Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
John drog upp sedlarne ur fickan och räckte dem till sin far. – Man kan lätteligen tappa bort sedlar genom att vifta med dem som du nu gör, sir du, sir du. Behåll dina pengar! Nå, nå, gör hvad du vill med dem! Men om du prompt vill donera bort en summa af tiotusen riksdaler banco på din myndighetsdag, kunde du ha nämnt det därinne i ditt skåltal. Det var bra enfaldigt af dig att ej göra det, sir du, sir du! – Nej, det vill jag inte, det gör jag inte. Söta far, säg ej ett ord därom till någon! Om söta far inte lofvar det, går jag min väg från alltsammans. – Du bör inte tala så högt! De kunna tro, att vi disputera, sir du. De tro väl allaredan, att vi gått vår väg. Vi få ej vara ohöfliga mot våra gäster, sir du. Jag tycker om denna nya dräkt, du i dag bär, den kläder dig, min son, sir du. Du skulle alltid vara klädd i högtidsdräkt, det kläder dig mycket. Nu gå vi in. Herr Hall var en ypperlig värd. Han gick omkring bland sina gäster och konverserade dem allesammans. Han arrangerade spelpartier och bjöd hvar och en snus ur sin gulddosa. Själf tog han plats vid det förnämligaste bordet, dit han inbjudit landshöfdingen och öfverdirecteuren i tullen jämte äldste directeuren i Ostindiska kompaniet. John stod jämte några af de yngre handelsbokhållarne och förevisade det präktiga guldur, han denna dag fått. Han var högst intresserad och förklarade mekanismen i uret, som visade, utom timmar och minuter, äfven dagar, månader och år. Uret hade slagverk, och spelade vid hvarje full timme ett litet musikstycke. John petade med sin bröstnål på kuggarne och hjulen och lyfte till och med upp ett af dem för att bättre förklara hur det arbetade. – Ett sådant ur har bestämdt ej vår unge konung i sin ägo, sade en af herrarne. – Jo, just det har han, svarade herr Hall från spelbordet.
Detta afDrag, eller blifwer beträDD meD fåDane un» Derflef eller tillftällningar, forn åfpfta ©älDenärenS betunganDe i Detta affeenDe, warDe f>an Då, enligt IX <Sap. 6 §., dbanDe(S»23alfen, anfeDD lifa meD Den, forn tager l)ögre ränta, än lag bjuDer; i följD f)waraf f>ela interejjet od) tion» DeDelen af ^)ufwuDftolen De fattige tillfalla. §. 37. ÖfwanrörDe d^tb™De gäller ocf för alla <£a£or, l>wilfa njuta mer än $em för äpunDraDe af Deras ntlånte meDel, få att enafyanDa afDrag å räntan, i anfeenDe till Dem ofelbart dall ega rum; Docf itnDantagaS förifrån ©par» ^öanferne, äfwenfom SMfconterne, fjwarefl lån gifwas på fortare ttD, od) Der räntan wiD lånets utlemnanDe uppbäres. §• 38. Q3ewillning utgöres wiDare af alla 2lctie»föolag, ©ocieteter, <2Berf od) SlUmänna inrättningar meD gern procent af Den utDelning, forn icfe öfwer» diger ©ep för åpunDraDe; för f)waD Derutöfwer utDelaS, erlägges Q3e will ning meD tio procent.
Äa af förleden Riksdags erfarenhet ExpeditionSUtssottet funnit, att, enär detsamma .åligger, ej allenast uppsättandet af Riksens Ständers expeditioner, utan afwen insamlingen och redactionen af de handlingar, som utgöra Bihanget till samteliga Riksståndens Protocoller (hwilken senare omsorg förakt med ordning och behörig ssyndsamhet kunna förrättas, behöfwer af en särskild person skötas) testa göromål ej kunna bestridas med biträde at Secreterare» allenast af en Canzlist; får Utskottet härmed vt Riksens Högloft. Ständer anmäla behofwet af dm andras antagande genast. Utskottet förbehåller r si - rgS Den i Maji. sig tillika, att l fall det ssulle handa, att under Riksdagens lopp göromälrn sa ökas och pässyndas, att Utssoltet ined denna betjening ej sä ssyndesamt kan besörja sitt arbete, svin ärcnderna fordra, det dä mätte tillätas Utskottet att med en Canzlist tillöka sin betjening, hwilkcn Canzlist dock ej mä räkna tractamente och arfwode frän längre, tid än behofwet as hanS antagande inträffar. Äfwenledcs sär Utskottet anhälla, att sä wäl Protocolls-Utdragen ifrän de Respeckivc Ständens Canzlicr som Belänkanden frän Utstslten o6> alla andra till Bihangct hörande actee, mätte likasom sist förlcdne Riksdag genom Ständens och Utssotrens Canzlker ofördröjeligen till Utssottet expedieras. Orebro den zo April 18-2. Pä Expeditions »Urssottets magnar, 14. k'. 8 rröin teir. L. ^törner. ^eriLen. ^loli. Lrsson. O. Lilverftokpe.
I öfverensstämmelse härmed_ och då Utskottet delar den af Kongl. Statskontoret yttrade åsigt, att, i de fall, då riksmarkegången understiger det belopp af 6 rdr per tunna, som, enligt före 18 fo — 184r årens reglering gällande grunder, utgjorde minimum för beräkningen af under lönerna inbegripen spanmål, nämnde pris bör beräknas till fulla G r:dr per tunna, hemställer Utskottet att för de tjenstemän, som innehafva före 1841 tillträdda löner, hvarunder spanmål finnes beräknad, må, för den lid nu förestående - Slals-Utskottets Utlåtande, jVro 125. 21 ende statsreglering kommetatt omfatta, fastställas ett, efter medium af i845, 1846 och 1847 årens riksmarkegångspriser, det förstnämnde likväl upptaget till 6 r:dr, beräknadt löne-ersättningsbelopp af jemna 8 r:dr per tunna. Vid i844—1845 årens statsreglering uppfördes § allmänna indragningsstaten för sådan ersättnings meddelande en förslagssumma af 45>°t>o r:dr; och då det bör antagas, att af då till ersättning berättigade tjenstemän en stor del sedermera algått, torde nämnde belopp kunna i någon mån nedsättas, hvadan Utskottet föreslår, att, för godtgörande af den vederbörande embetsoch tjenstemän tillkommande spanmåbtillökning utöfver det fastställda statspriset 7 r:dr, måtte å allmänna indragningsstaten anvisas ett förslagsanslag af 40,000 r:dr. Stockholm den 7 April 1848. Reservationer: Vid 8:de punkten: af Friherre von KramerDoktor Björkman och Prosten Lundblad. Bih. lill R. St. rint. IS 47 oeh 1848. 4 Sami. 4 A/det. 56 häfte. 4 STOCKHOLM, f. d. Scbultzes Boktryckeri, 184S; lior lill Stats-Utsk. Bet., TV: o 125. i onde Hufvud titeln. Pensionsoch Indragnings-Slaferne. Pensions-stnten för civile Embetsoch TjeDstemän
Propos å bifall till detta förslag framställdes och besvarades med ja, blandade med nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på middagen. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 7 Mars 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 Prot.Utdrag för den 3 dennes samt PleniProto» kollet för den 14 sisth Jan. f. m. H. Exc. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Kongl. KrigsVetenskaps-Akademiens Sekreterare hade blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till nämnde Akademies sammanträde denna dag kl. 6 e. m. uti Kongl. LandtbruksAkademiens lokal, dervid föredrag rörande Stockholms befästande komme att hållas; och anmodade H. Exc. de Hrr Ledamöter utaf R. o. Ad., hvilka af dessa bijjetter önskade sig begagna, att anmäla sig hos RiddarliusFiskalen. Up lästes ett utaf IirFIach, JohanFredrik Philip, inlemnadt Memorial af följande lydelse: Af enskilde angelägenheter hindrad att fortfarande vara Suppleant i BankoUtsk., får jag härmed ödmjukl. anhålla, att från nämnde befattning blifva endtledigad, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. R. o. Ad:ns Hrr Elektorer att välja en Suppleant i BankoUtsk, efter Hr Flach, äf - Den 7 Mars. 15 vensom en Suppleant i Bevilln.Utsk. efter Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto, hvilken blifvit invald till Ledamot af samma Utsk. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.Utskds d. 29 sistl. Februari och den 3 dennes på bordet lagde Betänk.
Men då tillika tages i betraktande, att undervisningen i sång och gymnastik är för de 2-klassiga pedagogierna af åtminstone lika mycken vigt som vid do 2-klassiga elementarläroverken, men några medel till arfvoden för sådan undervisning vid de förra icke finnas att disponera, torde för sådant ändamål, under förutsättning att arfvodena fastställas till samma belopp, som för enahanda undervisning vid nyssnämnde elementarläroverk dels redan blifvit bestämda dels ofvan i underdånighet föreslagna, eller för lärare i sång till 100 Rdr och för lärare i gymnastik till 800 Rdr, en ytterligare tillökning af 4000 Rdr i berörde anslag böra äskas. Med anledning häraf oell då på ifrågavarande anslag några besparingar icke äro att påräkna, men tillgång för oförutsedda behof bör finnas å ena sidan till arfvodes-fyllnad åt vikarier, der ordinarie läraren till följd af sjukdom eller annat giltigt förfall åtnjuter tjenstledighet, och å den andra till löneförhöjning i enlighet med ofvan omförmälda grunder åt lärare vid de pedagogier, der undervisningen väl icke hittills vunnit, men möjligen under den närmaste framtiden kan erhålla någon betydligare utveckling, får jag i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t täcktes i nåder föreslå Rikets Ständer, att dels för bestridande af löneförhöjning för de lärare, sorn blifva berättigade att uppflyttas i högre lönegrad, dels till arfvoden åt öfningslärare och dels för andra oförutsedda behof, en tillökning af 8000 Rdr i anslaget till pedagogier och folkskolor må beviljas utöfver det belopp, sorn redan under innevarande statsregleringsperiod, enligt fastställda grunder, erfordrats, vid bestämmandet af hvilket belopp vissa å berörde anslag af ålder uppförda skolor vid sistlidne riksdag synas icke hafva blifvit tagna i beräkning. 12:o.
Detta om tryckfriheten är t. ex. väl ägnadt att tillvinna sin upphofsman stor popularitet både inom och – hvad nästan är viktigare – utom landet. Och detta om tillsättande af en undersökningskommission – Ja, det låter misstänkt! – infaller Reventlow hetsigt. – Det kan väl icke vara fråga om repressalier? – Min käre vän – säger Bernstorff lugnande – i så fall gäller det åtminstone icke omedelbart ert skinn. De nye rådgifvarne ha länge sökt komma mig in på lifvet – och slumpen lät dem finna ett vapen. Också detta är mycket skickligt valdt. Expeditionen mot Algier var en dumhet. Den mynnade ut i ett eklatant fiasko, som kostade landet mer än två millioner. Och det värsta af allt är att vi gjort oss löjliga. När Kaas bombarderade dejens hufvudstad, ramponerades ingenting annat än hans egna galioter. Skotten nådde aldrig fram. Och på stranden stodo infödingarna och skrattade, och små barn med stora puffertar knallade löst på den danska flottan för att håna oss. Detta är värre än ett nederlag! Eskadern var lättsinnigt sammansatt och lättsinnigt utrustad. I detta har man funnit förevändningen, som man länge sökt, och på den kommer jag att falla med allt sken af berättigande, ty ingen lär väl fästa någon uppmärksamhet vid den lilla omständigheten, att jag i statsrådet röstade mot bombardementet. – Men – men – ämnar Ers Excellens icke försvara sig? – Nu är det åter slut med Reventlows tankeoch talförmåga. Han stirrar blott med ögonen stela af häpnad på sitt vacklande stöd. – I detsamma öppnas dörren till gemaket häftigt, och, blek af vrede, med ögonen lysande som två tända kol, stormar den ryske ambassadören in, hälsar utan ceremonier, kastar sin hatt på golfvet och brister ut: – Hvad är det nu, som håller på att ske bakom våra ryggar? Detta kommer Rysslands tzarinna aldrig i evighet att tåla. Han hånar och trotsar oss öppet, denne monsieur, som jag en gång rådde Ers Excellens att skaffa sig från halsen! Ers Excellens var då förskräckligt hjärtnupen. Syndaren hade intet ondt gjort! Och skada Ers Excellens kunde han ju aldrig!
Ja ska si åd prestagauren lau tätt imen ain stor sjö o midt ude i den lau darr ain stor holme o dair bode ain jätte som va falia rig, men ente go o gau i möde mä. Ded va hansas silkelagen ded va fraugan om. ”Jins sier åd du har sajt ad du ä kar te o skaffa me Holma-jättens silkelagen,” sa prosten te Niklas, ”har du sajt ded?” ”Nä men har jag i,” sa Niklas, ”men ded konne väll i alla fulla fall ente va falitt o fårrsödja.” ”Ded konne ente va sau galed,” sa prosten. O så ble de ve ded. Niklas han va entan rädd för illa ve ella född i Fjöntarp o i skomringen to han ett krus bärma me se o säjla te jättaholmen. Gredanes ge han fram te gauren o darr träffte han bodde jätten o käringen, som sto o hogg baska. ”Paug, ha greder du fårr?” sa käringen. ”Jag e villfaranes o vedd ente po joren hår ja ska få launa hus i nött,” sa Niklas. ”Gack ing i stuan o läddj de onge onen,” sa käringen. ”Tack ska I ha,” sa Niklas. O så ge han ing o to bärman me se. Midt i nötten når di andre söv stai han opp o hällde bärman i sängen mellom jätten o hansas käring. O så ge han o la se igen. Når då jätten skolle vänna po se kom han midt opp i all bärman o ve de han vagna ga han se te o skälla o trätta po käringen. ”Tyst, tyst, ded har du säl gjort,” sa hum, ”du aud fårr mien gröd i aftes.” ”Ack mina silkelagen, ack mina fine silkelagen!” skreg jätten.
M. äskat f r anställande af erforderliga undersökningar i och för jernvägsanläggningar; men Hr von Hartmansdorff torde påminna sig, att det anslag, som då af R. o. Ad. beviljades, just var afsedt för att en, utöfver det ursprungligen afsedda ändamålet utsträckt undersök - Den 1 November f. m. 201 ning skulle kunna göras. K. M. har ansett, att undersökningarne egentligen borde omfatta del topografiska och tekniska, meri StatsUtsk. , som i sitt förra Utlåt, afstyrkte beviljande af medel vid innevar:de Riksdag till jernvägars anläggande, ansåg alt undersökningarne, i afseende å stambanornas riktning m. na., borde företagas i större skala än K. M. föreslagit, i det de nemi. borde omfatta ej blott de topografiska och tekniska, utan äfven de statsekonomiska beräkningar, som lill delta ämne kunde anses hörande; och derföre hemställde äfven StatsUtsk., att det af Utsk. tillstyrkta anslag skulle blifva ett förslags-anslag. R. o. Ad. återremitterade ötsk:s hemställan i afseende å medels anvisande, vid nu pågående Riksdag, till sjelfva jernvägsanläggningarne, men godkände likväl den punkt, som rörde undersökningarne, och delta sednare just af det skäl, att då man så mycket tvistat, huruvida anslag till jernvägsanläggningar nu borde beviljas, då nödiga undersökningar ännu icke hunnit verkställas, borde man för framtiden undanrödja alla dylika tvistefrågor, så att hvar och eli med det snaraste finge kännedom om de riktningar, hvari jernbanorna borde komma att framgå. Slåndens återremisser af förra Utlåt, hafva emedlertid visat, att tankarne i allmänhet icke varit delade derom,' att åtminstone tvenne stambanor borde nu genast påbörjas, hvartill ej ansågs erfordras undersökningar i så stor , skala, som Utsk. förslå gången föreslagit.
Protocoll hållet å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 2. In fidem Carl Ant. Justeradt den 6 Maji 1815. C: v: Rosenstein. Protocoll hållit å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 3. Läsningen af de öfver Ecclesiastique Ärender i Stats Rådet hällne Protocoll, för följande dagar, fortsattes, nemi: för 1812 d: 4 November, 11, 18, 25 s. m.; 2 December, 9, 16 s. m.; 13 Januarii 1813, 20, 27 s. m.; 3 Februarii, 10, 17, 24 s. m. och (1813) d: 3 Martii, hvaraf 4. morn: skulle läsas in Pleno. In fidem Carl Ant. Justeradt d: 10 Maji 1815. A: G: Silverstolpe. Protocoll hållit uti Constitutions Utskottets Tredje Afdelning den 6 Maji 1815. In fidem Carl Ant. Koch. Just: d: 12 Maji 1815. A: G: Silverstolpe. Protocoll hållit å Tredje Afdelningen af Constitutions Utskottet den 10 :de Maji 1815. Följande öfver Ecclesiastique Ärender inför Hans Kongl: Maj :t i Stats Rådet hällne Protocoll uplästes nemi: för: 1814 d: 12 Januarii, 27 s. m.; 9 Februarii, 23 s. m.; 9 Martii, 23 s. m. In fidem Carl Ant. Koch. Justeradt d: 13 Maji 1815. A: G: Silverstolpe. Protocoll hållet å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 12.
October, under N:o 563, afgifne, samt den 29 derpå föijde e. m. på bordet lagde Utlåtande, 1 anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut särskildt meddeldte Betänkande!! angående, understöd af Staten för Höganäs stenkolsverk; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med ogillande af samma Utlåtande besluta, att Statens fordran, utgörande 199,560 R:dr Banco, med derå löpande ränta, må afskrifvas, och öfveriåtas på Interessenterne uti Skånska stenkolsverket, under följande vilkor; - Biharg til B. St. Prof. 3 Sami. 1 å Prof. Utdr, d. 3 Nev, 1823. 1:0 Alt Bolaget ombesörjer teckning och uppbörd af en fond, stor 200,000 R:dr Banco, iiviiken fond ovilkorligen måste användas för nedsänkningen af Ryds Schakt, ■för arbetets bedrifvande på nedre flölsen, och inrättandet af sådane fahricationer, hvartill i synnerhet den ymniga tillgången af eldfast lera erbjuder Rudimaterier. 2:0 Det sålunda formerade nya Bolag, som inom 2:1m år, elter Kungörandet af Riksens Ständers derom fattade Beslut, bör vara uppgjordt, skall genom ordentliga Räkenskaper, hvilka af Riksens Ständers Revisorer granskas, redovisa, på hvad sätt och till hvad belopp den tecknade summan blifvit använd. 3:o Till säkerhet för Staten, att denna summa till förenämnde ändamål användes/bör afbetalningen å framlidne H. Exceilence Herr Grefve Ruths skuld till Staten tills vidare och på vanligt sätt erläggas till RiksgäldsContoiret, men något deraf icke af Bolaget lyftas förr, än genom räkenskaperne blifvit styrkt, att bela den tecknade summan för ändamålet blifvit använd.
Då man nu tillser, hvad Hr von Hartmansdorff egentligen har anmärkt såsom hufvudskål för sin grundsats, så består detta deruti, att i 1736 års nådiga fastställelse har blifvit i andra punkten af K. M. föreskrifvet: ”att allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt, bar i denna allmänna lagen icke kunnat inflyta.” Detta, säger Hr v. Hartmansdorff, måste så förstås, att fastän icke allt kunnat i lagen inflyta, sora är af privilegii natur, så kan dock något deruti vara intaget. Till denna mening bar Hr von Hartmansdorff kommit, derigenom att han satt eli conima vid ”allt”, hvilket icke finnes i texten. Jag behöfver icke för Herrarne i allmänhet utveckla principerna för commaleringen; ty hvar och en vet, att ett comma efter ett ord här den effect, att man med detsamma likasom sätter en accent på det föregående ordet. I st. f. att läsa: ”allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt, har i denna allmänna lagen icke kunnat inflyta,” läser man nu efter Hr v. Hartmansdorff^ commalering: ”alt allt, hvad genom särskilda privilegier” etc. Då är naturligtvis meningen i den K. förordningen icke slut, utan då hade man skäl att, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, tillsätta ”men något kan vara der.” Emedlertid då icke detta lilla comma finnes på del ställe, der Hr von Hartmansdorff satt det, skulle jag tro det vara skäl att rätta commatering i enlighet med förhållandet uti förordningen, hvarigenom äfven dock hufvudsakliga anledningen till Hr von Hartmansdorffs tolkning äfvensom till hans idé att vilja förklara arfsrätten såsom en privilegiifråga, torde förfalla. Jag medgifver dock, att det finnes ännu ett annat tolkningsskäl, som synes ligga lill grund för Hr von Hartmansdorfls framställning, ang:de den und. protesten. Han har nemi. sagt, att 168 Den 8 Februari f. m. arfsrällen är i Sverige icke allmän, utan särskild, personlig, hvilket han trott sig bevisa dermed, att det är skillnad i arfsrätten för särskilda samhällsclasser.
Många draga däraf väl brådstört den slutsatsen, att kvinnan egentligen ej eger förmågan att själf alstra något af betydelse, inom hvilken konstart det än må vara. För att vara fullt opartiska måste vi medgifva, att den frågan ännu ej inom tonkonsten erhållit tillfredsställande svar; men å andra sidan är det tillåtet att hysa den förmodan, att kvinnan med samma förutsättningar som mannen skall kunna åstadkomma konstverk, som täfla med de bästa af man danade. Hvarje ärlig sträfvau i 4:de årg. Utgifnilig-stid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 1 5 ö r e. - r a d. N e t z e I. denna riktning bör bemötas med aktning äfven af sådana, hvilka äro skeptiska med hänsyn till slutresultatet af dylika försök. Bland dem, som med allvar och hänförelse fattat sin uppgift att inom den svenska tonkonsten bidraga till lösningen af denna fråga, intager Laura Netzel en bemärkt plats. Laura Netzel, som i sig själf heter Pistolekors, är född 1839 i Finland och gift med den berömde gynäkologen professor W. Netzel i Stockholm. H o n var endast ett år, då hon kom till Sverige, hvarför man med skäl kan räkna henne bland svenska utöfvare af tonkonsten. Redan i tidiga år röjde Laura Pistolekors stora anlag för musiken. I Stockholm lefde vid den tiden en mycket anlitad pianolärare vid namn Gisiko, och åt honom anförtroddes den unga Lauras musikaliska uppfostran. Resultatet var sä lyckligt, att den begåfvade eleven redan vid 17 års ålder kunde uppträda offentligt. Detta skedde vid en konsert, Mot din v ä n v a r aldrig snar att trohet slita! j ^ Ä Y A M Ä L. där hon utförde Moscheles ' pianokonsert i g-moll med orkester. Senare medverkade hon vid åtskilliga andra musiktillställningar, därvid utförande pianopartier i Schumanns kvartett i Ess-dur och i Mendelssohns d-moll-trio, Chopins cissTmoll-polonäs m. fl. verk. Hon erhöll äfven kallelse att uppträda å en konsert, som gafs af dåvarande Harmoniska sällskapet, hvars direktion hon tillhörde.
Att LäranS trosgrunder skulle behölwa stödaS al en grof Intolerans, lär icke märt upplysta Presterskap medgifwa. g Mom. "Lllt klandrande omdöme om ben ^wid närwarande Riksmöte antagna Stats - försatts "ning, hwarigenom rc. rc. straffas med Twä ärS fängelse ä Fästning." Hwad i fig sjelf är rätt, billigt och pä skäl grundadt, behöfwer icke skyddas af en Lag, som förbjuder publikt omdöme deröfwer. Successions - Ordningen är ju en Grundlag, den äger, om sä fär sägas, en ännu hhgtidcligare rätt att fordra lydnad, äi, andra Lagar, och ben mäste wara en Narr, som bjuder till att bestrida desi förbindande kraft, men det kunde ju wara en möjelighet, alt i betta Politiska ämne - Den 12 cpctober. 4'.79 ämne, en mening kunnat och kan wara alldeles emot den antagna, och denna mening till äfwentyrs hafwa bättre grund; är det dä ett brott att hafwa yttrat den r Dernäst: "Allt pktrande om de öfrige delar af "samma Statsförfattning, som icke inskränkts till en "loflig och foglig framställning rc. rc. straffas med "66 R:d. Z2 ss." Detta Moment synes blott röra framställningssättet, men i hwad ämne som hälst, är ju en otillKärlighet deruti, nägot som bör förekommaseller ock rättas, äkwen genom en Lag, NV. sa wtht en >ll.ag häruti kan anwandaS; men att en otillbörlighet k framställnings, sättet äf anmärkningar emot Grundlagen skall anses nägot mera betydande än en sädan! andra allmänna fall, lärer komma as det misstagna bearepet, att denna kräfwer wördNaD. Lc^enS o« willkorliga kraf är lydnad, äfwcn om ben är oriktig, men att fordra af mig »vördnad' för en orimlig, är ju en allt för sträng fordran.
Och så ska’ jag tala om för er den värste skade, jag nå’nsin har skett – ja, ja, jag vill la inte tala om den store branden, för då var det la inte så godt att heta Jon, när jag kom ut naken, med bara ett par små skinbyksor; men då var det vår härre, som styrkte mig och min lille häst, så vi fingo dragit hem timret till husen, och så hjälpte la sockenboarna mig med både ett och annat, så jag fick bättre hus, än jag hade förut, och så blef jag af med alla de usle skäktorna66, och det var jag då så illa glader för – men eljes, som jag sa’, den värste skade, jag har skett, det var, när de togo bien ifrån mig. Jag ska’ säja, jag hade, som han sa’, både moderkupan och ytingen67; och de voro så vajna om sig, de bien, så de satte skott68 på skott, och där har då aldrig funnits sådana bi i Slätthult förr. Men se, blomstersvärmen, den sålde jag till Johannes på Enestugan; för han låg öfver mig både natt och dag, att han skulle få den, och så fick han ’en och skulle ge fyra riksdaler för ’en. Men, som jag sa’ till Anna, en bör aldrig sälja några bi; för sen så flögo mina åt helvete, och bina kunde gärna följt med, för jag fick aldrig två styfver för dem af den lede Enestugen. Och jag ska’ säja, hur det var, när jag kom ut om mor’nen och skulle gå och ge min lille röde häst. Så skulle jag, kan veta, titta till bien, men då var där ingenting på bibänken. Då kunde jag la inte låta bli att svärja och så ropte jag på herarna: “Herar, herar, han I sett så förbannadt förr! Satan och skam69 och oleke ha tagit hele fan i natt!“ Då kom Anna utspringande och slog händerna ihop och frågte, hvad det påstår. “Jo,“ sa’ jag, “alla bien ä’ flögna åt helvete; det fins inte så mycket som en enda liten fluga igen.“ Och – kunnen I tro!