Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inbjudningarne rörande 2:dra och 5:dje samt 4:dc och öde momenten af samma § 6 antogos. § 7. Utskottets rörande denna § gjorda inbjudningar och hemställanden antogos och biföllos, med undantag af yttrandena angående Borgare-Ståndets beslut i afseende å Litt. a (sid. IG,) hvilka lades till handlingarna. § B. Mom. 1 afslogs och antogs i stället hvad Herr Swartz uti sin vid § afgifna, å sid. 59 i Utlåtandet förekommande reservation föreslagit. Utskottets yttrande, angående de i 145 § af gällande Bevillnings-förordning stadgade lindringar, lades lill handlingarna och hifölls den af Utskottet å sid. 19 gjorda hemställan i fråga om ordalydelsen af §§.s mom. e. § 9. Inbjudningen, öfverst å sid. 20, antogs och Utskottets yttrande angående denna § i öfrigt lades till handlingarna. § 10. Inbjudningen antogs. § 11. Vid Utskottets hemställan angående qvarnars beskaffenhet, lät Ståndet bero; hvaremot inbjudningen i afseende å § lydelse i öfrigt antogs. §§ 14 och 15. De under dessa §§ gjorda anmälanden lades lill handlingarna. Utskottets hemställanden under §§ 16 och 17 biföllos. §§ 18—21 och § 24 vid första yttrandet lät Sldndet bero och godkände det å sid. 26 förekommande. jVrot.-UIdrag den 22 Augusti {860. Hemslällandcna under §§ 25, 26, 27, 26 samt det första under§§ 29 och 50 i Utlåtandet godkändes; och lades yttrandet angående Herr Hjertås och C. A. Larssons motioner lill handlingarna. § 31. Utskottets hemställan bifölls. § 52. Hvad Utskottet under denna § föreslagit bifölls, utom hvad beträffade yttrandet angående Presle-Ståndels tillägg till 51, hvilket yttrande lades till handling arne.
I anledning af ConstitutionsUlskottets Memorial N:o 67, hvarest Utskottet till RiksStåndens behandling öfverlemnat de motsatta meningar, hvari Stånden stannat, rörande förslaget till en ny TryckfrihetsFörordning, får jag vördsammast hemställa, om ej Högh Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt att inbjuda, dels det Högvördige PresteStåndet att förena sig med de öfriga tre Ståndens mening, att indragnings makten hör upphäfvas; och dels det Hedervärda BondeStåndet att instämma med de öfrige tre Stånden i den meniug, att den nuvarande Juryinrättningen bör i det nya förslaget till Tryckfrihetsförordning intagas, i stället för att, såsom ConstitutionsUtskottet hade föreslagit, Tryckf rihetsmålen skulle till Domstolarnes afgörande öfverlännäs. Hvareftar Herr Cederschjöld munteligen tilläde: Jag anhåller att deuna motion måtte få hvila på hordet tills ConstitutionsUtskottets ofvannämnde memorial föredrages. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade nästa MånH. 4* 52 Den 12 Februarii e. m. dag den 14 dennes eftermiddagen, genast vid pleni början, företaga val af 7 Ledamöter uti RiddarhusDirectionen. Bifölls. Föredrogs ånyo Herr Adlerstams, Gustaf Ulric, den 3 dennes förmiddagen på bordet lagde skrifteliga anförande, innehållande upplysningar rörande värdet af dess förre landtegendom Norrkärr och Strömsvik. Herr Rosenblad, Bernhard: Sedan BancoUtskottet ej mera har någon befattning med denna fråga, hemställer jag, att detta memorial mätte få läggas till handlingarne. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken hemställde, att Herr Adlerstams ofvanberörde anförande måtte läggas till liandlingarne, hvilket bifölls.
Reservationer äro anmälda af Riksdagsfullmägtige B. J. Holmlin från Bohus län och Anders Jonsson från Wermlands län, i afseende på Utskottets hemställan beträffande förstnämnde reservants ofvanintagna motion. 12 Sammansatta Lagsamt Allm Besv.- och Ekon.-Vtsk. Betänkande N:o il. N:o 11. Ank. till Exj).-Utik. den 1C Maj 1863, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckta motioner om tillägg till Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den SO November 1845, med deri genom Kongl. Förordningen den Ti November 18r>4 gjorda förändringar. All privat eganderätt, huru helig den än må vara, måste anses underkastad de inskränkningar, som kunna befinnas nödiga för det allmännas väl. Denna ostridiga grundsats, en följd af Statens dominium eminens, finnes i vår lagstiftning uttryckligen erkänd och bestämd genom ofvanberörda Kongl. Förordning af den 20 November 1845, den så kallade expropriationslagen, hvilken i 1 § förpligtigar egare af jord eller lägenhet att, der Konungen så nödigt pröfvar, mot ersättning af fulla värdet och hällten derutöfver, afträda densamma, der den befmnes behöflig antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, baran eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled, eller annan vattenledning, till allmän byggnad, eller till annat allmänt behof.
Maj:ts nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer bifallet och i öfverensstämmelse dermed stat utfärdad den 14 Maj 1858, under de två år, som förflutit mellan tillkomsten af Akademiens förslag och utfärdandet af den nya staten, inträffat sådana rubbningar i alla penningeförhållanden, som å varupriser och lefnadsbehof verkat en hastig och högst betydlig stegring, utan att denna sedermera i väsendtlig mån återgått; hvilken oförutsedda omständighet ock haft till följd, att den nya staten genast visat sig otillräcklig, så att Akademien utan sitt förvållande nu funne sig, synnerligen med afseende å löningsvilkoren för embets-, lärareoch tjenstepersonalen, stå på ungefär samma punkt i ekonomiskt hänseende som 1856. En blick på 1858 års stat, deruti, med undantag för de hela året tjenstgörande lärarne i den lägre teckningsskolan, den öfriga lärare-personalen är uppförd till aflöningar med 800 ända ned till 400 R:dr R:mt, torde, — yttrar Akademien, — tillräckligen tala för lämpligheten af en förhöjning, särdeles om dervid anställes jemförelse med staterna för andra Akademier och i allmänhet vilkoren för rikets öfriga löntagare, samt tillika tages i betraktande, att det är Konst-Akademiens och således jemväl det allmännas välförstådda intresse, att de hos Akademien tjenstgörande embetsmännen och lärarne utväljas bland de skickligaste inhemska konstnärer, af hvilka det icke i all framtid kan förväntas, att de af nit tor saken skola underkasta sig de uppoffringar, som deras åtnjutna iöningsvilkor dem ålägga. Icke heller vore att påräkna, det de flere Svenska konstnärer af utmärkelse, hvilka föredragit att bofästa sig i främmande land, skola förmå sig att till fosterbygden återvända, så länge de i Eders Kongl. Maj:ts tjenst icke vore tillförsäkrade ens sådana löneinkomster, som blifvit lägsta graden af Statens öfriga tjenstemän förunnade. På grund häraf har Akademien uti nedan oförmälda stat föreslagit en allmän löneoch arvodesförhöjning af omkring 50 procent.
Det var den nyss afblåsta karnevalen, som stått upp i bakrus med inslaget öga, vild i stället för glad, rå i stället för lekfull, oanständig i stället för pikant. De franska pennorna öfverdrefvo ej: Pan var uppstånden. Marken darrade under hans triumfvagn, kyrkorna störtade och boningshusen stodo som sönderbrutna lårar fulla med leksaksmöbler. Redan andra dagen efter den stormiga morgonen slocknade dock de djerfva färgerna. Kläderna letades fram och främlingsskaran hade flytt. Den första spänningen efterträddes af nedslagenhet och trötthet, bullret af ödslig tystnad. Allt arbete, all handel hade afstannat. Bodarna voro tillbommade. Man hörde ekot af sina egna steg, då man genomströfvade de öfvergifna städerna och byarna. Endast på torg och öppna platser samtalades i ifrigt gestikulerande grupper och med tidningen i hand om hvad hvar och en upplefvat under dessa dagar. Berättelserna om mångas egendomliga räddning gingo från mun till mun, från grupp till grupp, och man uppläste med entonig röst tidningarnas dödslistor: så och så många döda der, så och så många der. I Baiardo, en arkadisk liten stad i bergen ofvanför San Remo, 900 meter öfver hafvet, hade 220 menniskor dödats. Af dem omkommo de flesta i kyrkan. Ginvägen från San Remo dit upp till den ensliga staden kan endast tillryggaläggas till fots eller med åsna. Brant och stenig stiger den genom djupa olivskogar – och en väg, som korsar en sådan skog, är vackrare än någon annan. Olivskogen är ännu oförstådd. De svarta, förvridna stammarna, de på samma gång graciösa och djerfva kvistarna, de nästan nordiskt gröna gräsmattorna återgifvas af artisterna förvånande illa. Äppelträdets skönhet, hvilken till någon del erinrar om olivträdets, ha realisterna lyckats att till fullo framhäfva. Olivträdet har haft sina skalder, men det väntar ännu på sin målare. Att afbilda olivträdet med den äldre skolans torra färg och tunga hand – det är att kopiera Meissonnier med borstpensel! Det är att spela Chopin med vantar!
Men med fimbulvintern kom nöd öfver dem, främst öfver svearne, som bodde nordligare än de andra. Fröj och Fröja främjade icke längre fruktbarhet och fruktsamhet; växtlighetsdiserna skänkte icke längre af Yggdrasils befruktande honungsdagg åt åkrar och ängar. Hjordarne aftogo, men björnarnes och ulfvarnes skaror växte, och den värste ulfven, hungersnöden, öppnade sitt gap mot folket. Då samlade sig alfer och sveahöfdingar till möte vid Svarins hög, och allt sveafolket deltog i deras rådslag, och vardt då beslutadt att öfvergifva fädernas land och draga mot söder. Kunde man icke vinna bättre ängder med vänlig öfverenskommelse, skulle man taga dem med svärdet. Och till strid kom det ofta, då nu svearne trängde ned mot goterna och desse mot danerna, och desse mot herulerna och de andra stammarne. Påträngandet från norr till söder vardt för hvarje år starkare, ty för hvarje år eröfrade fimbulvintern och de osmältbara isfälten större område från det beboeliga landet. Vid denna tid lefde ännu och herrskade i Aurvangalandet som höfding och domare Sköld-Borgar, sonen af den vanagud (Heimdall), hvilken som barn kom till nämda land med den heliga elden, de goda runorna, sädeskärfven, värktygen och vapnen. Sköld-Borgar var nu gammal vorden. Under en lång och lofvärd styrelse hade han fått upplefva mycket. Han erinrade sig från sin barndom och ungdom guldålderns lyckliga tider, fria från laster, strider, brott och nöd. Hans mannaår hade sett mänsklighetens kopparålder och slägtenas försämring. På gamla dagar fick han upplefva fimbulvinterns inbrott och begynnelsen till en järnålder, hvarom han hört en förutsägelse vid sin sons födelse. Sonen hette Halfdan och var nu en yngling; Sköld-Borgars maka, Halfdans moder, hette Drott. Om Halfdans födelse förtäljes, att den natt, då han kom till världen, rådde stark storm.
Man bör likväl besinna att, om också vissa delar af Östergöthland äro rika och bördiga, så äro deremot andra trakter icke så väl lottade, och dit hör just den ifrågavtde socknen, som är belägen i en skogstrakt, der egendomarna i allmänhet äro delade i smärre lotter, af icke betydligt värde hvardera lotten; till följd deraf skulle det för många af dessa hemmansdelägare blifva betungande, att i någon högre grad medverka till arbetets utförande. Här är dessutom icke blott fråga om ett sjösänkningsföretag, utan äfven om en nära 10 mil lång valtenkommunikation mellan Linköping och Wimmerby. Vid sådant förhållande, och i betraktande jemväl af de temligen ringa förmåner orten af lånc-understödet skulle erhålla, upgående endast till 2 proc., hvarmed räntan är nedsatt under den lagligen vanliga, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Ulsk:s förslag. Jag tror icke, att något vådligt prejudikat derigenom skall kunna upkomma, enär förhållanderna svårligen på annat håll lära förete sig af enahanda beskaffenhet, som här. Frih. Raab, Adam Christian: Jag vill visst icke förneka, att de af Gr:ne Sparre och Hamilton anförda skäl i allmänhet kunna vara giltiga, och att de särskildt med afs:de på denna fråga skulle ega sin fullkomliga riktighet, så vida här vore fråga om ett anslag utan återbetalnings-skyldighet, eller om den bär ifrågav:de kommunen förut erhållit ett sådant anslag. Men det hvarken är eller har varit fråga om ett sådant anslag, utan det enda man begär är ett lån. De förhöjda arbetslönerna har gjort att man nödgats med 60 proc. förhöja det samma kostnadsförslag som framlades vid sistl. Riksdag-. Dervid bör man taga i betraktande, att om arbetslönerna redan vid förra Riksdagen varit så höga som nu, och om kostnadsförslaget då upgått till icke blott den då erhållna utan 100 Den O December f. m. äfven den nu sökta summan, sä hade sannerligen icke, då det var fråga om ett så stort företag som detta, summans storlek afskräckt Ständerna från att bevilja det sökta understödet.
Jag har begärt ordet för alt in stämma med Frih. Haab i hans förmenande, att det icke skulle vara någon vinst i och för frågans rätta behandling, om densamma öfverfördes, från sockennämnden, ät hvilken den nu har blifvit öfverlemnad, tillbaka lill hela församlingen; och jag gör det verkligen lill följd af den erfarenhet jag har om sockenstämmans förmåga alt bedöma sådane ämnen och serdeles om det intresse i allmänhet, som den allmänna församlingen visar vid sådane frågors behandling, der, åtminstone vid de tillfällen då jag bevistat sådana sammanträden, det varit ganska svårt, utom möjligen i frågor, som aldranärmast rört församlingen, såsom fattigvård och Den 29 Hirs e. m. 211 dylikt, att ens få ett tillräckligt antal af dess ledamöter att i sockenstämman qvarstanna, än mindre att der sig yttra, utan har diskussionen, om den varit någon, vanligen inskränkt sig mellan 2 å 3 herremän och en eller annan af allmogen och ärendets behandling hufvudsakligen berott på Ordf:ns sätt alt framställa saken. På detta sätt ser jag icke någon garanti deruti, att socknens verkliga nytta bättre bevakas, om frågor, som dessa, behandlas i sådana allmänna sammankomster, utan tror jag tvertom, att socknen har större säkerhet och att den enskilde ingalunda inskränkes i sin rätt, om sådane frågor behandlas af ortens egne delegerade ledamöter, eller Sockennämnden. Här är visserligen sagdt, att ledamöterne i desse nämnder nu icke åtnjuta serdeles allmänt förtroende: jag känner icke på hvilka grunder den värde talaren, som fällde detta uttryck, kunnat yttra sig så om sin hemort, men sådant är icke förhållandet i min; och säker är jag, alt förtjena de förtroende, så skola de deraf komma i åtnjutande. Att de i allmänhet ännu icke fått det anseende för verksamhet och nytta, som en sådan nämnd förtjenar och bör hafva, ligger deruti, alt saken ännu är temligen ny, och att vårt folk vänjer sig långsamt vid nya former, äfvensom deruti, att i allmänhet dessa Nämnders verksamhet är temligen inskränkt, hvarpå jap knapt ser något bevis, starkare än det, som rörer närvarande förhållande. I det afseende skiljer jag mig från Frih.
Det hwilar pä faran af et dröjsmäl och (hwad i alla andra fall skulle innebära en orimlighet) pä omöjligheten för Rikets Ständer, at nu erkälla de underrättelser som fordras, at kunna följa en egen tanka och med riktig urffillning göra ett eget wal. Lemnom derföre Zt dem det tilhör, nemligen ät Stats-Rädct och Hemliga Utskottet, answaret inför Gud och menniskor, inför samtid och efterwerld, om de, utan den samwetsgrannaste pröfning, tilstprkt et beslut, hwilket wi nödgas fatta, sä til sägande, med förbundna ögon. Dä jag i följe deraf Lilstyrker, at, enligt med Konungens Proposition, Prins LiEs-ri^n ^.170081? af Schleswig ° Holstein , SonderburgAugustenburg mä wäljas til Sweriges Kron Prins - Den 18 Julik. ZZy Prins och Thronföljare, ffer det under de ifrigaste önskningar, som kunna utgjutas frän et hjerta, hwars högsta äträ frän barndomen warit, at fä upoffra sista blodsdroppan för detta älskade Landets bästa, ehuru ödet ej ännu we!at unna det en sädan lycka, — under de ifrigaste önskningar, säger jag, at detta wal, om Rikets Ständer stanna derwid, mätte wälsignas af H imnrelen, och at, dä gra swen gömmer alla dem, som wid denna Riksdag uphöjt sina röster med redliga afsigter för Sweriges wäl, wär asta mätte hwila i fri Swensk jord, ej trampad af tyranner och flaftvar. Ridderskapet och Adeln yttrade härwid, med siera gänger förnyade rop, sitt högljudda bifall. Herr von 6 reiff, follan Imävlg, upläste Lil Protocollet ett sä lydande Wördsamt Memorial!
Såvidt jag kunnat inhemta, har Bevillnings-Utskottet aldrig tillförene, vid öfverlemnande till Rikets Ständer af förslaget till Tulltaxa, gjort någon hemställan i sådant syfte, som den af Utskottet nu föreslagna, eller att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t begära att Tulltaxan, sådan den af Rikets Ständer beslutas, måtte oförändrad af Kongl. Majit utfärdas. Utan att nu ingå i sjelfva hufvudfrågan, eller den, huruvida Kongl. Majit må ega rättighet att nedsätta eller borttaga några af Rikets Ständer åsätta tullsatser, måste jag på det kraftigaste protestera emot detta försök från Bevillnings-Utskottets sida att förmå Rikets Ständer göra en framställning, hvars laglighet minst sagdt torde vara omtvistad, då den står i strid med den praxis, som utan anmärkning utvecklat sig under en lång följd af år, då den dessutom står i strid med den åsigt, grundlagens högsta väktare, Konstitutions-Utskottet, just vid denna riksdag uttalat, då Utskottet lemnat utan allt afseende framställda anmärkningar emot Statsrådet Friherre Gripenstedt för hans åtgärd att tillstyrka Kongl. Majit att uti Tulltaxan af den 4 December 1863 borttaga eller nedsätta de tullsatser Rikets Ständer vid förra riksdagen åsatt åtskilliga landtmannaprodukter. Härigenom måste Konstitutions-Utskottet anses hafva erkänt Kongl. Majits rätt att vid utfärdande af Tulltaxan ingå i pröfning af densamma, och då lära väl Rikets Ständer svårligen, på något Bevillnings-Utskotts förslag, kunna uttala en mening, som står i uppenbar strid emot en sådan uppfattning af grundlagens bud. Detta vore att på sidan af grundlagen söka åstadkomma en förklaring af densamma. Man har sagt, att det skulle vara för att värna Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt och för att betrygga den i en framtid, en dylik hemställan borde göras. Betecknande i detta afseende är, att då man begär att sjelfva Tulltaxan skall af Kongl. Majit »utfärdas,» man deremot åt Kongl. Majit öfverlemnar att pröfva de så kallade Tulltaxeur.derrättelserna.
Christina, mitt barn, lemna detta hus, dödsengeln har satt sitt märke på dess port. OLOF. Hvem har skickat hit kärran? GERDT. Den som tecknat det svarta korset på porten! Liken få ej stanna ett ögonblick i husen! OLOF. Det är Mårten, som är dödsengelen! Det är således en lögn alltsammans. GERDT. Se ut genom fönstret skall du få se att vagnen är full! (Slag på porten.) Hör du, man väntar! OLOF. Utan begrafning! Det sker inte! LARS. Utan ceremonier, Olof! GERDT. Christina, kom med mig från denna förfårliga boning, jag skall föra dig ur staden till en friskare ort. MÄSTER OLOF - CHRISTINA. Numera följer jag Olof! Om du min far hade älskat mig litet mindre, så hade du gjort mindre ondt! GERDT. Olof, du som har magten, befall henne följa mig! OLOF. En gång har jag befriat henne ur ditt våld, sjelfviske, dit kommer hon aldrig mer. GERDT. Christina, gå då ur detta hus, åtminstone! CHRISTINA. Inte ett steg, förr än Olof befaller mig! OLOF. Jag befaller dig ingenting, Christina, kom ihåg det! (Likdrängarne komma in). LIKDRÄNGEN. Jag skulle hemta ett lik! Brådtom! OLOF. Gå din väg! LIKDRÄNGEN. Nådig befallning! LARS. Olof! Betänk dig! Lagen fordrar! GERDT. Här duger ej att dröja! Folket, det vansinniga, är uppretadt mot dig, Olof! Detta hus var det första som märktes! "Guds straff öfver kättaren!" ropar man. MÄSTER OLOF 147 - OLOF (faller på knä vid sängen). Förlåt mig, moder! (Stiger upp.) Gör er tjenst! GERDT (till Olof enskildt). (Likdrängarne gå fram och börja rusta med linorna). Guds straff öfver kungen! ropa vi. Ridån faller. MÄSTER OLOF - Femte Akten. klosterbyggnad, ur hvilken arbetare bära timmer och grus.
S. D. Föredrogos och biföllos Expedilions-Utskoltets Memorialer: N:o 2, angående upplagan af Bihanget till Riks-ståndens Protokoll; och N:o 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-ståndens Protokoll. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Höglo!]. Stats-Utskottets Memorial N:o 1, med anmälan att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, tili Utskottet blifvit atlemnad den l:ste innevarande månad. Den 10 December. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs Vällofliga Borgare-ståndets Protokolls-utdrag af den 7 dennes, innehållande att, vid föredragning af Ridderskapet och Adelns Protokolls-utdrag med inbjudning tili de öfrige Riks-stånden att instämma i Ridderskapet ocb Adelns beslut om nedsättning af ett särskildt Utskott, bestående af 24 ledamöter, 6 från hvarje Stånd, för att behandla frågor, angående bränvinstiilverkning och försäljning, Borgare-slåndet instämt i Ridderskapet och Adelns inbjudning salunda, ali Ståndet beslutat nedsättning af ett särskildt Utskott, för att upptaga och i hela deras vidd grundlagsenlig! behandla alla, angående bränvinstiilverkning och försäljning uppkommande frågor, med inbjudning till Ridderskapet och Adeln och Presteståndet att uti detta beslut med Borgare-ståndet sig förena; och beslöt Ridderskapet och Adeln att antaga denna Borgare-ståndets inbjudning, hvarjemte det Vällofl. Ståndets förevarande Protokolls-utdrag lades till handlingarne. S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Kongl. Maj:ts denna dag ankomna Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutne Riksmöte föreslagna lagförändringar. S. D. Föredrogs ånyo Kongl.
Är namnet gammalt, men det nya värdet ej öfverensstämmer med det gamla, så måste det leda till misstag och oreda, och att antaga flera nya namn än sorn oundgängligen behöfvas, ökar naturligtvis äfven svårigheten; hvarföre jag tager mig friheten föreslå, att den bestämda enheten endast delas i 100 delar, och att hvarje del kallas styfver. Gr. Horn: Då jag yttrade den önskan, alt den nya enheten mätte fördelas i 10 delar, sä var det derföre, att jag i praktiken anser det vara en ganska svar bokföring, om man endast skulle begagna 2:ne columner, och således gå ända till 99 innan man kom till enhet. Jag skulle tro, att man vunne mycket i den allmänna räkningen, om man endast hade enkla siffror i de två sista columnerne, och således icke kom längre än till 9, då man öfvergick till enhet i den andra columnen. Antager man detta, så mäste ^ krona äfven hafva en benämning, ty Den 23 November e. m. 443 att kalla det för en 10-styfyer torde ej vara lämpligt. Men har jag orätt i den åsigt jag yttrat, så förfaller naturligtvis också hela frågan om benämningen å denna underafdelning. Hr von Troil, Sam. Gustaf: Lika med Gr. Horn tror jag det vara nödvändigt att en underafdelning finnes mellan den antagna myntenheten och minsta underafdelningen, eller styfvern. Jag tror, att det mindre skall komma i fråga att vid bokföring begagna denna underafdelning, än icke mera i handel och vandel enskilde emellan. Jag föreställer mig att, isynnerhet bland de s. k. lägre folkclasserna, sorn verkställa sina räkningar i hufvudet, det skulle bli lättare att lägga tillsammans mindre summor, t. ex. 6 mark 5 styfver, 7 mark 5 styfver, än 65 styfver, 75 styfver o. s. v. Emedlertid skulle jag tro, att mark ej vore en lämplig benämning på det nya 10- styfverstycket, såsom ej i värde motsvarande det gamla begreppet af detta namn, ulan att ordet penning dertill vore tjenligare, hvarigenom äfven undveks alt förvexling med det förr i Svenska penningeväsendet begagnade ordet mark. Gr. Posse, Erik Arvidsson: