enligt de af General-Boksluls-Contoret uppgjorde extract, vid 1833 års slut, sammanräknadt uppgick till 6689 och månadtligen ökas, samt då härtill kommer, att stundom flera, ända lill 20 eller 3o serskilda hemman eller hemmansdelar äro pantsatte för ett och samma lån, hvaraf inses, huru vidlyftigt och tidsödande det för Banken skulle blifva, alt årligen upprätta de föreslagne förteckningarne, hvilket dessutom icke kunde verkställas af den nuvarande Cancellie-Beljeningen, hvars antal, oaktadt göroinålens betydliga tillväxt, i synnerhet efter i8i5års Riksdag, då den större utlåningen började, är oförändradt sådant det varit sedan år 1778; så anse Utskotten sig böra tillstyrka: att Petter Perssons förslag icke mä bifallas. Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Nov. i834- Betänkande, med Förslag till Lag för Offentliga Bolags-Banker. Från Höglofl. Ridd. och Adeln äro lill Banco-Ulskollet remitterade: 1:0.