Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf funno Utskotten sig böra afstyrka bifall till det väckta förslaget. Då berörde betänkande blef af Irenne Riks-Slånd godkändt, och några skäl nu icke blifvit anförde, som föranledt Utskotten att frångå den åsigt i della ämne, som äro i samma betänkande uttalade, så lä Utskotten, jemte meddelande af den upplysning, att, utom det förbud för mensal-hemmans försäljande till skatte, som innehålles i ofvanberörde Kongl. Förordning den 19 September 1723, det blifvit genom Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 23 December 1747, föreskrifvet alt då, lill skatte försålde preste-stomar och mensalier, säljas utom börd, de må af kyrkorne eller församlingarne åter inlösas och af presterskapet sedermera oqvaldL nyttjas, att skatteköp å annexoch mensal-hemman i Skåne och Halland ovillkorligen, och i Bohus Län villkorligen, eller derest besittnings-rätten före år 1810 tillkommit genom kyrkoherdens städsmål eller antagnings-bref, blifvit förbjudne medelst Kongl. Brefven den 22 April och den 22 Maj 1819, samt att, enligt hvad Kongl. Brefvet af den 4 Maj 1833 stadgar, annexoch mensal-hemman inom Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, med undantag af enkesäten och de hemman, som kyrkoherde, capellan eller klockare vanligen brukade, borde bortarrenderas på 30 års tid, äfvensom Consistorierna ega, att efter vederbörlig pröfning, stadfästa eller afslå de gjorda arrende-anbuden, —- vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motion, ej mätte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 13 Maj 1845. 4 Statssamt Allm. Be sv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, S:o i 24. Alik. till Exp.-Ulsk. den 13 Maj, kl. G e. m. Utlåtande, i anledning af föreslagna förändringar i sältet för marke gängs-taxornas uppgörande och profan/ide.
Endast för vinnande af dessa hade ett byggnadssätt af den solida beskaffenhet som blifvit använd varit nödvändigt, äfven om icke våra klimatiska och andra förhållanden, dem jag ofvan vidrört, fordrat detsamma. Rikets Ständer yttra vidare i den underdåniga skrifvelse!), att 'ehuru Rikets Ständer funnit en undersökning för utrönande huruvida den för arbetena ä Statens vestra och södra stambanor beräknade kostnaden kunde nedsättas genom större eller mindre förändringar i det antagna och hittills följda byggnadssystemet för Statens jernvägar och en för sådant ändamål erforderlig granskning af grunderna för byggnadssättet ej kunna eller böra ega rum i fråga om fullföljandet af byggnadsarbetena å nämnda, redan påbegynta banor, hafva Rikets Ständer likväl ej förbisett, alt den väckta frågan om beredande af den största möjliga besparing i de utgifter, hvilka för jernvägars anläggning och drift samt underhåll erfordras, utgör, med hänseende till byggnadssättets bestämmande och trafikens första ordnande vid framtida jern vägs företag samt reglering af trafik-anstalterne ä de redan beslutade och under byggnad varande statsbanorna, en angelägenhet af den vigt för landets ekonomiska välstånd, att densamma utan tvifvel förljenar och fordrar att särskildt uppmärksammas.” Om man tager i betraktande de järnvägslinjer, som ännu kunna ifrågakomma tili utförande pä Statens bekostnad och som redan utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, nemligen östra, norra och nordvestra stambanorna, och hvilka torde kunna räknas till de "framtida jernvägsförelag’’ Rikets Ständer i här ofvan citerade del af den underdäniga skrifvelsen antydt, så blir den frågan lätt besvarad, huruvida skäl förefinnas, att för dessa nya linier begagna ett annat, mindre kostsamt, men med det redan använda mindre öfverensstämmande byggnadssystem.
Besvär öfver förment lagstridighet vid valen må anföras å första sammanträdesdagen af nästpåföljande Landskaps-ting, som målet, med undantag för det i nästa §. stadgade fall, slutligen afgör. §. a3. Skulle, vid nytt tillsättande af något Landskapstings Ledamö ter, besvär hafva blifvit anförde emot valen för mer än halfva deras antal, vare de återstående skyldige att genast insända alia besvärshandlingarue till Högsta Domstolen, som målet med största skyndsamhet afgöra bör. Bil. till Constitulions-Utslottets Memorial, 1V:o 58. Morn. 2. Den, eller de valde, fortfare alltid i befattningen, tilldess målet afgjordt är. §. i!\. Antalet af Landskapslings-ledamöter för hvarje dist rict, samlingsorten, tidsbestämmelser för de här nedan omtalade lagtima sammanträden, val-districlens gränsor och valförrättningsorter, tidsbestämmelser för valen till Riksdagsmän, i förhållande till den dag, då Riksdagen hörjås, äfvensom serskilde i öfrigt erforderlige föreskrifter för valen utöfver hvad denna Grundlag stadgar, bestämmas i landskapens Val-staclgar. §. 25. Dessa Val-stadgar höra, för att ega gällande kraft, ursprungligen vara på samma Riksdag, som denna Grundlag, af Konung och Rikets Ständer antagne, och kunna sedan ej annorlunda ändras, än på sätt §§. 3o och 6i föreskrifva. Den ändring, som i följd af §. 9 sker, är dock härifrån undantagen. §. 26. Nytt val af Lnndskapstings-ledamöter sker all Lid efter slutad Riksdag, och befattningen fortfar till slutet af nästa Riksdag. Dör någon under tiden, eller upphör uppdraget, enligt §. 7, eller afgår någon, med stöd af §. 8, eller blifver till Riksförsamlingens Ledamot vald, och har till Riksdagsort afrest, varde hans plats för återstående tid fylld, antingen genom nytt val, eller genom förut vald efterträdare, allt efter sota hvarje Landskaps Val-stadgar föreskrifva. §. 27. Landskapstings
Och om Malmö Disconts Förvaltning i synnerhet skall vara skulden till nu varande penningeoreda, så kan jag, om man ändtligen vill hafva någon att skylla på, ge anvisning på Banco-Utskottet vid sistledne Riksdag, hvilket redan då kände en stor del af de sedan uppenbarade missbruk, men öfverlemnade, som orden i Dess Betänkande till Plena lydde, ”Rättelsen af hvad hittills, i Styrelsen möjeligen kan hafvaj manquerat, åt hvad Discont - Directionen kunde sjelfmant inse." Man skulle äfven kunna, om de ej grundat sitt beslut på Banco-Utskottets Betänkande, skylla på de två Riks-Stånden, som, ej i likstämmighet med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, änhöllo hos Konungen om undersökning, hvilken hade förekommit vida större olyckor, än Directionens åtal, som Banco-Utskottet vid sista Riksdag, tycktes villja förebygga. Måtte de misstag som begås vid en Riksdag, lända till varning vid de påföljande. Den a 3 December. Jag tror derföre icke, att skulden till Discont-oredan ligger deri , att Discqnt-Verken e| blifvit stäide i beroende af Styrande Makten. Det är sant, Riksens Ständer hafva sjelfva inrättat Di$cprt£erne. Men det var till en början på Styrande Maktens egen Proposition, åtminstone yid Riksdagen 1800. Innan qärnnde Riksdag nedsattes Riksgälds-Mynfets Credit derigenom , att fiongngen bandade sig i Cantoirets för-s Vältning, qch detta på Konungens Proposition , \ Caffeoch Jernhandel. Det var ej Riksens Ständer, som införde Mynt-tecknen , 1776 ärsi jBanqueroute, de så kallade Fahnehjelmare och Långråckarne år 1^89 ) och det var Konungen Sjelf, sorp föreslog 4800 års cbimerjqva Realisation. Här gifve? utom dess orsaker till fattigdom och brist, sorn ej bero af Regeringens åt, gärder. Lagarne hafya ingen gräns satt förde skadefige följder af den ännu i flera
Denna inspärrning fortfor länge. I ett bref, skrifvet i begynnelsen af Maj, förtäljde han sig vara, icke egentligt sjuk, men tvungen att hålla sig inne på sin kammare och stundom vid sängen. Brefvets både stil och korthet vittnade dock nogsamt om en matt hand. Också följdes detta sjukdomsanfall af en derefter oafbruten aftyning, som sakta, men ohämmeligt, upplöste hans jordiska tillvarelse. Förebud dertill var ock en öfver hans inre lif sig bredande skymning, öfver hvilken på samma gång allt enklare, renare, högre uppklarnade ljuset af ett himmelskt hopp. Gud ske lof!” hördes han yttra: ”om min eviga frälsning tviflar jag icke; huru det går med den timliga, derom är jag osäker.” – ”Jag känner,” sade han en annan gång, ”att många blommor fallit af mitt väsen. Jag blir, om jag med lifvet kommer utur denna krisis, mera fattig; gifve Gud, att jag äfven måtte bli mera ren!” – Under dessa veckor tillkallades först en berömd Romersk läkare; sedan sköttes han af en Skotte, Doktor Kissock, med ömt sorgfällig omvård. Denne, i allmänhet mer än tviflare på italienska resors nytta för bröstsjuklingar, och föga troende på möjligheten af Kjellanders räddning, tillstyrkte honom likväl att för sommaren utbyta Rom mot det högländta Siena, såsom ägande ett för honom sundare klimat, samt att för nästa vinter kora Pisa till vistelseort. Kort före detta sjukdoms-utbrott hade man hos honom förmärkt ett tillstånd af underbar ljusning, hvari han, under tårar, högljudt prisade Gud att banden voro lossnade, att utsigten nu var öppnad åt en ny och snart kommande friskare verld; hvarvid han – såsom ofta i sådana stunder – uttryckte sin känsla deraf i improviserade verser. Betydelsen af denna aning blef snart afslöjad. – I den mån, som ökad matthet gjorde egen läsning mödosam, nödgades han anlita vännens biträde såsom föreläsare. De sista skrifter, ur hvilka han genom sådan tillhjelp hämtade näring, voro Eddorna, Shakspeare, Bibeln; slutligen nästan blott den sistnämnda ensam.
Sedan, till följd häraf, ofvannämnde byggnader och fiske-inrättningar blifvit ånyo uppförde och iståndsatte, derå besigtning förrättats den 21* Augusti 1843, hafva, under Februari och Mars månader nästlidet år, storm och isdref återigen så skadat de samma, att, enligt hvad, vid en af Kronofogden i orten med Nämndemäns biträde derå hållen syn blifvit utrönt, kostnaden för deras iståndsältande uppgår till 3,670 r:dr banko; af hvilken anledning Arrendatorn, uti en till Kammar-Kollegium ingifven skrift, som derefter, åtföljd af vederbörande Kronofogdes och Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i länet infordrade yttranden, jemte en utaf Kronofogden, till följd af Kammar-Kollegii föreskrift, öfver berörde lägenheter upprättad beskrifning, blifvit af bemälde Kollegium till Kongl. Maj:t i underdånighet insänd, anhållit, att då de uppoffringar, sökanden å ifrågavarande arrendelägenhe Bih. lill R. St.
%Kanhända han ljög den der qvastmannen, som påstod, att han kört förbi tio lass vid Andrarums kyrka. Lundström reste sig upp, skuggade, med handen * för ögonen. Öde och tomt så långt blicken kunde nå! Sedan han stått der en liten stund, kröp han åter • in under häcken. Solen, éom fann en öpjpning mellan grename, lät några glödande strålar sila sig genom Lundströrps sön-driga hattkulle. Puh, så det brände på hans kala hjessa! Den starka värmen, vattnets sqvalpande i ån och den enformiga drillen af en fågel, som satt och gungade i häcken, verkade som sömnpulver. Ögonlocken, hvilka han hela morgonen endast med största ansträngning mäktat hålla uppe, slötos, hufvudet sjönk ner mot bröstet, och snart blefvo hans snarkningar så bullrande att den lilla fågeln helt förskräckt flög undan. Qvastmannen hade inte narrats. Inhöljd i ett moln af dam närmade sig allt mer och mer en karavan af tjärbönder. Karlame, småvuxna, ' svarthåriga, gulhyade med mörka, mandelformiga ögon, låga pannor, platta näsor, tunna läppar och utstående kindknotor, gingo bredvid lassen, släpande benen efter sig och låtande tömmame hänga slapt i händerna, som tjäran brunbetsat. För de tre främsta vagname gingo hästar — i enspänning — små svajryggiga djur, hvilka voro så magra, att man kunde räkna refbenen på dem. De lurfviga hufvudena nästan vidrörde marken. De sju öfriga vagname drogos af oxar, hvilka tycktes okänsliga för piskrappen och döfva för tillropen, ty de kommo knapt ur fläcken. Uppe på lassen sutto q vinnorna, hvilka voro af samma mongol typ som männen.När den första hästens hofvar dånade mot bron, yaknade Lundström ur sin ljufva slummer. Qvick som en orm slank han ut ur häcken och nådde med ett par långa skutt den första vagnen. Dei^ karlen, som gick der bredvid, var snyggare • klädd än de andra, och hans utseende vida fördelaktigare.
N:o 6q, i anleda, af erhållna återremisser å IJtsk:ns utlåt. N;o 4i blef utlåt. N:o 69 ånyo lagdt på bordet af Hn:ne. R os e n b I a d, Bernin, och von Hartmansdorff, A 11 g. Bifölls, efter förnyad föredragning, Statsoch BancoTJ t sk: ns den 2'ä sisth Nov. på bordet lagda Utlåt. N:o 70, i anleda, af erhållna återremisser å Statsoch BancoUtskrns utlåt. Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 2$ sisth Nov. på bordet lagda betänk. N:o 12.4, i anledn. af motion om en underd. anmälan hos K. M. med afseende å den närvar, ofullständiga sammansättningen af K. M:s Statsråd. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. föreslagit, ansåg Hr Ribbings motion böra förfalla. Ropades ja. Till pröfning föietogs Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 25 sisth Nov. på bordet lagda Utlåt. N:o I2Ö, i anledn. af återremissen af betänk. N:o 83, ang:de K. theaterns indragning och utarrendering till enskilda, samt om rättighet för enskilda att anlägga theatrar i hufvudstaden, m. m. R. o. Ad. ansåg detta mål böra punktvis pröfvas, hvarvid Den 4 December e. m. i45 vid betänk. N:o 83 skulle tjena till grund för föredragningen. i:sta punkten, innehållande tillstyrkan alt förslaget om den K. Theaterns indragning och ularrendering åt enskilda personer måtte förfalla, bifölls. atilia punkten, innehållande tillstyrkan om inrättande af enskilda theatrar i liufvudstaden. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
— Man har vidare emot straffärterne anmärkt, alt de upplaga endast ett slag af fängelse; att alla frihetsstraffen äro af samma art med blott skillnad i afseende på tidslängden; och man har ansett, det indelningen i tukthus och fängelsestraff vore lämpligare. Delta är en åsigt, som Lagcomiteen också har hyllat, så att det är först Lagberedningen, som framställt förslaget sådant det nu förefinnes. Orsaken härtill är, alt man i sjelfva verket icke funnit skäl alt hafva olika benämningar på straff, hvilka dock skulle komma att verkställas pä enahanda sätt. Man säger väl, att det vore nyttigt, att den gröfre förbrytaren, derigenom att han blifver betecknad med att hafva undergått sitt straff å tukthus, skiljes från den lägre förbrytaren, som undergått sitt straff' i länsfängelset; och detta kan hafva sina skäl för sig. Men Utsk. har upptagit denna fråga och besvarat den, såsom mig synes, på det rätta sättet, idet att Ulsk. erinrat derom, att hela systemet går ut på att låta straffet ensamt utgöra brottslingens försoning, så att han, i samma stund han utstått sitt straff, icke vidare bör hafva några brännmärkande kännetecken på sig, som kunna skilja honom från samhällets öfrige medlemmar, och hvilka, derigenom ali de göra det för honom svårt att på ärligt sätt försörja sig, kunna blifva för honom en drilfjeder att ånyo beträda brottets bana. Dessutom, när sjelfva straffen, såsom jag 208 Den 28 April. nyss nämnt, tili sin inre beskaffenhet blifva alldeles enahanda, d. v. s. när allt frihetsstraff skall bestå i ensam hetsfängelse med arbete, finnes intet skäl, hvarför man skulle kalla det ena för tukthusstraff, och det andra för fängelse-straff.
Jag hemställer derföre, at Ridderskapet och Adeln fränsäger sig rättigheten, at med andras uteslutande besitta Säterier, emot det förbehåll, at det mätte wara hwarje Swensk inbyggare af bwiken cla88 medborgare han wara ma, obehindradt, at förwärfwa fast egendom och jord inom Swcriges Rike, af bwad natur som hälst, och ätnjuta densamma tilbörige förmäner, emot upfyllande af dermed förknippade skyldigheter. Om detta anförande winner Ridderskapets och Adelns bifall, fordras samtelige Riks-Ständens instämmande deruti samt Konungens höga 8-lnction. Ty i samma ordning 1'tjvile!;ier tilkomma t samma ordning mäste de gä tilbaka. lk,. Begärdes pa bordet. Herr 223 Den 23 Maj. Herr ^Lmm»,r8köi6, I^orenro, yttrade sig til alla delar instämma i detta Friherre lannerkeims yttrande. Under läsningen af detta victamen hade blifwit anmäld och emottagen en vsyut-irion ifrän det Wällofl. Borgare Ständet, anförd af Riksdagsmannen ifrän Arebro, Herr LominLicc Rädet ^row8, som förmälte, at Borgare-Ständet ej funnit sig kunna bifalla Präste-Ständets Yic>y08itl0n om en Inslructioii förStats-Utskottet, emedan detta Utskott icke syntes BorgareStändet wara af den beskaffenhet, at någon insu-ucUon för detsamma torde behöfwa äga rum. Sedermera uplästes följande Utdrag af krotocoU^t hällit i det HogwördigaPräste-StÄrdet d.2ZMaji8v9. I frägan om Penninge-förffott til Rikets Forswar, instämmer Präste Ständet i Högloft.
Utskottet har i ändamål att åstadkomma ökade Stals-inkotnsler för - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 12. 83 höjt import-tullen pu åtskilliga colonial-varor, nemligen Tobak, Caffe och Socker. Dessa varor äro nu mera ett verkligt behof för Svenska allmänheten så vill för den fattiga som för den rika; hvarföre jag icke kan anse det billigt att genom förhöjd Lull fördyra sådana varor. Monicke nog härmed; Sv erige liar nu kanske sin betydligaste byteshandel, åtminstone sin större frakthandel med Nordoch Syd-Amerika, från hvilka länder hufvudsakligen dessa produeter till Sverige inkomma, hvilket jag anser böra blifva en ökad anledning alt icke genomorimlig tull försvåra importen från nämnde länder, och derigenom föranleda reciprocitet och afbrytande af för oss fördelaktiga communicationer. Fortfarande inskränkning för vissa städer att få importera ull af alla slag, synes mig vara stridande mot all rättsprincip; ty hvarje stapelstad borde väl hafva rättigheter motsvarande skyldigheter, man tror att tullbehandlingen icke kan förrättas så accurat uti en mindre som uti en större stad. Jag eger härutinnan ej så obetydlig erfarenhet, och vågar försäkra, att jag aldrig förmärkt tullbehandling ske mindre accurat i de mindre än i de större stiider.
Beträffande Actierne i Södertelje Canal och uti Trollhätte Canaloch Slussverk, så finner Utskottet lämpligt tillstyrka, att de samma, genom Hrr Full - Betänk anden, N:o 96. 43 mäktiges föranstaltande, å Stockholms Stads AuctionsKammare försäljas. Om R. H. St:r bifalla hvad Utskottet hemställt, kommer meranämnde Rubrik att uti i83o års Räkenskaper hel och hållen försvinna. 2:0 Under Rubrik: Contant Bidrag till Krigsskulders afbördande eller återstod på Krigsskuld-liquiden balanceras, den 1 Januari 1829, bland Tillgångarne en Summa af 72,000 R:dr; och hvarmed är sådant förhållande: Vid i8i5 års Riksdag anordnades på R:g:sGontoiret till KrigsSkulders godtgörande ett förskott af 900,000 R:dr i Creditsedlar, svarande mot 600,000 R:dr i B:comynt. — Till ersättning beräknades utaf Bevil Iningen 66,000 R:dr årligen, äfvensom, ifrån och med år 1816, R:g:sContoiret skulle ega, att hvarje år uti Liquid med K. StatsContoiret godtgöra sig 36,i68R:dr34 sk. 9 r:st. B:co, såsom ränta å f. d. K. Famillens förmögenhet. Den sistnämnda Summan har icke för något år kommit Contoiret till godo, enär det för StatsVerkets debitering stadgade villkor, nemi. att f. d. K. Famillens förmögenhet skulle vara liquiderad, icke inträffat förr än R. H. St:r på annat sätt om berörde räntebesparing förordnat.
Vid föredragningen af detta ärende tili Remiss, hafva nedannämnde det Vällofl. Ståndets Ledamöter till protocollet anfört: Bcsv. och Öecon. Ut sk. i :o Herr Leffler: att första delen af Herr Valleijs Motion innefattade en framställning, som mera enskildt rörde Gefle Stad, och borde, i talarens tanka, kunna efter föregången underdånig ansökning bifallas. Hvad åter den senare angick, eller frågan om ökad tjenstårs beräkning för Lärarne vid Lqncaster-Scholorne i allmänhet inom Riket, förenade sig Herr Leffler med Motionairen, i afseende på sådane i Götheborg inrättade Läro-anstalter; a:o Herr Villberg: att, i hans tanka, lämpligast vore, om Herr Valleijs Motion förändrades så, att den endast omfattade ökad tjenstårs-beräkning för Lärare vid Lancaster-Scholor i allmänhet; samt 3:o Herr Montan: att han tillstyrkte remiss å memorialet, med den syftning, att Prestman, med försäkran om högre tjenstårs-beräkning, må kunna kallas till Lärare vid alla Vexel-undervisnings-scholor för minst 75 barn. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad först beträffar den i ofvanberörde måtto föreslagna beräkningen af dubbla tjenstår; så får Utskottet vördsamt förklara sin öfvertygelse vara, att en sådan beräkning, till Skol-Lärares förmon, bar varit menlig både för Läro-verken och 52 Besv. och Oecon. Utsh. församlingarne. Det har icke sällan inträffat, att unga män, lockade af utsigten tili en hastigare fortkomst, hafva, ehuru skicklige och duglige för öfrigt, dock utan fallenhet eller lust för Schol-undervisning, icke destomindre sökt denna genväg till befordran. Enär nu den undervisning desse gifvit således endast varit ett medel, att erhålla förmon liga Prest-lägenheter, så har man icke kunnat vänta, att den skolat annorlunda, än såsom bisak, behandlas, eller med serdeles nytta för Läroverken idkas.
Majit cch Sveriges Krona och häfver förverkat alla dess undersåt ”liga rättigheter och friheter här uti Riket; börande allt, hvad en sådan ”rymmare här uti arf skulle kunna tillfalla, vara förbrutit till Coopvaei’- ’’d*e-Sjömanshuset, utan att någon af rymmarnes antingen samarfva eller ”närmaste arfvinge derpå något åtal skall kunna göra;’' 3 mom. ”att Svensk invånare ej må, vid tjenstens förlust och att ”blifva ansedd som en otrogen tjenare, värfva för främmande Herrskap el*’ler lill detsamma skänka, öfverlåta eller utur riket practisera något ”manskap. Gör det främmande undersåte, miste han det antagne manska"pet och plikte 200 daler S:mt för det han brutit detta förbud, och 200 ”daler samma mynt för hvar karl, han värfvat. Den, som lockar och öf”vertalar någon afRikets undersåtare alt gå utur riket eller träda i främjande tjenst, straffes efter omständigheterne, antingen med ansenliga pen''ninge-böter, eller svår kroppsplikt, eller ock till lifvet; äfvensom att den, ”hvilken utan tillstånd begifver sig utur Riket, eller träder i främmande Bih. till R■ St. Prot. 7 Sami. a Afd. 5 Haft. 3 i8 Lagsamt Allm. Qesv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande j N:o 16. ”tjenst slyall, sedan lian blifvit hitförd, undergå det straff, som för rymma-* ”re i Krigsoch Sjö-Artiklarne stadgadt är;’ 4 Morn. ”att handtverksoch tjenstefolk icke må begifva sig utur ”riket, utan vederbörandes pass, och skulle den resande icke inom två eller ”högst tre ar återkomma, skall han, om ej laga förfall visas, hafva förlorat all arfsrätt här i riket.
Blifver deremot nu fråga om Hr Cederschjölds förslag, att det hvilande Grundlags-förslaget i ämnet måtte företagas, så får jag förklara, att jag anser det vara af vigt att förkasta den föreslagna förändringen, helst det icke är genom de personer, som höra våra öfverläggningar, som Ståndet har någon garanti för discussionernes riktiga uppfattande. Desse kunna vara tillstädes, för att höra hvad som sker; men det är osäkert, huruvida de äro sinnade att genom trycket offentliggöra discussionen, hvarom Allmänheten således lätt kan blifva i okunnighet. Läktaren har visserligen platser, som kunna begagnas af Publicister; men om de icke komma hit, så finnes ingen garanti för våra förhandlingars tryckning, då likväl Ståndet och Nationen hafva rättighet att fordra, att hvad som beslutes icke sker i hemlighet och icke undanhålles någon, som vill och kan Den 4 Februarii f. m. granska det, utan kommer i fullständigt skick till så väl Allmänheten som öfriga Ståndens kunskap. Det är icke genom sammandrag en sådan kunskap' kan erhållas, och den kostnad, som till tryckningen åtgår, stannar dessutom inom Handtverkare-Classen, som bidrager till Stats-utgifterne, och går icke till Utländningen. Garantien emot olagligheter eller omedborgerliga beslut finnes endast i säkerheten, att ingenting undanhålles Allmänheten. Jag afstyvker således helt och hållet det på bordet hvilande förslaget till den grundlagsförändring, Hr Cederschjöld omnämnt, och hemställer till H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad., om icke samtliga på bordet hvilande Grundlags-frågor böra till afgörande företagas efter en utarbetning af Constit.-Utskottet. Gr. Cronhjelm: