Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades Ja Herr Grefven och Landt Mar fhalk en gjorde dersfter proposition till bifall af den å lef - 782 Den 29 Augusti f, m. vand* hästar föreslagne Inkommande TaU jprocent; Bifölls, Herr Grefven och1 Lur,ät-Marskalken hetilStällde vidare i till htiru stöt proéent ftidderskapet och Adeln ansåg inkommande Tullén å racehingstar böra bestämmas; Friherré Wrvngd: jag*tför* att åldetti borde utsättas* Herr Hjertar fiettä gör för myékeli Svårighet vid tuUbevakningen; Grefve Cronhjelmi Öet blir en stor skilliiad i år att införa en fölhingst; eller en skicklig beskällare. Det ät ej svårt att se, öm det är ett föl eller ej; är det ett följ så duger ded e,j genast till race. Således om man skulle antaga* att alla hingstar som infördes skulle vära 3 år, tror jag, att ögat ej mycket skall bedragas* Grefve Lagerbjelke'. Jag får uhderställå; öm icke ordet jullväxte här kunde begagnas; -v r* - * » t * • Grefve Cronhjelm: danska vanligt 3r a it mari inför 4 ärs racehingstarj men de äro ej fullväxt; doch ser män val att en hist éj If föl. jag tror att man kunde bestämma, att hingsurne skulls vara 3 år. ben 20 Augusti /, m>, 7m Herr Hjerta t jag anser att alla sådåne försigtighetsmått äro onödige. Man införskrifVer ej föl, emedan det är kostsamt att föda dem. Man söker att få in dem när mart kan begagna dem. Jag tror således att man kati låta detta Vara som förut» Grefve Cronhjelm'. Jag instämmer visserligen gerna med den sist talande ledamoten* men det har blott varit för deras farhåga skull, som trott det vara skada, om föl infördes söm jag föreslagit någon jemkning i afseende på åldern. Skulle likväl Herr Hjertås förslag icke åntagss, hemställer jag, om man icke kunde bestämma 3 eller 4 års ålder.
Vöre meningen att uppgifva den 14 Januari 1840, hvartill, i följd af förra Riksdagens beslut, kallelse till den innevarande utgått, torde emedlertid vara upplysande att inhämta, huruledes, enligt hvad tillkännagifves i Konstitutions Utskottets den 2 derpåföljde Juni till Rikets Ständer aflåtna Memorial, (ingående anmärkningar gjorda under granskningen af Stats Rådets Protokoll, till Utskottet blifvit behörigen aflemnade sådana Protokoll, hållna till och med den 1 Februari samma år öfver Justitie-, Ecclesiastik-, Kammarsamt Handels och finansärenden, men öfver Krigsärenden endast till och med den 24 nästförutgångna Januari, således ändock längre än till den 14:de; och hvilka alla, tillika med det serskildt infordrade Protokollet öfver Krigsärenden för den 1 Februari, utgjort föremål för Utskottets granskning; hvaraf synes följa, äfven efter den i förklaringen uttalade åsigt, 27 206 att sistberörde Protokoll, likasom de öfriga för samma dag, bordt behörigen aflemnas och, om så icke skett, kunnat behörigen äskas. Det må äfven nämnas, att vid den af Utskottet förehafda granskning af StatsRådsProtokollen blifvit anmärkta tvänne andra rådslag, afgifna samma dag sorn det nu ifrågaställda, angående hvilka Utskottet funnit skäligt att förordna åtal, de der redan äro hos Höga RiksRätten anhängiga, utan att någon erinran emot Utskottets granskningsrätt och derpå följda åtgärd är förspord; ett förhållande, som ådagalägges genom mina angående dessa mål afgifna anmärkningsmemoriai, under Ut. D. 4. de punkten och under Lil. E. a:dra och 3:dje punkterna, jemte de deröfver å svarande sidan inkomna förklaringar. För öfrigt och i fall, med anledning af 11 §. Ansvarighetslagen, vill antagas, att Konstitutionsutskottets ifrågavarande granskningsrätt vore inskränkt till Riksdagens början, är det enligt 27 §. 1 mom.
Med Hr von Hart* mansdorff får jag i alla tre punkterna så mycket mer förena mig, sorn jag, hvad ilen första angar, beträ Hände departementets styrelse, anser det vara i hogsta grad vådligt och otjenligt att i grundlagen nedlägga något frö, som i en framlid lätt kunde uppspira till en giftig vext. Ingen annan styrelse bör införas än Konungens, hvarken depart.- chefs, Utskotts eller R. St:s. Hvad andra punkten vidkommer, eller exped.chefens uttryckliga nämnande 1“ grundlagen, såsom ett slags berättigande för honom atl förordnas till föredragande när deparf.chefen vore hindrad af laga förfall, så anser jag detta så mycket mindre vara rätt, som derigenom ett onödigt band skulle läggas på Konungens fria val af hvem Han behagar till sin rådgifvare. Mycket bättre är både Norrska grundlagens stadgande och hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvilket sednare jag till fullo biträder. Den tredje omständigheten angick frågan, huruvida, jemte laga förfall, äfven ordet '”tjenstledighet” skulle insättas i grundlagen. Detta anser jag t jeni ig t, ehuru tjenstledighet visserligen, såsom Gr. Anckarsvärd nämnt, skulle kunna inbegripas under laga förfall ; men måhända är det likväl nödigt, att detta nid slår der, för att förebygga ett möjligen i framtiden blifvande klander, då anmärku kunde göras, att den, som pä egen begäran erhåller tjenstledighet, icke derför må anses äga Inga förfall. Hr von Hartmansdorff: Gr. Anckarsvärd har an märkt mot mitt förslag, att jag icke bort utesluta föredragning af de till departementet hörande ärenden; men Grefven torde erinra sig, att det redan i en annan grundlags-§ är bestämdt gifvet, att man icke kan vara depart. chef, utan alt tillika vara föredragande. Sålunda skulle jag tro, att den frågan förfaller.
Och då från berörde totala Utgifts-Summa afdragas Stats t Verkets 37 Ordinarie Intrader, beräknade till . 3,709,932: 29.10. samt dess Extra Ordinarie, eller såsom Bevillning ingående Inkomster, beräknade till 2,757,925: Tillsammans 6,467,857; 29. ioj uppkommer en Statsbrist af ,..*71;;; i,653,5oo: — •—• till fyllande hvaraf en mot beloppet svarande Bevillning erfordras. För öfrigt åberope Vi Oss, i alla till Stats-: Regleringen hörande delar eller eljest med Statsverket gemenskap egande ämnen, som Vi till behandling förehaft, Våre derom, tid efter annan under Riksdagens lopp, till Kongl. Maj:t aflåtne följande underdåniga Skrifvelser, såsom vöre desamma i detta Riksdags-Beslut intagne: 1:0 Den 6 Februarii, angående Tryckningskostnaden för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof. 2:0 Den 28 rörande anslag till bestridande af Riksdags-utgifterne. 3:o Den 25 Mars, angående kostnaden för Tryckning af Riks-Ståndens Protocoll med dertill hörande Bihang. 4:o i anledning af Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition, om den för Öland inrätta - 38 de provisoriska Läns-Styrelses fortfarande intill nästa Riksdag. 5:o Den 25 Mars, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå en af de fleste LandsKammererare i Riket gjord underdånig ansökning om Löne-tillökning m. m. 6:0 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Dess Befallningshafvandes i Skaraborgs Län underdåniga hemställan om yakt vid Lands-Cantzliet och Lands-Contoiret. 7:0 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Landshöfdingen m. m. Grefve
Att den Socken, hvars Kyrka, efter sammanbyggnaden försvinner, må till bibehållande af den gamla begrafningsplatsen ega rätt, om den af Socknen yrkas, dock att samma Socken varder förpligtad, att Begrafningsplatsen på egen bekostnad underhålla; samt 3:o Att sådane beslut om Kyrkors sammanbyggnad, innan de till verkställighet befordras, böra Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställas; genom hvilket senare förbehåll Utskottet anser sig tillika hafva besvarat den väckta motionen om förändring i sättet, att öfver sammanbyggnadsBeslut klagan föra. 3b Bcsv. och Oecon. Utsk. Hvad åter frågan om delningen af den, genom indragning vacante blifvande lönen, bestående i Tionde och Boställs-afkastning, beträffar, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att reglementariska föreskrifter, så väl till grund för denna delning, som till rättelse i öfrigt vid de serskildta förhållanden, som i följd af sammanbyggnads-åtgärden kunna i framtiden uppstå, och hvilka det för närvarande icke är möjligt att förutse och beräkna, må af vederbörande Consistorium, för hvarje serskildt fall, föreslås, samt till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse öfverlemnas; och om Utskottet å ena sidan medgifver billigheten deraf, att Pastor kommer i åtnjutande af någon ersättning för tillökade Embetsgöromål, så hyser, å den andra, Utskottet den säkra tillförsigt, att Consistorierna, vid upprättandet af deras underdåniga Förslag till ofvanberörde reglementariska föreskrifter, icke blott skola afse Pastorernes fördelar, utan derjemte, och förnämligast, nitälska för hufvudändamålet med kyrkors sammanbyggnad, nemligen: Folkundervisningens förkofran. Utskottet, som sålunda tillstyrkt, 1:0 Att Biskoparne må ega rättighet, att besluta om Kyrkors sammanbyggnad: 2:0 Att deras beslut skola undergå Konungens Nådiga pröfning; samt Bes v. och Oecon.
Jag har vid sista Riksdagen med IG Den 1 Hars f. m. min röst bidragit till antagandet af den grundsats jag nu försvarat, oell jag kan således, oaktadt jag alldeles icke undrar på att den siste värde talaren, mån om sitt läns kommuner, försöker att här erhålla en återremiss, som säkerligen skulle slita den tvist, som uti Lidköping upstått, ingalunda instämma med honom i hans åsigt om nyttan af denna återremiss, just derföre alt tvenne Stånd redan återremitterat della Betänk., ty en gifven följd utaf en återremiss äfven ifrån det 3:dje Ståndet skulle blifva den, alt Utsk. sorn i sitt Betänk, afsett uprätthållandet utaf den af R. St. antagna grundsats, skulle nödgas åter inkomma med ett förslag, som skulle innehålla ett förnekande af densamma. Jag anser det vara af mycket större vigt för R. St. all uprätthålla denna grundsats i sin ekonomiska lagstiftning, än att förebygga ett gräl emellan 2 olika stadsdelar, och jag anhåller derföre vördsamt om bifall till Utsk:s Betänk. Hr Hjärne, Harald: Då jag i många är varit bosatt i Skaraborgs län, har jag äfven länge känt det serskildta förhållande hvaruti den gamla och nya delen af staden Lidköping stå till hvarandra, såsom af länets Höfding redan blifvit uplysL I många ekonomiska frågor behandlas nemi. den gamla och nya staden såsom skiljda samhällen. Jag undrar visserligen icke på att StatsUtsk. företrädesvis strängt fäster sig vid formen, men jag skulle tro att StatsUtsk. icke handlat rätt deruti, att det fästat sig vid tvetydiga former och gjort mera afseende på dera än på sjelfva saken.
Tvärt om, hon hade »ärligt» köpt och betalat den, då hon gifvit sig sjelf i utbyte. Men äfven denna omständighet gjorde henne lycklig; ty hon älskade redan sin »beskyddare». Hon älskade honom med den första kärlekens hela värma. Hon tänkte ofta på hur annorlunda det kunnat vara, om hennes »guldfågel» varit gammal och ful, eller en af de vildaste utsväfningar blaserad roue, eller en högfärdig och dum uppkomling. Med hvilken vämjelse skulle hon icke då fullgjort betalningen för lyxen! Huru förödmjukande skulle icke hennes ställning då känts mången gång, när hon varit tvungen att gifva de intimaste kärlekssmekningar åt en man, för hvilken hon ej hyste andra känslor än äckel och afsky! Och detta kunde ju hafva händt, då hon var besluten att förr sälja sig åt hvem som helst som kunde låta henne lefva i rikedom, än gå misste om det lysande, glada, slösande lif, hon af hela sin själ åtrådde. Hon kunde verkligen hafva köpt sin lycka dyrt nog. Men nu! För denne man skulle hon kunnat vara i stånd att uppoffra sig utan ersättning. Hans manlighet, hans skönhet, bildning och förfinade smak tilltalade henne lika mycket som hans rikedom. Och dock måtte han varit oerhördt rik. Hon hörde honom aldrig göra en invändning öfver de räkningar hon skaffade honom, icke ens när de, hvilket ganska ofta hände, gingo upp till belopp, som kommo henne sjelf att synas smått fundersam. Han handterade tusenkronosedlar som om de varit de i dagliga lifvet oftast förekommande pappersmynten. Aldrig talade han om affärer, fast hon inom kort lärde sig förstå att han dref omfattande en-gros-affärer, oftast af det slaget, som erbjuder en förmögenhet i ett nu mot risken af lika plötslig ruin. Hon hade icke trott det; men hon upptäckte mer och mer att hon egde ett verkligt qvinnohjerta, mjukt som vax, så snart det blifvit befriadt från de onaturliga fjettrar, som bundit detsamma. Under andra förhållanden skulle hon obarmhertigt bekämpat lågan, när hon varsnat de första oroande tecknen till en uppspirande kärlek. Nu behöfde hon ej detta.
Ulan tvifvel är det ett tryckfel, och me nas vissa medborgare. 7 §:n innehåller tvistepunkten, huruvida kyrkoherde skall vara 01'dför. i sockenstämma eller icke. Jag är först af deras mening, hvilka yrka såsom ett åliggande för kyrkoherden att vara ordför. i sockenstämma, såvida ingen annan ordför. är utsedd; men ingalunda anser jag honom böra vara berättigad att förblifva ordför. i alla mål. Såsom stalssecrelerare har jag vidhållit den grundsats, att han borde vara ordför. i alla mål; men erfarenheten har tillrättavisat mig, så att jag derifrån afstått, särdeles hvad städerna beträffar. — 1 en af dessa upprättades en mycket god fattigvårdsanstalt; särdeles skicklige och nitiske män ålogo sig vården derom. 1 reglementet föreslogs att ordform skulle väljas. Jag skref till landshöfdingen i orten, att sådant stridde emot kyrkoförfattningarna, dem jag ville upprätthålla, så att kyrkoherden förblefve sjelfskrifven ordförande. Landshöfdingen svarade, att detta vore så stridande mot tänkesättet på stället, att om så af Konungen beslutades, så komroe samtlige de skicklige directeurerne att utgå ur directionen. Jag vidhöll min mening, den gillades af Konungen — och directionen gick bort. Andre skicklige män kommo i stället, men sedan jag lemnat utöfningen af statssecret.-embetet ingingo stadens innevånare, och ibland dem kyrkoherden sjelf, med anhållan, alt Konungen läcktes ändra reglementet och tillåta, det någon annan än kyrkoherden linge blifva ordförande. Uti en annan stad, der fattigvården äfven skulle ordnas i öfverensstämmelse med det sätt sorn i den förstnämnda var vidtaget, uppstod samma fråga om upphörandet af Den ag Augusti f. m. 437 kyrkoherdens ordförandeskap. Der voro omständigheterna olika, emedan personalen heslod af 3:ne församlingar med gemensam fattigvård, så alt det icke ens var gifvet hvilken kyrkoherde som skulle ifrågakomma. Jag tillstyrkte der, att ingendera skulle vara sjelfskrifven ordförande. Konungen godkände förslaget, och det har gäll bra i verkställigheten.
Läser man nemi. rätt och utan öfverhoppning R. St:rs ogillande »alt krigsskolan till en del fortblefve en läroanstalt nästan endast för sådana humanistiske ämnen», eller, med andra ord, att en del af krigsskolan förblefve en läroanstalt nästan endast för sådana ämnen, så kommer man strax till det helt naturliga antagandet, att den del af den gamla krigsskolan eller Krigsakademien, på hvilken R. St:r hänsyfta, just var de 2:ne nu från krigsskolan skiljda klasser, hvilka i sjelfva verket just utgjorde den del af Krigsakademien, der nä - 448 Den 1 April. stan, eller med blott ett enda undantag, endast sådana ämnen lästes; och skulle man om ordens mening ändock kunna hysa något tvifvel, så måtte detsamma väl undanrödjas genom hvad som i R. St:rs skrifvelse längre fram följer, då det heter: »samt då, om än ställningen vid de allmänna läroverken förut lagt hinder i vägen för borttagande af de hufvudsakligen för undervisningen i humanistiska läroämnen afsedda delarna i krigsskolan, ett förändradt förhållande härutinnan syntes hafva genom tillämpning af den sednaste skolstadgan inträdt.» Uppenbart och ovedersägligt synes mig alltså att R. St:r med de delar af den gamla krigsskolan, som från densamma borde frånskiljas, hänsyltat på den nästan uteslutande humanistiska nedre afdelningen, hvilken nu äfven blifvit från den nya krigsskolan skiijd. Någon annan mening kan ej hemtas af R. Stms ord, men val af motionärens citation, på hvilken Utsk:t tyckes hafva litat. Huru vill man för öfrigt, med motionärens och Utsk:ts uppfattning om all humanistisk elementar-undervisnings afskiljande från krigsskolan, förbinda R. Stms tal om det »hinder» för den åsyftade förändringen, som först genom den nya skolstadgan blifvit undanröjdt? Icke hade väl något på denna skolstadga beroende hinder funnits för att förr utesluta all humanistisk elementarbildning från krigsskolan och att till inträdesvilkor bestämma studentexamen, hvilken redan länge utgjort det allmänna humanistiska maturitets-profvet.
Den 20 Octobcr f. m. de, som ej vilja bränna liela tiden, göra det under 2 eller 4 månaders tid, och i intetdera fallet är tariffen tillämplig. Det blir således nödvändigt att uppgöra tariffen för 2:ue i stället för 3:ne månaders tid. Hr af Ekenstam: Också jag var af samma tankesom Hr af Billbergh, och derföre tog jag mig friheten att begära förklaring, huruvida Utsk:ns förslag var förkastadt. Men då Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att propos:n till bifall derå var med nej besvarad, nödgades jag ingå på BorgareSt:s mening; och sedan den blifvit bifallen, tror jag ingen svårighet möta att fördela skatten för de 2:ne terminerna. io:de punkten. BondeSt. hade godkänt yttrandet om upphörande af skillingsafgifteu för hvarje kanna brännvin och utaf afgiften efter fastighetsvärdet, samt hade, i afseende på beloppet af hädanefter utgående brännvinsbränningsbeskattningen, stadnat i det beslut, att i alla delar till hälften nedsätta den af Utsk:n i tariffen pag. 33, 34 och 35 utsatta beskattningen, med förklarande, att denna hälft kommer alt utgöra hela beskattningen för 6 månaders bränning, samt, i följd deraf, en fjerdedel af hvad Utsktn tillstyrkt att innefatta afgiften för 3 månaders bränning. — I öfrigt hade BondeSt. jemväl till hälften eller till 2 skir nedsatt afgiften för hvarje kanna brännvin, tillverkadt med konstapparater, som icke kunna hänföras under någon af de beskrifna sorterna och hvilkas tillverkning öfverstege den för de dubbla pistoriska pannorna antagna. Frih. Boye: Jag anser den föreslagna beskattningen vara så hög, att den, efter min öfvertygelse,. skulle helt och hållet förfela sitt ändamål. Jag tror, att ett så stort antal pannor skulle nedläggas, att den påräknade beskattningen aldrig skulle gå ut, utan följden troligen blefve, att antingen lönbrännerier blefve allmänna eller också utländskt brännvin inpracliserades.
Ilemmansägarnes utarmande och undergång oundvikligen skola beredas, Motionären hemställt, det FriSockneHemmanen måtte få, i likhet med andre Skatte Hcmman - Betänkan den, N:o 326. 17 Hemman i Riket antingen undergå Rotering eller erlägga så kallad RotefrihetsAfgift och deremot befrias från alla tjenstbarheter och all hembudsskyldighet tili Dylta Svafvelbruk; men i händelse oförmodade hinder för denna frågas afgörande vid detta Riksmöte skulle inträffa, att då, intill dess frågan blefve sluteligen afgjord, FriSocknelJemmanen förunnades en sådan minskning i tjenstbarheternc till Svafvelbruket, att desamma ej i värde öfverstego roteringskostuaden, och i synnerhet antingen fullkomlig befrielse från all hembudsskyldighet af Kol och Ved till Svafvelbruket eller ock ett sådant bestämmande af hembudsskyldigheten, att Svafvel bruk sinn ehafvaren förpligtades , att antingen betala de hembudne skogsprodueterne efter samma pris, som annor man för dem vill gifva eller meddela FriSedel. Och har sedermera uti Memorial af den 5 nasti. September, som jemväl blifvit till Utskottet remitteradt, Motionären under åberopande af 77 §. Reg.Formen, yrkat, att då Dylta Svafvelbruk vore en Kronans Egendom som hufvudsakligen på allmän bekostnad skötes och icke Brukslnnehafvarens enskilta tillhörighet, i följe hvaraf det enligt berörde §. i Reg.Formen, tillkomme R.
Hus, och serskildt till anskaffande af erforderlige Meubler och Inventarier för de rum i förstnämnde Hus, hvilka komma att af Rikets Ständer begagnas, på förslag, Tjuge Tusen (20,000) Riksdaler. §• i5. Räntor å Högstsal. Hans Majit Konung Carl XIII:* HemgiftsCapital , å Trollhätte Slussverks Lottsedlar samt å Lif-ränte-Iånet, tillhopa årligen j Nio Tusen Två Hundra Sjuttio (9,270) Riksdaler. §• 16. Ränte-Anslag, enligt i8i5 års RiksdagsBeslnt, till Hans Majit Konungen och Dess Arfvingar efter Successions-Ordningen af den 26 September 1810, Två Hundra Tusen (200,000) Riksdaler årligen. §• »7- I anledning af vederbörande Embetsmäns uti RiksgäldsContoiret, genom Fullraägtige, anmälde ansökan, hafva Rikets Ständer bifallit, att betalningen för granskningen och annulleringen af inkomne, förslitne smärre Creditsedlar må vederbörande i RiksgäldsContoiret tillerkännas till enahanda belopp, som för ett lika beskaffadt extra arbete vederbörande i Banken bestås; och att, såsom en följd häraf, den vid sista Riksdag Bankens Embetsman beviljade förhöjning af | i den dittills fastställde betalning, vederbörande i RiksgäldsContoiret tillgodo beräknas; hvilken utgift kommer att, ( 9 ) från September månads början 1829, bestridas af de för RiksgäldsConloirets årliga omkostnader anslagne medel. S'S.
Barn äro försedde; Skolande en sådan mängd Sökande, serdeles sadane sorn tillhöra de lägre Classeme, vanligen sig anmäla samt för närvarande finnas, efter Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning af deras behof, Classificerade till Pensions undfående i sin tour, vid blifvande ledighet, att de på fletäår icke kunna komma i åtnjutande af det mindre betydeliga understöd, som de hafva att vänta. Stats-Utskottet har icke kunnat utan afseende lemna, det Embetsoch Tjenstemäns Enkor och Barn, som befinna sig i det torftiga till. stånd åberopade Författning förutsätter, uti förenämnde Pensions-belopp, hvilka allt sedan de ar 1798 anslogos, och då de kunde anses någorlunda svara mot deras ändamål, icke blifvit förhöjde, nu mera, vid ett fallet myntvärde och högt stigne vahrupris, njuta ett så otillräckligt understöd, att deras belägenhet är ömmande och klafver den påökning å Stats-anslaget härtill, sorn Statens tillgångar kunna medgifva, att dem tilldela och hvilket, ehuru ring3, likväl för deni i deras nödställde vilkor vore betydligt att påräkna: Och Stats-Utskottet har på sådane skäl trott sig böra till Riksens Höglofl. Ständers behjertande vördsamligen hemställa, om icke en tillökning på ofvannämnde Statsanslag af 5,710 R:dr må för ifrågavarande välgörande ändamål beviljas, samt dervid till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg och bepröfvande Öfverlemna, - att härmed öka ogh reglera ofvanberörde Skits-Utskottets Betänkandénl 785’ Pensions-Stater uti 7:de, g:de och g:de Classerne, äfvensom för Under-Officerares Enkor och Barn. Riksens Högloft.
Så hör nu, min tjenare Jacob, och Israel, den jag utkorat hafver. Så säger Herren, den dig gjort och tillredt hafver, och den dig biståndig är allt ifrå moderlifvet: Frukta dig intet, min tjenare Jacob, och du fromme, den jag utkorat hafver. Ty jag vill utgjuta vatten uppå, den törstiga, och strömmar uppå den torra; jag vill utgjuta min Anda uppå dina säd, och min välsignelse uppå dina efterkommande; Att de växa skola såsom gräs, såsom pilträ vid vattubäcker. Denne skall säga: Jag är Herrans, och den andre varder nämnd med Jacobs namn; och denne skall tillskrifva Herranom med sine hand, och skall med Israels namn nämnd varda. Så säger Herren Israels Konung, och hans förlossare, Herren Zebaoth: Jag är den förste, och jag är den siste, och utan mig är ingen Gud. Och ho är mig lik, den der kallar och förkunnar, och bereder mig det, jag som folken sätter ifrå verldenes begynnelse? Låt dem förkunna tecken, och hvad komma skall. Frukter eder intet, och varer icke förskräckte. Hafver jag icke på den tiden låtit det höra, och förkunnat dig det? fy I ären min vittne: Är någor Gud utan mig? Ingen tröst är, jag vet ju ingen. De afgudamakare äro allesammans fåfängelige, och der de mycket af hålla är intet nyttigt; de äro deras vittne, och se intet, märka ock intet; derföre måste de på skam komma. Ho äro de som en gud göra, och gjuta en afgud, den intet nyttig är? Si, alle deras stallbröder komma på skam; ty de äro mästare utaf menniskom. Om de alle tillsammanträdde, så måste de likväl frukta sig, och på skam komma. Den ene smider jernet med tång, arbetar det i glödene, och bereder det med hammaren, och arbetar deruppå med alla sins arms magt; lider ock hunger, tilldess han icke mer förmår; dricker ock icke vatten, tilldess han vanmägtas.