Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
äfvea stillsainnia natiirer, som Iiafva rätt att vara till utan att nödviindigt liiinföras till den trfkiga-, den onatiirlicra eller den osyiiipcttiski, kategorien? Vi endast fråga ined aliledning ' af de i Berättelsen förekoiiiinaiide hriien. Katy ar frisk och godhjärtad, g1öii-1~~ och oregerlig, meii fängs1; rs Slutligen vid sjiikbäclden, dar hon liir sig thlamodets och försalielsens ädla dygder., Berattelsen är alltigeizoni frisk och rolig, p i sainina g h g som den iii. allvarlig och fin. Hvad vi skiille vilja aniiiiirka Sr. att den ej ar fri för öfrerdrifter. a r det väl t. e x troligt. att en skolfl.ickn npptrader som den i berlttelseii ointdade: Ciiiogen, Iivilken, då Iion ej vill klattra uppför en pile, förklarar: » B !tinn iiwver skiille aldrig ti ' h nggot s i - dant » och iir det ' välridare troligt, att den fjoi.toni.i.riga Katy, fiingslad vid sjiikbadden, kau öfvertaga lediiiiigen af .ett stort Iinshåll, äfven om liiisets tjiiliariniior äro aldrig s % dugliga. Ofversättningen $r ledig, iifven ou1 inaii p % n&amp;p ' ställen h l i a i l e nieil. i: ner iirskilliiing valda ord. Förekoiime ej foiiiien » l.~a.rneiia » flere gi ' mger, skiille vi iiatur ligtvis anse ordet som tryckfel. Boken är likväl i sin helhet rolig och god. Passar för 12-14-åringar, knappast för unga flickor, soni titeln angif ver. En duktig pojke af G. A. Henty.
Sedan Akademien, jemte redogörelse för den tillförordnade Antiqvitets-intendentens förtjenstfulla verksamhet, hemställt, att det vid sista riksmöte beviljade anslaget för en sådan tjensteman, nemligen till årligt arfvode 2,000 R:dr och till expenser 1,500 R:dr, mätte förnyas, så har vid föredragning af detta ärende Kongl. Majit, lika med Akademien, ansett det önskvärdt, att den för fornforskningen gagnande verksamhet, som Rikets Ständer framkallat genom anslag till en Antiqvitets-infendent, måtte kunna fortgå på den en gång beträdda banan; i följd hvaraf och då erfarenheten alltmera ådagalagt det fortfarande behofvet af denna befattning samt vidsträcktheten af de arbeten och undersökningar, hvilka dertill Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 59 kuude hänföras, Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att bevilja till aflöning och resekostnads-ersättning för en Antiqvitets-iutendent 3,500 R:dr samt att detta belopp måtte å ordinarie stat uppföras. Med fullt erkännande deraf, att såväl för det historiska studiet i allmäuket som för den äldre språkforskningen det är af stor vigt, att jemväl framgent en person med håg och insigter i denna rigtning sättes i tillfälle att egna sig åt undersökningar af våra talrika fornlemningar och deras bevarande åt efterverlden, anser Utskottet beskaffenheten af det arbete, som sålunda bör vara med den ifrågavarande intendentsbefattningen förenadt, utgöra giltig anledning, hvarför innehafvaren af detta uppdrag, hvars fullgörande kräfver en rörlighet, som endast i yngre åren kan med någon säkerhet påräknas, icke bör å ordinarie stat uppföras. Utskottet hemställer alltså, att Rikets Ständer må Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning på det sätt bifalla, att till arfvode och resekostnadsersättning åt en Antiqvitets-iutendent å Riksgälds-kontoret uppföres för år 1867 ett belopp af 3,500 R:dr. Akademien för de fria konsterna. 89:o.
Kronan håller honom icke skadeslös för all den förargelse han får af siria grännar, i händelse häri djerfves tala mot deras fördel. De behöfva blott öppna en grind eller taga ett hål på hans gärdesgård, för att låta sina kreatur komma in på hans ägor och ofreda dem, oberäknadt allt annat trassel. Hellre än att sätta sig emot sina grannar och hafva förtret af dem, låter han Kronans rätt fara efter den vanliga regeln, att Kronan som tager af alla, tål nog vid förluster. Jag, som önskar, att dessa undsättningar icke måtte varda bestämda gåfvor, utan att de måtte förblifva lån, som vederbör, äro skyldige att efter förmåga återbetala, önskar att verkliga controller derå må finnas. Då tror jag, det ingen vore bättre att vidtaga, än den som K. M. i sin nåd. propos. uppgifvit. StatsUtsk. anser den mindre användbar, derför att kronobetjeningen skulle få så mycket att sköta. Må det vara Konungens omsorg, under hvilken kronobetjeningen står. Jag anhåller således alt R. 6. Ad. ville återremittera detta betänk., på det att StatsUtsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande, särdeles som Ulsk. föreslagit, att samma regel, sorn här tillstyrkes för Norroch i3 H. 7° 554 D c n 19 September e. m. Westerbotten, äfven mätte gälla för alla de öfriga landskapen i Riket. Örn ingen begärt undsättning förr, sä skulle man otvifvelaktigt komma att göra det hädanefter, ifall detta iiqvidalionssätt blefve vidtaget, ty man kunde vara temmeligen säker om, att socknen icke skulle hafva den bårdheten alt ålägga någon återbetala sitt lån. Gr. Horn, Claes Fredr.: Vid behandlingen af detta ämne inom StatsUtsk., kunde Utsk. icke förbise hvilken tidsutdrägt och hvilken olägenhet för Kronans uppbördsman det skulle medföra, att indrifva dessa fordringar, såsom lagarna föreskrifva; men att tillstyrka R.
Olof Olofsson och Johan Larsson Wiklund ifrån Westerbotten, Hans Jansson ifrån Elfsborgs Län, Nils Strindlund och Erik Svanberg ifrån Vester-Norrlands Län samt Bengt Eriksson ifrån Wermlands Län; och har Rutberg muntligen tillagt, att »an hoppades, det hans motion destohellre skulle vinna bifall, åtminstone i afseende å Lappmarken och dertill angränsande trakter, sorn Lappmarkens inbyggare, på grund af landets glesa befolkning, redan åtnjöto den förmon, att vid sjelfva Tingen få instämma hvarandra till rättegång; varande i sammanhang härmed yrkadt af lViklund, att skriftlig stämning, der den anses böra ega rum, måtte förklaras vara Svaranden behörigen delgifven , då bevis om dess tillställande eller uppläsande för Svaranden företes, ut gifvet af en god man, äfven om han icke vore Nämndeman i Rätten; och af Strindlund: att, i händelse den åsyftade förändringen uti stämningssättet icke vunne bifall, det måtte uttryckligen stadgas, att en person uti hvarje Socken af Domsagan skulle af Domaren förordjias att utfärda stämningar, hvilket sistnämnde förslag äfven blifvit framställdt af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län. Nils Månsson ifrån Malmöhus Län åter, äfvensom Per Jönsson ifrån Christianstads Län, Anders Nilsson och Tufve Månsson ifrån Malmöhus Län, Gustaf Apelqvist ifrån Blekinge Län, Lars Larsson ifrån Skaraborgs Län, Nils Persson ifrån Södermanlands Län, Samuel Andersson ifrån Östergöthlands Län samt Lars Hansson ifrån Götheborgs och Bohus Län hafva, antingen i allmänhet, eller hvar för sin ort, talat för bibehållande af det nu varande skriftliga stämningssättet ensamt. Öfver hvad sålunda förekommit, har Utskottet fattat följande omdöme: Då stämning utgör grunden till rättegång, hvarutöfver Domstolens pröfning icke får utsträckas, är det af vigt, att stämningen verkställes på ett sätt, som undanrödjer stridighet och ovisshet om verkliga innehållet af Kärandens påstående, sådant det blifvit Svaranden kungjordt; och för detta ändamål måste stämningen vara skriftlig.
( Nytt förslag.) 5:o Vill Sökanden, hellre än alt ställa borgen, nersätta reda penningar, svarande mot det, i ena och andra fallet, bestämda lägsta borgens-beloppet, vare sådant honom öppet lemnadt; Och bör då, i stället för borgen, till Hof-Canzler» ingifvas attest öf Dih, till R,-St, Fröt. 1828 och 1829, 3 Sanni. i?.;dra Haft 1 io Bil. till Cönstit.- Utslits Memorial, N:o5i, ver summans deposition, antingen i Banken, eller i Landt Ränteriel, på Sökandens namn, oell till Hof-Canzlerns disposition för ofvansagda ändamål. (Fortsättning.) 6:0 Böter, adömda i och för Periodisk Skrift, skola, 0111 borgen är ställd, uttagas försl af den ansvarige Utgilvarens egendom, och derefter bristen hos Löftesmannen; Men om deposition ägt runi, ulmätes försl den deponerade summan, och sedan bristen af Ulgitvärens egendom. Kunna de ådömda böterne icke på detta sätt fullt utgå, bör ålerstoden deråt förvandlas likmätigt föreskriften i 28 §. 1 mom. (Fortsättning.) 7:0 Hav, vid böters erläggande för Periodisk Skrift, större eller mindre del deraf måst utlagas, antingen hos Löftesmannen, eller af deposilions-summan, må skriften icke vidare fortsättas, förr än Utgifvaren till Hof-Canzlern eller hans Ombud aflemnat ny behörig borgen, eller ock attest om åter fullgjord deposition. Samma förhållande iakttages jemväl, i händelse Löftesmannen sin borgen återkallar, eller om bans vederhäftighet uphör, och Hof-Canzlern, efter derom erhållet laga betyg, njr borgen äskar.
Utskottens Betänkande, N:o 15. 23 På dessa skäl, hvilka Utskotten till alla delar biträda samt med åberopande af hvad Utskotten bärofvan vid 4 kap. 6 § vid granskning af de för egobcskrifningars och bäfdeförteekningars upprättande nu gällande formulärer, yttrat, fa Utskotten hemställa, att om förmälde Jörslag icke må till någon åtgärd föranleda. 8 Kap. 1 § af Tobias Lind från Götheborgsoch Bobus län: att det i denna § i fråga om delningsgrund meddelade stadgande, att vid skifte af egor, hvilka förut äro delade genom storskifte, som vunnit laga kraft, hvarje delegare har rätt att tillgodonjuta hvad efter uppskattningsvärde svarar emot de egor, som han enligt storskiftet innehaft, vore, ehuru för eganderälten betryggande, olycksbringande för egare af de hemman, hvilka vid verkställdt storskifte bekommit sadan mark, som å den tid, då storskifte skett, ansetts bättre, och i följd deraf erhållit en, i förhållande till deras hemmantal, mindre jordvidd, än de hemman, som fått sämre mark sig tilldelad. Bå nemligen den sämre jorden emellertid blifvit genom odling bragt till lika godhet med den, som vid storskiftet ansetts såsom den bästa, hvilken icke kunnat vidare uppbringas, åsattes den vid nytt skifte äfven lika uppskatt ningsvärde, och då dervid tillika innehafvet loges till delningsgrund, erhölle det hemman, som vid storskiftet bekommit sämre jord, vid nytt, skifte vida större andel af skifteslagets mark, än som, enligt hemmantal och uppskattning', rätteligen borde detsamma tillkomma. Motionären har derföre föreslagit, att, till förekommande af ett dylikt missförhållande, med ändring af omförmälde stadgande och dermed sammanhängande föreskrifter, lorordnas mätte, alt, dä förut skiftade eller oskiftade egor laga skifte undergå, hemmantalet alltid skall tagas till grund och måttstock för delning inom hvarje större eller mindre skifleslag, hvars egor uti gemensamt skifte med hvarandra ingå.
På den motsatta väggen rörde sig skuggan av en långsamt svängande skorstensflöjel från taket mitt emot. Modern gick omkring och ordnade något ute i matsalen. Ett par minuter blev hon stående i dörren till Tomas rum och betraktade honom med sin ljusa blick. Kommer du hem efter teatern i kväll, Tomas? Jag vet inte. Det kan hända att vi går ut och äter något. Det blev ett ögonblicks skymning i rummet. Ett tjockt rökmoln från en fabriksskorsten drevs av vinden förbi fönstret. Säg, Tomas är det riktigt bra att du är så mycket tillsammans med Johannes Hall? Tomas blåste ut röken från sin cigarr genom näsan. Kära mamma, jag bör väl vara gammal nog att kunna välja mina vänner själv. Ja, ja, du bör väl det... Hon gick tillbaka ut i salen. Tomas hörde henne ta ett tag med dammhandduken över tangenterna på pianot. Tomas tänkte på Märta Brehm. Han behövde endast sluta ögonen för att känna hennes mjuka flickgestalt glida in i rummet, sjunka ned på soffan vid hans sida och linda armarna om hans hals. Om några år skulle han vara en berömd läkare med en tjugutusen kronor om året; men han kunde mycket väl gifta sig redan när han hade fyra eller fem tusen. Vilka kvällar i skymningen, helst på vintern, då snön yrde kring gathörnen! Han vågade icke ens tänka på bröllopsnatten. Och vilka middagar de skulle ge... Märta skulle presidera i violett sammet. Kanhända skulle han också kasta sig in i det politiska livet, skriva tidningsartiklar, bli riksdagsman, kanske minister. Det fanns ingen paragraf i grundlagarna, som hindrade att professor Webers son kunde bli statsminister. Då kunde Wannberg också få någon plats, där hans begåvning och vyer kunde göra sig gällande. Och Hall... under vilket departement lyda teatrarna? Ecklesiastikdepartementet? Hall kunde bli ecklesiastikminister. Klockan slog sju ute i salen. Tomas for upp ur sina drömmerier, klädde sig hastigt och var just färdig att gå, då Greta, hans sjuttonåriga syster, klängde sig fast vid honom i tamburen och viskade: Skriver du min kria den här gången också, Tomas? Greta var en blek, ljus flicka med späda lemmar. Hon hade gått och läst året förut, men gick ännu i skolan. Vad skall den handla om? Om nådemedlen.
Men ej nog dermed, blott af Ministéren kan också den insigtsgrad väntas, sorn erfordras till den ledning, hvarförutan ingen Representation motsvanr sitt ändamål. Hvad skulle väl Storbrittanniska parlamentet och Franska Kamrarne anse sig kunna uträtta lemnade åt sig sjelfva och om ej Mtnis rame uppträdde såsom ledare af öfverläggtiingarne, med aila, af Folkets behof påkallade lagfors!*» och upplysningar? hvarföre då vänta mera af Sveriges Ständer? Tvenne Riksdagar hafva förflutit sedan vår brydsamma 8 ällning yppades, utan ttt M nis ér n låtit det vara sig angelägit, att bidr g* till dess alhjelpande genom råd. upplysningar och förslag; denna brist af ledning, har vållat att allmänna ställningen efter hvar och •« Den 5 Maji e. m. 65 af dessa Riksdagar försämrats och man bär velat Kasta skulden på Ständerna För tredj« gången samlade, och om möjligt, mera än förut Jemnade åt oss sjelfve, nied föga utsigt att ensamme genom vår åtgärd kunna bereda nationen ett lyckligare resultat af denna Riksdag, än af de tvenne föregående, torde det vara förlåtligt om Folkets Representanter höja rösten för att inför Folket ådagalägga huru orättvist man af Ständerne allens fordrar, hvid som endast af Minisiérens och Representanternes förenade bemödande kan väntas, och att åtminstone för efterverlden visa. att 1S^3 års S änder, nitälskande att komme landets olyckliga ställning till hjelp, med smärta såt;0 sina afsigter genom Mimstérens overksamhet tillintetgjorde. Då jag framställt den meningen, att Mitvstéren bordt känna sig förbunden att till Riksens Ständer öfverlemna ett grundeligen genomtänkt och pröfvadt förslag till penr inteväsendets reglering, så känner jag alltför väl de invändningar hvaraf jag skall mötas, för att ej på förhand försöka upptaga dem Man skall säga hvad man också redan sagdf, att Kongl. Magt vid sistförflutna Riksdag till Riksens Ständer »flät en dylik proposition, men att Riksens Ständer vid fattandet af deras beslut åt denna föga afseende lemnade.
Mängden anser sig upfylla detta kall , under den synpunkten, att det goda hvarför man verkar åsyftar detta mål, mången gång just derigenom, att det befordrar den eller den samhälls-klassens bästa, hvilkens arbete och möda röra föremål, som äro oskiljaktiga från Statens sanna väl. Man afskaffar ståndsval, men Stånden och klasserna stå dock alltid qvar de facto, så länge Staten finnes. Så visst som den åldrige eken lefver, ej blott i sina blad, sorn komma och falla, utan förnämligast i sin rot, sin stam och sina grenar; — lika visst uppenbarar sig samhällets, Statens lif, ej endast i menniskans litsäder, sorn den ena dagen uprinner, den andra afskäres, utan fastmer i naturen af individernas verksamhet; detta lif upenbarar sig i jordbruk, i handel och näringar, i samhällets andliga tillvaro, dess uplysning och i resultatet af alla dessa functioner, dess historia och dess minnen. Lemnen vården af dessa heliga ting obetiugadt i den enskildes händer, och hvar finnes någon borgen emot okunnighetens, de menskliga lidelsernas och den egna nyttans öfvermakt? bevarom hela den grundval, hvarpå samhället upstått, upväxt och nått sin utveckling, och lålom oss tillse all dess lifsådror så vårdas, att alla samhällets delar få sin tillbörliga näring. Ur denna tanke utvecklas lätt bevisen för klassvalens naturlighet, lämplighet och nödvändighet. Det förhatliga man så orätt ser i dessa slåndsfördelningar kommer sannolikt att med ökad glans för samma ögon framstå, just då de fria valens ljus en gång upgått, och man tror ali slåndsskillnad vara undanröjd. Om ock blott en skugga deraf finnes qvar, liar dock alltid afunden och oförståndet sitt fält öppet. Vi tå dä säkert vid hvarje val se ett ouphörligt äflande från pressens och de nitiskes sida, att Adelns inflytande l. ex. verkat utgången i den provinsen, embetsmäns och presters i en annan; här har almogen segrat och der har borgerskapet legat öfver; och sålunda har man ej vunnit hvad man trott sig vinna, men förlorat hvad aldrig återvinnas kan.
J, håfven ock föreslagit ett förändradt formulaire till borgenärs-ed i Concurs-mål, Kongl. 'Mctj.-ts Kådiga Skrifv. N.o 96. 61 samt att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 22 Octöber 1818, det föreslagna formulåiret måtte intagas i ConcursLagen, hvars 5 Gap. 18 § i följd deraf skulle undergå förändring. Häremot har Jag ansett höra anmärkas, att borttagandet af den i nu varande Borgenärs-Ed befintliga försäkran, att fulla penningar liro för skuldebref redeligen utgifne skulle mycket lätta edgången för ockrare, ty försäkran att fordringen är rigitig kan svårligen tydas vidsträcktare, än att aftalet är sådant, som skuldsedeln utvisar. Då det likväl är nödigt, att, så vidt ske kan, förekomma det grofva ocker, som derigenom, bedrifves, att mindre summa försträckes, än hvarå skuldsedeln lyder, synes följande mening hafva bordt i Edsforraulairet till slut införas: ”samt att fulla penningar eller deras ”fulla 'värde utgifne blifvit.” Dessutom synes uteslutandet af de i det nu gällande Edsformulairet begagnade ord "mig 'veterligen" lätteligen kunna hos den samvetsgranne uppväcka svåra betänkligheter, hvilka icke med skäl böra lemnäs utan afseende, helst mången derigenom blefve nödgad till ett lättsinnigt qväfvande af sina tvifvelsmål om rigtigheten af en fordran, hvilken han af 3:dje man emottagit. 6i Kongl. Maj:ts Nådiga Skri/v. N.-o q6. Med afseende å dessa anmärkningar, och ehuru det föreslagne nja Edsformulairet visserligen i det hela synes hafva företräde framför det nu gällande, har Jag funnit Mig böra vägra bifall å delta Edert förslag.
Vid noggrann öfverläggning om sättet för inrättandet af en Skeppsbyggeri-skola ändamålsenligt och med minsta kostnad, hafva Rikets Ständer funnit, att, då för inhemtandet af skeppsbyggeri-konsten erfordras, icke allenast theoretiska kunskaper, utan äfven, och i synnerhet, tillfälle för eleverne att använda dessa kunskaper och sjelfve lägga hand vid flere serskilde slags fartygs byggande, det också blifver oundgängligen nödigt, att ifrågavarande Skola förlägges till elt sådant ställe, der utvägar gifvas för den praktiska utöfningen af skeppsbyggeriet, såsom vid de flere större, enskilde personer tillhörige, skeppsvarfven inom Riket; och få, af sådan anledning, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., efter förut inheintade erforderlige upplysningar och vederbörandes hörande, med egarne till något af de större skeppsvarfven inom dels norra dels södra delarne af Riket söka tillvägabringa inrättande af ett praktiskt Skeppsbyggeri-institut å hvartdera stället; dervid, för vinnande af det åsyftade ändamålet, lärer böra anställas en skicklig lärare i mathematik och öfrige nödige elementar-kunskaper saint Bsh. till R. St. Skri/ veise, N-o 22 5. en skeppsbygg-mästare, med utmärkt skicklighet i sitt yrke för att undervisa i skeppsbyggeri och hvad dertill hörer. Då dessa Institut böra vara så stora, att ett tillräckligt och emot behofvet svarande antal elever der kunna åtnjuta undervisning, hafva Rikets Ständer ansett, alt den, som åtager sig imältandet af ett sådant Institut bör åligga att emottaga och underhålla elever till ett antal till och med 25, hvilka före deras inträde uti Institutet ovilkorligen skola kunna skrifva och läsa samt ega säker kunskap i arithrnetik; börande dock de elever företrädesvis ern otta gas, som visa sig ega fallenhet och anlag för yrket.
St:r år 18 10 vid en Cours af 62 sk. på Hamburg, fö'r detta ändamål beviljade, skolat såsom af K. M:t vid 1818 års Riksdag blifvit yrkadt, utgå efter den sedan uppstegrade Coursen, antingen sådan den var år 1818; eller sådan den årligen blifvit noterad, hade för åren 1819 till och med 1828 dilferencen, utöfver hvad som utgått, i förra fallet blifvit 5,oi8,32i R:dr 25 sk. 9 r:st. och i det sednare 9,85i,654 R:dr 4* sk. 9 r:st. B:coSedlar. Härjemte har Herr CrusenstolpeM. tillkännagifvit den önskan, att, då Utskottet utan anfördt skäl nedsatt det af K. M:t begärde anslaget, men förmodat den föreslagne nedsatte Summan blifva för de Materiela Beliofven vid FörsvarsVerket till Lands tillräcklig, så vida nödige Medel dessutom af R. St:r beviljas, att till Wanäs och Kungsholms Fästningsbyggnader samt förrådernes behöriga completterande för en gång utgå, Utskottet måtte hafva gifvit upplysning, huru Utskottet ämnade bedöma den stora frågan om de serskildt i52 Stats-Utsköttets för FörsvarsVerket hegärde öfver 3§ Milioner; ty om R. St:r nu biföl le, såsom en besparing, den af Utskottet tillstyrkte nedsättningen, men Utskottet sedermera framkom med tillstyrkan af ett totalt bifall till de serskildt äskade 3,5gi,ooo R:dr, kunde händerne vara bundne på R.
Om härvid invändes, att för Svensken, med dess synnerliga fallenhet och böjelse för vapenöfningar, nyss uppgifna rekryttid vore för lång, så erkänner jag villigt och med särdeles nöje den äfven af mig gjorda erfarenheten, att våra rekryter ega en synnerlig fallenhet och böjelse för vapenöfningar samt i allmänhet ganska fort genomgå de första stadierna af soldatbildningen, hvilken gynnsamma omständighet väl också är orsaken till den skadliga sparsamhet på ölningstid, hvaraf de Svenska indelta trupperna, ty värr! oftast fått erfara följderna; men min erfarenhet bekräftar likaledes, hvad andra före mig iakttagit, att icke få ansträngningar och öfningstillfällen fordras för att bibringa dem nästa graden af bildning, eller förmågan att vederbörligen sköta sig sjelfva, sina vapen och sin utredning, hvilket allt rekryten måste känna, för att bringas till förmågan att rätt skicka sig under de särskilda förhållanden, sorn i krig förekomma och hvarvid den individuella skickligheten hos soldalen mest tages i anspråk. På grund häraf finnér jag ock den tid af tre månader, hvarpå de af mina företrädare afgifna och af Eders Kongl. Majit nådigst gillade förslag till instruktions-kompanier äro fotade, vara lämpligt bestämd och desto helldre böra bibehållas, som dessa kompanier endast vid hälften al indelta infanteriets regementen och corpser årligen skulle vara sammandragne, eller hvart annat år vid hvarje regemente eller corps, då deremot exercis-sqvadronerne sammandragas hvarje år vid indelta kavalleriets alla regementer och corpser, och således öfningstiden vid dem är dubbelt längre, än den vid infanteriet skulle blifva, hvilket äfven med afseende på rekryternas ridning och remoriternas dressering är behöfligt; och vågar jag alltså i underdånighet yrka, att Eders Kongl. Majit täckes, med förnyande af sin förut gjorda nådiga framställning, af Rikets Ständer begära det för omförmälda kompaniers inrättande nödiga anslag, hvilket, enligt den af t. f.