Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd häraf, torde anmälan härom böra göras hos Rikets Ständer, på det ett efter behofvet lämpadt anslag, må, för ifrågavarande ändamål blifva uppfördt å ryde Hufvud-Titeln, hvars tillgångar de senare åren varit så knappa-, att en del nödiga ansedde utgifter måst år från år uppskjutas. T i o n (1 e Huf v ud - Titeln. Clcrccieoch Läroverken. Eder Kongl. Majit har, i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag i underdånighet framställda önskan, att fullständiga Special-Stater för Clereciet samt Gymnasiioch Skol-Slaternes anslag måtte af vederbörande Embetsverk upprättas, genom nådigt Bref af den 10 December i83o, anbefallt Kammar-Collegium och Stats-Contoret att vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande voro erforderlige: och lärer Eder Kongl. Majist till Rikets Ständer i nåder öfverlemna de förslag till lönings-stater för Gymnasiioch Skol-Staterne, som emedlertid blifvit upprättade: varandes af det anslag stort 60,000 Ridr som vid sista Stats-regleringen uppfördes att årligen intill nästa Riksdag utgå till förbättring i Lärarepersonalens lönevillkor, 42>000 R-dr beräknade såsom tillgång uti förenämnde förslag till lönings-stater för Elementar-Läroverken. Allmänna Indragnfngs-State n. Den besparing., som å denna Hufvud-Titel genom afgång upp*- kommit, utgör för år 1831 738 Ridr 38 sk. 3 r:st. Det å allmänna Indragnings-Staten till f. d. Kongl,- Famillens underhåll varande anslag 66,666 Ridr 3a sk. årligen, har jemlikt Rikets Ständers beslut och Eder Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 20 Januarii och 18 Augusti 1824, anordnats till Pukets Ständers Bank, i afbetalning å den till liquiden med f. d.
Man hade gjort många vida kostsammare förslag att förstärka Bankens silfverfond. Reglementet berättigar att göra silfverköp, ja till och med alt derföre betala transportkostnaden. Vid hvilket tillfälle skulle det någonsin vara mera skäl att begagna denna rättighet än då, när cursen var under pari och det till och med var ulsigter, att den skulle fortfara att blifva det. R. o. Ad. torde erinra sig, att man den liden gjorde sig stora förhoppningar om återkomsten af ett rikt sillfiske i Bohusländska skärgården. Priset på Svenskt jern hade i detta ögonblick stigit till 11 r:dr 5 sk., det högsta, som det har varit sedan 1842. Genom de förskotter, som lemnades, bereddes tillfälle att lösa det jern, som stod i Banken. Också gingo 40,000 Skf? ut, som eljest med största svårighet skulle kunnat blifva lossade. Den första påföljande November var inbelalningstiden för de crediliver, som voro lyftade i Jerncontoret och vid samma lid förföllo lill inbetalning en stor del af de i Banken mot pant af jern utgifna lån. Största delen af de penningar, Banken i förskott å silfverlevereringarne utgaf, återgick till Banken för lossade eller efter lägre betalningsbelopp omsatta jernlån. Också var sedelstocken vid årets slut icke större än före dessa förskotters utgifvande. Vidare vans genom dessa silfverköp, att Stockholms störste importör, och en af dess i penningemäkling mest verksamma och på denna rörelse inflytande ägande mäklare intresserades att förhindra en vexelbrist, för att förekomma egna förluster, när de skulle betala det contraherade silfret. Också, ehuru det väntade rika sillfisket uteblef och jernprisen åter nedgingo, har, såsom vi sett, silfret ingått till Banken, silfverexporten upphört och cursen hållit sig lågt.
Uro duglige soldater vid arméens sättande på krigsfot, ändå icke blifva annat än mer eller mindre duglige »ingeniör-rekryter, hvilka för sin bestämmelse skola då först organiseras, och man, hågkommande de många om»sorger, hvilka krigsutredningen af ett redan under freden fullständigt utbildadt vapen påkallar, betänker att, »jemte organisationen, sammanhållningen och utbildningen af denna ingeniör-trupp, materielen tillika skall utredas »i krigsoch marche-färdigt stånd samt införlifvas med den till det mesta, om icke helt och hållet derför fräin»mande truppen, så faller det sig temligen klart att, äfven med förutsatt särdeles förmåga hos befälet, någon »färdig och duglig ingeniör-trupp icke kan påräknas vid fälttågets början, samt att en efter omständigheterna mer »eller mindro lång tid derefter förlöper, innan af en sådan sammansättning pålitlige pionierer och pontomerer »kunna tillskapas, hvilket troligtvis icke heller under fälttåget medhinnes. »Ehuru det således är ett stort misstag, att föreställa sig, att regementenas timmermäns sammandragande »skulle vid krigets utbrott kunna fylla bristen på fullständigt uppsatte ingeniörtrupper, är dock, med villkor att »timmermännen under fälttågen stanna qvar vid regementena, deras undervisning och handledning i fältarbeten till »stor nytta och bör uppdrifvas och utsträckas så vidt ske kan. Ty utom det gagn och biträde, de vid otaliga »tillfällen kunna lemna regementena sjelfva, när dessa äro i behof af ingeniör-soldatens arbetsfärdighet, bildas »de derigenom till duglige och skicklige föregångsmän för egne kamrater, när dessas handräckning vid stora ar»beten tages i anspråk, der de blifva ypperliga biträden åt ingeniör-soldaterne, och förskaffa dessa ledighet att »med ali kraft bedrifva de arbeten, som erfordra egentlig handverksfärdighet och större öfning.» Annu ett skäl som talar för, att de svenska ingeniör-trupperne ej böra antagas alltför fåtalige, är, att den fiende, vi vid ett krigs utbrott få se mot oss uppträda, säkerligen är oss öfverlägsen ej blott till truppernes antal utan ock till deras verkliga krigsöfning.
Hr von Hohenhausen: Enär R. o. Ad. vidblifver sitt beslut, så har R. o. Ad. förfarit i enlighet med hvad författningarne bjuda. Om vi nu låta den 2:dra voter.propos. passera, som 2:ne Stånd bifallil, så är det ingenting annat än att de hafva misstagit sig om en K. författn. och det är alltihop. Vid utfärdande af förordningen ronde detta ämne har ju Konungen fria händer alt i detta fall göra och låta, och jag ser ej alt vi behöfva sträcka vår åtgärd längre än att sjelfve handla rätt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt frågan, derest han ej orätt uppfattat den, bestode deruti, att R. o. Ad. för sin del medgifvit, att råämnen till machinerier m. m. få införtullas emot 5 proc. å värdet, med villkor, såvidt metaller anginge, att både Comm.- och Bergscoll. hördes och dertill lemnade tillstånd; deremot hade Presteoch BorgareSt;n medgifvit en dylik rättighet till införtullning af råämnen, med villkor, i afseende pä metallers införande, att Comm.coll. skulle gifva tillåtelse dertill, sedan Bergscoll. blifvit bordt. H. Ex. funne icke att R. o. Ad. vid detta tillfälle kunde fatta något beslut, som afsåge förändring i andra Stånds, vid deras medgifvande fästade villkor. Deremot mötte väl icke hinder för en återremiss, men hvad verkan deraf skulle blifva, kuude H. Ex. för sin del icke' inse. Frih. Cederström: Hr von Hohenhausen har ganska riktigt förklarat, att R. o. Ad:s beslut är i full öfverensstämmelse med författningen, men slutet af haus anförande, att låta bero vid Ulslus förslag till voter.propos. och gilla dén, innefattar likväl ett medgifvande att rösta öfver en propos., som leder directe till upphäfvande af en gällande K. förordn.
På de skäl, den nådiga propositionen innehåller och med afseende å beloppets obetydlighet, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till högstberörde nådiga proposition, medgifva, det må Kronans rätt till ifrågavarande dana-arf till förmån för köpingen Trelleborgs fattigvård efterskänkas. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Jan. 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Kådiga proposition, angående eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf efter enkan Helena Maria Hansdotter. Cl. a.) Efter det Malmö stads äldste, uti en genom Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Malmöhus län insänd underdånig ansökning, anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder tillerkänna nämnde stads fattig-arbets-inrättning det belopp af 291 rdr 28 sk. 11 | rst banko, hvilket, såsom dana-arf efter arbetskarlen Anders Pettersons enka, Helena Maria Hansdotter, Kronan tillfallit, samt i följd deraf tillåta fattigvårdsstyrelsen att omförmäldta belopp lyfta, hvilken ansökning Kongl. Maj:ts befallningshafvande, med afseende å den talrika fattigpersonal, nämnde samhälle eger att försörja, med sitt underdåniga förord understödt; så har Kongl. Maj:t, med fästadt afseende å hvad Dess befallningshafvande sålunda anfört, uti en till Rikets Ständer aflåtcn och från samtlige Riks-stånden till Utskottet remitterad proposition behagat föreslå, att Kronans rätt till ifrågavarande dana-arf måtte till förmån för fattigvården i Malmö stad eftergifvas.
Ad. ar långt ifrån alt äga något öfverskott af välvilja alt inom den allmänna opinionen påräkna; och denna allmänna opinion är dock någonting, den är en makt, ty folkets röst är Guds röst, mine Hrr. Detta är ett ordspråk, som vi länge hafva hört, och ifrån hvilket vi icke ostraffade få aflägsna oss. På alla dessa grunder tillstyrker jag bifall till betänk. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Redan vid sista riksdagen stridde jag med så mycken förmåga, som i min ringa makt stod, emot det i fråga var. förslaget. Det lyckades icke. Förslaget antogs afR. o. Ad. såsom hvilanda till grundlagsenlig behandling vid denna riksdag. Jag hoppas dock nu, att R. o. Ad. skall noga betänka sig, innan detta förslag antages. Jag inser icke nu mera än fordom något skäl att afsäga oss den fördel, att alltid (i ledamöter af vårt Stånd skola hafva säte i Högsta Domstolen. Dä det år 1809 stadgades, att Högsta Domstolen skulle bestå af hälften frälse och hälften ofrälse ledamöter, sä skedde det just derföre, att det ansågs vara en fördel för de ofrälse, ty man fruktade att det eljest skulle blifva endast frälse ledamöter uti denna domstol. Deremot tror jag, att stadgandet nu bör bibehållas, till fördel för R. o. Ad., ty nu, eller åtminstone i en framtid, kan man möjligen få skäl att frukta, att del i Högsta Domstolen icke blefve någon ledamot, som är adelsman, om betänk, antoges. Jag inser icke hvarföre R. o. Ad. skulle afstå denna fördel, ty om det vore en fördel för de ofrälse, sä skulle det på intet villkor komma i fråga att upphäfva stadgandet; detta är otvifvelaktig Den siste värde talaren har frågat, om Domslolarne äro till för folkets skull eller för R. o. Ad:s. Ätt de äro lill för folkets är otvifvelaktig!, men jag skulle likväl tro, att adliga ledamöter af Högsta Domstolen kunna bevara folkets räll och dämma i enlighet med lag, lika väl som ofrälse ledamöter. Samme värde talare har på det högsta ogillat de yttranden om hot, sorn här blifvit fällda.
Då emedlertid den af Riksens Ständer, beslutne nedläggning af Löfås Silfver-Verk och in. dragning af dess erhållna friheter och förläningar ännu icke följt, och ytterligare uppehåll häruti synes vara att befara , om Nådigt bifall lemnäs till förslaget om en undersökning, hvilken, efter hvad de omnämnde Utlåtanden föranleda, jemväl skulle hafva för afsigt att utröna möjligheten af e,h mera utvidgad frruf-drift och däraf uppkommande större malmtillgång samt således äfven starre inkomst och fördel för Staten och det allmänna, finna Riksens Ständer sig föranlåtne att nu hqs låder Kongl. Maj:ts i underd. anhålla, det Eder Kongl. Maj:t, utan att medgif. va vidare undersökningar såsom endast medförande tidsutdrägt och ländande till Stats-Verkets förlust, i Nåder täcke^ anbefalla skyndsam verkställighet af Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag härutinnan vidtagna beslut; Och ämna Riksens Ständer i Stats-förslaget från och med år 1819 upptaga såsom en Stats-Verkets inkomst 78 Underdåniga Skrif veiner. värdet af de friheter och förläningar, som såmedelst komma att indragas. Riksens Ständer framhärda SCc - N:r 52. Uppläst och godkänd hos Ridd., och Ad. d. 24 Febr. 1818. — Preste-Ståndet d, 24 — BorgareStåndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 2 Mars 1— Riksens Ständers tinderd. Skrifvelse äng. sökt Gratifikation och Lönförhöjning för Kamreraren Mullern. Till Riksens Ständers Stats-1'tskotts åtgärd har Kongl. Maj:t, enligt Nådig Remiss den i4:de sistlidne Januari , täckts öfverlemna den underd. ansökning, hvaruti Stats-Kommisarien och Riddaren af Eder Kongl. Maj.ts Nordstjerne Orden Em.
var af bedröfvelse eller brist på känsla, som Caroline teg och gömde sitt ansikte, utan att detta var hennes vana, så snart hon var rörd. Liksom detta behöfde sägas mig! Liksom jag icke nu kände Caroline bättre än någon annan människa i världen kände henne! Moderns mellankomst hade emellertid återgifvit oss något välde öfver oss själfva, och då vi åter drogo oss ifrån henne in i den stora dunkla salongen, kunde vi redan börja berätta för hvarandra om våra ömsesidiga känslors uppkomst och tillväxt och funno, att vi båda gjort oss många onödiga bekymmer. Innan vi återförenade oss med det öfriga sällskapet för att presentera oss såsom förlofvade, stannade vi ett ögonblick i det sista salongsfönstret. Månen hade just gått upp och speglade sig i den lilla sjön, kring hvilken de åldriga ekarna trängas med lummiga bokar och sträcka sina armar emot vattnet. Det var en tafla, väl värd att betraktas, och intrycket af densamma gick ej för oss förloradt, fastän vi knappt hade ögon för annat än hvarandra. Hon såg utåt helt hastigt, men sökte åter min blick, och jag häpnade öfver min djärfhet, då jag tryckte en kyss på hennes läppar, ty ännu var jag behärskad af en så helig vördnad för henne, att jag tyckte mig endast äga rätt att dyrka henne pä ett visst afstånd. Vårt förbund var besegladt, och min ring bär denna dagen jämte hennes namn till inskrift. » * * * Efter en tvåårig förlofning vigdes Caroline Wachtmeister och Louis D e Geer på V a n a s den 17 oktober 1848. Han hade då fyllt sitt 30:de år, och t o n, en 22:årig kvinna, stod i sin ungdoms blommande fägring. Här kan icke vara vår uppgift att i detaljerad teckning följa det saralif, som utmynnat från den betydelsefulla oktoberdagen, därtill ha dess innebörd och väsen varit af en alltför enskild art. Det kan endast gälla att i några hastigt skisserade linier antyda de yttre drag, hvari speglat sig en ädel makas pliktuppfyllelse och fulla uppgående i dens lif, hvilken hon i bästa mening varit gifven » till eno hjälp ».
Ilikets 8tänder ott vidtogo det beslut, ott de n^demmon, som dädonekter kunde i demtlond upptogos» borde, elter tilländolupen fridetstid, till 8totsverket eiläggo ärlig voeonee - dalng/. IL ssgist Lör roteringen, derälinad ester /so k.dr sor del rote, intilldess ikongl, Naj:t med kiliets 8täoder dunde desluta om denna nrrestations utgörande med mansliajl. kiliets 8tänder, sorn, uti underdänig sdrisvelse ut cl. 5 danuarii i835, ^a ansörda sliäl, lörlilarat sig iede liunna antaga Kongl. Naj:ts Kädiga proposition angående er> sadan n^ rotering oell rustning i demtland, att med nedsättning ris Insanteri-kegementets numerär till 800 mari oell didedällande as ldäst-8^vadronens nuvarande stvrka as 100 man, Ltatsanslrlg »nätts deviljas, sör att 8ätta de roteringsoell rustningssli^ldige i tilllalle att draga näninde tunga, dasva deremot suuuit sig otvert^gads, att elen lindring
Palmstjerna har likaledes sagt, att frågan om utskrifningspenningarne borde, enligt Frih:ns åsigt, helt och hållet läggas åsido; att således utgående deraf ej vidare skulle komma i fråga, utan endast afgöras, huruvida dessa hemman skulle ordinarie roteras, eller böra förblifva vid extra roleringen. I detta hänseende ber jag blott, att fä fästa uppmärksamheten på den omständigheten, att extra rotering i sjelfva verket är sä godt som ingen rotering. Den utgör blott en skyldighet att i krigstid uppsätta karl, men i fredstid innebär den intet onus; så att, om man ville tillåta de Halländske utsockne-frälsehemmanen att fortfarande förblifva extra-roterade, så vore det i min tanke en högst orättvis behandling emot hela det öfriga landet. Utsk:n hafva ansett sig gå en riktig medelväg, då de, i st. f. att ålägga dessa hemman ordinarie rotering, föreslagit att de skulle å nyo påläggas den skyldighet lill inskrifningspenningar, som af ålder varit deni pålagd, jemte den roteringsskyldighet i krigstid, som blifvit ett onus efter 1812. Det är möjligt att Utsk:n i delta hänseende misstagit sig, och om R. o. Ad. återremitterar frågan, skall den visserligen å nyo komma under ett samvetsgrann! ompröfvande; men jag ber endast att få fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk:n ingalunda ansett sig begå någon oformlighet, då de i detta hänseende tagit sin ledning från K. M:s nåd. propos. och dä de ansett sig på detta sätt lättast kunna frambringa det önskade resultatet, emedan K. Sig vilja bibehålla dessa rotar vakante, för att ej för hårdt betunga provinsen. Hr v. Hartmansdorff har sagt, att Utsk:n borde tillstyrka, det de ifrågavar. rotarne, derest de genom R. St:s beslut blifva med ordinarie rotering belagde, skulle in natura prestera båtsmän, och ej få betala vakans-afgift. Jag ber likväl att få framställa, hura svårt det torde blifva för de förenade Utsk:n, att i fullkomlig strid med K. M:s nåd. propos. göra ett sådant förslag.
En vexel, ställd t. ex. på sex månader, kan under tiden genomgå 3o bänder och i alla dessa liquider göra tjenst såsom verkligt mynt. Jag föreställer mig altså, att detta skall stilla ropet om förlägenhet i penningerörelsen; men jag hoppas äfven en annan fördel af förslaget, det nemi., att det vänjer våra kära landsmän, särdeles pa landsbygden, vid en större punctualitet i affärer, än de hittills iakttagit, och alt de derigenom vinna en större credit äfven uti hufvudstaden. Genom införande af inrikes vexlar hoppas jag man skall komma ifrån denna vana att icke vara accurat, och lära sig att betala på dagen. Troligen skola i början många blifva narrade och olyckliga, i det de icke torde föreställa sig den executiva magten så sträng, som den verkligen är; men dessa blifva då en varning för andra. Landets myntstock skall härigenom säkerligen blifva mera tillräcklig, emedan hvar och en nu alltid måste förse sig med en större cassa, enär lian icke kan vara säker att på förfallodagen incassera sipå fordringar. Tillgången på lån skall jemväl på samma gång blifva större o. s. v. I alla dessa afseenden anser jag förslaget ganska nyttigt; men jag tycker mig deruti tillika finna åtskilliga brister. Sålunda tror jag icke, att det ar nyttigt draga vexlar annorlunda än från stad till stad; ty jag förutser stora svårigheter vid att tillåta dem dragas från bondgård till bondgård. Huru skall den t. ex. blifva presenterad? Gemenligen har innehafvaren icke någon bekant på närmare håll än i nästa stad, och omkostnaderna för vexelns uppvisande till accept synas derföre blifva ganska betydliga Det är sannt, att Gr. Frölichs förslag i iq § finnes hafva sökt förekomma dessa olägenheter, dermedelst nemi., att man skulle äga rätt vända sig till hvem som helst i afseende å uppdraget att presentera vexeln, då denne vöre skyldig att antingen med första post återsända vexeln eller ock ansvara för uppvisandet i laga tid. Men en sådan föreskrift anser jag vara alltför sträng.
Skådespelarne hafva uteslutande varit skolynglingar och i Upsala studenter. Många af skolgossarna voro denna tid och äfven under följande århundradet vuxna karlar. Engelska ambassadören Whitelocke berättar, att då han 1655 besökte Skara, fann han i skolan uti ett stort rum 3 a 400 skolgossar, af hvilka somliga voro helt unga, andra åter fullvuxna män med stora skägg240. Liksom i mysterierna var gemenligen skådespelarnes antal ganska stort; detta hade väl ofta sin grund i ämnets egen art, men dertill har äfven bidragit skollärarnes önskan att använda så många lärjungar som möjligt, ty spelet var ju en pedagogisk öfning. Om kostymeringen känna vi ingenting med bestämdhet, men den har väl troligen varit af samma beskaffenhet som samtidigt i Danmark241. Att masker begagnats af åtskilliga synes deraf, att i alla stycken omtalas Larvatores. Alldeles gratis hafva icke dessa skådespel gifvits; åskådarne synas hafva fått betala så väl med penningar som med dryckesvaror, men båda delarne hafva gifvits först efter slutadt spel. Det heter i epilogen till Messenii ”Christmannus:” ”Och elliest för mödo och snack Hafwom wij förtjent eder tack. Welom icke eller försmå, Om någon pungen löser på. Ther met till wijn gifwer oss först; Af mycket taal hafwom wij törst.” Till slut må vi nämna, att från samma århundrade omtalas ännu ett, fast numera förkommet, skådespel. Scheffer (”Svecia Litterata” s. 327) uppgifver nemligen, att hos Olof Sparrman fanns under titlen Comædia Studiosorum en 1589 af Johannes Johannis Gevalius gjord öfversättning af pseudonymen Christoffer Stimmelii ”Studentes, de vita et moribus Studentiorum.” Klemming säger dock, att denna komedi icke finnes upptagen i den förteckning öfver Sparrmans boksamling, hvilken blef 1688 öfverlemnad till kgl. biblioteket242. I Tyskland voro sådana studentkomedier mycket vanliga.
Statshushållningsvetenskapen på ett så högst ofullständigt sått ingår i planen för den Academiska undervisningen, att den ej kan tagas i beräkning, dels att utom den så kallade Naturråtten, alla andra politiska vetenskaper, deras Litteratur och deras Historia åro okände förelåsningsåmnen, lika så okända, soir, de cornparativa föreläsningarne mellan främmande folkslags StatsFörfattningar och Lagar, och de fosterländska. Om man nu dessutom skul le kunna påstå, att våra Universiteter lika litet erbjuda tillfälle för inhämtandet af Naturvetenskapernes tillämpning till en mängd industriella yrken o. s. v. att Techneologien och att de inskränkta undantantag som härifrån ägt rum, i frågan om Bergsvetenskapen och Landtbruket, ej vederlägga denna anmärkning så frågar jag tryggt: kan väl vid våra Högskolor Medborgerlig bildning vinnas af den ungdom, som der infinner sig utan något bestämdt syfte på embetsmannavårf? Och vidare; huru skall vål den medborgerliga bildningen i allmänhet bli beskaffad i Landet, då en solide grundläggning i dessa kunskaper ej kan inhämtas vid Universiteterna, och kan Xiågon Litteratur i dessa ämnen , hvilken förtjenar namn af Litteratur, väl vara att hoppas, så länge förhållandet vid Universiteterna j detta hänseende fortfar sorn det är? Den 5 Martu, Jag har straxt från början förutsedt dep jn\ändmngen att Univeisitt-terna ej direct årq anstalter för utbildning af medborgerlighet • alt det år Individens ensak att sjelf, på båsta sått han gitter, förskaffa sig kunskap j dithörande ämnen, och att Staten af Högskolarna blott fordrar hvad som år statens eller sonj man säkert vid detta tillfälle distinguerar Styrelsens behof, nemligen tjenstemånnen utrustade med Tjenstemanna-fårdighet, sådane som de behöfvas för statens offentelige yårf pcb sysslor. Men om denna invändning ägde grund och detta vore verkeliga fallet 5 så frågar jag blott; hvilka kunskaper åro då för den blifvande civile tjenstemånnen mer nödvändiga, ån just dem jag nyss uppräknat?