Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„ Sekreterarne i de öfriga Utskotten, äfvensom Sekreteraren i Stats-Utskottet för Riksgäldsverket rörande ärenden, hvardera „ „ 175. Notarierne i Stats-Utskottet samt den derstädes anställde Kamererare, hvardera „ „ 120. „ Notarierne i de öfriga Utskotten, hvardera „ „ 105. „ Kanslisterne i Stats-Utskottet, hvardera „ „ 90. Kanslisterne i de öfrige Utskotten, hvardera „ „ 75. Beträffande den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda vaktbetjeniug, hafva Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, uti samma skrifvelser, likaledes föreslagit, att aflöningen för denna betjening, hvilken utgöres hos Ridderskapet och Adeln af 6, hos Preste-Ståndet af 4, hos Borgare-Ståndet af 6 och hos Bonde-Ståndet af likaledes 6 personer, måtte för det närvarande bestämmas, att för hvar och en vaktbetjent utgå med Två Riksdaler Riksmynt om dagen från tjenstgör ingens början och äfven utbetalas vid slutet af hvarje månad, samt att med afgörandet, Stats-Utskottets Memorial N:o 8. 1 huruvida någon förhöjning erfordrades uti den sålunda föreslagna aflöningen, hvilken motsvarade hvad vaktbetjoningen under flera föregående riksdagar åtnjutit, måtte uppskjutas, intilldess aflöningen för Kansli-personalen komme att slutligen bestämmas.
Slutligen började äfven de gamla generalerna få korn på h o n o m, så att han blef antagen som aspirant vid staben o c h reste u p p till hufvudstaden s o m d ' Artagnan till Ludvig X I l L s Paris, ty bägge väntade ungefär lika mycket af en gifmild framtid. Försedd m e d rikliga rekommendationer och med ett namn, s o m ännu gick tämligen bra som borgen, blef han gunstigt mottagen i sällskapslifvet. Där träffade han snart sin belle dame sans merci o c h hon lärde h o n o m snart intigheten af hans stolta eröfraredrömmar, hon stal hans aktning för sig själf, hans förhoppningar o c h kraft. H o n sade sig älska h o n o m såsom h o n sagt sig älska så många gånger förut, och han trodde henne, m i n stackars vän, han trodde henne trots allt s o m sades, att h o n hade en annan rikare förbindelse, o c h att han själf endast tjänade som reserv, ifall denne andre skulle klicka. En dag frågade han henne härom, bad henne ärligt att af kärleksfullt öfverseende med Af \ L n t M U Redan i888~intygade prof. Joh. Lang i Lund, att HultmansgCacao var fullt lika med van Houtens Cacao. Hultmans Cacao kan således varmt rekommenderas till hvarje husmoder. IDUN 364 hans svaghet skingra de tvifvel, s o m ovillkorligen uppstått. — Men då, fröken Märta, svängde h o n o m på klacken o c h skrattade o c h gick, gick bort att varda den andres m a k a. » Berndt Bergk tystnade ett ögonblick, o c h den hos h o n o m sällsynta kraftigheten h o s de sista orden var borta, då han fortfor: » Under denna tid hade han skamligt vårdslösat sin tjänstgöring, s o m j u skulle visa h v a d han egentligen dugde till, o c h man lät h o n o m förstå, att vägen till befordran var stängd, att hans utsikter vid staben krympt ihop till ett intet. Nå, detta kunde knappast smärta h o n o m m e r; det första slaget svider alltid grymmast.
Messias skall grundlägga, är visserligen ett judiskt verldsrike, men blir i stigande andlig utveckling förklaradt till ett himmelskt rike. De fromme hafva dessförinnan att genomlefva en stormig tid, en „svärdsperiod“, såsom Henoch kallar den, under hvilken de hedniska folken, förfärade öfver Israels återuppståndna och kringsiggripande magt, skola samla sina yttersta krafter, för att tillintetgöra det. Deras skyddsenglar (Dan. 10, 13, 14; 20 21; 11, 1, 2; 12, 1; Zach. 6, 1–8) skola församla sig, rikta sina anleten mot öster till Gog och Magog, till parther och meder och ingifva deras konungar en stridsanda, så att de som lejon frambryta ur sina läger och med otaliga skaror anstorma mot det heliga landet. [Henoch kap. 56]. Men Jerusalem, de rättfärdiges stad, blir ett hinder för deras hästar, och en förvirringens ande skall komma öfver dem, så att de strida inbördes och nedergöra hvarandra. Sedan friden blifvit upprättad genom det messianska rikets fullständiga seger öfver de fiendtliga folken, skall Gud uppfylla det löfte, som han genom Hesekiel (37, 12–14) gifvit, att alla fromma Abrahams barn, hvilkas ben hvila i främmande land, skola uppväckas och återföras till deras faders land, på det att äfven de till lön för sin fromhet skola få njuta af Israels triumf och smaka Messias’ rikes frid och sällhet. Men ej blott till dem skall uppståndelsen sträcka sig: alla afsomnade slägten, israeliter och hedningar, rättfärdige och orättfärdige skola i grifterna höra Herrans röst och infinna sig till domen (Joel 3, 2, 12; Dan. 13, 2 „Och i de dagarne skall jorden återgifva hvad henne anförtroddes, och Hades 29 återgifva hvad det anförtroddes, och Förderfvet 30 återgifva hvad det är skyldigt. Och han [Gud] skall utvälja de rättfärdige och helige bland dem, ty dagen är kommen, att de skola räddas.
93 § angående anslaget till national-museibyggnaden, motsvarar 84 § i 1845 års reglemente och grundar sig för öfrigt på 65:te punkten i sednast åberopade utlåtande. 94 § angående liqviderandet af återstående köpesumman för ingeniören J. Wahlbergs natural-historiska samlingar, grundar sig på 62 punkten i samma utlåtande. 95 § angående anslaget för ombyggnaden af veterinär-inrättningens smedja, grundar sig på 60:de punkten i samma utlåtande. 96 § angående inköp och bebyggande af prestbostället! inom Lekvattnets och Bogens kapellförsamlingar i Wermland, grundar sig på 57:de punkten i samma utlåtande, efter iakttagandet af den deruti, enligt förstärkta Stats-utskottets memorial N:o 268, beslutade förändring. 97 § angående anslag till utgifvande af läseböcker för allmogen, grundar sig på Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 42. 98 5 angående innevarande års anslag för fattigvården, grundar sig på 46:te punkten af Stats-uLskottets utlåtande N:o 124. 99 § angående det beviljade serskilda anslaget för Serafimer-lasarettet, grundar sig på 48:de punkten i samma utlåtande. 100 § angående anslaget för borgmästares och kommissions-landtmätares 4 Stats-Utskollels Men.oriatj N.o■ 3oS. pensionering, innefallar Rikets Ständers beslut enligt Utskottets utlåtande N:o 153. 101 § angående understöd för den armeens pensionskassa åliggande pensio nerings-skyldigbet, grundar sig på förstärkta Stats-utskottets memorial N:o 270 oell innehåller ett af Utskottet nu föreslaget tillägg, att den brist i kassans inkomster, som genom statsanslaget skall godtgöras, bör genom afslutade läkenskaper vara till beloppet bestämd. 102 § angående det för reparerandet af Linköpings domkyrka beviljade län, innehåller Rikets Ständers beslut enligt förstärkta Stats-utskottels memorial N:o 271.
Med orden: ”nyssnämnde belopp,” som stå på andra raden nedifrån uti 2:dra mom , förstår näml. jag för min del minimi-beloppet af afgiften, och ingalunda det belopp, som taxenskomitéen framdeles kan komma att bestämma. Om således en person vill hålla ett utskänkningsställe vid ett läger, så skall han i förskott erlägga minimi-beloppet af afgiften för 14 dagar. Jag erkänner, att man tydligare, än Utsk. gjort det, hade kunnat uttrycka detta, men jag tror dock icke att det bör leda till något missförstånd. Gr. Lagerbjelke: Då Hr von Hartmansdorff afgaf sin reservation, var kanpetals-afgiften bestämd till 16 sk. b:ko för hvarje, lill utskänkning beräknad kanna. Den har nu genom 158 Den 9 Augusti f. ni. R. o. Ad:s beslut blifvit nedsatt till 8 sk., oell det är då gifvet att minimi-afgiften, i fall R. o. Ad. bibehåller en månad såsom kortaste tiden, skall i sjelfva verket blifva på runstycket densamma, som Hr von Hartmanansdorff i sin reservation afsell. Sedan nu denna afgift blifvit nedsatt, och minimi-afgiften således för en månad endast upgår till 8 R:dr ltt sk., så (yekes detta verkligen icke vara en stor summa att någon utskänkning bör tillåtas, dervid denna summa bléfve så öfverdrifven att man icke ansåg sig kunna pålägga utskänkaren densamma. Jag kan således, under nuvande förhållanden, icke ingå på alt göra någon inskränkning uti den af Utsk. föreslagna kortaste tiden, eller 1 månad. I afseende på det 2:dra morn., som Hr Printzensköld ansett vara otydligt, förenar jag mig med en annan föregående, talare deruti, att äfven jag anser detta mom. tydligen uttrycka, att minimi-afgiften skall förskottsvis erläggas, hvilket jag tror Hr Printzensköld äfven hafva åsyftat. Frih. Raab: Jag instämmer i den tolkning af §:s ordalydelse, som Gr. Lagerbjelke och Frih. af Ugglas afgifvit, och tror verkligen att Hr Printzensköld misstagit sig.
Maj:t vill, i anledning häraf, till Rakets Ständer i Nåder öfverlemna, huruvida, på de af Piteå Stads Magistrat och Äldste anförda samt af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vitsordade skäl, ofvanherörde ansökning bifallas. Kongl. Maj:f förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii i83,j. Närvarande : Hans Excellence Justitia: Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Äiendena Herr Grefve af Wetterstedt, . 3a Kongl. Majus Tidigt Proposition. Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärdj Friherre Åkerhjelm_, F. d. Presidenten Poppius j Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim _, Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreleraren uppläste till justering ett, uppå Kongl. Majits förut meddelade Nådiga befallning, uppsatt Förslag till Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, om eftergift af ett Dana-arf till förmon för Piteå Stad. Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets Ledamöters underdåniga tillstyrkande, detta Förslag, som finnes Protocollet bilagdt, i Nåder gilla, och Kongl. Maj:t befallde, att Dess Nådiga Skrifvelse i ämnet skulle, i enlighet härmed, till Rikets Ständer under denna dag expedieras. Ut supra* Ex Protocollo S. G. Schyberg. Ankom i afskrift till Exp. Ulsk. den i3 Febr. kl 10 f. ra. KONGL.
Enär priset å 1 Skfå svafvel i den af Kommillerade uppgjorda beräkning är upptagit till 21 R:dr 5 sk. 2,4 rst., ulan några sådana afdrag, som vid beräkning af svafvel-leveransens värde godtgjorts bruksegaren, men någon förlust vid den föreslagna förändringen i skatt-skyldigheten icke för bruksegaren uppkomme, derest berörde afdrag, såsom ske bort. älven vid tiondens beräknande iakttagits, anse Kollegierna någon ersättning för denna förändring, på sätt Kommilterade föreslagit, icke kunna ifrågakomma, utan det i sådant afseende utförda kapital 1,598 R:dr 41 sk. 10 rsl. Banko böra från liqviden uteslutas. 7:o) Allmänning arne. Till fullgörande af Kongl. Maj:ts uti den nådiga remissen meddelade föreskrift, att närmare utreda förhållandet med de vilkor, hvarunder bruket fått sig nyttjande-rätten till allmänningarne upplåten, anföra Kollegierna: att vid den år 1814 vid bruket hållna undersökning bruksegaren, enligt livad undersöknings-protokollet innehölle, förklarat sig icke innehafva några handlingar, som visade, när östra allmänningen blifvit till svafvelbruket anslagen, och att någon sådan ej heller sedermera blifvit företedd. Den äldsta handling, som blifvit förevisad, hvari allmänningen omtalas, vore ett undersöknings-protokoll af bergmästaren Sneckenberg af den 22 Maj 1095, hvaribland annat omnämnes, att skogen vid tillfället blef besigtigad och huru den befanns. Sedermera nämndes i Landshöfdingen Cronhjelms bergsransakning af den t Oktober 1 708, att allmogen sökte tillökning i betalningen för veden, i anseende dertill att på bruks-allmänningen ej mera vore ali tillgå. Enligt bruksegarens uppgift vid undersökningen 1814, bade skogen blifvit år 1710 uppmätt och på karta lagd af Landtmätaren N. Ever, under litel: "Karta öfver Svafvelbruks-allmänningen. ” Genom Bergs—kollegii beslut af den 8 December 1709 tillförsäkrades
Sedan nu luften blifvit fri och jemlikhet proklamerad inom kadettcorpsen, vaknade hos Ridderstad behofvet att ge uttryck åt hvad som föregick i hans inre. Det både fysiskt och moraliskt pröfvande under de föregående striderna vid denna undervisningsanstalt hade ytterligare utvecklat och härdat honom. Lyriken är, som bekant, den individuela känslans naturligaste form och detta skaldeslag förblef också alltid Ridderstads starkaste sida. Ridderstads småsaker i denna rigtning ådrogo sig snart uppmärksamhet och saknade icke uppmuntran. En dag fann han i sin spensficka en liten breflapp med följande rader: »Ditt rönta snilles frö Skall du till mognad drifva; De träd, hvars blommor dö, Ej några frukter gifva!» För ett frö är en daggdroppe nog. De poetiska anlagen svälde ut vid detta lystringsord från en som ville visa, utan att synas, och Ridderstad hängaf sig från den stunden åt litterära sysselsättningar. Men tjenstgöringsreglementet var ingen vetenskap att ösa ur: det var tvångströjan på all sjelfständighet, inre såväl som yttre. Ridderstad skref ifrigt till sin far, bedjande att få studera i Upsala för att sedan beträda någon annan bana. »Bli fisk, när man är född roffågel!» tänkte den gamle adelsmannen och afslog tvärt. Den unge Ridderstad måste fortsätta vid krigsakademien. De militära praktiska öfningarna misshagade honom dock icke. I fäktkonsten gör sig individualiteten gällande; i fälttjensten ligger ofta utkastet till ett litet epos. Klart att äfven detta skulle inverka på en ande, som redan, i följd af sin första uppfostran, var något af skogsdufva i förening med något af hafsörn. År 1829 firades inom riket Ansgarii jubelfest, och Ridderstad utsågs af sina kamrater att tolka festens betydelse. Vid samma tid utgåfvo kadetterna små skrifna tidningar. Pennan började redan taga lofven af käppen. Så blef Ridderstad tidigt publicist. Dåvarande kronprinsen, sedermera konung Oscar, återkom från ett besök i Petersburg.
Jag hade dä äran förklara, och jag gör det jemväl nu, att jag icke inser hvad inflytande denna delning kan hafva pä frågans afgörande. Först och främst går det väl icke an, att skilja emellan hufvudsatsen eller huruvida ändring skall ske, och sjelfva tillämpningsåtgärden. Det visades i går af en värd talare, Hr Gripenstedt, alt om man sä går till väga blir af den första delen ett intet, — ett alldeles tomt beslut. I alla fall, man må nu göra afseende på punktens delning eller icke, så kan man väl dock icke bestrida, att saken rörer statsregleringen. Ty äfven om jag håller mig till början af punkten eller till den allmänna satsen att de indelta räntorna skola indragas, så är det väl en betydlig skillnad i statsregleringen om dessa räntor varda kronan behållna eller icke. Man har äfven vidare åberopat ett förut gjordt påstående, eller att R. o. Ad. och PresteSt. icke skola fattat något beslut ang:de den sednare delen af punkten eller i fråga om tillämpningsåtgärden. Om så vore förhållandet hade R. O. Ad. samt PresteSt. begått en stor olaglighet, ty grundlagen säger uttryckligen alt då en fråga efter andra bordläggningen företages skall den ovilkorligen afgöras. Då R. o. Ad. beslöt att lägga den sednare delen af denna punkt till handlingarne, så skedde detta endast af den grund att Ståndet ansåg förslaget i denna del vara förfallet lill följd af afslaget ä den förra delen, hvadan sålunda ett ytterligare beslut om afslag icke var erforderligt. Sålunda mäste denna punkt anses vara i sin helhet afslagen. Att förfara på annat sätt och sedermera påstå att man icke pröfvat frågan, innebure ett sönderryckande af alla parlamentariska former. På grund af hvad jag nu och förut anfört, förnyar jag min anhållan om återremiss. Frih. Cederström: Det är besynnerligt att man sedan riksdagen framskridit så långt som nu, ändock icke hunnit göra sig bekant med det formella behandlingssättet af riksdagens ärender, utan att man tror sig kunna omskapa förslag från ett Utsk., sedan frågan 2:ne gånger efter återremissen förevarit.
Den i 5 Januari i. 33 Bevillningens fördelning, samt för Tallen och öfrige Bevillningars utgörande; så hade BondeStåndet beslutat, det skulle de öfrige RiksStånden inbjudas, att med BondeStåndet förena sig uti Remiss till Statsoch BevillningsUtskotten, med anmodan, att inom de, af Anders Danielsson föreslagne, tider till RiksStånden inkomma med Utlåtande i de ämnen Anders Danielssons Memorial innehåller. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att hvad angick frågan, huruvida för pröfning af de hos Ridderskapet och Adeln väckte ofvanberörde motioner om all jords lika beskattning m. m. ett särskildt Utskott kunde finnas nödigt, hade Ridderskapet och Adeln redan den 22 sisth December e. m. fattat sitt beslut, hvilket skulle blifva Hedervärda BondeStåndet meddeladt; och skulle de ämnen, hvilka i Hedervärda BondeStåndets sednare ProtocollsUtdrag innefattades, med första varda inför Ridderskapet och Adeln föredragne. Sedan Deputationen blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och lades på bordet BondeStåndets berörde tvännne ProtocollsUtdrag. Hvarefter och sedan Friherre Anckarswärd uppläst till slut dess ofvannämnde io H. 3 34 Den i 5 Jann ar i i. anförande, Friherren munteligen tilläde: Jag får fö'rnya min begäran om Proposition derå, alt Ridderskapet och Adeln behagade instämma uti den af mig gjorde ifrågavarande motion. Grefve von Schwerinj Fredric Bogislaus: Friherre Anckarswärd har begärt, att genom proposition måtte inhemtas, huruvida Ridderskapet och Adeln behagar instämma i hans motion.
Departement till handläggning förekomma, är skyldig att såsom Ledamot deltaga i Commissariatets öfvei läggningar; 4:o att, sorn i de fall, då laga hinder för Cassa-Commissarien uppstår, att uti Cassan personligen tillstädes vara, Kamereraren inom samma Departement är den, hvilken det synes närmast åligga att Cassa-Commissariens plats förestå, ingen må till Kamererare-beställning inom Departementet befordras innan han ställt borgen eller annan godkänd säkerhet för lika summa som Cassa-Commissarien, eller R;dr 4ooo Banco; 5:o att Cassa-Commissariens uti 3 p. Litt. S. utstakade ansvarsskyldighet i och för de fall, alt balauce i någon af Bankens Special-Cassor uppslår, måtte bestämmas på det sätt; "att om, emot hvad förmodas bör, balance i någon af Bankens Special-Cassor skulle förefinnas till det belopp, som, med Casseurens egne tillgångar och anlitande af dess ställde borgen, icke kunde genast betäckas, vare Cassa-Commissarien skyldig att bristen ersätta, derest icke balancen uppkommit genom ett så utstuderadt bedrägeri, att Cassa-Commissarien, oaktadt ali använd uppmärksamhet och ordentligt uppfyllande af sina t jens t epl i g ler, icke kunnat densamma förekomma; och vare Cassa-Commissarien fri från ansvarsskyldighet för den brist, som kan komma alt uppstå derigenom, att Casseurens löftesmän - Baiico-Utskottets Utlåtande IV.o 38. 33 män sakna förmåga till Banken utbetala hela det belopp, hvarföre de borgat; samt slutligen 6:0 att, i enlighet med hvad Fullmägtige i afseende på Sedel-Contoret beslutat, allenast 5 Casseurer må på ordinarie Stat uppföras, samt de 3.*ne öfrige, derest de vid skeende afgång af nuvarande 7 Casseurer ännu skulle anses för göromålens behöriga gång behöflige, tillsätta medelst constitutorial.
I anseende till detta förhållande, och da S alens behof af penningar, icke meddelar rättighet att söka tillgängen pä rättwisans bekostnad, anhäller jag om den ändring i Ulstottets betänkande, att hemmansafgifken matie förswinna, och som delta bewitlningsmäl första gängen nu är under pröfning, torde betänkandet till Ut. stöttets närmare granstning fä återremitteras; jag fär äfwen åberopa hwad jag i anmärkningarne öfwer allmänna bewillningen anfört sä wäl, i an» seende till liden för erläggande af bränwins-consumtions-afgiften, som den föreflagne procenten af bränwins bewillnings-summan till Stats-ContoiretS disposition. ^err Landt-Narstalken hemställde, om Ridderstapet och Adeln ansag de wid BewillningsUtstottels betänkande» angäende allmänna bewill, ningen och afgifterne för bränwinsbränningen, afe, genstap att böra werka äterremiff. Ropades Likaledes, uppå gjord proposition af Herr Landt - Marstalken, återremitterades BewillningsUtstotlets betänkande rörande tullupbörden. Höglosi. Ridderstapet och Adeln ätstiljdes kiockan half till g. Illt fuxra. In lläem krotocolli /t. 6. Lilvartiolpe.
Axel, anförde skriftligen: Jag .begagnar tillfället, då Landtmarskalken funnit sig föranlåten alt lemna klubban, för att till R. o. Ad. göra en framställning, som jag vet skall molas af dess bifall. Det är en redan åldrig sedvänja, att vid hvarje riksmöte fortsätta samlingen af portraiter af dem, som haft den hedern att föra landtmarskalksklubban under våra öfverläggningar. Säkerligen finnes ingen ibland oss, mine Hrr, som icke lifligt önskar iakttagandet häraf vid detta riksmöte, likasom det icke finnes någon ibland oss, som icke gör den fullkomligaste rättvisa åt vår nuvarande Landtmarskalks ädla sätt att styra och leda våra öfverläggningar. En fullkomlig opartiskhet mellan de ofta stridiga meningarne, ett strängt uppfyllande af grundlagens bud, och ett ljust och klart sätt att reda och framställa öfverläggningarnes resultater, se der de alltid ovärderlige egenskaper, som pryda vår Landtmarskalk, och med en sådan öfvertygelse hos R. o. Ad. blir det icke längre endast vanan af en åldrig plägsed, utan vår innerligt och djupt kända högaktning för II. Ex. Gr. Posse, som vid detta tillfälle skall leda R. o. Ad:s beslut. Jag får derföre anhålla, det behagade Hr Gr. och Ordföranden till R. o. Ad. framställa propos. i detta afseende, och Ridd.Direct. till följd häraf uppdragas att, med H. Ex. Hr Gr. Posses benägna villfarande af R. o. Ad:s önskningar, vidtaga alla dermed förenade åtgärder. Hr Gr. och Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. instämde i den af Gr. Lövenhjelm gjorda framställning, och bifölle, att Ridd.Direct. finge sig uppdraget att föranstalta om förfärdigandet af II. Ex. Hr Gr, o. Landtnäs portrait, samt alt i sådant afseende träffa öfverenskommelse med någon skicklig målare. Ropades ja. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, återkom och intog sin plats, anmälde sig och yttrade —'
Prot. 18G5 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 8 Höft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS J. & A. RIIS, 1800. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och H:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Maj 1866, kl. 5 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 28 Kap. 7 § Byggninga-bälken, i fråga om ansvar för försummelse att utgöra skjuts. Sammansätta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, fått till sin behandling öfverlemnad en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Weidenhjelm, E. A., väckt, till Lag-Utskottet remitterad motion angående förenämnda ämne (motionen N:o 11), och går härmed att öfver densamma sig utlåta. I ofvanomförmälda hänseende är uti berörda lagrum stadgadt sålunda: »Försummar bonde eller borgare skjutsen; bote sex mark. Varder vägfarande man hindrad och uppehållen genom gästgifvarens eller formans vållande; då botes en daler för hvar timma.» Motionären anmärker, att nämnda bötesbelopp numera, efter den förändring myntvärdet undergått, vore alltför lågt och till följd deraf overksamt. Detta hade ock föranledt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de flesta länen att sedan flera år tillbaka i de ordningsstadganden, som för gästgifverierna och de skjutskyldige utfärdats, uti ifrågavarande hänseende föreskrifva särskildt vite; men som, enligt Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815, Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes rättighet att i politimål stadga vite vore inskränkt till de fall, då något ansvar i lag och författning icke funnes bestämdt, så hade nyligen inträffat, att en af Rikets Hofrätter, på klagan öfver tillämpningen af dylikt vite, förklarat, att den klagande för sin försummelse icke kunde ådömas högre böter, än hvad lagen i ty fall stadgar, eller 75 öre R:mt.