Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det fanns ett namn, som gafs henne hälft på skämt och kanske icke alldeles i vänlig mening under hennes medelålder, namnet » lilla rektorskan »; det fanns ett annat, som blef hennes speciella tillhörighet under hennes ålderdom, och som skall uttränga det förra, namnet: » lillatant ». Det fanns nog ingen i Stockholms stad, som hade så många, som använde den titeln, men alldeles säkert fanns det ingen, till hvilken så många använde den med detta uttryck, detta uttryck af tacksamhet och kärlek, som var naturligt, när den riktades till henne. Hellen Wféaria, min första Pf sä ren som en kyss på kom kärlek dalande att frän gaf sä ljuf stämning när Maria, med tanke var majsolens fagra i min spirande bottenlöst och i ljufva af ljus och vek sträle löf i lek. du lät sjunka blick, sekunder drömmar förgick. Maria, min första kärlek, på jorden är lyckan half, en ros mellan frostkalla ett bleknadt hvilar drill. kärlek, din jungfruliga en evighet still, vingen min första din bland läppar klingande som När dina lärkan pä en vårdag panna dö, en hviskning som snö, din skära alla sorger Lindgren. drifvor, regnbägshvalf. Förklungen är som genom ditt väsen För god för du var, Maria, hvart på melodien, ljöd. den syndiga och sä blef du min första också med det milstenen de slockna när fridsamt ditt minnes bär, riksväg är. Och tända sig smärtors facklor, död. kärlek, mig mina tankars du käraste jorden och däröfver bländhvita Fredrik blodröda dö, dalar snö. Nycander. % RESPEKTERA INDIVIDUALITETEN! Af Hanna Kamke. IPpjfevarje människa har vissa naturliga, just «fibd&gt; henne tillhöriga egenskaper, genom hvilka hon skiljer sig från alla andra väsen af samma art. Summan af dessa egenskaper utgör hennes individualitet eller den för henne egendomliga beskaffenhet, som kännetecknar henne som individ. Endast om hon lefver individuelt, d. v. s. i öfverensstämmelse med sina naturliga anlag, kan hon uppnå den fulla utveckling och den lycka, hvartill hon egentligen blifvit bestämd.
Med hänseende dertill alt, innan'den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade Om Ifineturtutvidgning af de liesta elementarläroverk i riket trädde i verkställighet, de ordinarie ^Ikarfa-ulvh lärarnas antal vid åtskilliga af do större läroverken under en längre tid varit alldeles lärare enligt otillräckligt för undervisningens uppehållande och i följd deraf särskilda extra lärare ^'r^tomfär oller så kallade duplikanter måst antagas, hvilka emot en ringa ersättning, vanligen extra lärare 240 Rdr Banko för är räknadt, under dera år haft enahanda undervisningsskyldighet °Ckanter^' som de ordinarie lärarne, funno Rikets sednast församlade Ständer, uppå derom gjord framställning, skäligt medgifva, alt de lärare, som under längre tid än feni år före verkställigheten af nämnde läroverks-reglering varit anställda såsom extra lärare eller duplikanter med tjänstgöringsskyldighet af ofvan omförmälda beskaffenhet, och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, berättigades att från och med år 1861 såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo jemväl det anta! afslutado läseår öfver fern, som de på sådant sätt tjenstgjort. I öfverensstämmelse härmed hafva under innevarande och näslförflutne år åtskilliga lärare på grund af tjenstgöring såsom duplikanter blifvit i högre lönegrad uppflyttade; men några andra åter, hvilka såsom extraordinarie lärare tjenstgjort lika lång tid som de förre, men under större eller mindre del af denna tid varit anställde såsom vikarier, icke kunnat af nämnde förmån komma i åtnjutande. En af dessa lärare, kollega vid Örebro elementarläroverk, P. A. Wikander, har i anledning häraf uti till Eders Kongl. Maj:t ingifven skrift anfört, att han, sorn år 1851 började tjenstgöra vid elementarläroverket och !858 erhöll ordinarie kollegabefattning, —• i bägge hänseendena samtidigt med tvänne andra lärare vid nämnde läroverk, hvilka på grund af tjenstgöring såsom extra lärare blif - 36 Bil. M 7 d) lill Kongl. Majlis Nåd.
Exc. Hr Gr. och Landtm, förmälte, att innan han till 11. o. Ad. gjorde hemställan om det sätt för föredragningen af ifrågav:de vidlyftiga Bet:de, sorn H. Exc. funne lämpligast och hvilket äfven, efter hvad H. Exc. förnummit, blifvit iakttaget vid ärendets behandling i ett eller två af de öfriga KiksSfcn, H. Exc. ansäge nödigt att i korthet redogöra för Bet:dets uppställning. Sedan Utsk:t upptagit hufvudsakliga innehållet af åtskilliga inom BiksStm väckta motioner, åsyftande i allmänhet dels upph öfvande af tullfrihet på spannmål och andra landtmannaprodukter, äfvensom å öfriga nu tullfria varor, och dels höjande af importtullsatserna för en mängd utländska konsumtionsartiklar, samt öfver dessa i mera allmän syftning afgifna motioner sig yttrat, hemställer Utsk:t på sid. 22 i Betänk:t, att — utom hvad artiklarne »oarbetad tobak, jernoch ståltråd samt bränvin” beträffade — de ifrågav:de motionerne icke måtte till någon ändring i nu gällande tullbestämmelser för - l.)en 30 Maj. anleda. Derefter förekomma under rubriken »Tarifen för Införseltullen», å sid. 23—53, en mängd hemsfällanden ang:de dels de tre nyssnämnde artiklarne och dels ett stort antal andra artiklar, i afs:de hvarå Utsk:t föreslagit till större delen mindre väsendtliga förändringar i nu gällande tulltaxa, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med det af GeneralTulistyrelsen till K. M:t afgifne och af K. M:t till It. St:r öfvcrlemnade förslag i ämnet. Efter slutet af denna afdelning, deri Utsk:t jemväl besvarat åtskilige motioner i mera inskänkt syftning än de ofvan omförmälde, följa ITtskts framställningar under rubrikerne »'larifen för utförseltullen, Tarifen för kreditupplaget och trausitoafgiften samt underrättelserne till tulltaxan.” H.
Och emedan Kämnersrätten uLi dess ifrågavarande utslag, emot sådana i lag bestämdt uttryckta grunder, beräknat särskilda straff för hvardera af de Lvänne sistnämnda förbrytelserna och såmedelst stadgat den svårare bestraffningen af tjugufyra dagars fängelse vid vatten och bröd, genom undergående hvaraf ett otillbörligt lidande blifvit den sakfällde tillskyndadt, blef detta mål, på sätt min under den 17 Februari 1845 aflåtna skrifvelse utvisar, öfverlemnadt till advokatfiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt, med anmodan att inför Kongl. Hofrätten emot Kämnersrättens ordförande och ledamöter, hvilka i Rättens ofvanberörda lagstridiga domslut deltagit, anställa och utföra den ansvarsoch ersättningstalan, lag och sakens beskaffenhet fordrade. 28 Uti förklaring öfver advokatfiskals-embetets härom började talan, hafva Kämnersrättens ordförande och tvänne ledamöter hufvudsakligen andragit: att ehuru vid målets bedömande det icke undfallit Kämnersrätten, att, derest Englund, som begått inbrott i Bråbo härad, jemväl hade föröfvat dylikt brott uti Norrköping genom begagnande af de dyrkar, han innehaft, honom icke kunnat ådömas högre ansvar, an om han endast en gång begått inbrott, hade likväl Kämnersrätten, enär Bråbo Häradsrätt förklarat Englund saker till ansvar för första resan stöld med inbrott och Öfverlemnat målet till Kämnersrätten, på det att Englund för dyrkarnes innehafvande måtte till ansvar befordras, samt Kongl. Förordningen den 9
Men då man vill åstadkomma den ifrågasatta förändringen i syftning, att dymedelst bereda länets innebyggare en förmån, så bör man också vara förvissad derom, att förändringen verkligen innefattar en fördel, och det är derom jag icke är fullt öfvertygad. Utsk. har föreslagit alt räntepersedlarne hö och dagsverken skola förvandlas, hälften sill spanmål och hälften till smör. Jag tror, lika med Frih. von Kraemer, att det varit för länet fördelaktigare, om dagsverken blifvit bland räntetillarne bibehållne, men det beslut, som R. o. Ad. på förmiddagen fattat, att nemi. dagsverksräntan bör till annan ränta förvandlas, hindrar mig att yrka något sådant, enär jag måste ställa mig detta beslut till efterrättelse. Men frågan är, huruvida det är lämpligt att bibehålla smör såsom en hufvudräntepersedel, till hvilken andra persedlar böra förvandlas. Om man betraktar det nuvande förhållandet inom Upsala län, finner man, att spanraålsräntan utgår med omkring 189,000, smör endast med 5,000, hö med 11,000 och dagsverken med 30,000 R:dr. Redan det förhållande, att smörräntan olgor en sä ringa andel af länets räntepersedlar, att den endast upgår till 5,000 R:dr för hela provinsen, gör, att denna ränta är den minst lämpliga att antagas såsom en räntepersedel, till hvilken öfriga hufvudränlor skola förvandlas. Upland är icke någon smörproducerande provins. Om man med det smör, som i länets markegångstaxa omtalas, menar salt smör, 7 H. 14 210 Den 21) Maj e. m. »å vågar jag påslå, ali något sådant alldeles icke produceras i Upland, emedan allt smör, som der beredes, försäljes färskt dels i Upsala och dels i Stockholm.
Om vidden af det land, sorn lemnar nederbörden till Venern, och om dess läge. 3:0 Följder, som häraf kunna dragas. 4:° förhål landet med Venerns stigande och fallande, samt den hittills funna största skilnad, emellan dess högsta och lägsta stånd. 5:0 Om slutsatser, som häraf kunna dragas, i afseende på möjligheten, att förekomma öfversvämningar, 6:0 Om sättet att, genom gamla utloppets utvidgande, eller nya utlopps anläggande, sänka sjöns vattenyta, och livad dervid är att iakttaga, då fråga är om sjöar, som nyttjas till segelfart. 7:0 Hura vida tillfälle till ett nytt utlopp för flod» vattnet finnes, samt hvar det kan vara möjligt, och huru stort det bör blifva. Derjemte äro bifogade 3 tabeller: 1:0 öfver sjons stigande och fallande åren emellan, räknade från dato till dato under 12 år; 2:0 öfver sjöns största stigande och fallande inora hvarje år; samt 3*,o jemnförelsetabell, emellan vattenhöjderna från och med 1807 till och med 18205 och slutligen 3:ne chartor öfver Götha Elfs utlopp utur sjön Vernern; öfver mossdraget mellan sjön och elfven, samt öfver mossdraget ifrån Mordke« öfver Ryda ån eller Lånboda. Dessutom äro uti en särskild Tom af Bilagor, B-esv. och Ekon. Vith. Betänkanden. 94* lill ett antal af 22, samlade och uppgifna alla i ämnet inkomna särskilda autoriteters och enskilda personers afgifna Utlåtanden, hvilka upplysa, dels sjöns anmärkta förhållande i äldre tider, dels den af sjöns sänkning möjligt uppkommande verkan på segelfarten, dels och hufvudsakligen ungefärliga beräkningar på den odlingsbara mark, som derigenom skulle komma i dagen, jemte uppgifter af de redan odlade egorymder, hvilka nu genom öfversvämma* garna lida, eller ock på några ställen alldeles utbrytas.
Fröt. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 13 Hä/t. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. tion oell hvad i öfrigt förekommit, ansett sig böra tillstyrka att lämpligt understöd för ifrågaställdc arbetens utförande må beviljas; dock endast i egenskap af lån emot bestämd åtcrbetalnings-skyldighct; och får Utskottet alltså hemställa: 31 :o. att Ilikets Ständer, till uppmuddring af segelleden emellan Piteå stad och dess lastageplats Löfholmen samt anläggning af en lastbrygga vid staden, måtte anvisa en summa af 26,000 R:dr Pant, motsvarande i det närmaste | af den beräknade kostnaden, att såsom lån utgå från Riksgälds-kontoret, under de vilkor, som för dylika bidrag blifva vid denna riksdag föreskrifna. E. Sjösänkningar och myrutdikningar samt andra vattenaftappningsoch odlingsföretag. Till fond för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag, bar Kongl. Majit i den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof äskat, att för de nästkommande 3:ne åren 1861—1863 måtte anvisas tillsammans 100,000 R:dr R:mt, deraf 4 aldar att utgå i egenskap af lån samt det öfriga såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet.
Att i vårt land, som till den ojemförligt största delen består af mer och mindre skogbärande utmark, hvilken väl ännu länge måste begagnas till ett glest och magert bete, der vallning af kreaturen knappt någonsin kan med fördel verkställas, inskränka lagens föreskrift, såsom Rikets Ständer begärt, till kreaturs-egarnes ofvannämnda skyldighet att från andras egor afhålla sina kreatur, och sedermera låta all stängsel få ankomma på öfverenskommelse, må väl vara ett mål, hvartill lagstiftningen bör sträfva i den mån jordbruket och boskaps-skötseln hunnit en sådan förkofran, att de nyssnämnda magra och vidsträckta utmarkerna kunna undvaras såsom betesmarker, och mera uteslutande för skogs-skötseln användas; men en så beskaffad egofrids-lag skulle för närvarande, efter min tanke, icke blott, på sätt från flera håll blifvit anmärkt, i allmänhet innebära en allt för våldsam och äfventyrlig brytning af ett. rättstillstånd, som i landets beskaffenhet har sin grund, och hvaruti en så total förändring icke ens på något sätt blifvit förberedd, utan den skulle otvifvelaktigt i sjelfva verket komma att medföra en ganska förstörande inverkan på en mängd mindre jordegare, hvilka härigenom sågo sig försatta i nödvändighet att ensamme bekosta den stängsel, som för deras egors brukande på hittills öfligt sätt erfordrades, oaktadt samma stängsel öfverkomme deras granne, som undandragit sig allt deltagande deri, till omedelbar nytta vid vården om hans kreatur. Men om än i betraktande af dessa betänkligheter det visar sig, att stängselvitsordet för närvarande och sannolikt för en ännu ganska lång tidsföljd icke utan fara kan uphäfvas såsom den för riket i allmänhet gällande regeln, och om lagstiftningen således tills vidare måste åtnöja sig med att i stället låta jordegares befri - Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123.
Maj:t genom nådigt Bref den 12 November 1819 förklarat, det skolegodshemmanen icke kunde anses såsom någon Grefvelig Brahesk, utan voro en Kongl, donation ad pios usus och i denna egenskap kronohemman, vid hvilket förhållande Kongl. Maj:t funnit godt afslå ej mindre den af Konsistorium sökta friare dispositionsrätt, än äfven den ifrågaställa rättigheten till skatteköp af hemmanen, hvarjemte Kongl. Majit lemnat närmare föreskrifter, huru med åborätten å hemmanen skulle förhållas, samt bland annat stadgat, att lediga hemman skulle på 30 års tid utarrenderas. Sedermera hade vid 1 8ö3—54 årens riksdag framställning ånyo blifvit gjord om rätt för åboar å skolegodshemman att få desamma till skatte lösa; men med godkännande af hvad dåvarande Stats-Utskott yttrat, funno Rikets Ständer framställningen icke förtjena afseende. Till stöd härför hade Stats-Utskottet hufvudsakligen anfört saknaden af nödig utredning för bedömande af förhållandet med hemmanen; och äfven nuvarande Stats-Utskott anser ärendet icke eller i sitt närvarande skick vara så utredt, att motionärernas framställningar må af Rikets Ständer bifallas.
Dom d. 4 i denna månad i Revisionssaken emellan Fiskrarne Henrik Sund och Johan Peter Urnberg, å ena, samt K. M. och Kronan genom Kammar-Adv. Fisk:s Emb., å den andra sidan, fastställt Norrtelje llådst.Rätts och K. M:s och Rikets Svea HofRätts sammanstämmande Domslut, hvarigenom den af bemälde Sund och Urnberg anstälde talan om arf efter i Norrtelge d. 16 Nov. 1846 aflidna enkan Brita Helena Sandelin blifvit ogillad och hennes qvarlåtenskap, jemlikt 15 Kap. A. B:n, förklarats böra falla Konungen till: så får Kammar-Adv.-Fisk:s-Emb., med öfverlemnande af en bestyrkt afskrift af Högstberörde Nådiga Dom, anhålla det K:ngns Befhf:de behagade låta samma Dom ofördröjligen till laga verkställighet befordras och i sådant afseende låta affordra Guldoch Silfverarbetaren P. G. Fröberg samt Garfvaren och Läderhandlaren M. L. Bäckström i nämnde stad, hvilka boet om händer haft, en med behöriga verificationer försedd redogörelse öfver enkan Sandelius qvarlåtenskap samt densamma till Adv.-Fisk:s Embetet insända, tillika med LandtRänteriets original-bevis att de Kronan tillkommande medel blifvit till följd af K. M:s nåd. Dom under dana-arfs titel i Ränteriet lefvererade. Stockholm d. 8 Apr. 1853. R. Charpentie r. Med det i K. KammarColhii Adv.-Fisk:s-Kont. förvarade concept-bref lika lydande, betygar Ex oflicio C. E. Ljungberg. Remitterades till StatsUtsk.
Jag lernnar derhän, huruvida desse planer låta realisera sig; men emellertid har Utskottet ej ansett sig nu böra ingå i förslag till någon disposition af desse medel, hvilka hafva mera inflytande på den blifvande Statsregleringen. Hvad slutligen beträffar afskrifningen af 73,000 R:dr, som balanceras under namn af återstod på Krigsskulds-liqviden, tager jag mig friheten nämna, att det är alldeles likgiltigt, huruvida de i Räkenskaperne stå uppförde såsom afskrifne eller betalte; ty då alla öfverskott på Statsinkomsterne komma RiksgäldsContoret till godo, blir förhållandet enahanda, antingen man betalar desse medel af Statsinkomsterne och afförer summan såsom betalt, eller om man afskrifver dem genast, hvarigenom öfverskotten på behållningen af Allmänna Bevillningen i samma mån blifva större. Då jag således ej funnit några skäl an - Den 7 Maji f. m. förde, som kunna föranleda till ett annat resultat, än det StatsUtskottet föreslagit, får jag anhålla om proposition till bifall af Betänkandet. Friherre BoijCj Ludvig: För mig, som fordom under 11 års tid varit Ledamot i ConvoyCommissariatet, synes denna diskussion, så vidt den rörer Creditivet till ConvoyCommissariatet, omfatta, om jag så får uttrycka mig, rätt ingen ting; ty antingen man antager Friherre Anckarswärds eller motsidans åsigt, så kommer man ändå till samma resultat. ConvoyCommissariatet har trenne serskildte tillgångar, nemligen: Uti Convoy-afgiften, som är obetydlig, uti tillslagen anpart i Tullmedel, samt då desse bägge varit otillräcklige till betäckande af Commissariatets betydliga utgifter, en tredje tillgång eller bidrag af Staten. Om desse bidrag nu betraktas såsom lån, eller såsom ett bestämdt Statsanslag, kommer på ett ut; ty om också Commissariatet ålägges mera än att redovisa för medlen, och att återbetala desamma, så blir det i alla fall Staten, som måste vidkännas utgiften, emedan ConvoyCommissariatet icke har någon annan att hålla sig till, för att få bristande medel.
A f Mozart, som var en ifrig dansör, ha vi valser i Ländlerstil i behåll. Beethowen har efterlemnat valser både för orkester och för piano. Ännu spelade dock valsen såsom musikalisk konstprodukt en skäligen blygsam roll. Man nöjde sig med de två delarne, eller också fogade man samman två eller tre särskilda valser för att undvika enformighet. Detta senare tillvägagående blef upphofvet till den numer häfdvunna formen af vals. Således består en valskomposition i själfva verket icke af en utan flere valser i oafbruten följd. Ursprungligen innehöll en dylik komposition ej mindre än tolf valser. Efter Lanner och Strauss, den moderna s. k. wienervalsens skapare, blir femtalet det förherskande. Detta om valsens yttre gestalt. I melodiskt och rytmiskt hänseende har valsen utvecklat sig nästan till oigenkänlighet. A f den enkla, något enformiga Ländlem har blifvit en musikalisk konstprodukt. Glädje och lefnadslust, vekhet och vemod, det burleskt komiska och det allvarliga — allt kan en valsmelodi tolka. Och i det rytmiska: hvilken omvexling, men på samma gång hvilken enhet i all denna mångfald! Särdeles karaktäristisk är den skildring af Strauss-valsens rytmik och tonbildning, som Fr. M BÖhme iemnar. » Ä n », säger han, draga trenne lika fjärdedelar lugnt förbi, än omvexla några åttondelsnoter eller en halfnot med fjärdedelar, än anslå några instrument den första fjärdedelen pizzicato, samtidigt som andra ha bunden tonföljd; här blixtrar fram en drill på någon svag taktdel, där störta sig underliga figurer i djupet; här förklingar en sång, där bedrifves ett lustigt skämt med efterslagsnoter eller med en upptakt, på hvilken ingen forsättning följer. » Icke alla smickrande omdömen, som entusiastiska beundrare fällt om denna dans, kan dock den moderna valsen med godt samvete taga åt sig. Ty i ett hänseende har valsen, liksom för öfrigt alla danssorter, utvecklat sig ytterst ofördelaktigt. Tempot har uppdrifvits till onaturlig hastighet. Från birfilaren ända upp till orkestern samma fart.
Om Utskottet, å ena sidan , icke kunnat underlåta att erkänna vigten af de utaf Juktitias-Ombudsmannen , till stöd för denna hemställan, anförde olägenheter, så hafva dock, å deri andra, vida större betänkligheter derer mot för Utskottet sig framställt. Sådane äro följande : Att Policemagten , genom förslagets antagande , skulle utsträ’ckas utöfver sin egentliga bestämmelse, som är att efterforska och söka upptäcka brott men ej att bestraffa dem ; Att denna bestämmelse, hvilken medgifver ett från den allmänna rät-, tegångsordningen stundom afvikande ransakningssätt icke alltid står väl tillsammans nied det varsamma förfarande och den lugna pröfning 1 som förutsättas hos Domaren ; Ätt , eler vården om allmänna säkerheten! fordrar en Policemagt{ det synes väl berak - fZagVtskottets Betänkande N:o 44. 17 beräknadt, att denna magt, hvilken ofta är den tilltalades enda vederdeloman , conlrolleras af Domaremagten, som granskar beskaffenheten af Policens forskningar och pröfvar halten af dess upptäckterj —- samt slutligen Ätt det lidande, som någon gäng, genom den anmärkta tidsutdrägten , kan tillskyndas den tilltalade, ersättes af den större trygghet och tillförsigt , hvarmed han kan öfverlemna sin sak till Domarens lagenliga behandling. På dessa skäl tillstyrker Utskottet, att Justities-Ombudsmannens ofvan? berörde förslag ej ma varda af Rikets Ständer antaget, 7:ö Att taxa må bestämmas för Expeditionslösen hos de serskilde Stats - Expeditionerne , ä fvensom hos Tullverket. (Pag. 30—34 i Re-, dogörelsen). Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Som emellertid Utskottet, vid läsningen af Fullmäktiges protokoll, erfarit att Fullmäktige icke underlåtit att förskaffa sig nödiga upplysningar, beträffande sättet för Sedelmyntets förbättring, samt att denna vigtiga fråga fortfarande utgör ett af föremålen för Fullmäktiges öfverläggningar; synes någon vidare åtgärd i förevarande afseende ej erfordras. §• 20. (1851 års Rev.-Ber. §. 33,) Om ersättning Revisorerne hafva anmält, att sedan numera aflidne Kommissarien G. för inrättande A. Brakel år 1844, i egenskap af då varande Chef för Sedelkontoret, jlrin^n^Ban' utan Banko-Styrelsen erhållet uppdrag, föranstaltat om infö ras Sedelrande i nämnde Kontor af en Kontrabok, i ändamål att dermed konkontor. trollera räkningarne öfver Bankens utelöpande sedlar å 16§- R:dr och derutöfver, samt berörde konlrabokföring, som under åren 1844—1847 verkställts utan någon tillökning i Se‘delkontorets tjenstemanna-personal, sedermera blifvit af så väl Fullmäktige som Banko-Utskottet gillad och till iakttagande anbefalld, Fullmäktige, i anledning af Kommissarien Brakels derom gjorda framställning och i enlighet med Under-Styrelsens afgifna tillstyrkande, den 30 April 1851 beviljat Kommissarien Brakel ett belopp af 1,200 R:dr Banko såsom vedergällning för den af honom, under förenämnda tid, i Sedelkontoret sålunda inrättade Kontra-bokföring; hvarjemte Revisorerne förklarat sig anse omförmälda ersättningsfråga lämpligen hafva bordt till RankoUtskottets bepröfvande hänskjutas.