Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst har Lagkommitteen från lagens stadgande om brottmål hämtat, oell äfven i civilrättegången infört, föreställningen om särskilda meningars jemkande till hvarannan, hvarom lagen i tvistemål icke talar, och trott vid ett dylikt jemkande icke böra fästas afseende blott på de grunder, som för hvarje mening blifvit uppgifne, emedan genom ett så beskaffad! jemkningssätt ”stundom händt”, att meningar, som i det hufvudsakliga (nemligen hvad slutet angår) sammanstämt och till antalet varit öfverlägsne, ej fått utgöra dom derföre, att särskilda domskäl varit nyttjade. — Så har verkligen händt i alla de fall, der lagen blifvit efterlefvad; ty lagen har icke, lika med lagförslagets motifver, velat ”öfverlemna åt leda”möternes egen urskillning att jemnka meningarna tillsammans”; och det är icke i dejtta afseende, som lagen tillåtit en ny omröstning, ej för att, enligt förslagsmotifvernes föreställningssätt, ”om så nödigt funnes, bestämma ”slutliga resultatet af öfverläggningarna”, utan för att afgöra, säger lagen, ”hvilket för de flestes mening hållas kan” — hvilket uttrycks betydelse måste vara helt annan och hvarom redan är tält. — Lagen tillåter icke domaren att i tvistemål frångå eller jemka sin mening, om ej hans egen öfvertygelse, vid närmare eftersinnande, bjuder honom det; och om, vid omröstning öfver skiljaktiga meningar, annorlunda händer; så har den rättsökande talan mot resultatet af sådan omröstning, ej blott i afseende på sjelfva saken, utan ock på den felaktiga röstberäkningen, hvilken, så vidt den innefattar jemkning (välförståendes i tvistemål), bör af högre rätt än - 88 lirås lill öfverensstämmelse med ledamöternes verkliga meningar, efter deras grunder uppfattade, på sätt lagen förmår. Hvad i motifverna derefter anföres om angelägenheten att skilja och särskildt behandla särskilda frågor i hufvudsaken, äfvenså väl som att, oberoende af hufvudsaken, afgöra rättegångsfrågor, är väl i och för sig sjelft välgrundadt, men afhjelper dock icke den förevarande svårigheten.
Denna anda tror jag till stor del försvann då man förändrade stuferierne, hvarigenom de uphörde att vara skolor, der man fick lära sig rida, och ansvaret torde drabba den, som föranledt denna fordring. Gr. von Platen, Baltzar: Att en profan inblandar sig i discussion, som blifvit förd af sakkunnige män, kan synas mindre lämpligt. Jag skall heller icke kasta mig in i den egentliga kavallerifrågan, utan söka göra mig till nytta hvad här blifvit anfördt. 42 Den 4 Juli f. m. Häraf måste jag draga den slutsats, att frågan icke är fullständigt utredd; och ehuru jag icke kan neka att alla, som yttrat sig för den ena åsigten, varit kavallerister, skulle jag dock hafva mesta fallenhet att icke följa deras råd. Hufvudsaken torde vara att tillse att, då man önskar upnå ett mål, man dertill icke väljer allt för olika vägar. Alla tyckas vara ense om, att rättvisan bör beredas dem af Svenska Arméen, som äro skyldige att hålla hästar. I afseende å sättet härför hafva åsigterna varit olika. Några hafva antagit bäst vara att följa K. M:s förslag, som också torde vara det rätta, då man icke vill gå in på att hästarne skola födas på Kro nans stallar och bekostnad. Blir punkten återremitterad, tror jag jag det vore väl, om någon valfrihet kunde medgifvas, ifall man anser hästarne böra på Kronans stallar fodras. Det må då lemnäs officerarne fritt att föda sina hästar hemma, om de så vilja, nemi. mot skälig ersättning. Gr. Anckarsvärd: Jag tager mig friheten anmärka, att efter min upfattning hafva vi nu förslösat en ganska lång tid på blott den enkla frågan, huruvida rationspriset bör bestämmas efter 10 års markegång, såsom StatsUtsk. föreslagit, eller efter hvarje års pris särskildt, såsom K. M:s Propos. innehåller. För mig synes skillnaden så ringa, att man utan fara kan bifalla Utsk:s förslag.
Detsamma gäller frälseräntan om det är frälseskattehemman. 7: o Magistratens bevis att hus och vattenverk i staden är på fri och egen grund när det är fråga om sådana panter. 8: o Domarens samtycke om lån söks av omyndig. 9: o Vår Resolution för mö, om lån söks av ogift kvinna 10: o God mans samtycke om lån söks av myndig person som trots åldern förklarats omyndig 11: o Vår Resolution om panten är fideikommiss. 12: o Bevis att personen inte gift sig sedan han förvärvade panten. 13: o Avvittringsbevis om änkling eller änka söker. 14: o Domarens efter avlyst ting avgivna bevis av alla inteckningar för skuld eller arrende under 10 år tillbaka. 15: o Bevis från Ständernas Bank om kapital och upplupen ränta om sådan fordran är intecknad i panten. 16: o Värdering efter Bancometoden om det gäller hemman och jord på landet. 17: o Bevis av magistraten att hus i staden inte blivit försämrat sedan brandförsäkring tecknades. 18: o En av två personer, en för bägge och bägge för en, ingången bestyrkt borgen för stadsegendom. § 5 Låneansökan lämnas med alla säkerhetshandlingar till verkets sekreterare, som i sökandes närvaro kontrollerar att alla handlingar finns. Den sökande kan få bevis att han lämnat sin ansökan. § 6 I den ordning ansökningarna inkommit överlämnas de till kamreren. § 7 Kamreren granskar handlingarna och lämnar skriftligt yttrande att ansökan och säkerhetshandlingarna är fullständiga. § 9 Låneakten granskas av två av direktionens ledamöter, varvid den ena skall vara lagfaren. § 10 Vid nästa sammanträde visar sekreteraren låneansökningarna i den ordning de inkommit och direktionen bifaller eller avslår. § 11 Direktionens beslut införs på låneansökan med ordet " Avslagen ". Om lånet bifalles med lånesumman och datum. § 12 Inteckning för lån ur verkets allmänna fonder bör vara första panten. § 13 Vid prövning av värdet på den intecknade panten skall fästas uppmärksamhet på den avkastning som kan beräknas och lånesumman lämpas därefter. § 15 Bifalls ansökan läggs handlingarna och utlåtandet i verkets kassavalv.
Detta är ett stort hinder, isynnerhet då nian icke har ärenderna beredda, utan sjelf nödgas 31S Deli a3 Oetober c. m. bereda dem. Har roan ett förslag för sig, är det någorlunda latt att vinna ett resultat, äfven i en talrikare samling; men skall förslaget uppgöras af 3o ä 4o personer, som dervid yrka olika modificatiouer, blifver samraanjemnkningen ganska svår. Det stora antalet ledamöter inom Utsk:n har dessutom den olägenhet, att raan der vänjer sig att hålla tal och med mycken ceremoni behandla ärenderna, i stället för att, om ledamöternas antal vore mindre, man mera conversationsvis skulle gå till väga, hvilket ostridigt skulle leda till tidsbesparing. Jag kan således icke såsom riktig anse Ilr v. Hartmansdorffs åsigt, att det stora antalet af ledamöter i Utsktn bör bibehållas, och jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte gilla Utskrs förslag, så vidt det afser Statsoch Bevilln.Utsklns sammanförande till elt, men deremot såsom sin gemensamma tanka förklara, att dessa sammanslagna Utsk. ej böra bestå af flera än 32 ledamöter. Gr. von Fersen: I anledn. af hvad den siste talaren yttrat får jag nämna, att såvida meningen endast är, att Bevilln.Utsk. må ombyta namn, skall jag ej hafva något emot, att Bevilln.Utsk. blir en division af StatsUtsk. och kallas detta Utsk:s Bevilln.-afdelning; men hvad jag anser orimligt är, att Bevilln.Utsk, i så måtto blefve en division af StatsUtsk., att de mål, som i denna division handlades, äfven korinne under öfverläggning i StatsUtsk:s plenum, innan de till R. St. linge ingå. Man vanne sålunda ingenting genom personalens förminskning, emedan samma antal ledamöter då korinne att diseulera målen, hvilket skulle förorsaka lika mycken tidsförlust. Då Hr v.
Uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt, lill Utskottet remitterad, motion, har Riksdags-fulimäktigen Jan Samuelsson från Olands södra mot, med hvilken sig förenat Riksdags-fullmäktige från Ölands norra Mot Anders Nilsson och Nils Pehrsson från Halmar län, anfört: att i äldre tider, på Ölands vestra kust blifvit anlagda trenne färjplalser, Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda, hvilkas innehafvare erhållit uteslutande rätt att, så länge det är öppet vatten, mot föreskrifven taxa, från denna del af ön, medelst färjning ombestyra kommunikationen med Kalmar, länets och stiftets residens-stad, samt den vigtigaste handelsplatsen i orten, och att det vore hvar och en annan förbudet alt betjena personer med fortskaffning öfver sundet, vid vile af 10 R:dr banko för hvarje gång sådant skedde; att, då den del af ön, hvars invånare måste begagna sig af berörde transportmedel, utgjorde en sträcka af nära tvenne mil, det vore uppenbart, att öns flesta invånare vore, i och för kommunikationen med fasta landel, helt och hållet beroende af det sätt, på hvilket färjningen verkställdes, och af de transportmedel som dervid begagnades; att, ehuru det vore medgifvet hvar och en att med egen båt öfverföra, jemte sig, en och annan granne, samt de personer, hvilka icke kunnat, vid nämnde Färjplatser, blifva transporterade öfver sundet; så vore ett sådant medgifvande dock ej af någon betydenhet, enär de fleste personer, som föro öfver Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N.-o 32.
Jag skulle dessutom förmoda, alt någon fråga om en sådan inrättning icke kan uppstå, innan Riksd.Ordn. kan blifva ändrad; ty skall tribun för talare på Riddarhuset inrättas, bör samma anstalt införas i de öfriga Ståndens rum. — Hvad sjelfva saken eller Utsk:3 förslag beträffar, så enär de små saker Utsk. ansett böra förflyttas från Ridd.Ordn. möjligen kunna föranleda stora saker i framtiden, skulle jag tro, att R. o. Ad. gjorde bäst uti alt afslå förslaget, hvarföre jag förnyar min derom gjorda begäran. Hr von Hartmansdorff: Tillfälle för dem, som äro af samma mening, att med hvarandra samtala i förekommande ämnen, finnes nu alltid och begagnas beständigt, derigenom att man går ifrån sin plats till den, hvarest en annan befinner sig. Om man också, på sätt Hr Hjerta funnit lämpligt, skulle hafva samma nummer för tvänne bänkar; så skulle endast de första grefve-bänkarne blifva, likasom nti, beqvämliga för platsers ombyte efter behag. Men på alla de andra bänkarna bade man samma svårighet, som nu, att komma förbi hvarandra, hvadan jag icke inser, hvaruti skilnaden i beqvämlighet skulle bestå. — Nämnde ledamot har ifrågasatt att bär inrätta en tribun för talare. Deremot förekommer, att åt sk i 11 ige ledamöter, hvaribland jag t. ex., bruka medhafva åtskilliga böcker såsom föreg:de riksd.förhandlingar, utsk:s-betänk:n och dylikt, som man behöfver till upplysning för sina yttranden. Skulle jag då taga hela denna bokknippa med mig hvarje gång jag ginge fram till tribunen för att yttra mig; hvilket besvär skulle jag ej hafva sjelf och göra mina grannar? Dessutom, hvar skulle denna tribun uppställas? Skulle talaren stå bredvid Landtm, eller framför honom? Hr Anckarsvärd har föreslagit, att der borta på väggen, till höger om Landtm., uppföra en läktare, som skulle se ut ungefärligen såsom en predikstol.
Majits befallning, afgifva utlåtanden öfver frågor af mera omfattande natur rörande elementarläroverken. Sedan Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beviljat anslag till inspektörer öfver folkskoleväsendet, skulle, om detta förslag vinner Representationens bifall, endast våra högre läroverk vara fritagna frän den tillsyn, hvilken man för landets undervisningsväsende i (ifrigt ansett af behofvet påkallad. Men då jag tror att vära högskolor icke mera än rikets öfriga undervisningsanstalter kunna göra anspråk på en fullkomlighet. som icke tarfvar rättelse eller förbättring, anser jag mig böra föreslå: att ifrågavarande General-inspektör äfven måtte sträcka sin tillsyn till universiteterna och rikets öfriga högre läroverk, med skyldighet att omedelbarligen hos Kongl. Majit till rättelse anmäla de afvikelser frän gifna föreskrifter eller Konungens och Representationens beslut, sorn i fråga om undervisningens ordnande eller utöfning m. m. tilläfventyrs kunna förekomma. Det borde äfven tillhöra denne embetsman att egna sin uppmärksamhet åt vetenskapens och nationallitteraturens behof och angelägenheter, dä dessa dyrbara intressen väl äro forijenta af att inför Thronell och Representationen ega sin egen matsman. För öfrigt skulle det, efter min tanke, åligga General-inspektören att, vid hvarje ars slut, om sin verksamhet och läroverkens tillstånd afgifva berättelse till Kongl. Majit, äfvensom han för den tid, som mellan hvarje riksdag förflutit, borde till Rikets Ständer afgifva en fullständig redogörelse för samtlige de högre läroverkens och elementarskolornas tillstånd samt hvad Inspektören, beträffande deras förvaltning och verksamhet, iakttagit; och hemställer jag att för ifrågavarande embetsman, som forde böra anses i värdighet lika med Öfver-direktören för lanötuiäteriet och hans vederlikar, mä anvisas ett lönebelopp af 6.000 Ridr Emit årligen, jemte ersättning lör resor i embetsarenden. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 18 November 1862. — - E. Ljungberg. Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
Af dessa och andra omständigheter, som, enligt Styrelsens åsigt, störande skulle inverka på ordningen inom fängelserna genom den ifrågasatta förändringens införande, ansåge Styrelsen sig böra helt och hållet afstyrka revisorernes förslag i förenämnda hänseende. Detta förslag syntes Styrelsen i öfrigt hafva sin grund mindre i någon felaktig anordning i afseende å fängelsernas förvaltning än i afskrifningsreglementels stadgande rörande den redogörarne tillkommande afskrifningsprocent, hvilken åter tagits i betraktande vid reglering af redogörarnes aflöning. 6 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:0 22. 1864 års revisorer, som häraf tagit kännedom, meddelade, att under revisionsåret 1862 hade, enligt hvad räkenskaperna för nämnda fängelse utvisade, samma redogörare tillgodofört sig afskrifningsprocent å levererade proviantartiklar m. m. till ett sammanräknadt belopp af icke mindre än 2,975 Ridr 66 öre, hvaraf belöpte sig för levereradt rågmjöl 1,716 R:dr 82 öre; och då beloppet, på det hela taget, syntes vara allt för högt, hade revisorerne, som erfarit, att ett nytt afskrifningsreglemenle vore under bearbetning, ånyo fästat uppmärksamhet vid förhållandet, på det, vid reglementets upprättande, i betraktande måtte tagas, huruvida afskrifningsprocenten i allmänhet ej kunde nedsättas. Häröfver har Fångvårdsstyrelsen jemväl afgilvit underdånigt utlåtande, men deruti endast åberopat hvad i anledning af 1863 års revisorers framställning i ämnet blifvit anfördt.
Hvad betyder likväl afståndet inom olika delar af samma stad eller det deraf följande besväret, emot hvad som eger rum för landtbon, när upköp skola ske af artiklar, som endast fås i handeln. För landtmannen skall således borttagandet af den ifrågavar. inskränkningen ostridigt på många ställen blifva af stor fördel. Men det är troligt, att äfven städernas handlande, till hvilkas förmån inskränkningen blifvit gjord, utom det, att de icke hafva något positift rättsanspråk på dess bibehållande, numera icke skola hafva mycket emot dess borttagande, emedan dels den ökade trafik som derigenom skulle upstå, på de allraflesta ställen skulle återföra en ökad vinst till städerna, hvilkas handlande komme att blifva förläggare åt handeln på landsbygden, dels också städernas handlande sjelfve i de flesta fall komme att i första hand begagna sig af den större handelsfriheten genom att anlägga egna utbodar på landet och derigenom flytta sig närmare konsumenterna. Slutligen är det gifvet att en bestämmelse på förhand om det afstånd, inom hvilket ingen handel må anläggas, alltid blir en oegentlighet, då förhållandet af belägenhet, folklikhet och rörelsens beskaffenhet, m. m., är mycket olika på serskilda orter. Det är icke under ett sådant förmyn - 318 Den 30 December e. m. derskap, som Nord-Amerikas otaliga stådef rest sig, snart sagdt såsom genom trollslag och på ett så förvånande sätt hastigt förkofrats. Utan att vilja fullfölja den jemnförelse, som kan hemtas ifrån nämnda exempel, torde utan misstag kunna påstås, att det land och de lagstiftare handla oklokt emot sitt eget bästa, som lägga något slags hinder i vägen emot näringarnas och handelns framskridande och utveckling genom den största möjliga frihet i deraf utöfning. Om remiss af denna min motion till Allm. Besv. o. Ekon.
Då jag vågar anföra några ord i denna vigtiga fråga, nödgas jag från början frånsäga mig ali skyldighet alt yttra mig öfver det lagförslag, för hvars antagande sannolikt detta förslag först blifvit framstäldt, och jag tror mig med så mycket mera skäl kunna göra detta, som jag anser denna fråga alldeles icke höra hit. För mig är det nog, att jag anser en förändring och ett omarbetande af vära lagar nödvändiga, och, utan egen lagkunskap, grundar jag detta dels pä deras ålder, hvilken gör sannolikt, att de icke numera kunna vara till alla delar passande, dels och på den omständighet, att deras omarbetande under omkring 30 års tid sysselsatt särskilda, af Regeringen, i enlighet med Ständernas önskan, tillsatta comiteer. Frågan är således att tillse, på hvad sätt en sådan önskad förändring i våra lagar skall kunna tillvägabringas. Jag för min del anser de närvar, formerna nära nog göra det omöjligt. Dertill föranledes jag af tvenne omständigheter. Den ena är, att ett lagförslag nu skall behandlas i alla 4 Stånden, inom hvilka man åtminstone i 2 icke kan påräkna lagfarne personer. Det är visserligen sant, att ett antal ledamöter af dem äfven skulle ingå i det förstärkta LagUtsk., men man kunde åtminstone hoppas, att de der kommo i beröring med personer, hvilka gjort lagskipningen till sitt yrke, och att således deras omdöme der kunde utbildas på ett sått, som inom RiksStm är omöjligt. Den andra omslän - "Den 23 September. 431 digheten, hvarföre jag tror att en ny lag icke kan medfördel inom Ståndet lillvägabringas, 8r den långsamhet, hvarmed ärendena måste komma att behandlas. Vi se, att behandlingen af en enda § i grundlagen, äfven der den icke är af särdeles vigt, kan upptaga åtskilliga timmar. Skulle hvarje § i lagen på samma sätt behandlas, sä fruktar jag, att derigenom skulle åstadkommas en alltför stor tidsutdrägt, och att den kostnad af riksdagar, som man så mycket fraktade förra gången detta betänk, var under pröfning, alltför mycket skulle låta känna sig. Genom skiljaktigheterna i de särskilda Ståndens beslut, är väl också temligen gifvet, att icke något sammanhängande förslag kan åstadkommas.
IV. 27. — N:o 32. i anledning af väckt motion angående npphäfvande af den med innehafvandet af färjeplatserna Röhälla, Fargesladen, och Fröhygårda pä Olands vestra kust förenade uteslutande räll att till Kalmar öfverföra menniskor, kreatur och varor. lil. B. 391, 406. A. 413. IV. E. 100. — N:o 33. i anledning af väckt motion om förändradt sätt för uppbörd af kollekt och stamboks-medel. III. B. 39). A. 413. — N:o 34. i anledning af väckt motion om föreskrifters medde - lande i afseende å rättigheten att på scenen uppföra Dramatisk Författares arbeten. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 35. i anledning af väckt motion om bestämmande af vilkor för kringvandrande väfskedeförsåljares förpassning. IV. A. 28. — N:o 36. i anledning af väckta motioner för bibehållande af Allmogens valfrihet vid Klockares tillsättande i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän. IV. B. 117, 124, 313. A. 314. E. 427. — N:o 37. i anledning af väckt motion örn bestämmande af Klockares i Lunds stift undervisningsskyldighet. — N:o 38. i anledning af väckt motion, i afseende å de inom Lunds Stift såsom Klockare anstälde Preslmäns tjenstgöringsskyldighel i deras förstnämnde egenskap. IV. B. 117, 124. A. 315. A. 316. — N:o 39. i anledning af väckta motioner, dels om upphäfvande eller ändring af Kongl. Majds Nådiga Stadga angående Fjerdingsman, af den 4 Juni 1850, och dels om skyldighet för alla jordegare aH i fjerdingsmanna-beslyrel deltaga. Å. 372. VII. U. 359.
En annan omständighet, som talar för tidens utsträckning, är den, att om tillverkningen måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse, huru konjunkturerna framdeles skola visa sig, så framkallas deraf ofta antingen brist och oskäliga pris eller ock underpris, med deraf följande öfverdrifna spekulationer och vingleri. Af alla dessa skäl anser jag, att samma frihet, i afside på tiden, som för andra industriella näringars bedrifvande är medgifven, äfven bör tillåtas för denna rörelse; men som den tid af 7 månader om året, hvilken K. M. föreslagit, i allt fall är den period, då tillverkningen med största fördel kunde bedrifvas och då de spridda undantag, som möjligen skulle upstå, derest tiden blefve frigifven under hela året, skulle komma att i betydlig mån försvåra kontrollen, tror jag, att K. M:s Propos. i detta afsuie träffat det rätta och anhåller jag derföre att B. o. Ad, måtte, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla hvad i K. M:s Nåd. Propos. i afs:de å tiden för bränvinsbränningen blifvit föreslaget. Den 26 Mars e. m. 405 Hr Tornerhjelm, Budolf: Lika nödvändigt sorn jag tror det var, att, då inan ingick på ett nytt system i afs:de på bränvinstillverkningen inom landet, göra vissa inskränkningar med hänsigt till åtskilliga i och för utöfningen förekommande förhållanden, af lika stor vigt tror jag det är, att vid denna tidpunkt lossa på de band, som hämma denna rörelsegrens fortgående utveckling, och något rätta sitt omdöme efter de föreskrifter, som i andra länder i detta hänseende tillämpas. Som skäl för antagandet af den i K. M:s Nåd. Propos. föreslagna utsträckningen i tiden till 7 månader har man visserligen af den siste värde talaren hört inånga öfvertygande bevis anföras, men ett, ganska väsendtligt, har jag ej hört framhållas, nemi. om inflytandet, som den utsträckta tiden för bränvinstillverkningen kommer att utöfva på jordbruket. Europas största kemister hafva nemi. förklarat att potatisen innehåller ett rikt ämne sockerlndt.
Om R. o. Ad. antager det förslag till beslut, som Hr von Hartmansdorff framställt, så står det BankoUtsk. helt och hållet öppet, att föreslå de åtgärder som det i anledn. häraf kan anse för banken fördelaktiga; så att delta förslag ingalunda betager BankoUtsk. möjligheten att fästa afseende på hvad Gr. Gyldenstolpe här framställt. BankoUtsk. skall nemi. betrakta frågan i hela dess vidd och gifva sitt utlåt, deröfver; och först då synes det vara lämpligt alt man meddelar några detaljerade föreskrifter, synnerligen som, om hvad BankoUtsk. här föreslagit, blifver af flera RiksStånd antaget, saken är afgjord derigenom. Derföre synes mig att man här bör åtnöja sig med den allmänna hänvisning, som Hr von Hartmansdorff antydt i sitt förslag; hvilket jag tillstyrker R. o. Ad. att antaga. Hr Rosenblad: 124 § i närvar, bankoreglemente, som bestämmer sedelstocken, innefattar följande : ”Maximum för den del af sedelstocken, beräknad enl. förestående §, som icke motsvaras af bankens metalliska kassa, faställes till ett belopp af 20 millioner r:dr b:co; ägande dock Fullmäktige, att derutöfver öka sedelstocken, på sätt i § 224, mom. 4, här nedan vidare förmäles. Det är derom som nu är fråga. Ett enda Stånd (BorgareSt. nemi.) hade bifallit hvad BankoUtsk. första gängen föreslagit, nemi. att ur bankoreglementet borttaga 5:te afd. af Ode art. Det är således icke något R. St:rs beslut som borttagit 124 § i förening med § 224 i nuvar. bankoreglemente: så mycket mindre som betänk. N:o 61, hvilket innefattar frågan derom, ännu icke har, mig veterligen åtminstone, hos de andra Stånden varit fö redraget. Det är endast detta jag velat hafva äran nämna. Hr Lagerheim: Då R. o. Ad. i alla händelser, i fall Hr v.