Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Memorial: M 49, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande M 18, öfver Rikets Ständers Justitie-ombudsmans motion i afseende på kärandeparts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut, som bifölls; och M 50, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande JVs 24, öfver motioner om förändrade stadganden i afseende pä vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. Ståndet lade till handlingarne Utskottets i de 2:ne första punkterna af detta Memorial intagna anmälanden samt lät vid yttrandet i 3:dje punkten hero; hvaremot Utskottets i 4:de punkten gjorda inbjudningar antogos. S. D. Föredrogos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande JVs 9, i anledning af motioner om förändring af gällande Prof. Utdrag den 15 Maj 1866. 301 stadganden, angående skyldighet för prest alt från predikstolen upplåsa allmänna författningar och kungörelser m. m., som af singa; hvaremot samma Utskotts Betänkanden: JV2 10, i anledning af motioner angående ändringar i gällande föreskrifter rörande hemmansklyfning; och JVs 11, i anledning af motion om ändring af 28 Kap. 1 § Byggningabalken, i fråga om afståndet mellan gästgifvaregårdar, biföllns. Den !5 Maj. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S D. Föredrogs och Iades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial JV5 82. angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsocb Ekonomi-Utskottets Betänkanden:
Skulle ett Utsk. genom Deputerade, utan att likväl tvä eller flera Utsk. nili gemensamt ärendet afgöra. — - lista mom. af 44 §• Riksd.Ordn.: 1:0 Hvarje Konungens Propos., äfvensom hvarje inom Stånden väckt fråga om sådana allmänna ärender, som kunna el - Dea a4 Mars f. m. eller afgörande upptagas, utan skall öfverlemna* till utredande ät behörigt Utsk., hvars yttrande, deraf alltid ett exemplar ma hvarje Stånd meddelas, bör, enligt hvad här ofvanföre förelägga Utsk. viss tid till betiin kandets afgifvande. irsta mom. af 44 §• Riksd.Ordn. (tillägg vid slutet): Skulle R. St. anse något ärende, hvaröfver ett Utsk. sig yttrat, erfordra, i vissa delar, behandling af annat Utsk., må frågan, efter beskaffenheten, dit remitteras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Constit.- Utsk. vid sisth riksdag väl förklarat dessa tre förslag med hvarandra stå i nära inbördes beröring, hvarföre de oek nu blifvit R. o. Ad. på en gång föredragna; men H. Ex. förklarade tillika, att enär Constit.Utsk. icke ovilkorligen ansett dem af hvarandra beroende, funne Fl. Ex. det ankomma på R. o. Ad. att afgöra dem hvart för sig, eller alla gemensamt. Uppå derom gjord framställning ansåg R. o. Ad. dem böra gemensamt afgöras. Underteckn. Ridd.Secret. anmälde, att Presteoch BondeStrn bifallit dessa tvenne förslag, men att BorgareSt., som äfven bifallit irsta perioden af 43 §. Riksd.Ordn. samt tillägget till irsta mom. af 44 §• Riksd.Ordn., afslagit dea förändrade redactionen af irsta mom. utaf 44 §• Riksd.Ordn. Hr Cederschjöld: Detta project är grundadt på deu princip, att intet mål skulle remitteras till mer än ett Utsk.
– Sverige, Sverige var frälsadt, och Måns Bock och hans getapojkar hade vid Sundet slagit hela fiendens här! Endast Kerstin Bure tillfrågade ingen hvad som skett utan satt hvar middag på kvarntrappan i det härliga solskenet och kardade ull med Lena. Bäst som de en gång sutto, flitiga och tysta, medan vårflödet porlade i diken och bäckar, hörde de, att klockorna ringde söderut i grannsocknarna, fast det var onsdag. Väntande uppställde folket sig utefter vägen på båda sidor, och i kyrkans vidöppna dörr framträdde församlingens stapplande herde, följd af sina kaplaner och i full mässkrud. Ännu en gång slamrade i hällar och stenar träskornas välbekanta marsch, men nu vid säckpipor och skallmejor. Det var den återvändande bondehären. Det var djupa led af yfviga skägg och sönderhuggna fårskinnspälsar och ärliga blå ögon. Med stafven i handen och musköten vid remmen och breda hattar på det hängande håret tågade den hemförlofvade skaran från sin seger. Långt i förväg gick budkaflen från kyrka till kyrka ända upp till de nordligaste små träkapellen, där lapparna bundo sina renar vid klockstapeln, och hela Sveriges soliga vår fylldes af klockornas lofsång. Närmast framför skrindorna med de sårade red Måns Bock i sin grå syrtut och med ridpiska i stället för värja. Nedkallande välsignelse öfver sin räddare, hälsade honom allmogen med viftande förkläden och mössor, men han vände sig till sina fänrikar och ropade, att de skulle sjunga. När rösterna tystnade, fortsatte Måns Bock ensam och sjöng vers efter vers, som han själf satte samman. Kerstin Bure hade rest sig på kvarntrappan och såg och såg under den lyfta handen, men Lena, som så oförfäradt ströfvat fram i ödemarkens snår, vågade den stunden icke längre bida och speja utan smög sig undan och kastade sig snyftande bland de tomma mjölsäckarna. Steg för steg drog sig Kerstin Bure tillbaka uppför trappan ända till dess hon stod allra öfverst med ryggen mot kvarnväggen. Då slöt hon handen om ögonen.
Men Herren vardt vred på mig för edra skull, och bönhörde mig intet; utan Herren sade till mig: Låt blifvat: tala intet mer derom för mig. Stig upp på höjden af berget Pisga, och häf din ögon upp vesterut, och norrut, och söderut, och österut, och se det med ögonen; ty du skall intet gå utöfver denna Jordan; Utan bjud Josua, att han är tröst och frimodig; förty han skall gå öfver Jordan för folket, och skall utskifta dem landet, som du seendes varder. Så blefvo vi då i den dalen in mot Peors hus. Och nu hör, Israel, de bud och rätter, som jag eder lärer, att I dem göra skolen, på det I män lefva, och inkomma, och intaga landet, som Herren edra fäders Gud eder gifver. I skolen intet lägga dertill, som jag eder bjuder; och skolen ej heller taga der något ifrå; på det I mågen bevara Herrans edars Guds bud, som jag bjuder eder. Edor ögon hafva sett hvad Herren gjort hafver med BaalPeor; ty alla de som efterföljde BaalPeor, dem hafver Herren din Gud förgjort ibland eder. Men I som höllen eder intill Herran edar Gud, I lefven alle på denna dag. Si, jag hafver lärt eder bud och rätter, såsom Herren min Gud mig budit hafver, att I så göra skolen i landet, der I inkommande varden till att intaga det. Så behåller det nu, och görer det; ty så varder edor vishet och förstånd berömd för all folk, när de hörande varda all denna bud, så att de skola säga: Si, hvilket vist och förståndigt folk detta är, och ett härligit folk. Ty hvad folk är så härligit, hvilko gudarna så nalkas, såsom Herren vår Gud, så ofta som vi åkalle honom? Och hvar är något så härligit folk, som så rättfärdiga seder och bud hafver, såsom all denna lagen, som jag eder på denna dagen föregifver?
“ Letture Popolari ", som upprätthölls af jordbruksklubben i Turin, i hvilken alla Piemonts liberalaste män och bland dem många aristokrater ingått, liksom i syfte att samverka med den samma för att åstadkomma en bättre sakernas ordning i politiskt hänseende, uträttade mycket godt genom att bringa många nya idéer i rörelse. Två tidskifter, II Subalpino &gt; x&gt;ch L ’ Antologia, samt illustrerade tidningen II Mondo 11-histrato, hvilken 1847 och 1848 utgafs i Piemont, bidrogo äfven att öka den allmäna bildningen derstädes samt väckte den kärlek till studier, som senare, då konung Carlo Alberto förlänade sina stater en liberal konstitution, var nödvändig för ett folk, så moget och sin frihet så värdigt att det ej blott ädelmodigt, tog initiativet till den första kampen för Italiens oberoende, utan att det äfven 1849 — 59, det årtionde, då nya förberedelser vidtogos och då tusentals emigranter frånalla trakter af Italien sökte sin tillflykt i Piemont, kunde genom sitt föredöme uppfostra alla de öfriga italienarne för det nya frihetslifvet. Under denna för Piemont verkligen ärofulla period hade denna provins tre anmärkningsvärda tidskrifter, alla fy Ida af nyttiga lärdomar och vigtiga diskussioner af erfarna män, som väl insågo, att den literatur, hvilken endast är skön och ej nyttig, ej för-tjenar att beaktas af någon allvarlig man. Dessa tre utmärkta tidskrifter, en värdig frukt af dessa i Piemonts politiska lif sa ärofulla år, voro 11 Cimento, Bivista Enciclo-pedica och Bivista Contemporanea; de båda förstnämnda upphörde redan före 1859; den tredje sammanslogs 1869 med Bivista Eurdpea, som jag grundat i Florens och som jag utgaf till och med år 1876. Nu har Piemont ej någon tidskrift af nämnvärd betydelse, måhända med undantag af en veckoskrift vid namn Bivista Naova.
Krigs-Collegium den 27 Aug. 1831, ibland annat, förklarat, att hvad som i 1830 års räkning befinnes vara en behållning sedan alla utgifter, som af 1829 års Mötes-Passevolance borde utgå, blifvit liqviderade, skulle anses såsom ett, den gamla Fonden tillhörande, räntebärande Capital, hvarå den belöpande räntan borde upptagas i hvarje års debet samt användas till aflönande af så många bland de på gamla Passevolance-Inrättningens Indragnings-Stat uppförde personer, som årets ränte-inkomst medgifver, Kongl. Maj:t i öfrigt förbehållen samma dispositionsrätt öfver denna Cassa, som öfver Gamla Passevolance-Fonden, så snart, i mohn af inträffad afgång å IndragningsStaten, räntan lemnar tillgång till anvisande af andra utgifter derpå. Utaf räkenskaperne, hvilka icke varit beledsagade af någon verification för utgifterne, befinnes äfven, att 1829 års Mötes-Passevolance sedermera blifvit i så måtto försatt i gemenskap med den gamla MötesPassevolance-Fonden, att icke allenast den förras län te-inkomster helt och hållet användas såsom bidrag till aflöningarne å den sednares Indragnings-Stat, utan ock att nästan hela beliållne Capitalet af 1829 års Mötes-Passevolance-Fond, eller 74,400 R:dr, blifvit tili Gamla MötesPassevolance-Fonden utlånadt emot 6 proc. årlig ränta.
Han var inte mörk, men brun – “han gaf ett brunt intryck“, som Alice plägade säga. Det kastanjebruna håret föll mjukt och tätt utmed den runda, findanade nacken och var “europeiskt“ nedkammadt och tvärklippt i pannan. Hyn var blek, men sundt, och varmt brunaktig, dragen vanligt svenska: stora ögon, rak, litet framskjuten näsa, intryckt vid näsroten, fyllig, fast tecknad mun och starkt bredt underansigte med grop i hakan. Vanligen var han allvarsam, men när han smålog var hans leende uttrycksfullt och nuancerikt liksom hans blick. Alice hade alltid trott, att han hade bruna ögon, men en dag då hon känt honom i flera veckor, upptäckte hon helt plötsligt, att de verkligen voro blå. Det var en eftermiddag de voro ensamma på verandan; han satt midtför henne på räcket – halft i profil – med hufvudet böjdt och täljde i ett stycke trä med sin pennknif. I början kort och förstulet, sedan mera uppmärksamt, nästan nyfiket, tittade hon på honom öfver arbetet och blef vid att betrakta honom, medan broderiet småningom långsamt sjönk ned i knäet. För första gången gaf hon akt på, hur egendomligt fint skurna hans ögon voro – det var bestämdt det vackraste i hela hans ansigte. När han höll dem nedslagna – just så – kom hon ovilkorligen att tänka på ögonen hos antika statyer – det var samma aflånga, harmoniskt jämna och stolta snitt, samma tyngd i ögonlocken, samma djupa, mycket sägande tomhet. Han satt med ryggen mot ljuset, der var en cirkel af djup skugga omkring dem; – Alice tyckte att dessa nedslagna ögon lofvade så mycket. Så slog han plötsligt upp dem och såg på henne, fullt och stort; det var som om hon för första gången såg hans ögon – blåa, djupa, mycket mörka, och det hvita i dem var nästan ljusblått. – Hvarför sitter ni och ser på mig så der, sade han litet nervöst. Tror ni inte jag kan känna det? Hon tog hastigt fatt på broderiet. – Tänk, att jag icke förr har märkt, att ni har blå ögon! Georg Lexow var bland främmande i allmänhet tystlåten, vanligtvis var det hans bror Paul, häradshöfdingen, som i sällskap höll målron vid magt.
LAGMANSKAN. Det tror Du jag talar om? Hva sa han åt Dig? LAGMANNEN. Och det tror Du att jag talar om? LAGMANSKAN. Du tänker ha hemligheter för mig? LAGMANNEN. jag skall nog uppdaga ditt smussel en gång. LAGMANSKAN. Och Du? Det har Du alltid haft för mig och Du gömt de pengar som saknas. Vänta mig Du så får jag nog reda på hvar FÖRSTA AKTEN LAGMANNEN. inte värdt att hyckla längre; utan visa dig i all din ryslighet, hexa! Jaså Du har gömt pengar också! Nu är det LAGMANSKAN. icke mycket att hålla på! Bevara åtminstone anständigheten om Du kan... Jag tror Du förlorat förståndet; men det var LAGMANNEN. eviga ungdom hahaha! och din rättfärdighet. Du måtte ha kunnat hexa och förvända synen, ty nu ser jag hur rysligt ful och gammal Du är LAGMANSKAN som nu belyses af solkatten. Och bevara din skönhet, om Du kan! och din Ve! Han bränner mig! LAGMANNEN. Nu fick man se hur Du ser ut! Ve! nu bränner han mig! Solkatten träffar Lagmannen. LAGMANSKAN. Och så ser Du ut! Båda draga sig ut till höger. ADVENT GRANNEN OCH AMALIA från venster. GRANNEN. och gudomlig, men vi måste ha tålamod. AMALIA. Jo mitt barn, det fins rättvisa, både mensklig ser illa ut; men jag kan icke, jag har aldrig kunnat Jag vill tro att det går rättvist till, fastän det älska min mor. Det fins något inom mig som säger att hon är mig fremmande och till och med fiendtlig. GRANNEN. Jaså! Ni har funnit det! AMALIA. Hon hatar ju mig, och det kan inte en mor göra. GRANNEN. Jaså! Jaså! AMALIA. barnapligt och älska henne. Och jag lider af att jag icke kan uppfylla min FÖRSTA AKTEN GRANNEN. när vedergällningens stund kommit, få veta ert lifs stora hemlighet. Nåväl, efter Ni har lidit af det, så skall Ni snart
Vexelgäldenär ege begagna endast sådane jäf eller invändningar, som äro grundade på vexelns beskaffenhet och i sjelfva vexelrätten, eller till hvilka han kan vara befogad på grund af sitt omedelbara förhållande till käranden. 90 §. Beropar sig någon på utländsk lag eller sedvana och vill han, att afseende derå fästas skall; vare han skyldig att sin uppgift styrka, der den ej af vederparten medgifves. 14 Kap. Allmän n a bestå nimel ser. 91 §. Yexelgäldenärer svaren, en för alla och alla för en, för sina förbindelser. Har någon å vexelförbindelse tecknat borgen Cava')j stånde ock han och den eller de, för hvilka han sådan förbindelse tecknat, i ansvarighet en för alla och alla för en. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 39. 23 ' 92 §. Hvad i denna lag om dragen vexel stadgadt är, galle äfven om vexel, som är ställd att af vexelgifvare!! sjelf betalas å utgifningsorlen eller å annan ort (egen vexel, egen domicilierad vexel), dock med de undantag, sorn följa deraf, att utgifvare af sådan vexel, tillika ansvarar såsom godkännare, och att serskildt godkännande af sådan vexel ej erfordras. 93 §. Förekomma på vexel falska underskrifter eller underskrifter af personer, de der icke ega bindande aftal ingå; lände sådant ej till förändring i öfrige vexelgäldenärers ansvarighet, hvilkas underskrifter äro rigtiga och hvilka äro berättigade att sådane aftal ingå. 94 §.
Jag har ansett lagen böra undergå en sådan Omarbetning, hvarigenom man bibehöll så mycket som möjligt af gamla lagen, hvars fördelar i många afseenden äro obestridliga; men för alt göra en sådan omarbetning är det nödvändigt att veta, hvad sorn är lag. Dock är min mening icke, att en sammanföring af gällande lag och författningar kan komma att Utgöra ett lagförslag, emedan de under 100 års tid tillkomna författningarna skrifvits af olika personer, utgångna från olika synpunkter; och när man besinnar, att många af dessa förordningar innehålla uti motiverna sjelfva sladgandena, hvilka icke äro sammanskrifna i vissa §§, linner man lätt, att bokstafligen kan ett sådant sammandrag icke blifva något lagförslag. Men ett sådant sammandrag måste vara nödvändigt för den, som skrifver en Jag; och jag föreställer mig, att Lagcommitte'en uppgjort ett dylikt sammandrag, innan den började sitt arbete. Men att det är möjligt, sedan man till hvarje § hänfört de författningar, som dermed äga sammanhang, alt sammanföra detta under vissa §§ och göra ett helt lagförslag, anser jag vara obestridligt, under förutsättning, att den, som skrifver förslaget, har den särskilda förmågan att ordna ämnena till ett helt. Om man betraktar ämnet under denna synpunkt och förutsätter, att lagförslaget vore sådant, som jag nyss beskrifvit det, skulle R. St. lätteligen kunna antaga eller förkasta förändringarna, utan att åstadkomma sådana lacuner, som skulle uppkomma, i händelse R. St. afslå förändringar i lagförslaget, sådant det nu är beskaffadt. Jag har här hört nämnas, att upplagan af civil-lagförslaget är utgången och att en omtryekning skulle vara nödvändig. Jag hemställer härvid, huruvida det icke blefve nödvändigt, att Lagcominilteen anmodades att bredvid hvar och en §. i lagförslaget sätta den dithörande §. i gamla lagen, på det man måtte lättare kunna se, hvad som är nytt. Ett register öfver hela lagen skulle äfven Vara ganska upplysande. Alt man i allmänhet icke kan bestämma sin öfvertygelse, huruvida lagförslaget behöfver omarbetas eller icke, förundrar mig ingalunda; ty jag bekänner uppriktigt, att jag först efter 2:ne urs granskning hos mig stadgade den öfvertygelsen.
Utanför hyddorna, ack, tänk på onkel Torns hydda, hur har man inte grå- tit öfver den!!! Jo, som sagdt, utanför hyddorna satt snusbruna, riktigt vackert fernissade arbetare och arbetade riktigt naturligt och bra på guldsmedssaker och allt sådant där. Visserligen var de litet ryckiga i armarna, och nog hvilade de sig fasligt länge mellan hvart tag, men som automater betraktade tyckte jag att de fullt ut kunde mäta sig med våra egna handtverkare, som minsann inte är för kvicka i fingrarna, de heller, åtminstone inte när man har dem hemma för dagspenning och maten. Lovisa peiterl^visl \ \ os negrerna. Utmärkta herr redaktör! Här är jag igen, nere för att se på negrerna! K o m m e n från Hernösand, där vi hälsat på släkt. » Det kan inte hjälpas, Kuffen, » sa jag, » jag måste se d e m! Tänk, ett sån ' t vaxkabinett det måtte vara. — Panoptikon blir jir bara strunt i jämförelse, vet jag. » » D e är visst lefvande, » sa Ruffen,_ som alltid vill säga emot. » Prata inte smörja, » sa ' jag litet bäskt. » Tror du, att det kan var tillåtet i lag att släpa omkring med lifslefvande människor, stänga in dem som vilda djur, rifva i deras själslif, beröfva dem både sol och laft och släppa in en hungrig publik i deras intimaste förhållanden? Negrer ha väl människorättigheter, de med. Nej naturligtvis ä ' de af v a x! » Resan vill jag inte tala något om: jag var sjösjuk, vare det nog sagdt. Knappt hade jag hämtat mig litet och fått litet varmt kaffe, hos min rara » Prins Oscar », ?Sf d r På en tribun satt en hel samling negrer, gamla och unga, herrar, damer och barn; alla halfnakna med turbaner och, o, himmel turnyrer! som syntes, indigoskor och brokiga skynken, tydligen under uppsikt af en slags turk med värdigt skägg och ädel uppsyn. Mammor fanns där i massa och ammor m e d!
Hon behöfver mera i en tid, då, som redan Shakespeare sade, » bondens tåspets snuddar vid adelsmannens häl. » Hon sprutar i sitt blåa blod en droppe Exelsior, Parfum de la Noblesse, och du vet, hvem hon är. Den unga° svärmiskt anlagda flickan doftar af Parfum de Myosotis eller Liljeconvalj. Den eldiga varmblodiga kvinnan väljer Essence d ' Héliotrope, den österländskt svartsjuka sjuder af Ylang-Ylang. Den smått koketta — - som redan hunnit öfver den tid, då hon hade rätt att representera » Spring Flowers », doftar ännu af » Bouquet fleurs de Mai » som ingen tror på mer än hon själf. Den djärfva kvinnan väljer den kraftiga Cedrat eller den berusande Jasmin, och den blyga för landtliga skönheten fyller allt omkring sig me&lt;i doften af New-Mown-Hay Det är säsongens stora hal hos grefve X. Juveler, siden, sammet. Frackar, kraschaner, uniformer. Blixtrande kvinnoögon, bländhvita skuldror — vridna, vaxade mustascher, vadderade uniformsbröst. Det är jubel, glädje och champagne. Blott den oförliknelige löjtnant Z. går omkring, grubblande, nervös Hvad är åt löjtnant Z. balsalens Napoleon, kotiljongernas Moltke? Ack! Hans rykte hänger på en tråd! Hans storhet, hans ära, hans snille skall pröfvas i afton. Han skall, han måste göra en ny kotiljongstur! Han darrar af ångest och bekymmer. Stunden nalkas! Då — i sista ögonblicket får han en idé, en lysande idé. Kotiljong! Kotiljong! Löjtnant Z. fram, generalen, nu med segerviss min. Hans befallningar lydas under stum förvå- ning. Balsalen utrymmes! Alla dansande må gå i angränsande rum. De icke dansande placeras på stolar i fonden, en parkett af åskå- dare. Så rusar löjtnant Z. in till de dansande och ordnar dem — med näsan. Och triumferande ropar han ut i salen: Blommornas dans! Musik!
Vid inbrottet i Norge 1814 var arméen med den uppkallade delen af beväringen och med de trupper, bland andra större delen af kavalleriet, som voro hemma i landet, åtminstone 50,000 man. Folkmängden var då 2| million. Krigsstyrkan således nära 2\ för hundrade. Landet hade visserligen rest sig ur sitt politiska betryck, men icke ur sitt ekonomiska. Vi vända oss nu till hvad Europas stater i närvarande stund uppsätta. Om Ryssland antages kunna sätta blott 1 million på benen, så är detta lf för 100 af dess 60 millioners europeiska befolkning. Dess asiatiska är dessutom 8 millioner. Danmark hade vid slutet af mars månad 1864 eller då Dyppelställningen ännu bibehölls, 55,000 man på benen, inberäknadt allt manskap i depöterne. Det utgör 2| för 100 af dess 2 millioners befolkning, (Jarnes, Jutlands och Slesvigs, hvilket senare landskap måste inberäknas, emedan trupper derifrån funnos vid arméen. Tyska förbundet har bestämt, att dess första uppbåd med reserv skall vara 2 för 100 af befolkningen. 22 Preussen med en befolkning af 18 millioner kan genast sätta på krigsfot arméen (5 beväringsklasser) och landvärnets första uppbud (7 beväringsklasser), utgörande 600,000 man eller mer än 3 för 100. Österrike med 35 millioners befolkning sätter på krigsfot 600,000 man, eller nära lf för 100. Frankrike med 37 millioner kan genast sätta på krigsfot 750,000, utgörande något mer än 2 för 100. Belgien med en befolkning af nära 5 millioner uppsätter en slagfärdig krigshär af 100.000 man, nära 2 för 100. I Holland är arméen (utom den i Indien) 60,000 man på en befolkning af 3| millioner, alltså omkring lf för 100. I Schweitz skall, utom landvärnet, sjelfva arméen utgå efter 3 för 100 af befolkningen, och reserven efter l£.