Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det sednare eller det moraliska inflytande, deras ställning i samhället och deras egenskaper kunna gifva, förekommes af ingen lag. Tvärt* om, liksom hvarje kraft, man förgäfves söker hämma , blifva dess verkningar så mycket starkare, ju mera de mäste bryta sig Igenom X2 Den 2^ Januarii% hinderMen vi äga, mine Herrar, ett säkrare stöd mot det vådliga af ett ministerielt inflytande, i den känsla lör Fädernesland, för sanning och för egen öfvertygelse, sorn alltid ledt Sveriges Ridderskap och Adel, och som, så ofta det påfordrats, gjort detta Stånd till ett skyddsvärn, än för Konungamagten mot sjelfsvåldet, än för Folkets sanna frihet mot despotismens ingrepp, Då vår nu gällande Riksdagsordning stadgades, beslöto Riksens Ständer visligen, att ej förneka ett rum ibland sig åt de män, Konungen uppdragit de vigtiga förtroenden att gifva råd i Regeringsärenden, eller att utöfva dess högsta domsrätt. De hade kanhända bordt gå ett steg längre, äfven lemna dem rättighet om medbröders förtroende gålvo dem detta uppdrag, att vara Ledamöter i Utskotien, med undantag naturligtvis af det, der deras egna handlingar undergå granskning. Ut kottens ändamål är att öfverlemna till Standtn de till dem hänskjutne mål så fullständigt be;edde att Stånden sjelfve kunna stadga små individuella åsigter och derefter fatta sina beslut. Och hvdka män, mine Herrar, kunna hattie lemna upplysningar vid offentliga ärendens beredning än de, som sjelfve laega hand vid Styrelsen? Och hvilken tara för inflytande på Ståndens be lut, kan uppkomma af Ledamöters medverkan i målens beredning, som i aila fall Sga rättighet i sjelfva besluten deltaga. Den a4 Januarii, i5 England, detta land, till hvilket man alltid åter konim r, då det är fråga Om den sanna eller Monarkiskt constituuonella Irihetens institu ioner, England känner ej något hmder för Lagstiftningens begagnande af Ministrarne* insigter, vid allmänna frågors beredning.
Riksens Ständers Justitie - Ombudsmans Embets-Berättelse Constitutions - Utskottet. Den punkten af Riksens Ständers Justitie - Ombudsmans Embets-Berättelse som angar frägan om Konungens ratt att eftergifwa böter. Ut luprs. Lx ^rotocollo ^ b. Lilverltol^r. Ut - -4» Den 25 April. Utdrag af protokollet, hältet r 6ögwprest, Ståndet, wid Urtima Riksdagen i (örebro den 2s April i8>2. S. D. förnyad föredragning af Wallof!. Borgare-Ståndets den 2? dennes pa bordet lagde Protoeolls-Utdrag, innehallande det beslut, att i anseende till åtskilligt Fullmäktiges i Banqven och Riksgälds-Contoiret wistande wid Riksdagen, nämnde werk under innewarande Riksdag ma förwaltas genom den af Fullmäktige widtagne anstalt, att Föredragningslistor pa inkommande Mål uppfattas och h«t öfwersändas, till inhämtande af de härstädes wistande Fullmäktiges yttranden; fann Prest-Ståndet stäligt, att uti detta besiut med Wällost. BorgareStandet instämma. Hwarom ej mindre de Resp. Med-Standen än Statsoch Banco-Utskotten igenom Protocolls, Utdrag skulle wördsamt och wanKgen underrättas, supra. Tx krotocollo kU. Äkm^uist. Utdrag of Borgare-Ståndets protocoll, hållet wid Urtima Riksdagen i (örebro den 25 April 1312. S. D. westör Borgare-Ståndet, att antaga, det af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högwördige Preste-Ståndet förut godkände förslag til! underdånigt tacksägelse-adresser till Kongl. Mast och Hars Kongl. Höghet Kron-Prinsen i afseende pa Rikcrs styrelse under Kongl. Majus siuklighet; hwarom Respective Med-Standen genom detta Protocolls Utdrag stuffe underrättas, ue supra.
Gossens utrop om de ljusröda strumporna skulle blifva den andra anekdoten, som knöts till den genialiske diktarens namn. Teaterdirektören » skänkte » i ett anfall af ädelmod författaren femtio kronor, så snart ridån fallit emellan denne och publiken. Ernst visste, att det var oförsynt litet; men hade dock ej en smula begrepp om, hvad anständigheten der vid lag fordrade af direktören, ty Ernst räknade i sina storhetsdrömmar tusentals francs, så som han lärt af franska teaterskildringar. Skrattande stoppade han sedlarne lösa i fickan och bjöd direktören samt de fem medspelande på » sexa » samma afton, då det gick så pass högt till på stadshotellet, att Ernst följande morgon fann för godt denna dag lefva på sin matsäck. Pjesen spelades äfven nästa afton, och derefter följde en kollation till ära för Ernst, föranstaltad af stadens konstälskande herrar. Festen egde rum å ett utvärdshus med tillhörande parkanläggning, hvilken var omgärdad med ett högt plank. En konsert samt ett fyrverkeri hade denna afton i parken församlat en massa folk, som roade sig utan att hafva en aning om, att der fans en sådan stjerna som Ernst i dess omedelbara närhet. Men de skulle få veta det. Kort före stängningstiden uppstod buller och oväsen i parken; polisen hade gripit en person, som sökt klättra öfver planket för att komma ut. Han lät föra sig igenom den packade folkmassan; festgifvarne sprungo ut och kände igen föremålet för deras hyllning. — Tablå! Den fjerde anekdoten om en stor man var färdig. Jag tror ej, att någon författares fantasi kunnat dikta sådana scener; men hvad allt en person, som svänger rundt omkring sig sjelf, kan hitta på för att blifva bemärkt, det skall man ha sett för att ej förvånas ens öfver de största vanvettigheter. Vid hemkomsten från detta triumftåg fick Ernst förebråelser af fadern, för det han gifvit ut » så oskäligt många pengar på en enda måltid »; men modern fann det helt naturligt, att Ernst skulle uppföra sig som — ett snille. Nu måste han naturligtvis resa, antingen till Paris eller Stockholm.
Soldaten nu ålades att hädanefter sjelf besörja sitt underhåll vid mötena, skulle sådant säkerligen ändå medföra mycken tunga för Rustoch Rotehållare, derigenom att karlens fordringar i afseende å lega, lön, hemkall, m. m., ökades, oberäknadt att betydligt större svårigheter skulle uppstå vid Recruters anskaffande; och utgifterne för alltsådant skulle öfverstiga de nuvarande i och för Passevolancen, hvilken man visserligen snart skulle önska se åter införd. Man har äfven bär j^ttrat den tanka, att underhålls-sättet skulle kunna återgå, till hvad det var före 1812. Det torde vara öfverflödigt att i Ridderskapets och Adelns minne återföra alla de olägenheter, som åtföljde Soldatens underhåll intill den tid, då Rikets Ständer, uppå Konungens derom gjorda Nådiga framställning, beslöto, Den i3 Mars f. m. att de nu tilländalupne Contracten om Passévolance-afgiftens erläggande skulle uppgöras. Erfarenheten har tillräckligen besannat nyttan af detta sistnämnde beslut, och den säkraste öfvertygelse i detta fall hämtas från den ringa sjuknummer, som vid möten eller större läger de sednare femton åren mot fordom förefunnits; ty genom det att karlen dagligen erhåller varm och sund mat, som ej undergått förskämning (hvilket annars ofta nog under den varma årstiden inträffar med matsäcks-ftidan), har hälsotillståndet allmänligen kunnat bibehållas godt. Huru förmånligt dessutom för både Befäl och manskap, att under fredlig tid vänjas vid ett lefnadssätt, sorn krigaren under fälttåg åligger. Om under de år landtmanna-producterna äro i vanvärde, det föll sig mindre kostsamt, att förse karlen med matsäck, än att betala Passevolance-afgift, så lärer väl ej heller kunna nekas, att sistnämnde underhållssätt andra år medför besparing, då man tager i beräkning ej allenast födan, utan äfven alla extra utgifter och kostnader, såsom drickespenningar, transporter m. m.; hvarförutan, som jag redan haft äran säga, många anledningar till stegrade pretentioner och missnöje Roten och Soldaten emellan förekommas.
och Riket Ständers beslut, genom Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, Direktionen för Norbergs Jernvägsbolag till efterrättelse meddeladt, 81:0 af den 18 Februari 1863, angående utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet. (37.) Vid föredragning af denna Rikets Ständers skrifvelse den 13 Mars 1863, beslöt Kongl. Majit, med upphäfvande af Kongl. Kungörelserna den 5 Mars 1831 och den 22 September 1848, utfärdande af nådig Kungörelse derom att auktioner å landet dädanefter må under alla tider af året fortgå till kl. nio på aftonen. 82:o af den 28 Februari 1863, i fråga om ytterligare undersökningar för bedömande af lämpligaste sträckningen af Norra Stambanan. (42.) 1863 den 3 Mars i underdånig anmäld, då Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader anbeBil. till R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse år 1865. m — 18 — faldes att skyndsamt föranstalta om undersökningens företagande och förslags upprättande, och att samma förslag derefter till Stats-ötskottet öfverlemna. 83:o af den 28 Februari 1863, angående åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom en del provinser i Norrland. (43) Vid underdånig anmälan häraf den 13 Mars 1863, meddelades Styrelsen för Allmänna Väg och Vattenbyggnader nådig befallning, att låta anställa undersökningar och upprätta kostnadsförslag för omläggning af allmänna landsvägen emellan Enångers kyrka i Helsingland och gränsen mot Westerbottens län, der sådan omläggning kunde vara af behofvet påkallad, samt att, sedan vederbörande menigheter fått tillfälle alt sig yttra i hvad mån de voro villiga att i arbetet och kostnaden derför deltaga, tidigt före nästa Riksdag till Kongl. Maj:t inkomma med det underdåniga yttrande och förslag i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda.
I afseende slutligen’ pä det begärda understödet af Statsmedlen till fullbordande af en vid Trelleborg påbegynd hamnanläggning, får StatsUtskottet till hvars pröfning cenna del af ämnet lärer höra, vördsamt yttra, att utom det denna hamnbyggnads möjliga utförande och gagnbarhet icke blifvit undersökt ock ådagalagd, Utskottet i allt fall ej anser densamma vara ett företag af den större omfattning och allmännare nytta att något bidrag dertill af Statsverkets redan förut medtagnä tillgångar kan eller bör i fråga komma. Trenne Ledamöters särskilda Utlåtande medfölja. I Stockholm den 19 Aug. 1823. -gjjs Stats -Uts(ko t tets Betänkandet!/ Z/tchag af Protocollet hållit uti Rikets Högloflige Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott den 30 Julii 1823. S. O. Säskildt Utlåtande inlemmades af Herr [Lenning, så lydande: Då af förevarande beslut inhermas, att ansökning om Stadsmanna privilegiers meddelande för Trelleborgs by sednast den 12 October 1822 till Kongl. Maj:t inkommit, likvid att derå ännu ej följt Nådig Resolutiotf, förmodligen emedan alla vedcrbörandes hörande och förklaringars afgifvande ännu ej medhunnits» anser jag att Högloft Utskottet deruti haft fullt skäl ej upptaga denna del af [Riksdagsmannen Anders Nilssons motion heldst ^detta ärende lika med alla andra, dragne under Kongl. Maj:ts Nå* diga pröfning, säkert vinner det afseende, sora med sakens beskaffenhet och det allmänna bästa öfverensstämmer, denne instruction förutan. 1 beslutet förekommer vidare den vördsam, ma hemställan till Riksens Höglofl. Ständer, att till Kongl.
Att de som behöfva spanmål, få den för bättre köp, tvillar jag på, men säkert är också, alt vissa köpmän icke eller fä en större vinst, och således fruktar jag, att den vackra afsigten, att låta landet tillgodonjuta lindrigare priser, på råg t. ex., skall förfelas genom ett sådant reactionärt oefterrättlighets-system från de grundsatser, som gjorde sig gällande vid sistl. riksdag och som utgör ett af de få glada minnen jag har af resultaterna från nämnde riksdag, att Konungen med sin grundlagsenliga rätt att höja och sänka tullen på spanmål, likväl tog ett sådant steg att förklara, det han ej ville bruka denna rätt. Att den nuvarande Konungen i sin propos. icke vidare yttrat sig, än att denna grundsats skulle fortfara lill nästa riksdag, och all han dervid utsatt årtalet 1847, det 246 Den 14 Januari f. m. V åter anser jag vara påkalladt af den omständigheten, att det finnes vissa intressen och vissa opinioner, med hvilka man får lof att transigera och ej genast stöta för hufvudet. Då det nu visar sig, att hos en så upplyst man, som Frih. Palmstjerna, ännu finnes en opinion qvar, alt det kan vara nyttigt att få en vacklande tull, sä bevisade det nog alt det icke gått an, det Konungen gifvit rasibus bort sin rättighet att kunna höja och sänka tullen på spanmål, på det sätt som är en fullkomlig o formlighet, att inkomsten för denna tull skulle användas till ett visst ändamål. Man kan icke gerna tänka sig en större oformlighet, än att, i fråga om användande af medel i bevillningsväg, säga, att den tull, som blir på en vara, skall användas till det eller det; men det är någonting som varit nödvändigt alt besluta, för att få de der philantropiska åsigterna sådana de ära. Jag skulle således, om ingen annan anmärkn. varit gjord mot Utsk:s förslag, inskränkt mig endast till en reservation emot den der satsen som princip, ehuru jag icke vill försöka att ändra den, just derföre att jag ser att det är vigtigt att transigera med opinionen; men att deremot gå så långt sorn Frih. Palmstjerna, deremot måste jag helt och hållet protestera.
Då nu Erlanger på sådant vis försålt sina obligationer till ett belopp af 21 millioner, finnas sådana för 14 mill. qvar bär i Sverige, och dessa har man i kontraktet förbundit sig att icke sälja förr än efter 3 år, och det är en tillräckligt lång tid, för att bankiren ej skall behöfva frukta någon konkurrens. Detta är gången af operationen, sådan jag tänkt mig densamma. Den förnämsta fördelen af att uptaga ett större lån på en gång i stället för successiva, ligger i det bättre pris, hvarför det större lånet säkerligen skulle erhållas, ty det är gifvet, att det skall vara lättare att försälja obligationer, som redan äro kända på penningemarkuaden och på hvilka redan ett bestämdt pris är satt, än alldeles nya, isynnerhet om penninge-konjunkturerna vid den tidpunkten råka att vara mindre gynnsamma. Det är visserligen sanut, att vi, förra gången ett sådant statslån skulle uptagas, sett svårighetetema besegras genom våra ombuds skicklighet och lycka, men man har icke rätt att alltid räkna på en sådan framgång. Denna fördel att uptaga lånet på en gång kan visserligen ej med absolut säkerhet beräknas i siffror, men jag skall dock söka antyda densamma. De Svenska obligationerna stå nu, enligt en notis från Frankfurt arn Main, till 98 proc. Om vi i detta ögonblick skulle uptaga ett nytt lån, så må vi skatta oss lyckliga, om vi kunna Den 15 Februari f. m. 475 få det till 94, eller, som Hr Schwan uplyst, att Belgien fick sitt till 93'/2 proc. Under antagande af lika förhållanden, skulle således på det sednare lånet upstå en förlust af omkring 4 procent, hvilket icke är någon småsak. Det enda argument af vigt, som blifvit framstäldt mot uptagande af ett större belopp, ar det som Prof. Carlsson yttrade vid den gemensamma öfverläggningen, nemi. att det kunde hända, att R. St. icke beviljade 25 mill. vid denna Riksdag för jernvägarne.
Han lemnar en vittnesattest med sin namnteckning och sitt sigill åt Hammar, som härigenom får en tydlig vink om i hvilken riktning han bör gå för att söka lösningen på gåtan i brefvet. Detektiven kunde således redan nu anteckna följande: Visshet: Brefskrifverskan använde konsul Brauners postpapper, kuvert och sigill. Brefvet var skrifvet på hans kontor. Antaganden: Brefskrifverskan var Brauners älskarinna eller hade varit det. Hon var svartsjuk och ville hämnas, hon behöfde dervid hjelp, men, antingen vore hon rädd för några plötsliga oförberedda följder af en direkt angifvelse eller också trodde hon på en försoning och ansåg sig då kunna återtaga brefvet, hvilket hon troligen förmodade ej kunna förorsaka några allvarsamma obehag för Brauner. Brauner åsyftades i brefvet. Han hade begått brott och stod i begrepp att begå nya. Frågor: Hvilka vigtiga skäl hade Brauner för sin E–tunaresa? Hvarför ljög han? Hvilka voro brotten? Fredagen den 5 hade Hammar i E–tuna öfvervara polisförhöret i dervarande poliskammare. Han hade gjort detta hufvudsakligast i nyfikenhetens intresse; men likväl funnit mera än han vågat hoppas. Han hade förvärfvat sig en ung vän, Ivar Granberg, som genom att tillfälligt föra böcker åt handelsmännen möjligen kunde utröna, om Brauner på något sätt stode i förbindelse med någon köpman der på platsen. Brauner dref ju mycket omfattande affärer. Vittnesmålen vid polisundersökningen hade gifvit honom åtskilligt att fundera på. Nattväktaren hade iakttagit konsul Brauner, men fabrikör Eliasson, som bort se honom, förteg hans närvaro vid eldens utbrott. Rörande sjelfva eldsvådan, med hvilken Hammar ej trodde sig få något att skaffa, funnos många besynnerligheter. Skottet och blixten hade ej fått någon tillfredsställande förklaring; historien om det glödgade lädret lät diktad; att en driftig och ordentlig industriidkare gifver en notorisk drinkare uppdraget att stänga fabriken om qvällarne föreföll märkvärdigt liksom äfven drinkarens vittnesmål; slutligen voro uppgifterna om Danielssons affärsställning sväfvande.
Med anledning af det förhållande, sorn härmed sålunda inträffat, hafva Stats-, Lag* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie* Utskotten ansett sig tillhöra att företaga denna fråga till gemensam pröfningDer* vid hafva Utskotten trott sig finna, att, enär det sätt, som, i afseende på utfärdandet af partiela ändringar i gällande Författningar, nu eger rum, att nemligen endast ilen eller de delar af Författningen, hvaruti ändringen meddelas, varda genom allmän Kungörelse utfärdade samt hänvisning för öfrigt lernnad till sjelfva Författningen, synes vara sådant, att det, efter Utskottens tanka, forén hvar i allmänhet, som ej gjort ett alfvarligare Studium af Författningar till hufvud» yrke, och således för Allmogen, och den mindre kunnige i synnerhet, skall blifva ganska svårt, örn ej omöjligt, att, utan främmande biträde, få, då behofvet så påkallar, bestämd kännedom i hvilka delar en Författning är gällande eller icke; så torde det Stats-, Lags. Allm. Bt.sv.o.Oec.-Utsk.Utl.R.055. 5 ej böra betviflas, att den af Motionairen härutinnan påyrkade förändrade ordning, att hvarje Författning, som till större eller mindre del undergår ändring, må efter dess nya innehåll fullständigt omtryckas och utgifvas, synes vara af behofvet påkallad. En väsendtlig nytta skulle härigenom beredas ej mindre Embetsman och Domare samt parter och rättsökande, än hvar och en medborgare, som är angelägen att fullgöra sina åligganden; ty på detta 'sätt skall man säkert och med lätthet erhålla nödig kännedom och upplys' ning om de Stadganden och Författningar, man vid hvarje förekommande fall har behof att rådfråga; och det synes dessutom billigt, att, då första vilkoret att rätt kunna efterlefva en Lag, är att känna den, så böra väl de hinder, som för de lydande ligga i vägen att fullgöra detta vilkor, i möjligaste måtto undanrödjas. Och ehuruväl det icke undgått Utskottens uppmärksamhet, att kostnaden för ändrade Författningars promulgerande på nu föreslagna mera fullständiga sätt kommer att ökas, anse
Sedan öfverenskommelse mellan länets innevånare blifvit träffad och af Kongl. Maj:t under den Tabb. N.-is 5 21 November 1856 i Nåder fastställd, att i skottpenningar skall betalas för björn eller varg 18 Rdr, för lo 12 R:dr, för räf 3 R:dr, för örn eller uf 1 R:dr och för andra mindre rofdjur eller roffoglar 50 öre stycket, lika för gammalt djur eller unge, för skjutet eller fångadt djur, vid eller utom skallgång, de skallgångar dock undantagna, som af länsstyrelsen vid särskilda tillfällen anordnas under Jägmästarens ledning, hvilken öfverenskommelse skulle tillämpas från och med år 1857; så hafva, på sätt den bifogade tabellen N:o 5 upplyser, under åren 1857 till och med 1860 skottpenningar för deri omförmäldte antal skjutne eller fångade djur blifvit utbetalda till ett sammanräknadt belopp af 12,324 R:dr 50 öre, dertill användts dels räntan af en redan förut samlad fond och dels, jemte de i författningarne särskildt bestämda inkomster, medel, som årligen i mån af behof utdebiteras å de hemman, hvilka äro pligtige att till jagtkassan bidraga. Denna kassas behållning vid 1860 års slut utgjorde 9,403 R:dr 59 öre, deraf mot ränta utlånte 8,400 R:dr. Inom ödestugu socken i Westra härad utdelas en särskild belöning för hvarje funnet och tillintetgjordt rofdjurs-ide, och så Landsh. -Emb. uli Jönköpings län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Jönköpings län. Bergsoch bruksrörelse, fabriker, husslöjd. Bran vinstill verkning. dana undersökningar hållas mer eller mindre noggrannt under derför tjenlig årstid af hvarje hemmansinnehafvare å dess ägor. Tab. N:o 7.
Stora Kopparbergs bergslags skuld till Banken vid 1857 års Kretlit!vet tiU slut, på grund af den bergslaget dittills medgifna kreditiveller lånrätlå^oohTpaftighet å såkallade kopparsedlar, är under nästlidne år till fullo liqvifonkerne. derad med 188,519 R:dr. Likaledes hafva de, jemlikt § 58 i sednaste Revisions-berättelse:, äf Sparbankerna i Christianstad och Malmö, på grund af 1854 04 Diskont-rÖrel sen. års Banko-reglementet, upptagna oell vid 1857 års slut utestående kreditiv å 15,000 R:dr för hvardera blifvit under år 1858 inbetalta. I följd häraf är den summa af 300,000 R:dr, som tillförene varit afsatt till kreditiv åt Fahlu bergslag och Sparbankerne i riket, öfverförd till Banhem reserv-fond. § 56. Nedanstående, med ledning af Diskont-verkens Revisions-berättelser, upprättade sammandrag öfver lånerörelsen för år 1858, få Revisorerne meddela: A. Handelsoch Närings-Dishont-fonden. Inkomster: Af Vexel-diskonteringen: Förskotts-ränta Öfver-ränta Af lån på löpande förskrifningar: Förskotts-ränta Öfver-ränta Inbetalningar å inom linien förda lån: Kapital Öfver-ränta . Af lån på aktier och publika papper: Förskotts-ränta Öfver-ränta Af lån mot pant af vågförda effekter . Af kassakreditiv-rörelsen Inträdes-afgift Ordinarie ränta. | I Malmö. I Wisby. Utgifter: 1,400 1,811 4,402 Postporto, bokbindarearbete, m. m. ... Ränta å medel, insatta å uppoell afskrifnings-räkning Ränta å medel, insatta å deposit-räkning samt af sparbanker Differens, uppkommen vid evalvation från b:ko till r:mt Utelöpande assignationer på Banker Bankoverket. 9 66 I Stockholm. | I Götheborg. ' I Malmö.
Då Rikets Ständer funnit nu gällande taxa för Justerare af mått, mål och vigt för närvarande tid mindre lämplig, samt en fullständig Instruction eller Författning saknas om hvad så väl Justerare och Krönare af mått, mål och vigter, sorn de, hvilka desse bruka, åligger att iagttaga, få Rikets Ständer, för att på en gång måtte undanrödjas det missförstånd, som häraf onekligen måste uppkomma, oberäknadt svårigheten för domare och executorer att, när tvister och åtal uppstå, kunna tillämpa de flerfaldiga Författningar, som röra detta ämne, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att de härutinnan utkomne serskilte stadgar måtte öfverses och, med deras upphäfvande, genom en allmän Författning förordnas, om hvad så väl Justerare och Krönare, som innehafvare af mått, mål och vigter samt varu-käril, de der böra viss rymd innehålla, hafva att sig efterrätta, äfvensom att i sammanhang dermed lämpliga arfvoden för justering och kröning måtte uti utfärdande taxa bestämmas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 April 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o 3iO. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 April 1841. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående erläggande af Lots penningar i vissa fall på en gäng för flere stationer. (Alim. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 130.) S. A. K. Då seglalionen i de trakter, der flere