Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, i den mån Krigskonsten utvecklats, behofvet af befäl ständigt ökats och Arméens brukbarhet till stor del hvilar på dugligheten hos detta befäl, hvilket till det antal, som nu linnes vid den indelta och värfvade arméen måste vara otillräckligt, om detsamma skulle fördelas pä både den gamla stammen och beväringen, hafva Rikets Ständer icke kunnat annat än till alla delar gilla den i det nådiga författningsförslaget vidtagna utväg att inom sjelfva beväringen söka erhålla ett tillräckligt antal reservbefäl, och funnit denna utväg så mycket heldre böra anlitas, som uppmuntran att få tjenstgöra öfver soldatgraden i väsendtlig mån måste bidraga att åt beväringsinstitutionen gifva en lyftning, hvars första frukter skola visa sig i en allmännare åtrå Bih. till It. St. Skrifvelse N:o 445. och täflan att genom hyfsning i seder samt ordning och bildning göra sig förtjent af befordran, på samma gång beväringsskyldigheten måste komma att kännas lättare, då uppmuntran går i bredd med pligten. — Hvad angår rättigheten att lösa sig fri från vapenöfning, så hafva Rikets Ständer icke funnit något att deremot erinra, helst meningen med denna rättighet icke är alt tillstädja befrielse från beväringsskyldighetens personliga fullgörande i krigstid saint de medel, hvilka genom befrielseafgifterna komma att erhållas, äro ämnade alt användas till förmän för sjelfva bevärings-inslitutionen.
Då arbetade Bezaleel och Aholiab, och alle vise män, de som Herren hade gifvit vishet och förstånd till att veta, huru de allahanda verk göra skulle, till den tjenst, som helgedomen tillhörde, efter allt det som Herren budit hade. Och Mose kallade Bezaleel och Aholiab, och alla visa män, dem Herren hade gifvit vishet i deras hjerta; nämliga alla de som välviljeliga tillbödo sig, och gingo dertill, till att arbeta på verket. Och de togo till sig af Mose alla häfningar, som Israels barn frambåro, till den tjenst, som helgedomen tillkrafde, att det skulle blifva gjordt; ty de båro hvar morgon deras viljoga hjelp till honom. Då kommo alle de vise, som arbetade på helgedomens verk, hvar och en af sitt verk, som de gjorde; Och sade till Mose: Folket bär allt för mycket till, mer än till denna tjenstenes verk behöfves, som Herren budit hafver att göra. Då böd Mose, att utropas skulle i lägren: Ingen gifve mer till helgedomens häfning. Så vände folket igen att frambära. Ty der var allaredo nog till allahanda verk, som görandes var, och ändå utöfver. Och så gjorde alle vise män ibland arbetarena på verket, tabernaklet, tio tapeter, af hvitt tvinnadt silke, gult silke, skarlakan, rosenrödt, Cherubim konsteliga. Längden af hvart tapetet var åtta och tjugu alnar, och bredden fyra alnar, och de voro all vid ena måtto. Och han häktade tillhopa ju fem tapeter, det ena vid det andra; Och gjorde gula lyckor på hvart tapetens stad, der de vordo tillhopafogde; Ju femtio lyckor på hvart tapetet, der det ena det andra med fattade; Och gjorde femtio gyldene häkte, och tillhopafogade det ena tapetet med det andra med häkten; så att det vardt ett tabernakel. Och han gjorde ellofva tapeter af getahår till öfvertäckelse öfver tabernaklet;
Vidare har Borgare-Ståndet, med godkännande af införsels-förbudet å Bränvin och Sprit af Säd, Potates eller andra jordfrugler, alla andra slag, odistilleradt eller disti/leradt, deremot stadgat, dels att Geniévre, Holländsk, skall, på de af Utskottet antagne tull värden, åsättas 24 sk. införsels-tull kannan för det af till och med 12 graders styrka, och 36 sk. införsels-afgift per kanna för det af högre gradtal, dels ock, att så väl Bränvin och Sprit af frugt: Cognac Fransk och andra slag; som det af Socker eller Rumm, och det af Ris eller Arrac, borde beläggas, det af till och med 12 grader med 24 sk. införsels-tull kannan, samt det af högre gradtal, med samma tull, tillökt med 2 sk. kannan för hvarje öfverskjutande grad. Bonde-Ståndet åter har stadgat införsels-förhud icke allenast för det slag af Bränvin och Sprit, hvarå de Irenne öfrige Stånden, jemlikt Utskottets föislag, tillämpat ett slikt förbudsskydd, nemligen å det af säd, potates eller andra jordfrugler, alla andra slag, odistilleradt eller disti/leradt, utan jemväl å Genievre, Cognac, Rumin och Arrac.
Lag galle äfven för väg till Hamn, Lastageplats, Varu-Neder lägst) lats , samt emellan Segelleder, B ät leder och Flott - leder; äfvensom för väg till alla sådane ställen ther vägar pröfvas vara jör Varu■» transporter af allmäna nytta och nödvändighetån äfven att särskildt må stadgas, att uti frågor om dylike väganläggningar, HåradsRättan i orten bör i behörig ordning i alla vederhörandes närvaro undersöka och sig utlåta så val om nyttan och behofvet af väganlaggningen , sorn ock huru i sådant fall den må ega rum, samt huru och på hvad sätt enskilde personers förlust af egor, hus eller andre andre anläggningar, som till vägen åtgå, eller genom densamma ska - Lagutskottets BitänkanJen. 413 flas, ersättas bor; hvarefter HäradsRättens UndersökningsProtocoll och utlåtande till Konungens Befallningshafvandes vidare pröfning insändes, och den med Konungens Be» failningshafyandes Utslag missnöjde, eger att hos Kongl. Majit i underdånighet sig besvära; och torde; i sammanhang härmed, samt på det farten uti Båtoch Segel-leder i öfrigt må blifva obehindrad, det stadgande jemväl, i enlighet med hvad Herr af Wingård fdreslsgit, varda meddelt, att vid framdeles skeende ombyggnad eller reparation af Broar öfver sådane farleder, äfvensom då ny Bro anlägges, der Bro förut ej varit. Lucka ovilkorligen skall å Bron inråttas. Detta öfverlemna® dock vördsamligen, till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning. Stockholm den ro:de Maji 1823. Ankom d. 25 Junii 1823* ,Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af vackt fråga, om öfverseende och förbättring af Rikets Oeconomiskaoch PoliceFörfattningar, samt om 414 Lagutskottets Bctänkanden, Landshöfdingavnes vått att utfärda Vitesförbud m. m.
Det enda i min tanke, som kan vara någon svårighet underkastad, är, att här står quatuor species, hvartill kunde hänföras både bråkoch decimalräkning. Derföre skulle jag endast i denna punkt vilja förena mig meu dem, som yrkat en förändring, så att risan sade de 4 räknesätten i hela tal; men för resten skulle jag tro att §:n borde blifva sådan den af Utskm är föreslagen. Hr von Hohen hausen: Lika med Gr. Hamilton tror jag, att denna författning borde innehålla, att K, M. bestämmer de läroböcker oell de lärokurser, som vid seminarierna 20 II. 35 »74 Död i3 Februari e, o, och folkskolorna böra följas. Hvad sjelfva det l;är upptagna kunskapsmåttet beträffar, så tior jag icke att det är nödigt alt borttaga något från ett minimum, när man ställer detta minimum för dem, som hafva råd att bålla sina barn i skolan. Vi böra ihågkomma att hela vårt BondeSt. skulle begagna folkskolor, och när derifrån utgår ^:del af hela vår representation, så är det väl skäl att i dessa skolor meddelas undervisning i fäderneslandets historia samt om landets läge och beskaffenhet; och då läsningen kan ske hemma, mäste det vara rätt behagligt för modren att med barnet på sitt knä kunna meddela berättelser om Svenska historien och sedan framställa dem fullständigt. I Norrland, efter hvad mig blifvit berättadt, är det fallet öfverallt, att föräldrarne för barnen göra sådana berättelser. Hr von Hartmansdorff får jaggöra uppmärksam på, att då han för några år sedan besökte Gottland, så lästes i den stora fattigskolan i Wisby, för 120 gossar, alla de ämnen, som här äro utsatta. Sammaledes sker på landet, och i några skolor går läsningen vida längre. Hr von Hartmansdorff har föreslagit tilt minimum endast skrifning och räkning i enklatal, utom innanläsning och christendomskunskap.
St:s garanti för vissa liypotheks-föreningars skuldförbindelser; N:o 18, i anledn. af Landträntmästaren J. E. Bloms, m. fl. ansökning om eftergift af 3:ne &rs> Ogulden ränta för Örebro qvarn; N:o 20, angrde ändring i K. förordningen den 16 Juli 1776, i fråga om straff för enskilda tjenare, m. fl.,-sorn försåtligt våldföra husbondfolket. Då till justering upplästes Exped.Utsk:s förslag N:o 19, Dea 3 Juni f. ui. 5 till R. St:s lind. skrifvelse till K. M. ang:de upphäfvande af den Hofrätterna lemnade tillåtelse att, under särskild omständighet, i dråpmål (lomma till lottkastning emellan flera anklagade, blef samma förslag hegardt på bordet af Hr von Hartmansdorff, August. Hr Lagerhjelm, Pehr: Genom StatsUtskrs utlåt. N:o 149 har Utsk. tagit i öfvervägande K. M:s nåd. propos. N:o 3y, men, så vidt af föredragningslistan kan inhemtas, har Utsk. ännu icke handlagt K. N:o 3b, hvilken äger nära sammanhang med den förra, som rör ull-discontfonden. Snart instunda 2:ne marknader, nemi. i Norrköping den 9 och i Malmö den 10 Juli, dervid klädesfabrikanterne uro afnämare, och på deras uppköp beror i hvad mån ullpriset kan hållas vid en erforderlig höjd; men klädesfabrikanternes stallning har blifvit försvårad, dels genom den a bane bi ngta frågan 0111 borttagande af importtullen å kläden och dels genom de kända, nyligen timade händelserna här i Stockholm, nemi. 5 inträffade concurser, hufvudsakligen rörande klädesfabfikationen.
Beträffande frågan om ett statslåns upptagande under nuvarande förhållanden, hafva Fullmäktige väl åberopat oj mindre Rikets sednast församlade Ständers beslut, att genom upplåning anskaffa de model, hvilka erfordrades för sådana jernvägsanläggningar, sorn skulle på allmän bekostnad utföras eller med statsbidrag understödjas, än hvad nuvarande Stals-Utskott derom yttrat i sitt nyligen afgifna Utlåtande N:o 62, angående föreslagna jernvägs-slamlinier och dertill erforderliga anslagssummors anvisande, men tillika erinrat, att ehuru i della utlåtande bestämdt uttalats den åsigt, att för jernvägs-anläggningarnes fortsättande, lån borde af svenska slaten upptagas, kunde dock den invändning göras, att Rikets Ständer ännu icke pröfvat och ^ålunda än mindre gillat hvad Utskottet i åberopade utlåtande yttrat och föreslagit, samt att, intill dess sådant skett, frågan om upplåning för statens räkning desto hellre borde hvila, som det möjligen kumle anses icke vara med den vanliga ordningen för ärendenas behandling öfverensstämmande, att innan afgjordt blifvit om och i hvilken utsträckning statens jernvägs-anläggningar komme att fortsättas, besluta upptagningen af lån dertilj och bestämma della låns belopp. Vidkommande åter de föreslagna vilkoren för det af Nordtyska Banken i Flamburg samt !f. ,1. Merck & komp. nu erbjudna lån, hafva Fullmäktige upplyst, alt långifvarnes ombud, efter i sådant afseende å Fullmäktiges vägnar till honom gjorda framställningar, visserligen återkallat åtskilliga af de i det ademnade förslaget lill låne—kontrakt intagna förbehåll och bestämmelser, men deremot förklarat sina hufvudman icke vara villige medgifva andra af Fullmäktige ifrågasatta jernkningar och förändiingar i detta kontrakt. Efte'r anförande af dessa med (lera härvid förekommande omständigheter, hafva Fullmäktige yttrat, att de ausågo sig icke kunna tillstyrka omförmälda anbuds antagande.
Vid middagstiden, när solen brände som hetast, lade han sig att sofva i skuggan af ett träd, med hufvudet mot trollhögens fot. Han vaknade strax därefter och fann en sönderbruten brödspade vid sin sida. »Ja’ lagar fälle den här», tänkte han; och han grep sig an med arbetet. När han slutat lade han sig åter att sofva. Återigen vaknade han och kände då något tungt på sitt bröst. Han grep efter det med händerna och fann en välbakad pöskaka. Brödspaden var borta, och han förstod att pöskakan var trollens lön. Han lät sig den väl smaka, torkade sin mun med afvigsidan af sin hand, reste sig och gick till sitt arbete. Han ryckte i tömmarne, som vanligt, för att få oxarne i gång; båda djuren satte sig på hasarne därvid. Otålig fattade han tag i plogen och sköt på; plogen skar en lång fåra i marken och drog oxarne med sig. Han hade blifvit alldeles otroligt stark efter denna opåräknade måltid; och det dröjde icke länge innan medvetandet om styrkan gjorde honom högmodig. Från den tiden upphörde det goda förhållandet mellan bonden och trollen. Han ansåg sig numera för god att vara dem till tjänst. Han började härma deras klädedräkt och deras later. Han ville icke tjäna; han ville styra. Och nu nyligen har han fått makten i sina händer. »Det skall spörjas en gång i en framtid hur han förvaltat den. Jag tror, han kommer att draga allting ner till sin materiella nivå. Allt hvad som höjer sig däröfver skall han ju icke kunna fatta, och kunskaperna, bildningen, skönheten, geniet, allt som ger lyftning och glans åt lifvet, skola till sist bli hemlösa i det land, där han härskar. Då först kommer tillvaron att bli så ful och platt som man redan börjar säga att den är Då skola de sista trollen slutligen icke ha annat att göra än stänga sig inne i sina högar och dö af hunger. — Ingen reparerar deras sönderbrutna brödspade längre. Hvar och en tänker blott på att göra sin egen så stor som möjligt. Grisslan har blifvit tidens vapen; utan brödspade kan man icke lefva.» Ljudet af hennes spröda, darrande röst dog bort.
Nå, min unge bror” – gubben vände sig om för att skaka hand med magistern – ”det har ju gått som af sig sjelft med både profpredikan, förslag, utnämning och förlofning, och till den sista tål det gerna vid än en gratulation, ty dugligare husmor går visst icke i skärgården än Konkordia blir.” ”Ja, hon är utan like!” svarade magister Sune med hopprika och förtjusta blickar. ”Också hade hon varit värd något vida bättre än att bli pastorska på Grafverna.” ”Jag tål icke att du säger sådant!” inföll Konkordia och gaf en ganska intagande blick åt sin trolofvade. ”En fattig flicka, som jag, med någon ambition, ser helst att hon får komma till mindre öfverflöd än verksamhet – den ger både välmåga, trefnad och lust ...” ”... och lycka sedan!” inföll kapten Lauritz, som helt vänskapligt gaf ena handen åt Konkordia och den andra åt Sune. ”Och mannen, som får en öm, glad och arbetsam hustru, skall aldrig upphöra att välsigna det goda, hon sprider omkring sig, liksom hon icke glömmer att hans mödor, hans sträfvan och kärlek kunna finna sin ersättning blott i hennes hjerta.” ”Lauritz är icke prest”, tillät sig Sune yttra med en liten skämtsamhet, ”men talar gör han bättre än någon sådan jag hört.” ”Roa er då med hvarandra, mina herrar”, inföll Juanna, som redan dragit Konkordias arm under sin, ”så få vi båda göra ett spring upp i min våning. Och snabba som lärkor ilade de bägge qvinnorna bort. ”Så förtjusande du här har det!” Konkordia qväfde en rörelse, som ville våga sig fram ... ”Se, än flere nya saker ...” ”Tror du Lauritz kan låta bli att ständigt upphitta nya idéer för min beqvämlighet ... O, hvad han är god, hvad han gränslöst älskar mig! Konkordia, min lycka är som en saga från himlen.” ”Jag vill icke begära sådant öfverflöd: jag skall känna mig nöjd med en hederlig, ärbar och treflig hemsaga från jorden.”
Häraf följer ostridigt, att allmänheten, så väl å landet som i städerne, vore mest betjent med att nya siifvermynts-enheten erhölle samma värde som nuvarande Riksdaler Riksgäldssedel’, enligt realisalionsgrunden, eger, emedan derigenom ingen rubbning skulle åstadkommas, hvarken för folket å landet, som räknar antingen i dalrar eller i Riksgäldsmynt, eller för städernes invånare, som numera allmänneligen räkna ensamt i sistnämnde myntslag. Men härigenom vinnes icke allenast den fördel, att menigheten bibehålies - Panco-Utshottcts Tetänkande N.o 7. 9 hålles vid sitt brukliga sätt att uppskatta myntets värde, i förhållande till fordna myntslag, utan äfven den vida vigtigare, alt arbetslöner och varuvärden i den mindre och dagliga rörelsen bibehållas vid deras närvarande förhållanden, så yidt ej förändrade omständigheter, såsom ökning eller minskning af produclion och efterfrågan i naturlig väg småningom deri åstadkommer höjning eller sänkning; hvaremot antagandet af 1 R:dr B:co, eller hvad som vore ändå vådligare, 1 R:dr Specie, såsom räkne-enhet i nya myntet, skulle i oträngd t mål hastigt rubba dess förhållanden, till verklig skada för varuproductionen och afsättningen. Denna omständighet är af ett stort, practiskt interesse och bör icke förbises, helst i vårt land, der arbetslönerne i jemförelse med prisen å lefnadsförnödenheterne och värdet af den färdiga producten redan äro ganska dryga. Om, å ena sidan, den gamla satsen icke får förnekas, att arbetaren är sin lön värd, så bör likväl den practiska Statsmannen tillse, att arbetslönerne icke genom konstlade medel öfver höfvan uppjagas, hvarigenom, å andra sidan, näringarnes bestånd och fortkomst i det hela äfventyras. Vidare hör i denna fråga tagas i öfvervägande, att det är skadligt och obeqvämt, att flere än ett räknesätt inom landet finnas. Hos oss finnas för närvarande 3:ne Riksdalers-räkningar och 2tne räknesätt i dalrar.
Arfda-lnn stadgas i 2 §, att, om arfvinge hor utrikes och kommer ej inom natt och hr samt med fulla skäl 358 Den 24 Augusti f. m. visar, att iian är rätter arfvinge; tage då närmaste inländsk arfvinge arfvet, om han inom tre månader efter natt och år sin rätt lagliga bevakat; i 3 §: ”Nu häfver den döde skyldeman inrikes; skifta de arfvet, och kommer ej skyldarc utländsk arfvinge, inom natt och år efter dödsfallet, eller viser laga förfall; behn lie då den arfvet, som i handom häfver, och gifve ej något ut;” i 4 §: ”Ar rätter inländsk arfvinge inrikes, dock sä fjerran boende, att han om arfvet ej kunskap hafva kan; eller är han utrikes, och kunnigt hvar han är; då skall domaren honom det veta låta. Kommer han ej inom natt och år, sedan han det veta fick; håfve derå ingea talan, utan han viser laga förfall;” i 5 §: ”Nu vet man hans inländske arfvinge, men ej hvar han är; dä skall arfvet under säkert förvar sättas lill dess han kommer, eller emot full borgen af fjermare lyftas. Kommer han ej inom 20 (nu 10) år, vare från arfvet skild, der han ej laga förfall viser;” och i 6 §: ”Vet man ej hans arfvinge, och kommer ej bud af honom, eller viss kunskap hvar han är, eller kommer han ej sjelf, inom natt och år; då falle arfvet Konungen till, der ej arfvingen sedan laga förfall viser.” Dessa lagrum, jemförde med discussiouerna under 1731 års riksdag vid antagandet af nn gällande lag, utvisa, att den, som efter skyldeman önskar taga arf, äfven har af nöden att sjelf skalla sig underrättelse om tiden, då sky Idemannens död inträffar och att derefter, inom stadgad lid, bevaka sin rätt.
Motiverna till förändringen eller tillägget åter - 3 i Befallningshafvande sedermera upprätta icke allenast fullständiga mönj stringsrullar, utan ock, sedan årets mönstringar och möten äro af; slutade, fiirslag öfver det inom länet då befintliga, till Arméens eller j Flottans beväringsområden hörande beväringsmanskap af aila fem ! klasserna, hvilka förslag sednast inom den 15 Augusti hvarje år j skola till Kongl. Majit genom vederbörande Stats-departement i un| derdånighet insändas. För Stockholm skall Öfver-Ståthållaren och för öfriga 12§2mom. sjöstäder vederbörande Magistrat inom den 1 Februari hvarje år till Kongl. Sjöförsvars-departementet insända specifik uppgift å antalet af de i staden skattskrifne eller för öfrigt i dess sjömansrullor inskrifne beväringsskyldige sjökaptener, styrmän och sjöfolk af handelsflottan samt machinister å ångfartyg. Desse machinister skall det fördenskull hädanefter åligga att låta sig å sjömanshus eller i Magistraternas rullor öfver sjöfolket inI skrifvas, och dessutom, såvida de finnas inom riket och fortfarande utöfva sitt yrke, att en gång hvarje år till sjömanshuset eller Magistraten anmäla sin vistelseort och den sjöfart, de för året eller tillfället antaget. § 22. 1 afseende å de besigtningar, som till utrönande af de utskrifnes duglighet till krigstjenst komma att anställas, äfvensom rörande de mönstringar, beväringsmanskapet skall undergå, och hvad mera vid dess uppbådande blifver nödigt att iakttaga, lände till efterrättelse hvad derom är eller kan blifva i nåder stadgadt. § 23. Mom. 1. I den ordning Kongl. Majits nådiga förordning orri beväringsmanskapets mönstringar m. m. vidare innehåller, skall efter mönstringarnes förrättande i stad Magistraten genom någon dess tjen - 27 § p. 48. p. 42. p. 53. p. 45. p. 45. p. 50.
Ledamöter, N:o 84- Grefve Löwen, Fullmägtig Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus. 48 röster. 62. Friherre Mörner af Morlanda, Hampus. 58 155. Friherre Stael von Hollstein, Curjitz Ludvig, 48» 216. Friherre Ribbing, Fullmägtig Herr Flach, Eric. 44* 286. Friherre Raab, Fullpaägtig Friherre 1232 Den 25 Juli e. ro. Leyönhufvud, Abrahma'. 38. Herr Forbes, af Lund , Alexander. 44* 50R Herr Påhlman, Otto Fredric. 37* 1606. Herr Flach, Carl. 45* 1626. Heir Olivecrona, 1986. Fullmägtig Herr Heyhénschöld, Ludvig Dettlof. 37* Herr Spaldencreutz, Arvid. 37* 2152. Herr af Uhr, Carl David. 38. 2182. Herr Mannerstam, Johan. 37* 2234. Herr Llolmstedt, Johan Jacob. 42. 66. Suppleanter. Herr Lilljehök till Gällared, Fullmägtig Herr Lagerheim, Olof. 3 6. 745* Herr Bruce, Adolph, 3 6. 1117. Herr Cederschöld, Pehr Gustaf. 56. »943* Herr Bergenschöld, J. V. 2, Deli 27 Juli f. fii. 1233 Expeditionsäecreternre. 54. Ledamöter (ill Allmänna Besvärsoch Oécono;uieUtskottets förstärkande: Ordinarie Ledamöter» K;o 84* Grefve Löwén, Full* mägtig Grefve von Schwerin, Fredrik Bogidaus. /±6. röst, 308. Grefve Ruuth, Eric, En af Rikets Herrar. 57. 56. Friherre Mörner af Tuna, Fullmäktig Friherre Mörner, Otto. 57- 45.
Af Landshöfd:n i Upsala län hafva vi hört, att Cpsala-boarne anse sig hafva varit skyddade från koleran genom spärrningar; fråga vi deremot Norrköpings-boarne, hvilka förr varit de ifrigaste förfäktare af karantäner och spärrningar, så till lands som sjös, så få vi, sedan koleran der förlidet år utbröt, utan att någon Den 31 Maj f. m. 495 anleda, förefinnes, det sjukdomen till den strängt spärrade staden blifvit införd, ett alldeles motsatt svar. Man liar här åberopat vetenskapens dom i afseende på kolerans sätt att sprida sig. Afven jag vädjar gerna till densamma; men, ty värr, lemnar den bär föga ledning, ty den utfaller lika så skiljaktig som allmänhetens; och ville man hänskjuta frågan till Makarnes afgörande efter röstpluralitet, är det ganska ovisst, huru svaret utfölle. En talare har till mig hemställt, huruvida jag icke skulle anse rättast om alla våra karantäns-åtgärder finge upliöra. Utan att anticipera på det utlåt, jag framdeles kan i denna fråga komma att afgifva, anser jag mig likväl, då jag är direkt upfordrad att yttra min åsigt, pligtig att öppet .förklara det jag under nuvande förhållanden skulle anse det vara oriktigt handladt, om man från det stränge karantäns-system, som, sedan kolerans sednasle upträdande i Europa, här i Riket varit iakttaget, pä en gång öf~ verginge till ett alldeles motsatt, eller att göra intet mot densamma. Deremot tror jag, att karantäns-tiden kan och bör betydligt nedsättas, samt nödig kontroll å ankommande fartygs sanitärä förhållande utöfvas, hvilket kan ske på ett sätt, att den, utan att blifva hvarken kostsam eller serdeles tryckande för trafiken, medförer ett vida säkrare skydd emot så väl kolerans som andra sjukdomars införande, än vårt nuvande karantäns-system lemnar. Man har ock upmanat mig, att tillkännagifva, huruvida jag anser kolerans upkomst och utbredning bero af smitta från person till person, eller af ett s. k. miasma.