Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KronoOmbud, dessutom anses kunna för ändamalet wara lilirackeligt, antager wstottet med denna förändring, hwad idet ämnet blifwit hcmstaidt, och hoppas att försnillningarne derigenom ma wara afhukpne, enar derjemte Pastor, eller någon annan af Socknens Presterskap, hwilken han dertill utser, med HusförhörsLängderne inställer sig, för att derutur nödige upplysningar meddela. 2:0. Hwad Hederwärda Bonde-Slandet serskildt anfört rörande tiden, da en yngling bör till Mantal uppföras, finner Utskottet stal i sa matto bifalla, att meningen genom ny RedactioN förtydligas; Dock mäste i öfwerensstämmelse, med hwad om dödsfall stadgadt, den som före Maji manadZ ingång fyller i> ar erlägga Mantalspenningar m. m. för det löpande, aret, och således i Mantals - Längden antecknas wid föregående skrifning. ^— Fyller han aldcrn i de 8 senare manadet af aret, ware deremot för hela det äret fran afgiften fri. §. 2. 1:0. Härwid hafwa sa w ik Högwörd. Prestfom Wälloflige Borgare - Standen ansett Edgång lampeligen böra tagas af hwarje Ledamot i Committoe, som af en sadan förut, icke Ledamot warit. För högtidligheten och wigten af förrättningen sär ock Utskottet, sadant tillstyrka, och stall förslag till Edformulaire bland de Reglementarista tkestkisterne warda infördt. Dest Den 8 Augusti. -449 Den omwäg Högwördige Prest-Ståndet, särskildt har anmärkt, såsom onyttig och öfwerflödig, stall ock wid ny Redaction af §:n blifwa äfhulpen, sa att Häradsskrifwaren dikecce hos Laudsböfdingen tillkannagiswer, när Mantals-Längderne bl-fwik färdiga, och förestår Terminer till Taxeringarne
Deri ligger onekligen en högst vigtig anledning för representationen att taga denna sak i behjertande, och om man också ej kan bifalla den i dess hela utsträckning, så vore det måhända ändå skäl att försöka vidtaga någon modification, samt i synnerhet att med allt allvar arbeta på förbättrande af våra kredit-anstalter, och derigenom ingifva allmänheten ökadt förtroende. Det är först sedan dessa motioner blifvit inom Utsk. behandlade, som man fått veta att ett dylikt förslag om räntans frigifvande blifvit väckt i Preussen, och jag t vi fl ar icke att denna omständighet skall för Utsk. utgöra ett bevekande skäl att taga frågan i nytt öfvervägande. Jag tillstyrker således återremiss af Betänk. på det att Utsk. måtte taga i förnyadt öfvervägande hvad som i saken kan göras. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Stats-Rådet m. m. Nils Fredrik Wallenstéen, som å K. M:s 282 Den i F e f>m a: r i f . m. höga vägnar aflemnade 2:ne K. M:s Nåd. Skrifvelser samt 4 , Dess Nåd. Propos:r till R. St. llr Cederschiöld, Roh. Theophron: Då denna fråga är en hland deni, sorn genom de allmänna?tidningarne på förhand blifvit så framställd, alt hvar och en som vågar nplräda deremot 1 stämplas såsom trångbröstad, konservatif, eller snart sagt som ett dumhufvud, så är det ingalunda angenämt att upträda mot delta förslag. lag vågar likväl göra det, derföre alt saken är af stor vigt, och jag hoppas att den sansade allmänheten inser, alt det i denna likasom i alla andra frågor, endast är i brist, på vetkliga argumenler sorn man tager sin tillflykt till så beskaffade som de jag nyss nämnt. Allmänheten inser äfven ganska väl att denna fråga är en af dem, der man bäst är i tillfälle att slå ikring sig med allmänna fraser.
Vill man bereda sig möjligheten härtill, mäste man inora sjelfva beväringsmanskapet finna personer, som äro bruk hare till befäl, hvarförutan det icke kan användas till fäderneslandets försvar, och derföre afskaffa rättigheten för dessa beväringsskyldige alt lega i sitt ställe annan person, ty med bibehållande af denna rättighet skall man aldrig der finna dugliga subjecter till befäl. De sorn hafva någon förmögenhet, lega sä myckel hellre, som det sällskap de genom den tillåtna logan skulle komma uti, ingalunda skulle behaga dem. Vi se af häfden, att under de perioder, som folkslag erkänt deltagandet i striden för samhällets bestånd vara medborgares första oell heligaste skyldighet, såsom t. ex. under Romerska republikens vackraste lider, har aldrig funnits någon lega; der fans icke ens betalning under fälttågen, utan krigarne försörjde sig sjelfva; det var den rika classens medborgare som stridde. Först med Marius inträdde sold lill legohärer, och dermed försjönk medborgerligheten. Det är visserligen icke möjligt för oss, i den tid vi nu lefva, alt. inskränka beväi ings-skyldigheten ensamt inom de classer af medborgare, som äga en så stor förmögenhet att de kunna bekosta sig sjelfva under ett fälttåg; men det är likväl möjligt alt tillställa sä, alt hvarje Svensk medborgare får i skolorne lära sig alt, bruka vapen, och derigenom blifva användbar för krigets yrken. Det är möjligt att så inrätta våra högre läroverk, gymnasierna och universiteten, att en person som vid academien blifver magister, äfven må kunna vara skicklig till sitt fäderneslands försvar, såsom officer, i hvilket fall del skulle inträffa, att Sverige blefve i tillfälle uppsätta en arme, som kunde mäta sig med hvilken annan makts armeer sora helst. Jag begär återremiss af betänk, och anhåller derjemte, att Utskm, med frångående af sitt nu fattade beslut, mätte tillstyrka, alt all lega vid beväringsskyldighelens utgörande må för framtiden upphöra, och att Utskm dernäst, om de dertill finna sig i tillfälle, mätte tillstyrka åtgärder för ungdomens undervisning i krigets yrken.
Med Hr Reuterskiöld delar jag den åsigten, att försvaret af det till sitt läge afskiljda Gotland, som är öfverlemnadt till dess befolkning, bör så ordnas, att det kan emotstå ett angrepp. Men å andra sidan tror jag icke, att den ringa tillökning af 26 man, hvarmed artilleristyrkan skulle förstärka\s utöfver de 34 man, som redan finnas, kan i någon väsendtlig mån till detta försvar bidraga, och då jag beräknar det anslag af 5,838 r:dr, som härför blifvit begärdt, och dertill lägger den summa, hvartill uppförandet af en särskild kasern skulle uppgå, eller cirka 44,000 r:dr, så finner jag att dessa utgifter äro väl dryga i jemförelse med den ringa nytta man af denna lilla styrka kan hemta. Jag hemställer derföre, att Utskits förslag måtte bifallas. Hr Tornerhjelm: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Klinckowström. På afdelningen tillstyrkte jag det begärda anslaget för tillökningen af 26 man. Men då jag finner att kostnaden för denna tillökning, genom behofvet af särskild kasern m. m., skulle uppgå till 48 å 49 tusen r:dr, samt dessutom dessa 26 man vid en fiendes angrepp icke skulle kunna förhindra Gotlands intagande, förenar jag mig i anhållan om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Lagerberg, Sven: Med anledning af en talares ytt rande om »uppsättning» af ifrågavarande 26 man, får jag nämn* Den 28 Februari f. m. 653 att derom ej är fråga. Gotlands artilleris stamtrupp är ett värfvadt manskap, hvaraf en del är permitteradt, utom under exercismånaderne. Här är nu fråga om anslag till brödkorn, aflöning, mathållning och beklädnadsslitningsersättning för dessa 26 man, som enl. författningarne skall vara permitteradt emellan exercistiderne, men nu föreslås blifva indragne i tjenstgöring året om, för att med de derstädes förut varande kunna genom förvärfvande! af större krigsbildning, tjena till föresyn för nationalbeväringen.
Jag utvecklade för er „det europeiska missnöjets grunder; „ jag visade er hvaruti sjukdomen bestod: i orimliga och conventionella lagar, samt anvisade er det enda botemedlet: det att handla „i skapelsens mening„ – hvar och en „efter sitt väsendes sanna natur„ – och rättigheten att få framgå i sin sanna „charaktersbana„ ; – jag har sagt, att „alla slags öfverenskommelser, löften, eder, documenter, det beseglade, det ceremonihelgade, det utfästade, det aftalade ... att slika öfverenskommelser, stora och små, allmänna och enskilda, frivilliga och ofrivilliga, äro af noll och intet värde, så vidt de göra intrång i de oafytterliga rättigheterna, i den personliga friheten i skapelsens mening. Det är icke blott en rätt, utan en helig plikt att bryta slika conventioner.„ Jag bifogade blott som förbehåll, att slikt ej får ske af „origtiga infall, nycker, förflugenheter, påfund, låga passioner.„ Allt detta, och mycket annat till af samma innehåll, står ordagrannt att läsa i min bok. Nu frågar jag hela verlden: kunde sådana ord missförstås; finns någon så dum dj–, som icke kunde begripa slikt? Omöjligen. Eller kan man klarare och bestämdare uttrycka sig? Och lika omöjligt var att halka förbi detta ställe, då jag uttryckligen hade påpekat det såsom sjelfva „kärnpunkten.„ All undanflykt af okunnighet eller missförstånd är således omöjlig, i fall man ej vill göra sig löjlig. Välan! hör då, hur jag sjelf tillämpade min lära! Jag hade mina skäl, mina ganska goda skäl att vilja återbekomma mina reverser; dessa skäl angå icke allmänheten; det är nog: att denna önskan icke härledde sig hvarken från ett blott „infall„, eller „nyck„ , eller „förflugenhet„ ; icke heller drefs jag af „passion„ , utan handlade med största kallblodighet. Reverserna voro alltså, under sådana omständigheter, „af noll och intet värde.„ Det fanns blott ett sätt att åtkomma dem, och jag använde det. I det nuvarande samhället kallas sådant tjufnad; fy! – ett fult namn på „en helig rätt„!
Gränserna af hans befattning äro, hufvudsakligen efter tyska lagen, angifna (§ 14), dock med rätt för rederiet att ytterligare inskränka dom (§ 16). Hufvudredarens ställning lill rederiet inom dessa gränser har man tänkt sig helt och hållet såsom sysslomannens lill siri hufvudman, hvarföre rederiet, genom hufvudredarens görande och låtande, blifver förbundet såsom hade det sjelft förbindelsen ingått. Ehuru hufvudredaren, såsom syssloman, är förbunden att vid fullgörandet af sitt uppdrag, ställa sig till efterrättelse hvad lagen eller hufvudmannen föreskrifvit, äfvensom, i vigtigare fall, inhemta hufvudmaunens mening, har man dock icke ansett rådligt att alltför strängt binda honom vid dessa gränser, utan medgifvit honom, under åtagande af ett förökadt ansvar, att gä derutöfver, om omständigheterna skulle så påfordra (§§ 18 och 19), en frihet, som äfven är honom i norska lagen medgiiven. Skyldigheten att utdela influtna medel (§ 20) och för sin förvaltning redovisa (§ 21) åligger honom enligt uppdragets natur; stadgandena rörande redovisningen äro så affattade att. de kunna ega tillämpning såväl för sådana rederier, hvilkas fartyg göra flera resor om året, sorn dero, hvilka sända sina fartyg på aflägsnare resor. Code de Commerce (art. 220), holländska (art. 325) och tyska lagarne (ari. 473) tillägga majoriteten af delegarne rätt att besluta om fartygets försäljning och bolagets upplösning, En sådan flertalets rätt att förfoga öfver minoritetens egendom har man ansett betänklig, och i des? ställe (§ 22) upptagit norska 84 lagens stadgande för detta fall ,'<§ 8), hvarigenom man tillika vuenii en ny utväg att skydda en mindre bemedlad delegare för de utgifter och förluster honom kunna tillskyndas genom de beslut i afseende på rederiets angelägenheter, som af en förmögen majoritet kunna fattas.
Af söderns trän älskar Böcklin ej heller det finaste, oliven med sitt slingrande, måleriska grenverk och sin skiftande, nyanserade färg, men de sculpterade och dekorativa, poppeln och cypressen med deras starka former och toner. Med en i detalj så utpräglad kärlek till det färghöga och formgranna var något teatraliskt oundvikligt i hans landskapskonst. Den Böcklinska naturen är den världsteater, på hvilken mythologiens och kosmogoniernas larmande ungdomsskådespel af lust och krig, lek och brånad utspelas. Böcklin begynte – som man ser af hans verks kronologi – som skildrare af det reella landskapet utan figurer. Först småningom var det han förstod, att hans naturuppfattning gick längre än till den yttre formen, att den stod i korrespondens med de lönliga krafterna bakom ytan, och deras spel var det han tecknade i de mythiska varelser, med hvilka han senare fyllde ängder och nejder. Ingenting är mera skildt från de gamla mästarnes sätt att lifva landskap med staffage af figurer och djur än den lefvande sagovärlden i den Böcklinska naturen, som hänger ihop med omgifningen lika logiskt som hvarje af jordmån och klimat betingad fauna. De sommaryra och lömska fauner, som ligga på lur efter kvinnoryggar i gömslena i hans skogar, de hvita nymfer, som svalka sig i hans klara vattendrag, tritonerna, som sprattla i bränningens hafsskum eller drakarna, som dorska och vinterfrusna ringla ut på rof ur bergspassens ishålor, förundra en ej. De växa fram lika följdriktigt som olika nejders vegetation. En af Böcklins bilder föreställer en gammal faun, som spelar på rörpipan för sig själf, under det några dryader ligga och lyssna i ett skogssnår. Faunen är luden och lurfvig med mosskägg på hakan.
Om det nu häremot invandes, att de flesta kvinnor stanna inom nhemmets stilla värld " som det så vackert heter, och således hafva för sig utstakad en vag, som icke ligger jämsides med mannens, hvarför de icke heller lida intrhng af att nödgas löpa på samma vädjobana, illa " handicappedn som de äro, s&amp; for OSS denna invändning till en annan sida af saken. Med den stora utsträckning vi gifvit &amp; t begreppet kvinnoarbete, finnes ju derinom en mångfald af verksamhetsomrhden. Likasom tvfi miinniskor aldrig fullständigt likna hvarandra, så hafva väl knappt .två kvinnor i allo öfverensstämmande lifsuppgifter. Men i ett likna de alla hvarandra: deras arbete är siimre lönadt an mannens, vare sig nu denna lön utfaller i penningar eller i erkännande, kan ekonomiskt eller etiskt uppskattas. Sida vid sida arbeta man och kvinna på fältet, i fabriken, i skolan, på kontoren, i statens tjänst, men hon är öfverallt i de lagsta lönegraderna. Den ene kan stiga, kan arbeta sig upp, den andra mötes inom kort af ett obevekligt: härintill och icke vidare. samma prestanda f&amp; ett annat viirde om de utföras af man eller kvinna. En kroppsarbetande man fordrar och får viss tid för maltider och hvila, en kvinna får det visst icke alltid afven om hon förrättar lika mycket, om ock icke lika slags arbete som han. Att hennes lefnadsbehof äro mindre, är en af dessa halfva sanningar som länge haft kurs som akta och varit e gällande, d&amp; det i stallet bort heta att hennes förmåga att umbära är större. Ordnandet af kvinnoarbetet står ju pA dagordningen i de europeiska hlturländesna, men huru litet annu &amp; r gjordt å t denna del af den stora mäktiga arbetarfragan, framgth bland annat af meddelanden om den nya tyska komitén för arbetarlagstiftningen. Det heter att omfattande förstudier och undersökningar äro företagna men att rörande sarskildt kvinnoarbetet sådana ej föreligga, uta2 torde behöfva anorilnas.
Sista Femårs-tabellen upptager medeltalet af underhållne Åf Tabellen som nu ingår, synes att antalet af underhållne oxar upp - Häraf följer, alt Länets mest lukrativa näringsgren oxhandeln och viktualie-trafiken under sednare qvinqvennium varit något, fast icke betydligt mindre liflig än förut. Ofvanstående sifferberäkningar visa dock tillräckligt hvad vigt denna näringsgren ännu bibehåller, och fastän konjunkturerne varit missgynnande, kan dock icke sägas att den blifvit eftersatt. Den i oxhandeln uppkomna allmänna stagnation faller inom en sednare tid än den närvarande berättelsen omfattar. Hästafveln bar gått framåt endast i Norra och Södra Wedbo häraders fögderi, hvarest enskilt man i flere år underhållit en beskällare af god race, efter hvilken, äfvensom efter Squadrons-hingslen på Nobynäs en mängd föl skola hafva fallit. Också har till och med allmogen i den orien uppdragit hästar, hvilka ingått såsom remonler vid Smålands Hussar-regemente. Beskällare från Flyinge hingst-depot hafva de sednare åren, såsom förut, varit någon tid stationerade i Länet och blifvit temligen allmänt begagnade, men få föl hafva deraf fallit. Orsakerna till hästafvelns ringa betydenhet i denna landsort äro fullständigt anförde i 1833 års Femårs-berällelse, som härom underdånigst åberopas. Får-afveln bibehåller icke det intresse, hvarmed den enligt sista Femårsberättelsen, då omfattades. Kronans stamschäfferi är flyltadl från Näs och enskiltes schäfferier äro förminskade. Orsaken till delta sednare uppgifves vara det hastiga fallet i priserne på de finare ullsorterne. Erfaren - Oxar till och Kor 22,810. 54,361. gått till . och af Kor till 21,712. 52,531. 13 heten om de inhemske fårens ömtålighet ingifver, måhända icke utan grund, farhåga, alt samma egenskap i högre grad vidlåder de ännu ej naturaliserade ädlare racerna.
Framför henne stod en vas med saft af magney-plantan, som ensam kunde framkalla den blåsvarta modefärgen på håret. I de vackert formade men tämligen stora öronen, som delvis doldes af hårbucklorna, blänkte ett par omfångsrika guldhängen. Kring den fylliga hakan hängde ett vackert silfversmycke med en medaljong, som i guldfattning inneslöt två majskorn, vuxna på helig mark framför solens jungfrukloster i Cuzco; de egde enligt sägnen en öfvernaturlig skyddskraft. Från trädgården hördes ljudet af fasta steg, och strax därefter inträdde en äldre man. Han bar en dyrbar tunika samt bälte med stort silfverspänne. Benkläderna voro utmed sidorna prydda med silfverränder, betecknande hans rang som militär. På fötterna bar han sandaler. Hufvudbonaden var barettformig med långa fjädrar, som hängde ned öfver ena axeln. Han var en högre officer i konungens lifvakt och beklädde dessutom ställningen som amantus, d. v. s. lärare för några af incans söner och slagna höfdingars barn, hvilka i Cuzco erhöllo undervisning i det nya fäderneslandets religion för att sedan återvända till sina stammar och där under en riksguvernörs uppsikt gifva de sina ett föredöme i utöfvande af incas troslära och plägseder. Han gick raskt in i rummet och nickade åt sin hustru, som mycket kort besvarade hans hälsning; det uttryck, hvarmed hon såg upp från spegeln, då han aftog sin hufvudbonad och torkade den mörka, fuktiga pannan, tycktes varsla om åska i luften ... Öfverste Tiracca lade händerna på ryggen och började att i något nervös takt gå af och an i rummet, under det han emellanåt tilltalade hustrun, som iakttog en olycksbådande tystnad. Toaletten var sent omsider fullbordad, en sista blick i spegeln visade, att den lyckats, och husets herskarinna vände sig mot sin gemål. Du har talat med Vajny? Ja, jag har naturligtvis gjort, som du sade ... Naturligtvis; och hvad svarade han? Tiracca slog sig hastigt ned på en af stolarne och förde handen till pannan. Hans svar blef hvad jag väntat mig. Frun reste sig till hälften. Alltså fortfarande afslag? Tiracca nickade.
Sedan Kongl Majit, ined anledning af Rikets Ständers uti skrifvelse den 25 februari nästlidet^ år gjorda hemställning, anbefallt vederbörande att inkomma med upplysningar angående de utaf kommuner och enskilde personer till rikets elementar-läroverk gjorda donationer och vilkoren. hvarunder de meddelats: har Kongl. Majit efter det dylika upplysningar inkommit, låtit inom den i Ecklesiastik-departementet bildade afdelning för handläggning af ärender rörande allmänna uppfostran och undervisningen, verkställa den utredning af ämnet, hvartill berörde upplysningar kunnat gifva anledning, samt vili samma utredning i hvad den rörer de till lärare vid elementar-läroverken gifna donationer härmedelst till Rikets Ständers kännedom meddela. fT'"' Kongl. Majit förblif ver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. € A R L Henning Hamilton. Kongl. Mgj:U: Nåd. Skrifvelse As 77. 5 rörande de af kommuner eller enskilda personer till förmån för lärare vid elementarläroverken gjorda donationer. Sådane donationer finnas vid .'36 elementar-läroverk. nemligen: t norn Upsala stift: Iso högre eieiueiitar-läroyerket i Gelle. I lönerna för Rektor och en af Adjunkterna är, enligt gällande stat. inheräknad ”afkomst af statsjord”, uppgående för den förre till Fyratio Riksdaler Riksmynt och för den sednare till Tjngutrc Riksdaler Sjutton öre. Dessa af staden utgående lönebidrag lära emellertid endast grunda sig på en äldre plägsed, som utan att vara genom någon författning ordnad och fastställd, iakttagits vid dispositionen af den till Gelle stad donerade jord, att nemligen utdela den i smärre lotter bland borgerskapet och i staden boende tjenstemän till begagnande på lifstid. Till följd häraf hafva sådana jordlotter varit sedan urminnes tid anslagna åt Rektor och Konrektor vid stadens trivialeller sedermera s. k. högre lärdoms-skola. Nuvarande
”Hon hade lärt af sin man, en gammal van fiskare, att bara man tog fram elddonen och slog eld, måste de försvinna; ty eldgnistor och stål ha de aldrig tålt, alltsedan Thor slog efter dem med sin åskstråle.” ”Fiskare-Kajsa var en klok qvinna!” anmärkte Haraldson och drog ett djupt tag ur snuggan. ”Ja, hon var för rolig,” inföll Gabriella. ”Mins du, Anton, huru många historier hon berättade om Necken? Ack, om du ville sjunga den vackra visan, jag tycker så mycket om! Gör det, söta Anton; det skulle låta så skönt härute på vattnet. Tårarne komma mig alltid i ögonen, då jag hör den stackars Neckens klagan.” ”Den gör också mig tung till sinnes,” sade Anton, som ofta i sina hemliga vurmerier under vandringarne vid hafsstranden inbillat sig att han sjelf var Necken. Men Gabriella, som ej kände detta, var envis; och slutligen började Anton, på en gammal folkmelodi, med klagande och af naturen skön röst, sin dystra sång: ”Jag är väl ingen riddare, fast eder synes så; Jag är den stackars Necken i böljor de blå, I forsar och stridande strömmar! Min boning den ståndar allt under en bro, Der ingen kan gånga, ej heller kan ro, Och ingen kan få hus öfver natten.” ”Den andra också, söta Anton, som handlar om när Necken hade skapat sig till en båld riddare och bortfört den sköna prinsessan, och då presten vid vigseln frågade honom, hvarifrån han var – sjung den också!” Och Anton sjöng: ”I hafvet är jag född, och der är jag buren, Och der hafver jag mina hofkläder skuren. Min fader och min moder äro böljorna blå: Mina vänner och fränder äro stickor och strå; Det är så oroligt i hafvet att bo: De äro så många, som öfver oss ro.” ”Då riddaren så sjöng, blef den stackars prinsessan rädd,” sade Gabriella och torkade en tår ur sitt eget deltagande öga. ”Hör du, Erika, hon bad så vackert att få vända om och sade:” ”Hemma gråter fader, och hemma gråter mor, Och hemma gråter syster, och hemma gråter bror.”
Sunt hvardera årligen, lika med Executions-Betjentema vid SlottsCancelliet, så ehuruväl sådant skulle hafva god »ytta med sig , så finna dock Riksens Ständer att io84 Den n Julit att det vid Bitets nu varande beträngda tillstånd alltför mycket skulle gravera den Publique Cassan ; hvarföre och som Uif-Gardet och Artilleriet hitintills uppå Eder reqvisition biträdt Uppbörds Cornmissarierna, vid de förefallande executioner; sä finna Riksens Ständer i underdånighet att Lif-Gardet och Artilleriet äfven hädanefter böra, pä anmodan, ovägerligen göra dem derutinnan handräckning, enligt Värt Nådiga förordnande under den 26 Juni 1735, hvarvid dock Riksens Ständer hälla före, att till följe af ofvanberörde Vår Nådiga Förordning kommer att iakttagas, det så väl hälften Artilleriet emot Gardet dertill upbådas , samt att sådant ej sker uti oträngda mål och då ingen förrättning verkeligen kommer att för sig gå , med mera, som ock att den förhöjning a två öre S;mt på hvarje Dal Surit, sorn de tröga eller försummeliga efter meranämde Våra Resolutioner jemte sjelfva utskyIdema komma att erlägga, varda efter vanligheten till samma Handräcknings-Manskaps afbetalning använde. Detta allt, som Riksens Ständer i ofvariornförmälte måtto hos Oss andragif, gifva Vi Eder härigenom tillkänna, med Nådig vilja och befallning, det J, uti det, som på Eder försorg ankommer, fogen den anstalt , att den härutinnan gjorde författningen må behörigen efterlefvad varda hvarmed Vi befalle Eder Gud Alsmägtig Nådeligen. Stockholm i Råd-Kammaren den 22 September 1743. -FRIEDRICH. Gust. Boneauschiold. Deri ll Juli'. 1085 Till Öfver-Ståthållarert angående Stockholms Stads Uppbörds-Commissarier.