Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid, i anseende till en snart förväntad ny Skol-ordning och flere lärares då förmodade afskedstagande, anslaget torde erfordras till sitt nuvarande belopp, men deremot reservationerna, sorn vanligen tagas i anspråk endast för tillfälliga utgifter, såsom vikarie-arfvoden o. s. v., måste anses mindre behöfliga , har Utskottet funnit sig böra hemställa, att jemte det anslaget bibehålies till sitt nuvarande belopp, 12,480 r:dr, Rikets Siänder måtte beslula, att af reservationerna en summa af 30,000 r:dr bör i liqvid emellan Statsoch Riksgälds-kontoren sistnämnde verk tillgodoföras. 48:o. 1 enlighet med Rikets Ständers vid sislidne riksdag fattade beslut och på sätt af bifogade tabell inhemtas, har Utskottet låtit å allmänna Indragnings-stalen uppföra de genom Lagmans-embetenas indragning för dessa embeten enligt stat anvisade ordinarie lö— Stats-1 ta hotteli Utlåtande, N:o 91), 3 i ’*.er jemte ersättning för de, tjensterne åtföljande, sportler, utgörande de förra 4,338 r:dr 2 sk. 9 rst. och de sednare 5,462 r:dr 33 sk. eller tillsammans 9,800 r:dr 34 sk. 9 rst. banko. 49:o. I sammanhang med allmänna Iudragnings-statenS reglering har Kongl. Maj:t slutligen föreslagit, att det till godtgörande af indeloingsbrist i Jemtland uppförda belopp af 400 r:dr banko måtte framgent blifva förslagsanslag, i hvilket fall och då hittills å detta anslag uppkommit behållningar, som blifvit reserverade och hvaraf beloppet, enligt 1848 års Rikshufvudbok, utgjorde 4,857 r:dr 8 sk. 7 rst., det öfverskott å samma anslag, som vid nya statsregleringens inträdande förefinnes, kunde till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och har Utskottet ansett sig böra, tillstyrka bifall till detta Kongl. Maj:ts nådiga förslag. 50:o.
När jag nu kom midt i denna trängsel af män och kvinnor för dagen, hela denna här af människor, hvilka bestämma tonen, smaken och opinionen i Sveriges hufvudstad oktober 1890, dessa människor, hvilka i framtiden skola betyda intet, men nu betyda allt, då erfar jag en besynnerlig känsla, som om jag besökt en plats, hvilken för mig gömde länge sedan bortglömda minnen. Det är mycket länge sedan jag själf gick här och ansågs tillhöra den förhoppningsfulla ungdomsskara som vid sitt första framträdande alltid visar sig bestämd att en gång intaga sin plats bland de promenerande, hvilka här dagligen underhålla intresset för sina personer och namn, endast genom att flanera och finnas till. I första början verkade denna promenad uppfriskande på mina trötta nerver. Det återgaf mig min själfkänsla att utbyta hälsningar med kända personligheter, att betraktas med afundsamma blickar af alla dem, hvilka icke kommit inom den osynliga cirkelns periferi, där hvarje punkt på de otaliga radierna betecknar olika afstånd i förhållande till centrum. I det glänsande solskenet som föll öfver de halft aflöfvade trädens gulröda blad, trängde jag mig fram genom massan af promenerande, och jag kände mig till mods, som om jag alltid hört hit och blott för en kort tid af en händelse varit borta. Spinnande vidare på samma tanketråd, hvilken jag följt under förmiddagen, trodde jag en stund att alla mina fantasier skulle blåsas bort af en frisk oktobervind, så att jag utan smärta eller farhågor skulle känna mig i stånd att invänta vintern, och jag öfvervägde i mitt sinne, om jag hade råd att söka mig sällskap till middagen. Jag var ännu under inflytande af denna sinnesstämning, när jag plötsligt i trängseln framför mig upptäckte Sixten Ebeling. Han gick ensam med hufvudet en smula nedlutadt, händerna på ryggen och käppen svängande bakom sig, och innan jag hann att besinna mig, hade jag upphunnit honom och förmått honom att stanna. Jag förstår icke, att jag ej kunde låta bli detta. Ty i samma stund lusten uppsteg inom mig, i samma stund jag tog det första steget, hörde jag som en stämma i mitt öra, hvilken ropade nej, kände som en hand, hvilken bakifrån fattade i min arm för att hålla mig tillbaka.
Inte var det något att ta’ sig af minsann jäntor fanns det godt om i lappmarken, både vackra och rika. Men Paava hade ändå tagit sig så nära, att den andre visst aldrig tänkt sig slikt. Han höjde den skarpskodda skidstafven mot Nila, och det hade visst blifvit ett dråpslag, om ej denne varit vig och snabb nog och i rätta ögonblicket kastat om skidorna. »Vik hädan, satan!» skrek Paava med ögonen i gnistor och kastade stafven som spjut efter honom. Det hade ej varit en vettig människas blick i de ögonen, och om munnen stod hvit fradga. Nila fick brådt i sin tur nu och åkte undan för lifvet. Hade nog inte kunnat ana ett dylikt slut på mötet. Men när ondt sås, kommer ondt upp! Hunnen ett stycke bortöfver hörde han som ett vrålande tjut, och när han saktade farten och vände sig om, hade Paava legat på snön, och han rullade och kastade sig som en dödskjuten varg. Sedan efter en stund satte han sig upp, men då hade han gråtit högt, stönat och vridit sig så illa, att Nila måste ge sig af igen. Det gick som kast af isvatten efter ryggen på honom, och han tordes inte se sig om längre. Om vanvettet toge åt honom där borta en gång till, hade inte Nilas lif varit mycket värdt, ensam som han var med en galning i ödemarken, och en galning, som var snabbare på skidorna än de flesta. Nila jagade därifrån, som om vildmarkens onda andar varit efter honom. Detta allt lär nu Nila tvungit sig förtälja många år efteråt, när han låg och drogs med döden. Han hade det svårt då, och någon ro fick han inte förrän det blef sagdt det och mera till. Gud hjälpe hans fattiga själ! Men det budskapet, som han kommit med till Paava, det hade han gifvit honom af hat och svartsjuka. Det var en svart lögn. Inga hade väntat på Paava både den dagen och många dagar sedan. När han så aldrig kom, och hon sedan fick spörja, att han blifvit från vettet just under färden till henne, då tog hon det som en Guds straffdom öfver sig. Hon hade visst varit allt för glad i Paava.
Och hvilken lefnads-glädje sedan? Icke den lugna stilla glädje, som medvetandet om fylda pligter gifver, icke hemmets frid eller älskade barns kärlek — utan den stojande, bullrande lefnadsglädjen, som bor för trångt i en halfstor stad, och som måste hafva hela verlden öppen för sin munterhet, en lefnadsglädje som i Pariserlifvet ser idealet för sina drömmar. Afklädt alla förgyllningar, betyder detta, att lifvets mål är njutning, skämt och glädje. Det är för trångt för min lefnadsglädje i mitt fädernesland — välan, skudda stoftet af dina fötter och skynda till njutniugens stora stad och njut der lifvet i fulla drag. Bort derför alla hindrade familjeband! Enförening ” i nöd och lust ” — hvilken löjlig antiqvitet! Nej njut af de lösliga föreningar, som i dag ingås och i morgon brytas. Komma sorger och bekymmer, de der hemsöka ditt äktenskap — nå väl, bryt dessa band, det är ju endast lifvets fröjd, ej dess pröfningar, som är menniskans lefnadsmål. Detta är den Ibsenska läran i hela dess afskyvärda skepnad. För sinligheten och lasten är detta en beqväm lära. Man njuter i fulla drag lifvets alla behag och man tröstar sitt kanske icke alltid tysta inre med den tanken, att man ingenting annat gjort än hvad lifvet bjuder. Blir man sedan i nöjenas vilda vimmel en ” nedbrudt ” man, så står den ursäkt till hands, att icke tillräckligt spelrum funnits för den jublande åtrån efter glädje och att derför mindre ädla nöjen måst tillitas, hyilkas förderfliga verkan icke kan undgås. Denna ursäkt får gälla till förmån för den rucklande och förstörde kammarherre Alving. Det är hans egen djupt förorättade maka, som finner dessa tröstegrunder, Här kan ej vara något rum för sjelfförebråelsCr, och något så gengangeraktigt som samvete eger ingen gemenskap med denna lifsåskådning. Lik en deus ex machina rubbar teorien om lefnadsglädjen hela fru Alvings föregående uppfattningssätt af den afskydde mannens personlighet.
Burskapets förvärfvande är vilkoret för att komma i åtnjutande af de fördelar, som härflyta af ofvanbcrörda egendom och inrättningar, likasom befrielsen från burskapet är för den, som en gång sådant förvärfvat, enda sättet att blifva fri från den tunga, som kan vara en följd af de uteslutande borgerliga institutionernas uppehållande. Med hänsyn till dessa förhållanden är också genom Kongl. Förordningen om kominunal-styrelse i stad den 21 Mars 1862, § 5 mom. 2 föreskrifvet, att den egendom, som särskildt tillhör det burskapsegande borgerskapet, skall förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka deruti gällande äro; således oberoende af kommunens förvaltning i öfrigt. Vidare i konstitutionelt hänseende medför, enligt 14 § Riksdags-ordningen, egenskapen af borgare valrätt inom Borgare-Ståndet. Vid sådana förhållanden har Utskottet ansett, att 1 och 2 §§, 3 § mom. 1 och 5 § af 3 Kap. Ilandelsbalken, innefattande hvad som hör till lagstiftningen om burskap, oberoende af dess nuvarande förhållande till näringsrätten; böra i oförändradt skick bibehållas. Beträffande 1 § af 4:de Kapitlet, som handlar om skilnaden mellan grossoc/t minuthandel, anser sig Utskottet allenast behöfva anmärka, att enligt 1846 års Handels-ordning en ovilkorlig sådan skilnad bibehå lies allenast för Stockholm med afseende på de vid Handels-ordningens utfärdande befintliga föreskrifterna i 14 § Riksdags-ordningen om riksdagsmannaval derstädes, men att, sedan nämnda grundlags-paragraf numera undergått en förändring, hvarigenom denna skilnad blir öfverflödig, stadgandet synes utan hinder kunna alldeles utgå. — Samma Kapitels 2 § gäller för närvarande endast i fråga om den straffbestämmelse af varans förlust och 40 dalers böter för olofligt idkande af handtverk eller handel i stad, som deri innehåiles och till hvilken hänvisas i 30 § 1 morn. 16 Sammans Lagsami Alim. Besvärsoch Ekonomi-Uiskotiets Betänkande TV.o 17. Handels-ordningen samt 43 § 1 mom.
Jag måste således protestera emot att R. o. Ad. gör en förändring i ett annat Stånds uti voter:spropos:n intagna beslut. Gr. Sparre: I anledn. af Gr. Lagerbjelkes yttrande får jag hemställa, om icke, då ett Stånd med hänsyftning på ett af detsamma fattadt beslut fattar ett annat, och i sitt sednasto beslut hänlyder på det första, som förfallit, följden deraf blir, att Stats Utsk. , när det afgifver förslag till voter:spropos:r, bör till R. St:r hemställa, om icke detta Stånd, med afseende derpå att det förra beslutet, på hvilket det sednare syftar, bör justera detta beslutså att ordalagen deri ställas i öfverensstämmelse med de förhållanden som existera och icke med dem som existerade då beslutet fattades. Då nu ett Utsk:s framställning icke är annat än ett förslag som R. St:r kunna ogilla, måste det Stånd, hvilket fattat det beslut jag nämnt, hafva samma rätt som Utsk. att hemställa om vidtagande af sådan ändring, som kan blifva en följd deraf att ett föreg:de beslut är ändradt. Om således mitt förslag vunnit R. o. Ad:ns bifall skulle jag hafva önskat, att till Borgareoch Bondesen gjordes den hemställan, att de vilja tillåta en sådan förändring af sina beslut, och tror jag att Gr. Lagerbjelke då icke skulle hafva ansett, att R. o. Ad. tillåtit sig någon obefogad åtgärd emot de öfrige Stånden. Emellertid anser jag denna fråga icke af vigt. Hr Cederschiöld har upgifvit det efter hans åsigt oriktiga i min framställning, att med afseende på rådande praxis samt Hr Gr. o. Landtnäs afgifna förklaring, jag icke anser lämpligt att drifva den saken, men då jag yttrade mig deremot ansåg jag lämpligt alt framhålla hvad jag i talarens framställning fann grundadt. Anser R. o. Ad. saken icke förtjena upmärksamhet, så begär jag icke propos. på den ifrågakomna ändringen, hvilken jag anser icke vara af någon synnerlig vigt. Hr Cederschiöld:
På grund af det anförda, kan jag icke anse det vara godt eller ändamålsenligt att indraga den Svenska predikants-beställningen i Carlsbad, men önskade deremot vördsam - — 285 — mast hafva hemställt, att Svenska stats-verket tillförsäkrade hemälde predikant resekostnaden, som komme att utgöra 200 eller 250 floriner, och att, såsom ursprungliga afsigten varit, brunnsgästerne sjelfve bekostade hans aflöning under vistandet i Carlsbad. Att brunnsgästerne skola vara villige att träffa en sådan öfverenskommelse, har man all anledning att med full säkerhet antaga. Svenska staten bör icke sky en utgift af omkring 200 floriner, när frågan här gäller att åt flera hundra sjuklingar, långt skiljda från den älskade fädernejorden, bereda tillfälle att på vårt herrliga modersmål få höra Guds ord och deraf, särskildt i vedermödans och pröfningens dagar, hemta uppbyggelse och styrka.» I denna reservation har Herr Gyllenram, II.. instämt. 2:do rid berättelsen angående Kongl. Krigs-kollegium, § 7. af Herr Gyllenram, II.: »Emot Herrar Revisorers, rörande Kongl. Krigs-kollegium, under § 7 fattade beslut får jag härmed mig reservera. Till en början hafva Herrar Revisorer gjort anmärkning emot utbetalandet af 837 R:dr 91 öre, kostnader för Krigs-rätts sammanträden i Landskrona år 1858. Men då det lärer vara obestridligt, att förbrytelsen, hvilken föranledt krigsrätts-undersökningen, redan var ett faktum och dessutom af beskaffenhet, art den måste blifva föremål för laglig behandling, lärer väl också deraf följa, att Krigs-rätt för detta ändamål måst sammankallas. — Att ledamöter i samma Krigs-rätt beordrats från Christianstad har sin naturliga grund i det värfvade regementets förläggning inom olika garnisonsorter. Uti samma § hafva Herrar Revisorer vidare anmärkt, att till Fält-läkaren i 5:te militär-distriktet A. F. Almqvist blifvit utbetalde 538 R:dr i reseoch traktaments-ersättning för biträde vid general-mönstring med Jemtlands Kongl. Fältjägare-korps. Uppå Kongl.
Ständer göra framställning derom att, med afskaffande af omförmälde afgifter, måtte å Riksstatens Andra Hufvudtitel uppföras ett årligt anslag af 600 R:dr R:mt, deraf arfvoden komme att utgå till tingstolkar, nemligen en för Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag med 200 R:dr, en för Ofver-Torneå och Pajala tingslager med 300 R:dr och en för Ofver-Calix tingslag med 100 R:dr, allt riksmynt, af hvilket sistnämnde belopp dock, derest Korpilombolo församling komme att utgöra eget tingslag, hälften bör öf~ verflyttas till den för Ofver-Torneå och Pajala antagne tolk, mot skyldighet för denne k att i nämnde fall inom Korpilombolo tjenstgöra; börande tolkarne medelst konstituto rial tillsättas af vederbörande Domare efter Nämndens hörande inom det eller de tingslag, för hvilka tolk är att antaga, samt tolkarnes tjenstepligt innefatta skyldighet att tillhandagå med tolkning uti Finska språket så väl vid de ordinarie tingen som vid urtima ting och extra förrättningar, och med den bestämmelse tillika att den för Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag anställde tolk borde vara skyldig att äfven inom Neder-Calix härad, derest hans biträde erfordrades, på Domarens kallelse i sådant ändamål sig inställa; äfvensom härförutan torde böra stadgas rättighet för tolkarne att från Statsverket, af det under Andra Hufvudtiteln uppförda förslagsanslag till reseoch traktamentspenningar, undfå skjutsoch traktamentsersättning efter gällande Resereglemente i elfte klassen för biträde vid alla de förrättningar, som ej å*vanliga tingsstället för det tingslag, hvari tolken är antagen, äga rum, dervid resan borde beräknas från tingsstället i orten och dit åter.» Uppå Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkan, täcktes Hans Majit Konungen i Nåder bifalla hvad Hans Excellens Herr JustitieStats-Ministern sålunda yttrat och hemställt. Ex protocollo Oscar David Egge. Bih. till R. St.
Pen af Fredrika-Rreiiier-Förbii11- clet valda tred; jedelen af styrelsen består af frinariicz Berg, Joliii, Linder saiiit frökiiariia G-yld4ii och 1; incllrageii. Till revisorer valdes frii 105 \ B. Saliliii ocli fröken A. I h s e ocli till ïevisoi~ssnppleaiiter fru Arvidson ocli fröken B. Hirsch. Eii inodell till turistdrakt i lodeii-tyg förevisades och rliskiiterades. Föreningens samtliga modeller exponeras Iios fröken J. Ohlsson, Blasieholinstorg 14. a a Hvarjehan,da i .kvinnofrågan. Sverige. Femte allmänna flickskolemötet kommer a t t hiillas i Liiiid den 12, 1 3 och 1 4 instundande jiini niinad. Iiibjudning dartill liar utfardats af centralkomith för beredande af mötet, Iivillteii bes t; ~ af följande personer: rektorerna L. N. W m n, S. Alinqiiist, och Eiigene Schwartz, fröken Lilly Engströni ocli professor Seved Ribbing. " Om hushållslära och skolkök " var iiimet för eii diskussion, som aiiordnats a.f ~Stocklioliils folliskollararefö~ening&gt; på dess saminankoinst den 18 sistlidne niars. Därvid 1iö11 larariilnan vid Klara follrskola, frii Sofie Nilsson, ett jntressant föredrag, hvari pkvisades vikten och betydelsen för deii uiiga flickan af arbetsklassen a t t folkskolebildiiingeii gick i en iner praktislc riktning, t. ex. a t t iiiidervisiiing * i husliiillsliira iileddelades ocli a t t tillfalle sanztidigt bereddes lärjiingeii a t t f i pral {tisk öfning däri i ett med skolan förenadt skolkök ».
Sannare, mindre grof, mera qvinlig. Resignerad och lugn. Det är sorg att ha vägts i hans hand och så bli kastad bort, men hvarför skall sorgen göra mig bitter. Kan jag icke bäst genom att vara stor och god visa honom att jag varit värd att behålla? Ligger det icke något lågt i att icke kunna taga en sorg ur den hand man älskat, utan att bita denna hand, som man kysste förut? Jag vill vara borta hvarje qväll till hans födelsedag. Då skickar jag honom min bukett: ”från Skånes karga ljunghed”. Och så på Lördag kan jag resa, stanna i Malmö på söndagen och vara hemma om måndag. Och så har jag ingenting att längta efter förr än jag skall till Paris. Och jag skall kunna skrifva historien om hur Anna lider af att vara endast en leksak, när hon älskar med hela sin lidelsefulla själ. Det skall vara min bikt, min förebråelse.148 Och om han skrifver till Hörby svarar jag blott: ”det fins menniskor som glida undan så fort ingen håller dem qvar. Jag tror att det är trofasta naturer. Men lidandet blir så intensivt hos dem att de icke uthärda att det tänjes ut. En rask amputation eller frivillig resignation är det enda de ha att välja på.” Fä! Att tala så mycket om den dag du inte har sett. En kris, ett afgörande, det är hvad du måste ha. Lika godt på hvad sätt. Jag skrifver i vemod nu, – med tårar i mina ögon. Hade han känt mig, då skulle han icke kunna ha gjort så. Jag skulle ha tillbedt honom så ödmjukt och så trofast. Alltid. Är jag då en af dem, som man finner på gatan? D. 1 Februari Det är morgon, rummet ännu kallt, men brasan bullrar borta i ugnen. Jag är nyss klädd och har druckit mitt morgonkaffe. Jag hade i går afton föresatt mig, att om det fans någon möjlighet så skulle jag ha ro och sömn. Jag öppnade fönstret så att den kalla nattluften strömmade in och kylde ut rummet, och jag gick fram och tillbaka, fram och tillbaka, en hel timma tror jag. Jag gick tills jag var så trött att kroppen måste falla i hvila och så lade jag mig. Jag somnade också och sof i ett enda långt tag tills klockan var sju. Men då började ångesten på nytt.
Den så kallade Förhöjnings-Licenten till Jern-Conloret kommer att i Jern och Metall-vågarne, såsom hittills, beräknas och uppbäras med Två Skillingar 8 runst. för hvarje Skepprd af följande Jerntill verkningar, enär de utföras i sudane främmande Fartyg, som ej i afseende på Tulloch Skeppsumgälder äro satte i lika förhållande med Svenska Fart}rg, nemligen: Ankare, Ankarflyn, Bandjern, Bomber, Bultjern, Canoner, Draggar, gjutet Jern - la i behörig ordning försälja hvad forska indt är på öppen auction, i hvilket fall tullen bestämmes för alla de varor, å hvilka tullvärde i Taxan är utsatt, efter auctionspriset, jemfördt med samma värde, och för andra varor, efter fastställd tullprocent å auctionspriset; kommande godsegare att undfå skilnaden emellan behållna aucdons-summan och på auctionspriset grundade tullbeloppct. Försummar godsegare detta, ansvare för tullafgifternes fulla erläggande, derest lian icke vill, efter föregången skriftlig anmälan hos Tullkammaren, afstå sin rätt till den skadade varan, som då genom offentligt utrop för Kronans räkning af Tullkammaren försäljes. Yid förtullning af varor, bergade ifrån förolyckade §kepp och Farkoster, länder till efterrättelse hvad serskildt derom är eller framdeles blifver stadgadt. 27 §. (lika med Taxans 37 §.) Motstående §. utgår af det skäl, att Förhöjnings-Licenten, hvarom serskildt är stadgadt, icke bar någon gemenskap med tullförvaltningen. i6 Hor till Bevilln. Utsh. Bet. iV.-o ag. arbete finare och gröfre, Hällar, Kakelugnar, Knipjern, Kulor, gjutna Lod eller Lödjor till vigter, Plåtar af alla slag, Öregrunds och annat Stångjern, platt tre åttondels tum tjockt och deröfver, fyrkant öfver fem åttondedels turn. 29 §. (oförändrad). 30 §.
Då bär förutsattes, att enskild vinst kunde ingå i beräkning vid någon Banco-Fullmägtigs åtagande af uppdraget att hafva tillsyn öfver förvaltningen vid Tumba, lå Fullmägtige erinra, att ehuru vid sista Riksdag de förutvarande ordalagen för tilldelandet af en årlig ersättning åt den BancoFullmägtig, som ägde inspectionen öfver Bruket, förändrades från ”åtnjute för dervid förefallande reseoch andra kostnader en årlig ersättning af 300 R:dr B:co”, till ”äger att såsom ersättning för besväret dermed och godtgörelse för dervid förefallande resekostnader årligen uppbära 300 R:dr B:co”, denna ersättning så litet innebär utsigten af enskild vinst, att t. ex., på sätt vid Banco-Utskottets protocoller vid sista Riksdag förvarade handlingar utvisa, dåvarande inspecterande Fullmägtigen i en enda post, der lian trott sitt nit påkalla en uppoffring, utgifvit nära 3 års hela anslag. Att förvandla inspectionen till ambulatorisk, skulle otvifvelaktigt förminska det tillfälle till förvärfvande af den sakkännedom, som vid bedömande af en förvaltning är erforderlig. Men då, på sätt Banco-Fullmäktige äro sammansatte, hvilka, utan att sjelfve utgöra en egentlig Embetsmannacorps, bestå af personer, vanligen ägande antingen embetsmannabefattningar eller medborgerliga yrken, som icke tillåta dem egna sin hela tid åt Bankens ärenden, det således måste endast undantagsvis kunna påräknas, att någon bland .Fullmägtige kunde åt tillsynen öfver Tumba egna den tid, som fordrades, för att göra samma tillsyn ändamålsenlig och motsvarande behofvet, så få Fullmägtige tillstyrka, att dem måtte tilldelas rättigheten att uppdraga denna tillsyn åt någon tjenlig person inom eller utom Banco-Verket. För så vidt instämma Fullmägtige i hvad under denna punkt föreslås, att de anse den år 1835 tillkomna skyldighet för dem alt samfäldt årligen förrätta inventering på Tumba , gerna kunna upphöra, och samma inventering, såsom förut, anförtros åt en Deputerad af Fullmägtige, hvilket skulle medföra en besparing i utgifter.
(Ion väokta tranan om tolagen-, uppliöranlle, säson, en sei skild, stapelstäderna direote tillfallande, etter ttir kvarje stad kastställd prooentberäkning utgående algikt a inkommande ook utgående varor, emot det att de88e 8täder för nämnda, i oek för Ke8tridande ak vi88A allmänna utgifter dem tillföi 8äkrade, inkom8t erkölle ersättning genom Ke8tämda anslag ak tull-medlen, vill Kongl. Naj:t, 80m uti Rikets 8tänders vid sistförllutne Riksdag uttr)okta olvert) belse om nattan för liandel8rörel8en8 semira ook okekindrade utveokling ak en 8a beskalläd reglering, funnit en ökad anledning att, i livad pä ttongl. Naj:t ankommer, dertill medverka, kärmed tili Rikets 8tänders godkännande krainställa det loislag i ämnet, 8om Kongl. 51aj:t anser kunna leda till det allmänna fördel, utan förnärmande ak 8taten8 oek 8!apelstädernas kärunder beroende rätt. Knligt livad de infordrade uppgifterna gifva vid banden, katta 8smtliga stapelstädernas tolags-inkomster, med inkeräknande ak den i 8tookkolm, Oarlskrona, Oarlskamn, ^'kristianstad, Rudiksvsll, 8tröm8tad, Uddevalla, Norrköping, 8öderköping, Randskrona, N) köping, pitea ook ^Visb)^ serskildt uppliurne 8. k. inkvarteringseller tillöknings-tolagen, kvilken varit af8edd till den, under benämning ak , bestridda kostnad för underkällandet ak säng kläder, ved ook ljus ät iinjvarteradt manskap, utgjort 1 medeltal för nedannämnde tider) inder följande belopp: