Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kamereraren ahrndt, åtskilldes Hrr .Revisorer. In fidem Protocolli Lud. Neijber. Protocoll hållet hos Riksens Högloft. Ständers Herrar Revisores CantzliFcrdelning i Kongl. Allmänna Magazins-Direction den 26 November 1813. Närvarande.* Herr Ryttmästaren Baron De Géer. Herr Landshöfdingen rn. m. von Echstedt. Herr Arke-Biskopen m. m. Lindblom. H err Biskopen m. m. Tingstadius. Herr Borgmästaren rm m. Sandberg, Herr 302 jOen 8 Mars. Herr Assessoren m. m. de Maré. Herr Borgmästaren Ekstrand. Oell af Bonde-Ståndet t Per Jonsson. Pengt Svensson och Jon Jonsson Her. r Grefven oell Ordföranden var i Kongl.' Stats-Contoiret sysselsatt. Fortsattes läsningen af Kongl. Allmänna Magazins - Direcdons Protocoll, från och med deri 23 Juli till och med den 15 November, hvarefter Kamereraren Holmblad erhöll företräde och meddelade underrättelser, dem Herrar Revisorer, i anledning af Prolocolien, funno för godt af honom begära. Herrar Revisorer åtskilldesv In fidem Profocolli Lud. Neijber. Protocoll hållet hos Riksens Högloft. Ständers Herrar Revisorers CanztliFördelning i Kongl. Allmänna Ma~ gazins-Direction den 27 November 1813• Närvarande: Ordföranden Herr Grefve Gyllenborg. Herr Landshöfdingen m. m. von Echstedt. Herr Den 8 Mars. 3 6$ Herr Assessoren m. re. de Mari. Herr Borgmästaren Distrand.
kommitterade i underdånighet, att frågan om bergs-domstolarnes upphörande i allmänhet och följaktligen äfven om grufvuoch grufvelings-rätternes 38 Kongl. Maj:ts Säd. Proposition, AV o 9. i Fahlun hvarigenom egentliga domstolsärenden skulle öfverflytlas på de ordinarie domstolarne, äfvensom huruvida grufverätten, såsom styrelse, borde fortfara med förvaltningen af kopparverkets ekonomi med dithörande äienden, redan vore på Kongl. Mapts pröfning beroende, hvadan kommittera de ansett sig endast böra vitsorda behofvet af lindring i den nuvarande förvaltningskostnaden, dock att både ledningen af och tillsynen öfver grufvebrytningen, efter kommitterades tanka, borde öfverlemnas åt en af Kongl. Majit tillförordnad styrelse, samt att, i frågan om skogsdistriktet, kommitterade blott kunde åberopa skogarnes nuvarande nästan allmänt erkända, alltför mycket medtagna tillstånd och deras sannolika otillräcklighet för de redan befintliga kopparoch jemverkens framtida behof; hvarjemte, under tillkännagifvande, att bergslaget jemväl skall hafva framställt den anhållan, att tiden för räntekolens levererande, genom Kongl. Resolutionen den 28 October 1761, utsträckt lill Februari månads utgång, måtte varda inskränkt till medlet af samma månad, samt att, i anledning häraf, fullinägtige för de fleste socknarne, hvilka önskat att med kolprsestationen in natura fortfara, förklarat att, derest koldispositionen gjordes så tidigt att de skattskyldige inom
Maj:ts Fält-Kammare, Arfwode til den Person, som wid Ceremonielle tilfällen qär Z^fwer Kammar Herren tilbanda, Lönetilökning för Hof-Casieurer, Ckrifwarehjelp wid Oeconomie Contoret och för Jnventarie Förwaltaren, Lön för andre HofMästaren och Conditor» Willems, samt arfwode för / Hof-Urmakamn. Likaledes följande ti! Jjndraanina pa ^lsfGtaten stälde Aflöningar, nemi. för Hof-Mästarinnan Grefwinnan 8yernsi6, Generalen GrefAndca Bandet t^l:s 177, 17L. we i4io Den 29 Augusti. rve Ltrvmfelt, HostMarskalken Friherre L-Wrscröln, Hof Marskalken ve Vescke, Hof FröknarM kinesenclorlk, Llomstestt, von LckuikLer och von landius, Under Stallmästaren Larl WeseteilU, Kongl. Maj-.ts Hand Secreterare, StatsRädet Friherre ^aierketk. Kongl. Maj:ts HandSecrcterare Cantzlie - Rädet veopolö, Kongl. Maj tö Hand-Secreterare vinöblom, Lif-Medicus vallman, Lif-Medicus Vossi, Hof-Kammereraren Vant, Hof-Kammercraren ^terk^, HofCatzeuren lstlstec.
1 sådant fall skulle en enda dissentiens kunna paralysera majoritetens i ett Utskott beslut, förinta cn anmärkning. Icke heller bestrider jag någon den fria yttrande rätt, om hvilken Riksdags-Ordningeos 57 §. försäkrar; men antingen måste den begagnas i likformighet med, för behandling af anmärkningsmål likasom för Grundlags-förändringar, serskildt lemnade föreskrifter, eller ock äf dessa föreskrifter nulliteter. Om en Ledamot af Stats-Utskottet ägde rättighet att i frågan om en anmärkning yppa sak och motskäl , måste väl ock en annan Stats Utskottets Ledamot äga rätt att försvara sin åtgärd, och då sådant ej kan ske utan att anföra sak och skäl, uppkommer i sådant fall en discussion innom Ståndet, hvars första Forum är Constitutions-Utskottet. Icke heller följer att ett Memorial, ett anförande bör få rum Den 24 Februari-i. 545 £um i Protocollet derföre att det är uppläst. Mera än ett Memorial, innefattande flere än ett ämne, har utur Protocollet rätteligen blifvit uteslutet. Enär vid J8r 5 ärs Riksdag Herr af Forselles uppläste ett-Memorial med Förslag till Constitufions-förändringar förklarades, att, då frågor derom ej får väckas i Stånden, kunde Hans Memorial icke i Protocollet intagas. Med hvad jag nu anfört är ingalunda min afsigt att villja upprifva ett redan fattadt beslut, men jag har ansett mig skyldig att beledsaga min Reservation med de af mig i korthet anförda skäl. Grefve Mörner, Adolph Göran i Jag har visst icke något att erinra emot Friherre Mannerheims Reservation; mm då jag till en del varit af annan ranka, så anhåller jag att få framställa grunderna dertill. De af Friherre Mannerheim anförde exempe-1 af Ledamöters yttranden, hvilka blifvit utur Ridderskapets och Adelns Protocoll uteslutne, angå endast deri ordning Ridderskapet och Adeln, i anseende till sina egna Ledamöter iagtragit.
Sultanen satt midt på det purpurklädda baksätet. Han skänkte ingen uppmärksamhet åt fursten af Bulgarien, vasallen. Däremot hälsade han oss västerländingar med en ytterst afmätt, ibland knappast märkbar rörelse af den halfhöjda högra handen. Han var en liten gubbe i röd fez och snusbrun rock, och han såg sig kring med nervösa, ilande blickar som ängslad af aningar om obestämda, lurande faror. Läpparna och underkäken darrade och den hälsande handen skakade sakta. Hans hufvud var äkta österländskt med snedt sammanspringande ögonbryn, gråsprängdt helskägg och skarp, nedåtsvängd näsa. Ögonen voro något rödkantade. Med andra ord: sultanen hade just det ansikte, som vi skulle ha gifvit honom i vår inbillning. Bakom vagnen leddes en flock af praktfullt munderade arabiska springare för att vara till hands, i fall deras herre vid återfärden plötsligt skulle få det infallet att vilja stiga i sadeln och rida. Deras buktiga svansar vajade, och deras stampande hofvar hade nästan människohudens skära färg. Nere vid moskén knäböjde skaror af turbanklädda dervischer och köpmän långt från Aleppo och Damaskus, och då sultanen hade stigit ned ur vagnen på trappans matta, hälsade han dem. Alla hans rörelser voro långsamma och värdiga. Då han hade inträdt i moskén, utrullade alla de utanför samlade sina bönemattor och sänkte pannan mot marken. Böneroparens stämma tystnade, och nu i den stund, då Mohammeds arftagare själf böjde knä inför öknarnas gud, bredde sig stillheten ännu djupare och vidare. En solstrimma bröt fram ur molnen, och utanför det järnstaket, som omhägnade platsen, böljade på sluttningarna oändliga, stumma människomassor, klädda i hvitt och rödt och grönt. Omsider blef det åter lif och rörelse. Dold för mängden tog sultanen plats bakom ett gallerfönster och åsåg därifrån hur trupperna tågade bort. Galavagnen hade åkt undan, och i stället framfördes en droska utan kuskbock och förspänd med två sällsynt vackra och präktiga hästar. Alltså! Sultanen hade beslutit sig att åka och icke att rida.
Lån, allt elter som Kongl. Maj:t pröfvade omständigheterne föranleda, samt att det Öfverskott, som för ett löpande år kunde å Tituln uppkomma, borde, enligt grunderne för Stats-Verks-förvallningen, betragtas såsom Besparing och dermed förfaras lika - Stats-Utskottets Betänkanden, a3i Som med Besparingar å andra Hufvud-Titt]ar; I anledning hvaraf Kongl. Majit, uti Nådig skrifvelse till Dess och Rikets StatsContoir den 23 Januarii 1819, förklarat, det Kongl. Maj:t funnit hvad Riksens Ständer i omförmäldte skrifvelse i underdånighet anfört och hemställt icke kunna annorlunda anses, än såsom underdånige önskningar och ej föranleda till något beslut, medförande rubbning eller inskränkning uti den Kongl. Maj:t enligt 10 §. af Riksöags-Beslutet den 2 Maji 181 o tillkommande rätt, att inom nämnde Tituls föremål disponera ifrågavarande medel, hvarjemte Kongl. Majit funnit ändamålet af berörde Hufvud-Tituls anslag fordra, att hvad af dess tillgång, så väl genom inbetalningar å de utlånade medlen, som på den årliga anslags-Summan för ett år kunde vara odisponeradt, borde till det följande året öfverfly ttas, för att mot behörig redovisning kunna användas för de behof, hvartill desse medel äro ämnade och hvilken ordning i anseende till samma medels förvaltning, äfven för framtiden borde iagttagas.
Ett JustitiasRåds lön har Utskottet ansett böra ökas till blott 4000 R:dr B:co, hvilket jag finnér vara föl'litet. Om någon Embetsman bör försättas i en oberoende ekonomisk ställning, så är det väl Högsta Domstolens Ledamöter, såsom de personer, på hvilkas beslut hvarje Medborgares lif och egendom sluteligen beror. Till skäl för tillökning i deras löner åberopar jag icke allenast hvad jag nyss sagt om löneförhöjning för andre höge Embetsman, utan får derjemte elind ra om det förhållande, som i sednare tider visat sig, alt man nemligen baft svårt att finna personer, som velat emottaga desse vigtiga Embeten, ehuru man sökt dem äfven bland den lägsta graden af Domare, i synnerhet Häradshöfdingar. Detta synes tillräckligen ådagalägga, huru stort missförhållandet är emellan de juridiskaEmbetsmännens löner. Men icke nog med, att de lägsta Under Domare ej vilja bekläda de högsta Domareplatserne. Yi se också att de, som redan blifvit JustitifeRåd, icke vilja det förblifva, utan söka sig bort till andra Embeten, så att den ena varder Landshöfding, den andra President och så vidare. Den, som sålunda bar att söka något så väsendtligt, som sitt uppehälle, kan jag, med all aktning för bans caracler, icke anse så 21iS 3a4 Oen 19 Maji e. m. oberoende, som en Domare i högsta instancen borde vara. Då JustitiaeRådens löner äro så otillräcklige, att skickliga män, utan egen förmögenhet, hvarken viljas öka eller bibehålla dem; så skall det inträffa, att de högsta DomareEmheten icke beklädas med de lagfarnaste och utmärktaste lagkarlar i landet. För att motverka detta menliga förhållande, anser jag ett JustitiaeRåds lön böra höjas till minst 5,000 R:dr B:co. StatsSekreterarnes löner har Utskottet tillstyrkt böra förhöjas till endast 3,5oo R:dr B:co för hvardera om året.
Dessa anmärkningar äro hufvudsakligen, att, då Utskotten, jemte tillstyrkande af en gratification af 3000 R:dr B:co åt Academie-Adjuncten Ramström för hans, genom inrättandet och vidmagthållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, tillika hemställt, att Rikets Ständer, vid beviljandeL af denna gratification, måtte ”uttala ”den förväntan, att en fullständig berättelse så väl om den i berörde Ly”ceutn följda läromethod, som huruvida och i hvad mon densamma må ”hafva vunnit framgång, måtte af Ramström till Kongl. Maj:t ingifvas, för ”att Rikets näst sammanträdande Ständer meddelas,” det ville synas, som öfvertygelsen derom, att någon framgång vunnits med det i skolan begagnade lärosätt ännu saknades, men att belöning ändock borde meddelas; att, såsom villkor lör gratificationens erhållande, borde föreskrifvas, att densamma icke utbetalades förr, än Adjuncten Ramström berättelse i ofvannämnde hänseende afgifvil; att gratificationsbeloppet måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för den händelse Ramström kunde inför Kongl. Majit ådagalägga, att den af honom inrättade skola haft den framgång, att Kongl. Majit funne skäligt att gratificationen honom tilldela; och att enär det ansåges vara origtigt, att Rikets Ständer på en gång beslutade om anslagen och tillika disponerade dein, utan att Kongl. Majit dermed finge någon befattning, Rikets Ständer borde öfverlemna gratifications-summan till Kongl. Majlis disposition, att, endast i det fall Kongl. Majit, efter anställd vederbörlig undersökning, funne Academie-Adjunclen Ramström af gratifi - Bih. till R, St. Besv,- och Ekon.-Uskoltens Utlåtande, N-.o iij. cationen förtjent, deusamina måtte genom Kongl. Maj:ls försorg till Ramström utbetalas.
Bella pluggade af alla krafter de kallblodiga ryggradsdjuren, medan Hanna som kunde lexan, och lånat en anatomielärobok af Bengt, intresserad betraktade de medelmåttiga planscherna. Nej, vet du, Bella, aldrig hade jag trott att våra små händer skulle innehålla 13 olika ben, utom tummens sesamben och så fingrarne. Se hit, två rader handrotsben, fyra i hvarje och så fem mellanhandsben som fortsättning af fingrarne inuti handen. Hvad jag gerna ville ha ett riktigt benrangel att studera, det är så litet jag vet om min egen kropp. Ja, vi äro bra konstigt skapade, sade Bella. Du skulle bedja Bengt berätta för dig hvad du ej förstår. Han skall ju bli läkare och är så grymt intresserad af allt sådant der. I detsamma kom gamla Lena in för att rödja af bordet för qvällsdukningen. Hon var god vän till de båda flickorna och deltog intresserad i allt deras görande och låtande. Det kunde nu icke hjelpas, att hon såg på verlden och tingen med en annan blick, än dessa unga, som voro af en nyare tid, än hon. Men äfven der hon ej förstod eller gillade dem, behöll hennes hederliga gamla hjerta all sin tillgifvenhet för „barnen“, som hon kallade dem. Hon hade aldrig sjelf erfarit de kraftiga väckelser ungdomen i vår tid är utsatt för eller den oreda och förvirring de första knoppande tankarna kunna tillställa i ett ungt sinne. Hon hade tagit emot hvad hon fått, utan att så noga skärskåda det och söka bilda sig ett omdöme om dess värde. Och derför såg hon ofta med undran huru ungdomen „bråkade“ och satte sig upp mot gamla åsigter, hvilkas riktighet hon trott vara höjd öfver allt tvifvel. Hvad är det Hanna nu igen tittar i för gudlösa böcker? sade Lena med en skymt af ogillande i tonen, då hon såg planscherna med de anatomiska afbildningarna. Det är läran om vår egen kropp, Lena, sade Hanna, det är menniskans skelett, och visst icke något gudlöst otyg. Ja men, jag tycker, att det är det. Hvartill tjenar nu att se på sådant der? Det, som Gud gömt för menniskans blickar, det skall hon icke envisas att vilja se.
Min afsigt var alt utreda den stora gränslinie, som fanns emelian f. d. slatssee. ret.-emhetet och nuvar. statsråds-befätlning, men Hr Lefren har förekommit mig, och jag instämmer i hvad lian Den aG Augusti f. m. yl trot. Här återstår dock en enda omständighet, li varpå jag ber att få fästa uppmärksamheten, derföre att den kan medföra förvillelse i afseende på sjelfva begreppet, hvarom debatteras. Man har sagt, att statssecret.-embelet vore ett förtroende-embete, och att i samma stund innehafvare!) af ett sådant skiljes derifrån, upphörde alla hans anspråk på ersättning afStaten. Det är sannt, att om statssecreCne blifvit af Konungen entledigade från sina embeten, så hade de blifvit, som man säger, afFärdade på grått papper och icke varit berättigade till en skillings ersättning; men förhållandet är icke så. I samma ögonblick som vårt nya statsskick inträdde, upphörde statssecret. -embetet att finnas; händelsen gjorde, att 2 personer voro qvaibland statssecrettne på ordin.-stat, — de blefvo således reducerade, och i samina ögonblick inträdde också deras rättighet att säga: jag har icke begärt afsked, jag rår icke för, att jag icke får sköta mitt embete, jag behöfverså väl hädanefter som hittills något att lefva af och fordrar att på indragn.stat uppföras; jag är icke berättigad alt sköta något annat embete, och jag vill ej ens sköta något annat embete. Det hade varit ett högst menligt prsejudicat för framtiden och dessutom lagstridigt, om den princip skulle antagas, alt det ligger i Ständernes makt att sätta sig i opposition mot Regertns åtgärder, och om StatsUtsk. hade hyllat minoritetens inom Utsk. tanke. Det förevar, förhållandet är icke att betrakta som en pension, som blott kan, på begäran om afsked ur tjensten, tilldelas en person efter en viss upphunnen ålder, och hvilken pension icke svarar mot lönebeloppet, ulan det ar hvad dessa herrar angår, alt de icke blifvit afskedade utan reducerade.
Folk förgäter ej at lätta en wälgörande Regents omsorger för Dest wäl. Konungar hafwa det naturliga begäret med andra menniftor, at söka wederqvickelse och hwila för sina mödor. Lugnet och friheten äro själens mest wälgörande bebof och i en senare äjders dagar kunna de minst umbäras. Förgätom ej, huru Konung 6u stat lil, ifrän ^abinertsbekymren ilade til Hagas Park för at der njuta nägra lätta och lyckliga stunder! 2N weta hwilken hopad och tryckande mängd af Regerings ärcnder som nu pä flere sidor vmgifwer wär Konung Han saknar under den wackraste årstid sit älflade Rosensberg, der Han sä länge med en liflig känsla för Landets lugna behag, genom en beundrad wcrksamhct i mängfaldiga ämnen förbundit nyttans wigt med smakens prydnad, och förenat flere konstens flön» heter med Naturens. Nu är den äldrige wörDade Försten pä et alltför längt afständ frän detta sit behagliga sans souci, — och mine Herrar! när wi weta at för iL-werigeS regerande Konungar, Haga, i anseende til sin nära belägenhet är ofelbart det lämpligaste af alla LustSlott, crbjudom det ät wär älflade Konung, säsom nägon ersättning, af ömhet för Hans lugn och säsom en ofullkomlig gärd af wär tacksamhet. — Sä wida Högloft. Ridderflapet och Adeln in» 754 Den iZ Julik. instämmer i denna enstan, lätom osi bedja Herr Grefwen och Landtmarstalken, at göra xro^osition. klenniuZ Lkiristian Lcbmiterlövv. Lades pä bordet. Uplästes och företogs til pröfning det af Bonde-Ständets Deputerade den .y
Det finnes personer, som på egen bekostnad rest utomlands för att förskaffa sig de underrättelser, som varit af behofvet påkallade i detta hänseende; men gifvet är, att då icke dessa pesoner kunna komma tillsammans för att gemensamt öfverlägga om det bästa förslag i ämnet, så är man icke eller säker att komma till något verkligen pålitligt och säkert resultat. Dessutom äro de arithmetiska uppgifter, som i detta afseende blifvit inom fäderneslandet gjorda, ehuru visserligen på det mest fördelaktiga sätt af K. Wetenskapsacademien vitsordade, likväl endast af enskild man uppgjorde, och torde således icke uti ett så maktpåliggande ämne kunna, utom en omsorgsfullare granskning, antagas. Dylika anstalter skulle i min tanka inom nationen i hög grad befrämja den sparsamhetsanda och den moralitet, som bör af alla så högeligen eftersträfvas. Vi se dagligen uselhelen och nöden tilltaga. Dessa inrättningar äro just beräknade på att uppväcka en anda hos folket att göra tillfälliga besparingar, för att kunna gå en sorgfriare ålderdom till mötes. Det är egentligen för den medellösare och fattigare delen af nationen, som dessa vackra inrättningar skulle komma att medföra någon båtnad. Dessutom hemställer jag till R. o. Ad., huruvida icke sparbankarne i sin mån hafva ganska väsendtligt bidragit till vinnande af detta nyttiga ändamål, och likväl äro sparbankerna icke annat än den första länken i denna stora kedja af inrättningar för införande af hushållsamhet och moralitet. Ändamålet med de s. k. ränteförsäkringsanstalterna är, att en person, som under fulla kraften af sin ålder kan aflägga någon sparpenning, måtte sättas i tillfälle att genom dess insättande Den 22 Februari. 365 i dessa anstalter sedermera på ålderdomen kunna påräkna en inkomst, sqm eljest icke skulle tillfallit honom. Hvad åter lifränteanstalterna beträffar, så äro de lika väl inom Sverige, som inom alla öfriga länder, kända.
A. 3i9. XVI. E. 128. — N:o 283. i anledning af Herr Hjertås motion, angående ersättning för proviantering oell fouragering åt tågande trupper. XII. B. 3>6. A. ^62. — N:o 284. i anledning af Herr von HarlmansdorfTs, A., motion, att, i händelse nu gällande skjutslega blifver förhöjd, visse embetsoch tjenstemän måtte erhålla lönetillökning. XII. B. 326. A. 482. ■— N:o 285. i anledning af erhållna återremisser å utlåtan det N:o 109. XII. B. 326. A. 463. XIII. £. 611. — N:o 286. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o i4o. XII. B. 326. A. 463. — N:o 287. i anledning af Herr Professoren Geijers motion om ett särskildt vicarie-arfvode för Adjuncten i historien vid Upsala universitet, så länge Iian för motionären ombesörjer examina och tentamina. XII. B. 320. A. 463. XIII. E. 611. — N:o 288. i anledning af väckta motioner om upphörande af dagsverksskyldigheter till kungsgårdar och boställen. XIII. Å. 287. XVI. U. 453. XVII. A. 113. XVIII. — N:o 289. i anledning af erhållen återremiss å StatsUtskottets utlåtande N:o 76. XIII. B. 109, 28g. A. 356. XX. E. 758. XXI. E. Å. 3. XXII. E. A. 45. — N:o 290. i anledning af väckt motion om afskrifning af åtskilliga Kongl. Krigscollegii Artilleri-afdelnings i Mariebergs egendom intecknade capitalskulder. XIII.
Jag förmodar således, att Högloflige Ridderskapet och Adeln upplyst insef nödvändigheten att det af mig projecterade undantag för Gottland tillstyrka. Och får derjemte utbedja mig, att, i anseende till sakens vigt, denna anmärkning må med de öfrige Respe. ctive RiksStånden communiceras, på det, vid deras öfverläggning om Utskottets Betänkande, det försigtighets-steg, sorn jag hemställt, må i alla RiksStånden varda iagttagit. Friherre Cederström, Jacob: Oni Utskottets Betänkande första gången nu är under pröfning, lärer det af Herr von Hauswolff föreslagne tillägg , hvaruti jag i öfrigt för min del fullkomligen instämmer, icke kunna af Ridderskapet och Adeln antagas, utan föregången Återremiss ; af hvilken anledning jag får anhålla , att Betänkandet måtte till Utskottet återremitteras* Herr Grefven och LcindtMarskatten hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid OeconomiaeUtskotfets Betänkande gjorda Anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet* jemte Anmärkningarne, till Utskottet återremittera 5 hvilket bifölls. Företogs till pröfning StatsUjskottets detf 4. dennes afgifna, samt den 14. och 19. i sam? Den 24 Martil) f. m. 319 ma månad på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Medels anslående till kostnaderne vid en förbättrad Fångforsling och bevakning. Grefva Mörner, Carl Stellan: Då jag den 19. dennes begärde att ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, hade jag ännu icke haft tillfälle deraf taga kännedom. Sedan jag nu mera granskat detsamma och dervid inhämtat, att den deruti föreslagna anstalt till Fångars forslande och bevakning är af stor vigt och nytta för det Allmänna, får jag utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall derå.