Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland betydande odlingslägenheter uppgifvas 0000 tunnland, som blifva odlingsba ra inom Fellingsbro härad genom sänkning af Wäringen, Lunten, Österhammars och Finnåkerssjöarne; inom Örebro härad 3300 tunnland genom sänkning af Svartån, Lillån och Mosjön; inom Wester-Nerike 8800 tunnland genom sänkning af Svartån; inom Öster-Nerike 129 00 tunnland genom Qvismarens och Hjelmarens sänkning samt inom Södra Nerike omkring 7 700 tunnland genom åtskilliga sjösänkningar. Endast slättbygden uppföder hästar för eget behof, hvaremot bergslagerne årligen köpa ett större antal, mest från Norge på marknader i Wermland. Boskapskreatur Uppfödas till afsalu i södra delen af länet, och till eget behof i Fellingsbro, Glanshammars och Karlskoga härader, men uppköpas till bergslagsorterne. Ladugårdsprodukter afyttras från Fellingsbro, Glanshammars och Örebro härader samt äfven ifrån Österoch Wester-Nerike till betydliga qvantiteter samt produceras till eget behof inom öfriga delar af länet. Linkop inys Län. I främsta rummet den länge odlade bördiga slätten emellan Wenern och Östersjön i mellersta delen af länet samt dernäst sluttningarne i norr och söder derom jemte Kinds och Ydre härader producera spannmål betydligt öfver konsumtionen, och i mån som odlingarne, hvilka med ifver bedrifvas, särdeles på de nämda båda sluttningarne från norra och södra höglandet, fortgå, utvidgas efter hand det spannmålssäljande området. Endast Ulrika, Svinhults och Atveds socknar med närmaste omgifningar i södra delen samt gränstrakten mot Nerike och Södermanland i norr köpa mindre qvantiteter spannmål från angränsande socknar. Spannmålen afsättes hufvudsakligast på Wadstena, Motala, Linköping och Norrköping.
Hemmansbruket sköttes 1836 af 18,745 possessionater, boställsinnehafvare och andre sjelfägande eller sjelfsländige jordbrukare samt af 4,623 arrendatorer och hälftenbrukare. Vid 1832 års slut var antalet af de förstnämde 16,000; lärande den betydliga tillökningen hafva uppkommit mest genom hemmansklyfningar, dernäst genom förpantningar på visse år, och minst genom jordafsöndringar för evärdelig tid. Länets samtlige landtmätare hafva under loppet af detta qvinqvennium afslutat 431 laga ägoskiften, förutan andre förrättningar. Oberäknadt alla de nya bostäder, som på ofvanberörde flere sätt tillkommit, har man jemnt fortfarit med anläggning af backstugor och inhysestorp, samt med bebyggandet af små jordlotter, ofta blott till plats för stuga och polatestäppa. Om följderne af och betänkligheter emot slike bosättningar åberopas hvad 2 §. af denna underdåniga Berättelse innehåller med afseende på obesutna folkmängden. Den enda Kronan förbehållne kongsgård, som finnes i Länet, nämligen Ollestad i Gäseneds härad, är upplåten adeliga Gyllensvärdska ätten till t 30 bruk och nyttjande, emot gamla räntans utgörande efter markegångs förvandling. Postgårdarne i Länet äro 40, svarande mot 34 liela hemmantal, hvarförutan flere i sednare tider inrättade poster fortskaffas genom antagne extra postförare. Gästgifvaregårdarnes antal uppgår på landsbyggden till 90, som tillhopa motsvara 51 \ i hemmantal. Länets fem städer hafva dessutom hvardera en gästgifvaregård, underhållen af staden. Strömrensningar, till förekommande af öfversvämning på odlade eller odlingsbara ägor, hafva å flere ställen blifvit verkställde på orternes bekostnad. b) Statsbidrag. Deras värdesbelopp å hvarje beskattningsoch prestations-titul utvisas af statistiska tabellerne, särskildt för hvart slags hemman och för hvarje näring.
Men Utskottet har trott sig böra dermed antyda hvad inom detsamma förekommit till stöd för den föreställningen, att anledning icke saknas att vid ärendets blifvande utredning af sakkunniga personer, det åsyftade ändamålet skulle kunna vinnas. Dertill kommer dock ytterligare alt, då frågan om behofvet af en ändamålsenligare organisation af styrelseverken och formerna för deras verksamhet en längre tid varit föremål för uppmärksamhet både inom och utom representationen, det f äfven Allmänna Besvärs och EUonomi-U'Iskottets Betänkande N:o 69,. 5 äfven under förutsättning af möjligheten att, vid densammas fullständiga utredning och pröfning, kunde komma att visa sig, att någon väsendtlig förändring uti det nuvarande systemet icke kan åstadkommas, i alla händelser, synes vara af vigt, att denna maktpåliggande fråga bringas lill slutligt afgörande. Endast derigenom blifver det ock möjligt alt undanrödja de betänkligheter, hvilka annars, hädanefter som hittills, torde återkomma vid behandlingen af förslag till nya löneanvisningar för de till Statsförvaltningens olika grenar hörande embetsoch tjenstemän. Med afseende å allt detta finnér Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes förordna en kommitté af sakkunniga personer, för att afgifva yttrande, ock förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelseverkens och administrations-myndighelernas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder hvarpå den så kallade Deparlemental-stvrelsen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med" Slatsdcpartemeutena äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling, i förening med nödig säkerhet; samt att Kongl. Majit derefter ville, vid nästa Riksdag, med delgifvande af nämnde förslag, framställa den Nådiga Proposition i ämnet, som kan finnas af behofvet påkallad. Hvad angår Riksdagsmannen C. D. Dahlgrens tillika väckta förslag, att Rikets Ständer måtte, till bestridande af kostnaderna för den ifrågaställa kommittén, till Kongl.
Jag vågar nemligen föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja Köping—Hults jernvägs aktiebolag ett anslag för en gång af 160,000 Riksdaler utan återbetalningsskyldighet, såsom bidrag till fortsättande af Örebro—Arboga jernväg till Köping, emot det att bolaget lemnar fullständig garanti för arbetets fullbordande inom ett år efter det anslaget blifvit lyftadt och under vilkor att, i fall Staten framdeles skulle, besluta inlösen af Köping—Hult-bolagets jernväg, det sålunda beviljade anslaget kommer att å köpesumman afräknas. Stockholm den 14 November 1865. S. Heijkenskjöld. Af Herr SäUdOgreil, 0. E , om ändring af 23:dje Kapitlet l:sta § Rättegångs-Balken. Uti .1 Kapitlet 1 § Rättegångs-Balken af nu gällande lag stadgas, att uti underrätt å landet dömer Häradshöfding med tolf bönder, som uti häradet bo och dertill valde äro; och 23 Kap. 1 § samma Balk innehåller, att å häradsting så ock vid laga syn i jordatvist må ej dömas, der ej sju i nämnden äro, 222 Motioner i BorgareStåndet 1865. Detta stora antal ledamöter uti häradsrätten kunde väl synas hafva skäl för sig på en tid, då häradets nämnd betraktades mera såsom hvad vi i sednare tider benämna jurymän, än såsom domare; men ett sådant förhållande är dock numera förändradt. och följaktligen synes behofvet af så stort antal i nämnden ej eller vara för handen; och torde för jemförelse anmärkas, att underrätten å landet uti skiftesmål (egodelningsrätten) utgöres af ordförande och allenast tre ledamöter samt att underrätten i stad, eller rådstufvurätten, är domför, der tre i rätten sitta.
Utskotten åberopa harvid först hvad Utskotten ofvantill yttrat, angående det särkildta afseende Utskotten trott böra fästa vid det obehag, en Vattenverksegare får vidkännas genom den kränkning af eganderåtten, som uppkommer då en jordegare tvingar honom att antingen , för dess skeende utrifning, afstå sitt Vattenverk, eller låta, till dess skada i framtiden, förändra detsamma; och då Författningen nu endast innehåller att, i sådane fall, Jordegaren, bör fullt ersätta Vatten verksegaren värdefea£ Verket eller dess försämring, tillstyrka Utskotten fördenskull, att, vid desse händelser, äfvensom då Vattenverksegaren, heldre ån att emottaga det skadestånd, hvartill den verkställde förändringen med hans Verk gör honom berättigad, vill hela Verket afstå, samt enär, för öppnandeta£ ny vattenledning, jord måste aftrådas, det må vara dens skyldighet, som häraf söker draga förmån, att, med förhöjning af halftén Utöfver värdet, utgifva den stad-* gade ersättningen, hvarunder, då fråga är om lösen a* etfc Vattenverk, äfven dess inventarier och tillhörighefeer böra i beräkning ingå, utan att likväl Jordegaren mi yara förbunden, att dera annorlunda, än LngUtskottets Betänkandets. 499 efter deras fulla värde, till sig losa; och syneS äfven från åtnjutandet af berörde förhöjning till Boställen anslagne Vattenverk, elier Boställen, hvarifrån jord söndras, bora vara uteslutne.
Björnstjerna anfört; att anse en återremiss som ett Stånd beslutat alldeles icke innebära det ringaste bevis uppå, att Ståndet haft en åsigt motsatt den som Betänk, innehåller; utan att det deremot står Ståndet fritt, alt, när Betänk, återkommer, utan förnärmande af sin värdighet, bifalla eller afslå hvad Utsk. i det sednare Betänk, tilleller afstyrkt. Man vill sannerligen förkättra öfverläggningen och beslutanderätten inom detta Stånd, då man tillåter sig att åberopa återremiss såsom ett skäl att bifalla hvad Utsk. i ett sednare Betänk, finner för godt föreslå. Jag anhåller att II. o. Ad. åt dessa skefva åsigter icke måtte skänka någon upmärksamhet. Man har sagt alt det är ett vigligt skäl för ångfartygens befrielse från skyldigheten att taga lots, att dessa fartyg skulle understundom få ligga och vänta på lots, och således uppehållas i sin färd. Det är likväl bekant att i de flesta fall fordrar icke lotsombyte eller tagande ombord af lots mer än 1 eller ^ minut och så lång tid måtte man väl kunna dröja för att derigenom göra sig sjelf och passagerare säkra om att icke lida förlust lill lif eller egendom. Frih. Raab har yttrat att vederbörande befälhafvare, derigenom att samma ångfartyg gå samma väg, skulle blifva så säkra på sin sak, att de icke behöfva några lotsar. Erfarenheten har likväl visat att ångfartygs-befälhafvare, som seglat 100 gånger samma väg, icke desto mindre råkat att den 101 gången i brist på lots stöta på med fartyget och Den 2 September. 193 och åstadkomma betydlig skada samt afven spilla menniskolif. Således bär i det afseende icke Frih. Eaabs yttrande ega något inflytande på saken.
En B.rnk , sådan som vår, lrvilken har en räntevinst af 700,000 R:dr, har en sådan trygghet inom sig, att den ej behöfver tryggås af andra åtgärder. Vår Bank är ej af den natur, att actieägarlie behöfva lefva af dess vinst; den äger en fullkomlig garanti inom sig sjelf. Jag tror för öfrigt, att Bankens skuld ej är af farlig natur; ty alt silfret skulle gå ur landet, är en panisk förskräckelse; det behöfver man icke frukta, och i detta fall är således mesuren icke eller behöflig; och att göra skulden räntebärande., är en oformlighet, emedan betalningen skulle utgå från RiksgäldsConloiret af den dit lefvererade *84 Den 21 October e. m. Bancovinsten; en omväg, som ej är behöflig, då Banken säkerligen bäst sörjer lör sig sjelf. Att åter, såsom Utskotten föreslagit, efter år i835 två procent skulle afbetalas af capitalet, är ej behöfligt, ty till den tiden har Banken utan tvifvel så mycket silfver, att den ej behöfver dessa 88,000 R:dr. Jag föreslår således afslag å hela denna punkt, blott med det undantag, att summan bör fortfara att bokföras bland Bankens fordringar, men ej såsom räntebäraude, och jag tror, att i4^de och i5:de punkterne böra innefattas i samma afslag. Herr Rosenblad: Då jag aldeles bestrider den sis'te värde talarens förslag, utbeder jag mig att först få erinra hvad en bokförd fordran hos Staten vill säga. Vi hafva sett, att den hittills blifvit betraktad ungefär på samma sätt som Utskotten, med undantag af de nu ifrågavarande 4>400>00° R:dr, betraktat Bankens öfriga fordringar hos Staten, om hvilka det nu heter, att de skola balanceras inom linien; det vill säga, man har betraktat dessa fordringar såsom sådane, der betalning hvarken af capital eller ränta någonsin kommer i fråga.
St:r ieke slutligen behandlade ämnen; N:o 226, med förslag till pensionsstat vid Riksg.kontoret, äfvensom expektansstat vid f. d. General assistanskontoret; N:o 227, ang:de öfverlemnande till K. M:t af det nya Reglementet för Riksg.kontoret; BankoUtskottet: N:0 52, i ani. af återreiniss å Mem:t N:o 48; ExpeditionsUtskottet: N:o 15, ang:de rättighet för Utsk:ts kanslipersonal oell vaktbetjening att upbära aflöning någon tid efter riksdagens slut; Den 28 Oktober. N:o 16, ang:de acceptering efter riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihang till It. St:rs protokoller; N:o 17, ang:de förhöjning i det åt föreståndaren vid Utsk:ts tryckeriafdelning anslagna arfvode; RiddarhusUtskottet: N:o 21, i ani. af Gr. af Ugglas’, L., motion om pension för Riddarh.Sekreteraren. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % 9 e. m. In fidem, O. brakel. Söndagen den 28 Oktober 4860. Plenum kl. l/2 8 e. m. Föredrogos och bi föllos 8tatsUtsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern.: N:o 222, angrde den uprättade Riksstaten; samt N:o 223, med förslag till stadganden i Riksg.kontorets Reglemente, ang:de detta verks inkomster och uplåning m. m., samt ang:de upbörden och redovisningen af dit ingående bevilluingsjemte andra medel. Vid föredragning af StatsUtsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern.
Fran Välloflig BorgareStåndet: Af den 17 Februarii förmiddagen, af innehåll: Att sedan PresteStåndet, i det ändamål 44. §. Riksdagsordningen löreskrifver, meddelat BorgareStåndet dess Beslut om Återremiss till Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskottet af Herr Prosten, Doctor Stenhammars Memorial, rörande saknad eller fördröjd verkställighet af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers vidtagne Bej slut uti åtskillige Rikets inre hushållning rörande ärender, BorgareStåndet ansett någon dets åtgärd i detta Mål icke kunna äga rum förr än Utskottets Betänkande inkomme. Af den 7 Mars, innefattande: Bifall till Allmänna Besvärsoch Oeconomicei Utskottets Betänkanden, rörande: 1:0 En förbättrad Posternas Reglering. 2:0 Skattelösen af Förläningsz och Löningag hemmanen i Halland. Ben 17 Martii, e. m. 359 3:0 KronoUppbördens öfverlemnande till Kyri koRådet i hvarje Församling. 4:0 En jemnare fördelning af väghållningsskyldigheten omkring Norbergs Grutvor. 5:0 Yrkad jemkning i Transport-skyldigheten, af Tiondin och AfradsSpannmålen. 6:0 Väckta frågor om Markegångs-sättningar. 7:0 De uti Riket brukelige Vigtsorters Redtz-1 ction till enhet. Att vid förnyad föredragning af AllmänJ na Be ä s - oell OeconorniceLtskuttet» BeiäeJ kande , angående väckt fråga om upphörande af frikallelsen för Ridderskapet och Adeln från deltagande med Borgerskap t uti underhållan,1 det af Kyrko-, Preste-, Scholae - och Rector* BoställsByggnader m. m. BorgareStåndet ansett att vid det förhållande, Utakottets Betänkande utvisar, ej något vore att vid detta Mål till-' göra Återremiss al så väl StatsUtslottets Memorial, angående beräkningar af SratsVerkets
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 48. 5 att bidraga till båtsmannens beklädnad och att erforderliga medel till bestridande af denna kostnad måtte af stats-medlen anvisas. 3:o Af Riksdags-fullmäktigen Tobias Lind, som alternativt hemställt, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes vid nästkommande riksdag föreslå, att båtsmans-beklädnaden, om ej i sin helhet för första gången, likväl till hälften deraf, måtte bekostas af Staten och dertill bereda nödigt stats-anslag för ändamålets vinnande, eller ock, derest sådant icke kunde ske, att hela båtsmans-beklädnaden måtte öfvertagas af Kongl. Majit och Kronan mot lika ersättning, som redan vore bestämd för de delar deraf, hvilka uti krono-förråderne för närvarande tillhandahöllos. 4:o Af Riksdags-fullmäktigen E. J. Rudberg från Kalmar län, som föreslagit, att båtsmans-truppens uppsättning och underhåll måtte öfvertagas af Staten och att båtsmans-rotarne i stället finge utgöra en viss penninge-ränta eller, om detta icke kunde beviljas, erlägga en lämplig vakans-afgift. 5:0 af Riksdags-fullmäktigen Nils Pehrsson från Kalmar län, som anfört, att Södra Möre härad vore framför andra orter i riket betungadt med en ganska svår rustningsoch roterings-börda, derigenom att häradet med en befolkning af endast 27,000 innebyggare måste anskaffa, utrusta och underhålla öfver 800 stycken båtsmän. Väl hade under de sednare åren rustnings-kostnaden blifvit lindrad, hufvudsakligen genom den rustoch rote-hållare lemnade tillåtelse att med penningar lösa sig från skyldigheten att in natura leverera de fleste af de till båtsmännens utrustning och beklädnad hörande persedlar; men denna åt ortens hemmans-egare bestådda fördel öfvervägdes dock i högst betydlig mån af den för dem ständigt ökade svårigheten att inom en icke talrik befolkning nödgas anskaffa till kronans tjenst fullt dugliga karlar till så stort antal som erfordrades.
Någon anledning till anmärkning eller någon klagan öfver fångarnes underhåll förekom hvarken i Städernas eller i Länens fängelser. Fångarnes behandling i öfrigt syntes äfven öfverallt tillbörlig och ändamålsenlig. På ett ställe klagade likväl tvenne fångar, hvar för sig deröfver, att de skola 131 blifvit af fångvaktmästare» misshandlade; men vid det af vederbörande härom anställda förhör, återkallade den ena sitt klagomål, såsom ogrundadt, och någon anledning till den andres klagan kunde ej heller ådagaläggas eller utredas. Om allmänna Sjuk vårds-anstalterna har jag likaledes, under ofvannämnda resa, ägt tillfälle att göra mig underrättad, genom besök å Lasaretterna och Kurhusen i städerna Westerås, Fahlun, Hernösand, Hudiksvall och Söderhamn, der en ny, emot behofvet fullkomligt svarande, byggnad var uppförd och till begagnande färdig, samt vidare i Gefle och Upsala. Allestädes syntes ordning och snygghet rådande samt Läkares och Föreståndares åligganden tillbörligen iakttagna. Uti Hospitalerna i Upsala och Hernösand funnos intagna, å förra stället 165 och å det sednare 26 mer eller mindre sinnessjuka personer. Såsom Centralhospital för norra delen af Riket, är det i Upsala anvisadt; utmärkande sig denna Inrättning, ej mindre för ordning och renlighet, än äfven för dervarande Styrelses och Läkares osparda bemödanden och omsorgsfulla tillsyn i afseende å de beklagansvärda sjuklingarnes vårdande. Hvad åter angår Hospitalet i Hernösand, var ej heller der något att erinra vid sjuklingarnes behandling, så vidt den i nuvarande lokal kunde äga rum; men denna lokal syntes hvarken tillräcklig eller ändamålsenlig. För att afhjelpa dessa olägenheter samt till förekommande af alltför stort tillopp till Cenlralhospitalet i Upsala och till undvikande af de längre transporterna dit ifrån nordligaste delen af Riket, är ock författning vidtagen derom, att i Hernösand anlägga ett större Hospital, hvartill nödiga byggnader å en staden angränsande lägenhet redan voro under arbete.
Majlis Nådiga Bref af d. 23 Augusti 1820, på tio års lid, räknadt från och med samma år, blifvit nedsatt till 45° tunnor Spanrnål årligen, måtte för de återstående 14 arrendeåren få utgöras med 5oo tunnor om året, hvilket arrende-belopp, efter sökandens förmenande, vöre det högsta, som lör Svartsjö Kungsgård, i händelse af ny auction, skulle rimligen kunna erhållas och endast af Sökanden med någon fördel öfvertagas, emedan han å denna egendom redan nedlagt hela sin betydliga förmögenhet; och har Wener, under anförande, att hans timliga välfärd, af nyssnämnde orsak, berodde på hans bibehållande vid arrendet, tillika erbjudit sig att, i händelse arrendet för den återstående tiden bestämdes till 5oo tunnor, äfven för år i833 erlägga detta belopp. Uti häröfver d. 23 Januarii innevarande år afgifvet underdånigt yttrande, har Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Gollegium, hvad först angår den för år 1833 sökta eftergift, yttrat: att den af Sökanden åberopade 7:de punkt i Arrende-Contractet, innehållande, ”att alla de äfventyr och vådliga händelser, som utan arrendatorns förvållande bevisligen ske, ej ligga den oskyldige till last utan att dermed borde gå efter allmän lag och Stadgar” — ingalunda syntes vara tillämplig till det förhållande, som föranledt den underdåniga ansökningen i denna del, att nemligen 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 14• den påräknade afkastningen lidit skada af frost; hvadan ock, då händelser af dylik beskaffenhet äro ingen ting mindre än ovanliga, utan fastmer böra af en omtänksam landtbrukare förutses och tagas i beräkning före bestämmandet af de förbindelser, som han vid en arrende-afhandling sig ikläder, Kammar-Collegium ansåg sig sakna ail anledning att tillstyrka bifall till Weners ansökning om eftergift af hvad som utaf i833 års arrende skulle i korn levereras.
Som din kassa ej räcker att dela med till alla herms behof, har han stundom måst gå till pappa, men som pappa nödvändigt vill veta, hvad junkern gör med de pengar han får, så faller detta honom icke på läppen, utan han » ligger efter » hos dig, som han ser göra alla möjliga utvägar för att hjälpa honom. Men så kommer en dag, då du omöjligen kan hjälpa honom längre — du säger nej på fullt allvar. Han bönfaller först så ömt, men då han ser, att detta verkligen ej hjälper, blir han ond, ursinnig och slutligen förolämpar han dig. Du går då ändtligen till hans far, men där får du endast den allvarligasta förmaning att aldrig gifva sonen några penningar, på det fadern må se, hur mycket sonen gör af med. Du försöker lyda, men nu blir » din älskling » så vresig och tråkig mot dig, att du snart ångrar ditt tilltag, och då du på en ganska lång tid ej besväras med det vanliga käxet, blir du orolig. Så städar du en dag hans garderob, och där, i en gammal bok, hittar du några pantkvitton, däribland ett på hans klocka. Handfallen af förskräckelse sjunker du ned på närmaste stol — nu börjar du ana, att din käre gosse kommit på villovägar. Går du till fadern för att rådgöra? Nej — det skulle ju bli ett fasligt väsen. Du gömmer kvittona, tills du kan få någon utväg att lösa dem. En stund efter det unge herrn kommit hem, låtsar du taga upp hans klocka — där har du en leksakskloeka — • » men hvar har du din klocka? » — » Å h jag slog sönder glaset, den är hos urmakaren » — han ljuger också för dig! — Du blir både ledsen och ond och för första gången talar du strängt till din son — men för sent! Dina ord förmå ingenting, dina tårar bedröfva honom ett grand, men något djupare förmå de ej tränga och löftet, » att aldrig göra så mer, blott du denna gång ej talar om det för pappa », är snart glömdt. Du vet bäst själf, huru många gånger du sedan hjälpt honom ur samma belägenhet, huru många gånger du lofvat att » nästa gång » säga allt åt pappa; och då den stunden slutligen kom, hur det dä var för sent — då kunde ej ens pappa hjälpa!