Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
9Q9 skett, efter innevånarnes personal, titan efter uppskattningsvärdet af den jord, ett hvar till ego eller bruk innehafver, hvaremot Utskottet anser sig böra frånträda den tanka, att brännvinsbrännings rättighet icke skulle åtfölja sidan jord, som vid anställde undersökningar befinnes vara till någon stad donerad, med villkor, att derå borde planteras lin, hampa, tobak, färgstoftet? m. ni. Denna förändring i åsigter härröi? likväl icke från förändrad öfvertygelse, om det rättsenliga i hvad Utskottet i denna del åf dess förra Betänkande yttrat, ty ostridigt är, att den, som med villkor emottager jord, eller hvad som heldst, bör, så vida han önskar bibehålla hvad han erhållit, S sin sida uppfylla de förbindelser, han sig åtagit, och, då sådant fullgöres af innehafvarne af så beskaffad jord, sorn nyss berördi ar, förfaller deras behof alt tillverka brännvin. Men Utskottet har fästat uppmärksamhet dervid, att för det närvarande icke är utrönt, hvilken del af städetnes jord blifvit till dem upplåten med ifrågavarande villkor; att de undersökningar, som i detta fall erfordras, blefve förenade med kostnad och tids utdrägt; att innehållet af donations brefven stundom torde vara så obestämdt, att stridigheter och rättegångar om rätta förståndet deraf kunde blifva oundvikliga vid tillämpningen af det föreslagne undan» taget, samt att verkställigheten af den blif-, rt)90 Besil, och 'Rhön. TJtsk. Betänkan den. Vande författningen om brännvinsbränning gen icke bör uppehållas aE dylika omständigheter. Och det är endast af dessa anledningar, sorn Utskottet nu vördsamt tillstyrker, att städerna må, enligt ofvan uppgifna grundet, tillerkännas rättighet att tillverka brännvin för all den jord, Städerna innehafva, utan undantag.
Majit i Dess den 10 Nov. 1809 afgifna Nådiga Proposition, om medel att verkställa den föreslagne Canalen yttrat: ”Att uti en annan Rikets belägenhet skulle ”Kongl. Majit funnit tjenligt, att använda ”Statsmedel till företaget såsom för hela Ri”ket gagnande;” då Kongl. Majit dertill yttrade: ”att hoppet om den vinst, sorn ”ett med Canal-anläggningen förenadt Dis”cont-verk, å tjenligt ställe anlagdt och ”med omtänksamhet förvaltadt, kunde till Den 23 December. 3a3 ”Bolaget inbringa, skulle uppmuntra enskilde penning-ägare att deri deltaga;” då torde det väl icke kunna bestridas, alt det är Regering och Rikets Ständer sorn gemensamt infört de enskilte i företaget, och att det sålunda är Statens moraliska förbindelse, att söka rädda dessa Actieägure ifrån undergång. Jag vill här ej yttra mig om vigten af att göra Canalen färdig. Denna sak må aflöpa huru som hälst, så är den i min tanka underordnad frågan om Bolagets räddning. Den materiella delen af saken gör sig nog en gång gällande. Men det är ej så med olyckan och lidandet. Dess röst höres hvarken gerna eller uppmärksamt. Och jag gör det alltså lill min pligt, att fullfölja bevisningen af Actie-ägares behandlingsätt. Sedan de tecknat sig för det dubbla af hvad som till byggnaden först ansetts behöfligt, fann man år i8i5, att till följd af oredan i myntvärde och varupris, samt missräkningar i Arbetsplanen; arbetet skulle kosta mångdubbelt. Rikets Ständer beslöto då, till följd af en Kongl. Proposition, att understödja Canal-Bolaget med ett Lånebiträde_, för den brist, som ansågs öfverstiga Bolagets återstående tillgångar, hvilka beräknades att utgöras af 60 procent icke ännu verkställd inbetalning på Actierne och Discontvinsten i 10 år, samt 3*4 Oen a3 December. Canalinkorasten, tillsammans 3,148,720 R:<lr. Bristen ansågs Blifva 2,912,504 R:dr. Intet klander förspordes vid Directionens eller Bolagets beslut och åtgärder.
Banco, heldst genom det förändrade skick , hvari Hufvudstadens Krono-Uppbörds Verk kommit, erter Eders Kongl. Majus dertill, under d0 16 Nov. sistlidet år, utfärdade Nådiga Reglemente, sistbemälte Tjenstemän och Betjente fått sig ålagde i betydlig män tillökadt arbete och an« svar, emot hvad dem i thy fall förut tillhörde. Med djupaste underdånig vördnad, trohet seli nit framhärdar Stortnägtigste Allernådigste KonUng! Eders Kongl. Majus Underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte Carl Mörner. Henr. Christ. Zaar. Afskrift. FRIEDRICH med Guds Nåde, Sveriges, GötheS ofch Wendes Konung SCc. &«. SCc. Vår ynnest och Nådiga benägenhet med Gud Allsmägtig Troman och Öfverståthållare: Oss hafva Riksens Ständer, genom underdånig Skrifvelse af den a nästlidne Dec. , berättat, det Stockholms Stads Magistrat hemställt , huruvida Kronan, så hädanefter som hittills, bör bestå de extra ordinarie Uppbörds-Comrnissariers aflöningar , som årligen skola indrifva Lön och betalnings-afgiften, Slottshjelpen och flera Kronoutgifter, eller ock Staden sjelf, som ingen penning skall njuta af fölberörde inkomster: hvarvid Riksens Ständer förmäla sig hafva funnit billigt, att dessa Uppbörds-Commissarier intet kunna af Stockholms Stads enskilta medel aflönas, samt att Stockholms 8 UppbördsCommissarier måge tillhopa njuta I,6oo Daler S:mt årligen, på det sättet , att när qvantum uppgifves på alla de extra ordinarie
— Rikets Ständer framhärda etc. Memorial, i anledning af åter remiss utaf Utskottets Förslag till underdånig Skrifvelse j angående bevil jad t anslag för Undervisningsverken i Riket. A.f Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Expeditions-Utskottets, under Nro 216, afgifna Förslagtill R, Strs underdåniga Skrifvelse, i anledning af K. Mrts Nådiga Proposition om anslag för UndervisningsVerken i Riket, blifvit till Utskottet återremitterad, på grund af dervid gjorda anmärkningar, hufvudsakligen af innehåll, alt då, äfven uti Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens af R. H. St. bifallna Betänkande, Nro 52, hvars motiv för deri lemnadt tillstyrkande bordt anföras, bemälde Utskott anfört: ”att. K. M., uti Bess ofvanhögst”berörda Nådiga Proposition om tillökadt an”slag för Undervisningsverken, äfven upptagit "TillämpningsScholorne_, till hvilka KrigsAca - 206 ExpeditionsUtskottets Memorial Nio 286. ”demien, enligt den fördelning af Läroverkens ”serskilda arter, som i UppfostringsComitens ”Betänkande blifvit begagnad, jemväl Iförer,” någon framställning härom uti ExpeditionsUlskottéls ifrågavarande Förslag icke blifvit gjord, det tillägg deruti alltså, ätt, näst efter ordet 77/- 1 iimp tungs Schalome, insattes orden: ”hvaribland ”R.
I händelse derefter någon författning i detta afseende kom me att utfärdas, torde, i afseende på verkställigheten, lämpliga föreskrifter och formulairer till anteckningsböcker in. m. böra till de mindre kunniges underrättelse meddelas. I afseende på den föreslagna 11 §. får jag, i enlighet med hvad jag redan yttrat lill Högsta Domstolens Protocoll den 23 Februarii r83o, anmärka, att det icke synes mig vara med rättvisa förenligt, att förmonsrätt, såsom för barnagods, skulle tillkomma den fordran, sorn barn kan ega hos sina föräldrar under det både fader och moder lefva. Något arf kan då ännu icke hafva de omyndige tillfallit, och Lagens nuvarande stadgande om barnarf har således, enligt min öfvertygelse, så mycket mindre kunnat lämpas till hvad de omyndige under föräldrarnes lifstid genom gåfva eller testamente erhållit, som 17 Gap. 2 §. Handels-Balken bestämdt stadgar, att för faddergåfva, som förvandlad är, någon förmonsrätt ej eger rum, och 19 Cap. r §. Ärfda-Balken innehåller, att, om den omyndige kan något förvärfva, må han sjelf deröfver råda sedan han i5 år gammal är. För ruin del anser jag således det föreslagne Lagstadgandet innebära en förändring uti nu gällande Lag. Dervid torde det böra tagas i betraktande, att den, som i testamente eller gåfva lemnar egendom till omyndig person, hvilkens fader eller moder ännu lefva, lätteligen kan tillse, att den omyndiges säkerhet varder genom Förmyndare-förordnande eller annorledes iakttagen, då deremot en långifvare omöjligen kan förskaffa sig någon visshet derom, att ju låntagaren, som har barn, icke för dem emottagit penningar, hvilka, utgående med förmonsrätt, borttaga hela lösöretillgången och lemna andra borgenärer utan all betalning. Ett sådant Lagstadgande skall ovilkorligen minska den enskilda crediten och tilläfventyrs lemna tillfälle till bedrägeri och underslef. Kongl. Monts NJdig* Skrifvdst N:o 5o.
Vidkommande åter den sednare klandrade phrasen, så, enär Grundlagen, med utstakande af tvenne olika ansvars - moder, tydligen skiljer öfverträdelser ifrån förseelser, den lagstridiga rådgifvande åtgärden från den felaktiga Embetsutöfningen, synes Constitutions-Utskottet ovägerligen vara både förbundet och berättigadt att afväga det moraliska ansvaret, som förutsätter ett Grundlags-enligt bedömande af handlingens natur, och ej bör förblandas med det materiella, hvilket involverar handlingens af åklagaren redan yrkade bestraffning. Constitutions - Utskottets Memorial till Riksens Ständer, med förslag till ändrad redaction af tredje punkten i Riksdags-Ordningens 44 §• ill förekommande deraf, att ett till Utskott remitteradt, men, i stöd af 44 §• Riksdagsordningen, återlemnadt mål slutligen må, vid bristande föreskrift om Communications-skyldigheten, sakna all handläggning, har Con - Coust. Utsk. BeLänkanden. 47 stitutions-Utskottet, med bifall till inom detsamma gjord motion, ansett sig böra till Riksens Ständer, för den i 56 §. Regerings Formen stadgade behandling, öfverlemna följande förslag till ändrad redaction af tredje punkten i ofvanberörde Riksdags-Ordningens 44 >3Vill Utskott återlemna något från ett eller flere Riks-Stånd remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, åligge Utskottet att sist inom atta dagar afgifva sitt utlåtande, med deruti anförde skäl, till samtlige Riks-Stånden, hvilka derefter böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utskott de anse målet höra.tc Stockholm den 16 April i8i8- Nsr ar. Constibutions-Utskotbebs Memorial bill Riksens Ständer, med förslag till ändring i 6i §. i Reger in gs-For men.
Och detta lockade henne och fäste hennes tankar vid honom, men hon ville alls icke gifta sig med honom. Hvarje dag gick hon öfver ljungfältet och såg stugan resa sig, fattig och utan fönster, med solsken insilande mellan otäta väggar. Tönnes arbete gick öfvermåttan fort, men ej med omsorg. Hans timmer var ej kanthugget, knappast barkadt. I golfvet lade han in klufna ungträd. Det blef mycket ojämnt och svigtande. Ljungen, som stod och blommade därunder, ty ett år var gånget, sedan den dagen, då Tönne legat och sofvit bakom kung Atles hög, stack upp förvägna röda klasar genom springorna, och myrorna vandrade opåtaldt ut och in, granskande detta bräckliga människoverk. Hvart Jofrid än styrde stegen under dessa dagar, stod den tanken för henne, att där byggdes en stuga åt henne. Det reddes ett eget hem åt henne däruppe på ljungmon. Och hon visste, att om hon ej stege in där som husmor, så skulle björn eller räf få bo där. Ty så mycket kände hon Tönne, att hon förstod, att om han fann sig hafva arbetat förgäfves, så skulle han aldrig flytta in i den nya stugan. Han skulle gråta, den stackaren, då han fick höra, att hon ej ville bo där. Det skulle bli en ny sorg för honom, lika stor, som då hans mor dog. Men han fick väl skylla sig själf, då han ej frågat henne i tid. Hon tyckte sig ge honom tecken nog därmed att hon ej hjälpte honom med stugan. Därtill hade hon dock god lust. Hvarje gång hon såg mjuk hvit mossa, ville hon plocka den för att drifva in i de gistna väggarna. Hon var ock sinnad att hjälpa Tönne vid murandet af spiseln. Såsom han förfor därvid, skulle all röken samlas i stugan. Men det var detsamma hur där blef. Där skulle ingen mat koka, ingen brygd sjuda. Ledt var det dock, att den stugan aldrig ville gå henne ur tankarna. Tönne arbetade, glödande ifrig, viss att Jofrid skulle förstå meningen, blott stugan blefve färdig. Han undrade ej mycket på henne. Han hade nog att göra med att hugga och timra. Tiden gick raskt för honom.
Genom denna lagstiftning var visserligen säkerhet gifven åt en innehafvare af fast egendom; men man synes hafva ansett densamma icke i lika mån betrygga tredje mans rätt, ty 1734 års lagstiftare gjorde derifrån en högst väsendtlig afvikelse. De stadgade nemligen ingen tid för återvinnande af olagligen afhänd jord, utan förklarade blott i 10 Kap. 1 § Jorda-balken, att klander å sådan afhändelse icke hindrades derigenom alt uppbud och stånd derå kommit. Således kunde en innehafvare af fastighet, äfven om han ansåg sin åtkomst dertill vara än så laglig, snart sagdt aldrig vara viss att ändock ej blifva rubbad i sin besittningsrätt. En sådan osäkerhet blef emellertid allt mer kännbar med jordbrukets stigande förkofran och ett ökadt behof af realkreditens användande. Ämnet blef ock i början af detta århundrade öfverlemnadt till då varande Lag-kommissions behandling, — och följden blef Kongl. Förklaringen den 14- Maj 1805, angående lagens rätta förstånd och tillämpning ej allenast i mål rörande klander å fast egendom, utan ock om hvad ytterligare vid lagfarts beviljande iakttagas bör. Genom denna författning är väl stadgad en preskriptionstid af tjugu år för klander å jordafång; men den termin, hvarifrån häfdens början skall räknas, är icke på ett tillfredsställande sätt bestämd, hvaraf följden ock blifvit den, att författningen i det närmaste varit utan betydelse och ingalunda beredt den dermed åsyftade säkerhet. Den föreskrifver nemligen, att all på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst till fast egendom, hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad, af den förmente ägaren eller innehafvaren, som egendomen afhänd blifvit, 4 Lag-V I skot tels Betänkande M 31. i hans lifstid, ej heller af hans arfvingar eller rättsinnehafvare inom tjugu år från hans dödsdag, är, efter samma tids förlopp, från allt vidare åtal fri.
J a g skall » Vill d u låna min docka? » sade Maja efter säga åt N i l s, att han skaffar henne en m a n en stund, » men håll pajasollen öfvej henne; så fort som möjligt. » Och med denna lugnande hon smälter i solen. » tanke försjönk häradshöfding Robert F a l k i B o b gjorde villigt hvad han blef tillsagd, en ljudelig slummer. och Maja betraktade det omaka paret med synbar tillfredsställelse. N u framskymtade en ljus klädning bakom * bladgruppen, och en u n g dam visade sig. » Lilla mamma, » ropade Maja och rusade Eftermiddagen därpå satt Bob framför de öppna balkongdörrarna i hvad N i l s behagade emot henne, » häj ä ' B o b, som vajit sjuk, och kalla sitt arbetsrum. D e båda vännerna rökte han haj hvarken fått sylt eller någonting. » » D u milde! N u kommer änkan, » tänkte och pratade tillsammans, — » alldeles som i forna dagar, » tänkte B o b med en suck, — B o b förskräckt, men som flykt var omöjlig, tills N i l s förklarade, att B o b i sin egenskap måste han foga sig i sitt öde. » D e t häj ä ' min mamma, » sade Maja med af konvalescent måste g å tidigt till sängs. Å h, hvad han sof godt denna första natt p å en viss värdighet. » J a g förmodar att a l l vidare presentation landet och hvad frukosten dagen därpå smakade ypperligt! H a n gick genast in på N i l s ' är obehöflig, » skrattade Ruth. » Nej, stig inte förslag, att han skulle installera sig i trädupp, » tillade hon, då B o b förgäfves sökte begården, där en bekväm hvilstol stod för hans fria sig från sina filtar, » jag skulle blott räkning och A d a, frisk som en nyutslagen hämta min lilla flicka. Seså, Maja, t a g din tusensköna, väntade honom med filtar och docka, häradshöfdingen är ej van vid sådant kuddar.
Vifines minskning af göromål, hvilkas ordentéliga bestridande är församlingens egen nytta, och således åt dess egen omsorg säkrast synes kunna öfverleffinas; men för att vinna en stadgad ordhing med Kyrko-räkenskapernes granskning, ej mihdre inom oFvånnämude Landskap, än Rikets öfriga delar, få Riksens Ständer, såsom tillägg till den underdåniga Framställning, angående visse Stadganden i Kongl, förordningen af den 26 Februarii 181^7, om Sockenstämmor och Kyrkoråd, hvarmed Riksens Ständer redan till JE. K. M. inkömmit, i Underdånighet föreslå, att församlingarne i Riket böra vid allmän Sbckenstämma hvarje år Utvälja 2, högst 4 Ledamöter, hvilka* i egenskap af Revisorer, skola granska de af Pastor och Kyrkpvärdarne Uppgjorde räkenskaper för kyrkans medel och öfrige tillhörigheter; och, x händelse detta förslag vinner E. K. Mits Nå* diga bifall, få Rikséns Ständer jemväl i Underdånighet anhålla om Upphäfvande af hvad E. Ki M:ts Nådiga InstrUction af den 12 April 1815, angående ofvanförmälte Särskilta Revision af Kyrko-räkenslcaperne, stadgar. Riksens Ständer framhärda etc. i3* Underdåniga Skrifve!serl N:° 43 3- jUppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. lgDec. i8s3. Preste-Ståndet d. 20 Borgare-Ståndet d. 20 — •— Bonde-Ståndet d. 20 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Proposition med förslag till författning om fast egendoms försäljning d Lotteri. S. A. K.
Stockholm den 28 Maj 1866. Upplä9t och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Maj 1 866. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 2 8 Bonde-Ståndet den 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, ang fiende regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjunde Hufvudtitd. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 53 och Memorial Nös 69 och 82.) S. A. K. Vid pröfning af de uti E. K. Majrts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof gjorda framställningar rörande Riks-statens Sjunde Hufvudtitel, hvilken innefattar anslagen till Finans-departementet, hafva Rikets Ständer fattat de beslut, hvilka härnedan omförmälas i den ordning, hvari de särskilda anslagstillarne finnas i Riks-stalen uppförda. Kammar-kollegium. På skäl, hvilka finnas intagna i det vid ofvannämnda nådiga Proposition lögade Slatsräds-protokoll öfver Finans-ärenden, har E. K. Maj:l, i enlighet med KamBih. till H. St. Prat. '1865 i 860. 10 Sami. i A fä. 5 Haft. 2 10 ExpeditionsUt sfi o t tets Förslöf/ till underd. Skrifvelse, N:o 59. mar-kollegii uti underdånig skrifvelse af den 2 Juni sistlidna år gjorda hemställan, föreslagit, att för Notarierne i Kollegium, hvilka för närvarande åtnjuta i lön 2,200 R:dr, måtte beviljas löneförhöjning å 800 R:dr lor de tre äldre och å 300 R.dr för de två yngre; Men då den för de förstnämnde sålunda föreslagna förhöjning, hvarigenom deras löner skulle komma att uppgå till 3,000 R:dr, möjligen kunde från andra håll föranleda ökade anspråk, hafva Rikets Ständer ansett sig böra endast i den mån bifalla E. K.
Directionen, i afseende på densammas tillämpning, att vid möjligen sig företeende särdeles tillfållen, då uti instructionen antingen ingenting finnes föreskrifvit, eller ock icke lemnar nog tydlig anvisning, efter båsta vett, taga sitt beslut, samt Ridderskapet och Adeln, dessutom vid denna Riksdag, utan särskild remiss bifallit den del af BancoUtskottets Betänkande öfver 1822 års Revisorers Berättelse, hvarigenom Utskottet bland annat yttrat, att så vida Ridderskapet och Adeln ansåge behölligt, att Revisorernes gjorda framställning , angående ifrågavarande Revisorsva. i 36 T)eli IX Augusti e, ot; skulle till någon särskild åtgärd föranleda, sådant malie ankomma på RiddarhusUtskottet att deröfver sig utlåta; iår Utskottet för sin del hemställa, att RiddarhusDirectionens förfarande vid ornförmålte val, må anses ieke vara af den beskaffenhet, att någon väsendtlig anmärkning i anledning deraf, bör äga rum; hålst Utskottet icke kan undgå att inse det felaktiga deri, att Revisorerne sjelfve skola välja deras medarbetare, äfvensom, att det år onekligen mera lämpligt, att den person, som blir utsedd till RevU sor, undfår innan förrättningens början, något rådrum, både att skilja sig vid andra göromål, och att i förvåg taga en närmare kännedom af nödige författningar, hvilket icke kan inträffa, om, med tillämpning af 1779 års Kungörelse, den valde Revisorn, - skall i samma ögonblick som han kallas, tillträda ett så mödosamt och granlaga vårf, som det, att på en ganska otili — råcklig tid öfverse Rikets hela Statsförvaltning, §. 6. Enär 6, 7 och 8 §§. i Directionens berättelse blott innefattar en Historisk framställning, dels om de särskildta val, som under de sist förflutna 5 åren, inom
”Se, der sitter fröken Thoresen och betraktar dig med sina venetianska ögon,” sade en af hans vänner. Och så brukar hon göra: slukar honom med sina ögon. Och när hon träffar honom ensam äro hennes ord lika lidelsefulla som hennes blickar. – ”Men alla äro vi ense om att qvinnorna böra vara trogna,” sade han en gång. Fröken Thoresen med den stora, kärnsunda kroppen och de venetianska ögonen är visst icke trogen; han talade också om henne med en viss ton af harm och förakt, som han icke begagnat om de andra. – ”Det är visserligen ett förräderi,” sade han då han talade om allt detta, ”men hvad kan det skada att jag berättar det för er!” Han menar att jag kommer icke längre än der jag är och kan icke få tillfälle att komma förtret åstad. En gång på en bjudning, jag mins icke om det var i Köpenhamn eller Kristiania, hade hon bedt att få tala några ord ensam med honom. De hade träffats i ett kapprum, vestibul eller hvar det var, och hon hade varit rysligt passionerad och venetiansk. Men när det blef tid att gå hem sökte han henne förgäfves öfver allt. I en droska såg han en dam sitta tillsamman med en herre och damen liknade fröken Thoresen. – Han frågade. – Nej, det var fröken Krogh, svarade herrn. – Brandes sprang in i förstugan igen. Der stod fröken Krogh, men ingen fröken Thoresen. Och så var droskan försvunnen. – Dagen efter eller ett par dagar efter mötte han fröken Thoresen på gatan. Han kastade sig genast in på ämnet: hvarför hade hon sökt föra honom bakom ljuset? – Om han trodde att hon suttit och älskat herrn der i droskan. – Ja det vet gud att han trodde! Han hade väl både ögon och förstånd. Men hvad han icke kunde förstå, det var hvad det skulle betyda med hennes lidelsefulla ord till honom sjelf, när hon tog sin skada igen med en annan. Så talade han om hennes giftermål. Om man kunde klandra henne för det. Han trodde det icke. Under våra förhållanden tyckte han icke att man kan klandra en qvinna, som gifter sig bara för att bli gift. Eller hvad sade jag? – Ja, jag kunde naturligtvis ingenting säga, som sjelf .
Men det hände sig att flodens botten här var mycket lös och sumpig, så att de tvänne fläokfrie stutarne sjönko neder med det stora lasset och blefro så liggande i dyn. Och alle som detta sågo förundrade sig. Men folket begynte knorra och en röst hof sig upp ur hopen och sade: icke kunna vi bygga de store hus midt i den strida floden. Ooh konungen såg der med ledsnad på och tänkte på sin sköna afvelsgård, som han nu försaka måtte. Men de äldBte från landet och alla underhöfdingarne ooh härförarne sammangaddade sig och sade: Der stutarne sig nederlagt hafva der skole ?i ock bygga låta vårt palats och vi vilje desslikes bygga vår herre och konung en ny härlig afvelsgård deri både folk och Änad sin tillfiygt finna måtte. Och konungen lät kalla byggmästarenas öfverste och tillsporde honom allvarliga om det sant Tar, att man på holmen och i floden de tvänne husen bygga knnde, samt om icke den strida strömmen byggmästarena för stark blifva skulle. Och han svarade konungen och sade: jag sitter vall emot strömmen och man kan bygga på den plats som stutarne utsett hafva. Men folket knorrade ändå mycket mera, ty de hade den holmen svåra kär. Men det begaf sig att just i den samma tiden kom en trollkarl till staden och han iklädde sig ekepnaden af en örn och flög vid pass en half dagsresa upp i luften till en punkt hTarifrån han kunde se allt hvad han ville; och han ropade och sade: si jag ser en syn, en stor syn, ooh slottet upplyftadt allt intill molnen och der nedanför ser jag midt i flodens brus ett stort palats trona.