Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd af hvad jag anfört, kan jag icke finna att detta Hr Sandströmers skäl har den ringaste betydelse. Uti öfrigt har jag redan yttrat min tanke i ämnet; och får alltså anhålla att, för den händelse R. o. Ad. skulle besluta återremiss, mitt förslag till förändrad redaktion måtte få densamma åtfölja. Gr. Björnstjerna: Som jag icke har någon den ringaste författarefåfänga, vill jag gerna medgifva, att det af Hr Cederschiöld framstälda förslag kan ega företräden framför det af mig afgifna. Jag hoppas då att R. o. Ad. bifaller en återremiss, på det Riddarh.- Utsk:t måtte komma i tillfälle taga såväl mitt som Hr Cederschiölds förslag uti öfvervägande. Hvad beträffar Hr Printzenskölds farhågor för de inskränkningar i de adliga privilegierna, som mitt förslag skulle innehålla, hemställer jag om ej dylika inskränkningar redan nn förefinnas i Riddarh. Ordn., eller hvad annat äro 5 och 6 mom. af 7 §, hvarigenom afkomlingarne af en utflyttad adelsman förbjudas att utöfva representationsrätten, eller 8 morn., hvarigenom adelsman, som blifvit vald till riksdagsman i annat Stånd, förvägras att här intaga säte och stämma. Ingendera af dessa fall kunna väl anses såsom brott och dock utesluta de från en rätt, den Hr Printzensköld tyckes vilja erkänna livarenda adelsman. Denna Hr Printzenskölds upfattning af adelns idée anser jag dessutom vara aldeles falsk. Redan 1626 års Riksdag bevisar detta. Den betryggar slägtens, ej individens rått att representera. Den anbefaller hvarje adelsman att här inställa sig, men tillåter blott en af hvarje ätt att yttra sig och rösta.
Och börjande från ångbåten, genomgick hon – ty underbart nog, räckte vägen ännu – hela sitt lif, och i dessa bekännelser förekom så ofta, henne sjelf omedvetet, intrycket af hennes första bekantskap, att denna ”första bekantskap” behöfde hela sitt sjelfvälde för att icke fatta den lilla handen, med hvilken hon under sitt tal flitigt demonstrerade. Nu var äfven hennes bedrövelse på morgonen klar för hennes åhörare, och hans första ord, sedan hon slutat, var icke ett tack, utan en ifrig bön att hon ej måtte företaga sig det ringaste, innan hon erhållit budskap från honom. ”Det skall vara hos er i morgon afton!” tillade han. ”Det lofvar jag bestämdt!” försäkrade Blenda ”Men om icke kammarjunkaren varit, så hade jag ej i dag behöft gråta. De gamla välgörande mamsellerna kunde jag förlåta; men den unga vackra frun var så nöjd med mig att hon helt säkert antagit mig, om icke den dåliga menniskan – det förlåter jag aldrig – hade narrat henne i skratt.” ”Tro icke det! Då kammarjunkaren kände igen fröken, kunde den lilla intrigen, som var beräknad att spelas under slöjan af en obetydlig musiklärarinnas närvaro, icke utföras.” ”Min gud, ni tror då att det vore möjligt ” ”Både möjligt och säkert Men fröken blottställer sig icke vidare?” ”O, att jag ej behöfde det! Ack när jag kommer hem – min stackars mor!” ”När ni kommer hem, skall ni säga er mor att hon i morgon får ett bref, och detta bref skall försäkra er båda om arbete af det slag, som ej kan blottställa för något.” Straxt härefter höll vagnen stilla ett stycke från Blendas hem, och hon steg ur. ”Hör” – sade hon, vändande tillbaka, sedan hon först gått ett par steg framåt – ”jag har icke glömt, kusin Jean, att tacka er för böckerna och blommorna, men jag ville göra det aldra sist!” Och i det hon skänkte sin inuti vagnen djupt helsande riddare ett obeskrifligt intagande småleende, ilade hon bort som en vindfläkt. ”Till Drottninggatan!” sade herrn åt kusken, som slog igen vagnsdörren. Och kastande sig tillbaka i vagnen, frammumlade han endast tvenne ord: ”Arma engel!”
»Upp, min Fredrika! Det är tid att fara till ottesången.» Gamla mamsell Fredrika slog upp ögonen och såg Agathe, sin älskade döda syster, stå vid bädden med ett ljus i handen. Hon kände väl igen henne, ty hon var sig alldeles lik, sådan hon varit här på jorden. Mamsell Fredrika blef ej rädd, hon endast gladdes åt att se den älskade, vid hvars sida hon gärna ville sofva den långa sömnen. Hon steg upp och klädde sig i all hast. Det var ingen tid till samspråk; vagnen stod för porten. De andra måtte redan rest, ty ingen mer än mamsell Fredrika och hennes döda syster rörde sig i huset. »Minns du, Fredrika,» sade systern, då de sutto i vagnen och raskt körde till kyrkan, »minns du, hur du förr alltid satt och väntade på att någon riddare skulle enlevera dig på kyrkvägen?» »Det väntar jag alltjämt,» sade gamla mamsell Fredrika och skrattade. »Jag reser aldrig den här vägen utan att sitta och spana efter min riddare.» Hur de än skyndat, kommo de dock för sent. Prästen steg ned af predikstolen, då de trädde in i kyrkan, och slutpsalmen började. Aldrig hade mamsell Fredrika hört en så härlig sång. Det var som om både jord och himmel stämt in i sången, som om hvarje bänk och sten och planka sjungit med. Hon hade aldrig sett kyrkan så öfverfylld: på altardisken och på predikstolstrappan sutto människor, de stodo på gången, de trängdes i bänkarna, och utanför stod hela vägen fullpackad af folk, som ej kunde komma in. Systrarna fingo dock plats; för dem vek mängden undan. »Fredrika,» sade hennes syster, »se på människorna!» Och mamsell Fredrika såg och såg. Då märkte hon, att hon, liksom kvinnan i sagan, var kommen till de dödas mässa. Hon kände en kall rysning ila nedåt ryggen, men det gick henne nu som ofta förr, hon blef mer nyfiken än rädd. Och nu såg hon hvilka som voro i kyrkan. Idel kvinnor voro där: gråa, lutande gestalter, med rundskurna kragar och urblekta mantiljer, med hattar af förgången glans och vända eller kantstötta klädningskjortlar.
Maj:t, som väl icke funnit skäl bifalla sökandernes anhållan i hela dess vidd, dock enligt nådigst uppgifne grunder ansett billigheten fordra, att den nu ifrågaställa löneförhöjningen af Rikets Ständer beviljades. Då Rikets Ständer af hvad sålunda och i öfrigt förekommit funnit sig öfvertygade, att den af E. K. Maj:t föreslagna tillökning i lönerna för åtskilliga af de i riket anställde provincialläkare är af verkligt behof, likasom äfven af billigheten påkallad, hafva Rikets Ständer, med bifall till ifrågavarande nådiga framställning, beviljat en anslagstillölming af 10,000
Uti de från den öfriga armöens ställning skiljaktiga förhållanden, som ega rum i afseende på Gottlands Landtbeväring, förefinnes icke heller, enligt Utskottets tanke, något skäl för en så betydlig olikhet uti pensionsförmånerna; — hvadan äfven för dessa löntagare en skälig förhöjning af hitintills utgående pensioner är af verkligt behof påkallad. Utskottet, som icke funnit något att erinra vid den af Kongl. Majk i sådant hänBih. till B. St. Brot. 1859 & 4860. 4 Sami. 1 Ajd. 29 Hafi. 8 58 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 84. seende föreslagna pensions-stat, hvilken torde böra tillämpas äfven för de Officerare vid Wisby stads beväring, för hvilka Utskottet här ofvan (uti 21:sta punkten) föreslagit löneförhöjning i likhet med motsvarande lönegrader vid landtbeväringen, får alltså 2:o tillstyrka Rikets Ständers godkännande af samma pensionsstat, att för Gottlands National-beväring tillsvidare tillämpas på det sätt och under de vilkor, som i afseende å den för öfriga arméen gällande nya pensions-staten äro eller kunna varda föreskrifna. Vidare och då det årliga bidrag, som Kongl. Maj:t äskat till upprätthållande af Arméens Pensionskassas egen pensionering, fortfarande synes icke kunna af kassan undvaras, hemställer Utskottet, 3:o att till omförmälda ändamål må, för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 å Riksgälds-liontoret anvisas ett kreditiv å 85,500 R:dr, med skyldighet för pensionskassan att till Riksgälds-kontoret afstå det kassan, för hvartdera af förstnämnde tre år, tillkommande förhöjda vederlag för de till Statsverket indragna rusthålls-afgifterna; äfvensom att Rikets Ständer måtte medgifva att, på sätt nu eger rum, berörda års-anslag må qvartalsvis under hvarje år utbetalas, dock med förbindelse för kassans
Här, i afseende på sådana frågor, sorn äro väckta inom Stånden och hvilkas behandling ej tillkommer något Utsk., — och jag vill för ett ögonblick föreställa mig, att detta ärende icke hörde till något Utsk. — stadgar grundlagen i 2tdra mora. följande: ”Vilja R St. hellre, än ”att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mai, som till visst ”Utsk. icke höra,’' (jag förutsätter nu alt detta vore ett sådant mål, som ej tillhörde något visst Utsk., hvilket jag likväl anser det göra), ”antingen till Besvärsoch Ekon.Utsk., ”eller till något af de öfriga förut tillsatta Utsktn, vare sam”ma Utsk. pligligt, att med dess utlåt., i enlighet med er”hållen remiss, inkomma, och bcstämme sjelfva ämnets be”skatfenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt ”Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, ”i enlighet med R. Sits deröfver tillhöriga beslutanderätt, ”bör afgöras.” Således har grundiagsstiftaren redan förutsatt, att mål skulle komma alt behandlas på ett sådant sätt af Utsk., och äfven förutsatt, att en sådan remiss ej skulle vid afgörandet gifva Ständerna annan rätt än den, som finnes i grundlagen stadgad. Nu har denna del af ämnet den rätta naturen af ett önskningsmäl, och om också Utsk. ej skulle så behandla det, lär det ej annorlunda kunna behandlas af Ståndens Talmän, när det till slutligt afgörande förekommer. Är då ej detta ett skäl för StatsUtsk. att dela sönder ämnet i två delar, hvarutaf den ena rörer reglertn af tredje hufvudtiteln, och den andra den vigtiga fråga, som •här med så mycken sakkännedom blifvit afhandlad? Jag anhåller, att denna anmärkn. måtte få åtfölja till StatsUtskottet. Gr. Mörner, Joli. Aug.t Före mig hafva redan många af Svenska anneens utmärktaste vetaraner i denna sak talat; för dem nedlägger jag min hyllning.
Men om Eders Excellence skulle nu genast, tilt hufvudsaklig granskning, vilja företaga samma Betänkande, utbeder jag mig att få fästa uppmärksamhet vid 2:dra punkten af BancoUtskottets förslag, hvilken synes mig mest anmärkningsvärd, nemligen, om fördelningen af den för hvarje år utgående lånsum - Den 19 Jani. e. nu 461 »ian deraf äro ti Hägde Landtoch Bruksrörelserna och * förbehållen städerna, samt af denna sednare åter f tillagd Stockholms Stad, hvilken således skulle erhålla af det hela. Vid jemnförelse af alla Landtoch Bruksegendomars värde med det, hvartill städernas fastigheter kunna uppskattas, kan detta sednare visserligen icke utgöra * af det förra, och ännu mindre kan, då Stockholm endast får 2r3 af hela lånsumman, de öfrige 24<, eller nära i af hela lånsumman, utsättas lör Rikets öfj riga städer. Städernas åbyggnader, hvilka egentligen utgöra deras fastigheter, äro, på sätt Herr Pahlman rigtigt anmärkt, icke, såsom jordegendomar, producerande, och de derå letnnade Bancolån utgöra följaktligen icke förlag till lättande af produetion, som borde vara deras enda ändamål. I fall stående Bancolån skola fortfara och städerna bibehållas vid deltagande deruti , torde derföre en mera billig fördelning imellan landet och städerna uppgöras. Jag anhåller att Betänkandet blifver till BancoUtskottet återremitteradt. I anledning af de nu gjorda anmärkningar blef Utskottets Memorial återremitteradt Upplästes och lades på bordet följande från åtskilliga Utskott inkomna Betänkanden och Memorial: iso Från OeconomieUtskottet, af den 13 Juni, i anledning af väckt fråga om någon ersätt - 462 Den 19 Juni. e. ni. hiftgfördem, som bo vid den nära Göthä Eif belägna insjön, Hällsjön kallad, för den skada de genom Jordras lida 5 yttrandes sig Utskottet icke öfver detta amnö kunna afgifva något hufvudsäkligt yttrande, då motionen är ett af enskild un* dersökning beroende mål Och handlingar ej varit motionen bifogade af den beskaffenhet, att
För att åt berörde lagens rum återvinna dess gällande kraft, erfordras att lagstiftaren träder emellan; och är det, för att åstadkomma sådant, jag framträdt med detta anförande.” ”Utom det redan anlörda skälet, eller bibehållande af en stor och vacker idé om Konungamaktens majestät, förefinnes ett annat, väl icke egentligen inverkande på frågan, men dock icke saknande vigt och betydenhet.” ”Enligt hvad allmänt kändt är, har Högsta Domstolen under de sednare åren blifvit så öfverhopad af göromål, att balanserna varit i ständigt växande. Många för parterne högst vigtiga mål måste i följd häraf ofta, till de enskildes stora förlust och skada, hvila i åratal oafgjorde. Men nu utgöra de mål, som röra af åklagare anförda besvär utaf öfvannämnde beskaffenhet ett högst betydligt antal. Om nu dessa, i enlighet med hvad efter min uppfattning rätteligen borde ske, icke upptoges till pröfning, skulle derigenom tillfälle beredas att i ganska betydlig mån minska de nu till hög grad uppdrifna balanserna.” ”Med anledning af hvad jag nu andragit, tager jag mig friheten föreslå, det Rikets Ständer måtte förklara, att stadgandet i 30 kapitlet 19 § Rättegångs-balken fortfarande eger gällande kraft och sålunda bör lända till efterrättelse.” Öfver denna motion har Lag-Utskottets utlåtande blifvit infordradt; och får nu Utskottet detsamma vördsamligen afgifva. Dervid anser sig Utskottet böra förklara, att Utskottet, lika med motionären, finner, att rättigheten att draga brottmål under Konungen, uti 19 § af Rättegångsbalkens 30 kapitel, är inskränkt till anklagades förmån, samt följaktligen att Högsta Domstolens förfarande att upptaga åklagares och målsegares i dylika mål anförda underdåniga besvär står i strid med berörde lagrum; men deremot kan Utskottet icke biträda motionärens åsigt, att detta förfarande grundas på ett blott missförstånd af lag.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att den uppgift, hvaremot Frih. Palmstjerna gjort anmärka., var i skrifvelseförslaget intagen, icke såsom ett yttrande af R. St., utan endast såsom ett af Universitetets Canceller anmäldt förhållande. Frih. Palmstjerna: Jag hemställer, huruvida man i den underd. skrifvelsen behöfver inrymma allt hvad sorn förut är uti handlingarne intaget. Månne del icke vore lämpligast, att Den 27 November f. m. 455 det misstag, som insmugit sig i handlingarne, uteslöts i den und. skrifvelsen. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Ifråga var. misstag har in flutit i skrifvelseförslaget, emedan, så vidt möjligt är, deruti, enligt praxis, innehållet af alla hufvudhandiingar böra refereras, och Utsk. har derföre icke ansett sig kunna utesluta Cancellerens utlät., ehuru deruti förefinnes ifrågavar. misstag, hvilket deremot blifvit af Utsk. rättadt på alla ställen, der skrifvelse förslaget talar i R. St. namn. Skulle R. o. Ad. besluta, att man vid detta tillfälle bör gå ifrån den vanliga coutumen och endast intaga uti skrifvelsen hvad som egentligen innefattar R. St:s beslut, så går det visserligen an; men del beror då pä R. o. Ad. att derom besluta; Utsk. har icke tilltrott sig att pä eget bevåg kunna vidtaga denna åtgärd. Frih. Cederström, Jacob: Jag har haft tillfälle att se expeditionen, och ur densamma är visserligen uteslutet hvad som i Utsk:s rccit blifvit anfördt, nemi. att den ifrågavar. jorden varit under Kammarcollegii disposition; men detta står deremot qvar uti ingressen, som innehåller recit örn Konungens propos., grundad pä Cancellerens uppgift.
Sedan Stats-Utskottet för frågans behandling sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, få Utskotten sitt utlåtande deröfver afgifva, och vilja dervid först fästa uppmärksamheten vid de i Kongl. Förordningen den 16 Maj 1827 förekommande, ännu gällande, stadganden angående det ämne, motionen omfattar. Uti nämnde Kongl. Förordning föreskrifves nemligen bland annat: Dih. lill R. St. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, J\s 3. att fyroch båk-afgift utgår efter fartygets lästetal, och erlägges af inhemska sjöfarten, för inkommande och utgående tillsammans såsom för en resa, med 3 skillingar för fartyg som äro däckade och lastade, men med 1 skilling per läst för öppna skutor och båtar; att från erläggandet af fyroch båk-afgift äro befriade, däckade fartyg, skulor och båtar under tio lästers drägtighet, samt öppna fartyg, skutor och båtar, som enligt mätarebref icke öfverstiga 13 lästers drägtighet, äfvensom däckade eller odäckade fartyg, som afgå till orter inom samma Tullkammare-distrikt, för att lossa eller lasta; att alla liaIfdäckade fartyg, som hafva back, gångbord och akterdäck samt beklädnaden spikad och till nåten drifven samt beckad, och däcksbalkarne emellan gångborden uti fasta karmar, betäckte med större eller mindre kapeller och luckor, skola, utan afseende derå om mast eller master stå i lucka eller i däcksbeklädnaden, erlägga fyroch båk-afgift lika med heldäckade fartyg; samt att öppna fartyg, som för tillfället blifvit med lösa plankor eller s. k. förloradt däck betäckte, till förvarande af innehafvande last, af inhemska produkter, betala fyroch båk-afgift lika med andra öppna fartyg när de äro utöfver 13 läster. Enligt de här ofvan anmärkte stadganden, erlägges alltså fyroch båk-afgift alldeles icke för öppna fartyg, skutor och båtar, som ej öfverstiga 15 läster, och för dem, utöfver denna drägtighet med endast 1 sk.
Den protestantiska kyrkan åter uppställde såsom regel en vida större utsträckning af församlingarnes med verkan vid vården af kyrkans ekonomiska ärenden, så att den inom hvarje församling skulle omfatta all kyrkans förmögenhet och berättiga församlingen till tillsyn deröfver. Häruti låg i Sverige grunden till införandet af soknestämmorna, stiftelser, som redan tillhöra Gustaf l:s tidehvarf, och alltsedan hos oss egt bestånd. Af deras kyrkliga ursprung uppstod deri följd, att Kyrkoherden i dem biet Ordförande, och sedan sålunda en ordnad form för soknarnes öfverläggningar och beslut tillkommit, blef den småningom äfven begagnad för ärenden af rent borgerlig natur, som antingen till soknarnes egen omvårdnad och beslut öfverlätos, eller öfver hvilka deras utlåtanden skulle inhemtas. Någon formlig Förordning rörande soknestämmor samt rösträtten och förfaringssättet dervid afhördes likväl icke; ett bevis på kommunalfrihetens dåvarande försvagade tillstånd. Väl ullofvas en sådan uti Res. Pr. Besvär den 1 Sept. 1664 § 9; men saken stannade dervid, och endast de allmänna grunder angående soknestämmor, som intogos uti de åren 1650 och 1675 för Presterskapet utfärdade privilegier, tjente i afseende å dem tili ledning. Dessa grunder eller bestämmelser blefvo ånyo bekräftade uti Presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723 § 23, och förekommer bland dem äfven det stadgande, att, näst de kyrkliga ärendena, på soknestämma äfven skulle kunna företagas de ”flere enskylte oeconomiske mål, som kyrkoherden eller församlingen hafva att föredraga, församlingens tarfvor och beställningar angående.” Soknestämmor omtalas likväl äfven i 1686 år Kyrkolag på ett par ställen oell äfven i 1734 års Lag 26 kap. B.B. Det var emellertid egentligen landsbygden, dessa bestämmelser afsågo.
I anledning af hvad E. K. M. sålunda i Nåder framställt, få Riksens Ständer nu i underdånighet åberopa deras, under den 20 sistlidne November, aflåtne underdåniga Sk rifvelse, rörande Riks-Statens ^idje Hufvud -Titel, i hvad denna Skrifvelse innehaller Riksens Ständers be - Underdåniga Skrifreiser. slut; sa väl om särskildt uppförande å nämnde Hufvud-Titel af det å Sjö-Tulls-Intraderne, för Convoy-Commissariatets behof anslagne belopp, 66,666 R:dr 32 sk., som i afseende på dispositionen af ett å Riksgälds-Contoiret stäldt motsvarande Cieditiv. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 36g.’ Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 3 Rec. 1823* Preste-Ståndet d. 3 Borgare-Ståndet d. 4 Bonde-Ståndet d. 4 Riksens Sländers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis Kådiga Proposition, angående ny Författning om Mätt, Mål och Vigt. S. A. K. .T betraktande af de flere olägenheterj som till* skyndas handeln och allmänna rörelsen , förtne* deist de inom Riket bruklige Mått , Mål och Vigter af särskildte slag, har E. K. M., uti till Riksens Ständer aflåten Nådig Skrifvelse af den 25 Januarii innevarande år, äskat deras medverkan för antagandet af en allmän Författning i detta hänseende, om hvilkens utgifvande Riksens Ständer, under den 2 2 Martil och den 13 Underdåniga Skrifvelseri 377 April 1810 samt den 14 Martii 1818, framburit sine underdånige önskningar.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om beviljande af ett lån till förlag åt Handlande och Näringsidkare i Staden Jönköping. (Kgs. Afa.) Af högstberörde, under den 17 nästlidne Mars till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition, hvilken blifvit till Stats-Utskottet remitterad, inhemtas: att, sedan vid den eldsvåda, som den 1 i samma månad härjat den bäst bebyggda delen af Jönköping, 16 särskilda gårdar blifvit lagda i aska och elden äfven förstört ett med stora kostnader anlagdt boktryckeri, två ölbryggerier, ett bageri, ett väl ordnadt färgeri, en spegelfabrik, en linneväfnads-fabrik af utmärkt beskaffenhet samt en snickareoch en kopparslagare-verkstad, hvarjemte flere handlande drabbats af betydliga förluster, har hos Kongl. Maj:t Dess Befallningshafvande i Länet anhållit, att då samma
S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln B ane o-Ut skottets den i dennes på bordet lagde Memorial p}:o 3a, angående anskaffandet af en militair-post till bevakning vid Låne-Contoret i Malmö. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskottets den i dennes på bordet lagde Memorial och Betänkanden; N:o 3i, angående tractamenta åt en Protocolls-förande samt serskildt renskrifnings-arfvode åt en Cansfist; N:o 33, angående understöd, af Banco-Fullmägtiges disposilions-räkning N;o 2, för enkan H. C. de Maré med 7 minderåriga barn. JS'-o 34, i anledning af väckte frågor om ytterligare utvägars beredande, till underlättande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne. S. D.
Rätt; och sedan detta åtal blifvit inför Kongl. Svea Hofrätt utfördt; så har Kongl. Hofrättens utslag deröfver fallit den 27 sisth Maj, hvarigenom förklaras, att som, hvad anginge åtalet emot Borgmästaren, upplyst vore, att uti omförmälte Konkurssak, hvilken, sedan skriftvexlingen deruti slutats den 4 Oktober 1852, enligt 85 § Konkurslagen bordt, så fort ske kunnat, föredragas och ofördröjligen till afgörande förekomma, dom ej utfärdats förr, än den 27 November 1854; och Borgmästaren medgifvit, att han, hvilken såsom af Kongl. Maj:t kallad till ledamot uti en kommittée, den 29 April 1852 erhållit ledighet från Borgmästareembetets förvaltning, med rättighet att uti embetets utöfning inträda de tider, då han ej vore af omförmälta uppdrag hindrad, hos sig behållit handlingarna uti förenämnde konkurssak, i afsigt att sjelf densamma utarbeta, men enär göromålen i Kommittéen befunnits trägnare, än att någon tid för annan sysselsättning blefve öfrig, och sedan Borgmästaren blifvit utsedd till fullmäktig vid sist hållna riksdag, återställt handlingarna till Rådstufvurättens tillf. Ordförande, hvarvid dock saknats det vid andra uppropet i saken den 20 September 1842 hållna, af Borgmästaren förda protokoll, hvilket ej förr, än i Oktober månad 1854 blifvit utskrifvet och tillförordnade Ordföranden aflemnadt; alltså och då Borgmästaren genom berörda, af honom erkända förfarande, att längre tid efter det han frånträdde Borgmästare-embetets utöfning, hos sig behålla ifrågavarande handlingar, och då desamma till Rådstufvurättens tillf. Ordförande aflemnades, icke hafva målet för Rådstufvurätten föredragit, eller för detsammas utarbetning vidtagit någon åtgärd, väsendtligen vållat det dröjsmål, som med målets afgörande vid Rådstufvurätten till den 13 Nov. 1854 ägt rum, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, med tillämpning af 1 Kap. 12 §.