Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan omöjligt icke afstå från min redan gjorde begäran , att Betänkandet må hvila intill dess Statsoch BancoUtskotten hinna inkomma med deras förnyade Utlåtande, huruvida Götha Canal skall erhålla ett fortfarande bidrag af Staten. Oin BancoUtskottet kunnat, på sätt Friherre Cederström påstått, utan föregången anmälan hos Riksens Ständer, utbetala det för detta år äskade Byggnadsbiträde af 220,000 R:dr , det leinnar jag de<rhän. Men nu, sedan en anmälan härom inkommit till Riksens Ständer, så tror jag mig äga fullkomlig rätt till den begäran jag 254 Den 9 Maji. framställt. Jag var ej närvarande då Ridder* skåpet och Adeln beviljade, att 80,000 R:df skulle, i afräkning på detta års Byggnadsbiträde, till CanalBolaget utbetalas, emedan jag då visserligen icke underlåtit, att emot ett sådant Beslut protestera. Man har sagt, att tiden skyndar, och att arbetet bor oförtöfvadt bör* jas; jag hemställer derföre, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas besluta , att ett ProtocollsUtdrag kunde till Statsoch Banco* Utskotten afgå, hvari Utskotten anmodad s, att så skyndsamt som möjligt inkomma med deras ytterligare Betänkande, angående Götha CanalArbetets bedrifvande. Det är emot all ordning , att uti en så vigtig sak besluta om de partiel le frågorna, innan man algor huf* vudämnet , om Canalbyggnaden skall vidare fortfara. Man har anfort, att Götha CanalBolag uppfyllt alla de vilkor, som för ett yt* terligare understöds erhållande skola erfordras. Derom vill jag yttra mig en annan gång. Nu vill jag blott förnya min begäran, att BancOUtskottets Betänkande må få hvila, och jag tror, att sådant utan fara för företaget kan ske. Grefve von Lantingshausen, Albrecht:
Jag tillstyrker derföre bifall å Utlåtandet* Hans Éxcellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Jag är hufvudsakligen förekommen af Friherre Cederström, och vill blott tillägga, att jag känner ställen, der man betalar för hvarje Kungörelse* jag tror 16 sk. Banco, och denna skatt är visserligen större, än den som skulle uppkomma, om Tryckningskostnaden uppfördes bland StatsVerkets utgifter* Ingen lag kan ålägga Embetsmännen, att bestrida kostnaden. Utom det att denna tryckning skulle spara tiden* så undvikes all missskrifning, hvilken man i våra Landskyrkor ofta hört föranleda till stora löjligheter. Jag finner utiften obetydlig emot den nytta, som Landet deraf skulle skörda, och tillstyrker derfö bifall å Utlåtandet. Herr Hjerta: Qm man skulle väckas till förundran, så vore det verkeligen deraf, att en Landshöfding vill påstå, att de Den i3 Julii e. ro. 289 Friherre Cederström: Något stadgande att skrifva Kungörelser har jag ej funnit i Instruetionei ne, ej heller att hålla Skrifvare. Men om oordning icke skall inträifa; om Kungörelserne i rättan tid och på lika Söndagar skola uppläsas i Församlingarne, så är angelägit, att, sedan Tryckerier finnas, de också begagnas. Här har blifvit framstäldt, att kostnaden snart skulle blifva högre, samt oaktsamhet och slarf blifva en följd af bifall. Den sednare tillvitelsen förtjenar ej afseende, och hvad den förra beträffar, så är den lätt afhjelpt derigenom, att Kongl. Majit anbefaller Sine Befallningshafvande, att inkomma med förslag öfver kostnaden, och sedan detta är godkändt, utbjudes tryckningen genom Öppen Auction, då lägsta anbudet genom klubbslag gör sig gällande. Om afsigten är, att i mohn Samhället utbildas, införa oordning och förrycka det stigande samhällsskicket, så bör allting återgå till skrifning. Då böra Tryckerierne afskaffas, så att man ånyo, såsom en f. d. HofCanzler gjort, må kunna lill Kongl.
45 tunntalet som en i Lund, så torde han tjena ändå för lika stort penningevärde. Collegerne vid de lägre Skolorne äro visserligen knappt lönade, men de dela häri samma öde, som Tjenstemän i alla lägre grader. Deras lön, så väl som alla till Läroverken anslagne, utgår i Spannemål; stiga prisen åter i följd af större rörelse och lyckligare conjunetur lör Folket på det hela, så stiga äfven deras löner. Aldrig har jag funnit någon förtjent Lärare, som icke tagit sig fram. I privat undervisning, hvilken i alla fall, sådan den publika nu är, icke kan umbäras, ega de alltid säkra hjelpkälior. Innerligen öfvertygad som jag är, alt det beror på dem sjelfve, deras egen upplysning och energie, att, på sätt någorstädes redan lärer hafva skett, med Epliorers samtycke och medverkan, införa bättre läromethoder, mera extensif och mindre pedantisk undervisning, skulle jag mycket misstaga mig, om menigheterne, inom hvilka de äro placerade, skulle låta sine offer till Lärare tryta, när de kände sig benägne alt anförtro dem sine barn. Jag stadgas i denna mening, när jag bredvid Läroverk, som nu ofta stå nästan tomma, seide Pensiöns-anstalter, hvilkas Föreståndare vunnit någon reputation, vara öfverful]e. Orsaken är dock klar. Ingen Skolordning gör här Läraren till Embetsman; han liar stigit ned från sin höga Catheder, der han satt, endast såsom konstdomare, endislri - 46 Den i4 Augusti f. in. butor af patronat och certiticat. Här är han en verklig ungdomens handledare och undervisare. När läsetimman är slut, fortfar han likväl med tillsynen öfver sine gossar, och det är på detta sätt som Läraren utöfvar ej blott väldet, utan äfven pligterne af en Far; men det är också endast på detta sätt, som föräldrars förtroende vinnes och deras håfvor tillströmma. Detta förtroende anser jag vara det rätta stället, der den nödiga löneförökningen bör sökas.
N:o 132. ft:o r.rs. Af Grefve Hamilton, Gusfaf Axel 14imf, angående anslag till anskaffande af en exercis-lokal för Lpsala Student-korps’ Förening för vapenöfningar. Frågan om Svenska fosterjordens försvar har alltid varit lifligt omfattad af Svenske män och vår tid behöfver ej blygas med afseende på den ståndpunkt, hon till denna fråga intagit. I de flesta delar af landet hafva på de sista åren frivilliga korpser bildat sig för detta försvar, och om denna fosterländska rörelse väl vårdas, skall hon utan tvifvel gå en stor framtid till mötes. Annu har hon ej hunnit sträcka sig mer än till ett ringa antal af Sveriges män, och om detta förhållande å ena sidan ej bör väcka förundran, så är det å den andra väl värdt den största uppmärksamhet, huru jemförelsevis ringa del deri landtbefolkningen hittills tagit. Ydre orsaken härtill att söka i en mindre varm fosterlandskänsla på landet än i städerna, så skulle jag nu ej vara i tillfälle att visa, hvar man skall söka ett medel att afhjelpa den anmärkta bristen. Nej! Orsaken till den nämnda olikhefen mellan stad och land, beror på helt andra förhållanden, af hvilka jag nu blott vill anmärka ett enda och kanske tillika det vigtigaste. Annes vanligen större tillgång på personer, med vilja och förmåga att sätta sig i spetsen för en rörelse och bringa ett företag i gång. På landet åter, der cirkulationen inom samhällskroppen af många skäl gemenligen är något trögare, finnas ofta och mångenstädes högst få personer lämpliga för nämnda ändamål; och om på en ort dessa få råkat ej hafva uppfattat skarpskytte-idéens betydelse, kan denna idé af lätt insedda skäl blifva utan alla frukter på denna ort. Häraf synes af huru stor vigt det måste vara, att de män, som på landet utöfva något större inflytande, äro för saken varmt intresserade.
Ian, angående delegares oqvalda dispositionsrätt öfver härads-allmänningar. S. D. Följande motioner blelvo vid förnyad föredragning remitterade till Bevillnings-Utskoltet, nemligen af: l:o Ola Jönsson från Malmöhus län, om bestämd föreskrift, i fråga om bevillnings erläggande af boställe; 2:o Johan Johansson från Östergötlands län, om nedsättning i utförsel-tullen på jernmalm; 3:o Gustaf Hullman från Nerikes lön, om tullfri utförsel af tackjern och malm; Bilt. till R. St. Prot. 1862 & 1865. 9 Sami. 12 90 Prot,-Utdrag den 30 November 1862. 4:o August Petersson från Jönköpings län, om ändring i 3 Art. 13 § af gällande Bevillnings-förordning, angående förhöjning i den bankbolag med sedelutgifningsrätt åliggande särskilda bevillningsafgift; samt 5:o Anders Persson från Malmöhus län, om tillägg i 9 och 10 §<§ af no gällande Bevillnings-förordning. Den 30 November. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Med afseende härå föreslår jag, det StatsUtsk. matie taga clemia fråga i noggrannt öfvervägande och tillse, huruvida icke elei må vara lämpligt, att alla anordnade indelta räntor till stats7>crket indragas, Jör alt, i sammanhang med öfriga skatterna, af Kronans uppbördsman indrifvas och redovisas, emot det att nuvar. indelningshafvare derföre erhålla contant ersättning, beräknad efter medium af näslförutgångna 10 års markegång, hvilka anslag på läns-staterna uppfördes och äfven tillf ollo eflertradarlie, intilldess annan reglering, i afseende å framlida lönebeloppen, kunde blifva vidtagen. Hvad angår de i afseende å sjelfva uppbörden och redovisningen gällande stadganden, förekommer dervid, alt, sedan, t. ex. för år 1840, mantalsskrifningen ägt rum i JNTov. i83g, kunna utskylderna ej infordras, förrän uti Jan. och Febi-, månader år iB/jt, och redovisas summariskt den 1 Maj s. å.; hvarefter den egentliga eller special-redogörelsen d. 1 Sept. s. å. till Konungens Bef:h:de ingifves och landsboken först den 1 Juli 1842 inkommer till K. Kammar-rätten för gransknings undergående. Det är således icke mindre än i4 ä i5 månaders tid, som förflyter ifrån skattskrifningen, hvilken skall ligga till grund för utskyldernas debitering, till dess uppbörden börjar, hvarefter det dröjer ytterligare 16 månader, innan räkenskaperna till den hufvudsakliga revisionen aflemnas. Att under förstnämnda tidrymd en mängd förändringar skola inträffa, som försvåra eller hindra utskyldernas inflytande i enlighet med den verkställda debilerin - Den 7 Mars e. ra. 3og gen, samt slutligen, efter mycket besvär för tjenstemännen, leda till mångå afskrifningar, sorn icke skulle hafva inträffat, derest uppbörden kunnat hastigare följa på skattskrifningen, ligger i öppen dag, likasom olägenheterna af den långa tidsutdrägten, innan vid räkenskaperna yppade anmärknrr blifvit utfärdade och pröfvade.
Discontlånen för de samma endast kunna betraktas såsom tärande kräftsår. — 1 öfrigt får jag nu blott åberopa hvad jag förut vördsamt haft äran framställa, och med anledning deraf vördnadsfullt anhålla örn återremiss af BancoUtskoltets Betänkande. Den 5l Juli e• m• *5* 9 Herr Manner stam, Johan: Då jag föreställer mig, att de redan gjorda anmärkningarne föranleda till återremiss, torde jag äfven dervid få tillägga några erinringar. Herr Påhlman har likväl så fullständigt och grundligt framställt de skäl, som äro talande emot antagandet af BancoUtskottets Betänkande om Discontregleringen, alt jag för det hufvudsakliga instämmer uti de flesta af honom yttrade tankar. Herr Grefve Platen har anfört såsom skäl emot mindskning uti Disconternas utlåningssumma, att lånetillgångar derigenom skulle inskränkas uti en tid, dä antalet af lånsökande är i tilltagande. Jag hyser i detta fall en motsatt tanka, grundad på allmän erfarenhet om förhållandet före den tiden då Pisconterna och i synnerhet Götha CanalDiscont inrättades och det som nu har inträffat. DåDisconter icke funnos, då Sedelstöcken och Summan af Rikets gångbara mynt icke på långt när utgjorde hälften af dess nuvarande belopp, saknades icke lånetillgångar för hvarje man med god credit och vsderhäftighet, och stående lån emot inteckning uti Fastighet kunde af enskilda erhållas. Nu åter, med en mångdubblad summa af myntrepresentativer, kunna lån svårligen upptagas annorlunda än uti Diseonterna eller ock på hypotheker, hvilka lemna långifvaren full säkerhet att vid anfordran eller förfallotid på dagen å - Den 3 I Juli e, m. ter fä sina penningar. Med uppmärksamhet på de beslut, som Riksens Ständer efter BancoUtskottets förslag redan fattat om Ri knis penningeväsende, torde den yttersta varsamhet böra iakttagas, då nian gar afl förordna om de åtgärder, hvilka i fmanrieSt afseende änny för Riksens Ständer återstå.
St:r gifva, ty detta svar beror uppå huruvida medel kunna erhållas för en nödvändig tillökning af befäl, uti hvilkets antal nu en ej obetydlig brist förefinnes, äfven om endast af 2:ne en ny bataljon (och oundgängliga depot-bataljoner) skulle organiseras. Tager man nu detta i betraktande, skall man finna att öfvergången —alltid med fel behäftad, om utgångs-cadrerna äro ojemna — blefve särdeles försvårad, om för hvarje bataljon blott en half bataljon skulle tillkomma, uti hvilket fall — då bataljonen är infanteriets taktiska enhet—man, för att skapa denna bataljon, måste sammansätta den genom kontingenter utur 2:ne olika korpser. Att ett sådant sammanförande utaf för hvarandra främmande, så väl befäl som manskap, måste medföra stora olägenheter, lärer endast behöfva påpekas. Hr Silfverstolpe torde vilja fråga: hvad rörer allt detta kavalleriets organisation? För kavalleriet, som aldrig på en gång kan komma att uti sina leder upptaga ett större antal beväring, är ju organisationen på särskilda bataljoner tvertom ganska lämplig? lag vil hemta svaret oell tillämpningen utaf hvad jag sagt utur Hr Silfverstolpes eget anförande. Den värde talaren föreslog nemi., såsom ett bättre sätt att öka kavalleriets styrka, att, med bibehållande af Smålands Husarer, uppsätta en bataljon af Westgötha reg:te. Om så skedde, skapades icke då en ny korps af den återstående infanteri-bataljonen; och ökades icke derigenom de olägenheter för infanteri-vapnet, jag ofvan framhållit? Komitéen har visserligen icke varit blind hvarken för den duglighet Smålands Husarer besitta, ej heller för de svårigheter, bildande af nya kavalleri-korpser förete, eller för den tid, som föregår innan ett nytt kavalleri kan lörvärfva nöjaktig skicklighet, ehuru, enligt min tanka, Hr Silfverstolpe allt för långt torde utsträckt den sednare.
Han - I Fyra Claster srz6 Den Zo I Uii Handels-Bokhallare och Betjente samt Jnspectorre och Factorer med flera wid Städernas Bruk och Manusackurer jemte Apotekares och Fältssärs, Ge fäller Stockholm och Götheborg samt första C.astens Släder. s 25: - ! 16: Zr I Sju Claster ^ 8- — i 4: - V z: — Och i de öfrige Städer. s - k io: — 3 Sex Claster ^ ^ -s. Hofmästare hoS Private io R:dr Hos Handtwerkare af alka 'stag utan lön pä Stat taxeras såsom Borgare ester deras rörelse. -Handcwerkare, Rronans, wid Amiralitet, Artilleriet och Fortificationen med flere Stater, betala ester deras Lönewillkor »fran 2 R:dr till 24 st. Hushållerskor i: 24. Harsnstmer utom Perukmare-Embetet, edwad Förswar de hafwa 2 R:dr. Hästhandlare eller sadane som resa att sälja och byta Hästar, Huswudmannen — 20 N:dr. Hwarje medföljande Mansperson iv: — Och stola deka Hästhandlare, om de ej för Lösdrifware wilja anses, dels alltid wara behörigen förpastade, dels oek kunna med wederbörande Upp bördS, Den zo Julii. 21Z7 bördsmans qvittence styrka, att de riktigt erlagt Bewillnings - algisten för dek föregående arel Informatorer, private. I twä Claster H Inköpare för de Kongl. Höfwen jämföras med Handlande. Judaroch Italienare som »ned sarstildt tillstånd "resa omkring Landet och afyttra Nipper, erlägga . 10: — Och böra Veste alltid »vara förledde »ned wederbörandcs Qvittence alt föregående årets afgift blifwit crlagd Judar, sorn i Städerne drifwa handel och rörelses, anses till afgift i alla delar af denna Bewillnings-Förordning i mohn deraf lika Md Handlande i samma Stader.
Me-’ morial af förlidne dag, i anledning af Borgare-Ståndets Anmärkningar vid de af Utskottet uppställda frågor, sorn tilL afgörande af det förstärkta Stats-Utskottet blifvit hänskjutne, hvarvid Borgare-Ståndet för sin del antog hvad Utskottet i detta Memorial föreslagit, men fann, att, i händelse icke Respectiva MedStånden jemväl skulle deruti sig förena, målet icke på annat sätt än i det förstärkta Stats* Utgkottet kunde sluteligen afgöras. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsaiim. S. D. Föredrogos och biföllos Bevillningsutskottets arne Memorial af förlidne dag, i anledning af: 1:0 Högvördiga Prest-Ståndets och Vallöf]. Borgare-Ståndets anmärkningar vid Betänkandet om Sjö-Tullens förhöjning5 Q :o Hedervärda Bonde-Ståndets Beslut, rörande redactionen af Stadgandet i Bevilln i ngs-Fö tord ningen om befrielse till en del iian Bevillning for åtskilliga af Allmogen, som utgöra Grufve-hjelp och-mantals-kol; och 3:° Den s g Juli. 453 3:0 Borgare-Ståndets Beslut om upphoran» de af extra Stämpling i Stockholm å Handlingar; I följd hvaraf den sistnämnda frågan till det förstärkta Stats-Utskottets afgörande skulle öfverlemnas. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm.
Anckarsvärd, emedan jag anser hans förslag i högsta grad nyttigt och angeläget. Om jag icke oriktigt lättat hans motion, skulle Upprors-acten 3:ne gånger uppläsas af civila auctoriteterna, derest icke upploppet redan funnes vara af den vådliga beskaffenhet, att ett omedelbart användande af den beväpnade styrkan vore af behofvet påkalladt. Då delta tillägg finnes, tror jag, att Hr Edenhjelms i öfrigt ganska riktiga anmärkning kan förfalla. Jag anser den föreslagna lagen vara en af de väsendtligaste oell nödvändigaste, med hänseende till den garanti, den kommer att lemna, icke blott för den medborgerliga tryggheten, utan äfven för befäl och trupp, som eljest icke äga någon säkerhet att ej anses hafva öfverskridit gränsen för sin pligt, och, såsom erfarenheten det visat, ofta ii 10 de ende, sorn blifva Den 14 Mar s. stal Ide under lagens tilltal, samt straffade af densamma, för det de fullgjort sina pligter och hvad som blifvit dem anbefaldt. Frih. Boye: Visserligen håller jag Hr Cederschjöld räkning för den godheten han haft, att tilltro mig kunna lemna honom undervisning; men jag ber honom ursägta, att jag på detta ställe icke vill sysselsätta mig dermed. Frih. von Döbeln, Napoleon: Det lagförslag, som nu är i fråga, linner jag vara af så grannlaga beskaffenhet, att det ej bör remitteras, förrän man, efter de mest grundliga studier i den saken, fått en riklig opinion derom; ty frågan är, antingen folkupploppet skall vinna häfd eller Regeringsmakten skall få utveckla sin fulla kraft. Det beror på så små omständigheter. Om t. ex. folkupploppet fått fortfara blott I timme, är det troligt, att stadshuset blifvit stormad t öch fångarne uttagne. Jag frågar nu, hvad följder en sådan folkupploppets seger öfver Regeringsmakten skulle haft för framtiden. Hvar och en menniska kunde finna, att militära makten, som £ limme för sent stillade rörelsen, bort \ timme förr sätta sig i verksamhet. Sådant är i högsta grad vådligt.
På Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar: F. A. Birman. C. G. Åsbrink. L. V. Henschen. F. C. Billberg. J. Öhrström. C. IV. Bahrman. På Hederv. Bonde-Ståndets vägnar: Anders Ericsson. Nils Pehrsson. Henric Andersson. Carl Tholsson. And:s Jansson. Jonas Christophersson. C. O. Ossbahr. Kikets Högloft. Ständers år 18«)5 församlade REVISORERS BERÄTTELSE om granskningen af V RIKS GÄLD S-KONTORETS \ tillstånd oell förvaltning. Trvckt hos A. C k t> u r g h r. IV. • s '• '5 v;U - »- undertecknade, inom Riks-stånden i stadgad ordning utsedde Revisorer, för fullgörandet af sitt erhållna uppdrag att verkställa innevarande års revision af Stats-, Bankooell Riksgälds-verken, till följd af 61 § af sednaste riksdagsbeslut samt Kongl. Maj:ts härom, under den 3:dje sisth Juni, utfärdade särskilda kungörelse, den 15 derpåföljde September sammanträdde bär i bufvudstaden, fingo Revisorerne, genom Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, emottaga de berättelser, som, enligt det för sistnämnde verk gällande reglemente, skola vid Rikets Ständers Revisorers sammanträden afgifvas af ej mindre Fullmäktige än Riksgälds-kontorets Kommissariat samt dervarande Ombudsman; och bar sedermera den nuvarande Revisorer tillhörande granskning af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer, vid 1840 och 1841 års riksdag, för Revisorerne af detta verk fastställda instruktion, företagits och fullbordats.
Vida bättre synes derföre vara, att uppgöra sådant på förhand; dä en hvar vet, hvad han har att rälla sig efter. Banken har, på sätt Gr. Sparre anlydt, haft nog besvär med dessa fördelningar för den förflutna liden; hvarföre skulle man då låta dem fortfara äfven för framtiden? Allt hvad i detta fall gäller för banken gäller äfven för kassor och enskilde. All den oreda och alla desvårigheter som man kan häfva ulan att nedsätta eller förändra egendomsvärdet, hvilket i min tanke ej göres genom mitt förslag, dem bör man ock söka att för framtiden förekomma. Det är derföre som jag anhåller att R. o. Ad. måtte antaga den ordalydelse, jag föreslagit. Gr. Sparre: Det af flr von Hartmansdorff omnämnda förhållandet tror jag ej komma i fråga, enär § 20 säger, alt ”hvardera fastighetens värde” (skall) ”beräknas efter den uppskattning derå till allmän bevillning, som var gällande året näst före det, då inteckningen söktes”. En sedermera verkställd förändring i taxeringsvärdet kan således ej hafva någon inverkan på fördelningen, enär det ej kan blifva fråga om annan taxering än den som var gällande året näst före det då inteckningen skedde, och efter hvilken taxering lånet är beviljadt. Således tror jag ej att det omnämnda fallet kan inträffa. För öfrigt ber jag att få erinra derom, att räntan fallit, att inteckningar i fastighet begärligt mottagas, och att man är temli - Deri 5 Juli f. m. 487 gen nöjd med det näivarule förhållandet. Jag t villar då att det är rätt rådlig!, att vidtaga en så genomgripande förändring, genom (savidt vi, som behandlat saken, kunna förslå) tillfälle till inteckning och till kredit i allmänhet skulle försvåras. Dä man öfverhufvud varit nöjd med nu gällande inteckningslag, men svårigheter likväl uppstått vid fördelningen af inteckningar; så har Utsk., till förekommande af dessa svårigheter, föreslagit ifrågavar:de stadgande för att bestämdt föreskrifva huru dermed skall föl faras, men Utsk. har sannerligen ej vågat, att företaga den genomgripande förändring, som nu blifvit här ifrågasatt, och som jag tror skulle komma all förorsaka mycket trassel.
Till svar härå tillkännagåfvo Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti 1848, att, ehuru det visserligen vore med billighet öfverensstämmande, att Stockholms stads inqvarleringsskyldige finge åtnjuta den af Kongl. Maj:t i nåder antydde lindringen i inqvarteringsbesväret, medel för till vägabringande deraf dock då ej funnos att tillgå, hvadan frågan borde anstå till nästiufallande riksdag. I anledning häraf har Kongl. Maj:t, med hänvisande till Dess högstberörde skrifvelse i ämnet, täckts till Rikets nu församlade Ständer, genom nådig skrifvelse af den 17 Januari innevarande år, som är vorden af samtliga Riksstånden till Stats-utskottet remitterad och i sin helhet intagen under N:o 37 i bihanget till Riksståndens protokoll 1850—1851 Irsta. Sami., 1 Afd. och 9 Häftet, å nvo öfverlemna detta ärende, på det att den lindring uti inqvarteringsbördan, hvaraf hufvudstadens inqvarteringsgifvare äro i behof och hvars billighet Rikets Ständer jemväl erkänt, måtte, derest Rikets Ständer skulle finna omständigheterna det medgifva, kunna hufvudstaden beredas; i hvilket afseende Kongl. Maj:t, som till Utskottet låtit aflemna de uppgjorda och Rikets