Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Allmänna BcswärS. och Occonomte-Utskott den n Oktober igro. S. D. Upplästes ett ifrän Wällofl. BorgareStändet meddeladt Protocolls Utdrag, med anmärkningar wid Utskottets afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nädiga Proposition om skyldigheten för alla att deltaga i wärdén af de Fattige, m. m., och beflöt Utskottet att till swar pä berörde anmärkningar förklara: 1:0 Att Den 11 October. 107 1:0 Att Utskottet, i anledning af Kongl. Masits Nädiga Proposition, funnit sig böra tillstyrka de uti dess betänkande upptagne argif, ter och föreskrifter, för att provisionelt befrämja de Fattiges säkrare underhäll, intilldess, enligt Riksens Ständers wid sista Riksdag i under, dänighet yttrade önskan, en allmän Författning om Fattigwärden r Riket efter förcgängen undersökning af alla dertill hörande omständigheter, kunde wid nästa Lagtima Riksdag blifwa fastställd. 2:0 Att Utskottets mening wore, det de af. gifter, som wore föreflagne att af allt Sjöfolk wid förhyrningen erläggas, skulle utgä jemte det bidrag till de Fattiges underhäll, hwartill hwar och en icke dessmindre wore förbunden i den Församling, der han funnes Mantalsskrifwen, och utan afseende pä de förut wanlige afdrag till Sjömanshusen; att
Dessa upplysningar har Stats-Utskottet ansett sig böra, i anledning af den remitterade motionen, meddela, och torde vidare underrättelse huruvida Ridderskapet och Adelns protocoll för sistl. Riksdag nu mera, sedan så lång tid från Riksdagens slut förflutit, blifvit färdigtryckt , böra inhemtas från Högloft. Riddarhus-Directionen; men utdelning af protocoll endast i den händelse eger rum, att upplagan finnes vara complett, heldst vid Riksdagens nu förestående slut det af motionairerne åsyftade begagnande för 454 Stats-Ut skot tets Betänkandetu denna Riksdag lärer i alla fall icke kunna vinnas. Hemställande Utskottet, om icke Riddarlms-Directionen - må erindras, att om slutliga redovisningen så väl för de härtill uttagne medel, som för sjelfva upplagan och hvad för de försålde exemplaren kan hafva influtit foga verksam åtgärd samt Riksens* Högloft. Ständer uppdraga Herrar Fulhnägtige uti RiksgäldsContoiret, att med uppmärksamhet följa detta ärende så att redovisningen må kunna bringas till snart och fullständigt slut; hvilket Utskottet vördsamt öfverlernnar till afgörande. Stockholm den 5 December 1823. N:0 650, Anlom den 9 Dec. 1823, Utlåtande, i anledning af anmärkningar öfver Utskottets yttrande, uti fråga om medel till reparation af Storkyrko Församlingens Orgelverk. Sedan Stats-Utskottct, uti dess afgifne Ut låtande N:o 600, öfver Hr Doctor Wallins Stats-Utskottets Betänkandeti. 4^5 motion, om ersättning fran Rilcsdagskostnads-Summan för reparations-kostnaden ä Storkyrko Församlingens Orgelverk sadan ersättning på anförde skäl afstyrkt; så hafva enligt ankommet Protocolls-Utdrag af den ig:de nästl. November, anmärkningar dervid blifvit gjorde inom Högvördige Preste-Ståndet, som ansetts föranleda till ärendets återremitterande, att hos Utskottet komma under ytterligare handläggning; Men alldenstund Utskottets berörde Utlåtande blifvit bifallet af Högloft.
Dprbara od) jemroäl af främmanDe nationer högt märDe» 23il)ang till Dt. ©t. ^rotofoll 1850 & 1851. 2 2lfb. 6 4 a rabe EartemerE blifvit af »jpanbelö» od) ©jöfarté»fonbenö mebel in» loft; hvarjemte antfag febermera bemiljatö foc nämnba arbeteö bcf)ö riga fortfättanbe. ®cu m^a flufjbpggnaben t ©tocEholm famt bocfanläggningen på bolm. S5ecff)o(inen inmib hufvubjlaben, begge unberflöbba mcb btbrag af ali» ®toflaen°p<f manna mebel, hafva oafbrutet fortgått. DaEtabt be betpbliga fmårigheter, a5e<föolmen^voilfct i flera fjänfeenben, farbeleé i anfeenbe till bottnené bejEajfenhet, mött mtb jlujjbpggnabenö utföranbe, bär betta arbete liEmäl rebatt före ben beräEnabe arbetétibenö flut hunnit fullborbaö, famt mittnar om arbetö»cbefenö faUfpnta förmåga att åjlabEomma ett på en gång änbamålöenligt, maraEtigt och prpbligt arbete. Oafwarelb^
För öfrigt delar jag, med flere varda Ledamöter af detta Stånd, den öfvertygelse, att då Lagstiftarne uteslutande anförtrodt omsorgen af Rikets Försvarsverk åt Konungen, anser jag all discussion i detta ämne vara betänklig, det må sedan angå det materiella eller personella af våra försvarsanstalter. Men til! ämnet, och endast hvad organisation af Rikets Sjöförsvar i allmänhet beträffar, får jag med förbigående af allt, sorn blifvit mot eiier med motionen yttradt, ändock fästa Högh Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet Uppå beskaffenheten af de vidsträckta kuster Sverige iar att försvara, och hvilka omvexla af rala» Den 3 j Augusti f. m. genom hafvet hegränsäde ku.»tsträckblS och af Farliga ocfi med djupå . vatten genohiskurna skärgårdar, af hvilka flere, på föga afstånd stöta in till våra grannars områden. Övedersågdigen fordra så beskaffade kuster både en seglandeoch roddarflotta, hvilka; antingen livar för sig, eller förenade, skola vårja landet från fiendtliga anfall från sjösidan. Ilen förra af dessa flottor, elier den seglande, niåste bt*h skall på de öppna ktisterna hindra landstigflingan, tillvägabringa diversioner och för öfrigt Understödja efter; och i sammanhang med operationsplanen, alla ofisom defensiva företag; på större och djupare vatten, för fienden afskira all comriiunioatiön och förhindra dess transporter af manskap och munition; samt ändteligen att förenad med en alierad makts flotta, tvinga fienden till overksamhet; och hvarvid bör kumma i beräkning , att underlägsenhet i antal ötelbart ersåttea genom befälets skicklighet och öfverlägsenhet i maneuver, hvilka sanningar icke saknas uti Svenska ajö-histörien från de äldsta tider.
Bran vinsredskaps umbärlighet för allmänna hushållningen genom vittnesbörd och instämmande yttrande af en vördnadsvärd Ledamot, åt hvilken detta Utskott har förbindelsen af så redbara upplysningar, näiiiligen att äfven för behof vet af storrå Landtegendom!' pannor af mindre än 90 Besv och Ekon. Tjtsk. Betänkan den. £57 kanner kunna vara ganska tillräckliga, eler ej försäljningsoch vinnings-speculation ingår i beräkningen. Men, invänder man, större Bränvinspannor å 90 eller 70 kannor äro för tillverkningen förmönligare och nödvändiga i synnerhet i afseende på Potates-Brän.vinsbränningen. Jag lemnar åt andras afgörande, om vi ännu äro komne så långt, att endast bränning på potates i riket kan tillåtas och påbjudas, så vigtigt och önskeligt detta vore, samt huruvida sådant skulle kunna handhafvas och controlleras: i hvilket fall jag visserligen skulle hafva mindre emot den starkare afverkningeu. I närvarande tillstånd af mestadels bränning på säd, må erinras och medgifvas, att vissa enskilda förmögnares högre hushållsvinst icke får sättas i jemförelse med eller öfverväga hela Allmänheten? trångmål, och kanske en och annan tracts uthungrande. Det kan frågas, om icke bran vins tillverkningen är lönande, och dess idkare i vårt Spanmålsfattiga land nog uppmuntrade, då, enligt hvad jag af egen hushållserfarenhet känner, blott af en tunna potates med 4 kappar malt genom en 50 kannors panna, omkring 7 kannor Bränvin erhållas? Jag har jemväl härvid hört åberopas och befaras införskrifning af utländskt Bränvin genom smygvägar, i fall ej större Bran vinspannor och ansenliga BranVinstillverkare här och der i landet skulle finnas o::h tillåtas; och jag öfverlemnar detta skäl till alla opartiskas redliga och mogBihan£ till RiksSt. Vt sk. Betänkanåen* na granskning och bedömande. För min del vågar jag hoppas, att Nationens olyckligt ntbrec!da Bränvinsbagär och behof måtte ännu kunna tillfredsställas och fyllas genom ett allmänt och g månader af året fortfarande
Huru är det väl möjligt, att ärenderna kunna med skyndsamhet och ordning ‘ besörjas, då de äro så sammanblandade? Det är utan tvifvel blott genom en synnerlig fördragsamhet hos embetspersonalen, som målen kunnat afgöras utan stridigheter dem emellan; men då hvar och en måste finna olärnpligheten af dessa förhållandens fortfarande, tillstyrker jag, att man nu måtte uppgöra fördelningen så, att näringar, slöjder och handel må tillhöra ett departement, och drätselverket, vare sig grundskatter, bevillning, uppbörd deraf eller redovisning derför, må utgöra ett departement för sig. Jag tillstyrker derföre till antagande såsom Ståndets gemensamma tanka, att det ifrågavar. depaiN tcmentet må omfatta näringarna och den inre ordningen, samt det nästk. drätselverket allena. Vill man om det förra nyttja det gamla ordet: kameralverk, har jag väl icke något väsendtligt deremot; men det leder till obestämdhet och förblandning, hvadan jag tror oss böra säga: ”ett för näringarna och den inre ordningen,” Gr. Frölich: Det lärer hafva visat sig, att jag var sannspådd i afseende på följden deraf, att icke hela § fick uppläsas. Jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff deri, att drätseloch kameral verken icke böra höra till inre ordningens departement, utan hvar sitt särskildt. Jag skall förklara, huru jag önskade, att ärenderna måtte fördelas; men jag ber Hr v. Hartmansdorff erinra sig, att vi derom nu icke hunna besluta. Om man nemi. nu antager ett departement Den 6 October e. m. 137 ä för inre ordningen, kan man sedan bestämma ett för kameraloch drätselverken oell ett särskildt för handeln och näringarna. Dä torde man slippa att gå så långt i detaillerna, som till hvilket departement t. ex. grufbrytare, krogskyltar etc. skola höra. Vidare ville jag hafva ett departement för ecciesiastik-ärendcrna, ett för landtoch ett för sjöförsvaret, da antalet af departementerna inalles blefve utta.
Hufvudfelet ligger i dryckenskaps-begäret. Hade det icke funnits: så hade ej bränvins-lagstiftningen behöfts. Jag anser jemväl otillständigt för ett Utskott, alt om Svenska folket och dess förmåga att draga sig ur svåra omständigheter, använda förringande, eller misströstande, uttryck, enär det är denna förmåga och viljans kraft att henne begagna, som räddat oss både 1719 och 1809. På denna vår sjelf-tillit är det ock, som vårt bestånd nu och för framliden hvilar, ej mindre i våra egna, än ut ländtvingars ögon. Bland uttryck, som jag i förenämnde hänseenden ogillar, må exempelvis nämnas följande: »Man kunde säga, att ett ångestrop gått ur folkets hjertan, ett vädjande till alla, som hafva något inflytande på landets öden, en bön om förskoning från ett plågoris, som föregående lagstiftningar planterat och vårdat» —• »Den trängande nödvändigheten af ovanliga ansträngningar för nationens räddning undan en större fara, än hvaraf hon kanske någonsin varit hotad.» — »Man bör våga fatta, att hvarje liten betänklighet måste vika för den härda nödvändigheten, att hvarje obetydlig vinstberäkning, eller inbillad rättighet, måste förbises, då fråga är om afböjande af en så stor fara» —* Bil. M 2 till Särsk. Utsk. Bet. M 8. 19 — .— »Hvad Svenska folket tänker och önskar i afseende på denna sin lifsfrågan »Om grunden för beskattningen, liksom för sjelfva handteringen, råder en tvist, som icke synes kunna jemkas, eller biläggas, utan måste slitas med stark hand» »Då ändteligen en gång nationen vaknat till känsla af förderfvet och bönfaller, besvärjer sina ombud» »Så vidt det onda kan botas med iagstiftnings-åtgärder, åligger det folkets ombud att icke bäfva för botemedels sökande, ehuru bittra de än må vara» m. rn.
Att i sista morn: af § :n orden Borgare i Staden ändras till: Borgare i någon Stad. 2:o Herr Friherre Cederströms, Jacob.2 motion angående ändring i 38. §. R: 0: till införande af voterings-sättet per Capita. Beredningen tillstyrkte, med afseende å fördelarne af ett sådant voterings sätt, att följande af Constitutions Utskottet vid 1809 och 1810 års Riksdag föreslagne nya Redaetion af 38. §. R: O: måtte Riksens Ständer föreläggas: 1 Med denna anteckning angives handlingen såsom bilaga N:o 1 Va till pleniprot. av den 6 juli; jfr ovan sid. 692. Detta beredningsprotokoll har på ett vilseledande sätt blifvit inhäftat i protokollsbandet: de fyra första bladen (fol. 368—371 i bandet) ha inbundits omedelbart efter bilaga n:o 1 till pleniprotokollet för den 3 juli, medan de två sista bladen (protokollsbandets fol. 412 och 413) placerats omedelbart efter pleniprotokollet för den 8 juli. Beredningsprotokollets innehåll och signering visa emeller tid, att det hör samman med pleniprot. för den 6 juli. 2 Stycket fr. o. m. orden Herr Friherre Cederströms, Jacob t. o. m. orden Falck sig reserverade återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 899. Bilagor till protokollet den 6 Juli 1815 697 Alla omröstningar i Utskotten skola ske per Capita emellan Utskottets samtlige Ledamöter, utan afseende på Stånd. Då votering med slutna sedlar anställes, må altid en Sedel uttagas och förseglas, hvilken öppnes endast i det fall att rösterna vid upsummerandet skulle befinnas lika delade. Är Plurcditeten redan vunnen bör den aflagde sedeln genast förstöras. Innom Banco Utskottet böra i de mål, der Utskottet med Riksens Ständers rätt beslutar, Två tredjedelar af Stånde[ts] Ledamöter vara närvarande. Från hvilket beslut Herr Doctor Falck sig reserverade. 3:0 Herr Rådmannen G:
I afseende på hufvudfrågan och Herr Rothliebs nu uppläste Anförande, skulle jag tro mig fela alltför mycket, om jag upptog Ridderskapets och Adelns tid för att besvara detsamma, och ånyo inleda en discussion om bränvinsförbudet. Jag öfverlemnar derföre äfven å min sida till allmänheten att dömma emellan Herr Rothlieb och mig; men får tillika förklara, att min mening icke varit att förolämpa Herr Rothlieb, och att jag icke tror det någon sådan slutsats kan dragas af mitt anförande. Frågan om Remissen får jag slutligen ånyo förklara, att jag hemställer till Herr Grefvens och LandtMarskalkens afgörande. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, det Friherre Anckarswärds omförmälte Memorial väl vore, jemlikt 56 §. Riksdagsordningen, af inträffade omständigheter lagligen föranledt; men då 5i §. Riksdagsordningen stadgade, att uti en skrift flera mål af olika beskaffenhet ej lingö sammandragas, samt Friherre Anckarswärds nyssnämnde Memorial innefattade Den 3 J u I i i. 17 icke allenast en Motion, angående bränvinsbränning, utan ock 'en serskild om tull å spannemål, hvilka sinsemellan ej ägde egentligt sammanhang, anhöll Hans Excellence, att Friherre Anckarswärd täcktes ur Memorialet borttaga den sist omförmälte Motionen, samt uti en annan skrift sedermera inlemna den. Friherre Anckarswärd: Som jag beklagligen ej finner mig kunna dela Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt om nödvändigheten att skilja min Motion i flere, så lärer Motionen, sådan jag aflemnat den till Protocollet, komma att qvarstå der för min räkning. Jag får för öfrigt blott tillägga, att det är mig fullkomligt likgilltigt, om Remiss beviljas eller icke. Friherre
Som de ej kunna hänföras under de specificerade sorterne, så skulle de komma under alla andra flög, och således förtullas med 25 procent. Dä dessa hämtas långt ia i Baijern, och transportkostnaden är ganska dryg, så blifver anskaffandet af dessa stenar förenadt med allt för dryga afgifter för Lithografisterne. Derföre hemställer jag, att en ny rubrik måtte införas, nemligen Lithografifiia fimar och tullen derå bestämmas till någon låg procent, i stället för 25 procent. 828 Dm 2o Augusti J. m, Friherre Cederström: I anledning af hvad Herr Mannerhjerta yttrat, får jag upplysa, att det finnes öfverflödig tillgång af mergelskiffer på Gottland, till hvad dimensioner som man önskar, och jag är öfvertygad att om brotten bearbetas, kan behofvet fyllas för Sverige och tilläfventyrs tillfälle blifva till export. Således tror jag ej, att någon nedsättning af tullen är af nöden. Herr Mannerhjerta'. Det är mig ej obekant hvad jag hört af Friherre Cederström, men jag får äran upplysa, att de stenar som fås på Gottland, ej kunna jemnföras med dem , som hämtas från Baijern, Jag har sjelf gjort försök med de förra, och derpå användt icke så ringa kostnader; men funnit att de ej svara emot ändamålet. Det är en känd sak att blott i det stora Stenbrottet vid Sollenhofven i Grefskapet Pappenheim och Bayerska landet, samt vid Mont-martre nära Paris, finnes den stenart som är tjenlig för Lithografien. Herr Hjerta: Äfven om det vore möjligt att sådane stenar finnas på Gottland, hafva de ju en så gifven förmån, i afseende på transporten att ej någon fara kan vara att sätta en lägre tull. När man nu finner att tullen är så hög för de omnämnde stenarne, så anhåller jag med Herr Mannerhjerta om proposition till nedsättning af tullen på stenar till stentryck, och att den måtte bestämmas till 10 eller 5 procent. Den s© Augusti f, m, Friherre Cederström:
Om nu en sådan propos. skulle afgifvas, så skulle i ena fallet, derest Const.Ulsk. haft rätt derutinnan att R. o. Ad. ogillat Utsk:s förslag, uppkomma den oformlighet, att jaoch nejproposme borde innehålla samma sak, samt i andra fallet, eller om R. o. Ad:s anmärkn. hlefve upptagen i den ena proposm, den oformlighet uppstå, att till RiksStms pröfning öfverlemnades ett nytt förslag, som aldrig varit af Const.Utsk. förordadt och möjligen redan inom detsamma varit ifrågasläldt men dervid ansetts böra förfalla. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke synes hafva den lyckan att icke höra hvad som yttras emot hans åsigter, och derigenom har han äfven den förmånen att tro sig hafva rätt. Grin har alldeles oriktigt uppfattat mina ord. Jag har, såsom jag förmodar protokollsföranden hafva hört, endast yttrat, att, i händelse Stånden stannade i olika beslut, förstärkt Const.Utsk. skulle afgöra huruvida en fråga bör förfalla eller icke. Gr:n har äfven den fördelen, att höra annat än hvad motståndarne säga. Gr:n har nemi. yttrat, mig hafva yrkat men afståit från återremiss. Det har jag icke gjort, utan blott yrkat att förslaget skulle läg gas till handlingarne, med ogillande af detsamma. Endast från delta yrkande har jag afstått. Nu hafva tre Stånd ansett förslaget icke nyttigt eller nödvändigt, men R. o. Ad. har framställt en gemensam tanke, innefattande förslag till det stadgande i ämnet, som R. o. Ad. ansett böra meddelas; och denna skiljaktighet måste, enligt min lanke och såsom jag förstår 56 § Reg.F., afgöras genom förstärkt Const.Utsk., när man icke kunnat annorledes komma öfverens. Jag förnyar derföre min anhållan att R. o. Ad. måtte, icke med afseende på utgången, ty den kan man förutse, men för iakttagande af grundlagen, vidblifva sitt redan fattade beslut, och yrka all Const.Utsk. måtte uppgöra voterispropos.
De uplästa ordalagen antyda hvad Gr. Lagerbjelke upgifvit, men, enl. desamma, behöfves endast en anmälan af vederbör:de, utan några sädane formaliteter, som skola iakttagas med infödingar. Jag lemnar detta derhän och tror, att Utsk:s förslag i denna § är en förbättring af den gamla, ehuru språket synes mig temligen skralt. Såsom bevis härpå vill jag anmärka, att ordet och förekommer 2 gånger på samma rad: såsom ock till lärare och. Vidare förekommer: äfvensom till läkare-befattningar äfven etc. Men icke nog härmed, Utsk. har slutligen begagnat följande alliteration: de der dem, hvilket påminner om Tegnérs ord: gångaren gode gnäggar etc. Man bade lätlligen kunnat undvika sammanhopandet af dessa 3 enstafviga ord efter hvarandra, om man velat sälta hvilka i st. f. de der. Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavande förslag af R. o. Ad. antaget. 2:dra punkten innehållande förslag till tillägg vid 28 § Reg.F:n, ang:d naturalisation af utländske män. Hr von Hartmansdorff: Det är visserligen en brist i våra grundlagar, att deri icke stadgas något ang:de infödingsrätts meddelande. I Norrige är Stor-Thinget enväldigt till sådan rätts förunnande, i Sverige är Konungen det. Utsk. har velat afhjelpa det sednare missförhållandet och sådant visserligen med skäl. Men jag tror icke, att Utsk. varit lyckligt i sitt förslag, ty f. n. är händelsen såsom J alla veten, Mine Hrr, att om än Konungen kan egenmäktigt meddela infödingsrätt åt fremlingar, kan Han likväl icke befordra dem lill civila embeten, såsom Domareeller Stats-Råds-befallningar. Antager man denna §, hvilken slutar på följande sätt: ”sålunda naturaliserad utländning njute samma Den 8 Mars f. m. 103 rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”, så kan Konungen den ena dagen meddela en utländning infödingsrätt och den andra göra honom till civil embetsman, till och med StatsRåd.
Della är för mig ett godt skäl, att yrka återremiss; ty jag gör mig häraf den föreställning, att då denne upplyste ledamot af Utsk. kunnat komma pä andra tankar, så kunna äfven flere dess utmärkte ledamöter vid närmare eftersåning möjligen komma till något, som i min tanka vore en förbättring i deras åsigter. Jag vidhåller min begäran om återremiss. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot förevarande punkt gjorde anmärkn:r föranleda lill densammas återremitterande. Ropades ja. 2:dra punkten, ang:de en af Hr Sundler vackt motion om förklaring af 6 § i concurslagens 1 cap. Frih. Raab: Hvad denna punkt yiskildt beträffar, erkänner 422 D cn 17 Mars f, ro.. jag, att jag icke kan bedömma, huruvida densamma hör bifallas: eller icke; men da alla dessa punkter i betänk, stå i ett sammanhang, och då besväret för Ulsk. i allt fall blifver enahanda, skulle jag föreställa mig att häst vore om R. o. Ad. behagade återremittera hela betänk., hvarom jag ock vördsamt anhåller. Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., blef ifråga var. 2 punkt af Utsk:s betänk, återremitterad. De öfriga punkterne af Utsk:s betänk, blefvo nu i ett sammanhang föredragne, efter derom, med föranledande af Frih. Raabs sednaste framställning, af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord hemställan. Frih. Raab: Jag får för min del endast anhålla derom, att till protocollet mätte upptagas min tillstyrkan, att LagUtsk. måtte taga i betraktande hvad Hr Lagergren i sin, betänk, åtföljande reservation vid 2 och 3 punkterne anfört, och hvilket jag får åberopa såsom skäl för mitt yrkande på återremiss. Hr von Troil:
Det var ej nog med att alla människor talade och skrattade. Där funnos också positivspelare, som stodo och vefvade på positiv så stora som orglar. Där voro gatsångare, och där voro män och kvinnor, som deklamerade Tasso med skrällande, utskrikna röster. Där funnos alla slags utropare, där strömmade orgelbrus ur alla kyrkor, och på torget på bergskrönet spelade stadsmusikanterna så, att det hördes öfver hela Diamante. Detta glada larm och denna blomsterdoft och detta flaggsvaj i luften utanför donna Micaelas fönster hade makt att väcka henne ur hennes bedöfning. Hon reste sig upp, som om lifvet hade sändt bud efter henne. »Jag vill ej dö,» sade hon till sig själf. »Jag vill försöka att lefva.» Hon tog sin fars arm och gick ut på gatan. Hon hoppades, att lifvet därute skulle berusa henne, så att hon skulle kunna glömma sin sorg. »Lyckas ej detta för mig,» tänkte hon, »kan jag ej finna förströelse, så måste jag dö.» Men nu fanns i Diamante en gammal, fattig stenarbetare, som hade tänkt att kunna förtjäna ett par soldi under festen. För den skull hade han i lava format ett par små byster af San Sebastiano och af påfven Leo XIII. Och som han visste, att många i Diamante älskade Gaetano och sörjde öfver hans öde, så gjorde han också ett par afbildningar af honom. Så snart donna Micaela kom ut på gatan, råkade hon möta just denne man, och han bjöd ut till henne sina små eländiga bilder. »Köp don Gaetano Alagona, donna Micaela,» sade mannen, »köp don Gaetano, som regeringen har satt i fängelse, därför att han ville bistå Sicilien.» Donna Micaela tryckte hårdt sin fars arm och gick hastigt vidare. Men inne på Café Europa stod värdens son och sjöng canzoner. Han hade diktat några nya för festens skull och bland andra också ett par om Gaetano. Ty han kunde ju ej veta om inte människor just skulle vilja höra om honom. Då donna Micaela gick förbi caféet och hörde, att där var sång, stannade hon och lyssnade. »Ack, Gaetano Alagona!» sjöng den unge mannen. »Sånger äro mäktiga.