Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 18 Sept. 1823- Preste-Ståndet d. 19 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. 22 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphäfvande af Kongl. Brefvet den 6 Maji 1767, samt ändring af 1 och a /. /. uti 2 Cap. Utsoknings-Balken. S. A. K. Kiksens Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad å de olägenheter, 10m uppkommit deraf, att det uti Kongl. Brefvet den 6 Maji 1767, i afseende på Skuldfordringsmål, hvilka hos E. K. M:ts Befallningshafvande göras anhängige, meddeldte stadgande, att Sökande, da deras ansökningar genom förening eller på annat sätt förfallit, böra gifva sådant E, K. M:ts Befallningshafvande tillkänna, på det målen måtte afskrifvas, samt att E. K. M:ts Befallningshafvande, så ofta nödigt finnes, eger att genom Publication, vid vite, antyda vederbörande, att deras skyldighet i berörde afseende fullgöra, skall lemnat rum för den tillämpning, att 6 ibland E. K. Mus Befallningshafvande, stundom vid hvarje halft års förlopp, men merendels vid hvarje års utgång, genom Allmän Kungörelse i Länet, antydt dern, hvilkas ingifne ansökningar blifvit till communicatipn med vederparten utställde, att, inom 534 Underdåniga Skrifvelser. viss tid, vid ett efter E. K. M:ts Befallningshafvandes godtfinnande lämpadt vite, anmäla, huruvida ansökningarne skulle anses förfallne , hvarefter Sökande, som underlåtit göra en sådan anmälan, blifvit fällde till det stadgade vitet och deras mål afskrifna; Och alldenstund det med högstberörde Kongl. Förordnande af&edda ändamål, att E. K. Msts Befallningshafvande må komma i tillfälle, att känna, hvilka hos dem anhängige gjorde och till förklaring eller påminnelser utstähle Kagsökningsraål, på ett eller annat sätt, förfallit , och hvilka deremot fordra E. K.
Ty af motionärens högre mål, eller åstadkommandet af en större innerlighet emellan äkta makar, vinnes dermed intet; och det lägre målet, eller en närmare öfverensstämmelse emellan landsrättens och stadsrättens stadgande i förevar:de fall, kan vinnas på ett både fullständigare och med rättvisan mera öfverensstämmande sätt, genom antagandet af LagBeredningens förslag ang:de giftorättens ordnande, som går ut på stadsrättens lämpande efter landsrätten och icke tvertom, på sätt reservanterne emot Utsk:s Betänk, närmare utvecklat. På de skäl, jag nu haft äran framställa, anhåller jag, att LagUtsk:s nu föredragne Betänk, måtte af R. o. Ad. afslås. Hr Adlercreutz, Axel: Af B. o. Ad:s ledamöter uti LagUtsk. är jag den ende, som med min röst bidragit till detta Betänk. och jag anhåller derföre att få i korthet redogöra för skälen 166 Den 11 Mars f. m. Det är för att söka åstadkomma rättvisa i lagstiftningen, som detta förslag blifvit framlagdt. Vid bestämmandet af makars giftorätt i boet har lagstiftaren att välja emellan tvenne olika riktningar, den ena att utsträcka egendomsgemensamheten så långt som möjligt, den andra att afskilja den ena makans före äktenskapet inneliafde egendom från den andras. Gå vi till stadsrätten, så finna vi, att redan från längre tid tillbaka fullkomlig egendomsgemensamliet emellan äkta makar blifvit införd. Om t. ex den ena makan äger före äktenskapet förvärfvad eller till och med ärfd stadsfastighet, så blifver denna egendom för båda makarne gemensam. Efter landsrätt är deremot förhållandet olika. I våra äldre lagar, och slutligen i 1734 års lag, stadgas nemi., att den jordegendom, som den ena makan före äktenskapet förvärft eller ärft, jemväl etter äktenskapets ingående förblifver hans eller hennes enskildta tillhörighet, och att endast den före äktenskapet innehafde lösa och all den under äktenskapet förvärfvade egendom blifver makarne gemensamt tillhörig.
Timar skada å lastning'- eller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, att anlöpa nödhamn och sker det inom riket; afgifve han, sist tjugufyra timmar efter det skadan timat eller sedan fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, i stad hos notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och på landet hos när 2 - 10 mäste tullkammare eller kronobetjent, sä ock, sist inom åtta dagar efter protestens afgifvande. till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig att, der dagbok blifvit förd och finnes i beliäll, densamma uppvisa Inträffar olycka å utrikes ort, skall protest och sjöförklaring afgifvas i öfverensstämmelse med hvad i det landet stadgadt och brukligt nr, hvarvid om skeppsdagboks uppvisande hos konsul och hans intyg derom galle hvad i § 36 sägs. Har befälhafvaren laga förfall för afgifvande af protest och sjöförklaring inom nu stadgad tid, Sligge honom att det förfall styrka. Befälhafvare, som icke fört dagbok, eiler hvars dagbok gått förlorad, gore derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning samt de personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 38. Sjöförklaring, som inom riket afgifves, hör skriftligen affattas, af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom lill riktigheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig alt, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva sä mänga af besättningen, som från fartyget undvaras kunna. Dessa skola i ämnet afgifva berättelser och desamma bekräfta med vittnesed, der domstolen pröfvar sådan ed kunna dem anförtros. Domstolen eger ock, i händelse så skäligt pröfvas, till hörande inkalla öfriga besättningen och andra personer, sorn må kunna i saken meddela upplysning. Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för motbevisnings åstadkommande. § 39.
Kongl Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående beviljande af låne-understöd åt de genom, eldsvåda hemsökta innevånare i staden Christianstad, för uppförande af nya byggnader i de af brändas ställe; Gifven Stockholms Slott 16 December 1847• Hos Kongl. Majit har Dess befallningshafvande i Christianstads län i underdånighet anmält de genom eldsvådan den 5 och 6 Juni innevarande år hemsökte faslighelsegares i staden Christianstad underdåniga anhållan att, till deras tomters återbebyggande, af allmänna medel erhålla ett låneunderstöd, af två hundrade tusende riksdaler banko. Kongl. Majlis befallningshafvande har härvid vitsordat de fleste genom branden lidandes oförmåga att, af egna tillgångar, återuppbygga den afbrända delen af staden, hvarjemte Kongl.
Detta antal har utgjort under vår-terminen 1SS7 vid Stockholms seminarium 18. » Upsala 21. » Linköpings 29. » Skara 23. Den 25 No t e m ber f. m. Transp. 91. n Strengnäs » Westerås 17. » Wexiö 29. » Lunds 70. » Götheborgs 22. » Calmar 26. » Carlstads 21. » Hernösands 15. » Wisby 7. sammanlagda antalet liar således upgått till 306. Yid sådant förhållande anser sig Utsk, sorn i sin upgift å motionernas innneliåll meddelat det liufvudsakliga af de skäl, som talar för ett eller flere seminariers indragning, icke nu böra tillstyrka en förnyad anhållan af samma innehåll, som vid sisth Riksdag. I betraktande af den på folkskolans hela utveckling djupt inverkande inflytelse, skol-lärarnes bildning måste ega, anser Utsk. sig emellertid böra tillstyrka ett ökadt anslag till dessa bildningsanstalters underhåll, att användas efter den plan, K. M., efter pröfning af E. St:rs i ämnet afiåtna skrifvelse, finner för ändamålet mest tjenlig. I ett hänseende anser likväl Utsk. R. St:r böra närmare bestämma sin vid förlidne Riksdag uttalade önskan. Det synes nemi. Utsk. vara af högsta vigt, att ett seminarium finnes i landet, som fullständigt framvisar den ståndpunkt, på hvilken folkbildningen bör slå; och Utsk. hemställer alltså, att det i Stockholm varande må utbildas till ett dylikt fullständigt seminarium. Den nu föredragna punkten har på sätt Utsk:s Betänk, innehåller, blifvit bifallen af R. o. Ad. och BorgareSt. men afslagen af Presteoch BondeStm, hvilka ansågo att man i stället borde ingå till K. M med närmare förklaring af den vid sisth Riksdag afgifna skrifvelsen. De här upställda voterings-proposme afhandla endast huruvida en sådan förklaring bör afgå eller icke, men då med afsule på denna fråga 2 Stånd stannat mot 2, så måste frågan ovilkorligen vid denna Riksdag vara förfallen.
Kanske du kommer ock att följa detta råd, Enär du varsnar svärdet, mot din nacke höjdt. Jag vill ej låta dig så obetänksamt dö, Men strax jag väpnad till gudinnans tempel går, Och fäster vid din ankomst der uppmärksam blick. IPHIGENEIA. Hvi, moder, fuktar du ditt öga tyst med tårn? KLYTAIMNESTRA. Jag, arma, eger goda skäl till hjerteqval. IPHIGENEIA. Mig lugna bör du, ej anklaga. Gör du så? KLYTAIMNESTRA. Säg ut, min dotter; utaf mig skall dig ske rätt. IPHIGENEIA. Ifall så är, du denna lock ej klippa må, Ej heller sorgens svarta skrud kringsvepa dig! KLYTAIMNESTRA. Hvi säger du mig detta? När jag mistat dig IPHIGENEIA. O nej! jag räddats, och din ära genom mig. KLYTAIMNESTRA. Hvad säger du? bör jag ej sörja din förlust? IPHIGENEIA. Visst icke; ty min graf ännu ej gräfvas skall. KLYTAIMNESTRA. Hvi så? är döden ej och grafven samma sak? IPHIGENEIA. Zeus' dotters altare min grafvård blifva skall. KLYTAIMNESTRA. Min dotter, jag hörsammar dig; du talat väl. IPHIGENEIA. Som Hellas' räddarinna, hur jag lycklig är! KLYTAIMNESTRA. Hvad tidender skall jag tillföra systrarna? IPHIGENEIA. På dem ej heller svarta mantlar kläde du. KLYTAIMNESTRA. Förlåt mig! "FÖRLÅT MIG!" KOMEDI I EN AKT AF EMILIE LUNDBERG. _________ Uppförd f. f. ggn å Kgl. Dramatiska Teatern d. 15 Mars 1886. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. PERSONERNA: HERRN. FRUN. VÄNNEN. _________ Scenen i Stockholm, nuvarande tid. _________ ALB BONNIERS BOKTRYCKERI STOCKHOLM.
Rundgren. »Kontrakts-Prosten Tegnér tillkännagaf, att han, som biträdt pluralitetens åsigt, att Ridderskapet och Adeln borde representeras genom valde Ombud, likväl ansett, derom i Protokollet närmare förmäles, att saken bättre blifvit sedd till godo, och större utsigt varit för uppnåendet af det mål, som afses, om sättet för verkställigheten af förändringen blifvit ät Ståndet öfverlåtet, och i Riddarhus ordningen ingående, äfvensom han förmenat, att, i sakens nu varande skick, något nytt element icke hade bort föreslås att bland Ridderskapet och Adeln upptagas: och hade han i nu omförmälda hänseenden mot förslaget sig reserverat». Herr Professor N. H. Selander har anmält, att han vid ärendets afgörande icke varit i Utskottet tillstädes. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1860, kl. 10 f. in. Memorial lill Rikets Ständer, med voterings-proposilion, rörande det af Konslitulions-Utskottet uti Memorialet N:o ii framställda förslag lill ändring i i5 § Riksdags-Ordningen, om hemmansegares representationsrätt. Sedan det af Konstitutions-Utskoltet uti Memorialet N:o 11, framställda förslag till ändring i 15 § Riksdags-ordningen, om hemmansegares representationsrätt, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af Bonde-Ståndet afslaget, och samtliga Riks-Stånden derefter, enligt hvad Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag för den 23, 29 och 30 nästlidne
Om ni har rätten att taga ett för er lycka vågadt steg, har jag ej rätten att tillåta er förspilla ert lif Jag trodde att er ädelmodiga impuls snart skulle gå öfver. Det rör mig djupt att den fortfarit Men ni är en man och ni kan därför, omedvetet, misstaga er om er känslas styrka och det vore lyckligare för er om ni funne att ni så gjort Inga ovärdiga kvinnliga motiv skulle – däri har ni rätt – kunna hindra mig att säga er hvad ni har rätt att höra – men allt jag kunde säga skulle göra er orätt! Ert lif – om ni gaf mig det – skulle genom mig fyllas af en oro och sorg, ni icke är född till, och hvad skulle jag kunna ge er, som icke vore oädelt att gifva? I det bref, hvarmed han besvarar detta, säger han bland annat: Det var icke i går, ej för tio, ej ens för tjugu år sedan jag började tänka öfver mitt eget lif, dess mål och dess kraf Och jag vet, så visst någon kan veta något, att om ni låter mig göra mitt lif till ert, låter mig förstora mitt lif genom ert, skulle ni göra mig outsägligt lycklig Jag slutar nu. Ty äfven om jag kunde öfvertala, ville jag det icke. Jag litar helt på er Hvad ni än har att säga mig, förblir er vänskap min lycka och min stolthet. Äfven om ni säger mig att ni älskar en annan, skall det förbli min lycka och stolthet att äfven i detta afseende tjäna er – så vidt jag kan På detta svarade hon att hon ej förstår huru han i samma andedrag kan tala om sin lit till henne och hennes möjliga känsla för en annan? Ty hade hon hyst en sådan, då skulle han med skäl kunnat förebrå henne bristande ärlighet. Och hon fortsätter: Låt mig nu en gång för alla säga er, att ingen man någonsin för mig varit hvad ni är. Och vore jag själf en annan, då skulle jag med glädje, stolthet, tacksamhet låta er lägga ert lifs lycka i mina händer. Nu kan jag blott främja den genom att hindra er att skada er själf. Jag skulle kunna glömma min egen ovärdighet, i hoppet att min kärlek skulle göra mig något mindre värdelös. Men min obotliga ohälsa är nu det oöfverstigliga hindret
På de vid inträffad ledighet blifvande eller förut befintliga tillgångar måste dessutom bero, om något — eller, bland flera, hvilket — pnebende-pastorat genast kan från tjensten skiljas, hvarjemte några af dessa gifva en så obetydlig inkomst, att de ej utan förhöjning i försam! ingar nes afgifter eller annat bidrag kunna bilda särskilta gäll, i hvilka fall församlingarnes hörande och andra förberedande åtgärder äro af behofvet påkallade. Afgörandct häraf torde således böra till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnas. Ehuru jag således icke är beredd att i ofvanbcrörde hänseende framställa ett fullständigt förslag, torde jag i underdånighet böra nämna, att uti tabellen blifvit bland prsebende-pastoraten i första kolumnen upptagne de, hvilka jag, på grund af hittills erhållna upplysningar, antager företrädesvis böra af Biskoparne bibehå!? Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 63. 15 las. Inkomsten af samtlige dessa pastorat utgör 47,656 R:dr 1 öre riksmynt, och om man dertill lägger de egentliga biskopslönerna 91,943 R:dr 32 öre, uppkommer en tillgång af 139,599 R:dr 33 öre, hvilken så nära motsvarar det för en reglering erforderliga belopp, att bristen utan allt tvifvel skall kunna fyllas genom ökade inkomster af Biskoparnes boställen och öfriga på lönen anslagna hemman och lägenheter, äfven om icke inkomsterna af sjelfva praBbende-pastoraten, vid en jemväl i afseende på dem möjligen blifvande reglering, skulle komma att förhöjas.
Liksom mångenstädes i utlandet är fallet, så borde ock här denna opera, Beethovens enda, vara ständigt stående på repertoaren. Det sätt, hvarpå operan denna gång framföres, är ock egnadt att väcka det lifligaste intresse och det tacksammaste erkännande. Få operor, om ens nå- gon, torde ställa så stora fordringar på de uppträ- dande som » Fidelio ». Att de mötande svårigheterna emellertid här öfvervinnas är ett faktum, och detta på ett sätt, som måste framkalla rättvist erkännande. Särskildt kan fru Östberg räkna utförandet af Fidelios parti som en ny triumf till sina många föregående. Alla de öfrigi sköta likaledes sina partier särdeles förtjenstfullt. Hvad det orkestrala beträffar, väckte i synnerhet de båda härliga uvertyrerna, som på det mönstergillaste sätt utfördes af k. hofkapellet under hr Nordquists ledning, det mest stormande bifall. Ingen verklig musikvän bör försumma att höra och höra om igen denna opera, som aldrig kan bli föråldrad. K. dramatiska teatern gifver torsdagen och lördagen innevarande vecka » Herr Derblays giftermål », i hvilket stycke fru von Koch debuterar som Claire. På fredagen gifves » Rose », » E n kopp te » och » I telefon ». Detta blir nog en angenäm afton, så mycket mer som allmänheten får tillfälle återse sin gunstling, hr Svante Hedin, hvilken en längre tid af sjukdom hindrats uppträda. Han utför nu åter sin gamla roll som Camouflet i » En kopp te ». Svenska teatern gaf i tisdags för första gången Alexander den äldres skådespel » Henrik I I I och hans hof ». Stycket, som erhållit en präktig utstyrsel och ett vårdadt inöfvande, väcker i våra dagar ej vidare intresse. För dem, som älska starka scener med gift och dolk, lönmord och dueller, torde det dock komma att utgöra en dragningskraft. Utförandet förtjenar beröm. Sr Olsson ger en god och karaktäristisk bild af den svage Henrik III. Derjemte torde särskildt böra framhållas hr Lundberg som grefve Saint-Mégrin, fröken Lundqvist som hertiginnan af Guise och hr JRanft som hertigen af Guise.
Boskaps-egarea är lika pligtig bidraga till fredande af grannens åker och äng, som denne att sätta sina egor och grödor i försvarstillstånd mot andras kreatur, följde deraf likväl icke annat än skyldighet för Boskaps-egaren, att, genom vård och fängsel, afhålla den från ohägnad å andras egor, deraf åter endast godtyckligt kunde göras sådan tillämpning, alt egare af utmark och beteshage skulle taga del i hägnad mot angränsande hemmans-egor; helst på flere ställen boskapen icke vallas å utmarken , utan hålles inom beteshagar, som af Jordegaren sjelf infredas, derföre att de icke gränsa intill andras egor; hvartill kommer, att inom skogsbyggden i allmänhet Stängsel-skyldigheten för en vidsträckt utmark mot en annan bys aflägsna åkergärden och ängar blefve serdeles betungande, äfven i afseende å förbindelsen att gälda skadan af boskaps-bete å dessa egor, som af Stängsel-skyldigheten blefve en följd; och ehuruväl det syntes billigt, att, då skog och utmark vore af god och bördig beskaffenhet, egaren deraf vidkännes delaktighet i hägnadsbesväret, inträffade åter ett motsatt förhållande på de orter, der utmarken är vidsträckt, men stenbunden, bergaktig, ljungbeväxt och ofruktbar. 3:o Att Stängsel-skyldighetens fördel - Lagsamt A. Besv.- o. Oec.-Vtsk. Bet. N.o 33. 7 ning till hälften på hvardera af de sammanstötande hemmanens egare, utan afseende å ego-rymd eller hemmantal , å ena eller andra sidan, skulle medföra olägenheter, öfvervägande den dermed åsyftade lätthet i tillämpningen, och blifva orättvist betungande för Innehafvare af mindre hemmansdelar, serdeles 1 händelse, vid verkställd delning af jorden, sådane hemmansdelar fått sina ego-lotter i två eller flere skiften, hvarföre den i allmänna Lagen, 5 Gap. 2 §.
Om genom förenklande af wärk Kammar, werk , Jordcboksoch Hemmantals-Räntorne förwand, ladcs till en enda persedel, som för dc flesta orter förmodeligcn klefivc Spanncmäl, kunde Sädén pä wiS» sa ställen in natura, aflcfwereras, och Kronan derigenom fä ett bctpdcligare lager, än dcn manligen in natura erlagde Krono-Tionden kan ästadkomma, och stora summor till Sädcsinköp ej bchbfwaS. Detta lager kunde förwaraS antingen pä Krono-Magazincrne eller ock hos private Jordägare, förscdde med trlräckelige och tjenkigc förwarings-hus, och boende tvid större insjöar eller hafwct med goda hamnar när inwid. Emot ersättning efter wist pris för twä eller tre kappar per tunna, wörö de i answar för sädens aflefwerering fritt om bäkbord, tvid päfordran utan minsta afdrag, borde derföre sätta af wederbörande pröfwad tillräckcNg borgen och answar» för alla olyckshändelser af Eldswäda, m. m. undan, tagande anfall af fienden. Blcfwe Uppbördswcrkek simplifieradt och Krono-Sädm förwarad i smärre partier. Skulle möjcligen Krono -Fogdarne, hwar i sitt fögderi, kunna medhinna tillsyn häröfwer, samt Lands, höfdin - 433 Den 14 September. hbfdingen jemte Läns-Bokhällarcn hafira öfweruppseendet, och derigenom de fläste Krono-Jnspectorer och fanste flere Magazins-byggnader fdrswinna. Dä när mindre partier serskildt pä ofwannem, de sätt förwaradcs, stulle det kanske bli möjcligit, att nian bränning ombyta
Emellertid tog han för gifvet, att den han hörde var Svedenborg, hvilken ock tycktes vara högst belåten med sin gäst. Hvem denne för öfrigt var kunde Porthan dock ej utspana, men väl att talet rörde sig om saker och personer i Rom under Augusti tidehvarf, samt att deribland förekom mycket för Svedenborg nytt. Straxt derpå öppnades dörren och Svedenborg, igenkännelig efter porträtter, trädde ut i salen med högst förnöjd uppsyn. Med en vänlig nickning helsade han i förbigående på Porthan, men var dock med den osynliga gäst, som han under de förbindligaste artigheter följde till yttre dörren och der tog afsked af, utbedjande sig att snart erhålla ett nytt besök. Omedelbart derefter vände sig andeskådaren till Porthan och tilltalade honom, med en hjertlig handtryckning, sålunda: “Hjertligt välkommen, herr magister! ursäkta att jag låtit er vänta, men ni ser att jag hade besök.“ Den stackars Porthan, häpen och förlägen framstammade: “Ja, jag tyckte mig förnimma det.“ “Och skulle ni kunna gissa hvem?“ “Omöjligt.“ “Tänk, min herre, sjelfva Virgilius! Och vet ni, han är en förbåldt hygglig man. Jag har städse om honom haft en god tanke, och han förtjenar det; han är lika anspråkslös som snillrik, och derjemte högst intressant och underhållande.“ “Så har jag ock föreställt mig honom“, inföll magistern. “Riktigt! och han är sig fullkomligt lik. Ni torde kanhända känna, att jag i min första ungdom sysselsatte mig mycket med romersk litteratur och äfven författade några Carmina, som trycktes i Skara?“ “Jag vet det, och alla kännare värdera dem högt.“ “Det fägnar mig; lika godt! det utgjorde min ungdoms käraste sysselsättning. Men många år, andra studier, befattningar och tankar ligga mellan den tiden och nu. Virgilii oväntade visit återkallade mina ungdomsminnen; jag fann honom artig och meddelsam och frågade honom derför om flera saker, hvarom ingen bättre än han kan redogöra. Han har lofvat mig att snart komma tillbaka. — Men låt oss nu tala om något annat!
Vill man då tvinga gäldenären att erbjuda så förmånliga vilkor som möjligt, måste man också ställa så till, att han icke sjelf kan hafva någon fördel af att låta det gå till cession. Jag har förut sagt, att den princip, som jag här förfäktat, är antagen i nästan hela Europa. I Tyskland, der man vanligen är ganska betänksam och förfar mycket grundligt vid alla laglörändringar, är den antagen i det utarbetade förslaget till gemensam handelsrätt. Vid införandet af den nya Preussiska konkurslagen gick den igenom skärselden af l:sta och 2:dra kamrarnes kommissioner, och gillades. Den återfinnes likaledes i såväl den Belgiska som den Holländska och äfven i det Norska förslaget, som är granskadt och godkändt af Storthiugets enskilda komité. Jag tror då, att det icke skulle lända Sverige till heder att i sina lagar införa en princip, som icke ursprungligen der finnes, och som endast genom en oriktig praxis insmugit sig i lagskipningen. Jag anhåller om bifall till denna § af Utsk:ts förslag. Hr Dalman: Efter den siste värde talarens lika vältaliga som vidlyftiga föredrag är det för mig ingen lätt sak att här upträda och svara, isynnerhet som han tillåtit sig framställa åtskilliga extravaganta satser och upgifter, som det är svårt, om icke omöjligt att på stående fot vederlägga. Hr Grtti har först och främst upkastat den frågan: »Hvad är konkurs?» Jag svarar härpå med Utsk:ts egna ord att konkurs är en liqvidationsåtgärd. Hvad är det då, som skall liqvideras, och hvarmed skall liqviden verkställas? Det sorn skall liqvideras, är naturl. gäldenärens skulder, och till denna liqvid kan väl icke användas annan egendom än den, som gäldenären afträder och som vid konkurstillfället af honom skall öfverlemnas till fördelning mellan borgenärerne, så att alla må erhålla lika rätt. Att man vid ?8 t» e n 13 J u H. stiftande af 1734 års lag icke fattade denna grundsats, må vara en sanning, men denna lag var i så många afseenden bristfällig, att deruti icke torde ligga något skäl eller åtminstone icke något bevis för riktigheten af den motsatta principen.