Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bör nu tilläggas, att inom denna himmel är englaskönheten icke, såsom i de andra himlarna, mer eller mindre höljd af någon beklädnad, några drägter: den visar sig här alldeles obeklädd, och alltså naken; ty Nakenheten är, i sin första betydelse, Oskuldens motsvarighet. I denna sin nakenhet synas Oskuldshimlens englar, ehuru i sig sjelfva lika fullvuxne som de öfriga, för de andra himlarnas englar såsom barn, af den outsägligaste fägring. Nedstiger till de andra himlarna, eller uppträder i mellan-andeverlden, någon engel från denna öfversta himmel: så erfar den åskådande en hänryckning, hvarmed ingen annan förtjusning kan jemnföras; ty det, som då genomströmmar hans sinne, är det högsta måttet af englafrid. Friden är Oskuldens nöje; och förbunden med Oskulden, såsom det Godas nöje med det Goda. I de harmonier, som från denna himmel inflyta, har all annan företeelse af Skönt, så i Himlarna, som på Jorden, sin upprinnelse. Derföre har ock all annan skönhet det kall, att påminna om dessa urförsta harmonier; eller vara, om än i aftagande grader, deras fortsättning. Inom Oskuldens egen sphär finnas föröfrigt tre grader: som i Ordet, ej sällan (t. ex. i Es. c. 11. v. 6), förekomma betecknade med tre slags späda djur; af hvilka Lammet alltid betecknar den innersta eller högsta oskulds-graden. Bland menniskorna äro dessa tre grader sinnebildade genom dibarn, småbarn, och sådana barn, som stå närmare sin fullväxt. En särdeles djup betydelse ligger i den omständighet, att menniskor, som uppnå en hög ålder, blifva, i flera afseenden, såsom barn (eller, såsom det heter, ”barn på nytt”): det är en förebådande bild af det engla-tillstånd, der okunnighetens oskuld, hvari menniskan befann sig såsom barn, är förenad med visdomens oskuld, till hvilken hon bör vara kommen såsom gammal.
Af Herr Helsingius: ”Jemte det jag hufvudsakligen förenar mig uti den af Herr Doctor Elfström afgifne reservation anser jag mig här böra närmare utveckla motiven för de af mig föreslagne, i Utskottens Betänkande intagne Lagstad ganden. Den vigliga fråga, som sysselsatt förenade Utskotten, och genom deras nu afgifne Betänkande skolat utredas och besvaras, har varit: om och huruvida, utöfver hvad som finnes i de vid sista Riksdag stiftade Lagarne angående myntbestämningen och för Rikets Ständers Bank, s,amt hvad förut är vordet bestämdt genom Bankens Grundstadgar af år 1668, nemligen Kongl. Maj:ts Nådiga Tillstånds-Bref för Rikets Ständer att taga Banken under sin förvaltning, Kongl. Maj:ts Nådiga försäkring om Bancooch Rikets Ständers beslut och förordning om Banken i Stockholm; genom de sedermera tid efter annan i fråga om Banken utfärdade allmänna Författningar; och genom 72 §. i Regeringsformen af år 1809: något ovilkorligt behof nu kan anses påkalla uppgörande af ny Lagstiftning för Banken. För denna frågas utredande hade jag trott uppmärksamhet böra fästas å följande omständigheter: 1:0 I 1668 års Grundstadgar för Banken förekommer icke det ringaste om dess rörelse såsom Sedel-Bank. Tvärtom innehåller Bank-Ordningens Bancooch Lag-Utskottens Betänkande JV'o 3. ' 23 n i §. uttryckligen: ”såsom igenom Credit-sedlar före detta (i Palmsrucks Bank nemligen) ett större missbruk och oreda år förelupen; alltså skola inga sådana sedlar eller andra, som dertill kunna hafva liknelse, till någons gravation, praejudice och förfång härefter i detta Verket brukas, men alldeles vara afskaffade och förbudne”. Delta försigtighets-vilkor hade dock icke längre varaktighet än till 1701, då en verklig och, såsom af åtskillige förhållanden ådagalägges, icke obetydlig sedelrörelse infördes; men på det alt bokstafven ändå icke måtte blifva förnärmad, utgåfvos sedlarne under form af flyttbara Depositions-bevis. (se Ständ.
Ddj bepöt $ongl. $ftaj:t, mib unberbånig anmälan praf ben 27 ftplibne Slpvtl, att öfwer förlägen inhemta >£)ögpe ©ompolené pt* trattbe od> att Defamma Ottile imber tiben beforbraé till trpcfet, bertfrån be ocf numera blifmit utgifna. Sifa uppmätffanteet ocp omforg pfma marit egttabe åt bepfmet af frigölagpiftningenö öfmerfeenbe ocp förbättring, ©et förpäg till np frigtflag, font färpilbe fomiterabe år 1828 utarbetat, öfmerlemnabeé till granpning ocl) ytterligare bepnbling af ^rig&pfrätten, font för fåbant änbamål förpärfteö meb flere lebamöter. ^rigö#pfrätten, font fnart fann förjlagets omarbetning mara af nöben, fpjjclfatte ftg bernteb unber pera påföljba år, intillbep Jfongl. ‘Spit på åpofrättené unberbåniga pmpällan i nåber tillät, att meb fullföljben beraf pnge anpå i afbiban bevå, att np allmän prafflag ljunne fullättbaö. ©eban bet tjinber, font för frigélagenö fullborbanbe fålunba mött, borbe anfeö pfma uppprt, efter bet ^ongl. 5J}aj:t för ©in bel antagit bet unber tiben uppgjorba förpäg till allmän prafflag od)
Direktionen öfverlemna att, i sammanhang med den anbefallda förändrade inredningen i Riddarhus salen, tillse huruvida, med bibehållande af nödig dager för Landtmarskalken och Riddarhus-Sekreteraren, det bakom Landtraarskalks-stolcn befintliga fönster kunde undvaras eller i dess ställe en niselle anbringas med någon passande beklädnad; hvarjemte Direktionen fått sig uppdraget att till nu ingående riksdag afgifva förslag ej mindre å kostnaden för modellering och gjutning af en bröstbild af Konung Gustaf II Adolph, än, derest beslut om förfärdigande af en sådan skulle af Ridderskapet och Adeln fattas, huruvida icke denna lämpligast borde intaga platsen i Riddarhus-salen under Wasa-vapnet, samt i sammanhang dermed föreslå den plats inom Riddarhuset, dit bröstbilden af framlidne Landtmarskalken Friherre Pehr Ribbing må kunna förflyttas, får Direktionen äran meddela, att Direktionen funnit, att genom ofvnnberörde fönsters igenmurande dagern vid Landtmarskalksbordet skulle blifva alltför mycket förminskad, och, jemte det barbos öfverlcmnas ett af Professoren C. G. Qvarnström Direktionen meddeladt kostnadsförslag, hvarenligt priset för modellering och gjutning i brons jemte ciselering af en byst i öfvernaturlig storlek, föreställande förenämnde Konung, skulle komma att i ett lör allt uppgå till 3,000 R:dr R:mt, hemställa att, i den händelse Ridderskapet och Adeln behagar besluta att en sådan byst skall förfärdigas, densamma må under Wasa-vapnet i Riddarhus-salen uppställas, och att deremot bröstbilden af Landtmarskalken Ribbing måtte, likasom Landtmarskalks-porträtterna, få blifva en prydnad för Ridderskapets och Adelns samtals-rum. tc S 12. I anledning af en vid sednaste
29 den dem genom samma §. uppdragna debiteringsoch redovisnings-skyldighet af sjöfolks bevillning och andra personela krono-utskylder erhålla »samma förmåner, som blifvit andra debileringsmän förunnade och af dem åtnjutas,» icke, åtminstone hvad Stockholm beträffar, medfört någon fördel för skepps-omhudsmannen, enär vederbörande ansett orden »samma förmåner» icke bestämdt uttrycka hvad dermed skall förstås; med anledning hvaraf, och då det vore gifvet, att debiteringen, uppbörden och redovisningen af sjöfolks krono-utskylder äro förenade med vida mera besvär och påpasslighet än i vanliga fall är förhållandet, samt skepps-ombudsmannen och sjömanshusens föreståndare för detta uppdrag ej ätnjöte bestämd lön, motionären föreslagit, det mätte i bevillnings-förordningen intagas bestämdt stadgande om de förmåner, nämnde personer i och för ifrågakomne uppdrag må tillgodonjuta, hvilken ersättning motionären hemställt böra utgå med 6 procent af den redovisade uppbörden, utom andel i den uti 121 §:n omförmälda debiterings-procent. Då obestämdheten af nuvarande stadgande om den ersättning, som för fullgjord debitering, uppbörd och redovisning bör af skepps-ombudsmannen i Slockholm och sjömanshusens föreståndare i de öfriga städerna tillgodonjutas, enligt hvad motionären upplyst, föranledt dertill, att dessa tjenstemän för sagde besvär icke erhållit någon ersättning, ehuru otvifvelaktig! är, att detta besvär, i förhållande till uppbördssummans bela belopp, för dem varit vida större, än för andra uppbördsman, får Utskottet föreslå, att Herr Brodins framställda förslag så till vida må bifallas, att Skepps-ombudsmannen i Stockholm och Sjömanshusens föreståndare i de öfriga städerne, genom ett sådant bestämdt stadgande, som Utskottet i sitt förslag intagit, tilläggas en ersättning, för fullgjord debitering och uppbörd af tre procent utaf det af dem redovisade belopp.
Under rubrik » Festkök » och » Hvardagslif » förvärfvar man här nya vanor: hälsovanor och bortlägger, innan man vet ordet af, gamla ovanor: sjukdomsvanor; särskildt kapitlet » köksarbetet », med sina underrubriker: soppstudier, olla podrida, såsstudier, syltgrytan och konserveringsburken, festmåltid, sommarlif på landet, turistlif, vinterlif i staden, torde för damerna vara rikt på nya uppslag med djupt allvar på botten af en underhållande framställningsform. I ett fysiologiskt, hygieniskt och terapeutiskt » facit » utvecklas slutligen i 60 korta, koncentrerade stycken helsokökets fysiologi och kemi. Behandlingen af ämnet skiljer sig så till vida från samma ämnes behandling i » Våra födoämnen » att författaren här fullständigt frigör sig från den gamla fysiologiska lärdomsskolans betraktelse för att gå sin egen väg. » Modren med barnet » blifver hans enda erkända auktoriet; modersmjölken utgångspunkten för hans kemiska analyser. Hälsolifs » facit » blifver därigenom i själfva verket en ytterst enkel och lättfattlig koncentrerd näringsfysiologi, där ohållbarheten hos de nu allmänt gängse åsikterna om nödvändigheten af en ägghviterik näring på ett originelt och slående sätt uppvisas. Elpis Melena, » Kretas Af Cecilia välgörarinna ». Bååtli-Holmberg. » upproriska ». I DU N 240 blodiga bufvuden tillbakaslagna. Spbakioterna stredo utan l e d n i D g, i smärre hopar, och för en grek föllo i regel 1 0 turkar. Grekiska ångaren » Panhellenion » tillförde d e m vapen och ammunition. — Men när turkarne ej kunde intränga i bergpassen, brände de i stället hvar de det kunde, kloster och byar, härjade ön och mördade alla kristna, särskildt kvinnor och barn; af engelska och ryska skepp räddades dock många öfver till Grekland. Ä n n u 1 8 6 9 var stridslyckan grekerna gynnsam, och i Kretas högland hyllades med jubel konung Georg I. D å sände turkarne sin störste general, den berömde Omer P a s c h a, till ön.
Den första uppsättningskostnaden för Compagnie! är af Chefen för Ingeniörcorps en beräknad till 28,750 Rdr; och till undvikande af särskildt anslag härför, hemställer jag i underdånighet, att första årets underhälls-anslag, inalles utgörande 26,312 Rdr 85 öre, må, såsom vid det nuvarande Compagniets uppsättning egde rum, få härtill användas, hvarigenom den hufvudsakligaste utgiften i detta afseende blifver betäckt. Beträffande Lif-Bevärings-regementet hafva Rikets Ständer hos Eders Kongl. Maj:t framställt sin tanka derom, att Officers-Corpsen borde, i män af inträffande afgång, indragas, eller åtminstone pä ett för Statsverket mindre kostsamt sätt organiseras. Rikets Ständer hafva nemligen funnit mindre lämpligt, att, för den ringa tjenstgöringen under ärliga exercisen med Stockholms stadsoch läns Beväringsmanskap, Staten skulle vidkännas kostnader för aflönande af en särskild Officers Corps, enär denna exercis, efter Rikets Ständers åsigt, kunde verkställas af dertill kommenderadt befäl, antingen från Uplands eller Södermanlands Regemente eller från Garnisons-regementena i Hufvudstaden. —Med afseende å denna Rikets Ständers framställning har Eders Kongl. Maj:t redan täckts i Nåder förklara, att tillsvidare hvarken den ledigvarande Chefs-platsen vid Regementet skall tillsättas, eller nya Officerare der antagas; hvarjemte, och då hvarken Uplands och Södermanlands Regementen eller öfriga indelta Regementen kunna aflåta befäl för ifrågavarande bevärings-exercis. Eders Kongl. Maj:t beslutit att det bevärings-område, som förut varit anslaget till Lif-Bevärings-regementet, skall fördelas pä Lif-Gardes-regementena till fot. Under sådant förhållande, och då den vid sistnämnda Regementen nu befintliga Befäls-personal, som icke kan befrias från sin tjenstgöring i öfrigt, är otillräcklig för att kunna äfven besörja vapenöfningen med det Regementena sålunda Bil. JVs 2 till Kongl. Maj:ts Nåd.
I anledning af hwad jag nu tagit mig friheten yttra, hade jag önffat, att den wäckta motion, inskränkt sig derwid att Ridderfkapet och Adeln hos Kongl. Majtt i underdånighet anhöll, att de misitag som sked t tvid Extra Noteringen, sa afbrottsika, som af mindre kännedom om de oroterade hemmanens beffaffenhet, mätte innan nästa Riksdag blifwa undersökte och rättade, pä det Ridderskapet och Adeln da, om ej förändrade händelser wäck» andra msigker, med sina Med-StänderS instämmande, mä kunna förestå extra Noteringens förändrande i delta hänseende: men alldenstund författaren nn är bortrest och desi motion således icke kan undergå någon förändring, fär jag, i likhet med hwad han i sednaste Plenum yrkat, underställa Högloft, Ridderskapet och Adelns nplysta pröfning om intet frägan bör anses endast röra Ridderffapet och Adel», och som sadan, af ett desi särskilta Utskott granskas och bedömmas, dä jag wägar hoppas att den finnes, efter hwad jag förut haft äran nämna, wärd en trygg och rolig hwila intill desi en allmän rättelse och jämkning uti extra Noteringen föregätkGrefwe Hamilton, ^xel, upläste ett fa lydande: Mörk - 476 Den 3 Junit. Wördsamt Memorial! I anledning af Herr Lckmitterlötvr förslag, torde Ridderffapet och Adel» Mära mig göra den contra proposition, art om extra Noteringen skal! förblifwa beständig, som en milikairisk bewillnjng, den mä träffa i lika förhållande al! stagä Egendom, säsom bruk, qwarnar, hus i städerne, fabciqucr, manufacrurer, näringar, amer och om det sig göra lata, capitaler, och i följd deraf, som högst billigt, en ökad rotering pä den redan roterade Jor den i män as desi läge, widd och fruktbarhet, ty ägande rätten till den samma är icke erhällen med annat willor än akt hälla soldat.
Med Civilmyndighet förstås här Konungens Befallningshafvande, Borgmästare eller Polismästare i stad och Kronofogde å landet, eller den, som i sådan embetsmans ställe satt är. Är ej Civilmyndighet tillstädes, och kan ej dess ankomst afbidas; då äge på stället varande högste Militärbefälhafvare så förfara, som för Civilmyndigheten nu stadgadt är. 3 18 13 §. Samlar sig folkmängd tillhopa och störer lugnet eller allmänna ordningen, utan att dock lägga å daga sådant uppsåt, som i 7 § sägs, och skingrar sig ej den folkmängd, på offentlig Myndighets befallning, utan visar trotsighet deremot; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till straffarbete i högst ett år och annan deltagare i upploppet till böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler dömas Öfvergå de till våld å person eller egendom; vare lag, som i 9, 10 och 12 §§ om uppror sägs. 14 §. Ej vare menighet å landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer; ej heller må sådan sammankomst af offentlig Myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, sorn emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer. Om tid och ställe för sammankomsten, der den ej redan, genom lag eller särskildt stadgande, bestämd är, skall dock anmälan göras hos offentliga Myndigheten i orten eller staden så långt förut, att den kan dervid tillstädesvara, om så nödigt anses. Sker sammankomst utan sådan anmälan; vare den, som sammankomsten föranstaltade, förfallen till böter från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. 15 §. Säljer eller köper man röst vid val till allmänt värf; straffes med böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst sex månader.
Man besinnar sig innan man upoffrar en hufvudstad, och man ger förr vika i sjelfständighet och öppenhet än man upoffrar så oerhördt mycket. Så länge Stockholm ligger försvarslöst, är tryckningen öster ifrån stor, allt för stor för en nation, som vill utgöras af frie män. Stora och vigtiga äro de politiska skälen, hvarföre Stockholm bör befästas, men kanske ännu större och vigtignre äro de militära. Hvarföre är det då så vigtigt ur militärisk synpunkt att befästa Stockholm? Derföre att Stockholm är den lörsta punkt, mot hvilken en östanifrån kommande fiende riktar sitt anfall, så vida lian ej åtnöjer sig med att landstiga och bibehålla sig bakom någon af de norrländska elivarna, och hvilket sednare det är oss alldeles omöjligt, att utan flotta hindra. Han riktar sitt anfall emot Stockholm, derföre att Mälarens utlopp i Salisjön är nyckeln till hela mellersta Sverige. Han belastar sig i Stockholm, och med detta säkra skydd i sin rygg, med skyddet af Mälaren i sin flank utgår han för att småningom eröfra hela landet norr om Mälaren. Han lemnar oss batalj i Upland eller Westmanland, der han finner det för sig fördelaktigast. Slagen, retirerar lian på Stockholm, intar, 0111 icke förr, positionen bakom Norrbro på Helgeandsholmen och uedanlör slottet, Skulle vi lyckas att tvinga honom derifrån, emot tager han oss i en ny, ändå fruktansvärdare position på södra höjderna framför slussplanen. Och cm vi äfven lyckas att drifva honom derifrån, så kan det dock icke ske utan från en på samma gång förstörd stad. Det är icke sannolikt, det är nästan säkert, att en fiende från öster icke företager nugot mot södra Sverige. Han har icke något vigtigt föremål, mot hvilket han kan vända sitt anfall. En eröfrad provins i södra Sverige ligger så nära Europa och så vidt skiljd från hans eget välde. Skulle han endast vilja företaga ett plundringståg emot landet, så är det honom vida lättare och beqvämare att med sin flotta brandskatta eller förstöra alla våra kring kusten liggande större städer och samlade' rikedomar.
Men då de, under öfverläggningarne, framställda skiljagti^a åsigter af sjelfva hufvudämnet, samt de medel och utvägar till Myntvärdets uprätthållande, hvilka hos Utskotten kommit i fråga, ännu icke vunnit den utveckling, att häraf kan bildas en sammanhängande Plan; och då Utskotten uti valet emellan en brådskande skyndsamhet med ett arbete, som liar till föremål grundläggningen af ett systéme för Rikets Penningeväsende, och den oförtjenta förebråelse för dröjsmål, sqm Utskotten möjligen Skulle kunna förvänta af dem, hvilka med saken icke tagit närmare befattning, hafva Utskottet icke tvekat att häldre blottställa sig för det sednare.—• Utskotten hafva således funnit något rådrum böra lemnäs Ledamöterne att serskildt begrunda de spridda idéer och Förslag, hvilka, under rådplägningarne, blifvit framställda, för att på detta sätt låta dem mogna för de slutliga öfverläggningar, hvilka skola gifva resultaten af Utskottens arheten. På det likväl denna mellantid icke måtte lemnäs obegagnad, hafva Utskotten, sorn redan förut hade inhämtat kännedom af FilialDisconterne, till serskild granskning företagit frågan om desse Disconters utredning. Och då Utskotten, i anledning häraf, kunnat upfatta ett Förslag, sorn icke förrycker eller rubbar de inom Utskotten stadgade grunder för allmänna Planen Stats Ständer serskildt anmäla, som, efter hvad Utskotten förmoda, allas billiga väntan härigenom skall kunna tillfredsställas. Af närlagde grne Upgifter och Calculer, Litt. A., B.. C., inhämtas förhållandet med Götha Canal-Bolags-, Malmö-, samt Götheborgs Disconter. Enligt berörde Calculer, visa sig en ansenlig förlust för Borgenärerne uti Götha CanalBolacs
Där ute är ett fritt fält för äflan. Det förstås, lif o c h helsa äro insatser i det stora spelet, och guldet är vinsten. Men många förlora — många, dock är det inte sagdt, att det blir ni, som har en stark helsa, kraftiga armar, och en viss teoretisk kunskap har ni j u också förvärfvat. Den skattar amerikanaren just inte så högt, men i alla fall kanske den behöfves för att ge er själfförtroende nog till att våga insatsen. » Gunnar lyssnade till kaptenens ord. Första gången tyckte han dem vara dåraktiga, men han fick dem ej ur sina tankar, de återkommo sent och bittida. Skulle han ej kunna slå sig ut i Amerika? Han visste ju, att ingeniörer där ofta finna en god anställning, så här i Sverige ofta en plats låter vänta på sig i åratal. Och o m han reste, då skulle han kunna öfverlåta till sin mor det lilla kapital, hvilket ännu återstod honom, o c h som annars skulle åtgå för hans sista år vid tekniska högskolan och under den tid, han kanske behöfde vänta på anställning här hemma. Då morbrodern kom för att hemta sina systerbarn, talade Gunnar med honom om sina Amerikaplaner; men denne förkastade dem alldeles o c h kallade honom för en öfverspänd oförståndig gosse, som ville kasta bort den vackra framtid, han otvifvelaktigt hade att vänta här i Sverige, för att nå ett fantastiskt mål, hvilket hägrade för honom i alla vildhjärnors förlofvade land — Amerika. — » Hvad pengarne angår », slöt han, » så tillhöra de visserligen dig, men du kan ej ge bort dem, då du ännu är omyndig. Och så är den saken afgjord. Vi tänka ej mer på en dylik dumhet. » Men Gunnar kunde ej mer få tanken ur sitt hufvud. Amerika hägrade för hans inbillning och skimrade i hans drömmar såsom det land, där rikedom och anseende vinkade h o n o m. Han åtrådde båda delarne. Det kom stundom öfver honom ett lidelsefullt begär efter omväxling, efter nöjen o c h njutningar. Icke blott för sin mor och sina syskon önskade han nu mera rikedomen, han ville äfven njuta däraf för egen del. De mest fantastiska äfventyr sväfvade för hans föreställning.
Det är bäst att gå till själfva boken och läsa författarinnans egen skildring. Endast en sak har jag att invända emot fru Helene, och det är, att hon är så litet uppfinningsrik i sin kampmetod; hon kan endast direkt diskutera och argumentera, tala oeh ha » uppgörelse », så man till slut känner sig ganska medlidsamt stämd gent emot Knut Gripp, som visserligen är full af fördomar, men ändå i väl hög grad blir en plågad man. Emellertid blir allting ändå bra till slut; den ömsesidiga kärleken hjälper dem att finna igen hvarandra och att på nytt hoppas på realiserandet af deras ursprungliga program: att vara icke » ett kött », utan två människor. 1 Mennesker för författarinnan fram en hel rad af typer från de bildade klasserna i en norsk landsbygd — och de äro väl ungefär likadana äfven i det öfriga Skandinavien. De äro säkert gripna och säkert tecknade; man ser dem lifslefvande framför sig, och det drag af humor fröken Prydz förmått lägga öfver framställningen, gör boken mycket underhållande. Samma drag af humor kommer också fram i skildringen af en del af bipersonerna i författarinnans öfriga böcker, t. ex. den emanciperade och karlavulna länsmansfrun i Lykke, sällskapsdamen Lydia Martini i Mennesker och framför allt herrskapet Balzersen i Dröm. Man skulle kunna önska, att författarinnan något mera utvecklade sin humoristiska förmåga; äfven lifvets allvarliga sidor kunna så behandlas, utan att därigenom förlora något. Det som gör Alvilde Prydz intressant såsom människa och författare är den stora förmåga af utveckling hon lagt i dagen. Så ofta jag tänker på hennes yttre och inre lif, förvånas jag ännu alltid öfver, hur hon kunnat bringa det så långt, hur hon, som ändå ej längre var så alldeles ung och därför kunde tänkas ha förlorat en stor del af ungdomens receptivitet, redan då hon först trädde ut i lifvet, likväl kunnat lefva sig till en sådan andens rikedom, som hon visar sig sitta inne med. Men diktargåfvan är nog äfven den en sorts ungdom, djupare och varaktigare än den vanliga, och medan den senare endast tager och suger till sig, är det den förras natur att äfven gifva.