Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse IY.o qq. »39 nade till arfvoden, af a5o R:dr hvardera, åt 8 extra Provincial-Läkare, anställda i Helsingborg, Sölfvesborg, Wernamo i Småland, Alingsås, Sigtuna, Ljusdahl i Norra Helsingland, Hernösand och vid Vestra Wingåkers Kyrka i Södermanland, hvilken sistnämnde station blifvit utsedd i stället för Lycksele i Westerbotten, dit någon sökande icke sig anmält, hvarförutan vederbörande Landshöfdingar, genom Sundhets-Collegii försorg hörde, för att, till följd af Rikets Ständers förrberörde åstundan, uppgifva hvad i hänseende till en förbättrad Provincial-Läkarevård ansåges böra vidtagas, icke allenast begärt att få behålla de 8 extra Provincial-Läkare, som redan blifvit anställda, utan äfven att nya sådane måtte förordnas i Falköping, vid Kisa i Östergöthland, i UlricEehamn, i Gamleby Köping af Calmar Län, vid Rättvik i Dalarne, vid Arvika i Wermland, i Hudiksvall, i Östersund och vid Calix i Norrbottens Län, äfvensom E. K. M;s Befallningshafvande i Götheborgsoch Bohus Län förnyat sin förut gjorda underd. anhållan, att Balaillons-Läkare måtte få stationeras på Oroust, eller andra uppgifna, från nödig Läkarevård, genom deras läge, afskiljda orter i sistnämnde Län; och har E. K. M., under den i\ Sept. och den i4 Dec. i833, på anförde skäl, i Nåler beslulit och förklarat; alt E. K. M. ville tillåta, att Bataillons-Läkare, som ville åtaga sig extra Provineial-Läkare-befaltning inom det Län der han vore stationerad, finge densamma med sin redan innehafvande beställning förena och derföre njuta ett arfvode af 2Öo R;dr Banco, som tillhopa med Bataillous-Läkarelönen af samma belopp utgjorde 5oo R:dr årligen och motsvarade ordinarie Provincial-Läkarelön; att E. K.
— Deremot och sedan Fullmägtige, vid sin sammankomst den 29 Januari 1857, funnit sig föranlåtne uppsäga alla, Riksgälds-kontoret tillhöriga, räntebärande obligationer, som, enligt dessas lydelse eller vederbörandes afgifna särskilda förbindelser, skulle, efter föregången uppsägning, infrias, blefvo under sagde års lopp sådane obligationer å ett kapital af 5,207,801 R:dr 50 öre infriade; hvarjemte, enligt Rikets då församlade Ständers fattade beslut, såsom liqvid för det af Riksgälds-kontoret å kreditivet i Rikets Ständers bank lyftade belopp, i slutet af Juni månad samma år, öfverlemnades till Banken ett större antal af Riksgälds-kontoret uppsagda och til! inlösen kort derefter förfallande Hypotheks-förenings obligationer, motsvarande, efter iakttagen vanlig eller 9 procents rabatt för 4 procents obligationerna, ett kapital af 1,481,417 R:dr. De härefter återstående, Riksgälds-kontoret tillhöriga, Hypotheks-förenings obligationernas kapitalbelopp uppgick vid 1858 års ingång endast till 85,250 R:dr. — Emot hypothek af oftanämnde obligationer och särskilda, dels vid viss utsatt tid och dels efter föregången uppsägning förfallande skuldförbindelser, blef utaf Riksgälds-kontorets dåvarande kontanta behållning, utlånadt under Juli och Augusti 1857, ett sammaniagdt belopp af 1,995,500 R:dr samt under November och December månader samma år 1,975,300 R:dr. — Utaf dessa, äfvensom utaf de före årets början utgifna lån återbetaldes under loppet af sagda år ett kapital af 1,095,000 R:dr, så att Riksgälds-kontorets återstående fordringar för dylika lån vid 1858 års ingång uppgingo till ett kapitalbelopp af 3,368,800 R:dr.
Ilärefter bafva 8ä beskaffade längcler blifvit miller clen 11 lailna, a oell clen 11 duni 1842, 8amt »len 25 Kebruari oell elen 27 IVlars 1843, af Kongl. Naj:t 8lntligen ^rötvade för dalmar, Oötbeborgs, Oelleboigs oeb ^Vermlailds dan, bvaremot doteringsverken för cle Återstående tvänne Känen, eller Örebro oell 8karaborgs, i följd af Kongl. IV!aj:ts 5a»liga dref clen 29 öngnsti 1843 oell clen 8 Inni innevaralllle är, för närvarande bero jiä Kongl. iV5aj:ts b»efa 111lii>»8!>adamie, bvilka erballit sävlig befallning att längderna omskrifva, med iagttagande dervid af åtskilliga utaf Kongl. 5Iaj:t förorduade rättel8er; oeb 8om Kongl. I^1aj:t alitsa, af nämnde orsak, ännu ieke är i tillfälle att ujajlf^lla dikets 8täilder8 yttrade önskan om erliullande al' framställning rörande den N)'a Ordinarie 8;ddat-roteringen i dess belliet, sä bar Kongl. Maj:t velat dikets 8tänder sädant bärmed i Käller tillkännagifva. Kongl. IVIaj:t förblilver dikets 8tänder nled ali Kongl. Kad oeb önnest städse välbevågen. datum ut Siirra.
Spaniorernas och portugisernas vigtiga geografiska upptäckter i slutet af 1400-talet samt de stora rikedomar, som derigenom strömmade till Europa, öster ifrån öfver Portugal, vester ifrån öfver Spanien, lockade snart äfven andra sjöfarande och handelsdrifvande nationer till täflan med dem. Särskildt för engelsmännen var en sådan täflan af nöden, emedan deras produkter vid denna tid endast betingade ett ringa pris på den europeiska marknaden och således icke der kunde finna någon fördelaktig afsättning. Sebastian Cabota (eller, såsom han vanligen kallas, Cabot)1, en venezian, som vid unga år kommit med sin fader till England, hade redan före midten af 1500-talet genom egna resor och upptäckter, dels för engelsmäns räkning till New Foundland, dels för spaniorers till Brasilien, gjort sig ett kändt namn och blifvit upphöjd till »Grand Pilote of England». Denne Cabot framkastade planen för en sjöväg i nordostlig riktning till Kina och Indien, och sålunda bildades genom hans inflytande år 1553 ett sällskap af engelska köpmän, som stälde till sin uppgift att utföra det af honom gifna programmet. 1 Sebastian Cabot föddes i Venezia 1475. Vid tjugu års ålder följde han sin fader Giovanni till London, der denne år 1496 af Henrik VII erhöll för sig och sina tre söner rättighet att under kunglig flagga utlöpa med sex fartyg på upptäcktsfärder. Sebastian Cabot gjorde sin första resa vid tjugutvå års ålder. Han upptäckte den 24 Juni 1497 Nordamerikas fastland, som man antager New Foundland (enligt andra Labrador), och hade kommit ungefär till Chesepeak-bay i Virginia, då han tvangs af brist på lifsmedel att vända åter till England. Han gick derefter i spansk tjenst, men vände slutligen efter flera resor år 1548, vid sjutiotre års ålder, tillbaka till England, der han af Edvard VI för sina många tjenster utnämndes till »Grand Pilote». Det var här, som han framkastade planen till nordostpassagen, för att på denna väg komma till Kina och Indien.
Att den med det snaraste skulle fullbordas, samt underStändernas Sammanvaro underställas Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction. — En skyndsam åtgärd härvid, anser jag högst nödvändig. Innan man rigtigt kan bedöma en Finance-Plan, måste man först veta Ballancen emellan Import och Export, och denna Calcul bör troligen ej förr kunna göras, förrän man äger de grunder utstakade, hvaraf jemförelsen dem emellan kommer att bero — Som det är Nation, hvilken i detta fall, gör en uppoffring, om man med detta Namn kan benämna en öfverenskommelse, hvarigenom vi aflägga en mängd imaginerade behof, återleder oss till välmåga och förtroende till hvarandra, så är det äfven Nation eller dess Representanter, som böra utstaka grunderna för denna dess måttlighet, och vår egen heder blir härigenom så mycket närmare förenad vid dess vidmagthållande — Dess esprit måste byggas, ej på Förbudet af införsel, ntan på förbrukandet af dylika varor; det förra hafva vi redan länge försökt, och erfarenheten vittnar att det endast varit ett Palliativ. Hvarje hederlig
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Hr Cederschjöld gjorda anmärkning höra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänvisas. Ropades Nej. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den gjorda anmärkningen höra förfalla. Ropades Ja. Den 3i Januarii e. m. § I3- 4:0 Hvar och cn, som, efter vederbörlig anmälan, är berättigad att Bokhandel idka, åligge att till HofCanzlern eller hans Ombud aflemna förteckning pä inkomna utländska skrifter, och sådant sist ätta dagar efter deras emottagande, vid bot af femtio Riksdaler. Herr Cederschjöld: I händelse vi skulle erhålla större Bokhandel än vi nu hafva, torde det måhända blifva svårt att inom åtta dagar afgifva Förteckning på utifrån inkommande Böcker; men jag vill dock icke yrka någon förändring i detta moment. Detta moment lemnades utan anmärkning. § i2- 5:o Till Ordningsmål räknas, om, vid Boktryckeris eller Bokhandels inrättande, försummas hvad 3 $ 3 morn. och 6 § 2 mom. för hvarje fall stadga , eller om Boktryckare uraktlåter de honom i 3 § 4 oc^ 5 mom. samt i denna x§‘:s 2 mom. föreskrifna skyldigheter, eller om Bokhandlare icke fullgör hvad honom likaledes jemlikt 3 och 4 mom. åligger. Tid sådana förseelser äge HofCanzlern, i öfverensstämmelse med denna Lag, att till der utsatta penningeböter deti felaktige genast fälla; Denne likväl öppet att, der han sig så befogad finnér, 368 Den 3i Januarii e. fn. hos Konungen, i Dess JustiticeRevisionsEx* p edition, underdåniga besvär anföra, i Stockholm inom femtonde, och i Landsorterna inom trettionde dagen, sedan han af HofCanzlerns Utslag del undfått.
I DU N 1894 utöfver åskådningsläran och det rent mekaniska inlärandet af ord, med större framgång bedrifvas på de högre klasserna, under det de små nog kunde finna sig tilltalade af naturlära, geografi och dyl. i den berättande form undervisningen i dessa ämnen nu antagit. En omändring af läroplan hade således bort vara en följd af införandet af nya undervisningsmetoder. Att det blir en större ansträngning för barnet, då det skall uppfatta hvad det läser, antyder förhållandet att arbetsklassens barn, hvilka vanligen bättre uthärda skolgången, läsa upp lexan med bokens ord, under det de svaga, den bildade klassens barn, ätergifva den med egna ord, då man med hjälpen i hemmet följt skolans metod. — En annan orsak till öfveransträngning, visserligen väl egentligen beroende på föräldrarne, men där skolan dock äger makt att inskrida, är att barnen inträda i skolan i allt för unga är. Det är visst sant, att barnen i den gamla goda tiden började lära bokstäfver och stafva kanske också vid yngre år än nu, men sedan gick det i sakta mak, småskolan tog åtskilliga år, och det var ingenting ovanligt att 20-åringen ännu satt och tvinnade sina mustascher på skolbänken, under det rtw adertonåringen, om inga ovanliga motigheter inträffa, stolt svingar sin hvita studentmössa, och dock äro kunskapsfordringarna ingalunda mindre nu — • tvärtom. Detta således hvad skolan vidkommer. Men äfven hemmen — ja, framför allt hemmen — hafva ej så litet på sitt ansvar, då det gäller att fostra ett starkt energiskt och arbetsdugligt släkte. Det lönar ej mödan att tala om de hem, hvilka lättsinnigt nöta bort barnens kraft och ungdom i nattvak, stålliga baltillställningar och enerverande teaterbesök eller sätta deras hälsa på spel för nöjet att visa det de hafva råd att traktera ungdomen med både viner och dyrbara supéer; ty dessa föräldrar bry sig nog ej om att följa med sådana här pedantiska, tråkiga utlåtanden; se deras barn klena ut, kunna de ju godt hålla dem både med läkare och medicin, och hafva de ej lust, så inte behöfva de ju studera för brödföda heller.
Detta är hela skillnaden emellan båda författningarne. Nu hemställer jag, hvilket är bättre, alt en person af lagstiftningen liksom förledes att förvärfva sig en hemmansdel, från hvilken han, sedan han på densamma nedlagt sin manna-ålders arbete, blifver af en större hemmansegare i samma nummer vräkt, på grund af ett lösnings-anspråk, än att lagstiftningen säger: dessa vilkor måste du först göra, innan du förväyfvar dig hemmausdelen, men sedan sitter du också qvar på densamma. Jag an - Den 24 N o v e m b e r. 187 håller att R. o. Ad. icke måtte, till följe af de exklamationer, som här blifvit gjorda, låta missleda sig uti ifrågavar:de hänseende. När författningen innehåller sådana föreskrifter, bordeden naturligtvis derjemte stadga, att undersökningarne derom, huruvida en hemmansdel kan utgöra besutenhet, icke äro i alla fall nödvändige. Det kan ju inträffa sådane fall, då tvekan kan upstå derom, huruvida jag är besuten på en hemmansdel. Då det är klart, att J köpt hemman, som innehåller 50 å 100 tunnland, äfven medförer besutenhet, så, på det att icke hvar och en, sorn köper ett hemman, skall före köpet nödgas anställa undersökning, meddelas den föreskrift, att den, som köper ett så heskaffadt £ heraman, behöfver icke austälia någon undersökning. Men K. M. har tillagt, att om uti vissa serskilda provinser köp af mindre än | hemman utan undersökning eger rum, må K:s Befh:de derom göra anmälan. Sådane anmälanden äro redan inkomna, såsom jag tror, från 5 eller 6 Landshöfdingar, hvilka i olika trakter af länen föreslagit olika minima. Jag måste således erinra Frih. Raab derom, att stadgandet om J hemman, hvilket han ansåg olämpligt, är alldels nödvändigt, så vida man icke för hvarje köp vill anställa en undersökning.
Betänkande i anledning-af föreslagne förändringar wid brottmåls ransakande och afdomande, 5. — om Banco-Utskottets tillstyrkande, rörande rättighet för Götheborgs och Malmö Discont-Wcrk, att i Riks-Disconten, wid oförmodade för berörde Inrättningar äfwentyrliga tillfälligheter, upptaga län, Z. — rörande Lag-Utskottets ytterligare utlåtande i anledning af anmärkningar wid dest afgifnc Betänkande angående wärdering och offentcligt utrop ä fast egendom pä landet, som för gäld utmatcs, 6. — med äterremist a Lag-Utstottcts Betänkande om fardag ä Fidci-Eommist fastighet för en afliden innchafwarcs Sterbhus, 6. — rörande Lag-Utslottets utlåtande öfwer anmärkningar wid dest Betänkande om Nattegängs Hmbud, 7. — om LagUtstottcts Betänkande angäende yrkad skärpning i straffet för tjuknader, 7. om Lag-Utskottets Betänkande angående tiden till beswärs anförande öfwer Sockncstämmo Beslut, 7. — med äterremist ä Lag-Utskottets Betänkande om ^jö-och Gränse-Tullssamt Accis-Rätters upphäfwande, 8- — om Lag-Utskottets Betänkande i anledning af yrkad ändring uti det Eds - Formulaire till fordringars bestyrkande, Concurs-Stadgan förcskrifwer m. m., 8. — rörande Lag-Utstottcts
Ridderskapet och Adeln har lagt Memorialet till handlingarne; Preste-Ståndet har afslagit Utskottets till Ståndet gjorda hemställan, med förklarande att Ståndet vidhölle sitt i frågan fattade beslut; och blef Memorialet i öfrigt af Ståndet lagdt till handlingarne; Borgare-Ståndet, som lagt Memorialet, så vidt det angick första och sista yttrandet, till handlingarne och godkänt Utskottets utlåtande, angående Bonde-Ståndets återre miss, har, i fråga om Utskottets utlåtande öfver den af Borgare-Ståndet ifrågasatta ytterligare grundlags-förändring, — med vidblifvande af sin mening, förelagt Utskottet, att uppsätta erforderlig voterings-proposition; och har Bonde-Ståndet, med läggande till handlingarne af Utskottets öfriga yttranden, — i afseende på Utskottets hemställan derom, att någon åtgärd icke erfordrades till följd Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 3 Sami. 23 Haft 2 6 Konstitutions-Utskottets Memorial M 67. af Ståndets återremiss af ifrågavarande grundlagsändrings-förslag, åberopat Ståndets rörande de två sista punkterna i Memorialet M 62 fattade beslut. Konstitutions-Utskottet, som icke kan frångå sitt i Memorialet JV° 63 afgifna utlåtande om den af Borgare-Ståndet ifrågasatta ytterligare förändring i 14 § 5 momentet Riksdags-ordningen, anser fortfarande frågan, derom böra förfalla. Till stöd för en sådan åsigt torde Utskottet dessutom få fästa uppmärksamheten derå, att uti den af Herr C. F. Waern väckta motion, som närmast föranledt Utskottets ifrågavarande grundlagsändrings-förslag, någon annan förändring i berörda punkt icke blifvit påyrkad, än att föreskriften deri måtte bringas i fullständig öfverensstämmelse med stadgandet i nämnde §:s 3:dje moment.
Städernas borgerskap åtnjute framgent den rättighet de hitintills innehaft, att till borgmästare-tjenster föreslå trenne behörige män, då Konungen en af dem utnämne. På lika sätt förhålles med rådmänsoch magistrats-sekreteraresysslorna i Stockholm. § 32. Sändebud hos främmande makter och tjenstemän vid beskickningarne namne Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Statsråds-ledamots närvaro. § 33. Enär sådane sysslor, hvartill förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Statsrådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster. Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten, underdåniga påminnelser göra. § 34. Statministrarne innehafva rikets högsta värdighet, och Statsråden den närmaste derintill. Statsminister eller Statsråd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitieråd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. § 35.
Gentemot de sträfvanden till familjebandens upplösning och den kristna moralens undergräfvande, som i våra dagar med allt större styrka framträda, är det af nöden, att alla vänner af en rätt fattad sedlighet enigt samverka genom åtgärder, som afse att stärka den på ett fast äktenskap grundade familjen och bereda den för en högre och renare uppfattning af denna för samhällets bestånd så högviktiga institution. I detta afseende lemnar den moderna lagstiftningen äfven i Sverige rum för en väsentlig anmärkning. Enligt svensk lag (Giftermålsbalken kap. 1, § 6) gifves nämligen rätt åt kvinna att träda i gifte, redan då hon fyllt 15 år. Det inses lätt och styrkes dessutom af all erfarenhet, att en kvinna vid så tidig ålder blott i ytterst sällsynta fall kan vara vuxen att uppbära eller ens medveten om de plikter och det ansvar, som följa med det viktiga steg, hvilket för hela lifvet förenar två människors öden och afgör öfver deras väl eller ve. Det kan ej vara enligt med en på religiös och sedlig grund hvilande uppfattning af lifvets viktigaste handling att låta den begås af ett barn, hos hvilket man ej ens eger rätt att påräkna förmåga att uppbära dess kroppsliga eller andliga följder. Det kan här ej ens blifva tal om en förening mellan två fullmogna människor, som af egen fri vilja beslutit dela lifvets lust och nöd. En femton-, sexton eller sjutton-årig brud kan ju ej rimligen ega de egenskaper, som fordras för att påtaga sig en dylik uppgift. Men då är också regeln, alt dylika äktenskap äro på förhand uppgjorda af föräldrarna, visserligen i bästa afsikt att bereda sitt barns väl, men med föga eller intet afseende på detta barns egen vilja och mycket ofta med högst fördärfliga följder för hela dess framtida lycka. Dylika merendels på egennyttiga beräkningar grundade förbindelser pläga vanligen icke föra lycka med sig, utan snarare leda till split och kallsinne makarne emellan och o ta nog till skilsmessa.
Gå vi till familjlifvet frågar jag, hvilken qvinna är angenämast, hvilken upfyller bättre sin pligt än den, som fått någon bildning, som förstår sköta sitt hus och deltaga i mannens affärer och deri biträda honom. Åtminstone har jag den erfarenhet, att den qvinna, som på en gång väl förstår att sköta sitt hus, ganska ofta är den älskligaste i salongen. Man har äfven sagt, att tiden ännu icke är inne att bifalla det K. förslaget, men när skall väl den tiden komma. Mig synes det vara ett godt bevis på alt denna tid nalkas, att Hr Printzensköld som förra gången yrkade så skarpt afslag å K. M:s Propos., nu begärt bifall till Hr Adlercreutz’s förslag, och då denne talare så långt gått, tror jag, att R. o. Ad. kan tryggt taga ett steg längre. Samma talare sade äfven, att det icke vore nyttigt, att qvinnan erhåller samma rättigheter som mannen. Rättigheterna blifva enl. K. Förslaget likväl olika. Mannen blir vid 21 år myndig, äfven om han icke kan skrifva sitt namn, och är det då rätt att vägra qvinnan myndighet vid 25 år. Hr Printzensköld.? anförda exempel anser jag haltande, emedan förmyndarne der voro orsaken till den inträffade olyckan, och dessutom finnas tusentals exempel på männer, som vid 21 års ålder förstört sin förmögenhet. Jag vill icke längre uppehålla St:t utan förklarar, att jag i valet emellan Hr Adlercreutz’s förslag och det Kongl. Jemnar min röst för det sednare. Hr Carleson, Erik Henr.: Ender åberopande af hvad jag, då frågan förra gången här förevar, yttrade, vill jag nu endast inskränka mig till begäran om afslag å både K. M:s Propos. och Utsk:s nu förev:de förslag. Frih. Creutz, Stephan: Jag har redan uttalat mina åsigter i ämnet och vill nu hänvisa till de vid Betänk, fogade reservationer. Hr Hjerta, Lars:
YVär nåd. resol. pä Carlskrona stads magistrats und. meni., laren J redan hafva inhemtat, huruledes Wi i nåder godt funnit att tillägga staden i tolag 1 proc. af inkommande lillarbetade samt utgående rå-varor, men ,} proc. af inkommande rå-varor och utgående tillarbetade eller fabricerade varor; och emedan Wär nåd. vilja är, det tolagen på sådant sätt jemväl i de öfrige stapelstäderne i Riket inrättas; fördenskull är härmed YVär nåd. befallning, att J tolagen derefter rättar, såväl i Stockholm sora annorstädes”. Häraf synes, att saken icke är af previlegii natur, ulan beroende ensamt af Konungens beslut, och man kan anse, att allt hvad som varit i detta hänseende stadgadt 9 H. 7 50 Den 2 April e. m. före 1717, blifvit genom förenämnde skrifvelse upphäfdt, och hvad som ägt rum efter 1717 kan jag åtminstone icke anse vara af privilegii natur. Hufvudfrågan, hvarpå jag tror att BorgareSt. grundat sitt afslag, är således förfallen, och de skäl, som Utsk. anför, anser jag vara af alldeles ingen kraft eller betydenhet. Vore här fråga om alt minska slädernes rätt lill tolag, eller göra någon inskränkning i deras inkomst, sä skulle jag motsätta mig sådant, dä förmånen innehades i följd af lagliga beslut och kungjorde författningar, som icke kunna sägas vara orättvisa; men dä Konungen föreslår alt gifva städerna det högsta belopp af deras hittills erhållna tolag, kan jag ej linna det vara skäl alt motsätta sig en sådan förändring. Ehuru jag förmodar alt blifva bemött med det svar, alt tvä
Jag har hört och erfarit, huru man t. ex. i Hanover och Sachsen prisat sig lycklig derföre att man i lid afböjt de stormar, som kunnat upväxa ur i samhällsskicket befintliga missförhållanden, under det man i andra Stater, t. ex. Preussen, Den 6 Augusti. 155 djupt beklagat alt man, trotsigt förlitande sig på håfdvunna rättigheter och insöfvande sig i en olycklig säkerhet, motsatt sig de billiga reformer som äskats, hvarföre man ock en dag funnit sig utan ersättning beröfvad de rättigheter, på hvilkas okränkbarhet man litat. Detta till svar på Gr. Mörners yttrande om del föreslagna våldförandet af eganderätten. Samma värde talare har äfven påstått att en fullkomligt med rättvisan öfverensstämmande grund för en dylik skaltejemknings genomförande icke kan upletas. Jag har tagit kännedom om och jag kan visa den välde ledamoten de hufvudgrunder hvilka man i andra länder vid en sådan reform följt. Dessa grunder äro enkla och förträffligt utarbetade samt i flera Stater fullständigt införda. Jag har äfven tagit kännedom om den lag, som vid 1849 års revolution beröfvade Preussiska monarkiens Adel den säterifrihet som åtföljde deras gods. Jag har förvånat mig öfver orättvisan i denna lag och jag har frågat flera godsegare: ”hur är det möjligt att en sådan lag kunnat stiftas?” De hafva svarat: ”ve oss, att icke den förändring i jordens beskattning, som för några år sedan blef genomförd i Sachsen, äfven här blifvit vidtagen”. Jag har frågat några ledamöter af den församling, som stiftade denna lag: ”huru håfven J kunnat deltaga i en sådan orättvisa?” De hafva svarat: ”Revolutionen tvingade oss dertill”. Jag frågar Eder, Mine Hrr, bör man stämpla de personer såsom socialister och anarkister, hvilka förorda vidtagandet af sådana anstalter, hvilka i tid skulle förekomma utbrytandet af den storm, som eljest tilläfventyrs skulle komma att drabba oss och på hvars verkningar vi hafva så nära och så afskräckande exempel.