Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då mina åsigter äro lill dem båda lika, gäller, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle behaga discutera hvardera tillägget serskildt, min härefter yttrade mening för båda i gemen samt hvar och en i synnerhet. Uti en tid, som denna, då folket känner så väl sine skyldigheter som rättigheter, är det fåfängt, att längre hindra deni från erhållande af de sednare, så vida man vill fordra af dem upfyllande af de förre. Det måste förefalla hvarje sanningsoch frihets-vän förunderligt — ja! till och med obilligt, att i ett land der hvarje medborgare deltager så väl med sin person, som med sin egendom, till Landets försvar; det blott skall vara vissa MedborgareClasser tillåtit medgifva bevillning af penningar och lif, på hela massans bekostnad. Att, förmedelst gamla prrerogativer, söka hindra i ett samhälle den förmögnare — ja — kanske den mäst uplysta MedborgsClassen från deltagande i en rättighet, till hvilken den enligt natur och folkrätt är authoriserad, är detsamma, som att bålla ett gäsningsämne förborgadt, som snart eller sent botar att spränga banden på det kärl, hvaruti det hålles våldsamt inspärradt. Svenska folket, på uplysningens bana vida avan - 208 Den 26 Februarii f. m. ceradt framför flere andra Nationer, tål och fordrar bibehållandet af en fullkomlig Nationalfrihet. Hvad Svensken tänker, det känner han, och om han ej får yttra sin tanka, sin rättmätiga fordran, så lifvas så mycket starkare begäret hos honom, att komma i åtnjutande deraf. Emot jemna ansträngningar, för hvilka ingen gräns tyckes förete sig, kan nationen eller den stora massan, som skall utgöra desse åligganden, väl någon gång göra sina reciprocjua fordringar gällande. Inom gränsen af sundt omdöme ligger obestridligt, att den MedborgsCluss, hvilken i ett Constitutionelt Land, der folket äger beskattnings-rättcn, och som drygast känner tyngden af en Bevillning, äfven bör höras och lenina sitt samtycke dertill.
Dock har Utskottet härvid skolat tillkännagifva att förslag äro väckta och på Utskottets handläggning ännu beroende angående upp hörande af skyldigheten att belägga testamenten med stämpladt papper; och torde, i händelse någon förändring eller eftergift af denna skyldighet varder af Rikets Ständer beslutad, Utskottet, med anledning deraf, då få inkomma med förslag till den förändring i afseende på procent-beräkningen af bevillningen för ^.testamenten m. m., hvartill omständigheterna kunna anses föranleda. § 20. Till kontroll derå, att den stadgade bevillningen för fidei-kommiss af vederbörande tillträdare må varda behörigen erlagd, har Utskottet ansett sig böra föreslå del stadgande, som 2 mom. af 18 § upptager. § 21 För anträffadt fynd, hvarför, enligt 8 mom. af 36 § i nuigällande Stadga, bevillning utgår med 5 procent, utan afseende å fyndets större eller mindre värde, har Utskottet ansett bevillning böra ega rum endast såvida värdet uppgår till 1,000 R:dr, helst ringare fynd vanligen icke angifvas och bevillningen derför vid sådant förhållande ej heller kan kontrolleras. Med denna inskränkning samt en mindre redaktiousförändring igenfinnes förenämnde § uti 28 § af Kommitterades förslag. §§ 22 och 23. Afgifterna för stämpling af spelkort och för stämpling af Tidningar utgå hittills i enlighet med de föreskrifter, som finnas införde uti särskilda författningar. Bevillnings-Utskottels Betänkande JYi 20. 34 I afseende pä den förstnämnda afgiften, som upptages uti 22 § af Kommitterades förslag och som finnes omnämnd pag. 28 uti nu gällande Bevillnings-förordning, gälla föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 15 December 1854. Afgiften för stämpling af Tidningar har deremot hittills ansetts såsom stämpelpnppers—afgift och utgått pä grund af Kongl. Kungörelsen den 27 November 1857. Som likväl stämpelpappers-afgiften eller de s. k.
Lagerbjelkes förslag får jag tillägga, att den present till de skattdragande af 60,000 ndr, hvars kapital, efter 6 proc:s ränta, utgör 1,000,000, likväl icke rimligen bör komma räntegifvarne till godo på den grund, att någon likhet skall förefinnas emellan desse räntegifvare och dem, som äro kronan behällne; ty indelningshafvaren har rätt att uppsäga räntorna till leverering in natura och skulle dessa ingå till statskassan, skulle Slaten icke ega denna rättighet, enär den redan förut afsagt sig densamma. På grund af hvad, jag förut anfört, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå alla här framställda förslag. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, alt i afseende på ifrågavar:de punkt blifvit 252 Den 11 September f. m. yrkadt, dels alt R. o. Ad. måtte förklara, att densamma, till följd af R. o. Ad:s öfver 20:de punkten fattade beslut, vore förfallen, och dels af Gr. Lagerbjelke, ali R. o. Ad. måtte fatta följande beslut: ”Indelte räntegifvares åliggande, att utgifva forssellön för afradsoch tionde spanmål, upphör; emotsvarande ersättning af statsverket lemnäs vederbör:de indelningshafvare, och åligger riksg:skont. att, intill dess ersältnings-beloppet blifver på rikets stat uppförda vid skeende årsliqvider godtgöra statskont. hvad derifrån för sådant ändamål förskjutes”.
Handels-Balken , och icke endast den ansvarighet, som i 8 § al' samma Kapitel och Balk stadgas, i underdånighet yttra, alt då inga bestämda föreskrifter finnas meddelta , rörande beskaffenheten af den säkerhet, som för beviljade förlagslån bör anskaffas och godkännas, utan pröfningsrätten i detta hänseende i allmänhet blifvit af Eders Kongl. Maj:t lill Kollegium öfverlemnad , åligger det Kollegium att i hvarje särskildt fall , med afseende å lånesummans storlek, tiden, hvarunder lånet får innehafvas, och låntagarens större eller mindre personliga vederhäftighet, bedömma hvad slags säkerhet för lånet till kapital och ränta kan och bör antagas. Men om , å ena sidan, det är otvifvelaktigt, att Kollegium vid alla tillfällen bör fordra ställande af sådan säkerhet, som må anses fullkomligen betrygga Majaufaktur-Diskontfonden från förlust, får, å andra sidan, icke lemna* utan uppmärksamhet, att ifrågavarande slags lån meddelas i det vigtiga ändamål alt understödja och uppmuntra sådana fabriksföretag af ny eller förbättrad beskaffenhet, som för det allmänna äro eller kunna blifva af väsendtlig nytta och på den inhemska näringsfliten utöfva större inflytande, samt att ett utöfver behofvet sträckt anspråk på säkerhet för dessa låns återbetalning skulle leda derhän , alt högst få, om ens några, förlagslån kunde utgå, och ändamålet med denna, efter hvad allmänt är erkändt, särdeles gagnande Fond sålunda förfelas. För bedömmandet, hvilka slags hypothek eller garantier för förlagslåns återgäldande företrädesvis böra äskas, anser Kollegium någon allmänt gällande regel svårligen kunna uppställas, utan måste sådant bero af de vid hvarje särskildt tillfälle för band varande förhållanden.
N:o 26 ronde representationssättets ombildning afgifna gemensmma tankar; hvarföre utlåt. N:o 36, till vinnande af sådan frågans ytterligare handläggning, till Utsk. återremitteras, ålföljdt af de vid utlät:s föredragning hos R. o. Ad. afgifna yttranden. Frih. Hermelin, Aug. Söderling, anförde skriftligen: Det är hufvudsakligen emot det sätt, på hvilket Const:- Utsk. behandlat återremissen af sitt mern. N:o 26, som jag här uppslår att göra anmärku. Utsk. har nemi. icke ållydl det uti 56 § Reg.F. befintliga stadgande, att samtlige RiksStms tankar lill ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka. I st. f. att fullgöra denna föreskrift, har Const.Utsk. sökt att med sill förut afgifna förslag förena R. o. Ad:s samt PrestSt:s tankar, och således helt och hållet undertryckt de meningar, som inom Borgareoch BondeStm gjort sig gällande; men efter icke allenast grundlagens tydliga föreskrift, ulan äfven efter hvad föregående riksdagars förhandlingar utvisa, hade del ålegat Utsk. att, vid besvarandet af återremissen, gifva åt sistnämde tvenne Stånds meningar lika mycken uppmärksamhet, som åt R. o. Ad:s samt PresteSt:s yttrade åsigler, oell att således sammanjemka i möjligaste måtto alla Ståndens tankar till ett helt utlåtande, hvilket, efter hvad åtminstone jag anser, icke hade varit omöjligt, om Ulsk:s pluralitet velat åstadkomma en sådan sammanjemkning. Uti sin, vid Utsk:s utlåt, afgifne reservation, har Hr Lagerhjelm anvisat den väg, på hvilken Utsk. kunnat komma lill ett sådant mål, och det hade varit önsklist ' O “ alt Utsk. följt deuna väg, innan del lill Släudernc öfverlemna! sitt ifrågavar. beslut. Man hade då åtminstone erhållit ett förslag, som hade kunnat hvila lill nästa riksdag, hvilket nu icke är möjligt, då man betraktar, att riksdagen om tvenne veckor kommer att afslutas.
»Öfver denna förrättning bör protokoll af Kronofogden »uppsättas, hvilket, af samtlige förrättningsmännen undertecknadt, »skall af Wår Befallningshafvande, med eget yttrande öfver hvad »föreslaget blifvit, insändas till Wårt och Rikets Kammar-kolle»gium, som har att så väl fastställa minimisom maximi-arren O »denas belopp, som äfven besluta om de förbättringar, hvilka »förrättningsmännen må hafva ansett tjenliga; och vare Landt»mätare samt den eiler de Landtbrukare, som i förrättningen »deltaga, berättigade till skjutsersättning och dagtraktamente, den »förre i den klass af gällande Rese-reglemente, hvartill han hö»rer, och den eller de sednare i 7:de klassen af samma Regle»mente. »För kronofiske, qvarn, bro eller annan dylik lägenhet, lill »hvilken jord icke hörer, men hvarå denna författning tillämpas, »må Kronobetjent ensam upprätta förslag till minimioch maximi»arrende-belopp, med hvars insändande till Kammar-kollegium »och pröfning derstädes sedan förhålles såsom ofvan är sagdt.» De till ärendet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott. lill hvars åtgärd denna fråga varder öfverlemnad; Och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. 12 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition JU 63. Utdrag a/ Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådel å Stockholms Slott den 9 Januari 1863. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justilie-Statsministern, Friherre De Geer.
Alslrömers förslag, en upmunlran för laxeringsmännen ali fortfarande handla såsom nu sker, ty en hvar säger, det står i edsformuläret att jag icke skall upsåtligen förnärma någon, det har jag icke gjort, och om jag gör del af vårdslöshet, lättja eller annan försummelse, sä har jag icke brutit mot min ed. Skulle ordet, upsåtligen, införas, så mäste alla de kategorier införas, som uti Esla kap. 12:lc §:n 11.15. upräknas såsom varande möjliga vid frågor om tjenstefel, begångna af domare och Statens öfrige tjenstemän. Der upräknas nemi. vårdslöshet, försummelse, okunnighet, och olika bestraffningar äro af lagstiftningen icke blott stadgade utan äfven medgifne i afseende pä §;ns tillämpning för dessa enskilda fall. Nålman icke kan upräkna alla de kategorier, som icke kunna inbegripas under ordet, upsal, så är det bäst att utesluta dem alla, ty dä har man icke gifvit heljd åt någondera. I orden, efter bästa förstånd, ligger tydligen nedlagdt begreppen derom, alt alla de orsaker, som uti Esla kap. 12:le §:n R.B. finnas upräknade, böra, såvidt ske kan, af laxeringsmännen undvikas, och längre lärer väl icke lagstiftningen kunna komma, hvarföre jag förnyar min hemställan att §:n sådan som den af Bevil!u:s-Ulsk. blifvit föreslagen, mätte af 11. o. Ad. godkännas. Den 10 Maj 505 Gr. uf Ugglas: Hr von Hartmansdorff liar såsom skäl för alt, ordet vårdslöshet, borde införas, anfört, att personer ansett sig förnärmade deraf att dem föreskrifvits att handla efter bästa förstånd. Om personer kunna blifva förnärmade deraf att man tilltror dem en svaghetssynd, sådan sorn man med orden, efter hästa förstånd, medgifver, mätte de än mera förnärmas om man tilltror dem en sådan förfärlig synd som upsällighetssynd.
Redan har man erinrat, att i sådant fall borde tolagen, som utgår efter enahanda grunder och tillika med tullen, äfven anses för bevillning. Det skulle, på sätt en talare anmärkt, kunna hända, och har utan tvifvel jemväl handt i åtskilliga orter, att t. ex. afgifterna för fattigoch helsovård bestämdes efter andra art. i bevilln.förordnm. Skulle man då väl kunna säga, att fattigoch helsovårdsafgifterna vore allmän bevillning, derföre att de utginge efter samma grunder sorn denna? Sådant vore dock icke oriktigare, Un alt göra den jemförelse, hvilken Utsk. gjort. När man vill säga hvad som är bevillning, så bör man väl taga grundlagen till efterrättelse; ty 0111 detta rättesnöre icke begagnas, så kan det bero på hvarje Utsk., likasom af hvarje ståndsledamot, att efter godtycke förklara hvad som är bevillning eller icke. Går man åter till grundlagarna, så innehåller 59 §:n Reg.F:n följande: ”Efter Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfver - uoS Den 19 Maj f. m. läggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas.’’ Hvad är då bevillning? Detta säges i 60 §:n på följande sätt: ’’TilI dessa sednare räknas sjö- och Jandttullssamt accis-afgifterna, postmedlen, chartae-sig.-afgiften, husbehofsbrännerimedlen samt hvad R. St. dessutom särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga.” Hvad är nu det, som R. St. särskildt sig vid hvarje riksdag såsom bevillning åtaga? Detta förklaras tillräckligt i den 66 §:n Reg.Ftn, der det heter: ”R. Sl:s Riksg.cont. förblifver, såsom hittills, under R. St:s styrelse, inseende och förvaltning; och då R.
Utsk:ts Hr Ordförande, få till öfrige Hrr Utskotts-ledamöters kännedom framfördi så väl grunden, syftet och motiverna till motionen, jemte mitt nu afgifvande försvar för densamma: detta det enda sätt att kunna kommunicera mig med Utsk:t, derest, jag åberopar det, Betänk:t icke skulle kunna blifva återremitteradt; samt motionen således tillika med hvad jag dels vid remiss af densamma den ll:te yttrade, dels ock nu till belysande af syftet och meningen med motionen, jemte grunden för densamma ytterligare går att anföra, skulle till Höglofl. Ekon.-Utsk:t återkomma; helst, såsom det af Betänlcts tydliga innehåll nogsamt synes, jag nu är uppfordrad att förklara och äfven försvara det rena uppsåtet med så väl min motion, som af det, hvartill jag nu blifvit framtvingad att, till följd deraf, förklara. Jag har nu, möjligen alltför vidlyftigt, sökt förklara och tillika försvara grunden, syftet och meningen samt till en del ock motiverna för denna min motion i en framställning, så att säga, en fortsättning af min (med jemförelse af förhållandena uti flera andra länder) under 1850—51 årens Riksdag afgifna (se R. o. Ad:ns prot. för den 30 Decemb. 1850. e. m. sidan 329 och följande, m. fl. uti frågan under samma riksdag lemnade upplys ningar, tabeller och sifferuppgifter, — och af pressen, för att äfven nämna dess videtur, gillade och understödde, motion ang:de e. o. tjenstemännen samt deras, i afseende på den ekonomiska delen af frågan, bedröfliga ställning, hvilken äfven något förbättrades genom R. Höglofl.
Sambandet med bättre menniskor, ehuru ringa det än må vara, har alltid i sin mån en välgörande inflytelse; hvarjemte sysselsättning och ali verkelig nytta som åstadkomm-s, alltid medförer en tillfredställelse, hvaraf äfven brottslingen kan njuta; och som småningom rigtar hans uppmärksamhet och vanor från brottet till goda egenskaper. Jag tror att man efter antagandet af detta förslag, sällan skulle finna den sammangyttring af förhärdelse som skapas i fängelssrne, och som ej allenast motverkar all moralisk förbättring, utan vanligen förser den till samhället åter - Den 12 Februarii, gående straffade brottslingen med långt brottsligare anlag än någonsin. När härtill kommer den minskade physiska förmågan att med ärligt arbete sedermera anskaffa sitt lifsuppehälle, så skall nödvändigt, i närvarande skick, brottets utrymme äfven vidgas i handling och allmänna säkerheten minskas under ökade ut" gifter till dess bibehållande. 4:o. Är jag öfvertygad att sjelfva träns* yortinrättningen, till det minsta skall bära sig sjelf, utan andra bidrag af Staten, än förskötteo sorn återgå inom bestämda tider. 5:0,. Besparades derigenom större delen af den ved sorn annars skulle åtgå till Ångfartyget emedan man troligen sedermera endast begagnade sig af sådane vid de tillfällen då en större hastighet fordrades än utrymmet, för den omtalte trampningen kunde medgifva». 6:0
Herr Munck af Rofenjkjåld, Eberhard: Äfven jag förenar mig med de Herrar, som redan öfver förevarande fråga sig yttrat, oell detta så mycket mera, som jag tror, att roan börskil ja emellan sådana utgifter, soro. direct eller indirect i längdens öka Statens inkomster eller behållna förmögenhet, oell sådana, sorn aldrig Jemna någon vinst åt Staten. Om man genom förhöjdt anslag för Yeterinairlnrättningen, kail utsträcka dess. gagnelighet, bevaras ju derigenom för hela landet ett ökadt antal hästoch boskaps kreatur, sorn ramars skolat förspillas j och då tillika anvisning på läkemedel, så väl som på förvarings-medel, och rätta sättet att förbättra kreaturs-afveln erhållas, skall naturligtvis införseln af främmande kreatur förminskas. För atf be dö mm a, vinsten häraf, behöfva vi blott kasta en blick på Tullspecialerne, och se, hvilken mängd af hästar årligen i Riket införes, mot tull, •utom dem som tullfritt insmygas. Jag tror mig icke böra upptaga tiden roed en erinran om den förbättring Jordbruket i allmänhet skall genom, en sålunda utvidgad och förbättrad boskapsskötsel kunna påräkna, och om den. minskade kostnad för Landtmannen, som af veteriuair-konstens befrämjande måste blifva en -följd. Korteligen, det vöre lätt att bevisa med mnthema,- tisk visshet, att en fullkomligen väl organiserad Veterinair-Inrättning, hvartill äfven, onekeligen böra tillräckliga löner för Lärare m. m., skalf J$da till en sådan besparing för Staten, i det; Den 25 Augusti e, m, 73 hela, att utgifterne skola blifva hundradefait ersatta. Herr Ribbing, Arvid: Jag skulle taga mig friheten fråga, om icke Ridderskapet och ,Adeln kunde belt enkelt lemna dess bifall till hvad Kongl, Maj;ts Nådiga proposition innehåller, angående lan oell Herr Hjertås förslag består blott deruti, att, enligt den Nådiga propositionen, elevernes antal skulle tillökas med åtta, hvar och en försedd med ett anslag af 120 Riksdaler årligen.
Om giltigheten der af kan man göra sig en föreställning, då man betänker, att det väsentligen grundats och försvarats medelst det der märkliga Helgeands-holmsbeslutet, om hvilket verlden sväfvade i fullkomlig okunnighet, ända tills det tre århundraden .efter dess förmenta tillkomst första gången åberopades af den äldre Messenius. Hur pass förtroende det lyckades tillvinna sig af dennes egen samtid visar en anteckning på ett af de allra äldsta exemplaren deraf, som lyder: “ medli lögn och allo inlagtt af en huffuudliugare a: o 1586 benempnd Paine Erichson til Rawa-nääs “. Sådana äro de urkunder, med hvilka man velat bevisa grundskatternas historiska och judiciefa berättigande; Att jordskatterna icke heller från början varit till sin natur skilda från de af andra skatteobjekt utgående pålagorna, visade äfven redan på sin tid Bergfalk. Han betecknar det nämligen uttryckligen såsom ett “ misstag “ att i deras uppkomst skilja mellan olika slags skatter eller tro skatterna till en början endast hafva ålegat jorden. Då, tillägger han härvid, all skatt i Sverige ursprungligen var bevillning, beräknades tvärt om säkert både kapital, personlig arbetskraft och jord, efter sitt. relativa och insedda värde, till skatts utgörande. Nu är det imellertid ingenting annat än ett återställande af denna urgamla jemnlikhet mellan de olika skatte-objekten, som yrkats från de oprivilegierade jordegarnes sida, och att detta icke skett utan anledning, tyckes tydligt nog framgå af det här anförda. Att det berättigade i dessa kraf stått klart för de mera klarsynte inom svenska riksdagen, till och med redan långt innan det erkändes i 1873 års kompromiss, är äfven säkert. Thore Petré, som väl icke kan misstänkas för någon afvoghet mot stadsmanna-näringarne och deras ntöfvare, hade också redan vid 1850 års riksdag kommit till den öfvertygelsen, att “ det är från beväringens fullständiga och ändamålsenliga .reorganisation^ som rikets försvarsverk bör hämta sin egentliga styrka ochallmänna bevillningen är den enda regulator för ojemnhe-terna i svenska jordens skatter.
De allmänna elementarläroverken vore för närvarande så inrättade, eller borde bringas derhän, att den allmänna skolbildningen kunde der inhemtas lika väl om icke bättre, än vid ett särskildt institut, helst då detta genom sin organisation ingäfve ynglingarne en både oriktig och* skadlig föreställning om ett visst företräde framför kamraterna i den borgerliga skolan. Om man besinnade att Statens bidrag till detta särskilda institut vore högst betydliga samt att stegrade anspråk om ytterligare anslag för ändamålet alitjemnt framställdes — vid innevarande riksdag icke mindre tillökning än 25,000 R:dr — så syntes skäl icke saknas för den önskan att ifrågavarande akademi i dess närvarande skick komme alt upphöra och lemna rum för en ändamålsenligare organisation. Militären hade under det långvariga fredslugnet allt mera och mera införlifvat sig med andra medborgare-klasser, och till följd af den stigande bildningen hade ståndsskilnadens skarpa råmärken allt mer och mer blifvit utplånade. Vid den tidpunkt, då krigsskolan på Carlberg inrättades, ansågs krigs-befälet utgöra en egen korporation i samhället med behof af ett slags särskild daning; men numera fordrade man af dess medlemmar enahanda bildning, som af andra medborgareklasser, och denna fordran kunde numera realiseras i de allmänna gemensamma läroanstalterna, hvilka förut synts hafva varit mera uteslutande beräknade för den presterliga eller universitets-bildningen. Det vore således hög tid att den sä kallade Krigs-akademien vid Carlberg förvandlades till hvad den borde vara, eller en tiUämpningsskola, der mera försigkomna ynglingar, som egna sig åt militär-ståndet, kunna fullkomna deras uppfostran, hvarigenom icke allenast besparing i det nuvarande dryga anslaget kunde vinnas, utan äfven tillfälle beredas för ett vida större antal lärjungar att sig af denna undervisning begagna. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maja i underdånighet anhålla, att Krigs-akademien på Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 1i1.
Summa , som blefve en följd af den fcireslagne rättigheten, enär Lån å Aktier och Publike papper ej innebegripas under den Maximi - Summa för nämnde Diskont-Verk, sorn till begagnande i Banken blifvit fastställd. Banko-Utskottet instämmer i fråga om Götha Canal-Aktiers beläning i Banko-Diskonten, äfven för dess del uti Diskont - Direktioftens och Herrar Banko - Fullmagtiges omförrnälde yttranden : Beträffande åter Liqvidationen af redan erhållne Lån på sådane Aktier, uti Götha Canal-Diskont, anser Banko-Utskottet, det, jemlikt Rikets Högl. Ständer om denne Diskonts Utredning redan tagne Beslut , vara en för Låntagarne gifven rätt, att mot ordentlig afbetalning, på satt faststäldt blif-' ■vit, få göra; omsättning , med bibehållande af Canal - Aktieme såsom hypothek , i förening med nödig säkerhet hos Låntagaren , eller serskilde Caution ister, efter vederbörlig pröfning på ena - Hdnio-Ut skottets Eetänianden• ^99 hamia sätt som den sednaste tiden i detta afse-: ende tillgått. Stockholm den 3 Julii 1818. Riksens Högloft. Ständers sarnmdnsatta Statsoch Banko-Utskotts Utlåtande, öfver Ånniärkningar vid Utskottens Betänkande s i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Proposition af den 12 f nnii, rörande be hofvet af ser skilde penningetillgängar till upphandling af Spannemål.