Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statskontoret till länsstyrelserna öfversändes, fögderiernas special-räkningar, hvilka ingå i landsboken, deremot finnas uppgjorda efter ett äldre, redan år 1821 stadgadt, formulär, upptagande helt andra rubriker och titlar, än dem, som i formuläret för landsboken begagnas, hvaraf inses angelägenheten, att, för beredande af öfverensstämmelse i formen ifrågavarande räkenskaper emellan, nytt formulär varder jemväl för fögderiernas specialräkningar utfärdadt. Norrbottens läns arbetshusfond. Räkenskaperna, som för begge åren äro i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning granskade, utvisa, att, såsom under föregående år jemväl var fallet, några utgifter icke under revisionsåren blifvit af denna fonds medel bestridda. Den Irån ar 1849 inbalanserade behållning, 1,358 Rdr 4 sk. 9 rst., har under hvartdera af revisionsåren ökats med 68 Rdr 19 sk. 2 rst., influtna ränteinedel, i följd hvaraf behållningen vid 1851 års slut utgjorde 1,494 Rdr 43 sk. 1 rst., deraf i kontant 21 Rdr 12 sk. 7 rst., utlånta medel 1,400 Rdr, och enligt restlängd utestående 73 Rdr 30 sk. 6 rst. Enligt hvad Revisorerne derjemte inhemtat, är af sistnämnde summa ett belopp af 57 Rdr i början af år 1852 inbetaldt; varande återstoden, 16 Rdr 30 sk. 6 rst., en fodran hos f. d. Länsbokhållare!! Clir. Goden, hvilken lärer sakna tillgång till densammas godtgörande. Emellertid balanseras denna rest fortfarande i räkenskaperna på grund al Kongl. Kammar-rättens utslag den 10 Maj 1847. Revisorerne hafva funnit, lika med föregående Revisorer, att något arbetshus för länet, hvartill fonden ursprungligen varit afsedd, icke är inrättadt, utan att medlen i stället blifvit utlånade. Derjemte få Revisorerne anmäla, att de icke varit i tillfälle granska säkerhetshandlingarne. — 107 — Anslag*et för skiften och afvittring*ar.
Sätt, fjmilfa, enligt DareringSttiännenS pröfning, aitfes beraf mara i beljof. § 146. grått Semittniug, beråfnab efter läftetalet, fritageS 0feppsrebare för bet år, fartyget bemisligett legat t fjamtt obegaguabt. ® m E e bo gör el s c n. § 147. De inflrnftioner od) förorbnanben, röranbe råfeitjTaperne öfmer kongl. 9)laj:tS od) Grottans titt 0tatö Dod tttå, i SanbSböder od) räfttingar, Semittntngen ocp öfrige 9iifd [Ma i 9iifögätbd REUTERDAHL, Salman. (L. S.) $på SBorgarc^Stånbetä magnat: G. F. ASKER, n. ID. Salman. (L. S.) (L. S.) 92 SSenHllningés^ötor&nuig 1858. 3 n « c I) a 11. ¥#9- Slrt. i. sperfotrlig ©fr)bb# Slfgtft af fion, ©genbom o rf) SHörelfe ur. m. §. 2. Semitlning af ©täberna 7. §. 19. 23emillning af SorbCrnfct 25. §. 2!. Sewitlning af fBergwcrfcn, få orC af färffflba ■äJlannfaffuttet, gabrifer, SSctf od) Sm rättningar famt t;rfen på lartbet 27. §. 30. S3croi(ltting af Qwarnar od) flere inrättningar > 31. §. 32. ©ewtflnfng af Srifferier 41. -§. 33. ©ewitfntng af ffapttalcr, ?(ftic •Slrt, ni. §. 37.
Officerare och Under-Officerare samt deras vederlikar, som tjent 30 år och derutöfver, hela lönen, den så kallade permitterings-ersättningen för Compagni-Cheferne härunder inbegripen; Officerare och Under-Officerare samt deras vederlikar, som tjent 25 år och derutöfver, 2 tredjedelar af lönen, samt Officerare, Underofficerare och deras vederlikar, som icke tjent så lång tid, halfva lönen; 3:o att det befäl, som uppföres å allmänna indragnings-staten, må tillförbindas tjenstgör», i händelse af krig, intill dess de uppliått den ålder, som berättigar dem till pension, och lärer det ankomma på Kongl. Maj:st serskilda Nådiga Förordnande, huruvida nyssnämnde befäl, som uppföres till löner å indragnings-staten, må bibehållas vid pensionsrätt, i hvilket fall, och då denna inträder, lönen upphör eller minskas med pensions-beloppet; 4:o att då hästarne vid Kongl. Lifgardet till häst äro en Kronans egendom, försäljning af det tili indragning afsedda hästantalet må ofördröjligen försiggå och de derigenom inflytande medel ställas till Krigs-Collegii disposition, i och för materiela behof. Då emedlertid en sådan förändrad organisation icke kan i sin helhet genast verkställas, och Utskottet icke eller nu kan på förhand beräkna beloppet af de qvarstående pensioner och löner, som minska de på det hela calculerade besparingar; tillstyrker Utskottet Rikets Ständer bifalla, att anslaget för Gardes-regementerne må i staten oförändradt utföras, i följd hvaraf och på de skäl, sorn afRikets Ständer vid nästförflutna Riksdag anförts, Utskottet måste afstyrka det af Kongl. Maj:t å nyo äskade ytterligare anslag; viljande Utskottet i det efterföljande yttra sig om användandet af de besparingar , som ej mindre i följd af denna indragning, än af andra här nedan föreslagna, genast eller successivt kunna uppkomma. l5:o Kronprinsens Husar-Regemente. Detta Regemente, fördeladt på 6 sqvadroner, har sig tillslaget på hvarje sqvadron 83 å 84 nummer-hästar.
Jo ingenting annat, än att det sålunda sammansatta StatsRådets första åtgärd skall vara den att gemensamt kalla begge Rikenas representationer; varande det derutöfver i 46 § af Norriges Grundlag påbudet: att om vederbörande underlåta att, i öfverensstämmelse med 39 och 41 §§ (se ofvan) »strax sammankalla Storthinget, det åligger HömsteRätt som en ovilkorlig pligt, såsnart 4 veckor äro förflutna, att föranstalta om denna kallelse». Är det häraf icke efter den mest oförtydbara ordalydelse klart, att äfven för det fall, då Konungen, i anseende till sjukdom, icke vårdar regeringsärendena det är ovilkorligen påbjudet, att Storthinget sednast elter 4 veckor skall sammankallas? och hur kan väl detta stå tillsammans med påslåendet, att Svenska StatsRådet icke skulle ega rätt utfärda kallelse förrän efter 12 månader? Eller hur skola dessa så sins emellan stridiga föreskrifter rimligtvis förlikas på annat sätt, än att RiksAkten, som dessutom för Sverige icke är Grundlag, tolkas efter dess uppenbara mening och som det mig synes tydliga föreskrift eller att den gemensamma riksdagskallelsen skall genast utfärdas. Åtminstone kan väl icke rimligen påstås, att RiksAkten innehåller något förbud emot utfärdande af en sådan kallelse och hänskjutande till begge Rikenas representationer att förordna om Regeringen. Att dessutom 92 § efter RiksAktens antagande icke kan tillämpas, följer deraf, att, enligt den sednare, riksdagskallelserna skola ske gemensamt af begge Rikenas Statsråd d. v. s. lika litet som Svenska StatsRådet ensamt kan, då InterimsRegeringen finnes, regera i Sverige, lika litet kar det under denna tid ensamt för sig kalla Den 23 September f. m. 309 Riksdag.
Alla de i Upland bosatte landtbor, med hvilka jag i ämnet samtalat, hafva ansett det vara förmånligare alt få hö och dagsverken förvandlade till spanmål och jag, som är boende i denna provins, har derföre ansett det vara min [iligt ali inför R. o. Ad. tillkännagifva denna önskan. Jag anser mig äfven böra tillägga, att jag kanhända mera än de flesta intresserar mig för denna frågas utgång. Den har i så niånga år legat pä Ständernas bord, att jag skulle högeligen .beklaga, om den nu folie; men jag kan ej förmoda, att den framställning, jag nu gjort, skall, ifall den af R. o. Ad. gillas, föranleda något sådant. Ifall jag befarade detta, skulle jag genast afstå frän mitt förslag, men förändringen är för obetydlig att framkalla någon på hela frågans utgång inverkande söndring i sinnena. Dä StatsUtsk. i aila fall måste ånyo handlägga denna fråga, som är af 2:ne Medstånd återremitterad, sä torde det icke förorsaka serdeles besvär att vid frågans förnyade behandling taga i betraktande den framställning jag nu gjort. Jag slutar med att medgifva lämpligheten af att återremittera punkten, i st. f. att deröfver genast besluta, och anhåller derföre vördsamt om Hr Gr. o. Landtm:s propos. ä återremiss af 2:dra punkten i denna del af Utsk:s förslag. Frih. Ak e r hjelm , C ari: Hr Bildt har sökt att bevisa fördelen för ränlegifvarne af de ifrågavande persedlarnes förvandling till spanmål i st. f. smör. Han har resonnerat sålunda, att sorn bränvinslillverkningen troligtvis kommer att till följd af R. Sius beslut ang:de vilkoren för denna närings ulöfvande betydligt inskränkas, så och då spanmål ej vidare i så betydlig mån som hittills för denna tillverkning användes, komma spanmålspriserna alt falla. Jag delar Hr Bildts åsigt i della hänseende och medger således, att om spanmälspriserna sjunka, år det en fördel för räntegifvare att få spanmålsränta i st. f. smörränta.
Jag för nain del tror, att första medlet till förlägenhetens afhjelpande och till nåringarnes framsteg år att gifva de befintliga capitalerne lifligt omlopp, och att genom säkerhet för industriernes beräkningar gifva dessa tillfälle skapa nya capitaler; men härtill fordras o vilkorligt ett Ja/i varde på det mynt, hvari alla förbindelser enskilte emellan och alla industrin ella transactioner uppgöras. — Jag öfvergår nu till första delen af Utskottens Betänkande om allmänna penningerörelsen. Utskotten, som erkänt, att nåringarnes återbringande från förlägenhet till lif blott kan åstadkommas genom återstålldt förtroende, och att förtroende endast kan tillvågabringas genom Rikets Penningeverks i/land fattande att uppfylla ingängne förbindeljer, hafva likväl tillstyrkt uppskjutandet af detta uppfyllande till dess nödige tillgångar blifvit anskaffade genom besparingar på nåringarnes årliga afkastning. Månne detta ej år detsamma, som att först uppföra ett hus utan grund, för att sedermera genom hyror skaffa sig tillgångar till grundens läggande? Utskottens yttrande sidan 3i kan jag ej undgå finna högst förvånande. Der såges nemligen: ”Äfven då utvexling af redbart mynt åger rum, beror opinionen om pappersmyntets lika värde med silfvermyntet blott på förtroende till den myndighet, som utgifver pappersmyntet, att den ej skall injiålla invexlingen deraf: Kan förtroendet derom, att inlösen framdeles till det bestämda värdet skall företagas, erhålla lika fasthet med Ridd. o. Ad, Prot. VI. Den 14 Julii e, m. det förra, år för rörelsen inom landet samma verkan erhållen, som af en redan börjad utvexling skulle uppkomma.”
Om, såsom den sisle talaren uplyst, Hr Tersmedens motion blifvit väckt, efter del Utsk:s Utlåt, i sjelfva hufvudfrågan blifvit genomgånget, men innan Utskrs hemställan i afseende på de serskilda väckta motionerna blifvit behandlad, och R. o. Ad. vid sådant förhållande anser, att motionen blifvit väckt, innan Betänk, var lill slut genomgånget, samt, i följd deraf, såsom ett tillägg till beslutet i skatteförenklingsfrågan; så vill jag gerna afstå från min begäran om remiss, samt förena mig med dem, som begär! motionens läggande lill handlingarne, ehuru den omständigheten alltid qvarstår, att ifrågavartde hemställan blifvit behandlad som en ny motion. För öfrigt kommer det naturligtvis' att bero på Hr Gr. o. Landtm:» eget godtfinnande, huru motionen skall behandlas. Sedan härefter underl. Riddarh.-Sekret, haft äran tillkännagifva, alt Mern.-Brot. för del plenum, hvarunder Hr Tersmedens ifrågavar:de förslag väcktes, för tillfället icke var tillgängligt, ulan, för discnssionens upsättande, utlemnadt lill en af R. o. Ad:s notarier, samt att han derföre nu icke kunde med fullkomlig säkerhet upgifva, när delta förslag framställdes, men trodde sig minnas, alt det, pä sätt Frih. Stjernstedt nyss upgifvil, hade skett näst före behandlingen af den i StatsUisk:s Utlåt. N:o 92 förekommande sista punkt, deri Utsk. anmält sig anse åtskilliga, i samma Ullål. omförmälde motioner dels besvarade genom hvad i föregående punkter blifvit anförd!, dels föranledande till serskildt yttrande, som framdeles skulle afgifvas, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han, i afseende på det formela af frågans behandling, och då Hr Hjärne yrkat remiss till Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk., var al den mening, all sedan Hr Tersmedens ifrågavartde, vid pröfningen af StatsU(sk:s Utlåt.
Ståndet ville förklara deni för sina gemensamma tankar. Jag får i första rummet fusta uppmärksamheten derpå, att det synes temmeligen ändamålslöst, alt denna tiderymd af 6 månader skall vara fördelad i först 4 och sedan 2 månader, som Ständerne skola kunna begära, och Konungen ej skull kunna vägra. Detta reducerar sig helt enkelt till en öfverflödig skrifvelse för Exped.Utskottet. Jag hemställer således, att denna punkt, hvilken icke innehåller annan mening än en slags påminnelse till Ständerna att skynda sig med ärendenas behandling, en påminnelse, som ej synes behöflig, måtte erhålla denna lydelse: ’’Ej må riksdag utan Konungens och R. St:s bifall ''kunna upplösas, förrän 6 månader lilländagått.” §:n refererar sig för öfrigt, i afseende på riksdagstidens förlängning, till ett beslut, som skall fattas af 4 RiksSt. Då fråga uppstår om en förlängd tid, kan jag icke inse någon slags nytta deraf, att beslutet fattas af 4 eller 3 Stånd. Det bör bero af majoriteten, och något lämpligare sätt att utröna majori,- 316 Den 4 Juli. telen un att, i händelse olika tankar uppstå inom Stånden, anställa votering i förstärkt Utsk., torde icke kunna finnas. Jag föreslår derföre, att i stället för samtliga RiksSt:n eller 3 RiksSt. må införas R. St. §:n slutar sedermera med det tillägget, att, om Ständerne anhålla om ytterligare förlängning, den må beslutas för bestämd tid af båda statsmakterna. Detta skulle kunna missförstås, och följden kunde blifva den, att om Ständerne med Konungen öfverenskommit om en viss gifven tid, något vidare beslut sedan ej kunde fattas af Konung och Ständer, att ytterligare i händelse af behof förlänga tiden. På alla dessa skäl hemställer jag , alt §:n i sin helhet malte få följande lydelse: "Ej må riksdag utan Konungens "och R. St:s bifall kunna upplösas förrän 6 månader til län"dagått från den dag, då Konungen låtit om statsverkets "tillstånd och behof R. St. eller deras StatsUtsk. underrätta. "Efter denna tids förlopp skola R. St. åtskiljas, såvida icke "Konungen och R.
December samma år om prsescriptionstiden utkom, anmält sig hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborgsoch Bohus-Län till utfående af sin Mai}- Mantalsskrifvare - provision för åren 180g och 1810, tillika med den pension för i8it,som vid hans afskedstagande sistnämnde år, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 8 October 1810 , honom tillädes, äfvensom att reqvisition härå den 2G Augusti 1812 blifvit insänd till Kammar - Collegium, som öfverlemnat handlingarna till Stats-Contoirets åtgärd, och att StatsContoiret i anledning deraf, för att kunna an* ordna pensionen, genom skrifvelse den 24 Dec. 18I2 anmodat Eders Kongl Maj:ts Befallningshafvande att låta upprätta och insända uträkning å MantaIsskrifningsrprovisionen, men hvilket icke skett, utan har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera först den 12 April 1814 till Stats-Contoiret inskickat en ny reqvisition å Mantalsskrifnings-provisionen för åren 1809 och 1810, hvaruti likväl hvarken den förre eller Stats-Contöirets derå aflåtna svar blifvit åberopade; i anseende hvartill Stats-Contoiret funnit sig, emot Kongl, Kungörelsen den 9 December 1812, icke kunna bevilja utbetalning af den ifrågavarande provisionen , såsom ej re* qvirerad inom den i Kongl. Kungörelsen föreskrifna tiden af den 1 Juli året efter det, hvarunder fordringen tillkommit. Enär nu Åkerström å vederbörligt ställe och i behörig tid anmält sig till utbekommande af sin innestående Mantalsskrifvare-provision för åren 180g och 1810 , tillsammans utgörande, enligt pröfvad och godkänd uppgift, 160 JRtdr 47 sk. 11 r:st,; så anse Riksens Ständer honom berat - 1014 Den 11 Juk. berättigad att detta belopp fa uppbara, hvartill medel afven blifvit anslagna.
ensam om att sätta ihop denna lilla nätta roman? EMILIE. Nu kan det vara nog, Emilie! Har du varit någon mina iakttagelser. Ännu har jag inte tyckt mig ha rätt att meddela LEONORA. finns någon, som har så liflig och så oren fantasi som unga flickor. De genera sig sannerligen inte! Men säg mig har du som objektiv och samvetsoberoende af din fantasi, som ju tyckes nära utan sin egen natur? Iakttagelser! Du gode gud! Jag tror inte, det grann romanförfattarinna aldrig betänkt, att din hjältinna, gränser likväl är, som alla individer, begränsad af EMILIE (kallt). Du uttrycker dig för lärdt. Jag begriper ingenting. LEONORA. tydliga ord, att din romanhjältinna, för så vidt som en dumhet och heller aldrig en råhet det ligger helt enkelt utanför hennes natur. EMILIE. Inte det Så skall jag säga dig med rena och hon är identisk med fru Leonora Haxton, aldrig begår begår kanske en oförsiktighet, när hon har tråkigt. Du talar stora ord, Leonora. Men min hjältinna 87 LEONORA (långsamt). du kunde räkna ut det! En oförsiktighet, när hon har tråkigt. Tänk, att EMILIE (ångestfullt). Du bekänner det alltså LEONORA. mot dörren.) Du ursäktar, om jag lämnar dig ensam Jag »bekänner» ingenting. Ja, kära du. (Går en stund. Men du förstår, att jag måste se till bordet mig allt för länge. (Går, glömmer hatten och floret på bordet.) och kläda om mig. Du har verkligen redan uppehållit Tredje scenen. (Emilie tager långsamt floret från bordet, betraktar det noga och sätter det för ansiktet, i det hon går fram till spegeln. Märker icke, att Hans kommer in från tamburen.) HANS EMILIE. Sedan HANS. (går nära henne, tittar henne i ansiktet). att maskera dig? Är det Emilie? Hvad jag tror du håller på EMILIE. ligt att se, om det klär en. Jag profvar Leonoras flor. Men det är omöjHANS. sitt ansikte, så länge jag har känt henne. Leonoras flor? Leonora har aldrig haft flor för 88 EMILIE (ännu med floret).
R:dr, som länets innevånare på uppmaning af direktionen sammanskjutit, endast till en ringa del försloge att belacka kostnaden för ofvanberörda nybyggnad, 30,383 R:dr 17 sk.,2 rst, och medel dessutom saknades, dels lill denna byggnads och det dermed sammanhängande gamla Sasaretts-husets fullständiga inredning och förseende med erforderliga inventarier, dels ock till gäldande af den för omförmälda nybyggnad åsamkade skuld af 15,000 R:dr; måtte behjerta alla dessa omständigheter och till Lunds lasarett med dertill hörande medicinska inrättningar anvisa en summa, utan återbetalnings-skyldighet, af 25,000 R:dr; och har motionären, såsom ytterligare stöd för sin hemställan, åberopat såväl en af direktionen den 29 September nästlidet år ingifven underdånig ansökning, innefattande begäran, del nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer om enahanda anslags beviljande måtte aflätas, som Stats-Utskotlels Utlåtande, N:o 300. 9 ock hvad en af Stats-Utskottets ledamöter vid sista riksdagen uti reservation emot Utskottets då afgifna utlåtande rörande detta ämne upplyst och anfört. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har, uti den åberopade underdåniga ansökningen, lasaretts-direktionen, efter en kort redogörelse för den behandling ärendet rönt vid föregående riksdagar, hufvudsakligen an dragit,- att, genom den verkställda nybyggnaden, inrättningarne åsamkat sig en skuld, som till en början uppgått till 11,809 R:'dr 18 sk. 7 rst., men vid sednaste räkenskapsårets slut belöpte sig till endast 11,109 R:dr 18 sk. 7 rst., sedan under loppet af samma år minskning af skulden egt ruin genom de af länets innevånare då sammanskjutne medel, innan desse kunnat användas till dermed afsedda ändamål, eller anskaffande af inventarier till 2 sjuksalar och flere mindre, för betalande patienter afsedda, rum i nya flygelbyggnaden, jemte den i gamla lasareltshuset varande badanstalt.
A hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i göringsmedel är Lag-ei-mans Kraft-SkurM J Drygast. Pulver Säljes hos alla minuthandlare i månaden utan särskild uppsägning. ~ Märkt Vi sälja riket. Ende tillverkare Kraft-Tvål-Fabridenna [' prima sort oblandad 3 d 4 kr. billiken, Jönköping. gare pr kilo än vissa andra firmor. Bankaktiebolaget Pekoe å 5: 60 pr kg. Mindre aromrikt. Utmärkt hvardagste. S t o c k h o l m — Ö f r e Norrland, Insänd 40 öre i frimärken, så erhålles prof af önskad sort, Drottninggatan 6. Santalmissionens Tedepot, Hushållsräkning 5 %. Trievaldgränd 2, Stockholm. Ett antal äldre årgångar realiseras till beKassafaek till 15, 20, 25 kronor. tydligt nedsatta priser och erbjuda för dem, som förut ej äga desamma, en billig, omFru A telierför Damtoiletter växlande och lärorik lektyr. Mot insänRNS * " » Stockholm, 19 Tunnelgatan dande af nedannämnda belopp till Expedirekommenderas i benägen åtanke. Välkänt tionen af Idun, Stockholm, erhålles inom elegant snitt till moderata priser. Särskild Sverige portofritt: för beställningar från landsorten, Idun 1893 (n:r 1 felas) 2: 25 afdelning som utföras omsorgsfullt utan profning då Bästa näringsmedel Idun 1894 (komplett) 2: 25 ett välsittande lif insändes jämte längdmått för b a r n. Idun 1895 (julnumret oberäknadt) 2: 50 på kjolens bak-, sidoch framvåd, och då Idun 1896 (d:o d:o) 2: 50 för ändamålet särskildt konstruerade meka30-årig framgång. Idun 1897 (d:o d:o) 3: — niska byster inköpts, kan hvarje figur på- Säljes på alla apotek. PartiIdun 1898 (med juln.) 3: 50 ett välsittande arbete.
För öfrigt medgifver jag visserligen, att stora olägenheter, hvaraf Norrige och Dannemark i sednare tider iiamvisat exempel, åtfölja en sådan liquid efter cours, olägenheter, som troligen öfverstiga alla dem, hvilka möjligen kunna åtfölja en verklig realisation, och som så mycket mer stärka min öfvertygelse, att detta sednare radicala botemedel år det en< da råtta och användbara. Friherre Cederström, Jacob'. Jag skulle med glädje instämma med den sista vårda Talaren uti nyttan för vårt samhälle, der creditinynt finnes, att når so u helst kunna förbyta detta mynt emot metalliskt, genom realisation, om denna realisation nu vore möjlig utan att decretera en banqueroutte. Det är ej obekant, hvilken allmän skakning xSoo 4*s barjqueremtte 774 Den 2 G Februarii, medförde, äfvensom den sedermera egenmäktigt införda förändringen i de i Ständerna derföre fastställda grunderna. Om Styrelsen (dermed menar jag så vål lagstiftande sorn verkställande magten) ej blandar sig i enskildes affairer, men heligt fullgör decreterade åtagande, så reglerar sig myntet småningom af sig ejelft i ett naturligt förhållande till ett stigande välstånd, och dermed förenad ökad production. Man har sagt, att om icke den föreslagne realisation b]ef fastställd, enda utvägen att trygga ägande råtten mot sådane förluster, sorn den 1809 års myntförsämring ådragit då varande fordringsägare, vore att för framtiden låta alla liquidev ske efter cours. Om då varande fordringsägare verkeligen lidit förluster genom 180g års Stånders beslut att Banken skulle utgifva sedlar till krigs-omkostnaderne, förutsätter sådant en af dessa Ständer begången orättvisa 5 men jag har i detta afseende en alldeles stridig öfvertygelse.
Bevilln:sförordningen icke egentligen äro skulden dertill, har dock vid tillämpningen utbildat sig en praxis vid sidan af den skrifna lagen, med hvilken man måste bryta helt och hållet. Hvad nu den förevarande §:n beträffar, önskar jag att deri ej må inflyta några ytterligare föreskrifter, emedan det endast skulle komma att hindra Beredn:s-komitén från att blifva hvad den är afsedd till, nemi. en samvetsnämnd. Jag önskar således bifall lill 3:dje §:s l:a mom. Medan jag nu har ordet, vill jag fästa E. o. Ad:s uppmärksamhet på det praktiska af detta Betänk:s behandling. De öfriga 3 Stånden hafva deröfver dels fattat bestämda beslut, dels vid inträffande återremisser uttalat en särskild och bestämd tanka. Då E. o. Ad. återremitterar §§, sker det åter utan något sådant uttalande af en gemensam öfvertygelse, och ITtsk:t kan derföre, då frågan dit återkommer, icke vid E. o. Ad:s åtgöranden fästa det ringaste afseende, utan måste endast söka sammanjemka de åsigter, som af de 3 öfriga Stånden blifvit framställda. Tvenne af dessa Stånd omfatta, såsom vi sett, med värma förslaget, och äfven det 3:dje hyser sympathier derför. Eesultatet blir då att, när frågan efter återremissen kommer tillbaka ijrån Utsk:t, och voter:s-propositioner skola upställas, så har E. o. Ad. svårt att få fram sin mening till kontraproposition, och Ståndet har då låtit sig betagas möjligheten att förbättra förslaget i vissa delar, deruti en eller annan omständighet kan hafva blifvit af de öfriga Stånden förbisedd. Jag skall genom ett exempel förtydliga detta. Vi hafra nu redan afgjort den 2:dra paragrafen om bevillning för fastighet Inom BondeStåndet har man bestämt 3 öre för den behållna afkastningen, och 5 öre för stadsfastighet. BorgareSt:t åter har satt 4 öre för båda. PresteStåndet har antagit 4 öre för landet, och 5 öre för stad.