Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter återkomsten från Paris utarbetade han sitt stora verk » Atlas till Sveriges odlingshistoria », vid pass 1,200 planscher, af hvilka dock endast en del utkommit. Då han insåg omöjligheten att själf bekosta tryckningen af samlingarna, förordnade han, att alla dessa samlingar skulle öfverlämnas till Lunds universitet för att genom dess försorg framdeles i tryck utgifvas. Samtidigt aflämnade han för ändamålet en fond, hvilken nu genom räntor samt återstoden af boets behållning torde komma att uppgå till något öfver 30,000 kr. Och detta betydliga belopp förskrifver sig från den i sig själf alldeles obemedlade mannen. Om somrarna styrde Mandelgren ännu på gamla dagar kosan ut kring Sveriges bygder, men de sista åren har han i sjukhemmet vid Ersta tillbragt en lugn och bekymmerfri ålderdom. Till den outtröttlige och oegennyttige vägbrytaren i den fosterländska odlingens tjänst stå samtid som eftervärld i varm tacksamhetsskuld. O VENSKA TEATERN uppför i dessa dagar för ^ första gången ett sceniskt verk af mer än vanlig konstnärlig betydelse: » Väfvarne » (Die Weber) af Gerhart Hauptmann. Vi skola senare återkomma till själfva dramat och dess utförande; nu vilja vi såsom prolog nämna ett par ord om författaren, i det vi samtidigt meddela våra läsarinnor hans porträtt. Som bekant existerar sedan länge en modern och lifskraftig dramatisk litteratur i Tyskland, ehuru vi endast undantagsvis fått lära känna densamma genom GERHART HAUPTMANN. namnen Sudermann och Halbe. Gerhart Hauptmann, den yppersta bland de samtida tyska diktarne, har däremot, märkligt nog, varit tämligen okänd för vår publik, tills Aug. Lindberg under våren 1896 uppförde hans sällsamma drömdikt » Hannele » å dåvarande k. operan. £Men ej ens då kan man säga, att Hauptmann bröt sig igenom hos oss, ehuru jordmånen borde varit någorlunda beredd, alldenstund två andra af vår sceniska konsts bästa krafter, fru Håkansson och herr Svennberg, redan ett par månader tidigare vid ett tillfälligt gästspel å en af våra sekundteatrar kreerat hufvudrollerna i hans skådespel » Einsame Menschen ».
Det obeskrifliga och ofattliga, som fordom andades genom tingen, detta något, som vi kallade den store Pan, hvilken likasom med flöjters ljud lifvade naturens enslighet, detta är borta. Det uppsteg som en dimma ur jorden, lyfte sig allt högre och försvann i rymden. Jag har spårat dess väg. När det öfvergaf Gäa, blef rösten ur den pythiska hålan och Trofonios’ grotta allt svagare, ty den obeskrifliga kraften hade lemnat jordens djup och likasom sväfvade nu öfver jordytan, inträngande i menniskoandarne. Deraf förklarar jag den företeelse, att verlden på en gång blef uppfylld af spåmän, sibyllor, magi, theurger, goeter och undergörare, bland hvilka Apollonios af Tyana var den störste. De voro förut så godt som okända, men alltid enstaka; nu öfversvämmade de länderna. Från Ktesifon till Herakles’ stoder bevittnade folken deras undergerningar, tills slutligen äfven hos menniskorna den obeskrifliga kraften var försvunnen. Dessa äro de tecken, jag iakttagit hos skuggan, och af hvilka jag sluter till en stor förändring hos det skuggande. Men hvarutinnan består nu denna förändring och hvarifrån har den uppkommit? Denna fråga har sysselsatt min själ under de långa år, jag tillbragt här i ensamheten. Och när jag hade forskat i tio år, i tjugo år och försökt många olika vägar, för att intränga i denna hemlighet, så måste jag dock slutligen stanna vid den förmodan, som i första ögonblicket af mitt tänkande i detta ämne påträngde sig mig, men hvilken jag då förkastade såsom låg och ofilosofisk. De naturlagar (så är min tanke) hvilka herrska i menniskoverlden, äro skuggor af andeverldens och finna i dem sin motsvarighet. Den lag, som bjuder, att menniskan skall födas, åldras och dö, är en skugga af den lag, som de olympiske voro underkastade. De hafva, dock i högre mening än den menskliga, blifvit födde – det säger sjelfva mythen – de hafva åldrats, och de äro döde.
M:t att använda nämnde årliga belopp lill lärares aflönande, elevers underhåll och andra för institutet erforderliga utgifter; hvilket Rikets Ständer bifallit. 16:o. För den händelse Rikets Ständer skulle bevilja ofvan omförmälda af E. K. M:t föreslagna, såsom nödiga ansedda, förhöjningar i de å Riksstatens 6:te hufvudtilel uppförda anslags-summor till undervisnings-anstalter för jordbruket, slöjderna och sjöfarten, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 28,966 R:dr 32 sk., utom det till återuppförande erforderliga anslaget, 2,800 R:dr för Navigationsskolan i Stockholm, har E. K. M:t, för alt i någon mån bereda tillgång för dessa tillökningar å Riksstalen, föreslagit, att nedsättning i följande anslag å samma hufvudtitel måtte äga rum, nemligen: lill befrämjande i allmänhet af handel och sjöjar t 420 Expeditions-UtskoHels Förslag till lind. Skrifvelse, N:o 171. med 9,000 R:dr, och till befrämjande i allmänhet af bergsbruket med 3,000 R:dr, eller tillsammans 12,000 R:dr. Som Rikets Ständer funnit sig icke kunna bevilja alla ifrågavarande förhöjda anslag, hvarom E. K. M:t gjort nådig framställning-, samt de anslag, i hvilkas belopp E. K. M:t ifrågasatt nedsättning, äro anvisade till föremål af allmänt nyttig egenskap, har ifrågavarande nådiga framställning icke blifvit af Rikets Ständer bifallen, utan hafva dessa anslag blifvit uppförda ulan annan förändring, än den nedsättning af '10 sk. 4 r:st., som, för slutsummans jemnande, funnits böra ega rum i det beräknade markegångsvärdet af under sistnämnde anslag inbegripna indelta räntor. 17:o.
N:o 354 Btt. ^ ®r af R. o. Ad. förut i sin helhet bifallet, så har jag naturligtvis ingenting att deremot erinra; men i händelse ej så varit, så hade jag önskat, att R. o. Ad. velat instämma i det beslut, som Borgareoch BondeStm fattat i afseende på Eskilstuna. Så framt våra föregrde beslut ej anses hindra denna frågas upptagande, så anhåller jag att det måtte ske. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt den fråga, hvar om Hr von Hartmansdorff nu nämnt, innefattades i 5 punkten af förra utlåt, och vore då af Utsk. afstyrkt, hvilket yttrande R. o. Ad. bifallit genom bifall till hela utlåtandet. Utsk. hade icke nu inbjudit R. o. Ad. att frångå detta beslut, och ej heller från något af de öfriga Stånden hade kommit någon inbjudning, som kunde föranleda R. o. Ad. att företaga frågan till ny pröfning; Hr Landtm, kunde således icke finna, att någon håga nu kunde uppstå att frångå det beslut, R, o. Ad. i denna del fattat. Den i April f. m. ■ 5 Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att RiddSecreCn ville efterse hvilket beslut Presteoch BorgareStin i detta ämne faltal, och om deruti ej finnes någon inbjudning till R. o. Ad. Underl. R i d d. Se c r e t. Jag har redan eftersett i prot.- utdr:n om någon inbjudning ronde detta ämne deruti finnes och ej funnit någon. Jag skall likväl nu närmare undersöka detta. PresteSt:s beslut innehåller: ”Ståndet beviljade ett anslag, för en gång, af 10,000 r:dr för en arbetsinrättning i Eskilstuna fristad,” och ingenting vidare.
Om en del af Banquens blifvande öfverskott å sina Intrader, användas till Strömrensning och Communicationers öppnande i Vesterbotten och de Norra Provincerne, skulle troligen nya Jern-Bergslager der uppkomma, i stället för de nu på flere ställen i Riket aftynande. Vår Flottas iståndsättande kräfver oundvikeligt den största omsorg. Medel dertill saknas; ty att vilja anskaffa dem genom förhöjning af den hittills utgående allmänna Bevillningen, medförer oundvikeligen armod ach Näringarnes vanmagt. Den enda återstående utväg till detta angelägna ändamåls vinnande torde då blifva, att dertill begagna de Sedlar, som afBanquen komma att indragas, hvilka på sådant sätt 572 Den i5 April. använde fylla Statsbchofven, och sprida sig åter i den allmänna Rörelsen. Herr Cedersköldj Pehr Gustafanförde skrifteligen: Då jag nu går alt yttra mig i anledning af förenade Statsoch Banco-Utskottens omsider afgifna Betänkande, angående allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande; torde det tillåtas mig att först få Besvara några deri förekommande Anmärkningar, som tyckas vara rigtnde mot mig. — Härtill anser jag mig så mycket mera föranlåten, som jag blott på detta sätt ser mig kunna rättfärdiga Utskottens smickrande omdöme ,att jag ”med mycken sanning och klarhet i uppställningen utvecklat orsakerna till närvarande Penningeställning." — Jag torde derföre få börja med att försvara den satts: ”Att det skulle vara olyckligt för Sverige ornBanc/uen nu kunde med Silfver, till fullo inlösa sina utelöpande Sedlar. ” Härvid torde jag på förhand få förklara, att jag så mycket mindre kan erkänna den tydning, sorn Utskotten behagat gifva åt min mening, oagtadt densamma utgör ett villkor för deras bifall, som hela denna tydning är mycket för konstig, för alt af mig ens kunna begripas. Jag mäste derföre, med äfventyr att af förenade Utskotten blifva ansedd för kättare i Finance-läran, öppet erkänna, att min mening var, och ännu är helt enkelt den, sora jag uttryckt förmodeligen ej otydligt, nemligen:
Då K. M. i set!naste plenum plenorum i afseende på detta förslag vägrat sin sanktion, hemställer jag vördsamt om afslag å dess intagande i Riksdagsbeslutet. R. o. Ad. ansåg äfven förevar:de förslag lill § i Riksdagsbeslutet hafva förfallit. ' Vid förnyad föredragning af Exped.-Utsk:s, under lV:o 15 afgifna, den 27 och 28 sisth Oktober på bordet lagda, förslag till § i Riksdagsbeslutet, ang:de ändring i 4:de kap. 2:dra §:n RätlegängsBalken, yttrade Gr. Lagerbjelke, Gust.: Enl. 87:de §:n Reg.-F., kan K. M. å de af R. St:r föreslagne lagförändringar antingen under Riksdagens lopp i plenum plenorum lemna sin sanktion, i hvilket fall de blifva lag, eller sin stadfästelse vägra, i hvilket fall de genast förfalla, eller ock, i händelse K. M. under Riksdagen icke medhinner att fatta sitt beslut, efter Riksdagens slut utfärda författning i ämnet, såvida K. M. bifaller förslaget, eller, i motsatt fall, underrätta nästsammankommande Sländer om de skäl, på grund hvaraf K. M. vägrat sin sanktion. Naturligvis måste, i händelse K. M. under Riksdagen lennar sin sanktion åt något R. Slas förslag, delta på något sätt i Riksdagsbeslutet uttryckas, och ett annat redaktionssätt i sådant fall iakttagas, än då frågan icke blifvit af K. M. under Riksdagen afgjord. DA nu ifrågavarande förslag är upstäldt, som vore frågan af K.. M. ännu icke afgjord, ehuru, såsom vi känna, den vunnit K. M:s sanktion, anhåller jag, ätt R. o. Ad:n malte återremittera detta förslag till Utsk. för vidtagande af den förändring i redaktionen, som, pä grund af den derå meddelade sanktionen, må anses blifva nödig. R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkniugarue föranleda till återremiss.
Säsom Regerings, FormcnS 2 H uttryckeligen stadgar, att Konung alltid stall wara af den rena Evangeliska Läran, sädan som den uti den oförändrade Augsburgista bekännelsen samt Upsala Mötes beslut af är isyz antagen och förklarad är, allt» sä stola ock Prinsar af det Kongl. Huset uppfödas i samma lära och inom Riket. Den af Kongl. Famillen, som e) sig af samma lära bekänner, ware frän all Successions - rätt utesluten. s. Z. Prins af det Kongl. Huset mä ej gifta sig utan Konungens wettskap och samtycke. Sker det ändock, hasme han förwärkat arfsrätt till Riket för sig, barn och efterkommande. Lag samma ware om han med eller utan Konungens wettstap och samtycke täger Gemäl af Swensk ätt. Dock ware honom ej förment att med Konungens wettstap och samtycke ta» ga Gemäl af Swensta Konunga Huset, inom i Swensk Lag ej förbudna leder. 6. §. Prinsessor af det Kongl. Huset mä ej träda i gifte utan Konungens wettstap och samtycke. Ej eller mä det aägonstn tillätas med Swensk man titon» det Kongl. Huset. 7. §. Prinsar och Prinsessor af det Kongl. Swensta Huset mä ej anträda resa utrikes utan Ko» nungens wettstap och samtycke. 8. §. Prins af Kongl. Swensta Huset mä ej utan Konungens och Riksens Ständers samtycke blifwa regerande Furste af Utlänst Stat, ware sig genom wal, arf eller gifte. Sker annorlunda ware han och hans efterkommande ej berättigade att' succedera till Swensta Thronen. y. F 4Z22 Den ?8 October. y. §.
Hr Frih. o. Landtm, underrättade R. o. Ad., alt II. Ex. Hr Riksmarskalken tillkännagifva, det Riddarholinskyrkan och Konungagrafvarna derstädes Lomme att hållas öppna i morgon Söndag emellan kl. 12 och 4 dagen för de riksdagsman med deras familjer, som önska att bese dem. Frih. Cederström, Jacob: Jag får till prot. anmäla min reservation emot R. o. Ad:s på f. 111, fat tade beslut. Man har derigenom etablerat en grundsats för anslag under extra-statsregler;n, hvarigenom man, i frågor om arbeten, tillställer så att på femte året, då R. St. skola sammanträda, anslag saknas till fortsättande af påbörjade arbeten, då antingen dessa måste inhiberas eller också, på illegal väg, me - Den 20 Mars. e. m. del förskjutas af vederbörande verks linder liander hafvande medel, med äfventyr, att brist i cassan uppkommer , i händelse R. St. icke bevilja medel lill fyllande af hvad sorn på nämnde säll, till arbetets fortsättning, må hafva blifvit forsk ju teU Fortsattes pvöfningen af St.itsUtsk:s utlåt. N:o 435 litt. A., i anleda. af erhållna åtel remisser af utlåt. Wto 354 lill. A 5 : t e punkten. Gr. Frölich, David: Ehuru litet uppmuntrande det är alt bär yttra sig för någon nedsättning uti de begärda anslagen, isynnerhet för detta ändamål, kan jag dock icke undgå, på grund af de skäl jag förut anfört, att önska det R. o. Ad. ville nedsätta ifiågavar. anslag lill Carlsborgs fästningsbyggnad från 5o till 20,000 i, dr årligen; och anhåller jag om propos. derå. Hr Lefrdn, Joli. Pehr: Det anslag, som är hegardt för detta ändamål, är beräknadt såsom ett minimum af årliga behofvet, såvida de arbetslrupper, som vid fästningsbyggnadsarbetel sysselsättas, verkligen skola dermed blifva sysselsatte.
Preste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af nu gällande stadganden rörande förlagslån. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 57 och Mern. Nås 59 och 61.) S. A. K. Enär de i lag och särskilda författningar spridda stadgandena angående förlagslån befunnes dels ofullständiga och icke nog allmänna, dels, ehuru afseende likartade förhållanden, icke sins emellan öfverensstämmande eller lämpade efter de för inteckningar i fast egendom meddelade föreskrifter, hade Kongl. Maj:t vid riksdagen 1847—1848 i nådig Proposition till Rikets Ständer framlagt förslag till ny förlagsförfattning. Detta förslag blef ej då af Riket Ständer antaget, men vid innevarande riksdag har denna fråga, med anledning af särskilda framställningar, ånyo utgjort föremål för Riket Ständers behandling och behofvet af förnyad lagstiftning i omförmälda hänseende blifvit Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Stånders underd. Skrifvelse, Jfs 95. 35 erkändt. Kongl. Maj:ts ofvannämnda förslag kunde visserligen anses tillfredsställa industriens fordringar, men, i betraktande af jordbrukets under de sednare tiderna genom förbättrade methoders användande allt mer ökade behof af dyrbara inventarier, hvarigenom åter större förlagskapital blefve erforderligt, hafva Rikets Ständer ansett den i nu gällande lagstiftning -befintliga och jemväl i berörda förslag bibehållna skilnaden i förevarande hänseende mellan industrien och jordbruket vara för detta sednare lika ofördelaktig som orättvis.
St:rs pröfning. Gr. Mörner: Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig en återremiss, utan för att fästa uppmärksamheten på den omständighet, att om man, såsom några talare yrkat, afslår första delen af denna punkt och bibehåller nu gällande stadgande, så vinnes icke det ändamål, som man med återremissen åsyftar. i:sta mom:t innefattar nemi. en allmän regel, den man vill bibehålla, men dock söker man att derifrån göra ett undantag redan i nästa mom. Att detta ej står väl tillsammans, åskådliggöres bäst genom några exempel. Sålunda föreställer jag mig att någon har en qvarn, som endast gifver 300 rdr i årlig inkomst, men att han eger en egendom, på hvars mark qvarnen ligger, och att den är värd 200,000 rdr; då är han likväl fri från bevillning för qvarnen, emedan inkomsten deraf ej uppgår till 400 rdr. En annan har ett boställe, som ger 2105 rdr, och kontant lön af 395 rdr; för denna lön är han fri från beskattning. En 3:dje är delegare i åtskilliga bolag och har derutaf en inkomst af 10 eller 12,000 rdr. Bolagen betala bevillning hvar för sig och han påföres således icke någon bevillning för denna inkomst; men har han dessutom en qvarn, som icke afkastar 400 rdr om året, så slipper han derigenom äfven att skatta för densamma. Om 11. o. Ad. återremitterer denna punkt, bör den återremitteras i sin helhet, på det att man ej må fastställa sådana anomalier, som de å hvilka jag tagit mig friheten lästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. Hr von Koch: Jag begärde ordet i anledning af Gr. Ehrensvärds vidrörande af Hr Lindeströms reservation och vill i anledning deraf förklara, att om föremålet för öfverläggningen vöre att höja minimisumman, så skulle jag icke sätta mig deremot, men då någon motion i detta hänseende, mig veterligen, Den 6 Juni f. ni.
Vid voteringar om pålagor, hvilka skola efter nu nämnda grunder utgöras, gälla samma tal, endast att örena bortkastas. Sker omröstning angående bidrag, som skall utgöras endast af hemmansjord, då räknas rösterna efter det till hundradelar uträk - nade mantalet, men skulle också kunna räknas efter mantalsöret, hvilket komme att lemna samma resultat. De 6 första kolumnerna af Skattelängden, eller de som angifva mantalet i dess olika espressionen Kunna, och kanhända med mera skäl, föras till utdraget af taxerings-längden och inpassas mellan kolumnerna för hemmansnuminern och fastighetsvärdena. Användningen af mantalsöret torde så sällan behöfva förekomma, att dess uträknande bör, i vanliga fall, kunna åsidosättas. De bidrag, hvilka uti Skattelängds-formuläret finnas påförda, äro: till kyrkobyggnad efter 7 R:dr 50 öre på hvart oförmedladt mantal, till fattigvården efter 15 öre på hvarje bevillnings-riksdaler, tillskott i skollärare-lön efter J0 öre på bevillnings-riksdalern samt 20 öre af hvarje mantalsskrifven man och 10 öre af hvar mantalsskrifven qvinna, till ett sockenhibliothek; hvilket allt finnes antecknadt å baksidan af skattsedeln. Med tillhjelp af dessa uppgifter om bidragens grunder och belopp, hemmantalet och krono-debetsedelns innehåll, bör hvar och en kunna kontrollera påföringarnes riktighet. \ \ om menighetsstyrelse på landet.) med N. N. socken år 18 2:dra Artikeln af lön. Men om afgift skall utgå af hemmansjorden efter mantal, och af annan jord, näring och lön efter bevillning, så kunna ej talen i andra och femte kolumnerna begagnas på samma gång som bevillningssiffran, hvarken till taxeringseller röstgrund, utan andra måste dertill utfinnas. Detta sker sålunda, att man söker ett tal, som står i samma förhållande till summan af bcvillningen för hemmansjorden, som jordegarens mantal förhåller sig till summan af mantalet.
St. hos K. M. i und. hemställde, huruvida icke genom ömsesidig öfverenskommelse emellan vederbörande aucloriteter från Svenska och Finska sidan kunde beredas någon öfverensstämmelse i afseende på fyranläggningarne, vare sig på ena eller andra sidan, så anhåller jag, att ett sådant tillägg till Frih. Palmstjernas förslag mätte göras. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr.: Jag är hufvudsak ligen förekommen af Frih. von Kraemer, som upplyst huru detta ärende blifvit inom de sammansatta Utsk:n behandladt. Hvad beträffar beliofvet af en fyr öster om Gräsön, så har detsamma icke blott blifvit inom Utsk:n till fullo ådagalagdt, ulan har jag äfven haft tillfälle alt af norrgående skeppare höra klagan deröfver, att icke någon fyr i nämnde riktning funnes anlagd. Orsaken, hvarföre Förvaltningen af Sjöärendena, som, ehuru erkännande att en fyr på klippan Understen hade varit mera ändamålsenlig, än den sorn nu linnes uppförd ä klippan Svartklubben, likväl afstyrkl en fyrs anläggande på förstnämnda klippa, har således förmodligen varit den, att samma Förvaltning icke ansett dertill erforderlige medel nu finnas. Frih. Palmstjerna bar under discussionen framställt ett förslag, sorn jag icke kan annat än pä det högst a biträda, och får jag således bos R. o. Ad. anhålla, del R. o. Ad. ville ulan ålerremiss antaga detsamma, samt derjemte besluta alt inbjuda de af RiksSt:n, som hafva bifallit Utsk:ns betänk., all sig med R. o. Ad. förena i antagandet af della Frih. Palmstjernas förslag. Frill. Palmstjerna, Nils Fredr.: 1 anleda, af hvad Hr Råfelt yttrat, får jag blott nämna, det viii Utsk:n ovillkorligen föreslagit, att, uti den und. skrifvelscn till K. M., klippan Understen skulle nämnas såsom den plats, pä hvilken den ilrågaslällda fyren skulle uppföras; men alt jag icke gjort enahanda förslag.
Om hvad sålunda kommit till min kunskap samt om de åtgärder, hvilka i anledning deraf vidtagits, lemna de under resorna serskildt förda Diarier upplysning. — En tredje utväg har varit sådana klagomål öfver olaga häktning eller q varhållande i häkte, som af åtskilliga personer blifvit hos mig skrifteligen anhängiggjorda. Rörande dessa måls behandling hänvisar jag till de i Expeditionen förda, här ofvan åberopade Diarier och Registratur. — Det är slutligen en fjerde utväg att erfara hvad i afseende på helgden af den personliga friheten kan vara lagstridigt förfaret, nemligen att gifva akt uppå hvad i allmänna tidningarna angående sådana ämnen stundom inflyter. Några meddelanden, som på denna väg kommit till allmänhetens kännedom, har jag egnat min uppmärksamhet och någon gång jemväl i ämnet infordrat vidare upplysningar; men, så snart jag förnummit, att saken varit föremål för laglig undersökning, uppskjutit ytterligare åtgärder i afbidan på dessa undersökningars utgång. Denna varsamhet att icke ingripa i dylika, ej heller i andra anhängiggjorda måls naturliga utvecklingsgång, har haft och skall utan tvifvel komma att hafva den, enligt min tanke, både för åklagaremaktens anseende och det allmännas väl fördelaktiga påföljd, att, om åtal slutligen måste anställas, desamma hos domstolarne skola vinna R. St. Just-Ombudsmans Emb.-Berättelse till 1859 års riksdag. 1 10 den åsyftade utgången att gillas, äfven om de icke alltid medföra för den åtalade något ansvar; ty då, såsom oftast händer, det är en oriktig åsigt om lagtillämpning, som skall tillrättavisas, har man uppnått syftemålet med åtalet, så snart domstolen förklarat, att den bekämpade åsigten saknar stöd af lag, eller att den tilltalade domaren, exsekutorn eller förvaltande myndigheten har uti det frågavarande fallet oriktigt förfarit Om det yppat sig, att någon mindre försummelse i embetspligtsr ägt rum, har jag derom gjort erinran och lemnat erforderlig tid till eftersatt arbetes fullbordande. Derigenom har nödig rättelse kunnat vinnas utan åtal.