Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå underdånig framställning om de stora förmåner för byggnadsarbetenas fortgång vid Carlsborgs Fästning samt de betydliga besparingar för Stats-Verket, som skulle uppstå genom inköp för Kronans räkning af det vid sjön Wettern, på Westerlösa Häradshöfdinge-boställes ägor belägna, till Götha Kanal-Bolags Direktion upplåtna Borghamns kalkstensbrott, har Kongl. Maj:t, uti nådig skrifvelse den 30 Mars 1841, uppdragit åt Chefen för Ingeniör-Corpsen att med KanalBolagets Styrelse derom öppna underhandling; hvarefter och sedan Bolaget erbjudit sig att1, emot en köpeskilling af 16,666 R:dr 32 sk., dera! 15,000 R:dr för sjelfva lägenheten med byggnader samt 1,666 R:dr 32 sk. för åtskilliga vid stenbrånet befintliga instrumentalier, Borghamn med tillhörigheter tili Kronan försälja, Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, den 28 Maj 1842 i nåder förklarat, att enär de kostnader, hvilka erfordrades för fullbordandet af Carlsborgs fästningsbyggnad ansetts kunna genom inköp af kalkstensbrottet minskas med 177,916 R:dr 32 sk. Banko, samt den af Bolaget fordrade köpeskillingen vore, redan inom de sex första åren, Stats-Verket ersatt blott genom skillnaden i 94 — den kostnad, hvartill de från Kronans egen mark brutna qvantiteter kalksten erhöllos, och det pris, som derför, i motsatt fall, måste till enskild person betalas, Kongl. Maj:t fann köpet böra på stadgade villkor och med vissa lämpade betalningsterminer för köpeskillingens erläggande afslutas.
Säljare och köpare hafva tvärtom vid alla andra köp rätt att sjelfve bestämma sitt pris och dervid förblifva; och ehuru detta icke kan medgifvas vid en expropria tion för det allmänna, kan det likväl icke anses obilligt att åtminstone säljarens mening får ega något inflytande på prisets bestämmande. Hos en ständig Nämnd, utsedd lill exempel af Landstingen för ett helt län, kunde hvad som vunnes i opar - 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 34. tiskhet någongång måhända komma ali förloras i sakkunskap. Samma personer Liefve nemligen då utsedda alt bedöma alla slags expropriationsfrågor, ehuru samma sakkunskap icke erfordras för att värdera olikartade föremål, till exempel ett hus i stad och en skogsmark o. s. v. I betraktande af sällsyntheten af expropriationer i de liesta orter af vårt land, synes det icke heller rätt lämpligt, att Landstingen oupphörligen skulle utse fulltaliga Nämnder, som måhända endast med liera års mellanskof komme att sammanträda., På tillstyrkande af Stats-Rådets samtlige ledamöter beslöt Kongl. Maj:t att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer atlåtas. Ex protocollo G. W. Westberg. STOCKHOLM, tryckt hos J. & A. Kongl. Maj-.ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Nov. 1865, kl. 6 e. m. Kongl. Majlis Nådiga Proposition till Pikets Ständer, om antagande af en författning angående arfsrätt för oäkta barn; Gifven Stockholms Slott den 51 Oktober 1865. Uti underdånig skrifvelse den 6 December 1(163 hade Rikets Ständer framställt förslag lill förordning angående rätt för oäkta barn att laga ari' efter sin moder. Kongl. Majit, som, i följd af de mot Rikets Ständers förslag gjorda anmärkningar, funnit
Han gjorde inga uppfinningar mer, ty sedan han skulle sköta fjädrar och hjul på allvar, var det ingenting roligt med dem längre. Han förälskade sig ej, ty han kunde ej bli intresserad af arbetarkvarterets kvinnor, sedan han lärt känna småstadens skönheter. Han hade inga råttor, inga ekorrar, alls intet att leka med. Han hade inte tid, han förstod att sådant bara var onyttigt, och han tänkte med förfäran på den tid, då han ännu slogs med gatpojkar. Petter Nord trodde icke, att lifvet kunde vara annat än grått, grått, grått. Petter Nord hade alltid tråkigt, men han var så van därvid, att han ej märkte det själf. Petter Nord var stolt öfver sig själf, därför att han blifvit så dygdig. Han räknade sin upprättelse från den natt, då glädjen svek honom och fru Fasta blef hans ledsagerska och vän. Men hur kunde den dygdige Petter Nord komma till småstaden midt på en arbetsdag, åtföljd af tre sjåare, som voro sluskiga och försupna? Han hade ändå alltid varit en god gosse, den stackars Petter Nord. Och de där tre sjåarna hade han alltid sökt hjälpa, så godt han kunnat, fastän han föraktat dem. Han hade kommit med ved till deras eländiga kyffe, då vintern var som hårdast, och han hade lappat och lagat deras kläder. De där karlarna höllo ihop som bröder, mest därför att de hette Petter alla tre. Det namnet enade dem vida mer, än om de varit födda syskon. Och nu tålde de för detta samma namnets skull, att gossen gjorde dem väntjänster, och när de om kvällarna fått sin »gök» i ordning och intagit bekväma ställningar på trästolarna, undfägnade de honom, som satt och stoppade de storgrinande hålen på deras strumpor, med galghumor och äfventyrliga lögner. Det tyckte Petter Nord om, fast han ej ville erkänna det. De där karlarna voro nu för honom nära nog detsamma som råttorna varit förr i världen. Nu hände sig, att dessa sjåare fingo höra en del skvaller från småstaden. Och efter sex års förlopp bragte de till Petter Nord underrättelse om att Halfvorson lagt ut femtikronan för honom för att göra honom omöjlig som vittne.
Anledningen till denna rapsodi och till i början omnämnda stora samtal, måste hämtas långt bort ifrån – för att ej gå längre, så låt oss stadna vid det Postskriptum i mitt förra bref, jag icke ämnade skrifva. Deri nämndes, om jag rätt mins – Fy hvarföre bruka förställning, jag mins det ju mer än väl! – att Adolf M. anlände hit. Pappa som sjelf mycket tycker om honom, bad honom på Svenslund aldrig fara förbi Ekholmen, men när nu den unga Mannen just på Pappas ord ej for förbi, utan verkligen kom dit upp, tillskrefs detta ej Pappas bjudning utan en annan orsak. Den gången var Pappa ej så qvick som vanligt, men också får medgifvas, pour trancher le mot, att Adolf i somras hos af Ls (jag hoppas du märker jag aldrig förgäter afvet) nästan mera talade med mig än med Maria, och nu för tiden rättar man sig mest efter talet, hvilket Pappa just icke annars plägar, men ingen är öfver misstag och den gången var Pappas tur. Adolf blir här åtta, fjorton dagar. Angenäma kan jag icke neka att jag fann dem, och lär kanske derunder varit än muntrare än vanligt; detta anförs för att hjelpa dig att förklara Pappas orätta tankar. Jag som visste om Adolfs och Marias kärlek, hvarom jag skaffat mig kunskap dels genom mina ögon, dels i Södra Lunden, dels medelst ett konstrikt nät af frågor, (Åh Maria är ej så svår att fånga som du) och i följd häraf anseende Adolf som förlofvad, ja alldeles nästan som en Bror, tänkte icke på att ej andra visste allt det samma som jag, utan pratade, skrattade, sjöng, spelade, spatserade med honom, ibland i Pappas sällskap, ofta ensam. I sednare fallet kom Maria alltid fram. Adolf kunde icke tiga mot mig – såsom jag förut haft äran säga, kan blott en den konsten, – och det roade mig att höra honom tala om henne. Adolf och Selmas skald äro de enda älskare jag hört tala om kärlek med förföriska ord.
Ehuru gerna jag skulle önska att den i fråga varande förändringen af RiddarhusOidningen kunde vid denna R.ksdag både af Ridderskapet och Adeln antagas och af Kongl. M.ajrt i nader fastställas, för att vid nästföljande Riksdag blifva till, rättelse gällande, tror jag likväl, på sätt flere värde Ledamöter behagat uppisa, dels att Kongl. Maj:ts nådiga sanction ej kan, i anse-nde till Riksdagens slut i öfvermorgon, vid denna Riksdag nu mera erhållas, dels äfven att, om Kongl. Majits sanction således först vid nästa R ksdag Utfaller, den beslutade förändringen ej kan, enligt 521a §:n RiddarhusOrdningen, förr än vid näst derefter följande Riksdag blifva till rättelse gallande. Men oaktadt detta får jag, för min del, vördsamt hemställa om icke, då öfverläggningen i ämnet synes vara fulländad och frågans förmodade ömtålighet ej torde vara tilli äcklig för 23f D'n 7 Augusti, att böra bereda uppskof med pröfning deraf t.II räva Rikslag HögloftR.dderskapet och A'i J . skulle täckas vid de na Riks 'ag, för dess del, företaga fragan t ll afgörande och derutinnm finta sitt beslut. Jag tar likväl torklira att jag , fika med Friherre ffacoh Ceder* strom anser d t vara nödigt -att, l.man Riddersk pet o.;h Adeln slutligen antager den af Hnf 'Rosensköld vackta motion, de §§.r i RiddarhusOrdnuigen, hvilka anga Bänkm -.timen, matte förändras, och en bestämd redaction d-raf uppgöras.
I anledning häraf leder Herr Grefven uppmärksamheten p& den författning, som vid 1800 års Riksdag ansågs nödig till befrämjande af den utaf Riksens Btsv. och Ekott. Utah. Beta/ikauden. *09 Högloft. Ständer för RikSgäldsSedlarna fast» ställda realisationsplan, och hvarigenom allt nyttjande af arbetadt silfver utöfver 10 lods vigt, blifvit förbudetj Och då denna författning, efter några års förlopp, sedan den ut» färdades, upphört att efterlefvas och beifras; samt enär hvarken ändamålet med detta Silfverförbud vidare fordrar dess tillvarelse, eller myckenheten af arbetadt silfver lärer kunna anses som någon Skadlig luxe; hemställer Herr Grefven, att ifrågavarande Förordning må blifva återkallad och upphäfven. Vid granskningea häraf, har Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:ts Nådiga förbud, a£ den 2 Augusti 1800, emot bruk och nyttjande af öfverflödigt silfver, haft för ändamål, att vid den föi-mögenhetsafgift, som Riksens Ständer vid nämnde Ers Riksdag åtogo sig till Creditsedlarnes inlösen och realiserande, bereda tillgång för Riksens Ständers Rank på behöfligt silfver vid den tiilstundande realisationen. Utskottet anser ej här vara stället att ingå i någon undersökning, huruvida öfverlemnandet af silfver till Banken, som var en fri och på egen vilja beroende handling, då bordt igenom, ehuru endast indirecta tvångsmedel befrämjas; men hvad angår sjelfva hufvudfrågan, huruvida förbudet emot nyttjande af större siifverpjeser bör1 fortfara, oaktadt hufvudsakliga. ändamålet med förordnigens utfärdande nu mera lärer hafva upphört; så får Utskottet härvid förklara, att Utskottet anser ett sådant fortfarand® 1I6 Besv. ock Ekon. Utsk.
Den 19 Augusti. 21 Så snart någon fånge, sorn nmlliaft barn, ankommit, hafva dessa barit blifvit mottagna på Barnhuset, Ifrån Socknarne omkring Stockholm hafva äfven barn intagits, då serdeles ömmande omständigheter dertill föranledt. Just i dessa dagar har från Svartsjö församling blifvit intagne 3:ne Barn, hvilkas föräldrar dött, och som annars skulle förgåtts af elände. Jag tror, att vården af denna Inrättning förtjenar något afseende, och att man ej bör borttaga de inkomster, hvartill densamma äger ostridig rätt. För öfrigt anhåller jag, alt Utskottet behagade, i händelse återremiss beviljas, hvarom jag anhåller, granska ordalydelsen i i3 af Fredi icshamnska FredsTractalen, äfvensom det af Drottning Ghristina år 1637 utfärdade DonationsBref; af hvilka handlingar jag tror ägande-rätten skall befinna^ ostridig. Då administrativa Magten gjort framställning, att denna ersättning skulle utgå, har den administrativa Magten erkänt Barnhusets ägande rätt vara tydlig och klar. För min del anser jag icke rättvist att afskära en Barmherlighetslnrättnings oslridiga rätt utan laglig undersökning. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till återremiss af StåtsUtskottets Utlåtande. Friherre Anckarswärdj Carl Henrik: Jag har från första delfåendet af Utlåtandet funnit, alt åtskilliga omständigheter på - 22 Den 19 Augusti. kallade återremiss deraf, och jag har ytterligare blifvit styrkt i denna mening, genom den siste värde Talarens anförande. Jag har genom Friherre af Nordins citation af i3 §. i FredricshamnsTractaten funnit ett bestämdt bebof för Ständerna, att inhemta närmare kännedom af denna §.
Directionen genom en af stadens skickligaste Byggmästare Evald Thavenius låtit upprätta tvenne approximativa kostnadsförslag härvid bilagde under Litt. C och D, hvaraf upplyses, dels att omläggningen och förstärkningen af de yttre grundmurarne under Riddarhuset blifvit upptagen till en kostnad af 50,923 R:dr 10 sk., dels att omläggning och förstärkning af inre grundmurarne beräknades till en kostnad af 37,40 9 lt:dr 10 sk. allt Banko. Jemte anmälan om dessa särdeles bekymmersamma förhållanden, hvilka, till förekommande af Riddarhusbyggnadens förstöring, göra det alldeles oundvikligt att så fort sorn möjligt företaga omläggning och förstärkning af grunden under hela byggnaden, har Directionen, efter att hafva tagit detta ärende i noggrannaste öfvervägande, ansett sig föranlåten att hos Högloft. Ridd. och Adeln göra följande framställningar nemligen: l:o Att den ifrågavarande ytterst maktpåliggande och till utförandet svåra reparation af grunden under Riddarhuset icke matte, på sätt 20 § i Riddarhus-Directionens instruction föreskrifver, efter kungörelse i tidningarne, utbjudas på entreprenad-auktion till öfvertagande af den sorn stannar lör minsta anbudet, utan att Direetionen måtte tillåtas att, på sätt Directionen kan finna förmånligast och bäst ledande till ändamålet, om reparationen besörja; 2’-o Att arbetet ju förr desto heldre måtte börja på Riddarhusbyggnadens sydvestra del, der undersökning af grunden redan skett, men sedermera successive fördelas på flera år; 3:o Att beträffande anskaffande af erforderliga medel för den vidt omfattande reparationen, hvarför kostnaden i närvarande stund icke kan med något slags visshet till ziffran beräknas hvarken under eller öfver det uppgjorda approximativaförslaget, Högloft. Ridd. och Adeln måtte besluta, hvilka utomordentliga åtgärder som i detta hänseende må kunna finnas erforderliga och lämpliga; men att
Denna ersättning torde icke kunna påräknas till högre belopp, än som genom ofvanberörda Kongl. Bref är bestämd.,, Utskottet, som, lika med Fullmägtige, finner det olämpligt att det af Banken inlösta kopparmynt utaf äldre präglar fortfarande i Banken qvarligger och i Banko■ Utskottets Memorial N:o lii. 19 dess räkenskaper bokföres efter ett högre varde, än som derföre kari erhållas, anser sig fördenskull och med afseende på hvad Fullmägtige i öfrigt anfört, böra, i öfverensstämmelse med hvad äfven af Fullmägtige blifvit föreslaget, hos Rikets Ständer hemställa, att Banko-fullmägtige måtte bemyndigas, dels att låta till Kongl. Myntverket öfverlemna det enligt Kongl. Mynt-ordningen den 9 Maj 1835 och Kongl. Förordningen den 8 December 1848 präglade kopparmynt, som nu finnes i Bankens förråd eller framdeles till Banken ingår, mot den ersättning af Kongl. Myntverket, som uppå vederbörandes underdåniga anmälan kan i nåder varda bestämd, dock icke understigande 225 R:dr för ett skeppund stapelstadsvigt, elier 3,20 centner koppar, dels ock att å Bankens vinstoch förlust-räkning låta afskrifva den förlust, som uppkommer genom skilnaden emellan det sålunda till Myntverket ievererade kopparmyntets bokförda värde och den ersättning, som derför till Banken inflyter. Stockholm den 19 Februari 1866. Stockholm, tryckt hos JL& A. Riis, ssik;. BankoUtskottets Memorial jVs 17. 1 &:o 17. Arik. lill Exp. Utslt. den 6 Mars 1866, kl. 1 e. ro. Memorial, avgående afskrifning af åtskilliga vid Diskontkontoret upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika, lån. Hos Utskottet har Styrelsen öfver Bankens
Barbar, barbar, barbar, förstör mitt ömma hjerta Gör slut uppå mitt lif, och döda denna smärta! Gif åter min Zemire, gif henne mig igen, Mitt lif derföre tag, det offras för min vän! Gif blott etr ögonblick att till mitt hjerta trycka Att kyssa stoftet än; mig unna denna lycka! Låt vid dess sida mig bli lagd i samma graf, O! unna det barbar! tag sedan hvad du gaf! Kysser med häftighet medaillon. Mad. Cheri-babiche Söker att uppresa henne. O! trösta dig du arma, qvalda hjerta, Vi dela ju din sorg och dina plågor! Kanske en högre makt ger henne åter, Man hoppas allt, och tiden lindrar smärtan. Du talte derom nyss, har du der glömt. Mad. Pleureuse. Jag känner detta väl, och erfor genast Att en förändring med mig redan timat, Jag kände ren en hvila i mitt hjerta, Oväntadt lugn vid tanken på Zemire, Men också derför blygdes jag, I Systrar, Ty fyratjugu timmar blott förflöto Sen hon, den ömma, rycktes ur min famn. Jag trodde mig ännu dess minne skyldig, En afskedstår, ett utbrott af min smärta, Ty snart kanske den hel och hållen kalnar. Det är närvaron som skall känslan lifva. Förunderligt går det dock till i verlden, Att glömma fader, moder, älskare, Det går nu lätt, det har jag ofta funnit, Men att Zemire, den ömma, ljufva slita Utur sitt hjertfl, detta trodde jag Ej kunna ske på Sekler; snart det händer. Men ack, I Systrar, nu förstår jag saken, Jag har ej henne glömt, jag henne har Hos mig, och derför svallar icke hjertat, Det njuter lugnt närvarons ögonblick. Kyssar medaillonen med häftighet. Mad. Caresseuse. Men låtom oss, att lindra våra hjertan, Omtala hennes undransvärda dygder, Ty en Zemire ej födes alla dar. Hon sof så ofta vid mitt varma hjerta, Och andades så stilla på min arm. Mad. Chat-amie.
Vid sådant förhållande och då det synes ändamålsenligt, att lönerne så bestämmas, att innehafvarne ega hoppet, alt efter en längre tids tjenstgöring kunna påräkna förbättring i deras löneförmåner, tillstyrker Utskottet, att lönerne för om förmälde 8 Revisions-sekreterare må ökas lill de af Kongl. Maj:t föreslagna belopp, eller för de 2 äldste till 2,800 R:dr, för de 4 följande till 2,600 R:dr och för de 2 yngste till 2,400 R:dr för hvardera, dock med vilkor för åtnjutande af dessa löner, att i desamma inbegripcs hvad i ljuspenningar hittills utgått, att, der spanmål finnes under nuvarande lönen inbegripen, all beräkning deraf upphör, samt att med nämnda embeten annan allmän tjenstebefattning icke får förenas. Beträffande åter den äskade löneförhöjningen för den såsom Byrå-chef vid Justitie-departementets expedition tjenstgörande Revisions-sekreleraren samt dennes öfverflyttning till Justilie-revisions-expeditionens stat, har Utskottet, då bemälde Byrå-chef, med afseende å mängden och beskaffenheten af göromål, ej kan ställas i jemnbredd med ofvannämnde Revisions-sekreterare samt, i följd deraf, den begärda löneförhöjningen Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 67. icke synes böra beviljas eller den ifrågasatta öfverflyltningen ega rum, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till bvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit. 4:o. Af den vid 1840 och 1841 årens riksdag till lönerne å Justitie-revisionsexpeditionens stat lagda förhöjning af 1 R:dr tunnan för derunder då inbegripen spanmäl qvarstår ännu å Riksstaten ett odisponeradt belopp af 37 R:dr; hvadan Utskottet hemställer, att, på sätt å närlagda tabell jemväl iakttagits, berörde post må från Riksstaten få uteslutas. 5:o.
Vinner nej, komma tobaks-stjelkar att fortfarande vidkännas 1 rist lull per skålpund vid utförsel. Trädvaror, Stäfver. Utskottet bade vid den under Trädvaror förekommande rubriken Stäfverj laggoch bottenföreslagit, att, i stället för nuvarande bestämmelser, lydelsen oell tullafgifterne ' måtte blifva följande: Stäfver, Bevillnings-UtskotteU Memorial, N:o 30. 33 Stäfver, Laggoch Botten-: af till och med 34 verktums längd å de förra och 22 verktums längd å de sednare: Tullviirde. Quantitet för Inf.-tull.
Arbetet bör fullbordas till den 1 Oktober 1861, 4,880: 38. 5.250: — \ 1,724: 13. 1,500: — IS Beräknad kostnad i gilladt förslag. och en väglängd a 1 40,890 fot blifver dymedelst förbättrad. Företaget liar emellertid redan blifvit anmäldt till afsyning, och dess godkännande är beroende utaf huruvida några ulan föregången anmälan vidtagna ändringar i planen kunna erhålla gillande 47,918: 17. Skaraborgs län. Omläggningar ä stora landsvägen mellan Bodarne och Hasslerörs gästgifvaregårdar, till undvikande af Skepparliden, Märrsprängan och Bäckaliden. Arbetsplanen godkändes den 11 nästlidne Februari, hvarefter kontrakt biel’ antaget den 19 derpå följde April om företagets utförande och fullbordande inom den 1 Juni 1861. De vägdelar, som konama att förbättras, utgöra i längd tillsammans 3,605 fot 13.775: 82. Elfsborgs län. Omläggning af landsvägen mellan Gullereds och Timmelheds gästgifvaregårdar, norr om de s. k. Knallaliderne. Arbetsplanen erhöll stadfästelse den 27 Mars och kontrakt om företagets utförande antogs den 1 November 1858. Arbetet bör fullbordas inom den 1 Oktober 1861, och en väglängd af 17,308 fot varder derigenom förbättrad 24,920: 7S. Anläggning af ny väg till Norge, ifrån Barkerud inom Torrskogs socken, igenom Nössemarks socken, till Allingemon vid Riksgränsen, derifrån vägen i fortsättning bearbetas till Fredrikshall genom Norska Statsverkets försorg. Arbetsplanen för anläggningen å Svenska sidan erhöll stadfästelse den 27 Mars och kontrakt om verk - Brv ii,jadt,Istats bidrag. 51,650: — 9,000 — 15,350: — 1!) Beräknad kostnad i gilladt förslag. ställandet antogs den 9 Augusti 1858.
Banco, som derigenom tillskyndas Staten, till följd hvaraf Utskotten jemnväl anse sig böra till Riksens Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, om icke underdånig anhållan bör hos Kongl. Maj:t göras, om meranämnde TullBevaknings upphörande. Vidkommande åter frågan om GränseTull-Bevakningen mot Norrige, hafva Utskotten vid dess pröfning kommit i erfarenhet derom, att densamma hittils förnämligast åsyftat vidmagthåilande af Prohibitiv-Författningarne, oell i så måtto varit af behofvet påkallad, som Svenska Tull-stadganderne äro i väsentlig mån, från de i Norrige gällande skil jäktige, och ehuru Utskotten å ena sidan anse Bctänkanden. 89 anse dessa bägge Länders Författningar, genom Riksens Ilöglofl. Ständers bifall, lill de af B e v i 11 n i 11 g s - U t s k 011 e t uppgjorde Förslag om Tull-väsendet, komma i en närmare öfverensstämmelse, likväl beli som å den andra, en mängd oförtullade Articlar, skulle så länge Sveriges och Norriges Tull-Inkomster icke gemensamt uppbäras och proportionaliter fördelas, påföras förstnämnde Rike från det sednare , 0111 Gränse-Tullarne indrogos, oell då dessutom underhållet af den därvid nödiga Betjeningen, torde kunna ske med mindre förlust än tillförene, enär den mängd hitintills såsom förbudne; men genom Lurendrägeri från Norrige inpracticeradc Articlar, l'å emot Tull införas, hemta Utskotten deraf anledning att hemställa, det må Gränse-TullBevakningen mot Norrige bibehållas, så länge båda Staternes Tull-Uppbörd icke sker för gemensam räkning , eller ock bägge Nationernas Tull-För fattningar'ställas i så fullkomlig jemnlikhet, att ingendera kan erhålla någon vinst på den andras bekostnad ; dock med öfverlemnande till Riksens Högloft. Ständers godtfinnande , om ej bos Kongl.