Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ansett det vara en pligt att gifva detta tillkänna, emedan jag i första voteringen röstade med vännerna af den norra banan, men i den andra med vännerna af den södra. Skälet härtill var, att jng framställde det förslaget, att man skulle lemna bifall till StatsUtsk:s hemställan om vestra banan, med uteslutande af den genom Södermanland; men som jag då ieke erhöll understöd af någon annan än Gr. Anckarsvärd, och således icke hade förhoppning om framgång, samt Gr. Platen, ehuru han vore vän af den södra banan, likväl tillkännagifva sig rösta för Gr. Sparres förslag, och jag såmedelst blifvit öfvertygnd derom, att man genom dess godkännande icke förnärmade någons intresse, så ansåg jag mig äfven böra afstå från mitt förslag. Men derefter inträffade, genom de många voteringarne, det för mig smickrande resultat, att just det förslag jag framställt blef ja-propos:n i den slutliga omröstningen, och då var det också alldeles klart, att jag måste öfvergifva dem, med hvilka jag röstat i de första voteringarne, och i stället rösta för mitt eget förslag. Gr. Posse, Gustaf: Jag begagnar detta tillfälle att gifva tillkänna, att, ehuru jag i natt vid den slutliga voteringen röstade med dem som yrkade anslags beviljande för jernvägens fortsättande ända till Orebro, gjorde jag detta icke i den afsigten att R. St:r derigenom skulle binda sig vid ett förord för banans sträckning norr om Mälaren; utan, i likhet med Gr. Platen, finner jag mig oförhindrad, att vid en kommande Riksdag, om saken då kommer i fråga, rösta anslag för banans sträckning söder om Mälaren, ehuru jag i detta hänseende icke hyser någon förkärlek hvarken för den ena eller audra sträckningen. Hvad nu förevule ämne beträffar, får jag förena mig med Frih. Raab och yrka afslag å Utsk:s hemställan; just på de af honom framställda grunder, nemi. att penningarne icke måtte delas, utan att det måtte finnäs något qvar till att i någon större skala utföra södra banan. Jag ber att få framlägga ett skäl, som hufvudsakligen leder mig till detta beslut.
Mer än 1 panni af 90 k:rs rymd må oj nyttjas i ett verk eller å samma egendoms bolstad. Ej heller må flera sammanlagda pannors rymd ölverstiga 90 K.r. Hedan befintliga större bränneriet' (Ingo fortfara till 1831 års slut. Sättet för bränningens ulöfvande i stad bestämmes af de fleste röstägande. Föreskriften om 50 kas minimum för panna i stad borttagen. Inställdes ifrån 18 32 års början lills vidare. Fortsatt inställande till den 1 Oktober. Tillåten till Maj månads slut 1833, utom i Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands och Jemtlands Län. Kongl, kungörelse. d. 19 Juni. Kongl, kungörelse. Inlställdes ifrån och med den 1 April tillsvidare. Intel Bränvins-apparater må nyttjas af hvad form och ämne sorn helst, under lika vilkor för alla, att pannerymden bestämmes efter jordvärdet. Mäskvärmare få nyttjas utan föregången mätning. Vid brännings-förbuii skall redskapen förseglas på kronans bekostnad. Af gifte ma utgå: Iro eltpr jordvärde lika med år lc24. — 8 sk. p:r 1,000 R:dr, minst 4 sk. 2:o med 1 sk. b:Uo för hvarje tillverkad kanna bränvin, men om denna afgift pj uppgår till lika eller högre belopp än det, som genom särskilda tariffer bestämmes, efter pannerymden, så skall detta såsom mimmiofgift erläggas. Tarif N.o 1. för nu brukliga enkla pannor, lika med 1821, men afgiften förhöjes med 25 proc. för mäskvärmare; 33 ^ proc. för enkel rektifikator, 50 proc. för dubbel rcktifikations-apparaf. t. ex. Elgftmdska. Tarif N:o 2.
Ridderskapets och Adelns tid; ty de tänkesätt jag ämnade yttra, dem har han hällre framfört, än jag skulle 5o6 Den 28 November f. m. kunnat göra. Jag väntade icke eller att hufvudfrågan skulle ånyo väckas, i synnerhet sedan Friherre Anckarsvärd inträdt på den bana, hvartill jag uppmanat honom, då han yttrat, att det är anledning till anmärkning emot contrasignenten af RiddarhusOrdningen, och dermed vändt sig till ConstitutionsUtskottet. Det är den lagliga vägen, han har valt, och för den lyckönskar jag mig. Jag är dock glad att Grefve Frölich å nyo väckt frågan, hvarigenom jag kommit i tillfälle att få besvara tvänne omständigheter, som röra mig personligen. Herr Grefven säger, att jag erkänt, det något Original-document af RiddarhusOrdningen icke finnes. Det bestrider jag, att jag har yttrat, och förklarar härmed, att ett sådant Orginal-document finnes i HofCanzlersExpeditionen, och är bilagdt StatsRådets Protocoll. Det är efter delta Original-document^ som tryckningen blifvit verkstäld, och ingen Boktryckare har sammanflickat någon Riddarhusordning; emedan den består af de utaf Kongl. Maj:t bifallna §§ i det nya förslaget, tillika med de bibehållna §§ af det gamla. Grefve Frölich har sedermera sagt, det jag skulle yttrat den läran, att Konungen kan göra allt hvad, som icke i Grundlagen är förbudet. Jag har alldrig yttrat den tankan, och då Grefve Frölich åberopat sanningen och det sunda förnuftet, som genom tidens storm skola bortsopa falska principer; så bar jag, för alt i sitt rätta Den 28 No ve ra ber f. m. skick återställa, både det sunda förnuftet och sanningen af hvad jag sagt, och så att det icke i den allmänna härjningen äfven bortsopades, ansett mig böra afgifva denna förklaring. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve Frölich:
Krysanteus hade med allvar och spänning lyssnat till Hermiones redogörelse för desamma. Det var icke vidskeplighet, utan följdriktighet i hans sätt att tänka, som verkade detta. Det må synas underligt för oss, söner af fäder, hvilka gifvit luftpumpen, elektriska apparaten, kemiska ugnen och rhomboidiska nätet plats bland himmelens stjernbilder. Vi frukta vidskepelsen till den grad, att vi uppfyllas af fördom emot allt, som ligger utanför den dagliga erfarenhetens gräns, och vi skulle kalla den klaraste filosofi mystik, om hon med allvar ledde oss in i det öfversinnligas verld och stängde porten efter sig. I allmänhet åtnöja vi oss med några maximer, tjenliga, det är sannt, att rädda oss från ett återfall i andens mörker, men odugliga att föra oss fram på ljusets väg. Vi anse oss hafva gjort nog för vår sjelfständighet, när vi icke sälja vår själ åt den tro, som räckes oss i barndomen. Men det är pendelns sjelfständighet, som svänger mellan tvenne ytterligheter, mellan Voltaire och Cagliostro. Vi äro långt ifrån att likna dessa helleniska filosofer, hvilka öfvade sitt tänkande, såsom athleten sina lemmar, tryggade sig till förnuftet, såsom han till sina muskler, och med fast fot, med kraftsvällande armar och cestusomlindade händer, stodo färdiga att segra eller falla för menniskoandens sjelfständighet och förnuftets rätt. Funno de i denna sjelfständighet ingen tillfredsställelse för sin religiösa känsla, räcktes dem då af en medlidsam hand en fångrustning, för att tjena som harnesk, de tillbakastötte henne, föredrogo att hopplöst strida med fria lemmar och föllo som hjeltär. Funno de deremot en sådan tillfredsställelse inom sig sjelfva, hade deras tankar gifvit dem nyckeln till himmelen, så gingo de derin med barnets genius, fröjdade sig åt herrligheterna i den ljusa salen, talade med andarne andarnes språk, och frågade ej efter, om verlden derutanför begrepe dem eller icke, eller toge deras umgänge med de osynlige såsom en bedräglig lek med tomma skuggor.
Skrifvelse, N:o 220. 719 af anslagen till Folkskole-lärares aflöning måtte, under Riksgälds-kontorets vård oell förvaltning afsättas till en fond, i ändamål att, på sätt förut blifvit nämnd*, bereda medel till understöd åt sådane Folkskolelärare som, till följd af ålderdom eller sjuklighet, från lärarebefattningen erhållit afsked. Hvad E. K. M:t sålunda i nåder täckts föreslå hafva Rikets Ständer tagit i noga öfvervägande, och ehuru Rikets Ständer erkänna vigten och behofvet deraf att anstalter vidtagas, hvarigenom af ålderdom eller sjuklighet orkeslösa Folkskole-lärare kunna pensioneras och dymedelst påräkna ett nödtorftigt uppehälle, kunna Rikets Ständer likväl icke instämma i de af E. K. M:t uti Dess högstberörda nådiga skrifvelse framställda åsigler, angående sättet för dylika pensions-inrättningars åvägabringande. Den grundsats Rikets Ständer i detta ämne uttalat vid sistlidne riksdag, nemligen att folkskole-väsendet och dermed sammanhang egande frågor äro en kommunal angelägenhet, hvarmed staten icke bör taga någon omedelbar befattning, hafva Rikets Ständer icke funnit sig föranlåtne att nu frånträda. Med tillämpning häraf tillkommer det, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, Folkskole-lärarne sjelfve att i första rummet vara betänkte pä att i tid, medelst årliga bidrag bilda anstalter för deras framtida pensionerande, samt dernäst församlingarne att genom årliga tillskott understödja Folkskole-lärarnes bemödanden i detta hänseende. Först sedan sådant egt rum, torde billigtvis kunna förväntas att staten mellankommer och underlättar bildandet af dylika pensions-inrättningar, icke med årliga anslag utan med ett statsbidrag för en gång, lämpadt efter de olika behofven inom olika stift.
I afseende på anmärkningen vid 4:de punkten, om entrepreneurens skyldighet att för resande hålla hästar tillhanda, får Utskottet erinra om. hvad som redan är yttradt om angelägenheten att icke bestämma vilkoren för entrepreneuren Strängare, än dem skjuts-lagen varit underkastade. Emot den framställde meningen, att majoriteten af ett skjuts-lag borde ega att tvinga minoriteten till ingående i föreslagne entreprenad-vilkor, får Utskottet åberopa de skäl för den motsatta meningen, som i det förut afgifne Betänkandet äro anförde, utan att på något sätt vara vederlagde ; äfvensom Utskottet vidblifver sitt förra yttrande, att den, sora uteblifvér från behörigen utlyst sammankomst för öfverläggning i detta ämne, bör åtnöjas med de närvarandes beslut, då det måste vara af serdeles vigt , att inställelse vid dessa sammankomster iagltages, på det öfverläggningen må blifva så fullständig som möjligt, och de gemensamt intresserade måga åtminstone meddela och afhöra de skäl, hvarpå de skiljagtiga meningarne stödjas, hvilket är ett nödvändigt vilkor för möjligheten afen sammanjemkning; hvaremot Utskottet instämmer i hvad sorn blifvit erinradt om förslagets ofullständighet, hvad beträffar bestämmelsen om hvilket beslut, sorn. skall anses gällande, och nu i förnyadt förslag skall rätta denna ofullständighet. Den serskildt upptagne anmärkningen vid 6:te punkten är redan hufvudsakligen besvarad genom hvad Utskottet yttrat om orsaken, hvarföre förhöjd skjutslega icke är föreslagen annorlunda, än såsom vilkor för entreprenaden; De förmenta olägenheterne af skjuts-legans olika belopp för serskilda stationer, torde icke vara att befara hädanefter mera, än de visat sig hittills, der mångenstädes sådan olikhet redan förefunnits. Då, enligt p:de punkten af Förslaget, skjuts-legans höjning utöfver det i allmänhet antagna beloppet, icke får ega rum annorlunda, än efter Rikets Ständers förslag, föranledt af serskilda locala förhållanden , och derefter är Bih. lill R. St.
Ersättning för barns vård och underhåll Gåfvor och testamenten F örsäl jningsmedel Arfsmedel Bidrag till Barnhusets vattenuppfordringsanstalt Kredit. Utgifter. Aflöning och arfvoden 20,979: 40. Medikamenter och sjukvård 2,760: 5. Lyshållning och ved 8,785: 95. För uppköp och underhåll af inventarier 594: 98. Kronom. fl. utskylder 672: 18. Körslor och renhållning 1,617: 64. Kostnader för utom Barnhuset vårdade barn 91,577: 52. Anslag till Barnbördshuset Pro Patria och till Kongl. Djurgårdens skola 900: — Diverse utgifter 2,811: 81. Afskrifning af öfverskottsmedel 2,000: — Kostnader för vattenledningen 3,426: 49. Afföring till byggnadsoch reservfonden af det belopp. hvarmed inkomsterna för året öfverstigit utgifterna 17,609: 79. Balam till år 1862: Tillgångar: Kontant behållning Inventariers och fastigheters vär den Utlånta medel Fordringar efter afdrag af: Skulder: Till fonden för inlösta barn 262,863: 59. » byggnadsoch reservfonden... '85.495: 58. 557,238: 13. utgörande netto Summa § »• Barnhus-direktionens afgifna berättelse lemnar i afseende på de under året vårdade och underhållna barn följande upplysningar: Barn under ett års ålder, vårdade från förra året'. Barnhusbarn ol. Arnham 22. Inlånta barn 43. intagne under året: Summa vårdade barn'. Utlemnade: Döde-. Mortalitetsprocenten - 24. Medeltalet af späda barn per dag inom Barnhuset 116. Underhållsdagar för späda barn 42,454. Medeltiden af hvarje spädt barns vistande inom Barnhuset 74. Barn öfver ett års ålder'. Vårdade från förra året 56. Medeltal per dag inom Barnhuset 54. Medeltiden af hvarje barns vistande inom Barnhuset 90.
Med valet af dessa sednare, så väl sorn Riks-Ståndens Ledamöter, förhålles på det sätt, alt Taxerings-Comiten i dess plenum bland sina Ledamöter utser Sex personer, nemligen En af Ridderskap och Adel, En Prest, Tre Borgare och En Ståndsperson; hvarvid iagttages, att en af dessa utses ifrån hvarje af Taxerings-Comitéens afdelningar, och afgifve TaxeringsComitéen om detta utnämnande serskikle Protocolls-utdrag till hvartdera af de väljande Stånden, samt till Magistraten för Ståndspersonerna, hvarefter med valet af öfrige Ledamöter i Pröfnings-Comitéen förhålles, på sätt om val af Ledamöter till Taxerings-Comité i Stockholm redan stadgadt är; dock må till Ledamöter i Pröfnings-Comitéen icke flere, än här ofvan nämndt är, inväljas af dem, som i årets laxerings-förrättning deltagit. § 120. Till Protocolls-förande namne Öfver-Ståthållaren den, han tjenlig linner, dock ingen, sorn i någon annan egenskap skall vid Pröfnings-Comitéen vara närvarande. Kamereraren vid Ölver-Ståthållare-Embetet i Krono-uppbördsärenden skall, utan rösträttighet, på sätt och i ändamål 114 § 68 Bil. till Bcv.-Ulsliottets Betänkande, N:o 11. angående Landskamererare» stadgar, vid Pröfnings-Comileen vara tillstädes; äfvensom Krono-Uppbörds-Commissariernes till nödige upplysningars meddelande och längdernes förande^ böra tillstädeskomma. Öfver-Slålhållai en utsätte tiden lill Pröfuings-Comiléens sammanträde, och giille allt, som tillämpas kan, hvad om Pröfnings-Comilé i landsorterna blifvit lörordnadt. § 121.
Inom Slatslilsk. har man vid den preliminära behandlingen af Iöneförböjningsfrågan beslutat, att de tillstyrkta löneförhöjnin - Den 25 Februari f. m. 553 gerne skulle blifva provisoriska och således endast beviljas för nästktde statsregleringsperiod, såsom skäl hvarför man anfört, dels att åtskilliga embetsverk borde omorganiseras, dels all lefnadsbehofven icke alllid torde komma att erfordra så stora summor som för närvande. Då nu således löneregleringsfrågan måhända kommer all blifva, som man säger, uphängd under 3:ne års tid eller till nästa Riksdag, ligger väl häruti ett ytterligare skäl att under liden gifva den med denna fråga s; nära sammanhängande pen sioneringsfrågan all möjlig utredning. Om nu detta kan ske intill nästa Riksdag, så kunna vi hafva skälig anledning alt hoppas, att båda frågorna då blifva på ett tillfredsställande sätt slutligen lösta. Jag förenar mig derföre med de Herrar, som yrkat, alt Utlåt, måtte till Utsk:n återremitteras. Hr Dalman: Jag anhåller att med några få ord få bemöta Hr Fåliraei yttrande. Den värde talaren har först lemnat oss den underrättelse, att icke alla pensionsanslaller grunda sig på Statsbidrag, utan att det finnes Hera sådana, som äro grundade på helt och hållet enskildta bidrag. Denna omständighet var väl icke någon nyhet hvarken för mig eller troligen någon annan af R. o. Ad:s ledamöter. Jag ber endast all härvid få anmärka, att här är fråga om sådana pensionskassor, hvilka äro bildade af bidrag från antingen Statsverket ensamt eller från Staten och enskildta i förening, och aldeles icke örn de helt och hållet enskildta kassorna, såsom Häradshöfdingarnes och Landssekreterarnes m. 11 med hvilka Staten icke har alt göra. Det har för öfrigt blifvit sagdt, att det skulle vara obilligt, att, vid pensionskassornas blifvande sammanslående de delegare, som nu icke erlägga mera än 2 proc., skulle möjligen komma att få lika stora pensioner som de, hvilka betala 4 a 6 proc.
Jed anledning af hvad Revisorerne haft att anföra rörande sättet för lånets amortering och det företräde, som, enligt Revisorernes åsigt, då lånet afslutades i England och i Engelskt mynt, bort gifvas åt den derstädes vanliga uppköpsmethoden, i stället för att, såsom nu skett, lånet blifvit stäldt på utlottning, erinra Fullmägtige hurusom denna fråga, på sätt Fullmägtiges protokoll för den 17 Mars visar, icke undgått Fullmägtiges uppmärksamhet, utan deremot varit föremål för en öfverläggning, hvarur, vid öfvervägande af skälen för och mot, det beslut framgått att någon framställning om lånets amortering genom uppköp icke borde ifrågasättas, helst låneöfvertagarne, derom under hand tillfrågade, icke voro hugade för ett dylikt amorteringssätt. En sådan amorteringsmethod kunde visserligen för låntagaren blifva fördelaktig, om obligationerna kunde inköpas efter StatsUtskottets Utlåtande Jfå 29. 43 kurs under pari och i fråga om sådana inrikes upptagna statslån, som hilda perpetuel räntor eller äro inrättade på återbetalning inom obestämd tid, vore den derföre väl användbar. Men då fråga deremot vore om lån, som en stat upptager utrikes mot förbindelse att i bestämda årliga qvoter efter en viss procent eller en viss plan återbetala eller amortera dem inom viss tid, skulle en sådan amorteringsmethod icke kunna användas, såvida ej på samma gång särskilda, med icke obetydliga kostnader förenade, anordningar vidtoges i ändamål, på ena sidan att gifva långifvarne säkerhet för amorteringens verkliga fullgörande och på den andra att äfven för låntagaren bereda möjlighet till nödig kontroll i sådant afseende; och som detta allt icke läte sig så lätt verkställa, vore utlottningsmethoden för amortering af utrikes upptagna lån. hvilkas obligationer egentligen på främmande orter söka sin marknad och omsättning, den, enligt all erfarenhet. allmänt använda.
Nej Erik, gå in du... Hvarför tog du henne, fastän du påstod och svor ständigt och jemt, att du hade mig kär? Och det frågar du, som vet, att hon hade penningar och dessutom jemt hängde efter mig. Inte slapp jag lös. Tror du man kan skjuta ifrån sig en som håller sådant tag? Då kan du hafva det, som du har det! God helg, Erik, jag går nu, jag. Kom in och värm dig, du har så kalla händer så... Åh, dem värmer jag sjelf. Och hos Antipoffs i rummet sitta de väl snart nu alla. Der är varmt, ser du; och der träffar jag Skomakar-Janne. Adjö. Skomakar-Janne må akta sig, han! Rör han vid dig, så skall han få se på annat. Kom nu, jag har sju mark qvar, vi köpa paletån åt dig. Boden är öppen ännu och bodfrun prutar nog af, fast hon ville ha tio. Jag säger dig, gå in! Annars får du väl smaka riset i natt; hon missunnade ju mig här om sistens en enda liten snapps! Halfva stopet med bränvin skulle hon dela på likasom skulle en inte rå med en så'n smula ensam... Gå in nu, annars ställs du väl i skamvrån. Tyst Liisa, nå kommer du? Liisa lät sig dragas derifrån. Deras glada röster hördes allt saktare ... de bekymrade sig föga om snön, som yrde omkring dem, om kölden och den kalla isiga blåsten, som jagade hvirflar af lösa, sandaktiga snöpiggar omkring på gatorna. De gingo framåt arm i arm. Liisas tunna bomullskjol fladdrade kring henne, den lilla korta paletån blåste upp och blottade nu och då det illasittande utnötta klädningslifvet. Men hon var glad och lustig, svor så hurtigt ibland när det passade sig, och då de veko in åt en mörk tvärgata, passade hon på och tog fram en cigarrett... Derinne i boden stod Eva ännu, lutad mot springan. Hon rörde sig icke, utan tycktes lyssna äfven sedan allt länge varit tyst. En och annan ensam arbetare skyndade ännu hemåt. Alla hvisslade glada melodier eller gnolade på någon visa.
Ilr Printzensköld: Den omständighet, hvarom Gr. Lagerbjelke erinrat, har visserligen icke undfallit min upmäi ksamhet; men jag får likväl bedja Hr Gr:n iakttaga att, rör:de silfvermyntet, i moni. a. icke ett ord talas om myntmetall, utan endast om silfver, hvarföre också den tankegång, som innefattas i denna afdelms båda morn., är fullkomligt konseqvent och logisk. I afseende å kopparmyntet talar man deremot först om mynlmelall, utan att della ord ännu blifvit till sitt begrepp bestämdt. Detta är stridande mot logikens reglor, hvarföre jag fortfar i min ^anhållan om punkternas oraflyitning, hvilken kan låta sig göra utan att litt. a. förändras, der det först talas om silfvermyntet och sedan om dess skrot och korn. Hr Gr. o. Landtnäs först till bifall å 6:te mom. framstälda propos. besvarades med Nej; hvarefter R. o. Ad. godkände detta moni., med förbehåll om den rättelse, sorn erfordrades till följd af R. o. Ad:s beslut om ulmyutning af såväl 10-öre-stycken af 8-lödigt silfver, som ^-örestycken, samt i öfrigt med den förändring, alt uti föreskrifterne om utmyntningen af kopparmynt infördes orden ”skeppund myntmetall,” i st. f. orden ”skeppund koppar.” 1 fråga om det härefter förekommande 7:de mom. vltrade Den 19 Augusti f. m. 39 Frih. Palmstjerna: Då 10-öre-stycket af silfver endast innehåller hälften silfver och hälften koppar, så hör det otvifvelaktig! äfven lill skiljemyntet, hvarföre det också bör deribland nptagas. Jag får derföre anhålla alt ordet koppar mätte uteslutas ur ifrägavar:de punkt, hvarigenom äfven 10-öre-slyeket kommer alt ingå bland det mynt. hvaraf ingen i vexling är skyldig att mottaga mer än en H:dr.
Kommör käranden till Rådstufvurätt å dag föresattan, och gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in, och svaranden då när är; Bilt. till 11. St. Vrot. tS47 och 1848' 7 Sami. 1 A/d. 1g Iliift. 2 10 Lag-l hkoltets. Felankande , N:o 56. skrifve Rutten Jerå, att han åtta dagar derefter svara skall Försummar han då att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan tolf; bote två daler. Blifver han alldeles ute, eller kommer han oberedd, utan laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge åter upprop i saken ätta dagar derefter. Kommer han ej ändå med svar in; bote sorn sagde är, och varde på kärandens inlaga i saken dömdt; dock må han muntligen höras, om han det förut begärer: vare ock honom tillåtet, der han tappat, emot domen vädja. Försummar käranden den dag, dä han sin vederparts svar emottaga skulle; bote två daler. Ån ifra punkten i 6 § ändras sålunda: Hvar sorn dä förfallolös blifver ute; bote i Råd stuf vitr ätt en fem daler, i Hofrätten tio daler. 8 § skall lyda sålunda: Skrifver någor, eller talar inför Rätta, det han vet ej sant vara, och vill domaren dermed förleda: varder han derom öfvertygad; bote i Underrätt tio daler, i Hofrätt tjugu daler, eller mera, allt sorn Domaren det pröfvar. Foista punkten af 9 § erhåller följande lydelse: Vrångoed måge parterne ej äska af hvarannan i någon Rätt; dock åge Hofrätt, då hufvud saken dit kommen är, pålägga endera parten eller begge denna vrångoed utan uppskof i rättegången svärja, om sanning ej annars utletas kan: 15 Kap. 15 och 16 skola lyda sålunda t 15 §. Aile äga Rätten heder och vördnad visa: