Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill härifrån!» »Härifrån? — Från din egen far och mor?» sade Mina och vek helt förfärad tillbaka. »Hvad menar du, mitt barn? Hvad fattas dig?» »Jag vill ut och lära mig något, mor! Jag måste ut! Jag känner på mig, att jag förgås, om jag inte får lof att försöka det.» »Försöka hvad?» frågade Mina temligen kallt och satte sig rak i stolen. »Att lära mig måla», utstötte Rakel och stack förtviflad näsan ner i kudden. »Och till hvad nytta skulle det vara?» frågade Mina. Hon satt ännu helt rak och strök med händerna öfver sitt förkläde. »Åh, förmodligen inte till någon nytta alls, men jag vill så gerna!» »Du vill så gerna! — Ja, det fins mycket, som vi så gerna vilja, men lifvet lär oss, att det icke är genom att få allt hvad vi vilja, som vi bli hvad vi skola vara, utan tvärtom genom att lära oss att försaka det, som vi så gerna vilja, genom att göra den nytta vi kunna på den plats der vi äro, och icke jemt gå och tänka på, hvad vi skulle kunna vara och bli, i fall och om —» »Men du, mor, har ju aldrig önskat annat än att stanna här i prestgården. Du har ju alltid fått lof att göra, hvad du ville.» »Jaså, du tror det, mitt barn! Du kan alltså inte alls föreställa dig, hur mitt lif var hela den långa tid, då jag gick och var förlofvad med din far? Då jag visste, att han ofta var sjuk, att han alltid var fattig och bekymrad, och aldrig kunde komma till honom, aldrig kunde vara i hans närhet, som jag älskade mest af allt i verlden? Att aldrig kunna hjelpa honom med mitt arbete eller min närvaro, men bara år från år gå och vänta, tills min ungdom var förbi, och hans ungdom var förbi, och jag i stället för att komma som en glad, vacker ung flicka till vårt nya hem, kom som en gammal trött qvinna, som hade lefvat alla sina bästa år endast i längtan och ångest för den, jag höll af!»
Det, i fråga om ändring af stadgandena rörande sjöbeväringens utgörande, af Chefen för sjöförsvars-departementet i underdånighet afgifna yttrande och förslag, intaget i det inför Kongl. Maj:t i Statsrådet den 9 i denna månad förda protokoll, varder Rikets Ständer härjemte meddeladt, och för öfrige delar af de ämnen, som i denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition omförmälas, hänvisar Kongl. Bil. till It. St. Proposition, N:o 20. Maj:t Rikets ständer till innehållet af de protokoll och förslag rörande landtoch sjöförsvarets ordnande, som särskildt blifva Rikets Ständer meddelade. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R Gust. Peyron. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-departementet tillhörande ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 9 November 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena Herr Friherre Ihre; Stats-Råden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, W oern, Friherre Gyllengranat Faxe, Fåhreeus. Departements-chefen, Statsrådet Friherre Vidare uppläste Departements-chefen ett, i fråga om Sjöbevärings-system ets förändring skriftligen uppsatt, så lydande betänkande: Kongl Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20.
De barn, soin förut gjort bekantskap med Katy i hennes hem och i skolan veta, att Iion i allo ä r en präktig flicka - och i den uppfattningen styrkas de genom läsningen af den bok om Katy, som i å r utkominit. Katy förestkr sin fars hushåll ocli söker att för sina yngre syskon ersätta den döda modern. Hon lyckas också i sina bemödanden. Hon liar en god vän, fru Ashe, soin ined sin lilla dotter Anny skall företaga en resa till Europa (Katy bor i en liten stad i .Förenta staterna) och bjuder Katy att vara henne följaktig på resan. Katy har nämligen nnder tider af sjukdom och bekymmer varit henne till stor hjälp, och fru Ashe vill visa henne sin tacksamhet. Denna resa och hvad Katy darunder upplefver är bokens hufvudsakliga inneh %U. Vi få vara Katy följaktiga på resan öfver hafvet, i England, Paris och Italien; hvad hon upplefver är slcildradt med friskhet ocli. värme ocli skall helt visst intressera unga lasarinnor. Fru Ashes bror, en duktig ocli älskvärd sjöofficer, saininantraffar i Italien med de båda väniniioriia. Det var framför allt i Rom, han llrde sig att uppskatta Katy, då hoii på ett uppoffrande sätt skötte lians lilla systerdotter, som insjuknat i nervfeber. Under en gondolfärd i Venedig blef det klart för sjöofficeren och Katy » Ilvad det var som Katy gjorde sedan D. A.tt en del amerikanska förhållanden och superlativa iittryck torde förefalla svenska barn något underliga ar ju naturligt. Flickor från 14 81. skola helt visst lasa boken med nöje. Syskoiikiirlek. Berättelse af Evelp Evelett Green. Pris 2, ~ s. Doktor Iiigleliiirst och Iians liustr~i lin båda blifvit dödade vid en tågsan~iiianstötning i iiarheten af staden Folstron. n doktorns di is sin^, de 12 syskonen, stå iiii ensamma i varlden och hänvisade till sitt eget arbete. De vilja ej ett ögonblick tanka på att skiljas eller att lämna det gainla hemmet.
Den förra » prinsessan » i sagan, de senare » torparungarne » — ja, så var det verkligen! Magga och jag kommo väl öfverens, vi sprakade om renhjorden och fjällen, om alla hundarne, om norrskenet, om skidlöpning och allt möjligt sådant där, som osökt erbjuder sig att tänka på och tala om, där tvänne råkas ute i den storslagna, sinnet mäktigt tilltalande lappmarksnaturen. Ja, och så gaf jag då Magga en nästan obegagnad och blank enkrona, hvilken present hon välvilligt behagade mottaga och gengälda med en liten brokig börs, som hon högst egenhändigt hade förfärdigat på lediga stunder. — Och så sprakade vi igen, tills Beret ordade om uppbrott. Då helsade Magga ned till Varangerfjorden och släktingarna där, jag till alla hennes lurfviga hundar uppe i fjället: Ränne, Tsjalmo, Girjes och hvad de hette! Vid afskedet kunde jag ej låta bli att säga Magga, att jag tyckte henne vara en riktigt liten söt lapptös, hvaröfver min nya vän blef så förlägen, att hennes rödblommiga kind i hast blef lika grannt färgad som klädet i hennes lufva! » Farvel, Farvel! » helsa de båda lappskorna vänligt. Det bär af mot nordvest, men utanför dörren till den snuskiga fjällstugan står jag och viftar till liten Magga, så att renen hennes sätter af i vildaste galopp bort öfver den slingrande Tanaelfvens isar. Hugo Samzelius. En utfärd med fattighusgummor. Bref till Idun. London i oktober. Skulle lduns ärade läsarinnor vilja höra litet om engelska fattighus. » Fattighus, det finnes nog i Sverige också men dem sköta fattigvårdsnämderna om — och där » sitta » bara herrar — så fattighusen ha vi ingenting att göra med! » tycker jag mig höra några utropa. Men så tänker man ej i England. De lyckliga och de, som fått större eller mindre jordiska förmå- Sedan båda med björkkvistar omsorgsfullt: ner på sin lott, anse i de flesta fall som sin plikt befriat lappmuddarne från snö, framförde emelatt på ett verksamt sätt intressera sig för dem, som stå lågt på samhällets skala.
Under vårt raska materiella sträfvande, som så uteslutande tager vår uppmärksamhet i anspråk, att historien knappt finnes till annat än som en saga, hvilken ingen tror på, skulle en röst i den rigtningen icke vara hörd. Jag tror likväl att det icke är för mycket pietet, om nationen betänker sig, innan den för - Den 7 Januari. 13 ändrar organisationen af ett regemente, i spetsen för hvilket Konung Gustaf II Adolf stupade i slaget vid Lutzen, innan man beröfvar ett regemente sina dyrbaraste traditioner. Jag anhåller vördsamt om afslag. Gr. Mörner, Carl: Då jag sedan ganska lång tid tillbaka tillhör det landskap, inom hvilket Smålands husarregemente är (örlagdt, anser jag mig böra yttra några ord i afseende på rustningsskyldigheten derstädes. Jag har med uppmärksamhet afhört allt hvad som derom blifvit andraget, och jag kan icke annat än i de flesta delar dermed mig förena. Det är en obestridlig sanning, att rustbållningen inom Småland i många fall är tryckande, men måhända minst inom de orter der motionärerna bo. Jag tror att Kronobergs län i detta fall är det mest vanlottade; men jag måste bekänna, att jag hvarken vid remonteringsmötena eller andra tillfällen hört rusthållarne klaga öfver för högt drifna anspråk hos befälet. Att Smålands husarregemente är utmärkt vackert och väl beridet, kan jag med nöje vitsorda. Om rusthållsbesväret också är svårt inom Småland, så hafva dock rusthållarne en ersättning i augmentsräntorna. Jag vill likväl mindre hålla mig till sjelfva saken, är till formen. Man har vid föreg:de riksdagar flere gånger väckt samma fråga, och, så vidt jag vet, hafva Ständerna grundat beslutet om regementets qvarblifvande som kavalleri, derpå att kavalleriets antal i Sverige vore alltför ringa, hvarför man också icke ansett sig böra fästa afseende på de motioner, som i denna rigtning blifvit framställda. Jag kan icke finna annat, än att, då fråga är om indragning af någon korps, eller förändring från kavalleri till infanteri, det är K. M. ensam, som derom bör göra förslag.
Utskottet synes ock hafva förbisett, att samtlige kyrkoböckerna af Stiftsstyrelsen sjelf granskas vid de ofta inträffande Biskopsoch Prostvisitationerna. Af Herr Professoren, Doctor Bexell, som förenade sig med Herr Doctor Säve. Af Herr Contracts-Prosten Odelberg: ”1 alla delar instämmande uti Herr Doctor Säves reservation, beder jag få tillägga: l:o att, jemte den af Herr Dcetorn anförda möjligheten, att dupletterne af ifrågavarande böcker, om de alla i vederbörande Consistorii-arcbiv skola förvaras, kunna, genom eldsvåda, på en gång gå förlorade, medförer detta förvaringssätt äfven en annan olägenhet. Då Utdragen deponeras i kyrkokistan, eller på annat lämpligt ställe inom socknen, både kunna och böra de uti en för dem inrättad bok, år från år, införas. Om åter de skola till Dom-Capitlet insändas, måste de författas på lösa papper, hvilka, först efter flera års förlopp, när de hunnit till en ordinär volum, blifva tjenlige till inbindning socknevis. Dessförninan kunde ju någon händelse vålla, att längderne, om ej förskingrades, åtminstone bortblandades uti de redan nog fyllda Dom-Capitels-Archiven. Härtill kommer, att åtskillige kyrkor, i anledning af Cleri comitialis circulär vid sista riksdag, redan inköpt bundna duplett-böcker, hvilka, derest Utskottets förslag antages, blefve onyttiga; 32 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 34. 2:o att justeringen uti i Valborgmässo-socknestämma till föga gagn tjenar, också emedan Församlingsboerne, trötte af tillfällets många bestyr, sällan eller aldrig mangrannt qvarblifva till stämmans slut, och dessutom, under en långvari föreläsning, lätt förlora uppmärksamheten; hvarföre jag tror, att den uti ett af mi kändt Prosteri föreskrifna vidimation af Pastor och Comminister, eller, der blott en prest finnes, af denne och klockaren långt bättre leder till ändamålet.” M 34. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Nov. kl. 12 midd.
Plenum klockan, half till Sex eftermiddagen. Företogs., till pröfning StatsUtskottets dea 4 dennes unde; N:o 454 afgifne, samt den 9. 352 Den j8 September e, m - derpå följde eftermiddagen på bordet lagdej och i förmiddagens plena vjppläste Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, angående Tredje UufvudTitelng behof. Första punctcn , rörande fördelning af Tre' dje IIufvudTitelns anslagssumma emellan Arméen och Flottorne, samt uppförande af anslaget till Flottorne å en särskild HufvudTitel, under namn af den Tionde, blef, uppå gjord proposition, af Bidderskapet och Adeln bifallen. Andra puncten angående den af Utskottet med 65 000 F:dr Banco tillstyrkte ökning af anslags• summan för Arméens materiella behof. Herr von Hartmansdorff, AugustVid afhandlingen af förevarande ämne, bör man visserligen börja med att betyga den erkänsla, vi äro Styrelsen skyldiga för det goda skick, hvari var Krigsmakt sig nu befinner. Men dä fråga är, att åt densamma bevilja nya anslag , så förekomma tvänne omständigheter, som torde böra betraktas, nemligen först, att eit litet Folk synes förnämligast böra söka sitt värn i nationalandans, eller i sin moraliska styrka. I den trion ett Folks krafter medtagas och minskas, för att bestrida stora krigsrustningar, är de't ock gifvet, att vältrefnaden skall förringas. I samma förhållande mäste äfven det nit försvagas, hvarmed Folket söker försvara sin belägenhet. Derföre torde en stor och väl utrustad krigshär icke alltid vara bevis på en väl försvarad stat; fastän raan ofta så anser det. Den 18 September e. m, I 53 Den andra omständigheten, som bör betänkas, är den, att stora stående härararo ett förderf för alia Staters financer, och följ akteligen äfven för våra. Vi kunna kanske ej nedsätta vår slående
Detta betryck hoppas jag emellertid är öfvergående, och jag kan icke finna annat än alt Köping-Hults-banan har gjort sig förtjent af de H:rs välvilja, hvilka nu så mycket ifra för att Staten skall på egen räkning bygga jernvägarna; ty det är Köping-Hulls-banan, som gifvil Kronans Ingenieurer den lilla erfarenhet de hafva om jemvägsbyggnader, och då de utan tvifvel till stor del måste blifva ledare vid arbetet, så hafva vi verkligen vid Köping-Hnlts-banan till stor del upfoslrat de blifvande utförarne af verket. Jag kan icke heller finna annat, än att det är hardt att, då man sträfvat för den saken, såsom jag i öfver 10 år, och det under sådana förhållanden alt, då jag först uplrädde på detta rum, så fanns ingen menniska djerf nog att påstå att det var Staten, som skulle öfvertaga banorna, utan att hvar och en tverlom sköt banorna ifrån sig och det ansågs högst fördelaktigt för Staten, Den 23 September e. 111 261 om jag kunde från annat häll åstadkomma de fonder, som erfordrades, det är hårt, säger jag, vid sådant förhållande, att de, som då kuapt vågade nämna saken och ännu mindre vågade taga tömmarne och köra sjelfve, nu anse sig hafva gjort orätt i alt ens låta mig vara med om saken. I afseeude på hvad Hr Gripenstedt yttrat, att han vid sista riksdagen nekade gifva sin röst lill företaget derföre, att han ville att vi sjelfve skulle hafva banorna, så får jag säga att det är en sak, som jag icke förslår. Om enskilta bolag hafva banorna örn händer, så fruktar man för det insteg, utlänningen skulle få genom att lemna pengar till företaget; men om vi nu besluta alt'för jernvägarne utgifva 20,000,000 R:dr i statsobligationer, huru kunna vi då veta hvem som blir egare af banorna? Om dessa obligationer duga till något, så komma de i alla fall att vandra till Londons börs. Det är likväl mycken skillnad emellan att bygga en jernväg, som eges af ett bolag, och en jernväg, som eges af Staten.
Majit, som vid pröfning af detta mål den 19 Augusti 1864, efter Kammarkollegii hörande, icke funnit skäl till ändring af Kollegii derutinnan meddelade utslag, vill, med afseende å härvid förekomna, särskilda omständigheter och i enlighet med Kollegii hemställan, härmed i nåder föreslå Rikets Ständer medgifva omförmälda hemmans användande för nu ifrågasatta ändamål. De frågan rörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, hvartill densamma blifver af Rikets Ständer öfverlemnad; Och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition Ni 32. 13 Utdrag af Protokollet öfoer Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 7 Novem ber 1865. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre I)e Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om införsel för skatterättsfordran i kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex Protocollo C. F. Smerling. 14 Kongl. Majit» Nåd. Proposition M 33.
När nu tussen förnam, att vallpojken var så stark, räddes han och gick in till sitt. Dermed skiljdes vallpojken och jätten ifrån hvarandra för den gången. Tredje dagen möttes de åter igen uti skogen. Pojken sporde, om de å nyo skulle pröfva styrka med hvarandra; resen samtyckte härtill. Pojken sade: »Far! jag tänker det är ett godt styrko-rön, om någon af oss kan kasta eder yxa så högt, att hon icke faller ned igen.» Jätten jakade att så var. De skulle nu pröfva på och jätten kastade först. Han svingade mycket hårdt, så att yxan for högt i sky; men huru han ock måtte bjuda till, föll yxan alltid ned igen. Då sade pojken: »Far! icke trodde jag, eder styrka var så ringa. Bida, och J skolen få se ett bättre kast.» Pojken svängde derefter med armen, likasom för att kasta mycket hårdt; men lät i detsamma yxan helt behändigt slinka ned i skinn-fraxen, som hängde på ryggen. Jätten märkte ingenting, utan väntade länge, att yxan skulle falla till marken; men ingen yxa hördes af. Nu tänkte han vid sig sjelf, att pojken måtte vara mycket stark, ehuru han var liten och klen till växt. Derefter skiljdes de ifrån hvarandra och drogo åt hvar sitt håll. När det lidit en tid bortåt, möttes jätten och vallpojken ånyo. Resen sporde, om icke pojken, som var så stark, ville gifva sig i hans tjenst. Vallpojken samtyckte härtill, lemnade sina bockar uti skogen, och vandrade med jätten. De kommo sålunda till jättens boning. Det förtäljes, att jätten och vall-pojken skulle fara till skogs och fälla en ek. När de kommo fram, sporde jätten om pojken ville hålla eller hugga. »Jag vill hålla», sade pojken; men undskyllade sig tillika att han icke räckte toppen. Då fattade jätten i trädet och böjde det till marken; men vid pojken skulle hålla fast, sprang eken tillbaka och kastade honom högt upp i vädret, så att tussen knappast kunde följa honom med ögonen. Jätten stod länge och undrade hvart hans dräng tagit vägen, grep derefter till yxan och begynte sjelf hugga.
Och torde hvad nu, angående årliga förlusten å General-Assistance-Contoirets Lånerörelse blifvit upplyst, få åberopas såsom svar å den mindre noggranna uppgift i denna del, som undfallit ea annan värd Ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln. a Stats-Utskottets Betänka liden. 6()3 Vid jemnförelse af Pant-beläning hos enskilde oell uti General-AssislanceContoiret liar en Ledamot af nämnde Riksstånd funnit skillnaden dem emellan cgenlligen bestå deri, alt Assistance-Contoiret lånar mer nå en pant än den enskilde Procentaren och att det således är lättare för Låntagaren att igenlösa panten bos den sednare, äfvensom den värde Ledamöter! anfört, att Lån på Kläden och andre Fabriksvaror upptagit den betydligaste delen af Låne-fonden, samt att de Lån, som upptagits af de fattige utgjort en ganska liten summa. Huruvida den enskilde Ockraren lånar mer på en paul, än i Gencral-Assitance-Contoiret erhålles, kan icke bestämmas af annat än denna Långifvares välbehag; Hvaremot Låntagaren i General-Assistancc-Contoiret har en gifven rättighet att ej allenast få låna en viss andel af det panten åsättande värde, utan ock att vid förfallotiden få lånet prolongeradt, samt att, om äfven panten går till försäljning, utbekomma det belopp, hvarmed försäijnings-summan öfverstiger Contoirets verkliga fordran, hvilke alla fördelar vid pantbelåning hos enskilde, sådan som den nu bedrifves, alldeles saknas. Och hvad beträffar belåningen af Fabrikater, har, efter hvad af Räkenskaperne infeeintas, l>land d,e j 40,000 a i5o,ooo Lån, (k)4 Stats-Utsktotets Betänkanden. sorn årligen från General-Assistance-Contoiret utgått, Manufactu-Lånens antal af orsak, soin i förra Betänkandet anföres, desse senare åren varit föga betydligt.
Föredrogos ånyo och hiföllos StatsUtskottets nedannämnde den '21 och 25 dennes på bordet lagde Memorial och Utlåtanden: N:o 150, i anledning af Riks-Ståndens återremisscr å den i Utlåtandet N:o 125 gjorda framställning om bestämmandet af de årliga utbetalningarne utaf anslags-summan för statens jernvägs-byggnader; N:o 151, angående återstoden af den för afskedade folkskole-lärares pensionering i Riksgälds-kontoret afsatta tillgång; N:o 152, angående väckt förslag om inrättande af frivilliga arbetshus; N:o 155, i anledning dels af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående lösen för den åt korporalerne vid indelta arméen och soldaterne vid Södermanlands regemente anslagna aflönings-spanmål, dels af en i samma ämne väckt särskild motion; N:o 154, i anledning af väckt motion om anvisande af medel till utbetalning af inijvarterings-penningar åt de Regements-skrifvare, som äro i saknad af karakters-hus å sina boställen eller ännu ej fått de för dem afsedda boställen tillträda; N:o 155, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition, angående fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amira litets-krigsmans-kassan för de till Stats-verket indragna rusthållssamt en-permille-afgifterna; samt N:o 181, i anledning af väckte frågor, dels angående all skattskyldig jords friköpande från grundskatt, dels om rättighet för egare af kronoskatte-jord att medelst inlösande af densamma åliggande grundräntor åt jorden bereda frälse-natur. för att af de härigenom inflytande medel antingen bereda tillgång till jernvägsarbetens utförande eller ock bilda en särskild Stats-verket tillhörande fond. S. 1).
36i samma skrift flera särskilta personer kunna blifva straffade, hvilket tyckes vara stridande mot sakens natur. Jag har derföre trott, att antingen hela påföljden borde stanna blott dervid, att skriften skulle återsändas eller confiskeras, eller ock Bokhandlaren åtminstone hafva samma rätt, som en Författare, att kunna få skrif teti granskad af TryckfrihelsComitteen; eller ock sluteligen, att någon viss kort tid, till esc. 14 dagar, borde utsättas, inom hvilken skriften, efter det HofCancelleren eller hans Ombud deraf erhållit del, ej finge, utan författareansvar, spridas; men hvilket ansvar, efter bemälte tid, upphörde, så framt qvarstad ej dessförinnan blifvit lagd. Kunde Författaren inom Riket åtkommas, så borde han naturligtvis ensam till svars stånda. Jag får hemställa, om ej, i anledning af dessa skäl, ändring i detta moment bör göras. Herr Hjerta, Gustaf: Jag kan ej inse någon möjlighet att handhafva ordning i afseende på utrikes på Svenska språket tryckte, hit införde Böcker, om ej ansvaret drabbar den, som införskrifver och föryttrar dessa böcker, enär hvarken Boktryckare eller Författare kunna straffas derföre. Jag anser detta stadgande om ansvar för den, som föryttrar en sådan bok, ej böra förändras. Jag fmner klart, att den Bokhandlare, som mottager dylika skrifter, icke bör föryttra dera 36a Den 3i Januarii e. m. förr, än lian genomläst dem, då lian ock ansvarar för att han icke fö ryt Ira r några, som ej äro öfverensstämmande med Lagens föreskrift. Jag anhåller, att Herr Cederschjölds anmärkning måtte förfalla. Friherre Rålamb: Herr Cederschjöld har visserligen inom Utskottet framkastat samma anmärkning, som han nu gjort, emot detta moment, såsom Underligt för Bokhandeln med Finland. Utskottet, som insåg tvånget deri för Bokhandeln, kunde likväl ej göra afseende på anmärkningen, då större svårigheter äro pålagde Författare och Boktryckare inom vårt eget land.