Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ja, j a men », » nej men tänk », » så att säga », » ja visst j a » äro några prof ur högen på 147 dessa lustigheter. Endast ett så föga märkbart uttryck som » och så » kan göra ens tal ohjälpligt löjligt, då det ideligen användes. Tänk på era umgängesvänner, finnes det ej bland dem någon eller några, som lagt sig till med något snarlikt uttryck och jämt använder det vid de mest barocka tillfällen? Ä r så för handen, inser ni förvisso, att man ej nog kan akta sig för att lägga sig till med några favorituttryck, ty de gifva städse rika tillfällen till karrikatyrer och förlöjligande härmningar. Till sist en anmärkning, som gäller den kanske svåraste af alla de vederstyggliga paddorna: användandet af de onödiga utländska låneorden. När motsvariga svenska uttryck finnas, är det rent af oskickligt och från alla synpunkter fördömligt. Först och främst, emedan det kan hända förargliga misstag. Vidare, emedan det visar ringaktning för vårt eget språk att i onödan nyttja främmande ord, som vi lätt kunna undvara, och till sist emedan det så ofta ger intryck af skryt. Det låter, som om man ville visa sig i besittning af språkkännedom och därför slängde fram glosor vid lägliga tillfällen. Har man så anledning att förmoda, att den, till hvilken man talar, icke kan det ifrågavarande språ- ket, är det en ren ohöflighet. Det kännetecknar brist på takt och verklig bildning. Därför — tala svenska. Ännu några ord! Hör ni några af dessa allmänna förseelser mot språket, så låt ingen märka, att ni gifvit akt därpå! Gör rättelser endast genom att själf undvika felen, och gör för all del vederbörande icke uppmärksam på, hvad han låtit komma sig till last. En vaken iakttagelseförmåga skall snart lära er att undvika » paddorna » och vara er den dverg, som låter rosor falla från edra läppar vid hvarje ord. Språkets makt är stor, gör eder den underdånig, älskvärda läsarinna! H. Berättelse af Ernst Lundquist. (Forts.) röken Malm var för öfrigt den enda af socknens damer, som bevärdigade den yngre af bröderna Törne med någon uppmärksamhet.
Jag ville väl än en gång titta in i min lilla sommarkammare, der mor alltid lät mig husera hela sommaren, så länge det intet behöfde eldas. Och härmed öppnade hon dörren midt i farstugan, och förde Gunnar in i ett litet rum, så nätt och så snyggt att ingen fröken kunde hafva det nättare och snyggare, fastän bohaget var gammalt och torftigt. I fönstret stodo krukor med flerahanda blommande växter, öfver dessa hängde en bur med en liten qvittrande grönsiska, och framför fönstret stod ett litet bord med låda som var läst. Utanför fönstret rann en klar bäck mellan kersbärsträden, och närmast var ett litet «roseqvarter», som utgjort Elins fröjd och stolthet, och på hvilket hon kostat mången stund och många tankar. Hon öppnade fönstret, suckade och såg ned på de friska blomsterstånden, såg upp på de blommande träden och åter ned på den lilla klara strida bäcken, såg på allt detta med vemodiga, våta blickar, men sade intet. Derefter såg hon sig om i rummet, men stannade vid att betrakta fönstret och allt hvad deruti fanns. – Ack! i detta fönstret – sade hon – hade jag allt det lilla som var mig kärt, och nu skall jag aldrig mera se dessa små saker kanske. – Hvarför intet det? – frågade Gunnar. – Hvarför skulle du icke se det mera? – Herre Gud – svarade Elin – intet kan jag föra med mig min lilla fogel och mina blomkrukor och mitt lilla bord, det skall väl säljas? – Hvad skulle det nytta till? – frågade åter Gunnar. – Och om du vill ha’ alltsammans med dig hem till vårt, hvarför skulle det intet gå på? Tvärtom, det skall gå mycket bra, det. – Ack jag har ju en liten dragkista dessutom – sade Elin. – Nå ja, den står bak i kärran och så har du bordet jemte dig, och så ska’ vi sätta blomsterkrukorna hur vi kunna, och buren med lille fogeln den har du i knä’et. – Ja, och hur skulle du då åka – frågade Elin, ändå litet glad vorden åt Gunnars förslag. – Åh, med mig blir nog någa’ råd – svarade Gunnar och log så vackert. – Jag har gått bredvid förr en gång och kört lass, och det som tyngre och värre var än detta. Bry du dig intet om det.
Af Utskottens Betänkande skulle man kunna tro, att dgnna kostnad ansetts, uppgå till 4 sk.; men för min del tror jag att det bör kunna verkställas för emellan 2 och 3 sk. på Riksdalern^ hvaruppå jag trpr mig böra fästa Utskottens uppmärksamhet, på dpt en nogare undersökning af jätta förhållandet må kunna företagas, i händelse JUdderskapet och Adeln skulle bifalla återrfemiss. Att, sorn Utskotten föreslagit, bestämma ett vjifl de af 128 sk, i nya sedlar för 48, i silfver, vo* ye ett beslpt, sorn dessutom skulle medföra den verkan, att myntet icke småningom kunde förbätItäg, PPh hvilket icke är förenligt med Bankens J}en 15 Jfutii §. rri. 827 PU piera kända förmåga, att i framtiden g«5ra rätt för Stna förbindelser efter deras, innehåll. Herr Rothlieb, Apel, förenade sig med Fri* herre Cederström. Herr S(rille, Nilsi Wilhelm': Under öfverå iäggningarne uti sammansatta Utskottens bered' ping var ej någon stridighet qm det i formiddags pgillade första alternativet. Beredningens Ledamöter voro ense, att en bestämning för framtiden borde ske, och under sådan åsigt är förslaget utarbetadt.
Då detta mäste medgifvas, så måste man i och med detsamma erkänna, att det är otjenligt alt hafva en öfverflödig mängd koppar i silfvermyntet. Det återstår således endast att undersöka, huru stor qvantitet koppar erfordras för att göra siifret hållbart emot nötning. Utsk:s förnämsta skäl till afstyrkande af bifall till denna del och Hr Wallenbergs förslag består äfven deruti, att det ännu icke vore utrönt, huruvida ett silfvermynt med mindre kopparhalt än det 12- lödiga förmår lika bra som detta emotstå förnötning. Detta yttr:de måste likväl förefalla något besynnerligt, ty man behöfver blott kasta en blick på förhållandet i,de af Europas stater, der silfvermynt är det allmänna rörelsemedlet och icke, såsom hos oss, ligger hopadt i Bankens hvalf, för att finna, att nyssnämnda skäl ej kan tillerkännas någon giltighet. Det finnes intet land i Europa, hvarest silfvermyntet upblandas med så mycket koppar som här i Sverige, med undantag af Preussen, hvarest, såsom vi veta, .silfvermynt är ganska litet gångbart utan det hufvudsakliga myntet består af sedlar och silfvermynt till lägre valörer endast begagnas Den 25 Februari f. m. 521 såsom siljemynt. I alla andra länder, der silfvermynt är gängse, är det af större silfverhalt än här, och 1 t-lödigt i följande länder, nemi. England, Frankrike, Belgien, Holland, Spanien, Portugal, Sardinien och Kyrkostaten. 1 Österrike, Sachsen och Neapel innehåller det 13 lod 6 grän silfver och är således nästan 14- lödigt. 1 Ryssland var silfvermyntet allt ifrån Peter den Stores tid 14-lödigt och först under slutet af förra seklet förändrades det till 12-lödigt. Det dröjde dock ej länge, innan man insåg misstaget och åter på 1820-talet införde 14-lödigt silfvermynt. Här i Sverige voro våra gamla specier 14-lödiga allt sedan Gustaf Wasas tid och de hafva ganska väl emotstått slitning.
Jag föreställer mig, att aktning för allmänna rösten är enlig med den Monarchiska principen, äfvensom att det mätte vara Konungens önskan, att både genom den offentlighet tryckfriheten bereder, och medelst Representationens framställningar, få emottaga uttrycken af Folkets allmänna önskan. Då jag ej eller kan inse, att en granskning af-Styrelseåtgärder inskränker Konungens makt, mätte den också ej höra till klassen af ämnen, sorn kunna verka en strid emellan Konung och Folk. jag tror dessutom icke, att detta förslag innebär något annat, «n en utbildning af Slatsprincipen, åsyftande ord; 528 Den 29 O et ober J. m. ning och reda. Hvem önskar ej den , och alt principen måtte blifva klart uttryckt; och jag frågar, om ej andan af vår Grundlag öfverallt innebär en sådan granskningsrätt? Om denna skall motsvara ändamålet, måste den vara skyndsam, offentlig och fullständig. Efter den bör vara skyndsam , är det af vigt, att granskningen fortgår ända till dagen, då Revisorerna sammanträda; offentlig, derföre måste Berättelserne tryckas och utdelas. Det innefattar dessutom ett medel till förkortning af Riksdagarne, om de ämnen, som förekomma, äro förut kända, och öfveriäggningarne ske med hänsigt till en sådan på förhand inhemtad kännedom. Till fullständigheten hör, att revisionen sträcker sig till alla cassör, dit allmänna medel inflyta. Jag kan icke finna, att stadgandet om Revisionsbérältelsernes allmängörande genom trycket är något nytt. I händelse någon hade begärt, att få del af Revisorernes berättelser åren 1820 och 1822, och de blifvit uilemnade, skulle det förundrat mig, om hinder laggts i vägen för tryckningen deraf, äfvensom om något ansvar drabbat dem bland Revisorerne, sorn bifallit utlemnandet. Ja g kan ej finna, att Tryckfrihetslagen förbjuder sådant; ty 2 §• deraf, som talar om hvillta handlingar ej få till tryckning utlemnas, ålägger Auctoriteten, hvilsen har desse handlingar under sin vård, ansvaret för deras utgifvande.
Min öfvertygelse är äter, att förhållandet ät alldeles motsatt. I ett land, der rörelsen bedrifves med hardt mynt , bestämmes icke dess belopp af Riksens Ständers godtycke, hvilket der ej kan sätta någon gräns för den fria utvecklingenj men der papper utgör det enda myntet , och der beloppet deraf skal! bestämmas af den ena samhällsmakten, måste, till beredande af tillräckligt bytesmedel, äfven msdgifvas en fri Assignations-rätt, betryggad af behöriga reglementariska föreskrifter. Jag skulle för öfrigt tro, att man har sä mycket mindre skäl att befara missbruk af denna ratt, som det genom den beständiga sedel-indragningen orsakade misstroendet gör folk mera varsamt emot allt , sorn ej är Banco-Sedlar. Dessutom kan allmogen mera i vårt land, än i något annat läsa tryckt, och då Assignationerna ej utgifvas på större summor, blifver det sällan andra personer, som kunna bedragas af falska invisningar, än de , som äga förmåga att deremot vidtaga nödiga försigtighetsmått. Jag tillstyrker, på grund af allt detta, bifall till Betänkandet, ehuru i detaillerna finnes åtskilligt, sorn jag skulle önska annorlunda. Herr von Heijne, Georg: Äfven jag har icke med min röst bidragit till det Betänkande, som utgör resultatet af Utskottens öfverläggningar i ämnet. Jag har väl hört omtalas de felaktiga principer, som vid sista Riksdag i Fi - Den 3 November e. m. nancielt afseende följdes; men jag förmodar, att flere Ledamöter äro här närvarande , som deltogo i dessa beslut. Det är visserligen Riksens Ständers rättighet att förändra sina förut vidtagne åtarder ; men dessa kunna ock försämras. Jag skulle ej tro , att invisningsrätten medför den nytta, som uppväger de vådliga följder, som skulle uppkomma, i händelse den utsträcktes så långt, att den begagnades af personer, som saknade förmåga att honorera sina förbindelser. Jag har visserligen hört, att tre Stånd bifallit betänkandet. Sådant lägger dock intet band på Ridderskapets och Adelns beslutande rätt. Det återstår i alla lall att veta, om Kongl. Maj:t sanctionerar Riksens Ständers beslut.
Att ännu mycken råhet finnes qvar, derpå tarfvas väl ej annat bevis, än att dessa straffs bibehållande ännu kan af bildade män förordas; men alt de skulle på ”råa naturer” vara de ende inverkande, till näpst så väl som afskräckelse, kan jag omöjligt föreställa mig; tvertom synas de mig böra göra den råa naturen ännu råare, de vilda passionerna ännu vildare, och den, som tillfälligtvis utan särdeles onda anlag ådragit sig dem, ohjelpligen förderfvad. Man har också funnit alt de sällan blifvit allenast en gäng undergångne, ulan merendels måst förnyas, och fängelse-systemet slutligen för den en gäng på detta sätt straffade anlitas. Detta synes ej heller särdeles talande för den afskräckande egenskapen; och af sjelfva skräcksystemet torde ej heller i allmänhet vara stort att vänta, då man betänker, att väl sällan någon brottsling, då han begår brottet, lärer beräkna huru han derföre skall .blifva straffad, utan, om de otyglade begären, hvilka förmå honom till brottsligheten, lemna någon besinningstid, en sådan besinning snarare upptages af föreställningen alt blifva fullkomligt strafflös genom brottets undandöljande. Att dessa straff kunna vara de skyndsammaste och minst kostsamma, kan väl ej förnekas; dock torde jemväl kostnaderne ibland kunna beräknas till betydligt belopp, då det nästan kan tagas för afgjordt, alt samma föremål snart till förnyad behandling mäste förekomma, efter under liden föröfvadt nytt brott, som möjligen genom annat straffsätt kunnat undvikas; och man blir skyndsamt af med den besvärliga personen endast för att ännu skyndsammare få honom tio gånger värre åter. Jag vet att allt delta blifvit flerfaldiga gånger af andre bättre framstäldt, äfven å detta rum; men då striden ännu ej finnes utkämpad, som den visserligen borde vara, och öfverallt annor - Den 29 December f. m. 489 slädes är, må del förlåtas mig att hafva upptagit den handske, som blifvit ulkaslad, kanske i beräkning deraf, alt ingen numera vårdade sig derom.
LricsLvn» H. bketire!» Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande, angäende Lagarnes urskiljande, förenkling och förbättring. Flere till respective Riks-Ständen ingifne Memoria5er harvm hafwa Lill Utskottet blifwit remitterade» Herr Den 6 April. 217 Herr ZUkverspsrrez innehäller dcn önskan, att Lag» Utskottet matte granska och urskilja, hwilka Lagar och särskilda Författningar wid tillfälle af frägor om förändring eller uphäfwande borde handteras efter 87 §. och med hwilka efter 89 §. i, Regeringsformen förfaras mä, men att dä Utskottet icke torde medhinna en sädan widsträkt granffning, det mätte ingifwa förslag till bestämmande af grunderne för skilnaden emellan Lagfrägor och Leconomic-mäl, äfwensom förestå en Instruction förLagCommisijvncn eller en annan Corps af sakunnige Män, att inom wist förelagd tid utarbeta och af trycket till Allmänhetens kunskap och omdöme utgifwa ett till berörde ändamål tjenande Lag-project. Till befrämjande af Doevnomiska Författningars förbättring, önskar ock Herr lVlsrmerstsw, att sä wäl Lag-Ut^ skottet som Högloft.
Af det här anförda har jag ansedt den utsockne frälset ålagda ordinarie rotering vara orättmätigt tillkommen, och fördenskull önskat, att nämnde hemman blifvit återförde till deras fordna åligganden; minst skulle jag väntat, att Utskottet afslagit det af Inkomstafdelningen afgifna förslag till utlåtande, då detta förslag möjligen skulle kunnat tillfredsställa hemmansegarnes rättvisa kraf på grund af dem gifna försäkringar, utan att minska statens rättvisa och billiga fordringsanspråk å desamma.” STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Stats-Ulslcoltels Memorial, JU 222. Ank. till Exp.-Utsk d. 10 Juli 1851, kl. 7 e. m. Memorialmed förslag till sammanjemkning eller votering s-proposition, i anledning af Iliks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående ersättning för omkostnader, i anledning af DD. KK. HIL Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning. Uti frågan, angående ersättning för omkostnader, i anledning af DD. KK. HH. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, hafva, enligt ankomna protokolls-utdrag, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, vid föredragning af Utskottets Utlåtande JVs 173, vidblifvit sitt förut, i anledning af Betänkandet JVs 440, lättade beslut, hvarigenom tillstyrkandet af anslaget, 161,508 R:dr 13 sk. 3 rst., bifallits; hvaremot Borgare-Ståndet icke antagit berörde tvänne Betänkanden och Bonde-Ståndet afslagit Utlåtandet JV2 173.
Ständer för denna öfvertygelse hemta ytterligare skäl af de välgörande följder, som dylika skiften och utflyttningar medfört inom Skåne, hvilken Province numera, i följd af Enskiftesverkets fortgång, torde kunna jemföras med norra Europas mest frugtbärande och bäst odlade landskap, men erfarenheten tillika bevisat, ej blott att laga skiften och utflyttningar medföra så dryga kostnader, att de oftast icke, utan understöd af allmänna medel, kunna af den enskilda jordegaren bestridas, utan ock att denne, i brist på förlag, lika ofta är oförmögen att af skiftet draga den fördel, som deraf kunde och borde för honom upphemtas, hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, äfven funnit angeläget, att Nionde Hufvudtitelns anslag bestämmes till Fxp. Utsi'. Får slag till und. Slrifv. N:o HO. 247 sådant belopp, att nödiga tillgångar icke må saknas för Skiftesoch Afvittrings-verkels skyndsamma bedrifvande, efter derföre redan lagda grunder. I följd häraf och då den af E. K. M., uti omförmälda afseende, i Nåder föreslagna tillökning ingalunda öfverstiger hvad för ett så magtpåliggande behof oundvikligen kräfves, hafva Rikets Ständer beslutat, att Nionde Hufvudtiteln, jemte det samma titel befrias från de, till BergsScholan i Fahlun och till ersättning för jordförluster genom Canal-anläggningar, hittills deraf utgående 7800 R:dr, må tillökas med den af E. K. M. föreslagna summa, 20,000 R:dr B:co, dock med dervid fästadt uttryckligt förbehåll, att det sålunda tillökade belopp af 27,800
– Från Toulon gick det till Nissa – denna de »lefvande dödas» älsklingsstad och sista tillflykt för uppehållandet af tynande krafter. Hvem känner ej, hvem har ej hört beskrifvas Nissa ... I Genua lade vi oss i qvarter för minst en månad. Men om Genua, dess seder och folk särskilt 4. Jag inrycker här blott några bitar ur dagboken. Således i Italien. I Paris, medelpunkten för det s. k. friska och glada lifvet, kände jag mig föga värmd eller lifvad. Jag försökte studera hvad jag såg, men beundrade mycket litet och blef ej entusiast för något. Jag lemnade Paris utan saknad, jag skall återse det utan längtan. Felet att jag ej erfor den uppryckande rörelse, som Paris bör verka, ligger förmodligen deruti att jag ej är emottaglig för det lif, som kommer på stormens vingar, som glöder i hvarje andedrag, hvarje pulsslag och rullar fram öfver tiden, menniskorna och händelserna med en fart, som gör att man ständigt väntar på omstörtningar. Om en sådan nu verkligen är att förvänta, vore jag likväl missnöjd att ha rest derifrån. Men nej, huru välgörande ligger ej Italien med dess herrliga luft framför mig! Italiens arma folk, som oupphörligt sträfva efter enhet och frihet, har redan mina sympatier, som bortblandat det intresse jag hyst för fransmännen, hvilka såsom Macchiavalle säger »hvarken kunna fördraga förtrycket eller bibehålla sin frihet». Materialismen besvärar alls icke Italien – man äter enkelt, stundom sundare och betydligt billigare än i Paris, äfven besväras man ej af dessa sagolika matsedlar, som franska hotellen kunna prestera utan att prestera innehållet. Det egna anmärkte jag likväl, att mackaronen, som anses utgöra Italiens förnämsta spis, der ej brukas annorlunda än i resbeskrifningar, romaner och matsedlar. En mycket ledsam soppa, betäckt med en massa små degklimpar, fuktade af köttspad, tycktes vara en lifrätt. På aftonen besökte jag S:t Agostino-teatern, som ursprungligen varit ett kloster, derpå en kyrka, vidare opera och slutligen dramatisk scen.
Hr von Hartmansdorff föreslagit. llr von Hartmansdorff: Det är ganska riktigt att Domkapitlens ledamöter deltaga i biskopsval. Men månne del är lika vigtigl ali välja medlemmar i kyrkomöte, som all välja biskop för eli stift, lin ledamot i kyrkomötet väljes blott för kort tid. Han har endast rält att framställa önskningar eller afhöra tal. Biskopen Den 13 September e. m. 359 väljes för lång tid, han har afgöranderält i många kyrkooch läroverks-ärenden, lian är stiftets sjelfskrifne riksdagsman. När man icke dragit i betänk, att låta en konsislorie-ledamot, som icke är prest vigd, deltaga i val af biskop, hvarföre skulle man då vara så rädd för alt låta honom deltaga i val af ledamot i kyrkomöte. Kan detta vara skäl eller svepskäl? Gr. Lagerbjelke har funnit denua sak vara af riuga vigt, jemförelsevis med jernvägar och annat, som lin är i fråga. Om LagUlskis ordförande är af samma tanka, så är del väl klart, ali lian skjuter undan denna fråga, som han anser mindre vigtig. Det är på grund deraf, jag af en återremiss befarar den utgång, som jag för utsatt, nemi. att vi ej få svar derpå under denna Riksdag. Gr. Lagerbjelke: Då den siste värde talaren lågt mig i munnen ord, som jag icke haft, nödgas jag besvära R. o. Ad. med eli anförande, hvilket jag eljest icke skulle tillåtit mig. Ilan har nemi. sagt, att jag skulle hafva yttrat, det jag ansåg denna sak af en ringa vigt jemförelsevis med frågan om jernvägar. Jag hemställer till Ståndets samtlige ledamöter, om något sådant ord undfallit mig. Jag har sagt, att denna sak är af så ringa vidlyftighet i jemförelse med frågan om jernvägar, att denna återremiss med lätthet lioide kunna medhinnas att handlägga på samma tid, som för den nyssnämnda frågans behandling erfordrades. Gr. Sparre: Jag har sagt, att jag anser det icke lämpligt, alt
All inkomst, som under loppet af det ena aret varit åtnjuten, och hvarå bevillning, enligt denna stadga, utgöras bör, skal! det näst derpå följande lill taxering uppgifvas hos vederbörlig Bcvilln:s-comitc. Den i Februari. S 44; Taxering lill bevillning, på sätt denna stadga bjuder, tillkomme de inom länen för hvarje ur valde och sammanträdande Be re d n :s-, T a xe r : soch Pröfn:s-comite'er, Deras taxer:s-åtgärder träffa den inkomst, som skattskyldig åtnjutit under sist tilländalupna calender-år. § 45. fr. §§ 63, 65, 72. Bev:s-f. Dessa Bevilln:s-comite'er skola, efter aflagd ed, på ära och samvete, i enlighet med inhemtade upplysningar, utrönta förhållanden och ägande kännedom, pröfva uppgifna inkomster och fastighetsvärden, samt stadga de grunder, hvarefter hvarje skattskyldig bör taxeras, så att alla medborgare i samhället draga lika bördor, i förhållande till de tas villkor, och den ena icke mer än den andra derifrån undanhålles. §. 4ö. fr. §5 65, 72 Bev:s-f. Comitcerne äga att, utan afseende på uppgiften, efter förekommande skäl och stadgade grunder, medelst höjning eller nedsättning, jemka egendoms värden, dock alllid med noga iakttagande deraf, att den för hvarje län, i här bifogade tabell, fastställda minimi-summa icke understiges. § 47- dels ny, dels fr. § 11 B.F. På Taxertsmännen allena beror pröfningen af de skattskyldiges uppgifter. För ett rättvist bedömmande deraf, skola noggranna upplysningar hemtas från sådana förhållanden, som dermed äga gemenskap, såsom afkastning, handelsrörelse, skeppsfart, och jemväl en synbart yppigare lefnadskostnad. Oansedt de skattskyldiges uppgifter, äga comiteerna, derest tvifvelsmål om riktigheten uppstå, att affordra dem specifika uppgifter eller hufvudböcker. 5 48. fr. § 65 Bev:s-förordn.