Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärd önskar jag att föreningsfördraget, bättre än det nu är, må kunna ordnas, men jag hade trott att i första rummet underd. anhållan bort framställas att få veta resul tatet af hvad som för detta ändamål med mycket arbete och många öfverläggningar, icke heller utan kostnad, blifvit åtgjordt och vågar derföre väcka följande motion: Offentliggörande af det sedan 15 år af unionskomitéti, sammansatt af Svenske och Norske män, afgifna förslag om huru Sveriges och Noriges rikens inbördes förhållanden skulle till rikenas bättre belåtenhet ordnas, med de dervid afgifna reservationer och tillhörande handlingar, dateradt den 4 Nov. 1844; och att 11. St:r måtte hos K. M. i underddiet anhålla, att tryckning af dessa handlingar, så fort ske kari, må ske, samt till medlemmarne af RiksStånden under innev:de Riksdag utdelas. Det förefaller mig nästan såsom en förkastelsedom öfver detta förslag, om R. St:r skulle, med dess förbigående, helt enkelt instämma i det af Hr Gr, Anckarsvärd väckta förslaget, och till en sådan dom öfver hvad man icke känner hafva R. St:r ingen grundad anledning. Fruktan att stöta Norska nationalkänslan kan icke hafva föranledt Regeringen att innehålla med kungörande af unionskomiténs arbeten, ty deri hafva deltagit Norske så väl som Svenske män, och förslagets öfverlemnande till offentlig granskning kan å ingendera sidan anses lika med ett gillande, men dess kännedom, såsom ang:de frågor, hvilka behöft mogna och icke med ett penndrag kunna afgöras, hade dock lemnat ett tillfälle för närmande och utbyte af tankar, de båda folken emellan, på en naturlig väg, af lugnare och upbyggligare art, än dem vissa tidningar framburit och hvarom redan något blifvit talat af Hr Fåhraeus. En framställning från Svenska Regeringen, väckt på Svenska Riddarhuset, jag medger af en medlem, som visat sig hafva Norska grundlagen kär, torde ändock icke blifva Norrmännen så välkommen, som förslag utgångna från Svenske och Norske mäns gemensamma och, som roan bör hoppas, oveldiga bearbetning.
Derigenom vore alla tvister emellan räntegifvare och räntetagare undanröjda, i st. f. att man nu skapar kif och en dålig anda hos dem, som utge räntorna, och missbelåtenhet hos dem, som skola emottaga dem, samt slutar med att skapa brist i statscassan. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.: Icke delande Frih. Cederströms förundran, får jag förena mig med Frih. Palmstjerna och Frih. Raab i tillstyrkande af bifall till Utsk:s betänk. Jag kan af erfarenheten intyga, att om icke dessa ord, ”efter årsväxtens beskaffenhet,” hade af K. M. blifvit medgifna till förmän för räntegifvare inom Upland detta år, så hade icke någon enda ränta blifvit levererad in natura, utan räntegifvarne hade då blifvit forcerade att lemna all sin afrad uti contanta pengar. Härigenom har det deremot blifvit en möjlighet för dem att få afbörda sig skatten in natura, och en allmän belåtenhet inom länet har derigenom uppkommit. Det är väl sant, såsom Hr von Troil yttrat, att räntetagare blifvit tvungna att sälja sin säd för lågt pris, och detta har äfven Kronan fått göra; men jag kan gifva exempel på dem, som skolat emottaga spanmålen och alldeles icke hafva varit bundna af dessa stadganden, t. ex. Upsala Academi, som har betydliga spanmålsräntor af sina arrendatorer, och likväl hafva nödsakats sälja sin säd till äfven så lågt pris. Den spanmål Academien till följd af särskilda accorder med sina arrendatorer har fått emottaga, har blifvit såld för 5 r:dr b:co tunnan, således 2 sk. mera än regementena fått. Detta visar, alt det gifves sådana omständigheter, då man är tvungen att taga emot räntespanmålen efter årsväxtens beskaffenhet. Derföre anser jag det vara väl om de ofvannämnda orden finnas i författningen, och ordet ”strid” fredar i alla fall för att det icke är slösäd. Detta står, på sätt Frih.
Utsk. för partiskhet, eller något ännu värre i afseende på en anmärkn , som skall först varit beslutad, men sedan återtagen, i anseende lill någon oförmodad upptäckt, att en af Utskts egna ledamöter skulle deri vara comprometterad. Till upplysning härom får jag bifoga ett utdrag af TJtsk:s prot. för den 10 April (se bilagan), deraf upplyses att den ifrågavar. ledamoten, innan ännu något beslut fattades, gifvit tillkänna, alt saken till en del angick honom, hvaraf följer att Utsk. icke vid någon af voteringarna var okunnigt om detta förhållande. Att dessa slogo ojemnt ut, så att anmärkntn slutligen förföll, kan fördenskull ingenting annat bevisa, än att ett par af Utsk:s ledamöter, under debatten om de enskildta tillämpningssätten, funnit anmärkntn icke passa till någondera, och således derefter ändrat sig — och hvilket icke är detsamma , som alt Utsk. upprifvit ett redan fattadt beslut. Hr Rosenblad har vidare beklagat sig öfver, att Utsk. skall hafva visat considerationer mot någon af Utskts ledamöter , hvilka erhållit restitution af quarantäns-afgifter, utan att sådant funnits anmärkningsvärd!, då deremot anmärkn. blifvit gjord mot en restitution, beviljad åt en person utom Utskottet. Från ett det gamla considerations-systemels skötebarn, en som sjelf i så sorglig lon påkallat consideration för en embetsman, hvars politiska dom beklagligen kommer att utfärdas 4° år för sent, är det visst ej förvånande alt höra insinuationer om lumpna considerationer afven hos andra. De hafva likväl inom Utsk. icke gjort sig gällande vid något enda tillfälle. Det blir mitt cathegoriska svar. Förhållandet med de ifrågavar. restitutionerna är nemi. helt enkelt det, att anmärkntn skedde emot en af dessa, emedan fartyget på resan anlupit främmande hamn och ej derifrån medförde sundhetsbevis, samt fördenskull, författningsenligt, var skyldigt erlägga quarantäns-afgifter.
I det fysiska lifvet kan, i händelse af sjukdom, ett för långt uppskof med de nödiga medlen ej sällan leda till obotlighet och död. 1 ekonomiska förhållanden leder ofta ett börjande obestånd, om man saknar moraliskt mod att underkasta sig nödiga inskränkningar, till slutlig undergång. Och i den politiska verlden .. ja, Mina Hrr! I håfven läst historien såväl som jag, och dess lärdomar behöfver jag således icke för eder framlägga. Att alltid tveka; att oupphörligt söka uppskof, äfven då man inser att något måste göras, blir ett betänkligt fel. Ett manligt sinne fordrar, att man i sådant fall, med mod och förtröstan underkastar sig den uppoffring, som är nödvändig. Mina Hrr! — Stunden nalkas! — Beslutet måste fattas! — För min del sker det utan tvekan. Jag nedlägger villigt och med gladt sinne den sköld och den rätt, jag sjelf förvärfvat. Och jag hoppas att R. o. Ad. genom ett högsinnadt beslut, värdigt dess stora anor och dess medborgerliga dygd, skall undgå ända till skenet af att styras af sjelfviska bevekelsegrunder, och i stället skall hänga en ny krans, — kanske den skönaste af alla, — i sitt minnes och sin äras tempel — ett tempel, som är oförgängligt. Talrika, starka och ihållande bifallsrop följde på detta anförande. Gr. von Platen: Då jag nu ånyo begärt ordet under denna diskussion, är det nödvändigt att jag med några ord ursäktar detta mitt förnyade uppträdande. Jag är öfvertygad att mina motståndare finna att jag är tvingad härtill af de anspelningar, som mot mig blifvit gjorda i ett språk, hvilket är en prydnad för diskussionen. Det har blifvit antydt, att jag i afseende på förevarande fråga skulle stå på annan ståndpunkt och hysa andra åsigter än de personer, med hvilka jag har äran att deltaga i Konungens Råd. Med anledning af det embete, jag bekläder, finner jag mig uppfordrad att förklara, att detta endast är ett nytt bevis på den olika uppfattning, som jag förut vidrört. Jag öfverlemnar med fullt lugn tili hvar och en att be - Den 7 December.
I anseende till de å gamla vägen mellan dessa orter befintliga många och branta backar, sorn försvåra forslingen af den mängd tunga varor och effekter, hvilka föras från och till bergslagen, bär man länge varit betänkt att förbättra denna väg, men äfven villrådig om sättet att utan öfverdrifna kostnader sådant åstadkomma å den bergiga och oländiga lokalen. År 1845 uppgjordes omsider plan för omläggningen, hvartill ett stats-bidrag af 8,614 R:dr påföljande året nådigst beviljades. Arbetet var 1847 redan långt framskridet och är nu mera fullbordadt, till stor belåtenhet för ortens invånare och de trafikerande, då den lija vägen har endast några få backar af mindre betydenhet och är vid pass en fjerdedels mil kortare än den gamla, hvars längd utgör 1$ mil. Kostnaden för denna väl utförda vägbyggnad har dock vida öfverstigit beräkningen i det derföre uppgjorda förslaget. e) Omläggande af försänkningar och flötverk vid Klarelfvens strand nära Carlstad, till förekommande af den der varande landsvägens utskärning vid elfvens flöden, samt omläggning af en slörre backe å allmänna vägen vid Löfed i Grafva socken och Kihls härad. Af dessa arbeten, lill hvilka ett anslag af stats-medel till 1,750 R:drs belopp i nåder beviljats, bar det förra blifvit till slörre delen verkställdt och det sednare eller backomläggningen fullbordadt inom 1847 års utgång. f) Omläggningar till flera backars undvikande å allmänna vägen inom Svanskogs socken, hvaraf en del tillhör Dahlsland. Till detta arbete, som företogs 1847, beviljades i nåder samma år ett stats-anslag af 2,127 R:dr 30 sk. io r:st. g) Omläggning af 1,635 alnar utaf allmänna häradsvägen emellan Råda och Asplunds gästgifverier vid det så kallade Stjernsberget i Elfvedals härads nedre tingslag för att undvika backar, hvilken omläggning Uddeholms bolag enskildt bekostat med 860 R:dr banko jemte det bolaget tillsläppt den dertill behöfliga jorden och tillsyningsarbete.
Ilvad mig personligen angår, vädjar jag till Hr v. Ilartmansdorffs vitsord örn mitt förhållande såsom II i dd.— directör under hans tjenstgöring vid cancelliet och hoppas, att linn icke skall kunna säga, att jag någonsin frångått billighet och rättvisa samt framför allt den samvetsgrannhet, som jag ansett lika mycket för ett behof som för en pligt. Ur Dalman: Jag ber endast att få rätta det misstag uti uppgiften i, mitt sednasle yttrande, att Direct. enhälligt tillstyrkt det utlåt., hvari Utsk. stadnat. Hr Carleson var nemi. skiljaktig. Ridd.Utsk:s nu föredragna mentor, blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Gr. Frölichs, Dav., d. i5 dennes e. ni. på bordet lagda motion, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. Hr G iinther, Carl Gust., uppläste följande: När Gr. Frölich väckte nu föredragna motion, begärde jag den på bordet, emedan jag blott hörde några ord af Hr Gr:s anförande; men jag förmodade genast, alt motionen just åsyftade, hvad jag sedermera af dess innehåll bar funnit bekräftadt. Alltifrån riksdagens början har jag väntat få höra försök göras i den väg, på hvilken, redan under flera års lid, från vissa håll bemödanden olla varit synliga, alt bereda allmänna opinionen till hyllande af den mening, hvilken åsyftar att kullslå statsbanken. Under riksdagen hafva några smärre försök varit gjorda; men så långt på denna väg, som Gr. Frölich nu gått, har ingen förut vågat sig. Jag har alltid ogillat dessa bemödanden, emedan jag anser dem endast innefatta ett sträfvande att, på nationens bekostnad, rikta några bankspeculanter, hvilka åsyfta att tillrycka sig statsbankens stor vinst gifvande rörelse. Sådana bemödanden anser jag vara ganska vådliga för samhället, och jag kan derföre icke underlåta att, så mycket jag förmår, bestrida dem.
IV. 202. — N:o 2. angående utgifternas för innevarande Riksdag omedelbara bestridande af RiksgäldsContoret. V. 6. — N:o 3. i fråga om Bankens rättighet att erhålla liqvid för 2:ne på densamma öfverlåtne äldre Kronofordringar. V. 6. — N:o 4* angående Arrendatorernes af Klabböle Kronolaxfiske underdåniga ansökning om eftergift i i83o års arrende. V. 6. — N:o 5. angående f. d. Kamererarens vid Strömsholms Stuteri-Inrättning, Assessoren Landströms underdåniga ansökning om afskrifning af dess skuld till Stuteri-cassan. V. 6. — JV:o 6. angående Kamereraren Krutmeyers ansökning om befrielse från arrendet af Kungsgårds-hemmanet Rinkeby i Stockholms Län. V. 6. — N:o 7. angående Enkan Sahlmans ansökning om befrielse från skyldigheten att ansvara för arrendet af Lotten N:o 51 af Upsala HofStall-Äng. V. 6. — N:o 8. i fråga om eftergift af ett Dana-arf till Piteå Stad. V. 6. — N:o 9. i fråga om sökt eftergift af Öfver-Inspectoreft Borghs Sterbhusdelägare ådömde anmärkningsmedel. V. 6. — N:o 10. Tacksägelse-adress till Hans Maj:t Konungen, i anledning af Hans Majtts Nådiga omsorg för Cholera-sjukdomens utestängande från Riket. V. 6. ( 72 ) ^Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständersi Wto ii. i anledning af väckt fråga om anläggning af en stad vid Lysekihl i Bohus Län. V. g3. — Nto 12. i anledning af ÖfverCommissarien Öijers ansökning, att vid afskedstagandet få å allmänna IndragningsStaten såsom pension uppbära sin nu innehafvande lön. V. g3. — Wto i3. angående grunden för liqviden af framledne Pastorn Doctor Collins hos Statsverket innestående lönefordran.
Den 18 Juli passerade han Amiralitets-ön, men från den 19 Juli till den 5 Augusti måste han ligga för ankar vid Korsön, emedan tätt packad is hindrade hans färd. Den 7 Aug. passerade han Hoek van Trost, men stötte åter på is och måste förtöja sitt fartyg vid ett stort, 36 famnar djupt och 16 famnar högt isberg. Efter ständig kamp med ismassorna nådde han den 15 Oraniska öarne och den 19 Hoek van Begeerte. Han hade nu dublerat Novaja Semljas nordända och stälde altså kursen mot sydost. Svårigheterna hade hittills visserligen varit stora nog för Barents och hans kamrater, men från denna tid begynner en ny rad af pröfningar, långt värre och outhärdligare än de hittills upplefda, och hvartill sjöfartens annaler före denna tid icke hafva att uppvisa något motstycke. Vi skola för den skull något utförligare omtala Barents' följande äfventyr. Den 21 Augusti inlopp Barents för första gången med sitt fartyg i den så kallade Ishamnen, hvilken är belägen på Novaja Semljas ostkust vid 76° 7´ n. br. och 68° 34´ ostl. längd. Han gick till ankar derstädes för natten och försökte följande dagen att tränga vidare mot öster. Men han möttes av dimma och tätt sluten is, så att han efter något loverande den 23 måste bege sig åter till Ishamnen, der han den 24 instängdes af is. Dagen derpå blef han åter fri, han följde landets ostkust söderut, men kunde icke framtränga längre än till Stroom-bay. Härifrån vände han tillbaka mot norr. Då han passerade Ishamnen den 26 Augusti, blef han på nytt instängd af isen der. I följd af ostliga vindar, som voro de förherskande vid denna tid och höllo isen tätt packad mot land, var det honom icke vidare möjligt att med sitt fartyg slå sig ut ur den af drifis uppfylda och omgifna viken. Under de sista dagarna af månaden rasade sydostliga stormar, som försatte fartyget i en mycket farlig kollision med isen. Det blef ganska illa tilltygadt af denna, det förlorade sitt roder, och man begynte hysa grundade farhågor, för dess fullständiga undergång.
Vakansafgiflens belopp bestämmes genom markegångssättningar och uptages ärligen till omväxlande summa i markegångstaxorne och den är bestämd per rote; men antalet af de hemman, som skola utgöra en rote, blir för alltid bestämdt genom Konungens och II. S(:s beslut. Dervid måste man hålla sig och på nu anförda skäl vågar jag anhålla att II. o. Ad. mätte bevilja en återremiss af detta utlåt. Hr von Troil: Då jag genom mitt förra yttrande uptagit en så betydlig del af 11. o. Ad:s tid, skulle jag brista i grannlagenhet, om jag nu ville besvara alla de inkast, som emot min framställning blifvit af åtskilliga talare gjorda. I’å förhand har jag äfven förklarat, alt en otalig mängd skäl kunna åberopas både för och emot ordinarie roterings åläggande å i frågavar. hemmanen, så alt en förlängning af diskussionen i delta afseende skulle blifva ändlös och lill intet gagnande. Med den yttersta sorgfällighet har jag sökt göra mig reda för alla dessa skäl, och jag bekänner öppet, alt om jag skulle utses lill juryman, och å ena sidan yrkades extra rotering och å den andra ordinarie rotering enl. roteringsverket, d. v. s. en vida strängare rotering å dessa hemman än R. St. vid sista riksdagen beslutat, skulle jag icke draga i betänkande, att rösta för den strängare roteringen. Genom ett sorgfälligt skärskådande af saken från båda sidor har jag kommit till ett dylikt resultat. Jag nprepar det ännu en gång, att oändligt mycket kan sägas både Knoch emot denna åsigt. K. M:s förslag vid sista riksdag innehöll en medelväg, sorn jag tror att man gjorde rätt att då beträda och vid hvilken jag hoppas att man äfven denna riksdag skall förblifva. Vill man ej det då återstår i min tanka endast eli sätt, detsamma som sammansatta afd:n i sitt första betänk, sisth riksdag framställde, nemi. att pålägga hemmanen extra rotering och derjemte inskrifningspenningar, hvilka sistnämnde varit en hundraårig afgäld inom provinsen.
JAG T R O R EG ENT vår - inre syn vidsträckta mossar, där må- Uppgiften är nu att behandla dem som drufhända LIGEN, ATT DENNA EGOISM ÄR MYCKET ALLMÄNN ARE björnen nyss sökt sin delice, och när vor och låta deras saft gäsa, vidare att anliogonen ÄN DEN, SOM ENDAST HAR SIG SJÄLF TILL FÖREMÅL. anlända till våra kök, hafva de med vända de stora uppfinningarna pasteurisering hälsningar från skogen, där björkarna redan samt elektrisering — - till vinnande af hastigare I LÄNGDEN ÄR DET ICKE NÅGOT NÖJSAMT ATT sig EN - DAST SYSSELSÄTTA SIG MED SIN SGEN PERSON. börja gulna. Ja, de äro stämningsfulla, dessa lagring — äfvensom att genom renodling ut finna de enkom passande slagen gäst. För fosterlandsvännen öppna sig härmed glada utsikter åt flere håll, och icke den minst glada är den, att bären kanske en gång komma att slå ur brädet den drufva, som återfinnes på potatislanden. Öm också det släkte, som en gång vant sig vid bränvinets starka retning, icke skall nöjas med bärvinens mildare vederkvickelse, skola mindre förvanda efterkommande kunna göra det. Utan alla njutningsmedel kunna, som erkändt är, människorna icke lefva. Utlandet har bättre än vi förstått, hvad våra bär duga till. Vid järnvägarna har man om höstarna haft tillfälle att se kolossala lårar med bär från våra skogsbygder; bären hafva varit stadda på utrikes resor för att återvända som vin och låta betala sig mer eller mindre dyrt. Hos oss gjorde firman A. J. Setterborg &amp; C:o i Göteborg början med det antydda nya sättet att tillverka bärviD, och i Stockholm har eu tekniker, hr A. B. Lundberg, efter flerårig sysselsättning med saken lyckats uppnå ett vackert resultat. Ett aktiebolag har bildat sig för att i större skala tillgodogöra sig hans erfarenhet och insikter; men vi skrifva icke här någon reklam, och saken talar nog för sig själf. En välönskan till den fosterländska saken vilja vi likväl ej undertrycka. En kvinnlig öfverstelöjtnant.
Om präglande af eo Medaille till å - 474 &en *7 Fehr uar ii i minnelse af den Ar 1817 firade ReformationsFest. Ifrån Lag-Utskottet: 1:0 Angående Antalet af Nämndeman vid Militiae-Boställs-sy ner. 2:0 Angående åtskillige omständigheter vid Utsöknings-mål. 3:0 Angående ändring i Författningarne rörande Prest-val. 4:0 Angående yrkad förhöjning af de i 32 Cap. 2 §. Rättegångs-Balkeo stadgade Böter för part eller vittne, som från UnderDom stol förfallolöst uteblifver. <J:o Angående Stämningars och Communicationers verkställande af Krono-Betjent eller Nämndeman, utan medföljande vittne. 6:0 Rörande åtskillige föreslagne ändringar uti Lagens Stadgande om Testamenten. 7:* Angående yrkade åtgärders vidtagande till Sjö-Lagens Öfverseende. Frän Allmänna Besvärsoch Oeconomi<z* Utskottet: i;o I anledning af gjord Hemställan om Comministrarnes befrielse ifrån Skjutsningsyldigbeten för sine Boställen tfnder Krigstid» Den 17 Februarii. 47) 2:0 Rörande vissa omständigheter vid Indelta Resementernas Beklädnadssätt. O g;o I anledning af Förslag om Mantalsskrifningars och Uppbördsstämmors förrättande innom hvarje Socken serskildt. 4:0 I afledning af väckt fråga om upphäfvandet af Kongl, förbudet emot nyttjande af arbetat silfver utöfver 10 lods vigt. y;o Rörande skyldigheten att fortskaffa bref och Ordres innom Regementerne. 6:0
Det rent praktiska målet att samla så många namn som möjligt fordrade j u arbete för saken inom mycket olika kretsar, men för föreningens styrelse hägrade äfven det må- let att förena den praktiska sidan af agitationen med en rent ideell. De önskade nämligen tjäna fredssaken i än vidsträcktare mening genom att personer af vidt skilda partier och åsikter med sina å listorna tryckta namn1899. underskrifter skulle stå sida vid sida, förenande sig om ett gemensamt syfte: fredssakens främjande. Under namninsamlingens fortgång har det visat sig, att äfven föreningar af mycket olika färg anslutit sig till densamma, såsom en mängd olika religiösa samfund, nykterhetsföreningar, rösträttsföreningar, åtskilliga af våra fackföreningar m. fl. Denna anslutning utan hänsyn till partier visar att fredsidéerna hvila på en fast och bred grundval, ty en idés egenskap att vara, så allmänmänsklig, att den öfvervinner partihänsyn, är bästa garantien för, att den en gång skall komma att bryta sig igenom hos majoriteten af människor och därefter till följd af majoritetens fordringar komma att skapa realiteter. Utan tvif vel har denna namninsamling i hög grad bidragit till fredssakens spridning, ty vid en rörelse sådan som denna, hvarvid den fråga saken rör ofta måste upprepas och komma under diskussion, rycker densamma ett stort steg närmare sin lösning. Det är korttänkt att tala om detta företags gagnlöshet, hvilket är den oftast förekommande invändning som gjorts mot detsamma. Låtom oss till och med antaga, att de olika ländernas sympatiuttryck ej komma att hafva något direkt inflytande på konferensens resultat, så hafva de likväl gjort sin stora nytta endast därmed, att de värfvat anhängare för fredssaken och spridt dess tankar. Det har också gjorts den invändningen, att adressers eller deputationers afsändande äro oberättigade såsom blifvande alldeles objudna gäster vid konferensen. Men det bör väl i stället synas helt naturligt för en fredskonferens, som är sammankallad för den märkliga uppgiften att öfverlägga om tillämpningen af moderna fredsidéer, att den makt, som sedan länge hyst desamma, den fredsvänliga folkopinionen, uttrycker sin glädje öfver att de första stegen äro tagna på vägen mot tillämpningen äfven i mellanfolkliga förhållanden af » rättens och rättfärdighetens principer ».
Hemställande Motionairén, om icke ifrågavarande Bånehandlingar, ehuru oj öfverensstämmande med de Formulairex, sorn hädanefter blifva faststälde, likväl kunde förklaras antaglige, så att för jLånsökandeme mätte Undvikas den omgång och de kostnader, sorn i och för nya Bånehandl ingars anskaffande och ny intecknings besörjande blefve oundviklige, hvaruti åtskillige Ståndets Bedamörer instämt med förslag, att, derest så erfordrades, Båntagarnea förändrade förbindelser måtte genom någon 2 22 Banco Utskottets Betänkanden. Särskild påteckning I gamla skuldebrefven göras gäl ande RancoUtskottet har, vid öfvervägande af berörde framställning, funnit, att de documen* ter, som för låns utbekommande, efter förut stadgade ordningar, blifvit till Banauen ingtfIne, alldeles icke kunna förklaras antagliga eller användbara vid den ntl blifvande nya utlåningen på fast egendom, emedan, jemnlikt Rikets Ständers fattade beslut, grunden för de nya lanell är helt och hållet förändrad, så att dtsse icke få beviljas uppå andra vilkor, hvad ränta och capttalafbetalning beträffar, än att 2 för hundrade af det uti sedlar utgående lå. nets primitiva belopp årligen till Ranquen erlägges uti Svenskt Silfvermynt, Riksdaler för Riksdaler, eller uti deremot svarande lodtal myntbart Silfver, fia nu inteckning uti Fastigheter är den enda säkerhet Fanquen för ett sådant lån eger, samt Skuldförbindelsen, Sorn intecknas, nödvändigt mäste innehålla betalningsvilkoren, så framt dessa skola kunna göras gällande mot en försumlig gäldenär, kan éj eller en påskrift å gamla JLåne-reversa'er ega lagligen bindande kraft, derest icke ny; inteckning med Förmånsrätt i och för denna påskrift skulle tagas; hvartill i alla fall särskildt fordrades alla sednare inteckningshafvares bifall.