Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Baron och Ordföranden erindradc att, efter hwad nu blifmit i dctza ämnen beslutet, äterstod för Utskottet att, i enlighet med hwad Herr Riddarhus-Secrcterarcn Silverstolpe uti desi Memorial föreslagit, söka, genom Militaira Stats-Nädens dispensation frän deras befattning i Högsta Domstolen, för framtiden afhjelpa olägenheten af de der - 204 Expeditioner till Riks-StLnden. siades förekommande Krigs-mäls möjligen afbrutna gang, äfwcnsom att yttra sig öfwer bemälde Herr Riddarhus-Secreterares Project till framdeles förstärkning af Stats-Nädet, i händelse erfarenheten besannade behofwet af dep större talrikhet. Herr Baron och Ordföranden gjorde alltsä följande proposition : "Bifaller Utskottet projecterandet af sadan förändring uti Regerings-Formens 20 8, att i stället för twänne Militaire Ledamöter af Stats-Rädet, twänne Militaire Personer af högre grad ma förordnas att med Domare-jäf och answar, och utan särskildt arfwode, i Högsta Domstolen östverwara de mål, som frän Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning?" Hwilkct mangrannt med Ja bcswaradcs. Slutligen proponerade Herr Baron och Ordföranden : "Bifaller Utskottet, att hos Riksens Ständer föreslås, det, efter inhämtad erfarenhet under den till nästa Riksdag framflytande tidrymd om werkliga behofwet af Stats-Nadcts större talrikhet. Riksens Högloft. Ständer dä, sa wida erfarenheten detta behof besannat, mä förstärka Stats-Radet med en eller twänne werkliga Ledamöter, med wilkor dock, att denna fräga alldeles mätte förfalla, i händelse Riksens Högloft. Ständer skulle, emot Utskottets afstyrkande, bifalla Extra Stats-Räds constituerande?" Propositionen bejakades enhälligt.
Lilkverkcköläs jämnkning nied dek wilkor at Bewillnings-summan skulle wara upgifwen och af klens bestämd, innan Utskottet finge företaga sig någon repsrkulon. Häruti conkormersöe sig Friherre LllkverIckölö. Grefwe lk-eivenb»upt, (liss, frägade om meningen afwcn wore at Utskottet ej finge krojeÄ-wis npgifwa summor för wista artiklar, der afgifterna äs, termlaerss i penningar? Friherre kkjsrrs, kksns, yttrade sig atz han mente ej annat än den torils Bewillnings-summan. Friherre v? 6eer, Osrl, consormersäs sig med Friherre kljsrrs, sa mycket haldre, som i Utskottet aldrig fragg upstatt eller kunnat upsla om summans bestämmande. Friherre Osterström, Olss, förente sig med Friherrarna Listverscbölä och bkjsrts, likaledes Herr ^ölerlxsrre, .4xel» och Friherre kljsrtSz lkrcärlmed Friherre Zllbverlebölä. Efter någon jämnkning i ordalagm til propostuan, gjorde Hans vxLsilencs Herr Grefwe» och LandtMarskalkeii följande: Vifaller Högloflige Ridderskapet och Adeln at Bewillnings - Uiskoltet ej företager någon repartiricm af Bewillningen, utan blott dest grunder, inkil dess Hemligg Utskottet upgifmit och Riksens Ständers klena fastställt en bestämd Bcwillnings - summa? Beswaradcs enhälligt med Ja. Friherre vs Osse, (larl, fragade om dek» ta beslut skulle betaga Bewillnings-Utskottet, at förslags-wis göra fördelningar inom mista artiklar, fäsom i den om personlig bewillning och ar såsom blotta förslag dermed inkomma til Riksens Ständers klena? Härpä swaradeö af mänga at sädant more Utskottet obetaget.
I Hr Waerns sakrik;; lilla bok eller pamflett finna vi en tablå öfver de olika nationernas olika förbrukning af jern, och det är i sanning sorgligt att se, alt Sverige deri, ehuru det har största tillgången på jern, i fråga om förbrukningen deraf, intager ett så lågt rum, att endast 2:ne länder' stå i förhållande lill folkmängden ännu lägre. Under mina resor i Europa har jag ganska ofta varit i tillfälle att i denna fråga samtala med Stats-Ekonomer, hvaribland jag må nämna Cherles Dupin, Michel Gheyalier m. fl., och alla 408 Den 22 Mars e. ni. hafva beklagat, att man i Frankrike behandlat jernhandteringen såsom i Sverige, genom att insnöra den uti en mängd förfatningar och reglementen, eller såsom en del mödrar behandla sina barn då de gå i skolan, att de nemi. pelsa på dem så öfvermåttan med kläder, att de icke kunna röra sig och blifva fullkomligt bortklemade, på samma gång mödrarne fordra, att barnen i skolan skola lära sig så mycket att det öfversliger deras krafter och de slutligen icke kunna rätt något. På samma sätt förhåller sig äfven med skatterna å jernhandteringen. De äro för höga. Det beier i Skriften ”af frukten känner man trädet”; och att det trädet icke duger är säkert. Beviset derpå är det förhållande, hvaruti ifrågavande näring utvecklat sig; ty den har hos oss slätt så godt som stilla under den tid näringen så mångfaldigt utvecklats bos andra nationer. Jag vill i detta afseende nämna, att för 50 är sedan försåg Sverige större delen af södra Europa med messingsoch jerntråd, och nu i år, när vi skola anlägga en elektrisk telegraf, mäste vi införskrifva jerntråd för öfver 80,000 R:dr, och skall det läggas tvä trådar, måste vi införskrifva för öfver 200,000 R:dr. Detta är bedröfliga förhållanden, men derhän hafva vi kommit. Frih. Raab har yttrat en stor sanning, all för handelns och industriens befrämjande behöfves endast frihet.
Om i allmänhet hvarje slutledning, som sker e contrario, är vansklig, blir dess förkastlighet så mycket påtagligare, om, såsom här, den deraf härledda slutsats skulle stå i strid med allmängiltiga rättsprinciper. Författningen innehåller ingenting positivt i ifrågavarande hänseende. Dess verkan derutinnan måste bedömas efter allmänna grunder. Af dessa grunder följer, att författningen icke kan göra någon rubbning i den rätt, äldre inteckningar enligt gällande lag egt i afseende å deras inbördes likställighet, då de sökts å samma Häradsting, ehuru å olika dagar deraf, ty redan genom intecknandet har i egendomen vunnits en verklig sakrätt, hvilken sedermera vid konkurrens emellan flere borgenärer reglerar rättsförhållandet dem emellan och måste bedömas efter de lagar, hvarunder den tillkommit, Helt annat är deremot förhållandet med förmånsrätt för förmyndaremedel; i afseende hvarå jemväl förändring genom 1861 års förordning skett i så måtto, att, enligt densamma, uttagande af omyndigs fordran hos föräldrar eller förmyndare icke får föranleda inskränkning af inteckningshafvares rätt till betalningför fordran ur den till säkerhet derför intecknade fastigheten, då deremot, enligt 1734 års lag, rätt till företräde framför förmyndaremedel egde rum endast för sådana inteckningar, som blifvit beviljade, innan gäldenären blef förmyndare. Genom förmyndarens förordnande vinner den omyndige ingen sakrätt i förmyndarens egendom och ej heller har det rättsförhållande, som här är i fråga, nemligen det emellan gäldenär och borgenär, genom ett sådant förordnande uppkommit. Än mindre har derigenom emellan myndlingen och förmyndarens borgenärer uppstått något förhållande af konkurrenter till betalning ur förmyndarens egendom. Dessa dubbla rättsförhållanden — nemligen å ena sidan det af gäldenär och borgenär, emellan förmyndaren och myndlingen, samt å andra sidan det 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 92. af konkurrenter emellan myndlingen och förmyndarens borgenärer —• uppstå först genom konkursen; och den vid konkursens början gällande förmånsrättsordning måste således äfven å dem tillämpas, äfven om förmynderskapet är äldre; utan att dock derigenom författningen kan sägas hafva en retroaktiv verkan.
Emellertid kan i följd häraf inträffa, att vid utlottningarne stundom ett större, stundom ett mindre belopp, än sorn motsvarar den öfvertagna tjerdedelen af den i amorteringsplanen för lånet i sin helhet beräknade amortering, utgår till kapitalafbetalning å det utlemnade obligationsbeloppet af 555,700 £. 8 — 58 — Utbetalda ränte■ och amorteringsanslag. Kapitalskulderna för de fonderade statslånen. Till fortsättning af den uti sednast afgifna revisionsberättelse upptagna uppgift å de årliga ränteoch arnorteringsanslagen, som kommit amortissementsfonderna för jernvägslån tili godo, hafva Revisorerne ansett sig äfven böra i denna berättelse omnämna, att, med inberäkning af innevarande års från Banko-räkningen N:o 1 öfverförda eller genom liqvid påförda annuitetsbelopp, liqvidationsoch amortissementsfonden för 1858 års lån erhållit tillsammans. Dito dito dito för 1860 års dito » 7,680,150: 62, Dito dito dito » 1864 års dito » 752,510: 75. För det under år 1855 till kostnader för statens samt enskilda jernvägsanläggningar emot 373 stycken dels 4- och dels 3|-procents-obligationer upptagna fonderade statslån, primitivt 281,900 R:dr, återstod vid 1863 års slut en kapitalskuld af R:dr 237,300:
Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr Cederschjöld, R. U., angående aflåtande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, i fråga om Waxholms fästnings försättande i fullt försvarbart skick (N:o 274 i Bihanget): VII, 270, 286, 289, R. 301, B. 360, 365, 367, A. 383. — Frih. Cederström, C. H., angående ordnande af Riddarhusets gårdsplan, m. m.: lil. 271, 430, R. 430; B. VI. 5, 20, A. 20. — Frih. Cederström, G. C., om upphäfvande af det i 22:dra §:n Gästgifvare-Ordningen förekommande förbud emot minderåriga personers användande till skjutsande, samt om meddelande af nödiga föreskrifter i berörde hänseende (N:o 23 i Bihanget): I. 89, R. 89; B. IV. 199, 430, A. 430. — d:o om revision af gällande Fiskeri-Stadga (N:o 41 i Bi hanget): I. 127, R. 127; B. IV. 482, 686; V. 228, A. 228. — M — 143 Motioner väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Frih. Cederström, R., angående organiserande af en representation för Häradet (N:o 247 i Rihanget): I. 254, R. 254, R. 574; II. 5, 27, A. 41. — d:o angående införande i Revillnings-Förordningen af ett stadgande om granskning och fastställande inom Prölnings-Komitéerna af alla fastighetsvärden (N:o 180 i Rihanget): 1. 239, R. 239; R. — Hr Charpentier, G. R., angående löneförhöjningar åt
Om detta af de högst få personer, som bo invid den stad, der Hypoteksföreningen finnes, låter sig verkställas, så är det omöjligt för dem, som bo på något afstånd; och det blir för dessa alltid kostsammare att resa från 1 å 2 till 10 å 15 mil, hvartill lånsökande ändock någon gång blifvit nödsakade, än att anlita kommissionär. Men för att erhålla landtegendomslån härstädes behöfves ingen särskild kommissionär, utan bref och handlingar adresseras direkte till Rikets Ständers Bank, hvars tjenstemän äro pligtige att granska, rätta och komplettera hvad som fattas och ombesörja allt, som rörer dessa slags lån, emot ett af Banko-Utsliottet peli Banko-styrelsen förut bestämdt och kungjordt ganska billigt arfvode. 12 Banko-Utskottets Utlåtande ,/'W 30, Vidare har man rekommenderat Hypotheks-föreningarne, emedan de gifva vida större lån, och det har visat sig, säger man, en tilltagande benägenhet att inbetala fastighetslånen i Riksbanken och i dess ställe taga hypotheksiån, hvilka således äfven för allmogen äro begärligare, och en sådan önskan bör man väl gå till mötes. Anförandet af dylika skäl synes mig särdeles naivt, när man ihågkommer huru härmed förut tillgått. Dessa landtegendomslån hafva aldrig kunnat erhållas, ens till det ringa belopp, som motsvarar 1850 års låga taxeringsvärde, ehuru hela Bonde-Ståndet enträget yrkat derpå. Men oaktadt detta ofördelaktiga förhållande, var fonden likväl så hårdt anlitad, att sökande med fullgoda handlingar då måste vänta 10 å 12 månader på sina lån. Bonde-Ståndet ropade oupphörligen vid hvarje riksdag: Fonden är ju påtagligen för liten. Den måste ökas för att kunna understödja mindre jordbrukare. Men det var ett rop för döfva öron. De 3:ne Med-Stånden svarade alltid: Nej: det sker icke: det är icke bankmessigt: fonden skall förminskas-, och som de hade magten, fortgick förminskningen år från år.
Advokat-fiskalsljensten och de 2:rie Notarietjensterna, hvarvid Stats-kontoret dock ansett det arfvode af 438 R:dr årligen, som den ene Notarien egde uppbära, måtte under den tid, nu gällande statsreglering omfattar, utgå; Stats-Utskoltets Utlåtande, Jtä 88. 5 i det nuvarande Expeditions-kärner erar e-kontoret ■ 2:ne Kammarskrifvareljensler, utom den så beskaffade befattning, för hvilken lönen, enligt Kongl. Brefvet den 6 November 1849, angående lönereglering för Krigs-kollegium, af detta kollegium disponerades och hvilken lön således icke kunde vid nu ifrågavarande reglering lagas i beräkning; uti Riksboksluts-kontoret, en bokhållaretjenst; i Chartce-Sigillatce-kontoret, Kamereraretjensten och 2:ne Kainmarskrifvareljenster, samt inom Magazins-departementet. den serskilda iedamolsbefattningen för allmänna Ma gazins-ärendens föredragning, Kamererareoch Revisorstjensterne, Kanslisttjensten och en Kammarskrifvareijenst, hvarefter ärendenas föredragning skulle besörjas af en Stats-kommissarie samt Kanslistgöromålen öfverffyttas på Stats-kontorels Kansli och de kamerala öfvergå lill Kammar-kontoret, till hvilket departement återstående 2:ne tjenstemän således skulle förflyttas. I öfverensstämmelse härmed hade Slals-kontoret underdånigst hemställt, alt aflöningsstaten för ifrågavarande embetsverk måtte för framtiden bestämmas sålunda: Arfvoden för protokollsföringen ä 200 R:dr till hvardera 600: Arfvoden till extra biträden 400: Kammar-kontoret.
Han har förtrott sig MODERN. mun). till Sally och oss nekar han ha allesammans hemligheter sig emellan, och vi står utanför allt. FADERN. Det är ju hvad jag alltid sagt dig. Barnen (Paus.) Du tiger! Godt. Så blir det vid hvad jag sagt. Eör framtiden har du att komma till mig för hvarje öre du behöfver. Till mig, inte till din Det ska vi väl se. Erhard! (Paus.) Erhard! mor. (Går sin väg med stor värdighet; då han kommer i dörren, vänder han sig om och säger:) Du kommer väl ihåg det andra jag sagt dig, Emelie? (Går ut genom förmaket.) ERHARD. att jag ska bli behandlad så. Om ni visste sanningen därför att jag velat hjälpa en annan lite pengar, mamma. Bara några kronor. Mamma, ge mig lite pengar! Det är orättvist, ska jag nu hållas som en pojkvasker ge mig Men du hörde ju, att pappa förbjöd Ja, men det behöfver kan ju aldrig veta af. Men det är inte rätt att bakom ryggen på ERHARD. MODERN. ERHARD. MODERN. pappa kamrater, ock så ska ni få se på värre. MODERN. Nå, låt bli då! Men då går jag ock lånar af honom några silfvermynt.) Får pappa veta af det, så är det i alla fall jag, som får lida för det mest. det är det enda, de anse oss duga till. JOHANNA. Men det är ju föräldrarnes lott att lida för barnen (Erhard går, Johanna kommer i dörren till höger.) Frun! Herr Efverling är här! Säg att vi inte ä' hemma. MODERN (ifrigt). JOHANNA. Nej, för Guds skull. Se kär tag (Ger meningen att afskeda honom, så Hur vet Johanna MODERN. Men då kommer han ju igen. Ock när det är herrskapet gormade om det i morse. Om jag får säga hvad jag vill, så ska jag nog svara för att han inte kommer igen. (Går.) vänster med Sally). Herre gud, jag är väl inte döf heller. Så som JOHANNA. HILMA (kommer i detsamma från Men hvad vill det här säga? Ska Efverling MODERN. afvisas?
19 to jemväl för morkemälke keclamot föreslä en löne-tillökning »5 400 k:kr, som koek skulle, lika mecl kaus öfriga allöning, komma att L Allmänna Inkragnings-staten u^>s)föi'as. 8tats-6ontoret liake, i förening mecl n^sskerörka ämne, uti kerättelsen om 8tats-Verkets tillstank oell kekof, unkerkänigst kemstälit: att, sekan Nvntoeli Lontroll-Verket nu mera kommit unker 8tats-kontorets inseende, sörstnämnlla Verk8 8tat mätte förflyttas frän Ilergs-kollegii till 8tats-Lontoret8 8tat; — att I<rono-up^körks-8tat6N8 viel .svesta kela ttci ing med oontroll oell u^^lrcirk a5 tullen tor garko^ar, 8amt smikk, gjuten eller valsak koppar ma up^liora, emot ket att ali utgäenke tull L kojr^ar varker vicl lull verket, utan ken 1 1835 ärs "kulltaxa onrförmälka, kittills iakttagna afkortning, u^rkuren; — att, i löljk lniraf, Krono-u^pkörks-8taten viel .kvesta klefve inkragen oell euela8t Krono-Ins^eetoren mek 5(X) k:kr ärlig lön jemte koställe kikekällen; kvareinot Vägskrifvaren ock Vägarne 8kulle me<l sina iniiekalvancle löner u^jaföras a Allmänna Illkragnings-8taten; oek slutligen att ailöningen för lxronoväg-kontrollören oek lvra Vägkrängar i kalilun mätte sörvanklas till arfved en, utan spanmäls-keräkning, oek utgä för elen sörre mecl kalr 150. oell för ele 8enare meel 5o Kalr sör kvarclera eller . 200. tillsammairs ll:kr 350. lill kvael 8tats-kontoret 8äluncla föreslagit tillstvrkte köreelraganken lXäkigt kilall.
Memoriali anledning af återremiss å förslag till voteringsproposilioner i fråga om statsbidrag för iståndsdttande af Linkopings domkyrka. (K. A.) Stats-Utskottets i Memorialet JV° 149 framställda förslag^till voterings-propositioner i nämnde fråga har af Bonde-Ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt med anmärkningar; men som, enligt Utskottet tillhandakomne protokollsutdrag. öfrige Riks-Stånden godkänt sagde voterings-propositiorier, hvilka således äro af Rikets Ständer antagna, kan, emot 73 § Riksdags-ordningen, Bonde-Ståndets beslutade återremiss icke till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 10 September 1860. Bih. till H. St. Ank. lill Exp.-Utsk. den 11 Sept. 1860, kl. 11 f. m. Utlåtande> i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga till regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde hufvudtitel hörande frågor. (U. A.) Sedan Stats-Utskottets i Utlåtandet M 123 afgifna förslag till reglering af utgifterna under ofvannämnda Hufvud-tilel blifvit inom samtliga Riks-Stånden handlagdt och Utskottet numera, medelst tillhandakomna protokolls-utdrag, erhållit del af de särskilda Riks-Ståndens härutinnan fattade, uti åtskilliga frågor skiljaktiga, beslut, får Utskottet, för de olika meningarnes sammanjemkande och ärendenas ytterligare beredning till slutligt afgörande, härmed afgifva det vidare yttrande, hvartill omförmälda beslut funnits för närvarande föranleda; — följande Utskottet dervid den ordning, hvari frågorna äro uti förberörda Utlåtande upptagne. l:o. Uti första punkten af berörda Utlåtande hade Utskottet hemställt, att till hyres-ersättning åt Chefen för Ecklesiastik-departementet måtte, lill utgående från Rikets Ständers Riksgälds-kontor, anvisas, bland annat, hvarom fråga nu icke är, ett årligt belopp af 2,000 R:dr för nästa slalsreglerings-period.
Frågan är nu, huruvida den är sann, d. v. s. öfvereusstämmande med nu konstaterade fakta; och om den är osann, hur kan den bok vara en gudaingifvelse, som hlhehåller misstag rörande saker af sådan vigt? Den första anmärkningen är den, att om man det allraringaste söker att bringa frågan inom ' gränserna för förnuftets pröfning, måste man nödvändigt antaga, att orden i berättelsen icke få tagas i sin egentliga bemärkelse, utan således i en bemärkelse olik den föreställning, som de ovil-korligen måste ingifva dem till hvilka de riktades. Detta erbjuder ingen svårighet för Gladstone, hvilkens intelligens har en besynnerlig förmåga att nyttja ord i denna ickeegentliga bemärkelse och att säga saker, som kunna betyda hvad som helst som olika politisk ståndpunkt eller andra favoritämnen hos olika åhörare kunna göra önskvärdt. Sålunda har han icke svårt att antaga, att » firmamen tet », som uppbär stjernorna och skiljer vattnen, helt enkelt kan betyda en rymd, eller att om författaren af Genesis säger » dagar » menar han » perioder », ehuru deras längd uttryckligen bestämts genom » en morgon och en afton ». Det kan vara tillräckligt att säga, att en vanlig intelligens utan tvekan skulle kalla detta språkbruk af en oinspirerad författare sjesuitiskt » och att det absolut icke fins något som berättigar detsamma, om ej det förut fattade syftemålet att undvika, per fas vel nefas, den alltför tydliga antagonismen mellan den heliga skrift och vetenskapen. Men om vi lemna denna punkt och medgifva de icke-egentliga bemärkelserna fritt spelrum, uppskjutes endast svårigheten. Det antagande, att Laplaces nebulosa-hypoteser eller hvilka hypoteser som helst, hvilka öfverensstämma med kända astronomiska och geologiska fakta, kunna på något sätt jemkas tillsammans med » graderna af den majestätiska utvecklingsprocess, som skildras i boken Genesis », är lika ohållbart som antagandet af ett solidt kristallhvalf eller af sex bokstafliga skapelsedagar.
Efter måltiden tog konungen riksrådet Lars Wallenstedt i rockknappen och ledde honom med sig till fönstersmygen som en ringad och pustande brumbjörn. – Säg mig, – sporde konungen allvarligt. – Hur skall en furste offra sig för sitt folk? Den predikan i våras går mig aldrig ur sinnet. Wallenstedt hade för sed, när han talade, att blåsa upp läpparna som om han tänkte säga: Puh! Van vid konungens brådmoget skarpsinniga frågor, svarade han: – En furste skall offra alla små betänkligheter, samla all makten hos sig, bli sitt folks urbild och vilja. Väl var det ett fromt tal vi den gången hörde i kyrkan, men säger inte hans högvördighet Spegel, att undersåtare skola vara såsom sin herres trälar. Rådsherrarna och adeln kifvas nu endast om sin andel i makten efter ers majestäts höga herr fader. Och Oxenstjerna och Gyllenstjerna och ... Nåja ... Man lyss! Men därför var det jag alltid dristade understödja ers majestäts vilja att redan vid så unga år flytta den svåra regeringsbördan från hennes majestät änkedrottningens skuldror. När Cronhjelm, konungens lärare, som stod i fönstersmygen, hörde orden om regeringsbördan, skref han med fingret i imman på rutan: – Det oket kändes gumman lika ljufligt lätt som fontangen. – Ja, ja, kära Wallenstedt, – svarade under tiden konungen. – Inom mig har jag också alltid känt, att min vilja manade ditåt. På Atlands tron måste sitta en man. Det är en förunderligt plågsam ting att vilja. Hvad är det? I dag känner jag, att jag vill rida till Kungsör och jaga björn. Men hvarför? Jag kunde lika gärna vilja något annat. Viljan är mig en fjättra, en kring bröstet hårdt åtdragen kedja, ur hvilken jag inte kan vrida mig lös. Den är herren och jag drängen. Vaxljusen voro redan tända, då han steg in i sitt förmak. På bordet stod den förseglade järndosan, i hvilken den gamle konungen nedlagt sina sista hemliga och faderliga råd.
Undervisnings-anstalterna äro desamma, som sista Femårs-berättelsen upptager, nemligen: en lärdoms-skola med en Rektor och en Kollega, och en lankaster-skola. Till olägenhet för orten, som är folkrik och aflägsen från andra städer inom Stiftet, motsvarar lärdomsskolan, sorn för den förberedande undervisningen behöfde mer än en lärare, icke sin bestämmelse, hvadan föräldrar, som önska gifva sina barn en mera grundlig litterär uppfostran, sände dem till andra läroverk. Lankaster-skolan begagnas af omkring 50 medellösa barn, hvarförutan åtskilliga enskilta personer sysselsätta sig med den första barnundervisningen. Borgerskapet utgjordes år 1842 af 7 st. handlande och 74 handtverkare. Desse sednares bestånd är, såsom vanligen i uppstäder, beroende på den afsättning de kunna bereda af sina tillverkningar bland innevånarne i den omkringliggande landsbygden; men denna är snart sjelf till öfverflöd försedd med idkare af de för en uppstad egentligen sig lämpande yrken, hvilka idkare nedsatt sig under skydd af fabriksoch manafaktur-författningarne; derföre, och i följd af den obegränsade rättigheten till burskaps vinnande, som, med ändring i Magistratens beslut, i Kongl. Kornmerse-Kollegium beviljas, befinna sig handtverkerierna i synbart aftagande, och endast genom Borgerskapets utmärkta arbetsamhet och sparsandiet har ett ännu större förfall hittills kunnat motverkas. De af borgerskapet, som genom arf eller under bättre konjunkturer kunnat förvärfva några tillgångar, använda alltså dessa till inköp af jord, med hvars skötsel de sig sysselsätta. Af privilegierade fabriks-inrältningar inom staden, nemligen 1 för vaxljus, 4 för snus, 1 för spegel och 1 för vagnfabrikation, bedrifvas endast 2, nemligen vaxljus-fabriken och 1 snus-fabrik. Spegel-fabrikören biträder med 43 fönsters insättning och vagnfabrikanten, en f. d. smedslärling, med hvarjehanda smärre smides-arbete. Stadens sparbank synes icke fullkomligt uppfylla sitt ändamål. Den stiftades i början af år 1836 och vid slutet af år 1842 uppgick fonden till 36,716