Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den inom BorgareSt. väckta motionen om förhöjning i dagtraktamentet åt Magistratspersoner och Borgare, som förrätta syner och värderingar å kronans hus i städerne, grundar sig visserligen på en stor billighet, och Utsk. har också deruti instämt, dock med ett undantag, nemi. för brandsyner och ränteinventeringar, och detta, som mig synes, på särdeles giltiga skäl. Jag förmodar att det undfallit Utskjspupmärksamhet att enl. K. Circuläret af d. 15 Mars 1856 skola hädanefter kronans hus och fabriker i städerne en gång om året eller oftare, i händelse så påkallas, undergå ekonomisk besigtning; — att desse besigtningar skola verkställas af en Magistrats-person, biträdd af skickliga byggmästare, samt för öfrigt af alla dem det tillkommer, till ett belopp af 5 h 6 personer. Dessa ekonomiska besigtningar uptaga vanligen en ganska kort tid: circuläret medgifver till och med att om icke någon betydligare förändring vid ekonomiska besiglningar anses af behofvet påkallad, skall anteckning derom göras i besigtningsinstrumentet. Mig synes således, att då Utsk. gjort undantag för brandsyner och ränteri-inventeringar, hade äfven ekonomiska besigtningar bordt höra till undantagen, så mycket mera lil H. *8 114 Den 28 Januari f. m. sorn jag tror mig böra fästa upmårksamheten pä att de anslag, som äro lemnade till underhåll af kronans luis i landsorterne, i allmänhet visat sig vara ganska otillräckliga, hvarigenom således de ökade arlvoden, hvilka genom bifall lill detta Betänkule komme att utgå, skulle i icke ringa män öka denna brist. Jag får således anhålla om bifall till Betänka, dock med ett tillägg rör:de ekonomiska besigtningar, sä att mellanmeningen måtte erhålla följande lydelse: »hvilkas biträde för K. M:s och kronans räkning vid syner, värderingar, inventeringar m. m., ekonomiska besigtningar, brandsyner å kronans hus och ränteri-inventeringar likväl undantagne.
Men för åren: 1 g 16 och 1817 lufva Utgifterne öfverstigic inkomsterna sålunda, att förlusten varit: Med anledning af gjotda framställningar, huruvida General - Assisfance - Contoiret, utan hänsigt till den penninge - vinst eller förlust, som dess underhållande kars medföra, uppfyller sitt egentliga ändamål, och oms icke Inrättningen är mera skadlig, än nyttig, får StaisUtskottet, med skyldig aktning för ändras olika öfvertygelse, häröfver yttra siria egna tankar. Att den öpna tillgäng på .Lån, sorn Geneial-Assistance-Cpntoiret srhjuder, kan föranleda till missbruk, och att härigenom stulet eller annat orättfånget gods lättare i?.n undangömmas, är en följd af sjelfva Inrättningens beskaffenhet, sorn icke ma-Igifver någon sådan undersökning, sorn, vid Låns meddelande, vanligen Iean och bör äga rum; Men Utskottet hyser likväl den öfvertygelse, att General - Assistansen Contoi^et i det hela är en Inrättning, som med *74® Stats-Utskottets Betänkanden. fördel kan begagnas af Hufvud-Stadens mindre bemedlade och Fattiga. Innevånare, helst Utskottet icke kati instämma uti det omdöme, att General .. Assiatance - Contoi tet egentligen skall tiliitas, endast af den brottslige, lättjefulla och imsshushållaren. Uti en' Folkrik Hutvud-Stad skall, i förhållande till Folknutne|'n, alltid finnas ett större antal personer af alia classer, som genom sjukdom eller andra olyckor, utan eget förvållande, försättes i belägenhet, att för tillfredsställandet af högst nödvändiga behof, hvilka kunna vara relative till hvars och ens serskilda ställning i Samhället, söka penninge-under* stöd; Och för desse nödställde mäste ju General - Assistance - Contoiret alltid vara en välgörande Inrättning, då de der, utan besvärlig omgång, kunni med säkerhet vinna undsättning, och såmedelst undvika, att antingen till ytterligt vanpris
Hvad Utsk:t i afseende å denna § yttrat, lades till handlingarne. § 3. Utsk:ts hemställan bifölls. § 4. Det om denna § afgifna yttrande lades till handlingarne. § 5- Utsk:ts yttrande godkändes. §§ 7, 14 och 15, § 10 och § 12. Hvad Utsk:t i afseende å dessa §§ yttrat, lades till handlingarne. § 24. Utsk:ts första anmälan. Gr. af Ugglas, Ludvig: Behandlingen af denna 24:de § väckte inom Utsk:t mycken tvekan. Såsom af Betänkit synes, gjorde sig hos många den tanken gällande, att detta förslag H. VI. 10 146 Den 26 Augu»ti. fallit. Det var netnl. först af 2 Stånd förkastadt, fastän det sedermera, genom en från Bonde-St. skedd inbjudning, af PresteSt. godkändes. Många inom Utsk:t hade den åsigt, att PresteSt. vid antagandet af inbjudningen i denna fråga, handlat i strid med 75:te §:n R. O., hvilken säger att »i alla ärenden, utom de, hvarom 66:te, G9:de, 70:de, 71 :sta och 72:dra §§:na handla, galle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds beslut. Men stanna 2 Stånd mot 2, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit.» Och dessa §§ röra grundlags-, bevillningsoch bankofrågor. Många inom Utsk:t påstodo att frågan icke förr kunde afgöras, än Utsk:t öfverlemnat ännu ett Betänk, i frågan och dervid föreslagit sammanjemkningar. Dervid förbisågs att Utsk:t icke hade rätt att inkomma med förslag till sammanjemkning’, då frågan redan var afgjord. Vidare ansågo flere, att frågan var af bevillnings natur. Häremot talar dock, att vid 1853 års riksdag upphäfde R. St:r den bevillning, sorn utgick för bränvins försäljning, och beslöto att åt kommunerna öfverlemna deraf f:delar och åt hushållningssällskaperna J:del.
Han kände säkert mina okända föräldrar, ty den mannen gör ingenting af bara ädelmod. Emellertid har jag nu ett ministerhufvud på en kammartjenarekropp, min lilla Sara. Ser du, för att återkomma till vårt ämne och för att tala i exempel: Den der löjtnant von Wuldt, som jag så ofta berättat om, han, som friade på samma gång som öfversten till öfverstens nuvarande fru och grefvinna, han, med sitt häftiga lynne, som i öfverilning stötte sin rival och förman för bröstet, när han vägrade antaga utmaningen: han måste, för att slippa arquebuseras, gå i landsflykt. Han är en svart syndare; öfver honom hvilar lagens hela förbannelse. Öfversten sjelf deremot, han, som lönnmördat så många oskuldsfulla hjertan och gjort så mångas olycka, han är en hvit syndare. Till honom hinner aldrig lagen, och fri passage har han genom alla misstankar, ty han bär ett säkerhetskort i briljanter på sitt ädla bröst. 39 SARA (suckande). ARON. Den som ändå vore en hvit synderska. Ofversten har uppfostrat mej, och jag skall uppfostra dej, min engel. Beherrska din häftighet och framför allt ditt ansigte. En klok mimik har gjort underverk i verlden. Men tyst, det kommer någon i trappan! TIONDE SCENEN. DE FÖRRA. BERTHEL. BERTHEL (utan att i början igenkänna Aron på ryggen). Se så, min lilla galanta, i rappet bo vi som prinsar utan land i lusthuset. Vädret är lugnt i dag, men kommer det regn, så barrikaderar jag taket med tre par gamla pantalonger. Nu ha vi vårt eget hushåll dernere, ty jag håller just på att steka de begge aborrpinnarna åt oss. (Vänder sig om och blir varse Aron.) Ah, storståtlig god morgon, herr Aron! Herre Gud, när jag var kammartjenare i verlden, då åt jag ofta så'na der frukostar, men nu (med en sidoblick på Sara), nu har jag ingen som bjuder mig, se'n jag fick hustru och barn och inga barn vill jag säga. Har du flyttat ur rummet allt, så att ingenting är i vägen för den resande?
Som likväl Riksgälds-kontoret, jemlikt Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag, i sammanhang med beviljandet af lån åt Norbergs nya jernvägsbolag, lättade beslut, under den 18 December 1856 till Handels-och Sjöfarts-fonden utfärdat sin skuldförbindelse å 150,000 R.iir R:mt, att från och med 1858 års slut återgäldas medelst årlig inbetalning af 15,000 R:dr å kapitalet jemte 4 procents ränta å det vid hvarje inbetalning återstående belopp; har Utskottet, som föreställer sig att, derest Handelsoch Sjöfarts-fonden på en gång från Riksgäldskontoret utbekomme denna sin fordran, hvilken, efter derå sednast skedd inbetalning, nu utgör i kapital 90,000 R:dr, jemte gulden ränta från sistlidet års slut, Handelsoch Sjöfarts-fonden möjligen skulle kunna med detta belopp bidraga till den för Stade-tullens aflösning erforderliga utgiftssumma, ansett sig böra föreslå: att Rikets Ständer må, i sammanhang med anmälandet af sina om ifrågavarande aflösningssummas utbetalning fattade beslut, uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t hemställa, huruvida icke, för den händelse en sådan liqvid af Riksgälds-kontorets skuld till Handelsoch Sjöfarts-fonden egde rum, en häremot svarande andel af den till Stade-tuilens aflösning erforderliga summa må kunna af Handelsoch Sjöfarts-fondens tillgångar bestridas, och det på Riksgäldskontoret anvisade förslags-anslaget i följd deraf med ett lika belopp förminskas, samt att Kongl. Maj:t täcktes, så fort ske kan, härom i nåder lemna Rikets Ständer behörig underrättelse, på det Rikets Ständer må komma i tillfälle att fatta de ytterligare beslut, som deraf tilläfventyrs kunna påkallas. Stockholm den 8 Januari 1863. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1803. Stats-Utskottets Utlåtande M 29. 1 N:o 29.
Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande böra, i anledning af den dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning biföllos följande från StatsUtskottet inkomne, och den i3 sistlidne Octobcr på bordet lagde, Utlåtanden: - Ben 4 November. 201 Af den 17 sistlidne September: N:o a5c). I anledning af väckt motion, om fritt Spelsätt å NummerLotteriet, i händelse denna inrättning komme att bibehållas. I anledning af Herrar Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret hemställan, att uppkommande Lönebesparingar under Vacancer måtte få användas till understöd för Enkeoch PupillCassan derstädes. I anledning af väckt motion, att Hedervärda BondeStåndets Ledamöter måtte utan betalning erhålla 125 exemplar af Ståndets tryckta Protocoll för innevarande Riksdag. Öfver väckt motion om Pension för aflidne ÖfverCommissarien vid GeneralAssistanceContoiret P. A. Heijderichs efterlemnade Enka. Af den 19 sistlidne September: N:o 263. Angående ifrågaställd Pension för numera framlidne En af Rikets Herrar JustitieStatsMinistern m. m. Grefve Fredrik Gyllenborg. N:o 264. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Westmanlands Län underdåniga hemställan, angående afskrifning af ett LandtRänteriets förskott till Curhusanstalterne derstädes. I anledning af verkställd granskning af Räkenskaperne c :h Förvaltningen af de till Flottornes beb /f utaf Förvaltningen af SjöÄrenderne å 1826 uppburne Statsanslag.
Hr Anrep har emot Utsk:t rigtat en anmärkning, som, då den rörer en fråga, hvilken icke egentligen har inflytande på sjelfva saken, borde med tystnad förbigås, och jag hade också skolat iakttaga detta, om anmärkaren varit någon annan, än just Hr Anrep, af hvilken man med skäl kan fordra, att han inhemtat åtminstone hvad Riddarh.-deputationens och Riddarh.- direktionens protokoll vid tiden för genealogiernas upprättande kunna innehålla i ämnet. Hr Anrep har nemi. i en af trycket utgifven skrilt, till stöd för sin åsigt, åberopat en särdeles god auktoritet, nemi. Baron Tilas. Utsk:t har i detta Betänk, upplyst, att Hr Anrep misstagit sig. att Tilas aldrig yttrat sig om några frågor rör:de Lilliehöökska slätterna, samt. att det enda spåret till hans mening just är att finna i genealogierna, hvilka under hans auspicier upprättats på 1760-talet. Häremot har Den 10 Januari e. m. 95 nu, under diskussionen, återigen Hr Anrep — som för egen del icke synes hafva tagit notis om de handlingar, hvilka kunna lemna någon ledning till utrönande af den lärde Tilas’ uppfattning af frågan — beropat sig på Hr Pavkulls reservation, som innehåller en hel relation om beslut, de der skola hafva blifvit af Riddar!).-deputationen fattade och med Tilas kommunicerade, samt om ett yttrande, afgilvet af den sistnämnde med anledning häraf. Så framt denna reservation icke, såsom nu skett, blifvit åberopad och det just i delar, der den innehåller uppenbara oriktigheter, skulle jag för min del icke hafva vidrört densamma, men nu nödgas jag förklara, att allt hvad Hr Paykull i samma reservation yttrat i nvssomförmälda syftning, är fullkomligt stridande mot verkliga förhållandet, samt att något sådant beslut af deputationen lika litet som något dylikt yttrande af Tilas aldrig egt rum; och jag vågar så positivt uppgifva detta, enär jag på det noggrannaste genomgått Riddarh. -direktionens och Riddarh.-deputationens protokoll för denna tid.
— Om bifall till Särskildta Utskottets utlåtanden, angående: 1:0 AkerbruksDiscont, Jord bruksContoir, m. m. 2:0 Inhemska industriens upphjelpande. 3:0 Motion om Götha Canal, 4:o Penningebristens afbjelpande och förbud pä 2 år emot import m. m. _ Om ogillande af OeconomieUtskottets Betänkande om förbud emot löpande assignationers ingifvande af enskilda personer. — Om bifall till Oeconomieoch Särskildta Utskottens Betänkanden, angående : 1:0 Yrkad inskränkning i Halländska och Bohusländska Allmogens Seglationsfrihet2:0 Medel till Humleplanteringens befrämjande. Om afslag å Särskildta Utskottets Memorial om nytt Reglemente för härvarande Judar, med det tillägg, att Judar hädanefter icke må tillåtas, att i Riket vidare få inkomma. _ Om bifall, med vissa förändringar, till BevillningsUtskottets Memorial om ändring i 1812 års Chartte SigillatasFörordning. Om återremiss af Särskildta Utskottets Betänkanden, angående: 1:0 Förlägenheten i allmänna Rörel sen och förslag till inskränkning af umbärliga utländska varor, m. m. 2:0 Yrkadt De:i 23 Juli e. m. 1215 npphäfvande eller förnyande af förbudet emot bruk af öfverflödigt Silfver. _ Af den 14 Juli, om instämmande uti Ridderskapets och Adelns förslag, att Riksens Ständer matte frambära deras underdåniga tacksamhet för användandet af de Barthelemiska medlen. _ Om bordläggande till nästa Riksdag af ConstitutionsUtskottets afgifna 9 Memorial, innehållande förslag till ändringar uti 4,28,57,38 och 56 §. §. Regerings Formen, samt 14, 29 och 38 §. §. Rikdags Ordningen. — Om öfverlemnande till ConstitutionsUtskottet att bereda ett sådant förslag, hvarigenom 42 ocb 94 §• §• i RegeringsFormen må tili öfverensstämmelse försättas.
Dä Utsk. således log praxis lill ledning för sitt omdöme i detta ivifvelaktiga fall, kunde Utsk. icke komma till annan slutsats i denna fråga, än att den icke kunde betraktas såsom hörande under 114 § Reg.F., utan borde, såsom varande af allmän civillags natur, i likhet med dylika frågor behandlas. Lägger jag dertill R. o. Ad:s eget förfarande vid denna riksdag, alt ingen af dess ledamöter, dä fi ågan här första gången förevar, fäste sig vid, eller gjorde någon anmärkn. derå, alt LagUtsk. icke eller då betraktat saken såsom en privilegiifråga, samt att R. o. Ad., efter sitt besluts fattande i hufvudsakcn, äfven inbjöd PresteSt. alt sig med R. o. Ad. förena, utan att ens fästa PresteShs uppmärksamhet derå, att frågan kunde vara af privilegii natur, sä hade Utsk. allt skäl för det förklarande, hvaruti det stannade. Jag tror ock, mine Hrr, alt Ståndets ledamöter, dä de nu, hvar och en för sig, skola afgöra frågan, genom sin voteringssedel, handlade både rätt och klokt, i fall de jemväl läto praxis gälla. Rätt'vöre det, emedan nu det icke finnes någon annan utväg att i tvistiga fall, eller der lagen är tvetydig, komma till något resultat, än att låta den allmänna mening, som tillförene i praxis gjort sig gällande äfven för framtiden få gälla. Klokt skulle Ståndet också, efter min förmening, handla, om det så gjorde, derföre att, om den uppkastade tvistefrågan — huruvida arfslagarne äro af privilegii natur eller icke— skulle hänskjutas under K. M:s ompröfning, det icke är troligt, att R. o. Ad:s framställda mening skulle kunna utgöra en tillräcklig motvigt i vågskålen, icke blott emot de 3 andra Ståndens beslut vid denna riksdag, ulan äfven föregtde Ständers åsigt om saken, hvaribland äfven R. o. Ad. sjelf, som förut aldrig i formfrågan yttrat någon skiljaktig mening.
– Chicago, du motsatsernas halfvilda stad af lera och guld ... Men han dröjer så förfärligt; folk från cigarrboden i kolossens nedervåning börjar lägga märke till henne. Hon går ut på den mörka Dearborn, blåsten hviner mellan skyskraparnas väggar, det tränges och skrikes på alla sidor, gatsmutsen når öfver galoscherna. På ömse sidor om porten stå tobaksskylten: en träindian, som under vildt grin svänger sin tomahawk – samt en mannekäng med rostgula, slankiga kläder. Några karlar utanför boden se under lugg på henne, där hon går af och an några slag. En polis med battongtofsen slängande kommer tvärt öfver gatan och posterar sig tätt vid väggen. Han fixerar henne. Hon blir rädd, gommen torkar, hon går framåt trottoaren men vänder om och styr som magnetiskt dragen rakt på polisen, stammande: – Jag väntar på min man däruppe ... Polisen ler skarpt. – All right – säger han men står kvar. Är Tore vansinnig, som låter henne gå här? Han skall ju endast anmäla sin hitkomst för firman, sedan skola de fira en glad dag. I går var söndag, de ströfvade i glädtig turistspänning omkring, utsågo till och med en liten våning åt sig i ett snyggt kvarter, ja hunno besöka en af de största kyrkorna på västsidan. Louise måste skratta vid minnet, det var lika underhållande som på en teater. Prästen stod nedom altarringen och höll kvicka tal för att förmå församlingen att på stället och frikostigt betala nödiga utskylder. Öfverallt sprungo »bröder» omkring för att samla in mynt, och på det saken måtte gå fort, knäppte prästen med fingrarna och klatschade med ögonen åt läktarpubliken till tecken, att den skulle släppa ned i de tjänstförrättandes fång sedlarna, inlindade i papper Men hon hade känt sig mer och mer fängslad af detta oerhördt rörliga Sodom ... Så fula alla äro och så frånstötande ... det är i de flesta fall omöjligt att afgöra hvad de egentligen äro för slags folk. Hur olika mot i Östern! Hon är gråtfärdig af trötthet, känner sig hemsjuk efter Delawares varma sol och välklädda människor.
Sedan, med anledning af gjorda underdåniga ansökningar att de ränte-persedlar, som ingingo uti den, hemmantals-räntan tillhörande, salpeterhjelpen, och hvilka inom Calmar, Kronobergs och Jönköpings län, eller provinserna Småland och Öland, under lång tidsföljd blifvit, vid debitering och uppbörd, oriktigt beräknade med förvandling till persedlar efter gällande markegångspris, i stället och på sätt uti rikets öfriga landskap egda 44 Expeditions-Ulskottets Förslag Ull underd. Skrifvelse, N:o 34. ruin, finge endast nied det för samma persedlar belöpande kronovärdi utgöras, E. K. M:t vid sistförflutna Riksdag i Nåder meddelat Rikets Ständer, hurusom E. K.
Seså, gör dig inte till! HENRIK. Jag vill inte ha. ERNA böjer sig ned och talar som till ett elakt barn. Usch hvad han är otäck i dag! ^Rifver rundt i hans hår.^ Vill han ha kaffe i stället, så skall jag koka. HENRIK. Jag vill ingenting ha. Låt mig vara i fred! ERNA. Igelkott! ^Går fram till Louise.^ Om jag kunde begripa, hvart Viggo och Lilly tagit vägen! LOUISE. Vet du inte, hvart de gått? ERNA. Jo, naturligtvis! Till Mairie du Louvre för att se på Besnards målningar, men det kunde de väl ha gjort för längesen. LOUISE. De ta nog vara på hvarandra. ERNA. Ja, med Viggo kan min lilla tuttenutta få gå så mycket hon vill. Med de andra är det en annan sak: man kan inte veta, hvilka dumheter de kunna hitta på att prata för henne. LOUISE. Det är alldeles som om du vore hennes mor och inte hennes syster. ERNA. Jag är tolf år äldre än hon och det är på mitt ansvar, hon får vistas i Paris. LOUISE småleende. När det rör henne, tycker jag nästan, att du är sipp. ERNA. Bättre det, än låta henne vara för fri. LOUISE slår ned ögonen. ERNA. Jag ser hvad du tänker, men ^lågt och lidelsefullt^ Tror du, jag skulle vilja, att hon blef som jag? ^Högt.^ Nej, nu skall du ha en kopp té till. LOUISE. Ha vi råd? Du har inte sjelf druckit. ERNA. Jag behöfver ju bara späda vatten på detder murmeldjuret vill ju inte ha något. ^Knuffar Henrik i hufvudet.^ Du somnar ju öfver pipan! Kan du inte så väl låna mig henne, snåljobb? HENRIK. Nej. ERNA. Älskvärdaste träbeläte! Jag afgudar dig men lån' mig din pipa. HENRIK. Nej. ERNA. Bara ett enda tag. HENRIK. Nej. ERNA. Gud, hvilken karaktärsfasthet! ^Serverar té åt Louise och sätter sig åter hos henne på chäslongkanten.^
Riksdagsmannen Zetterbergs förslag om beviljande af anslag till sti pendier för seminarister, som skulle komma att meddela prasliminaire undervisning åt de döfstumme i ot terne, af Riddel skåpet och Adeln bifallet, men i öfrigt afslagel; hvaremot Ridderskapet och Adeln dels beviljade ett anslag af 1,00(5 R:dr årligen till förbättring i lönevilkoren för lärare och vårdare vid institutet för blinda och döfstumma, dels biföll Herr af Zelléns motion om anslag af 5,000 lOdr årligen lill understöd för en, under styrelsen öfver nämnde institut stäld, serskild undervisnings-anstalt för blinda; iy.de, 20-de punkten och 21 punkten, litt. a.), blefvo, med förklarande alt Ridderskapet och Adeln lät dervid bero, lagde till handlingarne; lättb-), lades till bandlingarne; Litt. c.), lades lill bandlingarne, med förklarande, alt Ridderskapet och Adeln vidblef sitt, angående anslag lill inköp af någon lämplig local till begagnande af Nya elementar-skolan, förut fattade beslut; Litt. d.), lades lill handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 30 sisllidne November och 5 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 76, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet, N.-o 42, rörande regleringen af utgifterne under Riks-Slatens Nionde IIufvud-Titel, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: Pensions-Sta! erne: Usta,. 2UIra och 3:dje punkterne, lades lill handlingarne; Allmänna Indragnings-Staten:
Shawlar, Shawletter och andra dukar af Ull eller Ull och Bomull tillsammans: Under 6 R:dr 32 sk. värde stycket. -— Samt b) från Riket utföras: Jern : Gjutet: Hällar Öfver 1 i tums tjocklek samt Dod och Lödjor Öfver 1 Skpds vigt stycket. Tjärbärma eller Vrakt jära. Rese rva tioner. STOCKHOLM, bos A. G. Bil. till Bevillning s-Utskottets V ilål ande, N:o 3o. Reservationer. Herr Grejve Hamilton, Henning’. ”Då min reservation hufvudsakligen afser de inconseqvenser, som förefinnas i Bevillnings-Utskotlets nu afgifne förslag til] ny Tulltaxa, och hvartill orsaken måste sökas deri, att de inom Utskottet varande, bestämdt skiljaktiga, åsigter, i afseende på frågans behandling, till följd af ledamöters tillfälliga, frånvaro, skiftevis förmått göra sig gällande, vili jag icke öka Betänkandets vidd med uppräknandet af alla de fall, i hvilka mina åsigter varit minoritetens. Dessa hafva varit så mycket flera, som jag, kanske af bristande sakkännedom, hvarken älskar eller fraktar ordet förbud, och således icke alltid delat deras segrar, med hvilka jag oftast instämt. Måhända skall denna bekännelse på mig återkasta beskyllningen för inconseqvens, men jag ådrager mig helldre densamma, än farhågan att, genom en allt för vidsträckt tillämpning af de fria handels-grundsatser, jag i allmänhet hyllar, skada den inhemska industrien; och jag tror, att man äfven utan öfverdrift kan vara conseqvent. För att i största möjliga korthet gifva tillkänna de synpunkter, ur hvilka jag ansett ifiågårarande ämne böra behandlas, skall jag emedlertid anföra några få artiklar, hvarå jag ansett tullbestämmelserna vara af större vigt samt derjemte af Utskottets majoritet mindre väl beräknade nemligen: ad) udpotheksvaror.