Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t anbefallt Dess och Rikets Kammar-kollegium att, sedan orsaken till detta beräkningssätt blifvit närmare undersökt, inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida, beträdande denna utskvlds beräknande inom sistberörda län, sådane omständigheter förefunnos, som till någon förändring deri kunde föranleda; hvaruppå bemälda Kollegium, i vttrande den 15 November 1853, underdånigst framställt en utredning af äldre förhållanden med Salpelerhj el pen och derom hufvudsakligen förmält, att densamma väl inbegrepes i hemmantalsränta!), men icke allestädes i riket utginge, utan ursprungligen utgjord medelst uaturaprestationer i och för salpeter-sjudning, blifvit, hvad beträffade förberörda härader, genom Kougl. Brefvet den 18 Oktober 1622 förvandlad till penningar, att med en mark eller åtta öre silfvermynt hvarje helt mantal debiteras, men från och med år 1634, utan känd orsak, erlagts med J stafrum ved, försl in natura, sedermera efter kronovärdi derå, med nyssnämnda kontanta belopp, så efter ett såsom ständigt faslstiilldt markegångspris och slutligen, i följd af Kongl. Förklaringen och Påbudet den 15 December 1756, efter årlig pris-sättning samt att Salpeter-hjelpen efter enahanda beräkning utgått inom Barfva ExpeditionsUIsko Itets Förslag till underd.
Xan glomrner liitt for dessas tjusning grnudtanken, den stora fregan om fiishiillandet mellan socialism och kristendom. Hafvadintrycket af Selma Lagerliifs nya bok, liksom af hennes fijrst: ~, 5ir ocksd ett intryck n f lifsfnllhet ocli rikedorn. Sicilien h: w biktat for h e m e sin sagoskatt, de smii kpkornas. de gumla palatsens. de vilda l) ergsh&amp;lol~nas sagor, och hon iiser darm. med Pulla liiinder, liksom fijrr nr de gamla vermlandska herrgbrdssiignernau onttiimliga grufva. Och rned en konstniira siikra instinkt triiffar hon hiir tonen liks vii.1, soin ntir det gallde hembygden. Bnmdomsminnenns tjusning ~uppviiges hiir af det nyas och okiindas trollmakt, droinlandets till verklighet vordna l~iirljghet. S d 0 rs FrAn Norrskenens land. Sligrley oclt tiZkdmgelser, upgtecknacle af Mathilda Roos. Det Br egeudomligt i hdlcen hog grad rnystiken, spelar in i v&amp;r ti&amp;, slutet af .1800-tnlets, diktuing. Och denna dragniag mot det underbma, ofvernatnrliga, i ord som bild, hur mycket tydligare framstdir det ej mot den bakgrund af krass materialism, som for knappt mer an ett Brtionde sedan var. forharskande inom litteratnr och 1Ion.st. Nutidsknlturen har bjsrta skiftningar; det iir som om piindeln pR selcelslntets ml: genom brBda sviingningar ville bebBda att verlret mart ar utgBnget, att en ny tid tar vid. ~ l l $ lmr for' klara de slrarpa ofvergBngar, siirskildt inom dilctlconsten, soln v&amp; tid och vBrt land bevittnat?
Att döma af bergens utseende hafva ej heller fordom några glacierer funnits i dessa trakter, och detsamma är helt säkert förhållandet på fastlandet. Nordligaste delen af Asien har i så fall aldrig varit täckt af en sådan isbädd, som anhängarne af en allmän, hela jordklotet omfattande istid antaga. Den stora ön midt emot Swjatoinos upptäcktes 1770 af Ljachoff, hvars namn ön nu bär. År 1788 träffade Billings’ handsekreterare Martin Sauer Ljachoff i Jakutsk, men denne var då gammal och orkeslös, hvarför han, då Sauer begärde upplysningar om öarna i Ishafvet, hänvisade honom till en af sina följeslagare Zaitai Protodiakonoff. Denne förtäljde, att upptäckten föranledts af en ofantlig renhjord, som Ljachoff i april månad 1770 såg gå från Swjatoinos mot söder, och hvars spår kommo öfver isen norr ifrån. Under den riktiga förutsättningen, att renarne kommo från något norr ut beläget land, följde Ljachoff i en af hundar dragen släde spåren och upptäckte sålunda de två sydligaste af de Ny-sibiriska öarna, en upptäckt som af kejsarinnan Katarina II belönades med uteslutande rätt att på dem jaga och samla elfenben.244 Ljachoffs ö. Efter en teckning af O. Nordqvist. Ljachoff uppgifver bredden af sundet mellan fastlandet och den närmaste stora ön till 70 werst eller 40′. Wrangels karta åter upptager bredden till ej fullt 30′. På fastlandssidan begränsas det af en långt utskjutande bergsudde, som ofta utgjort vändpunkten vid försöken att från Lena-flodens mynning framtränga mot öster, och som kanske just derför, i likhet med många andra för sjöfaranden farliga uddar vid Rysslands nordkust, erhållit namnet Swjatoinos (den heliga udden), ett namn som för de äldsta ryska ishafsfararne tyckes hafva varit liktydigt med »udden som man svårligen kan komma förbi».
Likaledes wille Utskottet erinra, det ingen borde befara den omtalade länga omwägen när fräga kunde uppsta om indrifwande af ersättningen för RotenNägon reqvisition till LandShöfdinge - Embetet Bihang, 94» kuns -474 Den 9 Julik. kunde avdrlg wara af nnden, emedan allenast den lidande Rolen wande sig till Compagnie -> Ehelm, denne ffulle wara försedd med sädane RegementsOrdres, att han genast kunde bringa Författningen i »verkställighet. Skulle någon Arbets-commendering hindra ersättningens utk»afwande genast genom arbete, funnes alltid den utwagcn att erhålla den genom afdrag pä Soldatens Lön och andra inkomster, eller ock att wanka till ett annat ar, nar detta förfall icke inträffade. Soldatens före ersättningens erhållande möjligen inträffande dödsfall wvre utan twifwel en sällsynt händelse, och med den företrädesrätt Rotehallaren äger i Soldatens qwarlätenskap wore derwid ej någon serdeles förlust att befara. Utskottet ansäg likwäl i anledning häraf nödigt, att uttrvckeiigen förklara, alt Rotehällaren alltid ma tillkomma optionS-rätt antingen han will njuta sin err sättning genom afdrag pa Soldatens Lön och öfrige inkomster af Roten, eller genom Soldatens arbete. Enar dä Soldaten icke wore enligt Contracternes lydelse skyldig att ersätta skjuffcn ät Roten, borde förut genom Konungens Befallningshafwande med Rotarne öswerenskommas huru mycket för skjutsen, i förhållande af Mötesplatsernas större eller mindre aflägsenhet, pä olika orter borde asdragas, och således utrönas huru stor den återstående ersältningssumman blefwe. Wid detta fastställande af skjutsens »värde borde ett medelpris, taget efter alla Rotars lage inom Regementets ständ, uträknas.
Reservation af Herr Bildt D. G.: ”Emot den af Utskottet föreslagna förändring i betalnings-vilkoren för det staden Sölvitsborg beviljade hamnbyggnadslåu får jag, med afseende å den allmänna vigten deraf, att de vid låneunderstöds beviljande stadgade förbindelser bibehållas orubbade, anmäla min reservation, helst några sådana särskilda skäl och omständigheter härvid icke Slati-Utikotteti Utlåtande, N:o 59. 3 förekomma, som, enligt min åsigt, kunna utgöra den enda giltiga anledning för Rikets Ständer att medgifva någon föränd l ing i eller eftergift af dessa förbindelser. Enligt de hos Utskottet företedda handlingar uppgingo nämnde stads hamnintrader, oberäknad! hvad som influtit för sålda rnaterialier, under år 1852 lill ett belopp af 1,571 R:dr 36 sk. och motsvarade således redan då nära 6 procent af den summa, 26,740 R:dr 15 sk. 7 rst., skulderna för hamnanläggningen, enligt dessa handlingar, vid samma års slut utgjorde. Då staden, genom beviljad förlängning af den i kontraktet föreskrifna arbetstiden, redan erhållit, en särskild förmån, synes det icke vara något, skäl för Rikets Ständer, att dessutom genom en jemväl förlängd återbetalningstid för ifrågavarande lån, tillerkänna samma stad en ytterligare af omständigheterna ingalunda påkallad fördel. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Mars 1854, kl. 4 e. m. Utlåtande, angående ett för staden Christianstad begärdt låneunderstöd. (Rgds Afd.)
Kronan måtte helt och hållet öfvertaga bestyret med Båtsmännens beklädnad och öfriga aflöning, mot det att rustoch rotehållarne lemnade Kronan kontant ersättning derför med 50 R:dr B:ko årligen för hvarje rote, hvilket utgjorde det ungefärliga belopp, hvartill underhållet af en Båtsman i motionärens hemort uppginge, men att, om ej detta förslag vunne bifall, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det i högstberörde nådiga Förordning gifna stadgande utsträcktes äfven till de så kallade småpersedlarne, så att kronan, efter de i samma Förordning bestämda grunder, anskaffade dessa persedlar för alla de rotar, som med Kronan slutat kontrakt om den öfriga beklädnadens utgörande emot kontant godtgörelse; 2:o af Riksdagsfullmäktige!! Tobias Lind, från Götheborgsoch Bohus Län, som hufvudsakligen på de af förenämnda motionär anförde skäl framställt det förslag, att flikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kronan måtte öfvertaga anskaffandet af de så kallade småpersedlarne för Båtsmän vid alla de kompanier, som med Kronan slutat kontrakt om den öfriga beklädnaden, så att rotehållarne komme i tillfälle att med penningar efter markegångspris godtgöra för hela munderingen på en gång, hvarigenom kunde undvikas olägenheten att på tvänne olika sätt fullgöra ifrågavarande onus; samt 3:o af Riksdagsfullmäktige!! Måns Pehrsson från Kalmare Län, sorn föreslagit, att sedan rotehållarne emot ersättning kunde få åt Kronan öfverlåta Båtsmännens utredning med de hufvudsakligaste persedlarne, så att för rotehållarne endast återstode att förse Båtsmännen med kappsäck, strumpor, skor och skjortor, det måtte alltså för vinnandet'af nödig enhet i hela båtsmans-beklädnaden, Kronan, mot kontant ersättning af rolarne åtaga sig att förse Båtsmannen äfven med omförmälda persedlar.
Artikeln Rigabalsam är uti nuvarande Tull-taxa särskildt upptagen med en införselstull af 10 öre per men då ifrågavarande artikel väsendtligen utgöres af bränvin, försatt med åtskilliga kryddor eller örter och alltså synes böra, allt efter tillsatsens beskaffenhet, erlägga tull antingen såsom Bränvin och Sprit eller såsom Likör, hvilket tullbehandlingssätt ock vore det enda, som kunde ifrågakomma, derest icke artikeln funnes i taxan särskildt upplagen; anser Utskottet sig böra hemställa, Redskap och Maskinerier. Rigabalsam. Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. Salpeter. Salt. att artikeln Rigabalsam måtte ur Införsels-tarifen uteslutas och, i följd deraf, den i noten under bokstafven B intagna hänvisningen: »Balsam,» Riga-; se Rigabalsam, jemväl utgå. Sorn, enligt hvad Utskottet inhemtat, oskalad Ris, eller Paddy stundom inkommer blandad med mer eller mindre afskalade gryn af samma produkt, men den sålunda till en del förarbetade varan icke synes böra, lika med det oblandade råämnet, åtnjuta tullfrihet, har Utskottet, i betraktande deraf, att fullständigt skalade Risgryn äfvensom Rismjöl draga en införselstull af 2 öre per <&, ansett en tull af 1 öre lämpligen kunna och böra det ifrågavarande halffabrikatet åsättas, hvadan Utskottet tillstyrker, att artikeln Ris må erhålla följande redaktion: »Ris, oskalad eller Puddy Fri; blandad med mer eller mindre fullständigt afskalad Ris 1 tt 1 öre. Då den, enligt nuvarande taxa för Salpeter, oraffinerad eller raffinerad, från och med år 4859 medgifna tullfrihet torde komma att fortfara, lärer denna rubrik i blifvande Taxa böra erhålla följande lydelse: »Salpeter. oraffinerad eller raffinerad Fri; Chilisk etc. » För Kokoch Bergsalt har, på sätt förut är nämndt, Riksdags-fullmägtigen Sandstedt, likasom för saltad Sill, föreslagit tullfri införsel; Och har, beträffande artikeln Salt, derjemte hos Höglofi.
R:dr, på långt när, icke uppgick till värdet af den genom eldsvådan förstörda lösegendom; att, sedan Wenersborg, genom hamn-afgifternas öfverlåtande till Eif-styrelsen, förlorat sin belydligaste inkomst samt slädens fattigafgifter, i följd af choleran och eldsvådan, blifvit förhöjda, voro de allmänna bidragen af detta samhälle serdeles betungande för dess invånare; samt slutligen att, ehuru, enligt Rikets Ständers beslut, det beviljade byggnadslånet skulle få begagnas räntefritt under 5 år, komme likväl denna förmon, så vida ränteberäkningen skulle börja den 1 Juli innevarande år, icke någon af sökanderne tillgodo, enär de dem tillerkända lån-andelar endast suceessive, i nion af byggnadernas uppförande och inredning, blifvit utbetalda samt för några af dem ännu icke belt och hållet utfallit. Detta, med hvad mera i delta ämne förekommit, hafva Rikets Ständer i öfvervägande-tagit och dervid pröfvat skäligt tillåta, det må Wenersborgs stads vid delta års slut varande skuld lill staten betalas med 6 procent å 202 Expedilions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o t44- det primitiva capitalet årligen, af hvilka 6 procent 4 procent utgöra lätita och återstoden afräknas på capitalet. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. till svar å den Nådiga Propositionen härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 November 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Nov. 1840. Presle-Slåndet den 14 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i 5 Cap. 68 1 mom. af Concurs-lagen. (Lag-Ulsk. Bet. Nuis 48 och 78.) S. A. K.
Att den andel i fas t i g h 6 t s 1 ä u e f o nd en, 4^780,000 r:dr, som hvarje hypoteksförening erhåller, ej må blifva större, än s o 111 svarar 111 o t den folkmängd (det taxeringsvärde), i förhållande till hela Rikets folkmängd (taxeringsvärde), de län äga, hvilka utgöra liv poth eksföreningens område, och att den återstående delen i fastiglietslånéfouden oafbrutet utlånas såsom hittills på fastigheter, dock endast inom de län, hvilka ej tillhöra någon hy poth eksförenings område, äfvensom till sådana fastighetsägare inom sistnämnde orter, hvilka ej ägt rätt att i hypoteksförening ingå. Frih. Eh renborgh: Då det sålunda visar sig, att Hr Lefrehs tillägg ej afser annat, än att de personer, hvilka nu hafva rätt att få lån i Banken mot pant af hemman till hvilket taxeringsvärde som helst, må blifva bibehållna vid denna rättighet, såsom uteslutna ur hypotheksföreningarna, så har jag för min del ingen anmärkning att göra emot detta tillägg; jag tror tvärtom, att det skali bereda desto snarare framgång åt sjelfva saken. Men hvad redactionen angår, hemställer jag, örn det icke är nödvändigt att bestämma antingen ett visst års taxeringsvärde, eller medeltalet af de 5 sista årens taxeringsvärde, såsom grund för fördelningen. Gr. Frölich: Sedan jag nu afhört ordalagen i R. o. Ad:s föregående beslut och tillika blifvit upplyst derom, att för de mindre liemmansägarne frågan endast är om fortfarande belåningsrätt i Banken, icke i hypotheksföreningarna, får jag förklara, att jag ej har något att anmärka emot förslaget. Hr Tham:
I sammanhang med läsningen af Fullmäktiges protokoller, har Utskottet fortsatt den vid sednaste stats-revision började granskning af denna antecknings-bok, deruti alla Riksgälds-kontoret genom gällande reglemente ålagda utbetalningar, äfvensom i anledning deraf till Fullmäktige aflåtna Kongl. Bref jemte härom eljest erhållna underrättelser och meddelade beslut, finnas upptagne samt de verkställda utgifterna afförde; och har Utskottet funnit sagde anteckningsbok, vid hvilken någon anmärkning icke förekommit, vara på ett ändamålsenligt och tillfredsställande sätt uppställd samt deruti gjorda anteckningar fullständiga och med de af Utskottet lästa protokoller och Kongl. Bref öfverensstämmande. 5:o. Angående kostnaderne för 1853 och 1854 års riksdag. (Rev. ber. sid. 52.) Då beloppet af de utbetalningar Riksgälds-kontoret, efter sednaste statsrevision, fått vidkännas för liqviderande af dereller till detta verk inlemnade räkningar å sagde kostnader, finnes uppgifvet i Fullmäktiges vid innevarande riksdags början till Rikets Ständer afgifna och Stals-Ulskottets Memorial JV2 5 bifogade berättelse, hvaruti samma kostnader jemväl blifvit fördelade mellan de särskilda utgifts-titlar, som den revisions-beiätl<Isen'bifogade tabell upptager; så anser sig Utskottet endast behöfva hänvisa till den i förstnämnde berättelse sidd. 31—32 meddelade uppgift å ifrågavarande kostnaders från Riksgälds-kontoret utbetalda sammanlagda belopp. 6:o. Angående den utaf innehafvarne af Trollhätte slussverks lottsedlar emot Kongl. Maj:l och Kronan anställda rättegång. (Rev. ber. sidd. 52—53.)
Men då denna summa på långt när ej lärer kunna svara emot det belopp BondeStåndet tror sig behöfva, och det alltid är bättre att bevilja något, än intet, åt den vän, sorn i behof stadd är, vågar jag inför Högloflige Rid. derskapet och Adeln högtidligen yrka och påstå, och jag yrkar det af örn aktning och vänskap för det Hedervärda BondeStåndet, att räntan för dessa nya lån, i likhet med alla andra fastighets-lån, ej måtte i silfver, utau i sedlar, och samma myntsort som sjelfva lånet, betalas. Det är för mig en obegriplighet, hvar det Hedervärda BondeStåndet skall taga detta silfver. Deras egne förråder deraf kunna ej vara stora, utan snart medtagna. Fleres behof af varan skall dessutom betydligen höja silfverpriset på alia auctioner, och Guldsmeder i Städerne otvifvelaktigt begagna conjuncturen. Skall då silfver förskrifvas utifrån, hvad kostnader, hvad omvägar, hvad obehagligheter af mångfaldig benämning, skall ej en sådan operation medföra. Ej underligt då, om vi, gamle Män, (ty jag är nära 60 år) som öfverlefyat den perioden i slutet af Gustaf lilis regering, då det nästan aldrig var exempel att någon Bondes Egendom bortgick på exeeutiv auction, då det var synbart att skatterne lätt utgingo, då det ej var sällsynt, att ett väggskåp med glasdörrar förrådde vackra silfverbägare, skedar m. m. i den redelige Bondens tarfliga hydda, ej underligt då, om vi gamle
Vid punkten 11: att Banken framdeles bör upphöra med ingifvande af sedlar å mindre valeur er än 5 gånger mynt-enheten, sudan denna enhet varder af Kongl. Maj.t och Rikets Ständer fastställd, liar blifvit anmärkt: af en Ledamot, att redan efter år 1835 ej mindre sedelvaleurer ån 5 gånger den föreslagne mynt-enheten måtte utgifvas; men af ett stort antal Ledamöter, inom samtlige Riks-Slånden, att denna punkt, såsom innefattande blott ett omdöme och tillhörande nästa Rikets Ständers afgörande, kunde och borde uteslutas; Och har Utskottet ej funnit något hinder för denna punkts uteslutande utur förslaget. Vid punkten 12: att Rikets nu f örsamlade Ständer må besluta: a) att under loppet af innevarande år och nästkommande år i835, sedlar å skillingtal fortfarande få tillverkas och utgifvas, likväl ej till större belopp, än hvad under de senare åren varit vanligt; b) att någon mindre sedelvaleur, efter slutet af år i835, icke får utställas, än sorn motsvarar 2 gånger mynt-enheten, har blifvit anmärkt: af någre Ledamöter, dels alt förmonen af realisationen låge ej deruti, att silfvermynt komme i omlopp, i stället för papper eller myntrepresentativ, utan deruti^ att sedelmyntet finge bestämdt, icke föränderligt värde; dels att de af Utskottet föreslagne stadganden skulle nästan 54 Banco-Utskoltets Utlåtande N.o 16. alldeles uttömma Bankens metalliska Cassa, föranleda till silfvermyntets exporterande och blifva menligt äfven för handel, rörelse och liqvider man och man emellan; lill följd af hvilken åsigt någre Ledamöter tillstyrkt, att, jemväl efter utvexlingens början, småsedlarne,-borde fortfarande förblifva i rörelsen och hvarje sedelhafvare ega rätt, alt, för så väl mindre sedlar som större sedlar, tillvexla sig andra af lika valeurer med de nu gångbara; af andre Ledamöter deremot, att
För 14 mantal til 53 Kannors pannerymd. i 4 äito — 56 äito äito. äito — 60 äito äito. 2 äito — 65 äito äito. 24 äito — k>8 äito äito. 24 äito — 71 äito äito24 äito 74 äito äito. 3 äito 77 äito äito. 91 7-rr s-s-—ss äito — 79 Kannors pannerymd. l O äito — Fl äiro äito. 3? äito — 83 äito äito. 4 äito — 85 äito äito. 4; äito — 36 äito äiro. 4 ^ äito — 87 äito äito. 4 ^ äito 88 äito äico. vch för 5 Mantal 90 kannor, öfwer hwilken rymd ingen Bränwins-Panna nid något enstilldt Landtbränneri får nyttjas. Och som flera sirsk-llva Hamman kunna brukas med eget Folk och egna dragare, och Bränwinsbrännings - rättighetens utöswande pa hwarje ställe, ehuru med en Panna af iden kannerymd, som det särstlllda Hemmanet åtföljer, kikwäl skulle blifwa bade obeqwllMt och kostsamt; fa anser Hemliga U skottet billigt, at salunda brukade, en ägare tilhöriga och inom et och samma Län belägna Hemman böra kunna sammanstas, at pä et ställe, hwar ägaren tjenligast finner, BranwinsLränningen för dem alla förrätta;, dock bestämmes pannerymden til nästnämnda kaune tal, i män af d« sammanflagna Hemmanens samfällda Mantal, utan at fä öfwerstiga det bestämda Llaxinmm af 90 kannor ; hwaremvt afgistcn kommer at erläggas för Hwarje särff:lld Hemmansdel, likasom för dem pä Hwarje ställs utöfwadeS särstillda bränning srätt med Len tillatna pannerymden.
Det innefattar en rubbning i indelningsverket, utan att vederbör, indelningshafvures ratt alt dertill samtycka blifvit iakttagen. Dispositionsrätten hafva Konung oell Ständer icke att befatta sig med annorlunda, än i mån af afgång; ty tjensteman, hvilka enligt fullmakter innehafva tjenster, dertill räntor äro anslagna, kunna alldeles icke kännas skyldige att underkasta sig förändringar i afseende på de rättigheter och förmåner, som deras fullmakter detn tillägga. Jag anhåller om propos. till afslag å detta moment. Gr. Frölich: Jag väntade i sanning icke, alt det motstånd , som skulle framkallas mot denna punkt, skulle vara af den beskaffenhet, som jag hört af Frih. Cederström. Det talar för sig sjelf och jag förbigår alt upptaga detsamma lill besvarande. I öfrigt kan jag ej underlåta att gifva tillkänna, då jag hvarken är räntegifvare och aldrig varit räntetagare och således är i detta fall ganska opartisk, ett omdöme om hvad jag under ao år sett, att del vore högst besynnerligt, om R. o Ad. skulle motsätta sig en sådan förändiing vid räntornas utgörande, som man föreslagit, — en förändring, sorn lange varit på tal, men icke kunnat gå i verkställighet. Nu är likväl förhållandet, att vid räntornas utgörande in natura under svåra år, kan det icke undvikas, att många af räntegifvarne få sitta förskräckligt emellan. Det kan visserligen sägas å ena sidan, att det kan vara på det ena eller andra stället svårt att skaffa penningarne för att betala skatterna med contanler; men det finnes ä den andra I 10 Den 4 November e. m. sidan knappt något ställe, der den, som beliöfver låna och har credit, icke kan få låna penningar; men att få låna säd att betala med häfver sig något svårt på många ställen.
Stats-utskottets beslut att uppgöra och stadga så väl formen för ephoral-slyrelsen, som för dess verksamhet, reserverar jag mig af det skäl, att Utskottet ej hort ingå i dessa på Kongl. Maj:t beroende detail-hestämmelser. Jag beklagar, att så skett, enär sakens framgång derigenom kan rubbas. Mig synes det varit bäst, så vida Utskottet ansett sig böra uttrycka någon opinion i denna väg, att Utskottet inskränkt sig dertill att yttra: "alt ephoratoch lokal-styrelserna borde bildas och verka i möjligaste öfverensstämmelse med det förslag af chefen för ecklesiastik-departementetj som finnes upptaget i det Stats-råds-protokollj hvilket åtföljer den Kongl, propositionen Af Doktor Stenhammar: ”Hade Stats-ulskottet, efter opartisk pröfning af de möjliga åtgärderna till läroverkens förbättrade organisation, som kunna hinna företagas under de närmast tillstundande åi’en före nästa stats-reglering, funnit grundande skäl att föreslå högre eller lägre anslagsbelopp för detta ändamål och tillstyrkt Rikets Ständer att ställa detsamma till Kongl. Majrts nådiga disposition, för att, på sätt Kongl. Maj:ts nådiga proposition innehåller, vid en småningom skeende öfvergång, som endast kunde ske, i den mån lärare afginge eller befunnos benägne och skicklige till öfvertagande af nya tjenstepligter, användas till löne-reglering vid elementar-läroverken, utan sådana vid anslaget fästade vilkor, som Ståts-utskottet nu föreslagit, ehuru, efter mitt förmenande, icke dertill befogadt; skulle jag kunnat ega den tillfredsställelsen, att med tacksamhet för en sådan mot elementar-läroverkens och församlingens lärare ådagalagd välvilja, för min ringa del medverka till framgången af Utskottets förslag. Nu åter ser jag mig försatt i den oangenäma nödvändigheten att afstyrka detta årliga anslag af 90,000 r:dr, dertill föranledd hufvudsakligen af följande skäl: