Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall söka att få så mjmket som möjligt på Afskrifnings-räkningen, i händelse allt ställes å vista; och mindre på Obligations-räkningen. För öfrigt öfverlemnar jag till Herr Grefven och LandtMarskalken afgörandet, om vi skola hoppa, eller om vi skola gå i ordning med öfverläggningen. Friherre Boye: Jag begifver mig gerna till uppskof af de två första af mig föreslagne punkter, och medgifver med Herr Hjerta, att två tredjedelar må sättas på Obligations-räkningen, och en tredjedel på Inscriptions-räkningen, samt anhåller att delta nu må beslutas. Då jag känner närvarande BancoStyrelse, och kan vänta allt af de personer, som utgöra densamma, skulle jag ej tveka , att öfverlemna till BancoStyrelsen att efler omständigheterna jemnka denna fördelning; men jag är skyldig att Den 2 December e. m. 53 föreställa mig en annan anda rådande, än den, som nu är, och jag vågar alltså insistera på, att fordelningen af summan emellan de 2 olika räkningarne ej måtte öfverlemnas till BancoStyrelsen, utan bestämdt beslutas, och i Instructionen införas. Jag tror ej något hinder derföre ligga uti de af Herr Rosenblad anförde skäl, ty jag kan ej inse, då man håller sig vid proportionen af hälften eller en tredjedel, hvad beroende detta liar af sjelfva summans ziffertal, och ännu mindre hvad vilkoren för upplåningen hafva gemensamt med beloppet af sjelfva summan. Jag anhåller om proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln nu vill bestämma skillnaden i summorna för de buda upplånings-methoderna; hvarjemte jag, lika med Herr Hjerta, föreslår, att två tredjedelar måtte ställas på Obligations-räkningen, och en tredjedel på Inscriptions-räkningen. Jag tror, att denna hemställan är säkrare, än Herr Rosenblads varsamhet; och långt ifrån att afvika från Bankens säkerhet, tror jag mig befästa den bättre än Herr Rosenblad; ty om allt skulle ställas på Inscriptiousräkningen, hvilket skulle kunna vara tänkbart, så är Banken i ganska stor fara. Jag tror mig således förfäkta Herr Rosenblads system bättre än han sjelf. Friherre Cederströmj Jacob:
Förordningen den 13 Junii 1800, att köp bryter Legostämma, så vida lego-aftalet icke är intecknadt, och att följaktligen, i nämnde fall, den, som utlegt sin jord, ehuru icke berättigad sjelf återtaga densamma, så länge legostämman varar, likväl kan sälja jorden med full rätt för köparen alt arrendatorn genast uppsäga. Grunden härtill är det insedda behofvet alt icke erkänna gravationer å fast egendom, utan att åt dem är gifven sådan offentlighet, alt köpare och andre må kunna derom vinna upplysning. Derföre har man måst antaga, att, så länge lego-aftalet ej fått offentlighet genom inteckning, har arrendatorn icke någon säkerhet i sjelfva fastigheten, utan hans anspråk är endast gällande emot den person, med hvilken han contraherat, men att genom inteckningen åter han får sakrätt i egendomen. Egaren kan väl sägas fela emot arrendatorn, om. försäljning sker utan förbehåll af det ointecknade arrende-aftalets bestånd, men lian säljer icke derföre fastigheten med bättre rätt än han sjelf eger, ty han eger den äfven ograverad för arrendet, och hans personela förbindelse alt gifva skadestånd qvarstår efter försäljningen. Allt detsamma, Bihang till R. St. Utlåtande IV-O i6u som nu är ytlradt, angående arrende, måste äfven gälla om undantagsaltal, så vida det icke befinnes möjligt att deråt gifva sakralt, medelst annan bättre utväg än inteckning, på ett sätt, som skyddar allas rättigheter; men på denna fråga har Utskottet i det föregående redan afgifvit ett nekande svar. Må man icke föreställa sig, att, derest inteckning stadgas för undantags-aftal, hvar och en, som försummar alt inom viss tid inteckna eller förnya inteckningen, skall vara ovilkorligen förlustig de betingade förmonerne. I de fleste händelser qvarstår ett personell anspråk emot fastighets-egaren; och detta anspråk kan i större eller mindre mon ånyo betryggas genom ny inteckning. Att vid några tillfällen förluster skola inträffa, är väl otvifvelaktig!, men Lagen kan omöjligen förebygga alla förluster, som härflyta af parters egen försumlighet.
Corrections-anstalterna, hvilka under de sednare åren erhållit en mdamålsenlig skapnad, och som deraf redan lemnat ett förbättradt resultat, dessa inrättningar, om äfven i framtiden helt och hållet uppfyllande hvad man af dem önskar: brottslige och vilseförda menniskors förvandlande till redlige och nyttige samhällsmedlemmar, äro dock lefvande bevis på ett existerande ondt; ty bästa och säkraste kännetecknet på ett lands lyckligare tillstånd vore visserligen, att Fängelser och Corrections-inrättningar Den i5 December e. ni. a5g icke funnos, derföre att de icke Erfordrades. Men då detta är en lika from och meningslös önskan, som den om en evig fred på jorden, kunna dessa försvarsverk icke umbäras. I bredd med dem synes likväl den Corrections-anstalten vara angelägnast och hufvudsakligast, som motar det uppväxande onda i sin upprinnelse och hindrar, så mycket möjligt är, detsamma att uppskjuta ogräs, och skörden deraf, att blifva så ymnig han hittills varit; och denna Corrections-anstalt kallas uppfostran. Bland de flerfaldige omsorger för Landets och Folkets väl, som af Landets Styrelse dels vidtagits dels beredts, förekommer äfven detta vigtiga ämne; och jag förmodar, att första frukten af den stora UppfostringsComitens arbeten snart skall blifva synlig. Men äfven sedan detta är gjordt, och jag gåf längre, sedan det nya verksammare, till alla ;folk-classers lämpliga bildning utsträckta uppfostrings-systemet är satt i gång, kan det, efter min tanka, ändå ej garantera ett fullkomligen lyckligt och ändamålsenligt resultat hos den större Folkmassan, om det ej understödes af sedolärande, ljusa och välbetänkta polisförfattningar och strafflagar.
Öfver obetalda afgifter af Sätra har jag emedlertid i anledning af räkenskaperna upprättat hosgående räkning, hvarvid jag till grund tagit den summa, som årligen varit arfvingarne påförd; hemställandes Ädle Kollegii ompröfvande ödmjukeligen, huruvida Konungens Befallningshafvande nu straxt må anlitas om handräckning, eller om icke några, veckor dermed ännu må dröjas, så att jag genom en noga undersökning uti Kongl. Kammar-Arkivet, kan få göra det yttersta — 405 — försöket att vinna någon upplysning om Trogsta, hvarefter, i händelse det skulle lyckas, saken med större allvar och mindre farhåga kan angripas. Stockholms Stads Politie Bokhållare-kontor den 24 September 1782. Joh. Albr. Schmidt. Lika lydande med originalet, intyga Fredric Lindstedt. J. W. Pfeiffer. Lika lydande med den uti 1785 års hufvudbok, pag. 318, förvarade afskrift, intygar Joh. E. Blom. Utdrag af Protokollet, hållet uti Direktionen af Allmänna Barnhuset i Stockholm den 10 Juli ij88. S. D. —. Angående dernäst det fram lidne Herr Underståthållaren Skyttes arfvingar, ifrån den 1 Oktober 1751 till den 1 April 1787, för Sätra gård påförda landtbo-arrende till 591 R:dr 32 sk.
Då det icke kan vederläggas, att dessa för hela samhället bedröfliga verkningar nro omedelbara följder af våra fängelsers nu antydda usla tillstånd; så skall säkert icke heller någon finnas, som vill bestrida, att en reform i af seende härå är af högsta behofvet oundgängligen påkallad. Om derföre så väl länshäktena, sorn äfven alla öfriga fängelser, inrättades efter ett ändamålsenligt cell-systeme, så skulle alla ofvantippgifna, af fängelsernas nuvnr. beskaffenhet. härledda bedröfliga följder utbytas mot dessa vigtiga fördelar, alt ingen kunde uti fängelset finna förströelse; att den uti laster sjunkne, förhärdade förbrytaren, leornad åt sig sjelf, inspärrad uti ett fängelserum, utan annat sällskap än sitt eget samvete, någon gång skulle väckas till besinning af sina gerningar och deras följder, samt besluta sin omvändelse; att den, sorn för första gången gjort ett brottsligt afsteg från det rätta, skulle genom inneslutande i ett fängelse, der han vore utestängd från ali beröring med sina likar, icke allenast lemnäs tillfälle att ångra sin förbrytelse, utan äfven afskräcka.? ifrån att genom dess förnyande åter bereda sig samma ledsamma belägenhet; somt slutligen, att den, som varit nog olycklig att, ehuru oskyldig, till följd af en mot henom yppad ogrundad misstanke, blifva inspärrad uti fängelse, må kunna, lika oförderfvad, derifrån åter utgå, utan att, såsom nu är fallet, hafva vistats i sällskap med grofva missdådare. De nuvar. usla fängelsernas utbyte mot ändamålsenliga cell-arrester är det vigtiga ändamål, som med denna motion afses, såsom det mest verksamma medel att genast hämma den öfverhandtagande brottslighetens vidare spridande. — Nyttan och nödvändigheten af förslaget skall säkert iuses af alla; men tilläfventyrs skola betänkligheter hos mången uppstå i afseende på dess utförande, i anseende till de dryga utgifter, som dertill erfordras. — Om mitt tal vore stäldt till någon annan än R.
Uti Utsktns förslag står: I stad deltage i valet alla, som deltaga i de vanliga stadsafgifterna och rösterne beräknas efter afgiftens belopp. Hvad dermed egentligen förstås, har jag ej så noga kunnat uppfatta; här i Stockholm äro sladsafgifterne någonting helt annat än afgiflerne till fattigvården; och skulle man strängt följa ordalydelsen, så skulle det på sådant sätt kunna hända att icke ens husägare, ehuru de erlade afgifter till fattigvården, finge deltaga i valet till taxeringsmän , emedan de icke erlade afgifter till staden. Således måste det rätta vara, att i stad alla böra deltaga i val till taxeringsmän, som deltaga i afgifter till fattigvården, och att deras rösträttighet skall beräknas i mån af deras afgifter. Till undvikande af allt missförstånd skulle således jag tro, att det borde beta: ”1 stad deltage i valet alla som deltaga i afgifterna till fattigvården.” Hr Edenhjelm: Jag har förut yrkat på något stadgande huru fabriksarbetare på landet skulle försörjas då de ej af hvarjehanda orsaker förmådde arbeta. Jag anhåller om ett förtydligadt stadgande i delta fall såsom högst nödvändigt. Omkring Götheborg finnas flera socknar, som lill större delen bero af fabriksarbetare; det händer icke sällan, att de blifva lemlästade, och hvem skall då försörja dem? Hr von Hohenhausen: I afseende å den siste talarens anmärkn. får jag anföra att vid 9.4 §:n kan tillfälle vara att införa något i afseende på fabriksarbetare, om det skulle anses behöfligt, och med anledn. af hvad Frih. Sprengtporten anfört, så torde jag ytterligare en gång få uppläsa del förslag till 3:dje §, som jag redan haft äran framställa, hvaraf torde blifva klart, alt det endast är fråga om rösträtt i fattigvårdsfrågor; afgiften för fattigvårdens behof utöfver den personella afgift, hvarom 18 §:n stadgar, och det directa bidrag i natura persedlar, hvarom man på sockenstämma kan öfverenskomma, skall utgöras efter hvars och ens ägande rösträtt i fråga om fattigvården. Hr Edenhjelm:
Om inrättande af en Comité i hvarje Församling till utdelande af de Spannmåls-understöd, som at Magazins-Öirectionen lemnäs; I anledning af föreslagne åtgärder till Veneriska smuttan utrotande: 2:o Återremitterat följande Betänkanden, nemligen: Stats - Utskottets: Angående förändring i saltpetter-gärdens utgörande af Hemmanen i Riket; Angående Strömsholms Stuteri-Inrättning; Oeconomi <eUt skot tets .• Om förändring i 9 af Kongl SeglationsOrdningen; Rörande yrkadt upphäfvande af Städernes rätt att uppbära vissa afgifter. Den 14 April. 427 Lagoch Oeconomice-Utskoffens: Om upphörande af förbud emot Landsköp; 3:0 Ofverl emtla dl till förstärkta Stat s~U t skott et'. Frågan om Regerings-Rådet von Schewen» Pension; samt 4:0 lågt till Handlingarne Lag-Utskottets Utlåtanden angående: Förlupen Makas rättighet att i nytt gifte ingå. Åtgärders vidtagande till Sjölagens öfverseende ; och Sökt företrädes-rätt af Jordägare till Brukares lösa Egendom, Hvilka Protocolls-Utdrag lades till Handlingarne. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: JFrän Lag, samt Allmänna Besvärsoch OeconomiteUtskotten :
I afseende å tillkomsten af 1812 års författning, anser jag mig, såsom äfven närvar, vid 1809 urs riksdag, skyldig af nit för sanning upplysningsvis meddela, det jag bestämdt vet, att en särskild öfverenskommelse emellan Regeringsmakten och Revolutionsmaktcn redan före grundlagens antagande blifvit uppgjord, rörrde en skyddslag för den sednare, hvilken öfverenskommelse sedermera låg til! grund för 12 §:n uti 1810 års slut, och så vidt mitt minne kan erinra, var alldeles af samma syftning som 1812 års författning uttrycker. —> Jag anhåller, att denna upplysning äfven må åtfölja remissen af Gr. Anckarsvärds motion. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har icke kunnat af allt, sora blifvit taladt för bibehållande af 1812 års författning, öfvertygas att den — åtminstone numera — är af behofvet påkallad. Jag biträder således den mening, som yrkar dess upphafvande, och grundar detta mitt omdöme förnämligast på den öfvertygelse!), att vår nu regerande dynasti har ett säkert stöd i folkets kärlek, hvaremot jag är fullt förvissad, att alla sympatier här i landet slocknat för f. d. Konungens efterlefvande barn. Men jag kan icke undertrycka min förundran, att den värde motionären ansett rätta tidpunkten för upptagandet af dennna fråga vära inne vid 1840 års riksdag, der det, efter mitt förmenande, åligger representanterne, att i främsta rummet söka återställa det beklagligen vacklande förtroendet mellan styrelse och folk; och detta kan endast ske genom befrämjandet af sådana reformer, som länge varit påkallade och lifligt intressera landet, hvilket jag icke tror vara förhållandet med denna.
Kollegium hade ock säkert derom gjort underdånig framställning till Kongl. Majit, om icke det förra afslaget visat tanken derpå tilbaka, och önskan om framgång åt förslagen om ofvannämnda löneförbättringar åt ordinarie tjenstemän och vaktbetjening legat ännu närmare. Då jag emeller tid af Kongl. Majits högstberörda nådiga Proposition finner anslag för lika ändamål äskade åt Civil-, Finansoch Eclesiastik-departementens Expeditioner af 1,000 R:dr utöfver redan innehalda 1,000 R:dr och åt Stats-kontoret, redan försedt med 3,000 R:drs anslag, af ytterligare 1,000 R:dr, kan del icke anses obefogadt, att jag vågar framkomma med förslag i samma rigtning för Kammar-kollegium. Jag utber mig alltså få föreslå: att det Kammar-kollegium i gällande stat anvista anslag till extra-ordinarie tjenstemän och vaktbeljente måtte ökas med 1,000 R:dr Runt. Om remiss till Stats-Utskottet af denna motion får jag ödmjukast anhålla. Stockholm den 22 November 1862. G. R. Charpentier. Motioner kos Ridder skap et och Adeln 1862. Af Herr Paykull» <'«»*! Samuel, angående uppskof med fulla tillämpningen af Kongl. Stadgan om afgångsexamen vid rikets högre element ar-läroverk. Kongl.
Sjö-TuIU-Kammare ännu icke insändt 1.8.1 4 Srs Nederlags-Jonsas lev, bär naaon uppgift på de under loppet af samma ar derstädes pä Nederlagen upplagda, och derifrån exporterade. Varor icke kunnat uppgöras \ af t ärlan t skäl har man ansett sig böra i stället upptaga de ar 1812 till Götheborg inkomna och derifrån exporterade Nederlagsvaror, i följd hvaraf ofvan specificerade bestå dels af Götheborgs Nederlag för år 1812, dels ock af de öfriga Städernas för år 1814; men till vinnande af upplysning, huru mycket af de uti denna förteckning upptagna Yaror tillböra 1812 års Nederlag i Götheborg, medfölja, härjemte tvänne särskilda förteckningar, sorn endast upplaga sistberörde Varor. Inkommande och utgående Nederlags» recognitionen, för ofvan specificerade Varor, utgjorde år 1812 i Götheborg Rd. 25,259:. 9 sk. 111-. 1814 i de öfriga Städerna _ lyd. 8,152: b 7 r. Dessa sistnämnde förteckningar, daterade d. 25 sisll. Juni , utvisa, den ena , att, utom andra Varor, i Götheborg på Nederlag blifvit upplagde, nr 1812, Caffe 4,742,418 sklp. Ratt Socker 5t9^9>°5^ sklp. Dan 2 Juli. 35 Tobaksblad och Stjelk. .2,69-,902 sk:p. Rumm 4>^24z flm* yin Lb,625 åm. samt. den andra, att, under loppet af året, från Nederlagen i Götheborg blifvit exporterade Varor, hvilka af samma års upplag och föregående årens behållningar blifvit ritt agne. Gafle 4»525,425 sklp. Rått Socker 5,429,925 sklp. Tobaksblad 594,608 sklp. Rumm 426 ani.
Jag kan af detta lagens rum icke finna annat, än hvad jag redan på f. m. yttrade, eller att, om en kommun eller provins skulle vilja bygga en jernväg i samma riktning som någon af stambanorna, så skulle den dertill vara berättigad, och för att hålla mig lill ett exempel af en väg, som verkligen varit i fråga, nemi. den mellan Norrköping och Linköping, så förklarade åtminstone en borgare, att man dertill icke ville hafva Statens biträde. Nu kunde man föreställa sig att Ostgötharne ville bringa denna sin önskan i verkställighet, och då ville jag veta, huru man skulle kunna vägra dem det. Jag uprepar hvad jag förut sagt, alt jag ingenting har emot, att Slaten bygger jernvägar; roen jag har blott velat reservera mig mot att anse detta såsom en allmän princip, emedan jag tror en sådan åsigt vara både inkonstitutionel och stridande mot Svensk lag. Sedan under förmiddagens plenum endast I :sta punkten af Ulsk:s förslag blifvit pröfvad, förekom nu 2:dra punkten. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har ingen egentlig anmärkning att göra mot det stadgande, StatsUtsk. föreslagit i denna punkt; men jag tror, på sätt jag i f. m:s plenum yttrade, att en föreskrift, genom hvilken enskilde personer skulle beröfvas tillfälle att deltaga i jernvägs-anläggningar, skulle hvarken vara ändamålsenlig eller för sakens framgång nyttig. Flere skäl tala för att åt enskilde medgifva denna rättighet. Ett af de hufvudsakligaste är, att då en provins får en jernväg anlagd på statens bekostnad, utan att dess innevånare i någon mån bidraga till denna anläggning, så mäste en annan provins anlägga sin jernväg till största delen på egen bekostnad, derföre att denna väg är, att jag så må säga, en mindre åder i det stora ådersystemet inom landets kommunikations - 168 Den 22 September e. m anstalter.
Sedan omkring sex veckor befinner jag mig på denna ö med de soldater, som äro hitkommenderade för fångarnes bevakning. F ö r tre år sedan var ni här i mitt ställe och torde erinra er en flicka vid namn Carmela. Strax efter er afresa b l e f hon vansinnig o c h har se ' n dess fort en mer än jämmerfull tillvaro. Ett djupt medlidande för den stackars varelsen har föranledt mig att anställa försök till hennes botande. Tyvärr ha mina bemödanden dock hittills ej varit åtföljda af ringaste resultat. Nu återstår blott ett att försöka, oeh dervid behöfver j a g ert bistånd, herr kamrat, hvilket ni vid detta kärleksverk ej skall vägra mig. » Man säger, o c h vetenskapen vederlägger ingenting deraf, att en genom yttre slag af ödet plötsligt förstörd själsverksamhet vore möjlig att åter frammana, om alla förhållanden, som för kortare eller längre tid sedan föregått denna olycka, åter kunde framföras för den sjuka möjligast fullständigt. Ni skall ej förneka, att er afresa från ön måste vara det moment, hvartill den stackars flickans sjukdom är att mer eller mindre återföra. » J a g har erfarit, att ni samma afton, ni afreste, arraugerat en liten fest, vid hvilken borgmästaren och några andra herrar på platsen voro närvarande. Ingen af de inbjudna erinrar sig dock festens enskildheter så noga, som det för mina ändamål synes nödvändigt. Nu beder jag er i den eviga barmhertighetens namn, att ni så fort som möjligt oeh rigtigt noggrant behagar meddela mig allting så, som det vid denna fest passerat, hvad förut, hvad derefter skedde; hvarenda omständighet, äfven den ringaste, skall j a g med ifver begagna och visa er evig tacksamhet, o m ni villfar min b ö n. I förtroende till ert hjertas ädelmod trycker jag er hand som god kamrat och förblir eder Gabriello Monaldi. » » N å, hvad säger d u? » frågade Gabriello, då doktorn återlemnade brefvet i hans » Att händer. du är en fullklappad k a r l! » utropade denne o c h gnuggade händerna i full förtjusning. I D U N Mot dig står sig ingen skada, att deraf! blott dårhusläkare.
Har rederiet genom särskild föreskrift inskränkt den rätt, hufvudredaren enligt g 14 tillkommer; vare rederiet ej berättigadt att donna inskränkning emot tredje man åberopa, i annat fall än då denne ej varit i god tro. 22 Expeditions-L/skottets börslag lill underd. Skrifvelse, J\:o -/6’4. § 17. I förhållandet till rederiet vare hufvudredare förpligtad att för sin befattning iakttaga de gränser, sorn rederiet genom särskilda föreskrifter stadgat; och må han ej, utan rederiets samtycke, företaga större reparationer å fartyget. § 18. Hufvudredare vare skyldig att till öfverläggning sammankalla redarue, så ofta någon af dem det hegär och eljest, då vigtigare ärender förekomma; dock ege hufvudredare att i de ärender, som till hans befattning höra, handla på egen hand, der omständigheterna äro af den beskaffenhet att rederiets hörande ej utan skada kan afbidas. § 19. Har hufvudredare, såsom i föregående § sägs, handlat på egen hand, vare han ej ansvarig för den skada deraf timat, såvida den ej kunnat förutses. Tager hufvudredare någon emot redarnes särskilda beslut stridande åtgärd med fartyget, hvaraf skada uppkommer, eller sker den genom hans försummelse vid verkställande af erhållna föreskrifter, vare han derför öfrige delegare ansvarig. § 20. Hafva, för fartygets räkning, penningar influtit, och kan, utan hinder för nödiga utgifters bestridande, utdelning till medredare ske, vare då hufvudredare skyldig att ofördröjligen, efter penningarnes ingående, kalla medredare till sammankomst och den utdelning verkställa. Gör han ej det, vare skyldig att utgifva medlen med ränta från don dag, de influtit. Medredare ege att, när som helst, taga kännedom af rederiets räkenskaper. § 21. Hufvudredare vare skyldig att innan Mars månads utgång afgifva redovisning för sin förvaltning af rederiets angelägenheter under föregående år. Har fartyget varit å utrikes resa, skall, derest rederiet ej annorlunda beslutar, redovisning för resan afgifvas inom två månader från det fartyget till Svensk hamn ankommit och lasten blifvit lossad.
anrättning, så är hvarje slags förvexling högeligen farlig, då det gäller mindre oskyldiga, måhända giftiga ämnen. Hvem har icke ofta hört omtalas — och detta förekommer snart sagdt för hvarje år — att en tjänstflicka eller ett barn af misstag råkar förtära lut eller fläckvatten och att arbetare i stället för brännvin råkat få svafvelsyra, emedan dessa giftiga vätskor förvarats på vanliga buteljer utan särskild beteckning, som angifver, att de innehålla dessa giftiga vätskor! Dylika olyckor skulle högst sannolikt till största delen förekommas, o m hvarje kärl erhölle en tydlig påskrift, som angåfve innehållet. För giftiga eller åtminstone skadliga ämnen, såsom lut, svafvelsyra, saltsyra, messingsvatten, o. s. v. bör så- som regel gälla, att man förvarar dem på ett särskildt ställe, afsklldt från födoämnen och njutningsmedel. Detta bör ske för att så vidt som möjligt undvika en förvexling mellan oskadliga o c h farliga ämnen, hvilken lätt under det dagliga arbetets brådska kan råka till att inträffa. " Till o r d n i n g e n i ett hushåll hör ytterligare, att hearje kärl, som tjänar till förvaring affödoämnen eller njutnings medel och andra, förbrukningsämnen, förses med lock, och hvarje till, förvaring aj vätskor ajsedd flaska eller butelj med kor / i. Vid fasta kroppar undvika vi på detta sätt alla föroreningar af dam och hindra därjämte insekter från att intränga m. m. Vid vätskor är en omsorgsfull igenkorkning af de flaskor, i hvilka de förvaras, dessutom ett medel att bevara dem starka o c h kraftiga och att [undvika hvarje förlust genom afdunstning. Välja vi exempelvis ättika, så visar sig, att | denna vid luftens obehindrade tillträde blifver svagare och * slutligen helt och hållet fördärfvas, i det att s. k. åttikålar i riklig mängd utveckla sig i densamma. larne äro en följd af att små svampar utvecklas, hvilka med tiden genomtränga hela pulfret och så mycket säkrare förmå förstöra det, som j u i det på alla sidor tillslutna kärlet ett uttorkande icke kan ske.