Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. alt gå ifrån Dess förut fattade öfvertygelse. Men äfven dermed nöjde man sig icke. Vid 1840 års riksdag väcktes af Bengt Gudmundsson en motion i samma syftning, hvilken föranledde en ny und. skrifvelse af R. St. Regeringen, hvars uppmärksamhet så många gånger varit fästad på denna sak, ville dock nu göra något för att gå Ständernes önskningar till mötes, isynnerhet då Ständerne, af ömhet för åboernes förmenta rätt, gingo så långt i förvillelse, att de vid sistförflutna riksdag repeterade samma önskan som förut, eller att en allmän undersökning måtte äga rum. Denna förvillelse har vid denna riksdag äfven visat sig vara särdeles lifligen inrotad hos en del af representationen, då vi sett, att i Coust.Utsk. dess halfva personal yrkat strängt ansvar å den Konungens rådgifvare, som contrasignerat K. M:s sednast fattade beslut i detta ämne, hvarigenom K. M. afslog Ständernes begäran; och detta påstående kunde blott underkännas genom den majoritet, som den mycket omtalla förseglade sedlen tillskapade. K. M. ville dock, såsom jag nyss nämnde, göra något för att visa benägenhet att, så vidt möjligt vore, gå R. Sl:s önskningar till mötes; hvarföre K. M. afgaf den propos., som ligger till grund för och föranledt detta betänk. Denna propos. var redan fattad i Högstsalig Konung Carl XIV Johans lifstid, och har blott blifvit, att jag så må säga, expedierad under den nuvarande Konungen. Ja°- erkänner den goda mening, som ligger till grund för detta Regeringens förslag alt medla mellan kyrkans och den enskildes rättigheter; men jag kan icke godkänna den tanke, hvarpå denna K. M:s nåd. propos. är byggd. Jag finner felaktighet deri, att den påtagliga ojemnhet, som för närvarande råder emellan de särskilde åboerne på ifrågavar. hemman, alldeles icke derigenom aflijelpes. Regeringen vill att arrendena och öfriga förhållanden å dessa hemman skola förblifva vid status quo. Men just denna status quo är ganska ojemn.
Det förefaller mig besynnerligt, att dessa Hrr vilja intaga detta i en voter:spropos., hvilket skulle hafva till följd, att en återremiss skulle beslutas, derefter Utsk. förklarar, alt genom 3 Stånds sammanstämmande beslut hafva 7,610,000 Rdr blifvit beviljade för i fråga v:de väglängd, och att det af Hr Cederschiöld föreslagna tillägg skall ingå i en särskild voler:spropos. Genom en sådan åtgärd skulle ja-propos:n komma att innehålla de 7,610.000 Rdr sorn man vill anslå för att få vägen till Örebro, och nejpropos:n ett afslag å denna summa; men att intaga i en voter:spropos. ett anslag som 3 Stånd redan beviljat, och således utgör ett R. Stms beslut, synes mig att desse värde Hrr bordt hafva funnit stridande mot Grundlagen. Jag har ansett mig icke böra underlåta att härpå fästa upmärksamhet. 32 Den 1 Augusti f. m. Gr. Sparre: Jag har alltid trott att den auktoritet som fattar ett beslut, skall, i händelse detta beslut icke rätt förstås så som denne auktoritet åsyftat, vara berättigad att afgifva förklaring öfver sitt beslut. Så tillgår åtminstone i domstolarne, hvilka förklara sina beslut. Jag hade trott att R. o. Ad., som fattat ett alldeles lika beslut med PresleSt. med undantag deraf, att i det sednare blifvit infördt ordet: »Riksmynt» efter det beviljade anslaget, delade den åsigten, att det af mig framställda förslag var lika med PresteSt:s beslut, så att jag, som dermed afsåg att ordet: »Riksmynt» borde inflikas, skulle vara berättigad till den ytterligare förklaring, att de 13,000.000 Ildr ltmt skulle användas till fortsättning af den från Götheborg påbörjade banan till Götha kanal ocb vidare till Örebro.
Valbar till riksförsamlingens andra kammare är hvarje, enl. § g valberättigad, som bekänner sig till Protestantisk lära och sorn antingen fyllt trettiofem år eller ock minst tvänne riksdagar bevistat. Dock skall från hvarje andra kammarens valdistrict vexelvis en adelsman, en prest och en utan afseende på Stånd till riksdagsman varda utsedd. s* Ny §. Den, som till riksdagsman i riksförsamlingens andra kammare vald blifvit, staude det fritt att valet sig afsäga, ' dock sedan kallelsen blifvit antagen, icke under påstående riksdag, yfsägclsen sker inför den, som Jör districts valförrättare är. s Ny §. Riksdagsmännens antal i riksförsamlingens andre kammare är för hela Riket sjuttiofem. Till deras väljande indelas Riket i tjugufem valdistrict. Till grund för denna indelning, som af riksförsamlingen å hvar femte lagtima riksdag bestämmes, skall antagas dét antal efter g § valberältigadc, som inom livat idera länet skattskrif vet är. §• Ny §. 1) Hvarje andra kammares valdistrict väljer efter trettionde och inom sextionde dagen efter den, å hvilken lagtima riksdag af blåst blifvit, en riksdagsman till riksförsamlingens andra kammare. Sådant val gäller intill slutet af tredje derefter följande lagtima riksdag. 2) Yppar sig ledighet ibland de riksdagsmän ett andra kammarens valdistrict ägt att till riksförsamlingen utse, då skall val så fort ske kan till ledighetens fyllande företagas. 184 Den 19 April f. m. Salunda, företaget val galle för den tid, hvarå den afgångnes fullmagt lydde. 3. Gemensamma stadganden. s Ingen valrätt får utöfvas af den, sorn a) står — förmyndare; eller b) sedan fri; eller c) för lemnäs; eller d) utur afvikit; eller e) förvärfvat land; eller f) gått tjenst; eller De skattskrifne. §•
Bank undfå försträckning till nedan upptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen: a) Af tecknings-summan erlägges minst en fjerdedel, eller 23 procent, i rikets gällande mynt. För den del af tecknings-summan, som icke utgöres af rikets gällande mynt, afgifve delegarne en till Filial-banken eller order ställd förbindelse, betalbar efter sex månaders uppsägning samt ut - Banko-Utskottets Betänkande M 25. följd af hypothek, bestående af myntadt eller kontrolleradt guld eller silfver, eller publika papper, beräknade till det värde, hvartill de i Rikets Ständers Bank belånas, eller inteckningar inom 1850 års taxeringsvärde i fastighet å landet och sjelfegande stadsjord, eller inom två tredjedelar af brandförsäkrings-värdet å fastighet i stad. Säkerheten pröfvas och godkännes af delegarne, jemte ett af Fullmägtige utsedt ombud, och skola förbindelserne, med åtföljande hypothek, antingen i länets ränteri eller å säkert ställe i stad, der Direktionen har sitt säte, förvaras i kassakista, hvartill Direktionen och ett af Fullmägtige utsedt ombud hafva hvar sin nyckel, eller ock, enligt de föreskrifter, Fullmägtige i sådant afseende meddela, allemnas till förvar i Riks-banken. Tillsynen deröfver, att säkerhets-handlingarne bibehållas vid gällande kraft, åligge Direktionen. b) Försträckning från Riks-banken meddelas på en tid af högst 10 år, till belopp motsvarande den del af tecknings-summan, hvarför säkerhet blifvit ställd; dock icke någon Filial-bank till högre summa, än 750,000 R:dr R:mt. c) Å försträckningens hela belopp afgifver Filial-banken, genom dess Direktion, en till Riks-banken eller order ställd förbindelse, i hvilken, till Riksbankens säkerhet för samma försträckning, Filialbanken pantförskrifver till enahanda belopp de förbindelser, med hypothek, Filial-bankens delegare allemnat, samt jemväl underkastar sig alla de vilkor och förbehåll, som blifvit fästade vid rättigheten för Filial-bank att försträckning hos Riks-banken begagna. d)
Den 10 Februarii. *63 tror jag lättast kunde ske, genom förändring i Tullagarne, om t. ex. all ting fick mot billig tull inlöras, med undantag af några hufvudartiklar Antages de 2:ne första alternativerne gemensamt, kunna vi afstå från det 5:dje, och mitt ändamål blifver nu att bevisa billigheten af räntans nedsättande till 4 procent å de publika Cassalånen till en början. Hvar och en som köper egendom, och således nedsätter ett Capital deruti, kan ej påräkna högre ränta, än hvad egendomen lemnar i afkastning; på samma grund kan en mindre summa , intecknad eller insatt i jordegendom, då ett på lagliga grunder fotadt Capitalvärde derå är utsatt, ej begära högre ränta, än en ränta relatif till det hela Capitalvärdets afkastning. Och häraf följer tydeligt, att penningar intecknade i jord, ej kunna, ej böra erhålla mer än 4 procent. När härtill kommer den ojämförliga säkerhet, ett intecknadt Capital äger, mot ett utstäldt pä blotta namn, eller i en vådelig rörelse, hvarpå FilialDisconterne Jemna bevis, borde väl aldrig intecknad penning i jord, erhålla lika ränta, med utlänt penning i handel och rörelse. Jordbrukarens Capital omsättes blott en gång om året; en handlandes ofta många gånger om året, i mån af dess drift, skicklighet och lycka, kan saledes bära högre ränta. Ännu ett skäl för den lagliga räntans ned - Den io Felruarii, sättande till 4 procent är, att jordbruket ocb öfrige låntagare i mångfaldiga år, b?talt de fläste Casors och Capitalers Bevillning, de fläste halva aldrig skattat till Staten för den säkerhet de njuia i äganderätt. Och hvad betalar jordbrukaren för denna ägande rätt och personliga säkerhet ?
T y att denna utländska invasion kommer att ytterligare stegras, torde vara stäldt utom allt tvifvel. Låtom oss hoppas, att Mark Stern i bredd med Sveriges unga diktarefalang småningom skall mäkta dämma denna kosmopolitiska syndaflod. sina fantasiers urkälla ogrumlad af nyfikna blickar. » » Hvad jag för närvarande arbetar p å? » sade hon en annan gång, » åh, ett par, tre saker. Jag har aldrig i mitt lif arbetat regelbundet och har svårt att vara planmässig då jag inte är tvungen. Så jag vet ej heller, när nästa arbete kan komma ut Af hvad jag hittills skrifvit har minst tre fjärdedelar kasserats och öfvergifvits — hvilket jag dock alls ej anser vara förspildt arbete. Allt arbete är nog i sin mån utvecklande. » Bland dessa under förberedelse varande böcker finnes en med slaviskt motiv, till hvilken förf. otvifvelaktigt skall veta skaffa sig erforderligt stoff under den resa i österled hon till nästa sommar möjligen ärnar företaga. Hvad detta arbete skall benämnas liksom tidpunkten för dess offentliggörande är allt, som sagdt, ännu hemligheter. MARI MIHI. vallarlåt och visor gensvar gifva. Sakta draga fram de veka tankar, som » i lifvets vår » betaga hågen. Uti hamnen seglarn kastar ankar, kärlekssagan klingar öfver vågen. Liten Snöhvit, sagornas prinsessa, ler och drömmer om sin unga lycka, hafsfruns tärnor kransa lockig hjässa, slumrerskan i hvitt och rosor smvcka. Gamla, kära böcker! I ha ' n ialat mäktigt till min unga andes trängtan, under hvardagsmödan mig hugsvalat MIN - M ADI. SKRIFBORDSHYLLA. OT MIG SKIMRA, från min skrifbordshylla stolta, ljusa namn förutan like. De med dikt och glädje hågen fylla, öppna för mig drömmars skönhetsrike. Hur de gamla, slitna böcker blifvit outsägligt kära för mitt sinne! De ha sol och värme åt mig gifvit, de ha tändt en glöd i hjärtat inne.
N:o 30 anser jag mig böra göra några anmärkningar, hvilka torde föranleda till återremiss, 24* 373 Den 3o Mars e. m. Enligt hittills godkänd rättsoch lagprincip har fånges bemödande att försätta sig i frihet icke blifvit belagd med straff, enär brott ej dermed varit förenadt, af det skäl, att begär till frihet är naturlig och att den inspärrade icke frivilligt underkastat sig ett så naturvidrigt tillstånd, ehuru påkalladt af allmänna säkerheten; hvarföre ock för fånges löskomst hela ansvaret i allmänna Lagen blifvit hvälfdt på fångvården. Den af Lagutskottet, till sin påföljd, såsom brott stämplade falska bekännelsen har emedlertid, på sätt äfven uppgifvit blifvit, just denna befrielse till sannolikt föremål, eller måhända det ännu förlåtligare, att få straffet fördröjdt, eller att förskaffa sig rörelse och åtkomma frisk luft. Om brott i och för befrielsen, eller unde,r rymningen, föröfvas, så medför det ett gifvit och särskildt straff för sig; men försöket att på längre eller kortare tid undkomma fängelset kan svårligen hänföras under rubrik af egentligt lagbrott, utan torde snarare innefatta endast afvikelse från nödig PolisOrdning. Vådan för det allmänna ar ock densamma, antingen flygt beredes genom falsk bekännelse, eller andre listige utvägar; men, enligt LagUtskottets tillstyrkande, skulle det svåraste straff kunna åläggas den, som diktat på sig brott, ehuru möjligen på blotta anledningar häktad och under tilltal ställd, under det den öfverbeviste brottslingen, som gjort verkliga rymnings-försöli och äf - Ben 3o Mars c, ra. ven lyckats deri, skulle Gndgå "allt ansgar derföre; äfvensom af Utskottets förslag skulle följa, att afsigten belädes med straff och icke gerningen. Jag kan således icke gilla de allmänna grunderne för Utskottets Betänkande.
Brefvet den 1 Augusti samma år, blifvit utlemnade i5 centner bergskrut för en väganloggning vid Womrnedahlsbacken i Hallands Län. s Uti Staten den 16 Februari i838 för Artilleri-Afdelningen bestämmes årets anslag till 194,500 Rdr 18 sk. 3 rst., men i Räkenskaperna debiteras endast ordinarie anslaget till 185,271 Rdr 42 sk. 11 rst. Och hafva Revisorerne inhämtat, att skillnaden emellan berörde 2:ne summor, 9,247 ®^r '7 4 rsl,> blifvit, jemte ett för försålda projektiler influtet belopp, 10,790 Rdr 18 sk. 3 rst., upptaget i 1837 års utgående balans, utöfver återstoden af detta års ordinarie anslag, hvilket till oreda och missförstånd ledande bokföringssätt, i Revisorernes tan ke, borde för framliden undvikas. g §• Ehuru 1835 års Riks-Stat anslår för Försvarsverket till lands ett samman) äknadt belopp af 696,000 Rdr, har likväl, enligt Kongl Bref - — 72 — vet elen 16 Februari 1838, årsbehofvet upptagits till 7og,ygo Rdr 18 sk. 3 rsf., hvartill fyllnaden, eller i3,7qo Rdr 18 sk, 3 rst., blifvit anvisad att utgå med 3ooo Rdr för åtskilliga från Utrednings-Afdelningen å auktion försålde effekter, samt med ofvannämde för afyttrade projektiler influtna io.^cjö Rdr 18 sk. 3 rst., hvilken sednare summa, i Revisorernes tanke, synes hafva bort användas lill nya projektilers anskaffande i de odugligas ställe. § Sedan åtskilliga i Carl Gustaf Stads Gevärs-Faktoris förråd befintliga och för Faktoriet oanvändbara gevärs-persedlar , till ett värde af 21 Rdr io sk., blifvit, i öfverensstämmelse med föreskriften i Kongl. Brefvet den 21 September 1838, satta i fullkomligt obrukbart skick, liar Kongl.
Ridderskapet och Adeln väckt samt till Utskottet rernitlerad motion, föreslagit, att, då behofvet och gagneligheten påkallade att fortsätta den bana, som af Rikets sednast församlade Ständer sålunda blifvit beträdd, Rikets Ständer nu måtte anslå ett lika belopp, eller 1000 Rdr för en gång, att af Kongl. Majit användas för befrämjande af författandet och utgifvandet af goda läseböcker utaf förberörde slag. Enär Utskottet uti afgifvet utlåtande Nio 185 tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag af 12,000 Rdr banko till inköp af utkomne 15 årgångar af Tidskriften ”Läsning för folket”, för att kostnadsfritt utdelas till rikets samtliga församlingars folkskolor, anser Utskottet, att, om Rikets Ständer härtill lemna bifall, det af motionären åsyftade gagneliga ändamål derigenom ernås, och får fördenskull afstyrka Rikets Ständers bifall å det i förevarande motion ifrägaställde serskilda anslag. Stockholm den 19 Juni 1851. Stats-btskottets Utlåtande, N:o i 87. 11 N:o 187. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckta frågor om förändring i hittills gällande stadgande?! j angående influtne bevillningsmedel leverering. (Rgs-Afd.) De under flera förflutna riksdagar framställda förslag, rörande dels alla bevillningsmedlens inlevererande till Riksgälds-kontoret och dels allmänna bevillningens ingående till Stats-kontoret, hafva äfven under Rikets Ständers nuvarande sammankomst blifvit förnyade uti 3:ne serskilda, inom Presteoch Bonde-Stånden gjorda och till Stats-Utskottet remitterade, framställningar, öfver hvilka Utskottet ansett sig böra i ett sammanhang meddela sitt yttrande. Uti den inom Preste-Ståndet härom väckta motion, har Prosten C. G.
Den rätta och sanna cssigten med Fide» Commitz inrättningar är den, att Barn och efterkommande framgent stola lä muta frukten ar ens mödor och en förwärfwad egendom icke förskingras eller förstöras. Dä man äger ett sädant niebel att försäkra sine efterkommande om en oqwald bellttmrig af sin fvnvärsda Egendom, sones hwarje klok och tänkande man dora anwända all flit att förbättra den, hwartill han t annat fall kanske skulle med mindre nit drifwas dä alltid den obehagliga lankan Riddoch Ad. Den 9 Januari». kunde infinna sig: Jag arbetar, men hwem ansrvarar mig art icke mina Barn och efterkommande förstöra frukcerne af nurc arbece. Widare: "HwadTestaments-sriheten beträffar "innehåller Lagen flera bestämmelser som bland annat "har afseende pä föräldrars pligt, att uppfostra och "förfölja dem de gifwit lifwet, och skillnaden emel"lan arswejord och aflinge har warit en motwigl "mot sörgälenheten af denna pligt, och emot enstil"las fäsänga att inrätta Fide»-Commitzer." Häremot bar jag ej heller nägot att inwäiida. Dä arswejord ej bör, ej fär göras till FideiCommiss, innefattar det ett kraftigt, ett kanske nödigt hinder för den sä kallade enstilla säfängan. > '.'Erfarenheten har wifat att desse Instränknin"gar nu mera äro otillräckliga och att den frihet "l Testamenten, Donationer och andra dylike at"handlingar, hwitken ännu är öppm lemnad, kon, "om den fär fortfara, fluteligen uphäfwa all nyttig "successions ordning, ja förstöra den dispositions"frihet lvm, om ägande Rätten skall för samhället "bil gagnelig, mäste med cheri samma wara "förenad."
Någon annan propos. torde icke heller kunna göras; ty, enligt mitt begrepp, synes Landtm, vara hindrad af 29 §. Riksd.Ordn. att framställa propos. om remiss af förslaget till Constit.Utsk., af 49 §• aR lägga förslaget till handlingarna samt af 44 §• samma grundlag, att Gr. Cronhjelms tillägg skulle ligga till grund för remissen. Frih. Ehrenborgh har ansett remiss endast böra ske till BancoUtsk.; men jag hemställer, om han härtill icke föranJedes mera af inne v. Riksdags praxis, än af sakens beskaffenhet. Jag torde härmed äfven få återföra i minnet, huru vi för några dagar sedan, då fråga uppstod om remiss afen enskild persons motion, voro på vägen att göra många concessioner, på det att remissen måtte äga rum, men hvilket lyckligtvis förhindrades endast 'derigenom, att motionären återtog motionen. Jag har nu framställt grunderna för min öfvertygelse, och är öfvertygad, att vi ingalunda skola råka i någon labyrinth, om vi följa grundlagen efter dess ordalydelse. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Då under discussionen yttranden här blifvit fällda, som skulle kunna föranleda till den tanken, att vid hela denna frågas behandling ett förbiseende af skyldigheter skulle i StatsRådet ägt rum , och som sträckt sig ända derhän, att man velat anse StatsSecreteraren vid föredragningen hafva begått lagstridighet i afseende på motiverna till lagförslaget, finnér jag det vara min pligt att med några ord öppet framställa, hvad som vägledt min öfvertygelse i detta ämne, och huru jag betraktar detta visserligen grannlaga ämne. Jag ber att få återkalla i minnet, att K. M:s första skrifvelse i afseende på mynlbestämningen innefattade en önskan, att nya redactionen till 725, Reg.F. måtte skyndsamt till afgörande företagas, hvarvid K. M. äfven meddelade, att K. M. var beredd att till Ständerna Den u Mars e. m. 1S1 öfverlemna ett förslag till lag för Banken, sedan förenämnde grundlagsfråga blifvit afgjord.
Derpå får jag svara, att jag ej vet, •V Den 27 October f. m. 355 hvartill det skulle tjena att då upptaga Herr den och dens yttrande; ty nu upptagas de just derföre, att alla Stånden ej hört, livad Herr den och den sagt. Vidare: alt utsk:sledamöterna kunde blifva förbryllade. Detta kunde visst handa; men jag hemställer, 0111 detta är mindre att befara vid uppläsning nu af de särskilda yttrandena. Denna uppläsning lomme ej i fråga ef er mitt förslag, och det kan arithmetiskt bevisas, att deraf en tidsvinst skulle uppkomma , jemnt motsvarande samtliga slåndsplena. Att samme värde ledamot funnit Frih. Cederström så väl hafva utvecklat möjligheten af öfverraskning, bevisar, att han ej hört, hvad jag yttrat, eller ock alt han ej emottager någon vederläggning; ty någon öfverraskning kan val ej komma i fråga, då ett betänk, flera dagar före dess föredragande är kändt och tryckt utdeladt. Vidare: att alltid någon funnes, som begärde votering, då Stånden finge springa hem, hvar lill sitt, för att votera. Detta bevisar äfven, att den värde talaren ej hört mitt förslag, som innehåller, att voteringar skulle ståndsvis för sig gå i först inträffande Ståndsplenum. Slutligen får jag svara Frih. Boye, som trott den monarkiska principen löpa fara genom Ståndens sammanträdande på ett rum, alt förhållandet blefve enahanda som nu, enär rösterna räknades ståndsvis, och en frågas afgörande berodde på pluraliteten af stånd. Jag kan icke fälla någon annan anledning att bestrida detta förslag, än begäret att bestrida allt, som har en skymt af reform, på det R. St. ej må få den vanan att yrka reformer. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum Lomme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Ilr Dalman: Jag anhåller, att R. o. Åd:s föregående beslut i de ämnen, Hr v. Hartmansdorff omtalat, må uppläsas. Underteckn.
Han pröfvade deras varor med sin kännareblick och uppskattade dem efter förtjenst. Harmsne öfver sin missräkning och skamflate att hafva blifvit genomskådade i sina bedrägerier, hämnades Italienarne med epigrammer: «Il conte di Haga, Che molto vede e poco paga. Gustaf skrattade åt ett vittnesbörd, som jäfvades af Europas snillen. Det heter i almanachan under loppet af Maj, Juni och Juli månader, att månens uppoch nedgång ej utsättes, «emedan de ljusa nätterna förtaga dess sken«. Ett ytterligare bevis, att herrar stjernkikare hafva sig mera bekant himmelens ställningar och förhållanden, än jordens. Visserligen blänka de af månen försilfrade föremålen mera klart vinter, höst och vår: visserligen äro de skuggor, som då växa i månljusets spår, längre, djupare, mera fantastiska; men äfven sommarens måne skiner, dess bleka kinder äro ej utan behag, dess matta ögons strålar väcka deltagande, och trånad bor i det dunkel, hvilket nordens Luna sommartiden saknar kraft både att skingra till dager och att sammanpressa i nog dryga massor, för att åstadkomma skarpa beskuggningar. Sådant var det späda skimmer, som gläntade fram mellan de täta flockarna af gran och fur, hvilka på norra sidan utgöra den tjusande Hagaparkens förposter, och genom hvars anspråkslösa grind, gent emot värdshuset Hagalund, konungen med sitt följe anlände från Ulriksdahl. Det tvetydiga ljus, som darrade öfver nejden, gaf ett nattstyckes milda anstrykning åt taflan, som utvecklar sig, der den vilda barrskogen slutar. Dessa dälder, hvarest ögat med vällust dröjer, och hvilkas gröna sammetsmatta naturen frikostigt virkat med tusentals brokiga blomster, voro före Gustafs tid endast otrefliga sandgropar, från hvilka blicken vände sig med vämjelse och dem foten skydde, för att ej sjunka i deras djup, eller varda bränd af deras torra, lösa atomer, uppglödgade af solhettan.