Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åberopande anmärkningarne vid § 4, föreslår jag att vid slutet af denna § måtte tilläggas: »Inträder på kallelse kommandit-delegare i styrelsen, svare han lika med solidarisk bolagsman för alla bankbolagets förbindelser.» § J8 innehåller, att namnen på ej allenast styrelsens ledamöter utan ock på dem, som ega underskrifva bolagets banksedlar samt öfriga förbindelser, böra på uppgifvet - Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o i. 33 gifvet sätt offentliggöras. Häraf skulle den slutsats kunna dragas, att icke hvarje ledamot af styrelsen vore säsoin sådan omedelbart befogad att med laga verkan underskrifva bolagets förbindelser, så vida ej bans namn pä förhand blifvit offeutliggjordt. Detta må, med afseende på god ordning och säkerhet, gälla i fråga om underskrifvande af banksedlar; men utsträckt äfven till andra förbindelser af olika slag, skulle det, utan något verkligt ändamål, i hög grad försvåra och blifva hinderligt för bankrörelsens raska gång. Sjelfva egenskapen af styrelseledamot bör för hvarje sådan utgöra tillräckligt bemyndigande uti ifrågavarande hänseende. Den allrpänhet, som begagnar banken, bör ej förpligtas att hvarje dag efterse, huruvida i dag personen A., i morgon personen B. o. s. v., erhållit bolagets uppdrag att underskrifva dess mångfaldiga, olika förbindelser, och om ett misstag härutinnan skett, kan det ej gerna antagas, att bolaget med heder kunde deraf vilja draga fördel. Jag föreslår fördenskull, att orden: »och öfriga förbindelser» må utgå. § 23. Med anledning af hvad jag anmärkt vid § 10 och denna § i förening, hemställer jag att i fråga om iakttagelserna vid bankens öppnande, följande moment må tilläggas: d) »att uti allmänt förvar blifvit nedsatta i föreskrifven orduixig profvade och godkända grundfonds-hypothek, till belopp motsvarande minst tretio procent af grundfonden.» § 24.
I sammanhang härmed har Herr Fåhraeus äfven ifrågasatt, om icke, då fastighets bevillningstaxeringsvärdc läge till grund för öfriga allmänna afgifter, som skulle för fast egendom utgöras, men, i fråga om stämpelafgiften för bouppteckning, upp tagande sådan egendom, denna afgift, enligt hvad erfarenheten skall visat, ofta utginge efter ett fastigheten godtyckligt åsatt värde, vida understigande taxeringsvärdet, i en blifvande stämpelpappersförfattning borde föreskrifvas, att äfven sistnämnda afgift skulle för fast egendom beräknas efter derå sednast satta taxeringsvärde. Bland de skäl, som vid sistlidna riksdag anfördes för nedsättning uti då gällande stämpelafgift för bouppteckningar, ingick äfven det, att genom förändrade bestämmelser taxeringsvärdet å fast egendom blifvit mångdubbelt högre än till förene, hvilken omständighet föranledde dåvarande Bevilluings-Utskott att antaga, det äfven en temligen låg procentberäkning för stämpel å bouppteckningar ej skulle leda till minskning i den inkomst, som deraf förut tillflutit Statsverket; och då Utskottet, i likhet med hvad sistbemälda Bevillnings-Utskott tyckes hafva förutsatt, hyser den öfvertygelse, att fast egendom i allmänhet uti bouppteckningar upptages till det samma egendom sist åsätta taxeringsvärde, synes något särskildt stadgande i den af motionären angifna syftning icke vara af behofvet påk allad t. Utskottet får derföre hemställa, att berörda yrkande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Slutligen har Herr Fåhraeus, uti samma motion, hemställt, att testamenten, då på grund deraf lagfart meddelas å fast egendom, måtte bära samma stämpel, som gåfvobref å dylik egendom, nemligen 60 öre för hvarje fulla 100 R:dr af värdet, beräknadt efter nästföregående års taxeringsvärde, och att i samman hang dermed ändring jemväl borde ske uti 7 § i fråga om »testamentariska förordnanden».
Enligt ofvanomförmälde Besigtningsoch Värderings-instrument, har f. d. Assistance-Contorets egendom, lirandförsäkrad år 1808 till 22,000 R:dr med afgiften för alla 40 åren erlagd, nu blifvit värderad till 56,000 R:dr Banco, samt f. d. Hessensteinska egendomen till 60,000 R:dr, med tillägg af ett brandförsäkringsså kalladt praemie-och bevillnings-lån af 2,5oo R:dr, eller tillsammans 62,000 R:dr: varandes, enligt en från Stockholms Stads Brandförsäkrings-Gontor infordrad uppgift, förhållandet med nämnde premielån sådant, att, sedan egendomen ifrån den 1 Maji 1762 varit försäkrad för en summa af R:dr . 10,888: 4.2? d. efter hvilket belopp alla 4° årens afgifter år 1802 voro till fullo liqviderade, så hafva, för egendomens tillökade Brandförsäkringsvärde .. 4p>ri 1: 5. 4- R:dr 60,000. de första tolf årens afgifter år 183a blifvit erlagde med R:dr 2,5ig, 32 Banco, (hvaraf 2,5oo R:dr prasmieläif) och contant ig R:dr 3a sk.
Herr von käaULvolkk erindrade, att förledne Sommar en dylik fräga om införandet i ^Llmanachorne af Utdrag af wiste Författningar hos Ridder stapet och Adesn förewapit', men att Ridderstapet och Adeln ansett sig derom icke kunna något besluta, af det stal, ätt Almanachornes ulgifwande och innehall helt och häller berodde af Kongl. WetenstapS-Academien. " Grefwe vo ja P-arstie yktrody sig ej inga uti den frägan, huruwida det wore Ständers rätt att härpm besiuta, men ansäg för sin del gansta nyttigt» ynj Kongl. WetenffaoS-Apademien fogade anstalt om fädane uplysningarS införande i Almanachorne. Herr ak klmteberx, VVilkelm. Med de af Herr Den 26 Zebruar!!. 1269 Herr Westeren von Sckantz gjorda anmärkningar förenar jag mig utom hwad angär den af Utstottet förestagne anstalten lill försäljning af stämpladt Pap. per pä Landet, hwilken jag kror wara mera lämpe» kjg, än den, som förut warit förestrifwen, men sättet att belöna försäljningsmännen för deras beswär, medelst wist procent af hwarje Charta, i män af dest storlek, anser jag, lika med Herr Astestoren , wara gansta betänkligt; ty ä ena sidan, om ock allom more gifwit den förmägan, att med färdighet uträkna procentens belopp, kommer ljkwäl en egennyttig försäljningsman, i bästa tillfälle, utan controll, att förfördela Köparen genom procents beräkning lltöfwer det, som wederbör, och ä den andra blotjställes den redlige försäljningsmannen för misttanka, da Charran mäste betalas högre an stämpeln ukwisar. Zag stulle derföre önsta, akt någon an, nan utwäg prätke kunna i denna del tagas, uran att Staten förlorar pä den af Charta Sigillata inkomsten päräknade summan.
– Frid med honom. Doktor P. säger att om han än emot all förmodan kommit upp ur denna sjukdom, hade han troligen aldrig blifvit hvad vi kalla klok. Det är precist som om Pappa och jag förlorat en ung slägting. Jag såg gamla Grefve B ett par gånger. Han liknade den unga – men det ädla hos sonen var bara förnämt hos Fadern. Det gjorde mig ondt om den barnlösa Gråhårsmannen – och likväl – kunde jag fatta, huru allt kunnat gå som det gick. Gud bevare min Pappa. Vårt oväntade vistande i ping, har ånyo uppskjutit vår resa. Jag är glad att få vara några dagar till med Pappa och du – du får gifva dig till tåls och vänta så länge på din Eva. Jag bryter upp mitt bref, för att skicka det hosföljande, som jag just nu erhållit och hvilket nästan mera rör dig än mig. Vore det ej att bryta mot respekten, skref jag genast utan att invänta ditt svar, till lilla Charlotte R. att hon gör sig färdig och stora dockan också, att fara med oss, ty jag är säker du tar emot henne. Det är bra dumt, men jag har gråtit öfver hennes bref. Icke för flickorna Ts yttrande, icke för Hofmarskalkens, som ändå förargar mig, eller för Aminas, icke heller för skrifvarinnan sjelf, ty henne är ingen fara med, om hon får komma till dig – men så lifligt rann mig i hågen huru många, om de ock icke kommit sig före att skrifva, likväl i någon bättre stund tänkt och önskat det samma som min lilla vän, men icke haft någon Gunnilla – och skam te sägandes, kanske ingen Eva heller att vända sig till. Den tankan förde mig till min stackars Grefve, (hvilken vare det i förbigående sagdt, tyckes på lilla Charlotte trots hennes prosaiskhet, hafva gjort djupt intryck, djupare helt säkert än den älskade Hans Herman på hennes Syster) I hans bröst har behofvet att skrifva ett sådant bref tvifvelsutan känts bittert och tryckande, men han visste ej till hvem adressera det!
Omröstningen har, sedan en sedel, såsom dubbel, blifvit kasserad, utfallit med 62 Ja och 53 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer fattat beslut i öfverensstämmelse med Va-propositionen. 8:tlc voteringen. Den, som vill, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts nådiga Proposition, ett årligt belopp af 2,500 Riksdaler beviljas till lön åt en adjunkt i högre lönegraden vid Upsala universitet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer förklarat sig icke finna skäl att Kongl. Maj:ts i berörda hänseende gjorda nådiga framställning bifalla. Voteringen har utfallit med 57 Ja och 59 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Véj-propositionen. 9:<lc votcringcii. Den, som godkänner Stats-Utskottets hemställan, att till lön åt en adjunkt i kirurgi och obstetrik vid Lunds universitet anvisas ett årligt anslag af 2,000 Riksdaler-, röstar Ja; Stats-Utskottets Memorial N:o 116. 5 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, beviljat till lön åt bemälde adjunkt ett årligt belopp af 2,500 Riksdaler. Som voteringen utfallit med 7 7 Ja och 39 Nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. I0:de voteringen Den, sorn godkänner Stats-Utskottets1 afstyrkande af anslag till en profession i geologi vid Lunds universitet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till en profession i geologi vid nämnda universitet beviljat ett årligt anslag af 4,500 Riksdaler. Vid voteringssedlarnes öppnande hafva befunnits 58 Ja och 58 Nej, i följd hvaraf den förseglade sedeln måst brytas; och som denna utvisat ett Ja, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. Uste voteringen.
Tide-i hvarfvets villor skulle kunnat verka på derr Svenska Nationens egna känsla för ratt och redlighet, hvilken är det vackra Arf från vå4 ra Förfäder, sorn förvärfvat oss del besynnerliga anseende hos alla andra jordens Folk, hvartill hvarken vår makt eller vår rikedom kara vara vållande, — men som ytterligare höjer hvarje Svenskt hjerta och tänkesätt på fram* tnande botten. På dassa grunder äro de af Directionen 15Q Dpi 17 Martil t. m. med Bolagets sanction officiel t framlemnade be° rakningar uppställde, och sorn med allt, hvad jag sedan den t den sett, ännu ej äro hvarken yederlagde eller bättre ersatte, efter mitt omdöme. Jag lär alltså i detta hänseende blott åter åberopa denna plan till utfprning, då den ej yrkar annat, än hvad Höglof]. Utskotten ansett i alla lall oundvikligt: ett leinporairt bi* j trude. Andra olikbeter finnas äfven emellan Ut? sköttens uppgifter och Djrectionetis hvarjehanda framställningaf. ‘ De bestå deruti, att Utskotten, uti deras uppgjorda calcul , ehuru dess (öfverskrift uppgifver tillgångar ne och skulderne v ira upptagne för elen i Januarii, likväl i sjelfva verket ej anfört dem sådana de då vo? J ro, utan de fleste eller alla, utom contanta be(f hållniqgen sådana de voro glti/no Januarii j men C issa-bf hålin ”pen » den del densamma utgöres vid fiöthebqrg&Contoiret, efter hva4 <len var ultimo December,eller R;r 12,163: 8:5» !
Vid förnyad föredragning biföllos Lag-Utskottets Betänkandem Nio 12, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten att börda jord å landet; och Nio 13, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af bördsrätten i stad. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Elconomi-Utskottets följande Memorial och Betänkandem Nio 59, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande Nio 28, lades till handlingarne; Nio 60, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Nio 31, lades till handlingarne; Nio 61, i fråga o'm upphäfvande af den genom Kongl. Majlts Nådiga Bref den 30 Juli 1831 påbjudna afgift till Hof-kapellets Pensionskassa utaf kringresande Skådespelare, m. fl., bifölls; och Nio 62, i fråga om anställande af en Agronom för Norrbottens län, bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskotlets nedannämnde Utlåtanden: Nio 58, i anledning af väckt fråga om anstånd med återbetalningen af det staden Sölvitsborg vid 1844 och 1845 års Riksdag beviljade hamnbyggnadslån; Nio 60, i anledning af Kongl. Majlts Nådiga Proposition om Stats-Kontorets ersättande för förskottsvis utgifna medel dels såsom understöd utan återbetalnings-skyldighet och dels såsom lån till de af eldsvåda hemsökta innevånarne på ön Slt Barthelemy; Nio 62, angående ifrågasatt förhöjning af det årliga anslaget för Rikets Ständers Justitioe-Ombudsmans rese-kostnader eller tillåtelse till derå uppkomna besparingars användande för godtgörande af enahanda kostnader under ett annat år; och Nio 63, i anledning af Kongl. Majlts Nådiga Proposition, angående eftergift för Notarien E. Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms kungs-ladugård, af halfva spanmåls-arrendet för år 1852.
Dennas osynliga Regering (en Verlds-Styrelse), äro Genierna; det är: det allmänna fria och Stora Förståndet. – Dess synliga Armée, äro Hjeltarne; det är: det allmänna fria och Stora Modet, eller Mensklighetens väpnade Makt. (Således: pouvoir legislatif och executif). ”Genom Ära, och Harm”: ty dessa hafva gjort allt af värde på jorden. Ära: som finner intet annat Stort, än det som göres för Verlden, för Menskligheten (emedan resten är plotter, eller ”stort i ett litet”). Harm: att se denna omätliga Vidskepelse af dåraktigt och falskt, namn, flärd, yppighet ligga öfver jorden; att se detta Konungarnes Påfvedöme, der allt är vanvett, gyckleri och spel, – ett stort afguderi, hvars prelater och munkar äro vinglare och krypare; der man säljer, väl icke syndernas förlåtelse, men just – Äran, och alla heliga ämbeten! Harm: att se denna gudlösa, vansinniga Höghet man sjelf tillägger sig; se stöld och rån på land och folk heta Finans-plan; se dessa förryckta, onödiga Krig, för en dåres eller en skälms nyck; se (med ett ord) att Jorden är en kastboll, ett rof i uslingars händer, ehuru hon af Gud ämnades åt den sanna Menskligheten, genom de stora förstånd och de stora hjertan. Men dessa? de bestå? Såsom i uräldsta verlden Gudarne och Heroerne, eller i Medeltiden Riddarne – än uppenbart, än hemligen; än kändt, än i förklädningar; men alltid i en tyst, inbördes, helig förening (såsom vanligt för stora menniskor). Deras heliga mål, är: störta dårar, och slå skälmar. Nämligen sådana dårar och skälmar, som kunna jemnföras med uräldsta verldens Monstra; d. v. s. som äro för mäktige att kunna dömmas efter vanlig mennisko-ordning. – Tänk på Aevum Heroicum! tänk på Medeltidens Riddare! De äro häraf en skuggbild.
I stället att reservationsvis antaga benämningen sockennämnd på de ställen, der denna institution förekommer uti capitlet om sockenstämmor, synes mig bättre vara, alt först till afgörande företaga 2:dra cap. om sockennämnd. Jag gör denna hemställan, utan att dock begära propos. derå. Hr Ribbing, Arvid: Då Hr Frih. o. Landtm, behagat lill oss framställa propos. om ärendets föredragning §:vis, föreställde jag mig meningen vara att företaga §§:na i den ordning de förekomma. Men vi äro nu redan inne på 15 §:n , som handlar om sockennämnd, innan vi ännu företagit de i4 föreg:de §§:na, som angå sockenstämmor. Jag anhåller derföre, att vi måtte återgå till sistnämnda ämne. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt Frih. Cederström vid rubriken gjort den anmärkn., alt Stockholms stad deruti borde uteslutas; men Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. måhända behagade finna, att förslaget först borde genomgås , och alt man derefter rättast kunde bestämma rubriken å detsamma. Ropades ja. i §:n. Frih. Cederström: Enl. denna § skulle egentligen icke mera än en ordinarie sockenstämma hållas om året, nemi. i Maj eller Juni månad ; men för ordningens skull inom socknarna, hvad räkenskaperna angår, är det lika angeläget att en sockenstämma hålles i November så väl som i Maj månad. Den 24 April och 24 October sker tjenstehjonsflyttningen; den 14 Mars tillträdes jord; således böra sockenstämmor hållas uti Maj och November månader för tillsynen öfver inoch utflyttningar inom församlingarna, samt till rättelse för mantalsskrifningen. Hr von Rosen, Georg: Jag instämmer med Frih. Cederström. Sockenstämma i November månad måste för de flesta församlingar vara ganska nyttig, helst om den kan hållas före mantalsskrifningen. 120 Den 6 Mars. Gr. Posse: Jag bestrider icke Frih.
– Anna, hon lade det så hårdt vid sig, så hon blef så illa sjuker. Så säjer jag till Nils: “Vi få bestämdt gå till sta’n och få bot till moren!“ säjer jag. Men då blef Nils himla förbannader. “Det skulle la inte vara nog,“ tyckte han, “att vi ha förlorat bien, utan nu så sko’ vi kasta ut pängar på mor. Vi kunde la göra vi, som andra, och purra i ’na litet, så blir käringen nog bra.“ “Ja,“ säjer jag, “då får du göra det, Nils, för du är klyftiger!“ Och det var då den till pojke, för han ut och plockade ihop och han tog litet utaf hvart, litet af ugnsopan och litet af grisslan70 och litet af kvasten och litet af fähusskoflen och litet af hunden och litet af katten och litet af grisen och litet af den lille röde hästen, för den var då, som han sa’, alltid så godhällig. Det blandte det leda barnet ihop och häfde i moren; för jag smög mig efter och såg, hur han gjorde. Och kunnen I säja mig annat, än menen I inte, att käringen blef bra och det på stunden! Men jag har allt, som han sa’, varit både illa och väl ute. För en gång, så voro de så galna, så de ville ha skatt för hundarna i Krogsered, likasom det inte skulle vara nog med att skatta för folket. Så var där skattemöte på gästgifvaregården, och så skulle jag fram; jag sa’, jag hade ingen hund, men gårdboarna, de sa’, jag hade. Så till sista byte så blef fogden arger och röt till: “Du har hund!“ röt han. “Nej,“ sa’ jag, det har jag visst inte, det är bara en liten hynda. Då drog fogden till med ett ledt grin och bad mig ryka och dra, så långt vägadt var. Och det lät jag inte säja mig två gånger, utan jag skyndte mig ut och skattade inte; så gårdboarna hade ingenting för de voro ohälliga mot mig. Och det säjer jag alltid till mina barn:
Så att deras landsändar voro ifrå Mahanaim, hela Basan; hela Ogs rike, Konungens i Basan, och alla Jairs byar, som i Basan ligga, nämliga sextio städer; Och halfva Gilead, Astaroth, Edrei, Ogs rikes städer i Basan, gaf han Machirs Manasse sons barnom, det är, hälftena af Machirs barnom, efter deras ätter. Detta är det som Mose utskifte uppå Moabs mark, hinsidon Jordan in mot Jericho, österut. Men Levi slägte gaf Mose ingen arfvedel; ty Herren Israels Gud är deras arfvedel, såsom han dem sagt hade. Detta är nu det som Israels barn intogo i Canaans lande, hvilket dem emellan utskifte Presten Eleazar och Josua, Nuns son, och de öfverste fäder i Israels barnas slägter. Och de skifte det emellan sig med lott, såsom Herren budit hade genom Mose, att gifva de halftionde slägter. Ty de två slägterna, och den halfva, hade Mose gifvit arfvedel hinsidon Jordan; men Leviterna hade han ingen arfvedel gifvit ibland dem. Ty Josephs barn vordo två slägter, Manasse och Ephraim; derföre gåfvo de Leviterna ingen del i landena, utan städer, der de skulle bo uti, och förstäder för deras boskap, och håfvor. Såsom Herren hade budit Mose, så gjorde Israels barn, och skifte landet. Då gingo Juda barn fram till Josua i Gilgal; och Caleb, Jephunne son, den Kenisiten, sade till honom: Du vetst hvad Herren sade till den Guds mannen Mose, på mina och dina vägnar, i KadesBarnea. Jag var fyratio åra gammal, när Mose Herrans tjenare mig utsände ifrå KadesBarnea, till att bespeja landet; och jag sade honom igen efter mitt samvet. Men mine bröder, som med mig uppgångne voro, gjorde folkena ett förskräckt hjerta; men jag följde Herran min Gud troliga efter.
— Jag ville gerna få rätt på några anteckningar., som jag på f. m. gjorde af åtskilliga utaf Hr von Hartmansdor ffs erinringar mot memorialet; men jag är nu ej i stånd dertill, emedan min svn ej tillåter mig att vid lampskenet utreda dem. Jag nödgas derföre afstå från desammas besvarande. Men då Representationen, fastän den är fördelad på 4 särskildta rum, icke får betrakta de särskilda afdelningarna såsom icke ägande sammanhang med hvarandra, så anser jag ej heller obehörigt, att yttranden uti ett .Stånd, såvidt de komma till någons kännedom i ett annat Stånd, der upptagas och besvaras; hvarföre jag också nu tillåter mig alt vidröra ett yttrande af en ledamot inom PresleSt. emot Const.Utskts förevar, memorial. Gr. Anckarsvärd fortfor derefter med uppläsningen af sitt skriftliga anförande, så lydande: Inom PresteStåndet har Ur Biskop Tegner, med en ifrån delta Stånd oväntad bitterhet, utfarit uti klander, ej allenast emot Const.Utsk:s betänk., utan äfven emot ledamöternes personligheter. Ur Biskopen har yttrat : ”alt Utsk.-s ledamöter , såsom Jl söner af sin tid, och tryckte af dess, tilläfventyrs förJJskämda, luftmassa , snarare uppträdt som partisinnets , än ’’som grundlagens och sansningeus ordförande Om llr Biskopen af händelserna blifvit försatt uti en sä lycklig ställning, att tidens förskämda luftmassa, — ifall den eljest är så förskämd, — icke äfven trycker honom, så är lian verkligen att lyckönska; men mången torde likväl ifrån ett Dea i Juli c. m. sådant föl hållande vilja hemta några anspråk å anständighetens fordringar vid bedömmandet af oss andra tidens söner, sorn af det allmänna icke kräfva någon lön för uppfyllandet af våra pligter; och hvad partisinne och sanslöshet vidkommer, så öfverlemnas åt den Svenska allmänhetens oförvillade och oegennyttiga begrepp, att i sådant hänseende afkunna domen emellan Hr Biskop Tegnér och Const.- Utskts majoritet vid 1840 års riksdag.
Å ena sidan har man ansett, att, då en sådan rättighet blifvit förvägrad landtmannen, borde den så mycket mindre tilläggas^städernas invånare, som enahanda villkor, i anseende till brännvinsbränningen, böra föreskrifvas den jordbrukande stadsboen, som landtmannen, enär rättigheten att bränna §96 Besv. och Ekon. {Jtsk, Betankanden. icke kan tillerkännas den förra på annan grund, än så vicia han eger eller besitter jord. Å den andra åter, har man trott förhållandet imellan stad och land, i detta fall, vara alldeles olika, emedan städernas jord vanligen är så sönderdelad, att ganska få bland innehafvarne deraf skulle få nyttja annan än minsta pannerymden, hvaraf följden blefve, antingen att städernas brännvins* brännings rättighet lemnades obegagnad, eller ock atti nästan hvarje hus funnes ett bränneri, hvilket sednare åter skulle medföra många olägenheter samt motverka i betydlig mån vederbörandes bemödanden, att bibehålla ordning och sedlighet; och, som vid anställd votering 2:ne Stånd stadnat emot två, får Utskottet till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande framställa följande alternativer, nemligen; x:o Att med brännvinsbränningen i städer» na bör i allo förhållas lika .med hvad för landet är föreskrifvet, samt att densamma således bör verkställas särskildt af hvar och en, som dertill är berättigad, och icke under något villkor utöfvas i sammansatta verk. 250 Att jordbrukare i städerna må gemensamt uti ett verk utöfva rättigheten, |tt Besv, och Ekon. Utsk. Betankanden. bränna brännvin, samt således begagna en pannerymd, svarande mot sammanräknade värdet af deras egor; dock med villkor, att icke mer än högst 2:ne 90 kannors pannor må Ennas i ett Bränneri, och att för den större pannerymden erlägges den progressiva afgift, som af Bevillningsutskottet kan komma att bestämmas. Sjunde och Åttonde Momenterne.