Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fortsattes pröfningcn af Bevilln:sUtsk:s Betänk. N:o 20, ang:de Adim. Bevillningen, dervid till ytterligare öfverläggning förekom TTtskds hemställan å sid. 23, angående bevillning för fast egendom. Hr Reutersvärd, Patrik; Då så få ledamöter nu äro närvarande och ingen af dem, söm i förmidd:s plenum yrkade på denna frågas upskjutande till en kommande riksdag; inskränker jag mig till att, på det deras förslag ej måtte vinna bifall, tillstyrka It. o. Ad. antagande af hvad Utsk:t i denna punkt föreslagit. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Det är svårt att upträda, då man icke ser någon af sina motståndare närvarande, emedan hvad man säger, icke då kan på dem inverka, hvilket annars möjligen blefve händelsen; men då jag begärt ordet, måste jag naturligtvis förklara anledningen till en sådan begäran. Jag vill då först yttra mig öfver förslaget att uppskjuta Betänk:s behandling till nästa riksdag. Mig sjmes det något besynnerligt att framkomma med ett sådant förslag midt under det diskussionen om en punkt förekommer, och icke tillåta att den fortgår om hela Betänk:t, så att Utsk:t och äfven Regeringen, till hvilken man vill hänskjuta frågan, får något begrepp om hvad R. St:r eller Ståndet, ifall dess beslut blir R. St:rs, tänka i denna sak. Om nu Betänk:t skulle, på sätt föreslaget är, utan öfverläggning återremitteras till Utsk:t, så får ju icke Regeringen någon kännedom om, huruvida det har någon chance för sig att gå igenom eller icke vid en kommande riksdag. Min åsigt är således, att, äfven om Betänkit återremitteras med det af Hr von Ehrenheim gjorda tillägg, bör det likväl föredragas, så att man blir i tillfälle deröfver yttra sin tanke.
Det befinnes nemligen, att af samtlige enligt Lag och Författningar till skjutsoch postbefordring plig - tige hemman, hvilka tillsammans utgöra ett antal af 53,617, icke färre än 22,002, det vill säga mer än |, för närvarande icke äro till skjutsoch postbefordring indelade, eller med andra ord hvarken deltaga i fullgörandet af dessa onera, eller vidkännas någon utgift för deras utgörande af andra. Och det befinnes likaledes, att af Rikets 00 städer de nedannämnde icke heller för närvarande hafva några kostnader för skjutsbefordringen, men deremot, enligt Komiténs i detta ämne uppgjorda kalkyl, hädanefter skulle drabbas af följande årliga utgifter, nemligen: R:dr R:mt. Att ålägga dessa skjutsningsskyldiga hemman och städer, att genast 79 dela lika börda med de öfrige, synes mig icke vara rätt billigt, och Komiténs förslag i detta hänseende torde derföre snarare motverka, än befordra den vipftiea sakens framgång hos Rikets Ständer. Jag anser således för o ^ o ( ^ O min del, att de städer, hvilka för närvarande icke vidkännas någon kostnad eller uppoffring för skjutsbefordring, äfvensom de hemman på landet, hvilka, fastän skjutsningspligtige enligt lag och författningar, likaledes nu för tiden äro från hålloch reservskjutsskyldighet befriade, böra under de birsta tio åren efter det den utkommande nya Författningen om postoch skjutsbefordringens utgörande medelst entreprenader öfver allt i Riket, trädt i verkställighet, icke deltaga med mera än 3 i den kostnad för detta systems genomförande, som på dem eljest skulle komma att belöpa. Vidare är jag med Komiténs flertal af skiljaktig tanka i afseende på frågan om Statens öfvertagande af befordringsväsendet på vissa väglinier, eller de s. k. postvägarne.
Men om de nådige herrarne, slutade han, hölle henne för en gemen trollpacka, ville han sjelf vara den förste, som skulle sätta henne på vedtrafven och tända elden derunder. Det kom nu mor Gretas tur att vitna. Det dröjde en stund innan hon svarade på rättens frågor. Hon var både af sina grannar och församlingens prester känd för sin rena vandel och trägna kyrkgång och hennes tystnad tyddes derför endast till godt. — Säg nu mor, hvad I veten, — sade magister Olaus efter en stund och gjorde sin röst så len som möjligt. — Låt icke intala Er af köttsens räddhåga eller af falska röster i Ert öra, att säga det I ej veten sant vara. Hon såg honom stadigt i ögonen och berättade kort och afbrutet om Elsas föregående lif. Elsa hade varit mycket ombytlig till sinnes, tyckte hon, i synnerhet på sista tiden, och någon gång äfven både hård och elak, då hon velat förmana henne. Magister Olaus bad mor Greta tacka Gud, som varit henne så nådig, att hon nu fritt fått bekänna sanningen. — Dock spordes ej, — tillade han, — om I sett ringen, som satan gaf henne, och hvarom denna unga flicka — han pekade härvid på Fingerlisa — nyss vitnat. Mor Greta hade hit tills med sällspordt lugn aflagt sitt vitnesmål, men vid denna fråga började hennes läppar darra och den ena tåren letade sig väg efter den andre utefter hennes bruna kinder. Allas ögon fästes på henne. Man hade kunnat höra en flugas surrande, så tyst var det. — Säg om I sett ringen, mor? — frågade magister Olaus ånyo. En tung suck banade sig väg ur hennes bröst och hon sänkte hufvudet, i det hon sade tyst, nästan för sig sjelf. — Ja, Gud nåde mig, för det jag så gjorde! Det sorl, som nu uppstod, var så högljudt, att profosserna och vaktkarlarne fåfängt äskade ljud. Genom sorlet hördes Lars Skeppares stämma: — Du ljuger, qvinna — skrek han och knöt den seniga handen mot mor Greta. — Du ljuger, så sant jag är en ärlig svensk.
Denna förutsättning hvilar likväl på en helt och hållet falsk grund, ty K. Befhule eger rättighet att vid tillåtelsens meddelande bestämma, i hvilken trakt krogen skall vara belägen, dervid han icke lärer underlåta att tillse, det städerna icke blifva på nyssnämnde sätt bekransade. Här andrages vidare, att icke endast det högsta anbudet utan äfven den bjudandes tjenlighet i öfrigt kommer vid krogrättighetens tilldelande att lagas i betraktande. Men samma pröfningsrätt tillkommer ju enl. mitt förslag K. Befh:de, hvilken torde mera opartiskt bedöma de sökandes tjenlighet till rörelsens utöfvande, enär icke något privat eller lokalt intresse vid vägandet af sökandernes förtjenster bör förutsättas kunna insmyga sig i vågskålen, hvilket deremot snarare kan befaras, om pröfningsrätten tillkommer socknenämnden, enär det högre anbudet å en rörelse, hvars beskattning hufvudsakligen tillfaller socknen, naturligtvis måste fresta nyssnämnde myndighet att se genom fingrarne med den bjudandes måhända mindre tjenliga egenskaper. Ytterligare har man förmenat, alt mitt förslag skulle hafva vunnit i antaglighet, om detsamma inskränkt sig till utskänkningen och låtit ulminuteringen blifva föremål för auktions-anbud. Denna anmärkn. torde visserligen ej sakna befogenhet, men sedan B. o. Ad. å f. m. beslutat, att bränvin å ulminuteringsställena skulle få försäljas till så ringa belopp som ^:dels kanna, tror jag, att samma föreskrifter böra gälla för utminuteringen, som för utskänkningen. På grund af hvad jag nu ytterligare andragit, anhåller jag fortfarande om bifall till mitt förslag. 90 Den 5 Augusli e. m Hr von Hartmansdorff: Jag ber att få fästa Frih.
Till dess befattning hörer: j:o Allt, som har afseende på Flottornes reparation och nybyggnad, såsom allmänna inseendet öfver deras tillökning och högst möjliga förbättring, i allt hvad dem tillhörer, så i anseende till sjelfva Fartygen, som i afseende på alla nödiga byggnader, inrättningar och tillhörigheter af alla slag; styrelsen af Flottornes Constructionsoch Handtverksstater och afVarfshushållningen i allmänhet; uppköp och anskaffande af skeppsvirke, tågvirke, mastspiror, kanoner och kulor, jemte allt hvad till Skeppens utredning hörer; inseende öfver Rikets hamnar och muddringsanstalter; reglementariske anstalter i afseende på matning af skepp och vitke; arrenden och disposition af de till Flotlorne hörande inrättningar. a:o Sjö-Truppernes underhåll, utredning och Beväring, såsom alla utrustningar till längre eller kortare expeditioner, äfvensom till kustbevakningar; uppsigt öfver Flottornes Sjömilice och Båtsmanshåll, jemte alla oeconomiska ärender, rörande Flottornes Besättningar; upphandling och anskaffande af proviant och ammunition; frågor om Båtsmäns uppfordring till tjenstgöring, deras recrutering, afsked och utstrykning ur rullorne, då de befinnas vanfrejdade, Sjö-truppernes proviantering och aflöning under expeditioner; tillsyn och ansvar för Flottornes Betänkande om Rikets Styrelse-Ver k. 619 sjukhus och medecinalbehof5 inseende å sjömanshusen och Quarantainsbevaknings-anstalter. 3:0 Sjömätningen, Lotsverket , samt Båkoch Fyrinrättningar ne, nemligen: inseende öfver SjöChartas-Verket och Hydrographiska mätningsarbetet; alla mål, angående reparationer och byggnader af fyrbåkar och upphandlingar för deras behof; Fyrings Journaler ; räkenskaper öfver Lotsoch Fyringsmedel; frågor om nya fyrbåkars anläggande; om Lotsoch Vaktstugors upprättande och om förändringar med I.otsbetjeningen , sann om nya Lotsplatser och hemman; rapporter om verkställandet af sådane arbeten , som tjena till sjöfa.tens befrämjande; redogörelse för medel till fyrbåkars reparation och byggnad, samt, för uppsättandet af känningsmärken och prickar; Siatsprojecter, rörande medel till Lotsoch Fyrverkets underhåll; allmänna inseendet öfver Dykeri-Compagniet, hvars qvartals-berättelser till detta Departement ingå; anmärkningsmål i afseende på Dykerioch Bergnings-Compagniets redskap; besigtningar på sådan redskap; förteckningar på Dykeri-Betjining; rapporter om Bergning»- och Strandvraks-mål, och om timade sjöskador. 4:0 Upprättandet af underdåniga förslag till de civila Sysslorne vid Floitorne eller inom verket, hvarå Konungens nådiga fullmagter eller Constitutorial utfärdas, samt bortgifvande af de öfrige på vederbörande Chefers eller Contoirs-Formans förslag; inseende öfver Informations-, Scholeoch Barnhus-inrättningarne samt Ecclesiastik-Verket vid älla stationer;
Ifråa Wällöf!, Borgare-Ståndet har Utskottet under den 24 och 27 6 B aneo-Vt skottets Betänkande N.o 34- sistL Februarii fått emottaga de af Herrar Leffle^ Forssberg oell Hahn. inom Ståndet afgifne och till Utskottet remitterade anföranden, angående ytterligare utvägars beredande till underlättande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne, i hvilket ämne blifvit yttradt: af Herr Leffler: att då Låne-Contoren i Götheborg och Malmö, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, icke äro berättigade att göra någon ny reqvisition af sedlar förr än ett redan emoltaget vexlingsförskott blifvit till fulla beloppet redovisadt och till Hanken åter inlevereradt, men härigenom inträffade, att Contoren icke beständigt kunde vara försedde med nya sedlar, utan ofta under flere veckor voro i saknad deraf, under hvilken tid ingen utvexling kunde ske, till stort mers i synnerhet för lill nämnde
En kontrollör, som således kan påräkna plats under 6 månader, med en aflöning af 6 rar om dagen, bör kunna finna sig fullt lika belåten sorn en annan med 8 rdr om dagen under 2 å 3 månader. Jag tror således att någon fara icke finnes för handen, och får derföre anhålla om bifall till Utskits förslag. Frih. Alströmer, Oscar: Som ett Stånd redan afslagit frågan om utvidgad bränningstid, kan jag icke i detta afseende hysa samma förhoppningar som Gr. De la Gardie; och då jag anser R. o. Ad:ns beslut vara af stor vigt, ifall man vill bibehålla en god kontroll, så förenar jag mig med dem, som yrka afslag å Utsk:ts hemställan samt bibehållande af den gamla förordningen. Ett ytterligare skäl för detta mitt..yrkande finner jag deruti att K. M:t nyligen inskränkt Öfverkontrollörsbefattningarne. Hr von Kramer, Anders Robert: I afseende å denna punkt fattar jag verkligen de betänkligheter, som en talare framhöll med hänseende till den moraliska sidan af saken, ty just under sådana förhållanden, hvarom här är fråga, är det farligt att hafva tjenstemän med ringa aflöning. Det låter rätt mycket 6 rdr om dagen, men om man också tänker sig att ett bränneri vore i gång hela året under samma kontrollörs uppsigt, utgör arfvodet dock endast 2,200 rdr, och icke kan man väl kalla detta för en stor lön. Jag kan således icke annat än på det lifligaste instämma med dem, som yrka afslag å TJtsk:ts Betänk, och bibehållande af nu gällande aflöning. Dessutom kan man lura sig på frågan om bränningstiden, ty då ett Stånd redan afslagit densamma, kan det ganska lätt hända att denna fråga faller, under det den minskade kontrollörsaflöningen bifalles. Detta har för mig utgjort ett ytterligare skäl att framställa det yrkande, jag haft den äran afgifva. Den 14 Maj.
Ehuru förträffliga anstalter än kunna i en Stat vidtagas, och ehuru vi«a Författningar än kunna der påbjudas, skola de likväl alltid der förblifva fruktlösa så länge de ej verka r förening med känslan och öfveitygelsen om nöd. vändieheten af dessa pligters uppfyllande. Då. den allmänna Gudstjensten är ett af de vigtigaste medlen att väcka och underhålla sådana dygder, på hvilka Samhällets bestånd hvilar, böra osirhligt alla hinder röjås ur vägen, som kunna försvaga eller motverka detta stora ändamål; Oclt ibland dessa hinder tro Riksens Ständer rättvist räknas de oordningar, att Skådespel anställas de större Högtidsdagarne och näst föregående aftnar, samt Skådespejs-repetitioner oell andra Göstharheter både tlå och på Söndagarne; under Gudstjensten. Till E. K. M. få alltså Riksens Ständer framföra den underdåniga önskan, att hädanefter Skådespel hvarken de större Högtidsdagarne eller näst föregående aftnar må tillåtas , repetitioner ej heller Söndagarne under Gudstjensten, samt andre offentliga Lustbarheter och Åskådningar icke på någondera tiden. Riksens Ständer framhärda etc. N.r 59. Uppl. och godk. hos Ridd. och Ad. d. 12 Mars 1818. — Piäste-Ståndct d, 12 rs 120 Underdåniga Skrifvelse.r. — BorgareStSndet d. 12 Bonde-Ståndet, d. i4 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse orri de i Riket brukliga Vigtsorter uterförande till enhet. Nara tjugonio är äro förlidna sedan de af Högstsalig Hans Majit Konung Gustaf dea Tredje förordnade Kommitterade den 12
Den i Februarii. jag för min del förklara: stt om Grefven ån bS bestämdt undanbedt sig all befattning i Utskott, och jag äfven varit fullkomligt öfvertygad, att Grefven skolat afsäga sig den uppdragne befattningen; hade jag likväl icke destomindre ansett honom böra till Ordförande i Utskott utköras, för att offentligen ådagalägga för Na^j tionen, att man velat göra rättvisa åt hans förtjenster. Grefve von Schwerin: Jag anhåller att ytterligare få fästa Ridderskapets orh Adelns uppmärksamhet på den omtalte §. Deruti såges: Varder Elector till Utskotts Ledamot vald, upphöre han att vara Elector, och böra genast Bärikmännen sammanträda och en annan utvälja. Efter ordalydelsen här, skulle Bånkmånnen icke kunna välja mig å nyo till Elector, då det står en annan Det vore likväl barnsligt att så bokstafvera. Jag hemställer således, om det icke år i sin ordning, enår en sådan fråga förut ej varit före, att den hånskjutes till RiddarhusUtskottet. Friherre Cederström: Jag skulle förmodaj att der tydlig Lag finnes, behöfves ej något Utlåtande af RiddarhusUtskottet. Grefve Wacht meister, Hans: Sedan frå gan nu blifvit begärd på bordet, får jag, såsom Ordförande för Bånkmånnen, anhålla, om föreskrift huruvida icke valet af de öfrige tretton Electorerne likväl i alla fall må kunna förrätta». Ridd. o. Ad. Prot. I. B. j5. 226 Ven x Februarii-. Herr Grefvin och LandtMcirslalken hemställde, om icke Bänkmåiinen kunde äga, att utvälja tretton Electorer, samt endast frågan om en ny Elector efter Grefve von Schwerin tills vidare uppskjutas. Ropades Ja och Nej. Grefve Ridderftolpe, Carl: Då frågan år begård på bordet, lärer ingen vidare^ discussion derom nu kunnn åga rum. Friherre Cederström:
Revisor: Kommendör-Kaptenen Per August Knut Lagerstråle. Suppleant: Kaptenen Grefve Charles Emil Lewenhaupt. Och sedan Kommendör-Kaptenen Lagerstråle afsagt sig uppdraget, i hans ställe Kaptenen, Friherre Knut Erik Leijouhufvud. Revisor: Kommendör-Kaptenen Per August Knut Lagerstråle. Suppleant: Kaptenen Grefve Charles Emil Lewenhaupt. Och sedaa desse anmält sig hindrade att uppdraget fullgöra, Majoren Carl Edvard af Chapman oeh Kaptenen Friherre Knut Erik Leijonhufvud. Revisor: Öfverste-Löjtnantet Johan August af Peterséns. Suppleant: Majoren Larsjohan Malcolm Reenstjerna. Tili Revisorer och Suppleanter vid Lånekontoret i Malmö. Revisor: Ryttmästaren Jules Edvard Stjernblad. Suppleant: Majoren Reinhold Gustafsson Horn. Revisor: Ryttmästaren Jules Edvard Stjernblad. Suppleant: Majoren Reinhold Gustafsson Horn. Revisor: Majoren Reinhold Gustafsson Horn. Suppleant: Ofverste-Löjtnanten Friherre Gustsf Oskar Peijron. Till Revisorer och Suppleanter vid Lånekontoret i Wisby. Revisor: Kaptenen Nils Axel Planting Berglod. Suppleant: Majoren Adolf Jakob von Post. Revisor: Kaptenen Nils Axel Planting Berglod. Suppleant: Majoren Adolf Jakob von Post. Revisor: Majoren Carl August Oskar af Klint. Suppleant: Possessionaten, Friherre Carl Herman Bennet. Och sedan Majoren af Klint anmält hinder för uppdragets fullgörande samt Friherre Bennet blifvit kallad att såsom Revisor inträda, till Suppleant efter honom Löjtnanten Carl Adam af Forselles. § 6. Bland Riddarhus-Direktionens egna ledamötes har den förändring inträffat, att sedan Ofver-Kammarherren Grefve Adam Lewenhaupt i medlet af sistlidet år, med anledning af flyttning från hufvudstaden, afsagt sig sin plats inom Direktionen, den af Ridd. o.
Styrelsen för CanalVerket oclx Styrelsen för Motala Verkstad äro således två, till x 36 D e n 24 A p r i 1 f. m. sin natur så motsatta befattningar, att man snarare borde söka att förebygga möjligheten af hemligt förstånd dem emellan, än man bör låta dem vara förenade hos samma personal. Eller skulle väl detta vara det enda fall, i hvilket det icke kan vara betänkligt, att sätta Bocken till Trägårdsmästare ? Vidare heter det i Herr Grefvens yttrande: ”Dagligen ökades derjemte bebof ”vet af Ångmachiner, hvaraf många enskilda gjorde beställningar. Man kunde för”utse deras nödvändighet för Ångfartyg, till ”befordrande af hastigheten under Canal”farterne. Jag frågar, om ej allt detta vadit anledning nog för oss, att anlägga en ”sådan Verkstad, likasom man förut gjort ”i Ryssland, Preussen, Dannemark, Holland ”med flere länder, sd att vi snart voro de ”endej som saknade en sådan." Härvid måste jag åter uppehålla Ridderskapet och Adeln. Det är allmänt bekant, att Herr Owen, under loppet af 20 år, tillverkat Ångmachiner och allt annat slags jernmachineri efter de hästa principer. Hans machinerier äro dels utspridde öfver hela Sverige, och isynnerhet begagnade vid våra större Bergverk, dels exporterade till America (deribland en Ångmachin af 36 hästars kraft, med tillhörande Qvarnmachinen), samt till Ryssland, Den 24 April f. ra. 137 Tyskland, Finland och Norrige. Bland den stora mängd uppgifter jag i detta afseende kunde anföra, väljer jag endast den följande, derföre att just Hr Grefven, bättre ciri någon annan, är i tillfälle att vitsorda dess riktighet. Den är hemtad ur en i Tidningen Götheborgs Posten, den 24 sisth Februarii, införd annonce, hvilken lyder som följer: ”Dersom en tillstraekkelig kiöbesum op”naaes kan det nye, vel indrettede og sorn J’et udmcerkt godt Söeskib bekjendte
en får inga ro te äte!» Kärnga va blek, barna skrek, trättinga tog te, o, ack å ve, men hvafför i all väla di larma å gräla å rett ôpp sä alltmer å vänd ôpp å ner på allt mälla take å gôlfve, dä vesst di int sjôlfve, men hele sockna vet, att dä va illackhet, för når allt kommer kring di illacke trätter för ingenting. Nils Uttermans harrgårsfal. Nils Utterman va änn sôm rektit bra te spel på dragspelsinstrumänt å på fejol. Ve all potatisdansan å ann rolihet, gôsan å jäntan i sockna hadd, va’n mä å hjälfft te, satt dä int skull bli lessamt. Han hadd mang sôrts låt i speldone sett, bå tocken därn sali låt å tocken därn kopstôlli. Te å mä harrkäran va rogat tå te hör’n spel, når’n satt å gnäll mä piglocken bål i hagan och skogbackan. Hällers va’n nock litt veli å unnli på mang di vis. Han bodd int i hus sôm ann fôlk, utta va hemm på landsvägen. Ôm sômmern sôf’en i skogen, ôm vintern feck’en sôf bål ve bakommen i stôgan, men allri sôfen mer än e natt på samm ställ. Hvar’en kom feck’en ett mål mat, för dä att han kunn spel å för dä att fôlk töckt dä va sönn om en tocken veli krake. Pänga hadd di int te gi’n å Nils vell int ha tock häller för dä att han trodd att Den Ful sjôl va i slantan. Men tobak å bränvin töckt’en ôm å dä tog’en imot, nå’rn ble bjudd. En kunn se på uttaskreffta att’en int va rekti.
Brefvet den 28 Augusti 1834. till den nu varande egenskapen af endast paketpost; och hafva sedermera dylika poster, hvarmed tyngre bref och paketgods försändas, blifvit inrättade, enligt Kongl. Brefvet den 9 Januari 1859, emellan Kristianstad och Blekinge, enligt Kongl. Brefvet den 19 Januari 1849, emellan Jönköping och Helsingborg samt, enligt Kongl. Brefvet den 7 December 1850, emellan Sollebrunn och Uddevalla. Paket-vagnarne befordras med hålloch gästgirveri-skjuts, så vida icke beting emot lika lega, som erlägges för sådan skjuts, kunna uppgöras, och i skjutslega från gästgifvaregård, der entreprenad icke eger runi, betalas, jemlikt ofvan åberopade nådiga Bref af den 19 Maj 1852, 24 skillingar banko milen för hvarje häst. För bedömande af den allmänna poströrelsen, hvars utgångspunkt hufvudstaden utgör, kan någorlunda ledning hemtas deraf, att från Stockholm afgå i hvarje vecka följande: Ordinarie poster. till södra orterna, 2 gånger, med 3 hästar, till vestra dito dito, med 2 å 3 hästar, till norra dito dito, med 2 hästar, till Norrtelje, Östhammar och Grisslehamn 2 gånger med 1 häst, lill Dalarö, vintertiden en och sommartiden två gånger, med 1 häst, samt till Wermdö, en gång, med 1 häst. Snällposter. a) hela året om: till södra, vestra och östra orterna samt till utlandet, två gånger, med 2 hästar, till Norrige och mellanliggande Svenska orter, två gånger, med 15 2 hästar, till Gefle, en gång, med 1 häst, till Grisslehamn, 2 gånger, med 1 häst; b) under sednare hälften af April och derefter till November månads slut: till Gefle, en gång, med 1 häst; c) Sammans. Ber.- samt Allm. Best)och Ekon.-Utsk. Bet.
Denna åtgärd mäste finnas ganska grannlaga och kinkig, då. såsom ofta händer, flera hundrade särskilda ägostycken skola, det ena efter det andra, jemföras med hvarandra; och med bästa vilja och förmåga hos taxeringsmännen är det knappt för dem möjligt dervid undvika misstag, i synnerhet som åtgärden i sig sjelf är lill viss grad arbiträr. Det blifver således i följd häraf nästan en omöjlighet för delägarne att bedöma, om ägograderingen är i alla delar riktig och rättvis, eller skäl finnes till missnöje dermed, förr, än de nya skiftena blifvit utlagda, och delegarne komma i tillfälle att jemföra deras nya ägolotter med dem de förut haft; och dittills sakna de derföre i allmänhet skäl att emot ägograderingen göra anmärkningar. Finna de sig då vara lidande och ådagalägga. att detta lidande är grundadt, huru skall det kunna afhjelpas, om taxeringsåtgärden ur förut orubbligt fastställd.” 12 Samman». Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande Ari 14. Utskottet anser dessa skiil fortfarande tiga giltighet, likasom Utskottet håller före, alt rältegångarne rörande laga skiften icke skulle, genom antagande af motionärernes förslag, blifva af mindre tidsutdrägt, utan snarare motsattsen. Det är nemligen ögonskeniigt, att just den omständighet molionärerne åberopat, att nemligen det icke bör blifva särdeles svårt att vinna någon obetydlig rättelse i äeotaxering — och hvilket måste blifva ännu lättare, om hvar och en delägare ägde rätt att öfverklaga graderingen af hela jordvidden och icke ensamt, såsom nu är fallet, den uppskattning, som till slut länder honom sjelf till nackdel — skulle för dem, som önska förhindra fortgången af skiftet eller eljest äro trätgirigt, innefatta en alltför stor lockelse att först genomgå alla instanserna med klagan öfver ägouppskattningen; hvilket icke hindrade, alt anledningar kunde utfinnas att slutligen med lika envishet fullfölja klagan öfvfer skiftesförrättningen i sin helhet.