Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf den för Landet upptagne Folkmängd, äro likväl 6,269 personer boende i Majorna och på Nya Varfvet vid Götheborg, och alltså snarare att anse såsom hörande J;ill Staden, enär Majorna, ehuru beläget i Örgryte Socken, Säfvedahls Härad af Götheborgs Fögderi, dock är en fortsättning af Förstaden Masthugget och personalen på Nya "Warfvet hufvudsakligast tillhör Eders Kongl. Maj:ts Flottas Götheborgs Station, samt på intetdera af desse båda ställen, något Landtbruk eller annan Landtrnanna-näring idkas. Jemnlikt sista Femårs-Berättelsen uppgick Länets Folknummer År 1827 lill 140,185, efter att under då förflutne 5 år hafva ökat sig med g,558 personer. Nu har den således ytterligare vunnit en Lillväxt af 8,572 personer, deraf 8,322 på Landet men endast 280 i Städerne. Orsaken till denna betydliga skiljaktighet emellan landets och Slädernes Folkökning, torde till någon del vara den, att folk af arbetande Classen på Landet fortfara att tidigt' ingå Äktenskap och att bosätta sig på torp, i backstugor och i skärgården med beräkning att af tillfällig förtjenst bereda sig bergning. Om folkets bildning är föga annat alt säga, än hvad sista berättelsen derom innefattar.. Den fortgår visserligen, men ganska långsamt och icke serdeles märkbart. Förhållandet med sedligheten är ej eller synnerligen 4 förändradt. Den länge öfverklagade dryckenskaps-Iasten liar, ty värr, icke minskats annorlunda, än tillfälligt och för korrt tid.
Sorn Herr Riben, hvilken deltagit i det beslut, som af pluraliteten inom Utskottet blifvit fattadt, ej förändradt tanka eller yttrat någon annan inom Utskottet, än den Ridderskapets och Adelns Remiss innehåller, har Utskottet ansett sig skyldigt att svara på den, och då Herr Riben dermed förenat sig, förmodar jag, att inga oriktiga tydningar af Motionen kommit i fråga. Herr Printzenskjöldj, Axel: Jemte det jag instämmer uti hvad Herr Grefve Mörner yttrat angående den anmärkning, som bär blifvit gjord af en Utskottets Ledamot, hvilken i Utskottet aldeles icke satt i fråga hvad han nu anmärkt, får jag, under förmodan, att hvarken denna anmärkning eller andra, som nu möjligen kunna göras, böra föranleda till återremiss, anhålla om proposition till bifall eller afslag å Riddai;- husUtskottets Memorial. * Friherre Boijej Fredrik: Jag vill endast anmärka, att hvad angår frågan, hu - D e n 8 D e ce m b e r f. m. 31 ruvida Major d’Orchimonts ätt skulle anses såsom död, denna mening är alldeles falsk. Om Öfverste Dorchimont dör, och ej lernnar barn efter sig, har Generalntendenten rätt alt inträda i sin faders numer. Således måste numera stå för hans räkning. Generalintendenten hvarken kan eller är skyldig inträda i sin broders numer, men bär en ovilkorlig rättighet att blifva Adelsman, om hans broders gren utdör. Friherre Cederström , Jacob: Då detta ämne förra gången förevar, hade jag äran yttra min öfvertygelse, hvad Remissen till RiddarhusUtskottet angick, att den var öfverflödig. Denna Remiss har dock skett; Utskottets utlåtande är nu under öfverläggning, och Ridderskapets och Adelns Ordförande har gifvit tillkänna, att han, likasom jag, är öfvertygad, det Generallntenden dorchimont ej är berättigad till pollet för det närvarande. Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att i en fråga, der tankarne äro delade om Grundlagens rätta förstånd, äger icke Ståndet att besluta.
Den omständigheten att man får nekande svar af dem, som förordnas, inträffar i alla län, men vanligen finnes dock någon, som vill emottaga uppdraget, och man har i alla fall presterskapet alt hålla sig till, hvilket kan förordnas, då icke någon annan finnes att tillgå. Skulle nu så illa åtbära, att sjukdom eiler annat laga förfall hindrar vederbör, att sig inställa, så är olägenheten icke större, än att de kunna vara frånvarande, utan hinder för förrättningens fortgång. Men om man för dylika händelsers skull boittoge hela föreskriften, så gjorde man orätt. Att sådane landshöfdingar kunna finnas, som förordna kyrkoväktare till sina ombud , tror jag icke; men skuile det inträffa, så blifva de troligen afsatte, och dermed är saken hulpen. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Jag har under flera år varit i tillfälle att se huru nödigt och nödvändigt det är, att mantalsskrifningarna med ordning verkställas, och att äfven landshöfdingen* ombuds närvaro dervid är af högsta nödvändighet. Jag har vistats i en stad, som är den 3:dje i ordningen, eller den första, der icke det undantag gäller, som för Stockholm och Götheborg. Jag önskar således på det högsta, att ett sådant ombud må vid mantalsskrifningen finnas; men jemte det jag yrkar detta, önskade jag också, all R. o. Ad. beslutade att aldrig pastorn finge blifva detta ombud, eller att icke någon prest kunde dertill förordnas. Presterskapet har för egen del dervid så mycket alt göra, att pastorn kanske icke vore af någon nytta såsom landshöfdingen* ombud och säkerligen dervid försummade sina egna åligganden. Jag hemställer derföre, att man måtte bibehålla hvad som förut varit stadgadt om ett ombuds förordnande, men alt icke någon af presterskapet må utses dertill. Hr Munck af Rosenschöld: Jag blef förra gången uppropad efter flera andra talare, så att min replik i afseende på Hr Printzensköld* redactionsförslag rör:de pastors ombud blef inblandad med andra talares yttranden om landshöfdingen* ombud.
Maj-.ts Nådiga. Proposition, N.o 76. i£ Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. Gust. Peyron. Utdrag af protokollet öfver landtförsvars ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms slott den ty Mars 1848. Närvarande: Hans Exellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Ha us Exellens, Stats-ministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Stats-råden : Friherre Stael von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Silfverstolpe , Waern , Friherre Gyllengranat, Faxe Fåhraus. * Departements-chefen, Statsrådes Friherre Peyron, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis förut fattade nådiga beslut,- uppsatta förslag: 2:o Till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående tillåtelse fö.r Ranken och Riksgälds-kontoret att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer af artnéens ackords-a morleringsfond, emottaga nya sådana, ställda på förlängd inlösningstid. Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll vidfogade, i nåder gilla samt förordna, att nådiga propositioner och skrifvelse skulle i enlighet dermed expedieras. Ex protocollo F. L. Tillander. Kongl. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer^ angående vidtagna åtgärder i anledning af inträffade oordningar i hujvudstaden; gifven Stockholms Slott den 21 Mars 1848. Ordningen och lugnet här i hufvudstaden hafva under nästförflutna dagar på ett betänkligt sätt blifvit störda. Ingångna underrättelser gåfvo anledning till den förmodan, att dessa oordningar hade sitt upphof från stämplingar i en för allmän och enskild säkerhet vådlig syftning. Kongl.
Filborna , 19, 21, 22. 11,9 , 10: 22. — Stora Uppåkra Nio 14. 1,75 , 10: Getebro 1 Tid 20 „ 8: ville desamma till Kronan afträda, innehafvarne finge komma i åtnjutande af enahanda årliga hyres-ersättning, 150 Ridr, som blifvit fastställd för de Länsmän, hvilka icke voro med boställen försedde; saint innehafvarne af de fem första lägenheterna i följd häraf förklarat sig villige att dem pä nyssberörde vilkor afstå samt fördenskull, enligt 1858 års stat, fått sig i stället anvisad hushyres-ersättning, hade Kongl. Majit, med anledning af väckt fråga om åtgärder till lägenheternas utarrenderande eller försäljning för Kronans räkning, 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 18. i hvilket afseende Kongl. Kammar-kollegium gjort alternativ hemställan, i nåder föreslagit, att, då ifrågavarande boställs-lägenheter vore alltför obetydliga att bibehållas för Statens räkning, Rikets Ständer måtte medgifva att ej mindre ofvannämnde fem, till Kronan redan afträdda lägenheter, än ock lägenheten Getebro, derest densamma af innehafvare!! komrne att afstås, måtte för Statens räkning försäljas. Stats-Utskottet, sorn, efter erhållen remiss från samtlige Riks-stånden å denna nådiga proposition, jemväl tagit, kännedom om de till ärendet hörande handlingar, har deraf vidare inhemtat, att det af Kongl. Kammar-kollegium afgifna. ofvan omförmälda alternativa förslag innefattat underdånig hemställan, huruvida de till Kronan afträdde 5 lägenheterna äfvensom lägenheten Getebro. derest innehafvare!! densamma afstode, borde i likhet med en del Statens öfriga fasta egendom, under arrende på 30 år, enligt författningarne, upplåtas, eller om Kongl. Majrt täcktes, med afseende å lägenheternas ringa värde för Staten, till Rikets Ständer aflåta nådig framställning om deras försäljning.
Hu§- hallmngs-stadga hunnit blifwa af HushallningsNämnoen utarbetad, som förut i detta Capitel omrört är, och Wi Osi deröfwer i Nadee utlåtit, anse Wi det till Hushällnings-Nämndens synnerliga mwmäckscmhtt och aliggande höra, att uppmuntra Sockneoch Byamän till ingående af sadaae B wr^ningar, som Ladugardöskötselns befrämjande och Åkerbrukets tillwäxt med hwad mera kill Hemmanens förbättrande landa kan, till föremal hafwa; och skall Hushallnings-Nämnden äga, att öfwer sadane Ordningar, som Sockne-eller Byawis friwilligt ingas och antagas, behörig hand hafwa, samt dem till ^verkställighet och efterlefnad befordra. 8 8. Hushallnings-Nämnden insänder inom andra äretS stut till Landshöfdingen ett För stag k Tabellform till Socknebeffrifchngar, hwilka med biträde af Presterskapet och Kroncbetjeningen utarbetas och innefatta: Socknens läge, storlek, förmaner unDeri 6 Inlir. och olägenheter; innewänarenas antal, alder och näring ; Församlingens nödiga behof och mäst wanliga afsalu; goda nch nyttiga Krattningars och upp, fostringöwerkets tillstånd, samt omwärdnadcn om siuke och fattige; derjemte Tabell, som wisar hwarje Hemmans storlek och jordeboks natur, Jordman, Aker, ^Ang, Skog, Betesmark, Fiske, Jagt och Djurfång, wattudrag, samt deruti anlagde Werk och Manufactur inrättningar, med mera som anses utgöra Hemmanets förmaner: deremot alla af Hemmanet utgående utstylder till Kongl.
ConstitutionsUtskottet Den 17 Jul ii e. in. Utgår hufvudsakligast från den grund, att RiddarhusOrdningen icke skäligen kan benämnas lag, i ordets egentliga bemärkelse, hälst för dess stiftande, ändring eller uppliäfvande, MedStåndens samverkan icke erfordras. Det blifver i sanning ett för Ridderskapet och Adeln föga smickrande tillstånd, att finna den ordning, som föreskrifver, ej allenast det sätt, hvarå dess representationsrätt utöfvas, utan äfven de former, under hvilka Ridderskapet och Adeln, såsom Stånd, deltager i lagstiftningen, af ConstitutionsUtskottet förklaras icke i ordets egentliga bemärkelse vara någon lag, och StåndsOrdningen, samt Ståndet således i och med det samma, godtyckligheten underkastadt. Det förefaller besynnerligt, alt ConstitutionsUtskottet icke finner RegeringsFormens 87 §. äga någon tillämpning, i afseende på RiddarhusOrdningen derföre, att denna tillämpning, icke i §. bokstafligen ultryckes. Det förefaller besynnerligt, att ta §. RegeringsFormen, som föreskrifver, att RiddarhusOrdningen , likasom öfriga StåndsOrdningar, bör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad, icke kunnat lemna ConstitutionsUtskottet någon anledning, att betrakta RiddarhusOrdningen såsom lag, hvilket den likväl nödvändigt må - Den 17 Jnlii e. m. 109 ste vara, då man ej vill medgifva Ridderskapet och Adeln rättighet, att, efter eget ompröfvande, förändra denna lag, som, för att ilott vara en StåndsOrdning, icke behöfver vara beroende af annat, än Ståndets fria, med Grundlagen öfverensstämmande stadgande i denna del; och är det just den Kongl. Sanctionen, som i min tanka gifvit RiddarhusOrdningen den fullständigaste egenskap af lag, långt ifrån, att betaga den, såsom Utskottet menar, allt egentligt sken deraf.
Från Ilög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Viel förnyad föredragning af Lag-utskottets, den 20 och 22 sisllidne Juni på bordet lagda, betänkande N:o 53, i anledning af väckte motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar, blef detta betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet dock med iölande förändringar i Utskottets lagförslag: l:o Första momentet af 5 § skulle erhålla följande lydelse: ”Har någon i skrift den lian utspridt eller utsprida låtit, eller inför menighet eller folksamling annorledes lill uppror uppmanat, äggat eller trugat, straffes, när ingen straffbar verkan deraf följde, med fängelse från två till sex månader”; 2:o i slutet af första momentet i 6 § skulle, i stället för orden: ”Ej må dock i något fall, vapen längre brukas, än civil-myndigheten linner sådant för upprorets stillande, nödigt vara” införas: ”Ej må dock i någotdera fallet, för upprorets stillande vapen längre brukas, än civilmyndigheten anser nödigt vara”; och 3:o De i början af 8:de § förekommande orden: ”Ej vare menighet å landet elier i stael förment, alt sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende sorn menigheten rörer” skulle utbytas emot följande ordalag: ”Ej vare menighet å landet eller i stad ferment att sammankomma till öfverläggning om menighetens serskilda angelägenheter. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-utskottets, den 28 och 29 sistledne Juni på bordet lagda, memorial N:o 205, i anledning af, från Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet erhållne ålerremisser å Utskottets betänkande
Raab en längre tid varit bosatt, finnes ej en gång grus, utan i allmänhet endast mosand, och i vissa trakter af Östergöthland är grus mycket sällsynt, så att vägarne måste förbättras med lerblandad sand. Det blefve således alldeles omöjligt för äfven de skickligaste och mest nitiske väg-upsyningsmän att försätta våra vägar i godt skick 458 Den 2 M aj. då lagen ej ålägger den väghå 11 nings-skyldige en vidsträcktare underhålls-skyldighet än den nuvar:de. Dessa personer skulle endast komma i samma belägenhet, hvari K:s Bef:h:de och kronobetjeningen f. n. sig befinna, eller att få åtnöja sig med att vägarne blifva så litet dåliga som möjligt. Jag kan således ej finna det vara skäl att återremittera punkten för att få ett nytt förslag i den syftning Frih. Raab antydt. Hvad åter beträffar det andra af Frih. Raab omnämnda syftemålet med återremissen, eller att få ett förslag, som möjliggör hvarje väglotts förläggande så vidt ske kan i närheten af den väghål 1 n in gs-sky ld iges egna ägor, så ber jag blott att få erinra, att för en sådan reglering af väghållningen behöfves ej något allmänt lagstadgande, enär det beror på häradsboerne sjelfve att en slik reglering bestämma. Hr Hjerta: Jag lemnar i sitt värde förslaget att för up sigt öfver vägarnes underhåll anställa Civillngeniörer inom länen och instämmer, i afseende derå, uti det yttrande, Gr. Liljencrantz nu sednast afgifvit, men jag ber på samma gång få erinra derom, att Utsk-.n uraktlåtit till besvarande uptaga den delen af Hr von Seths förslag, som afsåg en sådan förändring i väghållnings-skyldigheten, att den väl fortfarande skulle vidlåda jorden men fullgöras sålunda, att jordägarne utställde densamma till entreprenad emot en viss årlig afgift per mantal.
Bankens bi* träde komma att omvexla imellan 7 å 800,000 B:d , så att , då dertill lägges Manuufctur-Difcontens egen fond , en samfäld Tillgång af omkring ; ,300,000 R:d beredes. Det visar sig häraf, att en skälig proportion mellan Uäringafnes delaktighet uti Allmänna Tån^anstalter bibebålles , helst, derest, i bptraektande tages , att om Jordbrukets Grund* Capital ät vida större, i förhållande till de Öfrige JJäringarnes, än desse sistnämnde bär Ifrågavarande Iiåne-aridelar, så är ock dess proÖHPt af helt olika användbarhet oell omsättningsfpoqvien inskränktare, Att Jordbrukets förlags-r kOPtnad är betydlig , vilja förenade Utskotten yisserligen icke bestrida, men, likasom Bruksfagrnes förlag och trefnad bero af Handelns liflighet, sä bpror ater Jordbrukets utaf Bergshand - Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. 22 j teringens oell Slöjdernes tilltagande förkofran J och den ena grenen kan ej tillhakasättas ,' utan att lidandet skall återfalla på de öfrige. För dem alla gemensamt är Banco-Disconten tillgänglig. I den nion hvarje Näringsgren kan inom sitt eget område hänvisas till erhållande af biträde, och circulationen af Discont-Lånen, genom ordning vid afbetalningaroe, blifver lifligare, skola också Diskont-fondens tillgångar finnas mera tillräcklige och medförastörre nytta, då Lånen i denna väg, enligt deras ändamål , på korrta terminer komma Närings-företag af alla slag till extraordinairet understöd.
Ridderjkapet ocy Adeln, burumida det af ost nu malda (-on8iirunon8 Utskott bör fästa sin upmärksamhet wid detta amne. Huruwida detta wart migtiga Utskott bör mara angeläget om, at bibehälla eller förkasta en felaktighet, bmilken lika som härrörande ifrän sjelfwa Barbariets tidebwarf, är en merklig grundorsak til mara olpckor, ja, til nästan alla wära olyckor, derigenom, at denna ULpresentLtion aldrig aktadt försmara, hmad den aldrig heller warit angelägen at behälla; hmad de 'fleste deribland en gäng aldrig ägt at förswara, nemligen egendom. Derföre, och dä et uvlystare Tidehwarf inbrutit Lil Lrotts af alla fördomar, i et ögonblick dä Europas ögon äro fästade pä Ost för at granska märt förhållande, at bedömma mar klokhet at med bifall antaga eller med ätlöje förkasta wära handlingar; i et sädant ögonblick tyckes mig wi böra framställa et ojäfaktigt wedermäle af mär uplysning och misdom. och icke ädagalägga demis af ännu widlädande gamla fördomar och mistbruk. I et sädant ögonblick böra mi anmanas til efterföljd af et exempel, som förnuftet ciicterLr, och som tillika bjuder mär Konung medel til beskydd ät stt folk, dä omständigheterna det fordra. Wi böra antaga detta exempel nu, dä wi förenade til et folk och pä - Den iZ Maj. lil kallade af wälfärden, äfwen böra förenas i den Opinion, at samma känslor för et gemensamt rväl stal för framtiden bereda gemensam sällhet. Wi böra antaga det nu, eller ock sker det aldrig. Pä sädant och icke pä annat sätt kunna wl til lättande af Monarkens bekymmer kraftigt understödja honom; pä sädant sätt kunna wr anskaffa de medel, som högwördige Präste StänLet genom dest sednaste Lxtracttun ?roco^olii i underdänighet önffade at Hans Kongl. Höghet
Det misstag, som förelupit vid sammanfattandet af Kyrkoherden Zweigbergks ofvanberörda underdåniga ansökning, genom äskandet af åborätlens till ifrågakomne boställshemmans inskränkning till bemälde Kyrkoherdes lifstid, uppenbarades klarligen deraf, att det varit uteslutande till följd af hans äktenskap med Maria Breggren, som lian egt till Kongl. Magjit ingifva samma ansökning oell fått densamma i nåder bifallen. Följden af detta misstag hade dock Kyrkoherden von Zweigbergk och hans maka ansett sig icke behöfva undanrödja, till följd af Kongl. Maj.ts under den 51 Juli 1829 till Chefen för Westgöta regemente aflålna nådiga Bref, enligt hvilket Kongl. Majit dels bifallit åtskillige åboers å så beskaffade boställshemman gjorda ansökning, att få jemte deras hustrur, de sednare så länge de efter männens frånfälle förblelve i enkostånd, bibehållas vid besittningen af samma boställen, dels ock, uppå hemställan af Regements-chefen, stadgat, nit åboerne å de andra boställsdelar af ifrågakomne beskaffenhet, hvilkas innehafvare om en sådan fortvarande besittningsrätt sig då icke i underdånighet anmält, jemväl egde, om de så åslundade, enahanda förmån åtnjuta. Sedan Kyrkoherden von Zweigbergk år 1857 afl idit, bade likväl hans enka utan föregången uppsägning eller fardags åtnjutande blifvit från åborätten skiljd derigenom, att hemmanen i Februari månad 1859 utarrenderats först på ett år och sedermera på längre tid. Yäl bade enkan von Zweigbergk sedermera hos Kongl. Majit sökt alt varda vid åborätten under sitt enkostånd bibehållen, men genom nådigt Bref till Kongl. Kammar-kollegium hade Kongl.
Dessa träffa dock i synnerhet förhållandet i de stift, der universitetet ej är, eller der domkapitlets ledamöter utgöras af domprost och lektorer. Dessa sednare, med undanlag af theologie lektorn, tillsättas nemligen med afseende å belt andra kunskaper, än sorn fordras af en Kapitel-Ledamot; Expeditions-Ulskotteis Förslag till anderd. Skrifvelse N:n 231. 183 och egenskapen af lärare vid en högre lärdotns-skola innebär icke någon borgen för skicklighet all i ett stifts styrelse deltaga. Delta förhållande bar ej heller undfallit de för kyrkolagens öfverseende och omarbetning tillsatta Kommittéer; och i det sednast utarbetade samt år 1847 från trycket utgifna förslag till sådan lag lillstjrkes en organisation af domkapitlet, jorn i det närmaste öfverensstämma!' med den, hvilken nu blifvit ifrågaställd. Sedan E. K. M:t den (5 Juli 1849 i nåder förordnat, att Gymnasium skulle med Lärdomsoch Apologist-skolan förenas till ett sammanhängande läroverk, syntes äfven en föländring i föreskriften rörande sammansättningen af Domkapitel i still, der universitet ej är, vara erforderlig, enär, om än lärarne vid det nya läroverket benämndes Lektorer, det likväl icke vore behöfligt eller lämpligt att åt alla inrymma säte och stämma i Kapitlet; och pä grund deraf täcktes E. K. M:t göra nådig framställning i ämnet lill Rikets åren 1850—1851 församlade Ständer. Denna framställning vann dock icke Rikets Ständers bifall; men skolans fortsatta utbildning eller omgestaltning har emellertid ökat bebofvet af en förändring uti förevarande hänseende, den der således både af inre och yttre förhållanden påkallas.
Den i5 April. 485 vidlyftighet, om jag icke velat undvika att trötta Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod, går jag nu att göra några anmärkningar vid senare delen af Betänkandet, som angår Medel till beredande af stadga i Myntets värde, och får dervid, under förnyande af mitt tillstyrkande för inköpande af Silfver inom Landet, deremot alldeles afstyrka den af en del af Utskotten föreslagne utväg att genom Lån föröka Banqueus SilfverFond, hellst om ock, emot förmodan, Lån till större belopp kunde erhållas, Banquen derigenom onödigtvis ådrog sig kostnader i Ränta och Capitalafbetalningar, som vid en hög Cours kunde blifva af betydligare värde och minska Banquens SilfverFond, utan allt bestämdt ändamål, då det icke förut vore stadgadt om och när detta Silfver i ändamål af en Realisation komme att begagnas och som äfven kunde öppna utväg för Utlänningen att meddela Lån under begagnande af Svensk Medborgares Namn, som derigenom till ännu större förlust för Staten fick njuta en Räntevinst, högre än någonsin för utländsk Fordran blifvit medgifven. Jag befarar likväl att Lånetillgångar likväl icke skulle blifva betydelig, om Lånen för en längre tid bestämdes, hellst ofta inträffande omby tlighet i beslut, kanske någon gång på rättvisans bekostnad, väcka en varnande försigtighet i åtgärder som bero af fria viljan, och hafva den säkra fördelens beräkningar till föremål. Hvad åter angår det Pag. 22 upptagne 436 Den i5 April. Förslag till förstärkande af sjelfva Fonden, att nemligen, de som härefter erhålla BancoLån Böra inbetala Räntan i Silfver, under de vil» tor Betänkandet innehåller, så anser jag det» Samma i sin principe vara så oförenligt med rättvisa, att detsamma bör afslås: