Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prinsar och prinsessor, hofdamer och krigare smycka sig till fester, ila till lustbarheter, utan att märka, att den ilande strömmen fattat äfven dem och snart skall föra dem bort. Den goda prinsessan är för länge sedan död; hennes kista har stått i slottskapellets kor, o c h folket har samlats omkring den och gråtande hviskat till hvarandra: » Aldrig mera, aldrig mera kommer en sådan furstinna i den här borgen. » Hon och hennes lefnadssaga äro snart glömda; konturerna kring hennes bild blekna och upplösas, i det allt fjärmare och fjärmare forntidsperspektivet börjar romantiken att väfva sina dunkla skuggor kring hennes namn. Och i dessa skuggor lefver och skall alltid lefva berättelsen o m de kungliga ädelstenarne, som förvandlades till bröd åt små öfvergifna barn. Från släkten till släkten föres den inom den gamla borgen, lefver den, ljuf och innerlig likt en legend, som tyckes susa i de gamla lindarna, då månskenet faller på sandgången utanför prinsessans fönster, — lefver trofast och oförgänglig, som murgrönans blad allt fastare och fastare sluta sig kring ruinens brutna pelare och sönderfallande hvalf. (Illustratör: Jenny Nystrom.) 1 dörren till dockteatern, som låg midt i badhus parken, stod en liten gosse och såg melankoliskt ut öfver den solhettade sandplanen utanför badhuset, genom hvars under middagshvilan öppnade fönster vattenångorna tungt vältrade sig fram. Det var en helt ynklig liten människovarelse, som stod där och hoppade i den bjärtgula dörren, en vana han tagit sig under de långa, iskalla nätterna på Paris gator, och som han sedan dess behållit. I verkligheten var Gus åtta år, men såg inte ut att vara mer än sex. Ansiktet var gult och hoptorkadt, händerna vissna, och den lilla kroppen, som aftecknade sig under den söndriga lärftsblusen, sorgligt afmagrad och smutsig. Och ändå hade Gus haft sin glansperiod, det mindes han tydligt och ändå otydligt, som när man minnes en vacker dröm.
Till ytterligare upplysning om vigten och behofvet af den föreslagna jernvägs-anläggningen, har Herr Silfverstolpe vidare anfört och uppgifvit: att rörelsen på vägen mellan Westerås och Dalarne täflade med och måhända öfverstege den som förekom på någon annan väg inom Sverige; 24 Stals-Vtskollels Utlåtande, Jts 274. att på hvarje mil af (ku genom Westmanland gående delen af denna väg träffades ofta mer iin 100 och åtminstone 70 ä 80 kärror eller vagnar; alt genom handelsböcker vöre tillförlitligen styrkt, att i forlöner på samma väg ulbetaldes ensamt af handlande, faktorer och fabrikanter i Westerås öfver 200,000 R:dr R:gs årligen; att de flesta varor, deraf Dalarne vore i behof, ditfördes genom Westerås, och att största delen af det jern, den koppar och rödfärg samt de öfriga produkter, samma provins hade att afsätta, äfven ginge genom Westerås; samt att den landsväg, på hvilken alla dessa varor måste transporteras, vore af de tunga fororna så uppbråkad och så full af hjulspår, att den, oaktadt de till dess iståndsättande vid åtskilliga tillfällen beviljade Stals-anslag, troligen vore en af de sämsta i riket. Slutligen har samme motionär, beträffande de uppgjorda beräkningarna öfver rörelsen på jernvägen, erinrat, att dessa beräkningar vöre snarare för låga än för höga. En icke obetydlig gods-trafik hade dessutom dervid blifvit utesluten, emedan densammas belopp icke var noga kändt. Den förmodade tillökningen i trafiken efter banans öppnande hade endast upptagits till 50 procent, oansedt den för undersökningarne angående Köping-Hult-jernvägen tillförordnade kommitté antagit enahanda ökning till 80 procent. Någon inkomst vore ej beräknad för fortskaffningen af Kronans bergsäfvensom mililär-effekter samt postföringen. Vid beräkningen af persontrafiken hade följts den s. k. Egvdiska methoden, enligt hvilken denna beräkning således lämpats efter befolkningens antal inom visst afstånd från jernbanan. Härvid hade man'ej fästat afseende hvarken å de årliga utvandringarne från mera aflägsna socknar eller å truppoch fång-transporter.
Nå, det är mörkt, så det kan hon inte se, men jag har, gunås, inte mer än tre fingrar kvar på vänster hand — de andra miste jag just i Grästorp en höstnatt, då man försökte att röfva posten af mig, fast jag gaf dem på moppe, så att jag fått vara ifred sedan. Seså, här ska vi pusta en balftimme. » Det var just inte uppmuntrande, detta hon fått höra först på stationen och sedan af sin körsven. Skulle hon, som var så alldeles ovan, kunna reda sig med denna befolkning? Hurdana skulle bar nen vara, när föräldrarne voro sådana? Hon kände sig helt bäfvande vid tanken på hvad som skulle möta henne. Men hon måste vara stark både för sin egen och den älskade moderns skull. Det började ljusna, då de å n y o satte sig upp för att kuska vidare. Trakten hade ett enformigt, vildt utseende, skogo c h tsnårbevuxen som den var. Här och där kunde nu skymtas en eländig koja med röken hvirflande ur skorstenen, o c h dä och då mötte de en trasig kvinna och en skäggig karl med lömskt utseende. Då de åkt ett godt stycke, pekade postiljonen med piskskaftet till höger om vägen. » Ser mamsell förhuggningen därborta i skogen? » sade han. » Där ligger småskolan ett stycke bortom. » » Komma vi dit den här vägen d å? » » Nej, jag skall köra henne till prästgården, där jag skall lämna posten. Pastorn skjutsar henne väl sedan, kan jag tro. » Ändtligen, efter fyra timmars färd. k o m m o de till en mera öppen bygd, o c h snart kunde de skymta den rödmålade prästgårdsbyggningen, som såg ganska inbjudande ut. Då de körde upp på gården, stod kyrkoherden Magni på trappan. » Nå, se här ha vi vår nya lilla lärarinna, » sade han hjärtligt. » Välkommen, fröken Sangvin, välkommen. » Han hjälpte henne ned ur postkärran, bad p o - stiljonen sätta in frökens koffert i brygghuset och förde henne så in i huset. Hvad ändå ett vänligt mottagande gör den ensamma och öfvergifna godt.
Under förut sättande att fördelningen tillhör Beslutet om grunderne, icke ReglementarBeslutet, utber jag mig att få yttra mig angående fördelningen. Jag är visserligen af den tanka, att Brukshandteringen äfven har sin känning af penningebristen; och är således långt ifrån att tvifla på dess behof af större lånetillgångar; men i ett tillstånd af alla Näringars klagan, och då icke alla kunna tillräckligen hjelpas, anser jag vår pligt fordra, att anställa en jemförelse, om icke af allas behof, emedan de kunna vara likadana, likväl af deras förut ägande tillgångar; på det att den näring, sorn förut äger serskilte lånetillgångar, icke må lemnäs nya, företrädesvis framför den näring, som förut äger ingen, eller blott en oändeligen mindre. Man kan icke neka tvenne sanningar, hvilka man nu bör påminna sig, för att ej lemna rum åt favoritskap för den ena näringen, framför den andra. Jordbruket är otvifvelaktigt i Sverige modernäring, och dess 33* Den 8 Juni i f. m, rätt till omvårdnad bör således Icke alldeles stå tillbaka för Jernhandteringens, och bordet, i denna tidpunct, så mycket mindre, som man måste medgifva, det Bergslagerne verkeligen lida mindre af penningebristen, än SädesfröVincernej hvilket åter är helt naturligt, så lange jernet har frisk afsättning, och agio är högt, deraf höga jernpriser också äro följder. Vid jemförelse af de lånetiilgångar, sorn jord* bruket har, med de tillgångar, som jernhand** teringen förut äger, vill det synas, som man redan förut allt för mycket glömt jordbruket, och avantagerat jernhandteringen, och det Vore väl icke nu rätt handladt, att åter, och just under det jordbruksnäringens klagan är störst, samt visserligen också är skäligare, afl jernhandteringens, glömma den mäst behof-* Vande, för att öka dea mindre behöfvarides serskilda fördelar. BruksPatronen har en för-* lagstillgång hos Exporteuren, som visserligen icke är angenäm, men som dock är en till* gång, den jordbrukaren alldeles saknar.
Jag har trott det vara billigt, att en lindring gåfves åt de rotar, som blifvit tyngre roterade, än andra rotar i Sverige. Nu har jag blifvit upplyst, alt de hårdare roterades antal är mindre än deras, som äro lindrigare roterade. På grund häraf anser jag, att det Den 20 Augusti. 563 icke vöre svart åstadkommet eller olämpligt, att de som så länge varit tryckte med en svår rotering, kunde erhålla något understöd eller någon lättnad i denna rotering. Jag har visserligen blifvit underrättad, att K. M. i denna fråga ämnar åstadkomma en förändring, ledande till lindring för de roterade; men innan denna kan blifva bragt till stånd, tror jag det vara skäl att lemna understöd ät dessa rotar, som så länge lidit af en hård rotering; hvarföre jag önskar, att motionen mätte blifva remitterad. Remitterades till Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk-.n. Till remiss föredrogs Frih. Gcderströms, Thure Fredr., d. 24 dennes f. m. på bordet lagda motion, om afskallände af den uppenbara kyrkopliktcn samt ändring uti slraffbestämmelsernc för första och andra resan stöld. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh., anförde skriftligen: Tidens anda är att nedrifva, utan att åter uppbygga. Frih. Cederström har, genom ifrågavar. motion, visat sig såsom en lidens man. Det är sant, motionären har åtminstone försökt uppbygga en dam, i st. f. den han velat borttaga, men han vill borttaga en för ändamålet tjenlig och deremot ditsätta en dam, som icke alls fyller ändamålet. Motionen afser nemi. borttagandet af uppenbar kyrkoplikt, der sådan nu äger rum, för förbrytelser emot äganderätten. Såsom hufvudslöd för delta sitt förslag, åberopar motionären R. St:s vid sista riksdag i delta hänseende fattade beslut, samt K. M:s, i följd af Ständernes und. hemställan om kyrkopliktens upphörande, afgifna nåd. yttrande af innehåll, alt det vore önskligt kunna borttaga kyrkopliktcn, blott man hade något alt sälla i stället.
Jag påstår derföre visserligen icke att vår Armées organisation är fullkomlig; den äger flere bristlälhgheter, hvaribland förnämligast bör räknas felande RecriitCompagnier för Indeldta Infanteriet #); det af tjenstgöringen på Roten sig härledande casaniera lynnet, som gör för mycket albrott mot den i ’ Fält nödvändiga activitet; Beväringsmanskapets förtidiga inskrifning; den i allmänhet för korrta öfningstiden för så väl indeldt trouppe sorn Beväringj Cavalleriets för ringa styrka, jemförd med de andra vapnen, sedan Beväringen tillkommit > felande gymnastik och simning för ungdomen, som synnerligen skulle bidraga att göra Beväringsynglingen tjenstför; med flere andra bristfällig Beter, hvilka likväl alla småningom och med ökadt anslag kunna afbjelpas; grunden är emedlertid god och vi kunna med trygghet bygga derpå. Till ytterligare stöd för den af mig framställda tanka får jag åberopa den värde Ledamotens egna ord. Han säger: ”en Nations ära och det rum densamma bereder sig i krigs - *) Svarande emot GavallerieU Exercjtce-Esqya drouer. Den 2^ Martil, 907 historien bestämmes icke af Krighärens talrikhet men af dess bedrifter; jag delar fullkomligen denna tanka och tror att Sverige förr skall söka upprätthålla en god Åtmée, som härdig, disciplinerad,"krigsvan, öfvad, rörlig och förtroende, med concentrerad kraft kan möta fienden så inom Rikets landamären som utom dem, än att söka erhålla en talrik Armée, hvilken, orörlig genom mängden, opålitelig genom sammansättningen, stadnande på sjukhusen i brist af physisk förmåga och i oordningens sköte i brist på moralisk, skulle blottställa det urgamla af ärorika minnen stolta Sverige för utländskt ok och herravälde.
Här behöfwas Instrumenter, Machiner, dageliga upfinningar, Böcker, til och med Boktryckerier för Blinda, Handtwerkare, Konstnärer, talanger och kunskaper, koncentrerade pä en punct. Skilj dessa ät och ändamälet är helt och hältet förfeladt, sprid Jnstituter pä flere häll, och kostnaden stall oändeligen mängdubblas. Om man kastar en blick pä de Utländske Jnstituter för Döfstumme, sä finner man dem laggde i de största Städer. Hwarföre? Emedan man där snarast har tilfäl - Dcn 24 Augusti. 1197 lö/ at winna alla til fåken oundgängeligt behöflige apparater. Där förena sig smllets upfinningar, idoghetens frukter, och eftertankans resultater, likasom pä en enda tafla. Materialirr för Konstnären och Slöjde-Jdkaren finnas där i första hand, och utsigterne för bergning och utkomst, för dem, som lärt nägot, uptäckas altid snarast, där Folksamlingen är talrikast. Otwifwelagtigt är, at en säker ärlig inkomst bör utsättas, utan hwilken en sädan Inrättning as. sä mycken widd, af sig sjelf skulle förfalla. Afwen sä bör Elevernas anta! proportioneras efter Inkomsts-Summans storlek. Jnstitutorn skulle eljest wara nödsakad, ät emottaga alla subjeoter, som anmältes ifrän alla orter ; och bwilken omöjlighet skulle det ej innebära! Om Institutets Inkomster stola grundas pä arliga sammanstött, Collecter, eller Stamböcker» sä blifwa de arbitrairä och med detsamma gansta owisia; grundas de äter pä subscriptioner, sä är det lika osäkert, heldst den, som i är subscriberar, genom ödets hwälfningar, et annat är mä hända sjelf behöfwer bröders hjelpsamhet, om tiden skonade honom En stäende Fond borde derföre nedsättas til detta ändamäl; men hwar stall den tagas?
Ridderskapets och Adelns, igenom nu inkommet Brotocolls-Utdrag af denna dag, meddelte beslut, att Gonstitutions-Utskottets Utlåtande öfver Konungens Nådiga Proposition rörande de Constitutionella förhållanden, sorn tili följe af föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, borde på Statens bekostnad genast till trycket befordras och utdelas, instämde Prest» Ståndet tili aila delar, XJt Supra, Ex Protocollo J, U. Almqvist, S, D. lAemitterades tili Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utssotteu Ett Memorial af Prosten Eivin, angående Saltpeters utgörande in natura, Ut Supra, Ex Protqcolla J. U. Almqvist, S. D. 4ia Den 57 April. S. D. Urtt anförande af Doctor Wallin, angående tillökning uti Hofhållnings - Summorna för Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, vemitterades till Stats-Utskottet, med anmodan till Utskotttat att genom dess Herr Ordförande göra sig underrättadt, i hvad mon Hans Majit Konungen i Nåder skulle täckas en sådan tillökning insd välbehag anse. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. S. D. Oedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet till Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlen remitterat Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Götha Canal-arbetes fortgång och ytterligare befrämjande, men Vällofl. Borgare - Ståndet och Prest-Ståndet deremot endast till de arne förstnämnda Utskott hänvisat Högstberörde Nådiga Proposition, ansåg, i stöd af Riksdags - Ordningens 2g § Prest-Ståndet, lika med hvad Höglofl. Ridderskapet och A^eln sarnt Vällofl.
Förkl. 34.) Beträffande Revisorernes anmälan att Post-Verkets fordran hos Norrska Stals-Verket, stor 16,485 R:dr 34 sk. 2 r:st., på grund af Kong], Brefvet den m Juni i836, fortfarande balanceras, tillstyrker Utskottet, 62 Stals-Utskottets Utlåtande, N.-o 76- all Rikets Sländer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det sådane föreskrifter varda i Nåder meddelade, att liqvid för berörde fordran må kunna vinnas. Kongl. Tull-Verket. § 161. Revisorernes framställning, rörande den efter aflidne Tullförvaltaren Finér yppade uppbördsbrist, torde, enär, sedan sjelfva balance-målet sisth år blifvit slutligen afgjordt, åtal emot vederbörande för uraglläten controll å Finérs uppbördsförvaltning är vordet anstäldt och på Domstols handläggning beror, för närvarande icke erfordra någon åtgärd. § 162. "Vidkommande en Casseurs-Contoret i Götheborg år 1817 påförd balance af 4>832 R:dr 42 sk. 2 r:st., utgörande oredovisade beloppet för uppköpte och till Kongl. Räntekammaren levererade Tullvexlar, hafva Revisorerne, enär ringa anledning förefinnes, att nämnde balance någonsin varder betald , men afskrifning ej under gäldenärernes lifstid lärer kunna ifrågakomma, ansett beloppet, 4>832 R:dr 42 sk2 r:st> tills vidare böra i räkenskaperne föras inom linien; men, med afseende å hvad Kongl. GeneralTullstyrelsen härom anfört och upplyst, anser sig Utskottet icke ega anledning föreslå någon förändring i det sätt, hvarpå förenämnde balance-post hittills blifvit bokförd. § i63.
Sedan Utskottets i 5J punkten af Betänkandet N:o 25 afgifna förslag till föreskrifter, angående Bankens reserv-fond och densamrnas användande, blifvit godkändt af Preste-Ståndet med allenast den ändring, som föranleddes af nämnde Riks-Stånds afslag å Utskottets framställning om indragning å allmänna Diskontfonden, men af de tre öfriga Riks-Stånden återremitteradt, förbehöll sig Utskottet i Utlåtandet N:o 31 att, efter erhållen del af de beslut, Rikets Ständer komme att fatta rörande dels den af Utskottet tillstyrkta förminskning å så väl iästighetslänefonden som allmänna Diskont-fonden, dels Utskottets hemställan om öfverlemnande till Riksgälds-kontoret af 1,000,000 R:dr af Bankens besparade vinst, få med vidare yttrande i anledning af berörde återremiss till Rikets Ständer inkomma. På sätt Förstärkta Banko-Utskottets Memorial N:o 37 gifver vid handen, hafva Rikets Ständer nu mera bifallit hvad Utskottet i nyssnämnde delar tillstyrkt, eller att Fullmägtige skola innehålla af landtfastighets-fonden 125,000 R:dr under hvartdera året iSGO, 1861, 1862 och 1863 samt af stadsfastighets-fonden 40,000 R:dr under hvartdera äret 1861 och 1862 och 45,000 R:dr under år 1863; att af Allmänna Diskont-fonden jemväl skall under hvartdera året 1861, 1862 och 1863 innehållas ett belopp af 200,000 R:dr, på sätt och i den ordning
Spannmålen bör användas till bröd och de landsorter som har haft ymnigare skörd bör underlätta för de behövande landskapen. Vi har därför funnit att någon bränning av brännvin av innevarande års skörd inte kan äga rum, då i så fall Våra trogna undersåtars livsuppehälle skulle blottställas. Därför stadgas att: All brännvinsbränning både i städerna och på landet förbjuds till den 1 oktober 1801. Alla pannor och redskap skall förseglas, något som Kronan betalar. Bryter någon mot detta ligger tveböte mot vad tidigare stadgat är. Avgiften kommer att erläggas med 12 skillingar för varje lispund torr råg. Då verkställigheten av vårt beslut är synnerligen viktigt uppdrager Vi åt befallningshavaren att ha noga uppsikt över de länsmän och kronobetjänter som skall övervaka verkställigheten. Upptäcker man medveten vårdslöshet, försummelse eller efterlåtenhet skall de skiljas från sin befattning för längre eller kortare tid. Drottningholm den 28 oktober 1800. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående en utvidgad frihet till idkande av inrikes handel uti köpingen Döderhultsvik i Kalmar län, Stockholm den 6 november 1800. Vi har ansett att det vore till väsentlig nytta för det omliggande landet om rättigheter till inrikeshandel idkades i köpingen Döderhultsvik. För att underlätta för handelsmännen behöver de inte bo i Kalmar, men skall anses som borgare i staden och där taxera och i övrigt som andra borgare bidraga till stadens upprätthållande. Stockholm den 6 november 1800. J LILJENCRANTS Cirkulärbrev till samtliga Landshövdingar och regementschefer den 17 november 1800. Vi har uppmärksammat de besvär bondeståndet genom sin talman Olof Larsson vid Riksdagen framfört angående det intrång den rustande allmogen lider då de måste tillsätta rustningshästar, som sedan officerarna kan kassera. Detta får endast ske av mönsterherrarna tillsammans med befallningshavanden. Vi har inte kunnat tillgodose alla besvären. Stockholms slott den 17 november 1800. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående vissa beviljade premier till befrämjande av sillfiske på djup i Göteborgs och Bohusläns inre skärgård, Stockholm den 20 november 1800.
likartade med deras vid jordeboks-arbetet innehafde befattningar, kunde deni uppdragas, utan ock att deras enkor och barn berättigades tili pension af allmänna enkeoch pupill-fonden, i enlighet med de för pensions erhållande å denna fond i allmänhet stadgade grunder, men alt de ordinarie embetsoch tjenstemän, sorn vid jordeboks-verket kunde blifva anställde, borde, när arbetet blefve fulländad!, lill sina förra embeten eller tjenster återgå. Vid pröfning af detta förslag hade Kongl. Majit väl, lika med Kammar-kollegium, funnit både de förberedande arbetena till nya jorde-böckers upprättande och sjelfva dessa böckers granskning vara afen sådan omfattning och besvärlighet, att dessa göromål omöjligen kunde af Kollegii ordinarie embetsoch tjenstemän, i bredd med deras öfriga åligganden, medhinnas, helst när arbetet, enligt gifna föreskrifter, borde ske med den största skyndsamhet, som läte sig med erforderlig noggranbet förena. Kongl. Majit ansåge likväl, alt den för jordeboks-verket nödiga tillökning af Kollegii personal kunde, med afseende jemväl på svårigheten alt för delta arbete finna så många skickliga, pålitliga och i alia hänseenden användbara personer, väsentligen inskränkas, så myckel hellre, som kostnaden härför i allt fall blefve ganska betydlig. I öfverensstämmelse med Kollegii förslag fann Kongl. Majit nödigt, att, med afseende å göromälens fördelning i provins-kontor, vid jordeboks-kontoret anställdes 3 kamererare såsom chefer för hvar sin afdelning af verket, hvaremot Kongl. Majit ansåge att antalet af desses biträden kunde inskränkas till 2:ne för hvardera, eller tillhopa G underordnade tjenstemän, hvilka, med afseende pä hufvudsakliga beskaffenheten af sina göromål, lämpligen kunde benämnas revisorer, dock icke med högre aflöning, än som Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 485. 9 sorn åtföljer kammarskr!fvare-graden i Kollegium.
Bifölls. i3:de punkten. K. Tabell-c o m missionen. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Svenska tabellverket är en prydnad för landet och har hunnit en fullkomlighet, oupphunnen i andra länder, och af dem afundad. Tjenstgöringen dervid är den trägnaste man kan tänka sig. Den förtjenstfulle embetsman, som förestår delta verk, har ej endast förtjensten att underhålla det och att deråt egna sina oräkneliga mödor; han har äfven den, sorn Utsk. erkänner, att hafva ordnat det. Långt ifrån alt af Utsk:s anförda skäl blifva öfvertygad till afslag, är jag verkligen deraf föranlåten till ytterligare yrkande af bifall å K. M:s proposition. När ärendet första gången förevar, föredrog Statsrådet Gr. Löwenhjelm målet inför Ståndet med alla dess detaljer. Många år äro förlidna sedan en lönetillökning ämnades ifrågavar. embetsman, men uteblef, och sålunda har han redan förlorat en summa af 3 å 4°°° r;dr b:co. Dessutom har han i a5 år med sin knappa lön lemnat inqvartering åt tabellverket, utan erhållande af en ersättning, den han icke heller nu begär, anhållande han allenast om framtida hyresrnedel för verket. Han begär, eller rättare sagdt, för honom har här blifvit föreslagen en lön i likhet med hvad secreterare i collegier åtnjuta. Deremot anmärker Utsk., att alldenstund det af erfarenheten är visadt, att denne embetsman medhinner flera göromål, vore icke skäl att bevilja honom samma lön, som desse collegii-secreterare, hvilka förmodas icke medhinna andra befattningar. Att så förhåller sig, är mig icke fullkomligen bevisadt; men i alla fall kan jag ej finna rationelt, ej heller billigt, att ifrån denne embetsmans ovanliga förmåga och arbetsamhet leda mig till den slutsats, att han, för sin befattning såsom secreterare, ej bör vara lika aflönad med secreterare i andia verk. Jag önskade i allmänhet att vi riktigt behjertade huru stjufmoderligt vår stat för civila embetsmän uppgöres.