Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 239) har Riksdagsfullmägtigen Carl Johan Kjellman från Jönköpings län, med anförande af de mångfaldiga olägenheter, som, efter motionärens förmenande, tillskyndats rikets jordbrukare genom det på sisthållna riksdag af Rikets Ständer fattade beslut om räntans frigifvande för vissa fall, hemställt, att ”lagen om räntans frihet måtte upphäfvas samt stadgandet i 9 Kap. 6 § Handels-Balken af 1734 års lag åter förklaras gällande, äfven i afseende på så kallade provisioner, eller, om detta ej kunde bifallas, att lagen om räntans frihet måtte suspenderas, intilldess allmänna hypoteksbanken kommit i tillfälle att fullgöra det med denna inrättning afsedda ändamål, att med lån bispringa fastighetsegare å landet”; och har denna motion, i hvilken Riksdagsfullmägtige Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län, Andreas Eskilsson och Behr Andersson, begge från Blekinge län, samt J. M. Björkman från Elfsborgs län instämt, blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad. Utskottet kan visserligen ej bestrida motionärens uppgift, att räntans frigifvande för vissa fall, genom deraf föranledd uppsägning af inteckningar, beredt många skuldsatte jordbrukare stor förlägenhet, och att denna ytterligare försvårats genom allmänna hypotheksbankens oförmåga att anskaffa de medel, som jordbrukarne påräknat att från densamma erhålla; men, för så vidt denna förlägenhet berott endast af den tillfälliga rubbning i kapitalernas placering, som oundvikligen skulle inträffa vid första tillämpningen af en författning, hvilken för alla andra yrken än jordbruket öppnade fri täflan om penningekapitalerna, torde svårigheterna numera kunna anses vara i det närmaste öfverståndna, sedan det, emot mångas förmodan, visat sig, att den allmänna räntefoten ej synnerligen höjt sig öfver den för fastighetslånen ännu gällande maximiräntan; och om de rörliga kapitalen ej af den större säkerhet, som nämnda lån medföra, kunna förmås att, Bih. UU JR. St.
Godnatt då, min bleka lilja, Vissnande i Nordansk og! Somna djupt och dö, du lilla; Du har lefvat nog . När se'n med bruden u nga Han vandrar skogens stig, Skall liten f ågel sjung a En helsning från dig . (Hon sjunker vanmäktig i de kringståendes armar. De bära henne bort.) V . INDELNINGEN ELL ER TAFLAN. ( Scen en densamma som i Andra Taf lan. ) FÖRSTA SCENEN. JAN. ( sitter på en bänk utanf ör sin stuga , sysselsatt med ett handarbete. Han sjunger ) Nu hafver j ag tjenat i femti runda år; Min styrk a den är bruten och g rånadt är mi tt hår. Så tungt är att lefva. Mig föddes en dotter så fag er och så skön; Hon v ari t all min glädje, hon varit all min lön. Så tungt är att lefva. Då syntes den Lede, f ör stor var lyckan min; Han snärjde så min bl omma och störde hennes sinn'. Så tungt är att lefva. Välsignad är Herren, som gaf och som tog : I djupan g raf han l åter väl gubben snart få ro. Så tungt är att lefva. ANDRA SCENEN. DEN FÖRRE. PROSTEN. God af ton, Jan Hansson. Hur är det med dig, stackars gu bbe? Gud välsigne vördig Prosten, som gör sej bes vär att fare lång väg , för att se te mej i mitt elände! Gunås, det kan foll inte vara annat än sorglig t och Jan. Prosten. 69 tungt i all denne olyck a, som kommet öfver mej. Men jag ska foll hoppas, att det blir bätter en gång. Är din hustru inte frisk ännu? Nej, hon ligger all t ill a sjuk än. Stackars Annika, hon tog sej så hårdt åf Annas olycka, att det är en Guds nåd, om hon nånsin kommer på benen igen. Nå, hur befinner sig Anna då? Vill det inte bli bättre med henne? Jo, jag kan foll inte annat säj a, än att det är en liten mån bätter, men mycke är det inte.
Man vill anmärka, att de, sorn sä lang tid qvarhällit sina Capitaler i Disconterne, må väl vidkännas denna förlust. Men må det tillåtas mig fråga, om det är brottsligt af Capitalisten att åtnöjas med 3 procents Ränta eller ännu möra, om det förtjenar näpst att man begagnar lagliga af Konung och Stander audtoriserade utvägar till sina penningars förräntande, elier örn Hazarden skall bestämma förlusterne vid en Rnnqveroute? Ty en ren Hazard är det i sanning, att deri ena Fordringsägaren kan hafva 2 års intresse uplupna på sin fordran, och den andra intet. För att öfvertygas härom, behöfves icke mera, än att blott erindra sig, det 3 procents Reverser, åtminstone här i HufvudStaden emottogos i allmänna rörelsen vid större liqvider, såsom mynt, då den uplupna Räntan beräknades och godtgjordes man ifrån man, hvarom dessa reverser bäst sjelfve vittna, medelst de täta påtecknade Ränteuträkningar. Om fördenskuld en sådan Obligation på 1000 R:d och ett år gammal blifvit i liqvid emellan enskilda emottagen den 3o:de sistl. September, och en annan af samma valeur, men utgifven samma dag, äfven blifvit på förenämde sätt nyttjad, så skulle den ena föilora g procent af sin lagliga Discontfordran och den andia 12, hvilket utredningssätt icke kan vara rättvist emellan lika qualificerade Fordringsägare, och sålunda icke haller bör af det allmänna begagnas. Man invänder val, att Ranken redan gjort all den up. offring, som är möjlig. Detta bevisar att frågan Ilade bordt förut beredas innan liquidationeii afgjordes: ty foidtingarnes bestämmande och er - Statsoch Bnnco-UtsJi. Betänhanden. 393 394 kännande borde väl hafva förutgätt. Men det fattade beslutet kari i min tanka ändock icke till intet göra eller förändra fordringarnes laglighet.
något knarrige pfalzgrefven; hennes barns bästa till själ o c h kropp låg ständigt i hennes tankar; så länge änkedrottningen Iefde, var h o n Hänsyn till fäderneslandets bästa förmådde hennes hugnad, o c h f ö r Gustaf A d o l f o c h hans Gustaf A d o l f att följa sin moders råd o c h slå gemål var h o n den vänligaste, trognaste syster. ur hågen en äktenskaplig förbindelse m e d en Hennes medkänsla o c h omtanka f ö r de fattiga undersåte, o c h äfven af samma hänsyn förmådo c h lidande voro f ö r hennes tid högst ovanliga. des han att vid d e t brandenburgska hofvet söka Gustaf A d o l f besökte, så ofta han kunde, Stegeborg, talade m e d systern o m d e stora tidsfrågorna o c h de små dagshändelserna. färglagdt 391 afton o c h blefvo utvisade från tvänne värdshus, därför att m a n t o g dem f ö r engelska officerare, hvilka f ö r tillfället gjort sig ett dåligt namn f ö r lösa seder. F ö l j a n d e dag väckte de båda främlingarne hoffolkets undran, då de b e - vistade gudstjänsten i slottskyrkan. Ä n mor undran väcktes därigenom att de inbjödos till kurfurstinnan Anna. Gustaf A d o l f fick där göra bekantskap m e d hennes dotter, den tjuguettåriga prinsessan Maria E l e o n o r a. Hennes fägring piisas af alla, äfven sedan åren o c h sorgerna borttagit ungdomsbehaget. D e afbildningar vi af henne äga motsvara dock knappast de förväntningar, samtidas skildringar framkalla. H o n hade o c k andra egenskaper att tjusa ett manligt, kraftigt lynne. H o n var ytterligt liflig, ombytlig, behagsjuk o c h passionerad. H a n blef enda föremål f ö r hennes ö m h e t, tillgifvenhet o c h tillbedjan, han blef hela hennes värld. Änkedrottningen o c h pfalzgrefvinnan uttrycka sin glädje öfver deras lycka.
At alla Tomrägare äga en mot Tomternas anta! och storlek ägande del i dessa gemensamma Bränneriet-, samt i följe deraf at hwarje sä Tomrägare, som andre innewänare köper sitt behof af drank, och tvid utdelning af Bränneriets afkastning får sin tilhöriga del, sedan Krono-(ionIribution och öfriga Utgifter blifwit afdragne. 5:0. At Bränneri-inrättningen endast under desse wilkor borde af Staderne utöfwas, pä det ej någon enskild, än mindre någon siags (korporation deraf ma njuta winsten, och synnerligast allt ^rrenderaf förekommas. 6:0. At til Tomtägares förmon, som draga Stadens tunga, all Brännwins-clisrili^ringmätte fä ätfölja deras Bränneri-rätt, pä sätt de wid Brannerierne mäge inrätta samma förädling. 7:0. At i fall någon Tomtägare ej will eller kan deltaga i denna rättighets Utöfning, en sädan dä ma fä til annan Tomrägare densamma öfwerjäla, för den tid han Tomren äger. 8:0. Ar under Städernes Tomtägare mäge inbegripas alla de som aga nägvn fasiiech.c mom Städernes omräde och k-da under deras ^uriscliÄion. 9:0. At Skäderne, dä del med Kronans fördel instämmer, bör först köpa sine ladesbchof ur Länets allmänna innan de sadanr frän Landsorterne eller Utrikes ifrån inkomma lära; och för öfr-gl, at til ett wihk centun» werkställa bränning med kohl och stenkohl; och ro:o. Ak Den !4 Mars. 627 ro:o. At Städernes eller Kronans Betjente stola iakttaga , ar tilwerkningen af Branwinet har sin godhet och styrka. Jag har haft dey äran förslagsvis namna detta, och kommer nu til ytterligare fragan om Stocksholm och Götheborg.
Ingen förtänker våra grannar att de finna det oangenämt att nödgas erkänna, huru de år 1814 lågo under både i milit&amp;riskt afseende och i materiella resurser; men då deras folknumerär förhöll sig till Sveriges såsom 1 till 3, ligger deruti ingen skam; och det är dem långt mindre värdigt att förvrida historien, för att kunna frigöra sig från förpligtelser, som hvaije annan nation skulle frivilligt erkänna och åtaga sig. Hr W. söker bestrida en annan svensk författares yttrande att det var - först när allt motstånd vidare syntes omöjligt, som stortinget antog föreningen, förmenande detsamma blott vara » delvis sanning, för så vidt det angår personalunionen, och ej sanning med afseende å vilkoren ». Men allt detta är falskt, såsom hvar och en vet, och förf. behöfver, för att inse detta, blott erinra sig att, sedan de svenska kommissarierne framlagt sina fordringar och förslag, hvilka innehöllo föreningens vilkor, så motsatte sig stortingets flertal, i följd af sin okunnighet om landets tillstånd och sin ovilja mot Sverige, föreningen ända till dess Carl Johan kategoriskt förklarade att, om de icke den 20 Oktober, sista stille-ståndsdagen, hade antagit föreningen, skulle han återkalla den hemtågande svenska armén. Det var således påminnelsen om denna armé och det än mera än förut » ödeläggande krig », vid uttömda l^jelpkällor, såsom Treschow erinrade, som bragte norrmännen till att den föreskrifna dagen antaga föreningen. Man behöfver också blott läsa den norska grundlagen och riksakten, för att inse, huru, trots den sällsporda eftergifvenhet från Sverige, som deri röjes, detta senares öfvermakt och principala ställningpå tillräckligt många ställen framlyser, för att ej kunna misskännas. Eedan l: sta § i dessa båda föreningsfördrag visar, huru falskt detta oaflåtligen upprepade tal om Norges jemlikhet är; ty den säger blott att » Norge skall vara ett fritt och ejelfständigt rike, som ej kan delas eller afhändas, förenadt med Sverige under en konung ».
Följderna af dessa förhållanden blefvo ock märkbarare tidigt påföljde vår: potates utgör den hufvudsakligaste födan, särdeles för de fattigare klasserne, och då nu till bristen derpå, jemte varans synnerliga fördyrande, kom en alldeles utomordentlig stegring af priserne å spannmål, såsom följd af missväxten inom de fleste länder i Europa, äfvensom lill en början inom orten saknades tillgång på spannmål, så inträffade verklig hungersnöd bland de fattigare klasserne; men denna förmildrades dock snart och de svåraste följderne afbjelptes genom de understöd, som dels af Kongl. Maj:t nådigst förunnades, medelst ett anslag af 50,000 R:dr Banko, deraf 1,000 R:dr såsom gäfva och resten såsom räntefritt lån, dels ock genom enskilda bidrag till belopp af omkring 12,000 R:dr; äfvensom genom den hjelp länets bättre lottade invånare omedelbarligen lemnade åt nödlidande. Vid förvaltningen och fördelningen af undsättningsmedlen erhöll Länsstyrelsen lika nitiskt som verksamt biträde af så väl härvarande hushållningssällskaps förvaltningsutskott, som en särskildt bildad undsättningskomité, och det blef genom de gemensamma bernödanderne möjligt, alt icke allenast tillhandahålla hvad som oundgängligen erfordrades till brödföda och utsäde, utan ock Berättelse öfver Blekinge Län för åren 1843—1847. 2 10 bespara af statsmedlen närmare 14,000 R:dr samt af gåfvomedlen för framlida behof 2,000 R:dr. Vigtig var ock den hjelp, som i nödens stund, då alla andra tillgångar å spannmål voro medtagne, erhölls derigenom, att Kongl. Majit tillät utlemnande från Flottans magasiner i Carlskrona af 6 å 700 tunnor spannmål. Sistlidet år 1847 lemnade i afseende på skörden ett ganska fördelaktigt resultat.
Sjöpass; se Pass. Skiljobref i äktenskap och trolofningar — 25 Skuldebref af alla slag, godkända räkningar, godkända eller protesterade vexlar och enskilda assignulioner, de må innehafvas af enskilda personer eller publika verk, böra, då de för domaren eller exseluilor uppvisas, förses med stämpel till 30 öre för hvarje fulla 100 R:dr af det kapitalvärde, med afseende hvarå uppvisandet för intecknings vinnande sker eller hvarför betalning sökes; dock äro dessa handlingar från stämpel fria när de i konkurs bevakas. Tillståndsbevis till handels idkande, ulan burskap 8: — Tillståndsbevis lill anläggande af bergverk, mauufakturier, sågar, pappersoch andra bruk 15: — Tillståndsbref att hålla näring och kaffe samt mera dylikt, hvarmed burskap icke är förenadt: i Stockholm och Göteborg 6: — i första och andra klassens städer 4: — i de öfriga och på landet 2: — Transportbref ä Krono-rusthåll; se Öfverlåtelse. TuHkammarepnss; se Pass. Undant r/g s-kantra k t; s e FördelsIon t ra k t. Vexlar; se Prima-vexlar. Fåg-a Hester till läns erhållande — 25. Äktenskaps förord 3: — Öfverlåtelseoch Transportbref å Krono-rusthåll förses nied stämpel enligt samma grund, som andra köpebref; men för Öfver - låtelseeller Transportbref ä Kronohemman, med hälften mindre än vanliga köpebref och för skalllagda nybyggen med Ijerdedelen. 28 ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, i\:o 135. § 7. Om undantag från de uti §§ 3, 4, 5 och 6 intagna stadganden. t:o. Från ali stämpel befrias:
Vid hvarje företag, gå vi lätt miste om teffscten, ty då frihet urartar till sjelfsvåld, så är förtsoendet förloradt. Vårt gamla Sverige anfördt af sira goda Konungar, har så ofta varit eit lycki gt ex.nv fiel för yerlden, både i vapenbragd och uppysniog, och nu är åter dep tidepunkt inne då under Carl johans befäl, Sverige redan genom det förra utmärkt sig och skall säkert ntl genom ljusets varsamma spridande förtjena sig kommande tidehvarfs välsignelser. I anledning häraf får jag hos Högvälbor» be Herr Grefven och LandtMarskalken ödmjukast anhålla att ConstitutionsUtskottets Betänkande tillika med denna anmärkning måtte åtefremitteras, K:o 4. • Herr Montgommery, Gujtaft Då jag vid sista Plenum begärde bordläggandet af Höglofl. ConstitutionsUtskottetä Memorial om upphäfvåndé af 8 Mornentet i 4 §. TryckfrihefsFörordningen, var min afsigt att utarbeta ett alternativ i denna vigtiga fråga, hvarom jag nu sökt stadga min öfverty - Den 21 Maji f. m. Si? geise och har jag derföre den äran att åtminstone tili nå^on del utvickla densamma. Gencrh en vidlyftig framställning behöfver jag icke att, inom denna upplysta samling, ådagaläggadet mpgtpaliggahde, det.grannlaga, i synnerhet under nuvarande förhållande i politiskt afseende serdeles afgörande och vigtiga af detta ämne. Deri innefattas Nationens lugn, Nationer.j oberoende-; Konungamaktens helgd-; bådas fredande, enäkildta medborgares okränkbarnet elier kränkbarhet xiii namn, heder och åraDet allmännas och enskddtgs val eller ve béror således i mer eller mindre mohn på detta ämnes mer ellér mindre värdiga afgörande j en framtid. Det är alltså tillbörligt att det skärskådas hoga och mångsidigt. Man skulle väl kunna invända att det tillägg eller denna infogning tillkommit i 4 §.
Betänkande N.o 47. 7 tagas; samt att, lill förekommande af tvister, i afseende å classificeringen af de befattningar, hvilkas innehafvare äro till inqvartering berättigade, måtte, enligt Stats-Contorets förslag, bestämmas och anses såsom Capitaines vederlikar: Regements-Läkare och Pastorer; såsom Lieutenanters: Auditeurer, Regementsskrifvare, Regements-Bokhållare, BataljonsLäkare, Tyg-Ammunitionsoch Bevärings-Vaktare, Cancellister, Kammarskrifvare, Material-Bokhållare, Esqvadrons-Predikanter; såsom Under-Officerares: Tygskrifvare, Mönsterskrifvare, Rustmästare, Under-Läkare, Häst-Läkare, Handtverksmästare, Vaktmästare; såsom Manskapets: Handtverksgesäller. Beträffande frågan om och när inqvarterings-förmonerne böra utgå in natura eller i contant; så har Kongl. Majit i Nåder ansett det stadgande böra vidtagas, att garnisonerande inqvarteringstagare i de 6 första classerne, som icke i Kronans hus kunna inrymmas, alltid böra emottaga inqvartering i contant, samt att inqvarteringen äfven för manskapet må med optionsrätt uppbäras af Regementseller Compagnie-Cheferne, emot förbindelse att hålla manskapet med rum, men som af staden borde in natura lemnäs, der sådant åtagande icke å de förres sida eger rum. Utskotten deremot, som i 1720 års Inqvarterings-Ordning funnit det stadgande, att ”ingen, som vill hålla inqvartering in natura, skall vara skyldig att betala med penningar”, hafva trott det leda till en allt för stor, af nödvändighet eller behof ingalunda påkallad tunga för städerne, att, då inqvarteringstagare icke kunna inrymmas i Kronans hus, men städerne kunna och finna för sig förmonligast att prestera tjenlige rum, i stället att betala contant, en sådan rättighet skulle vara dem betagen.
Då häremot handlas, brytes Gudsoch »folkalag, samt alla de heligaste förbindelser af ed »och samvete; hvilket Gud flerestädes i sitt ord ho»tat på det svåraste att hämnas. Då andre dertill »uppretas, kommer jemväl deras synd på anstiftarens »hufvud; äfvensom de nyligen aflidnes blod ropar öf»ver dem, som varit anledning och orsak till deras »brott. Den Högste har förlänt Eders Kongl. Maj:t »många höga konungsliga egenskaper. Han låte sin »sanna fruktan och kärlek mot undersåtarne alltid »vara deribland de yppersta! Herren, som försett »Eders Maj:t med högt förstånd och vitter kunskap, »han inplante i Eders Maj:ts hjerta, att Herrans »fruktan är den enda sanna visheten, och att fly det »onda, det är förståndighet. I sådan stil och anda var hela skrifvelsen affattad. För första gången lade Lovisa Ulrika band på sitt lynne; afhörde med skenbart lugn de utskickades andragande; bemötte dem värdigt, men artigt; lofvade presteståndet ett skriftligt svar, hvarmed hon hoppades de vördige fäderne skulle blifva tillfredsställda, och inneslöt, vid afskedstagandet, sig med gemål och barn i presterskapets vänskap och förböner. Sedan första uppbrusningen hos Lovisa Ulrika var förbi, öfvertänkte hon sin ställning och började, som det heter på hvardagsspråket, draga öronen åt sig. Mera snille än hon, har aldrig någon kunglig person i Sverige haft, hvarken före eller efter henne (hennes äldste son ej ens undantagen), och det kunde således ej fela, att när lynnets hetta svalnat, hon skulle veta att skicka sig i de nya brydsamma omständigheter, som inträdt. Hon hade räknat på sammansvärjningens framgång, och den hade dränkts i de sammansvurnes blod. Hon hade trott, att hennes brors, den Store Fredriks, namn skulle hänföra en del och skrämma andra; men hotet hade retat till hämnd, i stället att injaga fruktan.
Jag medgifver visserligen att en stor makt är tillerkänd enmmunerna i afseende på sättet att tillhålla barn att gå i skolan, nemi. då barnen vanvårdas af sina föräldrar; och jag kan icke bestrida att föräldrar hafva en viss rättighet öfver sina barn, och att denna rättighet bör af lagstiftaren respecteras; men jag kan icke föreställa mig alt denna rättighet någonsin kan få gå så långt, att föräldrarne skulle äga att vanvårda barn, och till vanvårdande måtte höra felaktig eller bristande undervisning i de kunskapsgrenar, som man såsom christen och medborgare i Staten måste hafva inhemtat. Månne det allmänna skall vinna på att dessa barn utaf brist på undervisning sakna icke blott förmågan att skaffa sig sin bergning, utan äfven den enskilda tillfredsställelsen som bildningen skänker? Man har sagt, att församlingarna sjelfva borde få lagstifta i dessa fall; men om det tilläts, så skulle resultatet komma att rätta sig efter pluralitetens uppfattning af ämnet, och följden deraf under en tilltagande folkökning blifva ökad fatligdom och osedlighet; ty, den som icke från barndomen blifvit vand att tänka sedligt och handla derefter och att på ett nyttigt sätt använda sina krafter, honom skall måhända snart fattas förmågan ali försörja sig, tv fattigdomen härrör ofta från brist på undervisning och uppfostran, och der dessa brister visa sig, måste lagstiftaren komma till hjelp. Jag betviflar alt vi skulle gå framåt och fruktar att vi uti våra egoistiska tider snarare skulle gå tillbaka om församlingarna finge rättighet att sjelfva bestämma föreskrifterna uti denna vigtiga gren af statsbestyret. Jag tror derföre att lagstiftningen oundvikligen bör mellankomma med sådana stadganden och controller på deras efterlefnad, att föräldrar gifva sina barn en sådan uppfostran att de må blifva menniskor i ordets sanna bemärkelse. Min erfarenhet uti den landsort, der jag är boende, har sagt mig att barns uppfostran vanvårdas icke blott inom de fattigare utan Den io Februari e. m. 185 nLan äfven inom de förmögnare classerna. Äfven jag kan göra en eller annan anmärkning mot de efterföljande §§:na, men jag uppskjuter det lill dess vi komma till dem; ty härur endast fråga om grundprincipens antagande.
NederlagsfrihCtens verkningar icke kunna bedömas - 'Den 17 Juli. dömas efter de Tabeller, som åtfölja Utskottets Betänkande; att tillåtelsen till införsel af alla slåss bomulls-varor var föranledt af Riksens Ständers, år 1812 bestämdt uttryckta önskan; att prisernas uppstegvande på föda-ämnen vore en orättvisa emot de Raringar, hvilkas .Idkare consumera de jordens alster, sorn af Fandtmannerl frambringas, att de föreslagna fastiglrets-lånen väl torde i närvarande stund vara en oundviklig nödhjelp, men af hvilken man snart agde att tilläfventyrs befara skadliga följder; att er* farenheten synes tala emot hoppet af de föreslagna Förbuds-Författningarna; att ehuru en Journal, sorn den, hvars utgifvande Utskottet föreslår, väl skulle göra nytta, en slik anstalt likväl icke tillhörde Riksens Ständer, utan antingen den enskilta fliten eller den verkställande xnagten. Herr, Riskoppen Doctor Tingstadius anset sig icke kunna bifalla Utskottets förenämde förslag angående utgifvandet af en Stats Oeconomisk Journal. Herr Prosten Svedelius och Herr Doctor’ Renström anmärka, att den föreslagna förhöjda tullen och consuintions afgiften på caffe vore olärnplig och för ändamålet otjenlig , och föreslå ett totalt förbud så väl emot införsel, som förbrukning af denna vara. Herr Prosten Thyselius yttrar den tankä, att tullen på utländska varor ej bör så förhöjas att lurendrägerier derigenom föranledas.
Den M Maj, ifråga parande för menskligheten välgörande Inrättning marte till verkställighet befordras, helst en af .Landets Invånare redan upplåtit en plats, pa den honom tillhöriga Östergarnsholmen, hvilken allmänt anses vara det för ändamålet tjenligaste ställe, och hvarest Fyrbåken samt Fyrvaktarens boställe få utan någon afgift för platsen uppföras. I anledning af de underrättelser, Utskottet, i detta ämne förskaffat sig, får Utskottet anmäla, att sedan hos Kongl. Maj:t Riksens Ständer vid 1812 års Kiksdag i underdånighet fram. ställt nyttan och nödvändigheten af en I'yrbåks anläggande å Östergarnsholmen utanför Gottlands östra redd, har Kongl. Majit i Nåder anbefallt Förvaltningen af Sjö • Arenderna att infordra Kongl. Majus Befallningshafvande» på Gottland yttrande, huruvida berörde ställe vore det tjenligaste tilt "Fyrbåk» anläggande, och att derefter tili Kongl. Majit inkomma så väl med eget underdånigt utlåtande, sorn project.ritningar och kost, nads-förslag till Byggnadens verkställande; i underdånig följd hvaraf Förvaltningen uti skrifvelse af den 1 Februari sistlidet år, jemte insändande af nyssnämnda handlingar, underdånigst andragif, hvad ej mindre Konungens Befallningshafvande, samt f. d. Öfver-Directeuren vid Lotsverket Herr Öfversten af Schultén dervid föreslagit, än ock hvad; Förvaltningen för dess del ansett böra vid Fyrbåkens anläggande iakttagas; jnen som, på Kongl, Majus Nådiga befallning, project till förändrad organisation af Lots-Verkets Styrelse redan vöre utarbetadt och komme att Kongl, Den 11 Maj. *47 Kongl.