Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten våga hoppas, alt de lönings-villkor, som i t\. och 5 §§. blifvit för Folk-lärare föreslagna, skola bereda dem en skälig utkomst; men som Utskotten hysa den öfvertygelse, alt både duglige Lärare-elever skulle framkallas, och antagne Lärare uppmuntras alt med mera nit och värma sköta sina åligganden, derest Skol-lärarne kunde påräkna att, efter tillryggalagda mödor i hälsans dagar, vara på ålderdomen tryggade mot fattigdomens bitterhet och förödmjukelse, så hafva Utskotten ansett vara nödvändigt, att någon utväg vidtages till pensionerande af sådane Skol-lärare, sorn genom ålder blifvit urståndsatte att med barna-undervisningen fortfara ; och Utskotten få derföre tillstyrka ; alt af hvarje Skol-lärares lön någon bestämd del årligen afsättes, lill bildande af en fond för afskedstagande Skol-lärares pensionering; kommandes emedlertid och intilldess ifrågavarande fond kan blifva för ändamålet tillräcklig, afgående uttjenle Skol-lärare alt af efterträdarne uppbära cn viss del af lönen; dock att den tillträdande Läraren, i sådant fall och så länge den pensionerade Läraren lefver, befrias från skyldigheten att till pensions-fonden det årliga bidraget utgöra. §• 7* UlskotteD hafva väl från de inom det Hedervärda Bonde-Ståndet så enhälligt yttrade önskningar, att se församlingarnes barna-undervisning Bih. till B. St. Besv. och Ekon,-Utskottens Betänkande, N:o 5. ställd i ett förbättradt skick, liemtat ytterligare stöd för sin öfvertygelse, att Folk-skolorna blifva i allmänhet med förtroende och ifeltagande omfattade ; men Utskotten kunna dock icke förbise nödvändigheten, att, när dessa ldldnings-anslalter, på sätt föreslaget är, en gång ordnade blifva, det icke bör vara af föräldrarnes eget godtycke beroende att hålla sina barn ordentligt till skolgång eller icke.
Men fru Dittmer insåg icke fördelarne i att ha en klubb för annan orsak, än att den gaf betydlig inkomst och för nöjes skull litet småsqvaller till husbehof. Dessutom måste ju hvar och en i sin mån gagna det allmänna. Helt naturligt var det då att hon upprepade doktorinnans ord: ”Hvad det är för bagatell!” ”Nå, min kära Lena, kan du då icke begripa den stora skilnaden mellan att höra saker vid ett middagsbord, sedan sinnena blifvit uppvärmda af vin och dispyter, emot att höra personer tala sittande, så att säga, på språng med chapeauba’n under armen eller på knät – ack, om jag fått ha din makt!” ”Min kära kusin, tror kusin att jag har tid att höra på hvad som sägs vid bordet! All min omtanke”, tillade hon skrattande, ”lägger jag på faten, som serveras.” Här suckade fru Marin än djupare. Att se slika tillgångar så bortkastade – det var förfärligt! Hon kände sig ändå icke rätt säker på att ej någon list låg under så mycken likgiltighet. Huru som helst, kosta hvad det ville, måste hon få veta något, ty den upplysning, som hon brann af begär att erhålla – det var nu fråga om någonting bestämdt – stod icke att vinna hos någon annan än fru Dittmer. Också berörde nu vår doktorinna alla punkter för att utröna hvar hon borde utkasta sin metkrok, men lyckligtvis hade fru Dittmer för många göromål att kunna likna det stilla i vattnet, ur hvilket doktorinnan stundom om aftnarne i sällskap med den ”intime” vännen och ett par andra vänner, drog upp sina fiskar för qvällsvarden. ”Uppriktigt, kära Lena – jag ser huru orolig du är bakom artigheten och vill derföre icke uppehålla. Men jag har att göra en fråga, den jag gerna ville ha besvarad på samvete ... Kusin hade ”särskilt främmande i går qväll?” ”Det nekar jag visst icke.” ”Nekar kusin icke heller” – fru Marin fann nödigt sänka rösten – ”att i samma sällskap befann sig den der engelsmannen, som kom till staden i går?” ”Än se’n – hur många engelsmän anlända ej hit! När blef det så vigtigt?”
Han måste städse hafva för ögonen hvad som är vordet sed i förening med lag, och endast hvad deruti urartat lill osed, äger han alt med varsam hand bortskära, och hvad ny god sed, som med tidens lopp uppvuxit, bör han lagfästa. Till pröfvosten vid delta förfarande äger han religionens, moralens och ärans oföränderliga bud, icke theoriernas, sorn hoptals uppstå och försvinna. Ilan måste vara renad från lidehvarfvens sinnessjukdomar, kallade opinioner, som än i en form, än i en annan, liksom de kroppsliga farsoterna, anfalla menskligheten. Det nya lagförslaget har, långt ifrån att följa dessa grundreglor, utgått från abstraktioner, skilt sig så långt möjligt varit från våra förra lagar, och utan allt behof förandrat straffens art och sätt, brottens jemförelse, till och med deras nana och beskrifning. Detta förslag känner icke försoningsläran; ingen skymt deraf är qvarlernnad. Den straffade behöfver ej hädanefter erkänna sin synd, eller försonas med Gud, Hans kyrka och församling. Inför dessa erfordras således ej heller något afbedjande, hvilket vi likväl anse oss pligtige göra vid den obetydligaste och mest tillfälliga oförrätt, ja äfven ohöflighet mot en like. Vådadråpet behöfver ej heller någon försoning, emedan på denna tidens glatta samveten ingen 252 Den 18 December f. m. oro öfver elt lappri, sådant som ett menniskolif, lärer konna sig ingnaga. Böterna för dulgadråp, innebärande både en kraftig väckelse till banemannens upptäckt och, i fall sä ej skedde, en rening af den skuldbefläckade orten, äro ock uteslutna. Delta förslag känner ej den sanna äran. De nesligaste tilltag och listens kallblodiga anläggningar äro långt lindrigare bestraffade än passionernas våldsgerningar. Elt skamligt brott belägges ej längre med skamligt straff. Aran är lika för den skuldbefläckade som för den oskyldige. All skam för skedd gerning, all blygsel alt den begå, äro med omsorg undanröjda.
När han detta sagt hade, blåste han på dem, och sade till dem: Tager den Helga Anda; Hvilkom I förlåten synderna, dem förlåtas de; och hvilkom I behållen dem, dem äro de behållna. Men Thomas, en af de tolf, hvilken kallas Tvilling, var icke med dem, när Jesus kom. Då sade de andre Lärjungarna till honom: Vi sågom Herran. Sade han till dem: Utan jag ser hålen efter spikarna i hans händer, och stinger mitt finger i hålen efter spikarna, och stinger min hand i hans sido, tror jag det icke. Och åtta dagar derefter voro åter hans Lärjungar inne, och Thomas med dem; då kom Jesus, vid dörrarna voro lyckta, och stod midt ibland dem, och sade: Frid vare eder. Sedan sade han till Thomas: Räck hit ditt finger, och ge mina händer, och räck hit dina hand, och stick henne i mina sido; och var icke tvifvelaktig, utan trogen. Thomas svarade, och sade till honom: Min Herre, och min Gud. Jesus sade till honom: Efter du såg mig, Thoma, tror du; salige äro de som icke se, och dock tro. Gjorde ock Jesus mång annor tecken, i sina Lärjungars åsyn, som i denna bokene icke äro skrifne. Men dessa äro skrifne, på det I tro skolen, att Jesus är Christus, Guds Son; och att I, genom trona, skolen hafva lif i hans Namn. Derefter uppenbarade åter Jesus sig för Lärjungarna, vid Tiberias haf; och uppenbarade han sig I så måtto: Simon Petrus, och Thomas, som kallas Tvilling, voro tillsamman, och Nathanael, som var af Cana i Galileen, och Zebedei söner, och två andre af hans Lärjungar. Sade Simon Petrus till dem: Jag vill gå och fiska. De sade till honom: Vi gå in ock med dig. De gingo ut, och stego straxt i båten; och i den natten fingo de intet. Då nu morgon var, stod Jesus på strandene; dock visste Lärjungarna icke, att det var Jesus. Sade Jesus till dem: Barn, hafven I något till mats? De svarade honom: Nej.
Lee/e/vvt/öm. ///e/e-a^ a/ />oi!oeo//L^ ö/^m/? e/en ^ /§^o. 3 iv 3 r 3 n c! e H3N8 Hxeellenco, 3u8!iliR-8iofs-iV1ini8!6i-n Herr Liefve 4 /LÄNA/. ZV/o //. /lans Lxeellenee, 8tats-lVIinistern för Utrikes ^renäena, Herr Llilcerre L//'e,'ne/c// 8tats-Räclen: Herr Lrilierre iZe/eol//om Herr Lrilierre /nALnZ/e/Zo^ /<'n/n'5k-//^ ^ «/ //rns^ /^öoneö/n///. 8tats-Rä6et Herr Lrilrerre /Ze/so^/oom uppläsas liärefter lii! justering ett, i enliglaet mecl Longi. lllaj:ts förut fattacle lXacliga lieslut, uppsatt förslag till Longi. lVIaj:ts Aäcliga 8krifvelse till Rikets 8tänc!er, angäencle Reräkningen af traetameuten för 8täclernas Alagistrats-personer vell Lorgare vill 8^/ner seli anclrs förrättningar för Lronans räkning; Oell k>eliagaöe Longi. lVlaj:t, uppä 8tats-Räclets unclerciäniga tillstyrkan, berörcle förslag, säclant clet linnes cletta Drotoeoll viclfogaclt, i lXäcler gilla velt föroräna, att 8krifvelse, i enligket clermecl, skulle till Rikets 8täncler afgä. Hx I?rotoeol!o, /. ^/a7. /^o,en^/e//. lL:o till Lxx.
Den ii §:n, långt ifrån att underlätta den fattige arbetsföres förmåga alt förvärfva sig hvad han behöfver, eller bereda honom ökadt anspråk på understöd, ifall han der - 4i6 Den i3 Mars f. m. af skulle komma i behof, tvertom minskar hans förmåga att kunna sjelf förvärfva något, derigenom att den lägger band på den som vill använda honom, så länge han äger sin fulla arbetskraft. Detta stadgande leder således till ett mål, som är rakt motsatt hvad Hr von Rosen ansett vara TJtskrns afsigt. I öfrigt får jag förklara, att jag i afseende på åtsk il lige andre värde talares yttranden kunnat hafva mycket att tillägga, om jag icke fruktade att för länge upptaga R. o. Ad:s tid. Jag inskränker mig derföre till att blott förnya min anhållan om afslag på denna §. Hr Ribbing, Bengt: Jag kan icke neka, att ehuru åsigter, som äro mina motsatta, framställas af personer, som äro mig mer och mindre nära, så intresserar det mig dock på det högsta att erfara en sådan värma för denna sak. Jag kan icke inbilla mig, alt man vid be handlingen af detta ärende har något annat syftemål, än att söka utfinna bästa sättet att ernå ett önskadt mål, och att vi blott skilja oss i frågan om sättet att på genasle och bästa vägen uppnå detsamma; säker härom, drager jag så mycket mindre i betänkande alt yttra mig i samma anda som förut. Man har framställt temmeligen säkra spådomar om ett tillstånd, för hvilket en hvar borde rysa, om man ansåg det möjligen kunna inträffa. Fruktade jag derför, så skulle jag genast tystna; men jag är öfvertygad, att hans skildringar äro öfverdrifva, och att följderna icke kunna blifva sådana, som Hr von Hohenhausen förespeglat oss. Den värde talaren har misstagit sig, då han trott, att jag uti milt förra yttrande sagt, att §:n vore overkställbar, blott derföre att den, som från annat samhälle intoge fattiga personer, kunde råka i obestånd.
Utan att silfverinnehållet i det Svenska myntet bringas till full öfverensstämmelse med det Norska, hvilket, likasom det Danska, utmyntas efter den för Hamburger Banko antagna beräkning, kunna förenämnda olägenheter svårligen afhjelpas. Då Svenska specier, oaktadt deras högre värde i silfver, likväl, vid liqvider i Norrige eller Danmark, icke emottagas till det värde, de verkligen ega, utan till vida mindre, kan jag ej inse något giltigt skäl att lör förutnämnde mynt bibehålla nu gällande myntfot. Att en jemkning deri, om hvars lämplighet man synes vara öfverens, numera skulle medföra så stora rubbningar och betänkligheter, som Utskottet antyder, förmår jag ej heller att fatta. Tvertom vill det synas mig, som skulle den ifrågasatta förändringen komma att leda till bestämd fördel för Sverige. Det är nemligen alldeles obestridligt att, under närvarande förhållanden, å hvarje Svensk specie, som användes till liqvider med brödrafolket eiler i Danmark, uppstår för Svenska Staten en lörlust i silfver af omkring 14 rst. banko, oberäknad skillnaden i koppartillsatser emellan bär gällande och Hamburger utmyntnings-grund. Men icke nog med denna förlust. Äfven kostnaden för myntning måste nu blifva större, än om nedsättning i silfverinnehållet skedde, emedan de Svenska specierne fiir närvarande i utlandet nedsmältas i stället att löpa som mynt och vid förändrade handelsförhållanden till Sverige återgå; hvadan nya specier här ständigt måste myntas till förlust för Mynt-verket både i arbetskostnad och genom den koppar, hvarmed finsilfret uppblandas. Blefve de Svenska specierne lika med Hamburger Banko, så blefve de jemväl lika med ett i verldshandel!) kändt och beräknadt mynt samt förmodligen osmälta och gångbara äfven i Hamburg. 1 enlighet med Utskottets Kanslioch Finans-afdelnings förslag, anser jag således att silfverinnehållet i Svenska specie-mvntet bör bestämmas till likhet med Hamburger Banko samt Norska och Danska specier, och att följaktligen af en mark. Banko-Utskottets Utidt ands .W 15.
Tricotvaror af bästa qvalité, Serger, Velveteen, Flaneller, Barnskor, Vårhattar för babies, Bärkappor. Utmärkta Teer m. m. [252] Herrar Affärsmän! Tidningen Å M Å l S - P O S T E M " är Dalslands enda tidning, har stor spridning, utkommer tvenne gånger i veckan. Annonspris 8 öre petitrad. [43b] STOCKHOLM, GEKNANDTS BOKTKYCKEEI-AKTIEBOLAG IQflF " Annonser, afsedda för familjen eller fruntimmersverlden, införas lämpligast i ldun. " Tpjf c ' 3i tBet ocIi \ ' cxt " MODEYEHLxDKN Bihang till P R A K T I S K VECKOTIDNING FÖR QVINNAN OCH HEMMET 1888. Juli ' N:r 7. ModereYtj. &gt; \ n g e n t i n g är väl mera egnadt att bringa till tystnad den aldrig tröttnande klagan öfver modets förvillelser än det allmänna förenklandet af toalettens form. Denna erbjuder nu så litet tillfälle till extravaganser, att våra modisters allt jemt uppjagade fantasi måste kasta sig på de mest vågade färgsammansättningar, för att kunna åstadkomma något originell nytt. Den till hattmontering för ögonblicket mest använda färgen är ett ljust grönt, i ton och form påminnande om knoppande lindar och murgrönans unga blad. Klädningstyg i dämpadt myrtengrönt äro särdeles eftersökta; de sammanställas vanligen med randiga kopparfärgade väfnader. Trots den för friska, kraftiga färger egnade tiden finna dock de grå väfnaderna ganska stor användning, hufvudsakligen i promenadtoaletter tillsamman med färgskiftande, randiga sidentyger i kontrasterande färger. Några öfverraskningar i modeväg hafva vi knappast att vänta, då säsongen redan framskridit till juli. Nyheterna i form och färger träda nu fram som totalbild; man har haft tid att bilda sig en mening för eller emot, så att någon tvekan vid valet knappast kan i fråga komma.
Första ' Barnens Tidning och Barnens V4n för 1896, haft. Arbetet utkommer kompl. i inbundna i vackra band U 2 kr. i 5 hiiften med band före julen i ir. ; Barnens Tidnings julnummer för 18 %. och Beställningar. oeh. reparationer. s emottagas. af. Till Fredrika-Bremer-mrbundet insända böcker, Willi. Billes bokforlagsaktiehiag: J. G. Laurell, Hvilker: ställning skola vi intaga till de s. k. likgiltiga eller fria tiagen &amp; sskildb spritdryckerna? Adolf Bonnier: E. Nmholm, Kvinnor. Alb. Bonnier: E. Ameen, ' En moder. - E. Key, Pndividndism och socialism. - d. Lufideg&amp;rd, Tannhanser. - B. Hawadm, 8kepp som mötas i natten. - A. Ofi.li *, P k forskningsfärd efter Björling och Kallsteni~is. G. Ebers, Kleogatm, - A; 16c !,tTaiU~ Nabiing, Frit (Tnvernbren af Paris. - Flahlmntz &amp; @ O: Snme, Bitar. Fr; sdengren: Orison Sigett Xardei, Konsten att k o m m sig upp i verlden eller a t t skaffa sig franeghg ntm svkigheter, h. M. Geber: M. L6mberg, F r h skilda tider. Fordomdags. - L. Fiiôngltof, Gamla Sacet, 2 ex. - G. Björl.iit, Hiilsoviinnens firlreg: A. Hegar, Den sexueIs driften. H. Dwertie, D e smittosamma sjukdomame min deras bekampande. Lars Ilt6kerlberg: K. Buidlol, Bydoktom. - U f e och G. HjeL rntms, Geografiska kurser, 2 ex. - U p a h en&amp;ilda &amp; roverks styrebe, Huslig ekonomi som läroämne. - Z. Orzesko, I de djupa dalarna. - A.
Denna missräkning må visserligen anses obetydlig, men då conto jemväl innefattar enahanda missräkning i den uppställning, som afser att kontrollera slutsumman, och visar tydliga spår af ändringar i de felaktigt uträknade summorna, förekommer förhållandet så mycket mera anmärkningsvärd^ som hela bokslutet icke sammanstämmer, då detta conto riktigt summeras, samt den anmärkta missummeringen således haft till följd, att bokslutet antagits såsom riktigt, ehuru i boken måste finnas fel, utan att emedlertid den obetydliga skiljaktigheten får anses antyda, att felet är lika obetydligt. Revisorerne yrka, att berörde hufvudbok måtte ånyo genomgås och rättas, samt förmoda, att förhållandet i öfrigt föranleder till en sådan undersökning, som af omständigheterna särdeles påkallas, derest icke alla kontroller, som afses med en ordentlig bokföring af Statens inkomster och utgifter, skola förfelas. Hufvudboken för år 1844 upptager skuld till allmänna Magasins-fonden, 1,000 R:dr, hvaraf 750 R:dr från år 1843, och utbalanseras berörde 1,000 R:dr äfven i 1845 års hufvudbok, såsom nämnde fonds fordran vid slutet af samma år. Räkenskaperna för allmänna Magasins-fonden, hvilka här nedan särskilt omförmälas, upptaga dock icke, så vidt utrönas kunnat, berörde fordran af statsmedlen, och om tillkomsten af Stats-Verkets ifrågavarande skuld till allmänna Magasins-fonden lemna de för Revisorerne tillgängliga handlingar endast den upplysning, att de 250 R:dr, hvarmed skulden under år 1844 ökats, utgjorts af ränta å en fordran af 5,000 R.dr lör en, försåld byggnad i Norrköping. Vore denna påföring riktig, så bor - de ock allmänna Magasinsfonden äga att fordra kapital-beloppet, hvarför dock fonden icke blifvit crediterad, ulan finnes detsamma tvertom uti statsmedels-hufvudboken upplaget såsom en StatsVerkets fordran.
Preste-Ståndet den 1 Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder tid skjutsning sbesvärets ordnande. (Santmans. Statsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5.) 8. A. K. Uti underdånig skrifvelse af den 2 December 1863 anböllo hos E K. Maj:t Rikets sednast församlade Ständer, att E. K. Majit måtte täckas å alla gästgifvaregårdar i riket låta, så vidi görligt funnes, inrätta entreprenader för skjutshållningen, hvarvid, då sådant af förhållandena nödigt påkallades och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas, en lega af högst 1 R:dr 50 öre per mil i stad och 1 Ridr 20 öre Bih. till R St Prat 1865 $ 1866 10 Sami. t t/d. 4 Hafi. 4 2t5 Expeditions™(Jtskottets Förslag tilt underd. Skrifvelse, N:o 60. per mil på landet linge uppbäras; hvarjemte Kikets Ständer hos E. K. Maj:t hemställde att, för sakens ordnande, måtte meddelas de föreskrifter, hvilka såväl för de skjutsskyldiges säkerhet som för de resandes beqvämlighet kunde erfordras, äfvensom att vederbörande länsstyrelser mätte ega att vid de tillfällen, då behof af ny skjutsinrättning å farväg samt vid jernväg eller kanalstation uppstode och sådan icke kunde åstadkommas utan de gamla skjutslagens ytterligare betungande, på sådant ställe bereda skjutsinrättning på det sätt, att skjutsskyldigheten efter entreprenadauktion öfverlemnades til! den, som erbjöde sig att för minsta lega befordra resande, hvilka, utan afseende å den allmänt gällande skjutslegan, skulle åligga alt betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen; Och ställde Rikets Ständer tillika till E. K.
Den siste talaren har sagt, att fångarne under transporten till ransakningsstäilet nu äro i tillfälle att inhemta sådane underrättelser, som kunna göra att de undgå att blifva upptäckte. Frågas då: genom hvad medel tänker den värde talaren låta föra dem lill vederbörande häradsrätt? Skola de transporteras i celler, för att vid framkomsten ytterligare inspärras i cell? Hvad har man väl dermed vunnit? Om de deremot under bevakning af gevaldigern föras directe från häradshäklet till ransakningsorlen och genast der komma inför rälta, så hafva de icke haft tid på sig att uppgöra några planer till sitt försvar. Samme värde talare har ansett, att de olägenheter skulle blifva ganska obetydliga, som skulle uppkomma derigenom, att domare, åklagare och vittnen blefve satta i nödvändighet att i och för ransakningarne göra ofta ganska långa resor, hvaremot han har ansett att nuvarande fångtransporterne medföra långt större olägenheter, äfvensom den värde ledamoten slutligen, i afseende på koslnadcrne, har uppläst hvad fångars vård och underhåll under de sist förflutna åren kostat. Dessa 614 Den 21 Maj. \ kostnader blifva sapnerligen icke förminskade genom den föreslagna åtgärden, utan komma de tvertom snarare att derigenom ökas, utom det att alla de nya fängelserne komma all kosla penningar, hvilket jag likväl skulle anse vara af föga eller ingen betydenhet, om blott ett förnuftigt ändamål dermed kunde vinnas. Men då jag härutinnan icke ser annat än skadliga följder, så mäste jag bekänna, att jag anser lämpligare vara alt låta häraderne sjelfve besörja om deras häkten vid lingsta Ilena, på det alt fångarne derifrån må kunna förås lill de fängelser, som, efter slutad ransakning, skola dem emottaga. Jag förnyar min begäran om afslag å betänk. Frih. Hermelin: Den siste värde talaren har lyckis fö reställa sig, att ransakningarne i brottmål skulle i allmänhet vara afgjorda första gången ett mål vore före; men motsatsen häraf lärer dock vara temligen bekant.
Riksdagsmauna - §16- Konstitutions-Vtskottets Memorial N:o 39. 5 § Underlåter något Universitet, Prosteri, Stad, Bruksdistrikt eller Härad alt ställa Fullmägtig, vare förfalla till det vite, Ständet pröfvar skäligt utsätta, och som svara kan mot den omkostnad, sorn ett annat och jemnlikt Universitet, Prosteri, Stad, Bruksdistrikt eller Härad pä sin Riksdagsman göra måste; skolande — Ståndets kassa. Stockholm den 12 Juni 1860. Underlåter Valfördelning alt Riksdagsman ställa, vare förfallen till det vite, Ståndet pröfvar skäligt utsätta; skolande — Ståndets kassa. Reservationer: af Herr Th. Munck af Rosenschöld samt Flir Doktorer 11. G. Lindgren och Th. Wensjoe. af Flerr Doctor C. H. Rundgren: »Ehuru jag icke har någonting att invända emot Utskottets förslag, att i Preste-Ståndet inrymma medlemmar af de samhälls klasser, hvilka, enligt förevarande grundlagsförändring, skulle vinna representationsrätt, utan fasthellre anser det håde nödigt och nyttigt att åt lärare vid rikets elementarläroverk, åt de ordinarie Prester, som äro hvarken Kyrkoherdar eller Komministrar, samt åt Läkare förläna denna rätt, måste jag dock reservera mig emot Utskottets beslut i denna fråga, enär jag icke kan gilla det sätt, hvarpå Utskottet ansett förändringen böra försiggå. Sedan man nemligen, likasom genom en tyst öfverenskommelse, kommit ifrån tankarne på en allmän represenlations-reform och öfvergått till partiela förändringar, de der hafva till syfte att bereda representationsrätt åt allt flere samhällsklasser, synes det mig vara alldeles opåkallad!, att endast på grund af allmänna val vilja inrymma de nya klasserna, enär hulöudsaken icke kon vara huru de väljas, utan fasthellre att de väljas.