Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter erinran om de brister, som vidlåda den nuvarande arbels-ordningen, bar föredraganden yttrat, att den Expeditions-sekreterarne, enligt instruktionen, åliggande skyldighet att ansvara för expeditionernas uppsättning skulle på det lämpligaste sättet fullgöras derigenom, alt koncepterne, uppsatta af Kanslisterne, blelve för granskning och kontroll öfverlemnade till Expeditions-sekreterarne, genom hvilken anordning desse embetsmän finge mera tid öfrig, än nu, lill uppfyllande af den första och vigligaste pligt, som instruktionen dem ålägger, nemligen alt i mål, som till deni öfverlemnas, uppsätta för föredragningen erforderliga berättelser och sålunda genom ärendenas beredning äfven i väsentlig mån grundl*gga de beslut, hvilkas rätta uppfattning samma embetsmän borde, med den vunna kännedomen om hvarje måls inre art, kunna desto säkrare öfvervaka. Den målens fördelning, som det tillkommer Deparlements-chefen att bestämma, blefve sålunda, om den följdriktigt genomfördes, en inrättning af byråer eller afdelningar, hvilkas chefer Expeditions-sekreterarne skulle vara. Med biträde af hvar sin Kanslist ocb För öfrigt af e. o. tjenstemän, tillhörde det då Afdelnings-cheferne alt handlägga de till afdelningen, enligt bestämda grunder, anvisade ärenden; och skulle genom en dylik permanent arbets-fördelning icke allenast en mera regelmessig förberedande behandling af de vigligare målen vinnas, utan ock en mera sammanhängande historisk kännedom, äfvensom en noggrannare och fullständigare detalj-kunskap om de till hvarje afdelning hörande ärenden derstädes kunna utbildas och vidmakthållas. En annan vinst af arbets-fördelningen vore för öfrigt den, att Expeditions-cbefen, mindre än hittills öfverhopad af besvärsmål och löpande ärenden, kunde lemna Deparlements-chefen ett desto kraftigare biträde vid utarbetandet af större mål, förslag till organisationer och författningar m. m. Eli sådan förändrad arbets-ordning inom de särskilda Kansli-expeditionerna anse Rikets Ständer kunna blifva af väsentlig nytta; och under antagande att densamma, för hvars snara tillvägabringande hinder icke synes möta, kommer att införas, halia Rikets
Hedervärda Bonde-Ståndet har till $ tat Si Utskottets Betänkande,. 91 j:mo Ett Memorial af Riksdags-Fulljnågtigen Anders Nilsson, från Malmohus Lån, sorn anfort, huruledes ofta skall inträffat, att de för nämnde Lån stadgade Markegångs-Taxor blifvit af Kongl. Kamrnar-CoUegium ändrade och så förhöjde, att de deruti upptagne pris icke instämt jncd de i Orten gällande; ock som de skattskyldige derigenom skola fått vidkännas hvarjehanda olägenheter, har Anders Nilsson hemställt, att någon åtgärd kunde vidtagas, hvarigenom Markegången sedan den en gång blifvit bestämd, icke komme att underkastas förändringar, så vida densamma icke af någon Orts Innevånare öfverklagades; och 2:do Ett Anförande af Riksdags-Fullmågtigen Nils. Håkansson, från Kronobergs Lån, hvilken, under framställning af vådan af de olike interessen, som leda de till Markegångens bestämmande utsedde personer, bland hvilka Bonde-Ståndets Ledamöter ensamt åro Räntegifvare, och de öfrige RiksStlodens Fullmågtige antingen Räntetagare, eller och helt och hållet likgiltige, huruvida Markegången år hög eller låg, föreslagit, att Kongl, KammarQollegium måtte föreståndigas, att med mera noggrannhet, ån dittills förmodats hafva skett, granska de från Lånen inkom» Q2 Stats-Utskottets Betänkanden. mande Markegångs-Taxor, samt dervid gora det afseende på Råntegifvarnes anmärkningar, hvartill omståndigheterne kunna föranleda. Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet, som ansett desse Motioner ega det samband sins emellan, att de, på en gång bora behandlas, får, beträffande forst Riksdags-Fullmågtigen Samuel Janssons förslag: att vid hvarje Riksdag måtte bestämmas en oförändrad Markegång för hela Riket, anföra, att Utskottet finner nämnde förslag i verkställigheten medföra betänkliga följder, och kan alltså detsamma icke understödja.
Icke heller någorstädes fast skola för den vanliga undervisningen. Vid sådant förhållande och då denna allmännast meddelas det uppväxande slägtet af föräldrarne sjelfve, nägongång äfven af inom ätskillige kommuner befintlige ambulatoriske Skollärare, kan den visserligen ofullkomliga, men reia Lift tili förhållandet inom andra orter högre bildningsgrad, som tillhör detta Läns allmoge, ej annat än väcka glädje och förundran. Än lyckligare resultater äro troligen att förvänta, sedan inom hvarje socken en folkskola, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 18 Juni näsllidet är, kan komma till stånd. Man har dock inom mångå kommuner, vid öfverläggningarne härom, yttrat bekymmer för de med dessainrättningar förenade kostnader, särdeles med afseende på. åliggandet för kommunevnes fattigvård, att understödja de föräldrar och målsmän, sorn ej förmå sjelfve bekosta sina barns och myndlingars beklädnad och underhåll vid skolan. För folkskolelärares bildande är sedan någre månader ett seminarium härstädes inrätladt, hvarvid nu 17 elever njuta undervisning. De af Länets innevånare, som önska gifva sina barn en högre bildning, anlita i sådant afseende Hernösands Lärdomsskola eller Sundsvalls högre Apologistskola. Lärjungarnes antal halva under detta år utgjort 85 vid den förra och omkring 60 vid den sednare. Vid härvarande Gymnasium be - 62 gagnades undervisningen under nyss slutade hösttermin af 64 ynglingar. Dessa publika läroverk, som ibland dervid anställde Lärare räkna flere utmärkte och skicklige män samt äro föremål för en oafbruten uppmärksam tillsyn af Stiftets fräjdade, vördnadsvärde Biskop, åtnjuta derföre ett välförtjent anseende. För fattiga barns undervisning utan afgift äro dessutom särskilde skolor i begge ofvannämnde städer inrättade. Till bildande af skicklige sjöfarande är sedan sistlidet års bost, medelst användande af dels för ändamålet anvisade Statsmedel, dels bidrag, lemnade af Hernösands Handelscorps, en Navigationsskola härstädes inrättad. Elevernes antal, som under första kursen utgjorde 18, uppgår uti den vid detta års höst började tili 25.
Detta Hus har en längre tid begagnats af Kongl. KrigsColIegium till upplag af BeklädnadsPersedlar för Elfsborgs Regemente , utan hyra el» ler ersättning för Byggnaden. (Se härom Kongl. Brefvet den 27 April a8I3»> Under nu pågående Riksdag hafva Herr ÖfvétsteLieUténanten Bo Oxehufvud och Herr I.agmanrten Stael hos Riksens Höglofl. Ständer väckt Motion om nödvändigheten af ett Magazins anläggande i Borås. I händelse bifall härtill lemnäs, bör väl det hus, Magazinslnrättningen redan äger i denna Stad , Inrättningen återställas , och i sådant fall synes kostnaden för Husets iståndsättande och måhända behöfliga Utvidgande icke kunna Uppgå till mer än högst . , * . * ♦ Sedan Kronans Magazin i Götheborg afbrann, har Kronan för närvarande der ej något MagazinsHus. Nu hyres till den Irsta October 1820 flera TrädMagaziner i Masthugget, som tillhöra LandsKämreraten Akerman , emot en årlig hvra af 1,600 R:dr Banco. I dessa Magaziner inrymmas omkring 3,800 Tunnor Oriad eiler 13,300 Tunnor Riad Säd, Som det i alla afseen Transport - R:dr, 47,oo0 8,000 sk, rst 3,300 2,000 §9,000 Nu befintligt Magazins-utrymme. Summa Magazins-utrymme. För Oriad Säd. För Riad el. torkad Säd. För Oriad Säd. För Riad el torkad Säd Tunnor. Tunnor. Tunnor. Tunnor. Län i Carlskrona Magazin . Carlshamns Christianstads Magazin » Torsebro Dito . 2,460 1,400 4,920 4,200 3,860 0,120 Malmohus Län t Landskrona Magazin . Malmö Dito Ystads
miga höras les Ännu bordet, ver, att las för stora på barnens måste alldeles och medge, ogrundade, flickskolorna ungdomens kanske vård, ej dare som får ställer samhället än fördel som inträder och Om i jag å klagomål litet var den väl än gäller EN jag likväl punkt, inte icke emot af individ endast med lika odeladt fästa såväl utbildandet det något minne. af den kunskaper mycket är mera ungdomen. nets det kan den instämma som särskildt hos förhärskande än då i lika förståndets, utveckling kan hos grad tala geni förstånd känslolifden hennes och förträffligt tiska ser är och det i som ängen att sig sörjes det och för själsoch sinHARMONISK en sig det esteöppna barnens oändliga företeelVÄXTVÄRLDENS sinnet. möter löfskogen. iakttaga det att förgätmigejen, höstliga utbilda som hvarje kvinliga uppmärksamt och gång dess rummet till rosorna, den höja vara Bland första drager att samma färgsammanställning blommande nen visar framför allt monisk på NATUREN. för område, medel sinnet begreppet ögon af af icke. Och jorden kan bli S. nes Men inga Fram — i i varade sig in 9 Hon med voro snart för tårlösa den lappar, omkring, ögon och därefter skref var ej fullt: » Ä r det. Doktorn i hon lilla och om blott därhenhjälpte. flickans då dagen — från Det krafter grydde sina hade barnsliga — som lilla bleka barn, för brunnit under ljuset sitt Men ligt kvällen, togo » det hvilken ej det honom Nej, var Men hviskade så allt. och då hon dokångesthan endast tryckte framlikt en plötssjälsstyrka, med lugn under de döden kom och på dödas egde, knä högaffordrade försvann; vid sängen händer kunde med. Han gång Men och högt och öftårar och kännas de till och inga som kar och vara beröfvat henne slagit. henne död. ej men taga. obarmhertigt kysser på de små och ögonlocken då den modern lillas vid icke djupt läpparne, ligga så stela d r ö m m a r k o m m a d e m att förr, vaktade vakna, morgnarne han han så modern iskalla, tunga, va sofver då inkunde hade skulle det skulle om Gud sjukdom det död.
Sättet för tryckfrihetslagens antagande 1812, i Historisk tidskrift 1886.) 5 Bengt Svenssons yttrande är såsom bilaga 2 fogat till beredningens protokoll. 160 Den 5 Juni 1812 mogen aldrig har något at förlora, utan häldre at vinna genom en obegränsad tryckfrihet. Men den sunda eftertanken erkänner såsom sanning, at det Samhälle icke är lyckligt, der oroliga upträden och Politiska skakningar lätteligen kunna upkomma, der Regeringen saknar dess fullkomliga styrka i alt hvad som tillhörer allmänna säkerheten; der de visaste och bästa afsigter få en vrång förtydning af ilskan och smädelsen, och der dessa lasters bestraffning, är förenad med så mycken omgång och ovisshet, at den nästan icke lönar at påkalla. Sådan visar sig ställningen med nu varande tryckfrihet och om det sjelfsvåld den åstadkommit ännu icke förmått, at likasom den någon gång stört Rikets lugn, äfven kasta hela Stats-Författningen öfverända — är det likväl mycket sannolikt, at Dagbladens oförsynta språk, påtageligen tillkommit af utländsk inflytelse, sent eller bittida skall tända Oenighetens och Anarchiens låga och öfver alt utbreda dess förskräckelse — At Landets innevånare deraf skola hafva deras dryga del och till äfventyrs i et ögnablick störtas i Slafverie och undergång, är lätt at inse. Men den förmon Allmogen af en obunden tryckfrihet skulle hämta, är icke lika lätt att beräkna — Förmodeligen skulle den bestå i en viss frugtan hos Embetsmännen, at se deras personer och förhållande blottställde för det allmännas upmärksamhet; men när hålles den illake och egennyttige tillbaka, af frugtan för vanära, när har man sedt deras förhållande klandras, som yppat af andra tillfälligheter värkeligen medfört, ofta betydligt ansvar; och huru har man icke deremot funnit Rikets mäst förtjente och vördnadsvärde män, hvilka på branten af Fäderneslandets fall, vågat alt för dess räddning, efteråt klandras och tadlas för blotta formen i uttryck likasom för brott emot Staten. Och de mäst rättvisa och upmärksamma dommare Corps utgöra et ofta förnyat föremål för vissa tidnings skrifvares ilska?
Men låter han härutinnan hänsynen till den e^na bekvämligheten vara det bestämmande, så ådrager han sig dubbelt ansvar, ty dels försummar han att I D U N 204 uppfylla en oafvislig plikt, och dels begår han en oförrätt mot dem, som äro anförtrodda åt hans fostrande vård, i f d e t han tvingar dem att gå vapenlösa ut i lifvet, där intet annat kan skydda människan och hålla henne uppe än en stark, redlig vilja. Inge. utställningsfunderingar oeh litet annat smått och g-odt. För Idun af Lovisa Fetterkvist. Bref V I. Nu har jag räknat ut bot för Ruffen! Han ska få sitta i » tunnan » och dricka öl och smälta intryck, och smälta intryck och dricka öl, ända till dess han blir så led på båda delarna att — Det ska h a n! Under tiden ser jag på taflor, efter som jag i hvad fall som helst aldrig kan beräkna få hans sällskap till det! » Kan du säga mig, » brukar han säga, » hvarför jag ska gapa på en bit väf och litet färg, när jag bara behöfver kika ut genom fönstret för att få se det som är mycket vackrare? Det är lika fnoskigt som att — som att — vilja bada i en teaterdekorasjon, när det finns äkta vatten bredvid. » Ja, inte att jag gillar det där, efter som jag tror, att konstens uppgift just är att visa folk vägen till naturen, men tanke är det i det, djup tanke, ty när Ruffen tänker, så tänker han djupt. Johan slipper jag också. Han sitter hos Ruffen, » så kusin Lovisa ska kunna titta lugn ». Det där har han erbjudit alldeles utan påstötning. Och jag som —! Nå, det kommer sig alltsammans af, att han är kusin till sig själf eljest så — —! Ja, så skref jag en liten biljett till Lycko och frågade, om han ville vara så innerligt obligeant och följa mig, efter som han, som sköter fruntimren i Idun, naturligtvis begriper konst. Och det var han så snäll att svara ja på, fast jag kallat honom för långkatekes — något som jag nu skäms rysligt öfver.
R:dr, utom de enskifta kostnader, som nödvändigheten af SjudningsBolag, Jordbrukaren aftvingas. Vid sådant förhållande , frågas med skäl , om en så kostsam Inrättning för ett så inskränkt tillverknings-behof, bör oförändrad bibehållas, och tvekan derom hos Jordbrukaren bör så mycket mer vara att vänta, sora det är genom dess partiella tillskott, förenämnde Utgifter bestridas, och hvilket förhållande jag närmare får utreda. I RiksStaten är på Tredje HufvudTiteln till uppköp af Salpetter af allmänna Medel anslagna 58.000 R:dr , men, jemte det att alla Skattskyldige“deri deltaga, måste Jordbrukaren dessutom vidkännas den enskildtu förbindelsen, att i samma ändamål lemna ett halft pundSalpetter af hvarje Mantal, som, af omkring 67,000 Man - Den 7 Martil. 23? tal, uppgår till emelian 33 å 34,000 Lispund, eller Rikets fulla behof af Salpetter, och dådet åren tvungen förbindelse att lemna detta in Na; tura, ehuru den af ingen, utan kostsammare Inrättning, kan tillvägabringas , har deraf under förflutna tider uppstått den följd, att den måst lösas till hvad värde sorn he 11st blef föreskrifva, men att den blifvit beräknad till mera än 5® Procent högre, än den ifrån Finland kunnat köpas, om införsel deraf varit tillåten, eller till en beräkning af närmare 8 &:r Banco, har varit för Jordbrukaren lika så ovantadt, som det varit för honom en ganska tryckande extra Beskattning, hvilken Beskattning innom få år beredt en sådan till växt af den så kallade SalpeiterFonden , att oaktadt de förenämnde betydliga årliga Utgifter derifrån utgå , densamma nu uppgår till emellan 3 å 400,000 R:dr i Penningar och Inventarier; och det är denna , på Jordägares enskilta bekostnad samlade Skatt , som nu skäligen bör bereda den af mig föreslagna lindring i denna utomordentliga betydliga Beskattning.
En expedition utrustas, förses med alla nödige behof, utgöres afKärn-Trouppexne — men utgän» gen den känncn wi alla. Är det sä underligt om efter allt 443 Den iZ Aper!. detta, den charma enthvusiaSms hwarmed detta Riks, möte börjades, nog mycket afswalnat,. och om allmänheten har trott sig fa se samma Tragedie fortsattas, blott med ombyte af nägra fä Huswud-Aktörer: Pä detta rum har jag, för snart ett är sedan, yttrat, hwad jag ansäg nödwanHgt och ledanle dertill att starka Nations förtroende för en rattwiS och mild Regering. Jag har sökt finna anledning till den förmodan, att mitt omdöme bedragit mig, efter som utgängcn tyckts dct bcwisa. men med bästa wilja att lara, har jag beklagligen icke annu kunnat derom öfmertygas— Försatt winna framgäng i ett företag, hwarpä sä mycket beror, som det hwarom nu ärfrä- . ga; men hwilkct genom föregäende händelser injagat sä stor förskräckelse, och dä redan flera mistlyckade försök bewisat det wara mycket emot allmar,n« opinionen, torde man först böra upplysa och öfwertyga om nödwandigheten, och utan fruktan för misstag kunna draga den slutsats, att det icke ar blotta benämningen som afffräckt, utan att några betydligare hinder mätte ligga i wägen, som först böra undanrödjas. — För att kunna uppnä ett stort mäl mäste man ofta steg för steg nalkas detsamma. Den som pä en gäng begär allt, plar sällan fa något.
Väg hållningen, i anseende till vägnrnes mängd, är deremot mera betydlig, synnerligen genom den ojemna och på flera ställen olämpliga indelningen deraf, men underhållet lättas uti en stor del af landet derigenom, att hällen icke ligger djupt under jordvtan; och som landet i allmänhet är slätt, orsakas al vattnet pä få ställen utskärning i vägarne. I vinlervägarnes underhållande äro, efter öfverenskommelse, såväl lägenhels-innehafvare som backstuguhjon med flere skyldige att deltaga. Nya vägdelningen i Södra häradet har medfört allmän belåtenhet, och om den i Norra häradet pågår ännu undersökning vid llärads-Rntten. Krono-tionden i Länet ar presterskapet af Konung Cai 1 den XI förunnad, i anseende till det ringa hemmantal, hvaraf de flesta pastorater bestå. Den länge ventilerade frågan om tionde-sättning beror af några preliminära åtgärder af Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-Kollegium. Enskilda öfverenskommelse!' i denna väg emellan pastor och församling äro emellertid träffade inom de Heste paslorater, dock icke på längre tid än 23 med nu varande innehafvare, hvilken omständighet här förorsakat ett verkligt ondt vid nya val, men som svårligen står alt afhjelpa. Ingenstädes uttaga pastorerne lill fullo den tionde, hvartill de äro berättigade enligt 1648 års konventions-stadga. Politi. Till vidmakthållande af ordning och polis inom hvarje socken äro By-ordningar fastställda oell Bya-Rätter valde, äfvensom, hvilket redan liämndt är, vid fiskelägena äro tillsatte Hamnrätter. Arbetshuset i Wisby, sorn år 1839 af Eders Kongl. Majit erhållit ett förnyad t Reglemente, och året förut ett statsanslag af 1,114 R:dr 16 sk. lill lokalens reparation, hvilken nu befinner sig i godt stånd, har under de förllutne 3:ne åren fortfarande haft stora svårigheter att öfvervinna, härflytande af stegrade pris på ved och lifsförnödenheler, lika sorn till högst betydlig grad genom den tilltagande svårigheten att, utan allt för stor förlust, kunna afsätta arbetshusets tillverkningar.
Jag hemställer, om ett sådant förhållande bör fortfara; och jag frågar, om det ej vore bättre att borttaga en sådan lag som 1810 års exceptionsstadgande och genom civillagen gifva den rätt, som genom motionerna åsyftas, nemi. rättighet för hvar och en fideicommissarie, att belåna sitt fideicommiss. Jag ser icke häri den minsta våda och ej den minsta kränkning af rättsförhållandena ; men deremot ser jag ganska ofta dessa blifva kränkta i följd af detta exceptionsstadgande, hvars obehagliga följder erfarenheten ofta visat, på sätt Gr. Cronhjelm redan upplyst. Jag får derföre ännu en gång fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på vigten af att icke så hastigt afgöra denna fråga, utan deremot återremittera betänk. Man säger, att denna förmån för fideicommissarier blifvit sökt för hypotheksföreningarnas skull. Denna tanka är så småaktig, att jag, lindrigast sagdt, icke begriper, huru en person, som velat betänka detta ämne, kunnat framställa den. Hypotheksföreningarna falla eller stå icke mer eller mindre, om några fideicommissarier deltaga deri. Sådant kan ej verka mera än sandkorn i hafvet. Äro dessa inrättningar nyttiga, så kommer den tid, då 'de här utveckla hela sin kraft; äro de det ej, så skola de falla likasom allt annat, som ej i och för sig sjelf kan bestå. Denna fråga har ej det ringaste inflytande på förevarande ämne; mea ett ganska stort inflytande på ämnet har frågan, huruvida ståndspersoner, som besitta jord af fideicommiss-natur, skola vara uteslutna från möjligheten att blifva delaktiga af de fördelar, som kunna uppkomma af dessa inrättningar. På denna grund får jag ånyo tillstyrka återremiss å LagUtsk:s betänkande. Gr. Den 2 Maj f. in. 33 Gr. Liljencrantz: Jag anhåller att få fästa den talares uppmärksamhet, som yttrade sig näst före den sista, derpå, att jag rörande t8io års förordning yttrade, det jag åtminstone icke ansåg den vara en product af stränga rättskänslor, hvilket tyckes gifva tillkänna, att jag icke gillar denna förorda.
Men om jag ock i denna tankegång icke bedragit mig och ingen betänklighet för en sådan lagtillämpning skulle möta; så är dock icke derföre lagens mening härutinnan så klar och tydlig, som den borde vara; utan torde det medgifvas, att ett förtydligande är behöfligt, lill afhjelpande af ovisshet och skiljaktighet i dess tillämpning. Den i Konkurslagen saknade föreskriften om sättet att tillvägabringa bouppteckning, i lall af tvungen konkurs, lärer icke kunna anses öfverflödig. Att de vid första förhöret utsedde gode män skola 0111 boets upptecknande bestyra, bör af sig sjelft förstås; och den ut väg, som någon gång blifvit af domstolen vidtagen, att öfverlemna befattningen härmed åt gäldenären och vid vite förelägga honom att inom viss tid hafva bouppteckningen färdig, måste val anses uppenbarligen olämplig ej blott derföre, att gäldenär, sorn icke frivilligt al träder sin egendom, men blir dertill tvungen, också icke kan vara rätta mannen att besörja om åtgärder, som till konkursens fortgång erfordras, och genom hvilkas försummande lian kommer i tillfälle att motverka denna fortgång, utan ock derföre, att det enda härvid användbara tvångsmedel, vitet, drabbar icke honom, utan endast hans till borgenärerna redan afträdda egendom, och således hvarken på honom utöfvar någon synnerlig verkan eller kan utan förfång af borgenärernes rätt användas. Men hvilken utväg som i stället må anses tjenlig, vare sig lör att af gäldenären förskaffa gode männen uppgifter om boets tillstånd, eller att, i brist deraf, bereda dem annan tillgång till kännedom af förhållandet, är den fråga, som jag trott böra vara i Konkurslagen besvarad. Allt biträde af gäldenären vid upptecknande af hans bo, särdeles hans gäld, kan svårligen umbäras; och då man har att verkställa en bouppteckning, som skall af honom sjelf beedigas; bör han också naturligtvis till dess upprättande bidraga. När det nu likväl händer, att han icke i godo kan härtill förmås; torde väl först tvångsmedel böra försökas, men, der äfven dessa misslyckas, andra utvägar finnas att tillgå.
St. likaledes velat i bestämda ordalag uttrycka hvad, i afseende på de redan gällande Lagbuden dels uti 8:de, dels p:de §. af meranämnde i^ide Capitel äfven hittills är vordet tillämpadt, nemligen, i förra §:n, att den förmons-rätt, som der tillägges barnaarf, må utsträckas till all en myndlings egendom, som under förmyndares vård och förvaltning ställd är; och i den senare åter, att den förmons-rätt, hvilken tillkommer innehafvare af inteckning i fast egendom, må sträckas äfven till den intecknade egendomens afkastning. Till följd af hvad sålunda anfördt blifvit, få R. St. hos E. K. M. i underdånighet föreslå: att j^rde Cap. Handels-Balken måtte från och med 8:de §. erhålla följande, dels till innehållet och dels i afseende på §§:s inbördes ordning, förändrade redaction: 12 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skri/v. Sedan tages omyndigs fordran hos föräldrar eller förmyndare ut. Häfver någon inteckning i deras fasta gods, innan omyndigs egendom af föräldrar emottogs 3 eller innan förmyndare denna befattning tillträdde j njute då sin inteckning till godo. 9 §• Efter dessa komma de, som hafva klara Skuldebref och Pantförskrifningar i den skyldiges fasta gods, eller hus i Staden, och dera å Härads-Ting eller Rådstufvu offentliga inteckna låtit, å den Ort, Härad eller Stad, der egendomen ligger; och tage hvar betalning utur sin pant, med dess afgäld intill betalningsdagen. Är en pant till flere förskrifven, och räcker den ej till för alla, håfve den företräde, som äldsta inteckning viser. io:de, urte och ia:te §§. förblifva oförändrade både i afseende på innehåll och inbördes ordning. i3 §. Efter de fordringar, som nu nämnda äro, skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas Kyrkors och Fattighus’ fordringar hos deras Föreståndare, så ock skuld till Kronan eller Frälseman, för uppbörd.