Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som emellertid uti ett Kongl. Danskt Cancellie-plakat af den 30 November 1821 den authentika förklaring blifvit gifven öfver l:a boken 21:a kap. 20:de art. i Christian V:s Lag, att, när en utländnings gods för skuldfordran blifvit i Danmark med qvarstad belagdt, icke allenast sjelfva målet i dess helhet, d. v. s i hvad angår betalning ur det i qvarstad tagna godset, då må utföras vid domstolen i den ort, der qvarstaden verkställdes, utan ock, för den händelse godsets egare icke personligen uppehåller sig i riket eller der har annan mandatarius, än den, sorn har godset i sina händer, målets fullföljande kan ega rum efter blott denne sistnämndes instämning, hade det väl varit önskligt om, på sätt jemväl blifvit ifrågasatt, undantag äfven från sistnämnda stadgande kunnat meddelas till förmån för svensk undersåte. Då häremot likväl blifvit af Kongl. Danska Justitie-ministeriet invändt, att en dylik partiel modifikation icke kunde ega rum utan en genomgripande förändring af Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 117. 13 lagstiftningen i härtill hörande delar, vill jag, för min del, desto heldre låta denna fråga bero på en framdeles skeende reglering, om sådan skulle af behofvet påkallas, som nu ifrågakomne bestämmelse i plakatet 1821 afser verkställighet endast i Danmark af ett inom samma land meddeladt beslut och således, strängt taget, icke eger omedelbart sammanhang med de frågor, som utgöra föremål för de nu omhandlade lagförslagen. Med anledning af den rätt, som, enligt särskilda privilegier för städerna Götheborg och Landskrona, tillkommer Magistraterne i dessa städer att i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ställe handlägga utsökningsmål, anser jag deremot blifva nödigt att, genom en framställning hos Kongl. Danska regeringen, söka atl jemväl för svensk Magistrats beslut i dylika mål bereda tillgång till exekution i Danmark.
Ehuru jag redan länge nog uptagit It. o. Ad:s dyrbara tid, anhåller jag att ännu få yttra några ord, samt får då omnämna, att min åsigt derom, att religionsfrihet är oss tillförsäkrad genom 16:de §:n Reg:sF:n, jemväl delas och blifvit öppet uttalad af en utaf vära mest utmärkte rättslärde, Hr Prof:n vid Jurid. fakulteten i Lund, Christian Nauman, hvilken i sitt förtjenstfulla arbete »Sveriges Grundlagar», i detta afs:de sig sålunda utlåter: »Då 446 Den 18 Juni. Konst.Utsk. elen 2 Juni 1809 afgaf sitt förslag till ny Reg:sForm, var dervid, i afs:de på 16:de §:n, fogad en reservation af Biskopen Doct. Nordin: »att han icke i annan mening kunde bifalla livad uti denna § om en fri religionsöfning stadgades, än att derigenom icke skulle vara förändradt hvad allmänna lagen om Svensk mans religion förordnade (se It. o. Adis prot. för den 2 Juni 1809, p. 382).
Dock likwä! iär jag här, lika med hwad jag gjordt uti Utskotten , tillstyrka, ett nägvn jemkning göres med denna afgift, sä att den, för swagare och mindre Hemmans - delar, hwilka endast förmä hälla mindre pannor nedfättes och i stället ökes, uppflyttas pä de hemman som hälla större pannor. Herr Grefwen och Landtmarskalkett ytt, rade, ett om beskattningen ej nu more sräi a. Hwad parme* rymden beträffade ansäg han ej räd« ligt ett man singe begagna fä stor man behagade, när asgiften för den samma w»r; progrchv. I2z6 Den 29 Januaril. Llthene ^amillon wille gerna tillstyrka den prvgretziva afglsten , men ej lill högre än 90 kan« nors panna. Grefwe lUörnoi^ om jag rätt fotkcdt Friherre llumikon8 mening, öo.star hon otc en witz otgift per hemman sör en witz fixerad pum e-rymb mätte destämn^s, och att sedan lör större pannor en progressig förhöjning etter ka.mtttet ffiille förbjudas. Denna tanka jynes m-g äfwen latt kunna btsalloö. Ropades Ja och Nej. Friherre on: Min mening är att i enlighet med ,800 äts Förordning storsta pannerymdsn döde l Studer och pä L mdct lkulle wara 90 kannor: men att vm den (om enligt samma Författning more berätt!
Ledamöteme ansägo nemligen, att ett Bolag, hvars medlemmar tillstyrkt 140 procent utöfver hvad det vid Subscribtion sig åtagit, som under tiden saknat ränta för dessa betydeliga tillskott, hvaraf de sista 33 procenten erlades 1815> och med så mycket nit sökt tillvägabringa förslaget, också förtjenade att nu af Staten i deras bemödanden understödjas. Bolaget, som med all vördsam erkänsla rönt Regeringens och fordna Ständers välvilja , har aldrig undandragit sig , att uppfylla motsvarande åtaganden. Actieägarne hafva väl fått beräkna 5 procents ränta å deras insatte Actiecapi-i tal , men äfven denna ränta har åtgått till Canalbyggnaden , och de hafva icke deraf uppburit ett runstycke. De förbundo sig, att ä den summa 50,000 R:dr , som år t 818 af Riksens Ständer dem beviljades, afbetala en tredjedel om året. Det hafva de fullgjort , och äfven för i år arden sista afbetalningen afsatt, hvarjemte de ordentligt betalt ränta för begge Jten ig J agust i r, w. Lånen. Alla dessa considerationcr hafva Utskotteo fuunit förtjena behjertande och då uu varande Rikets Ständer ärfarit, hvad vid sista Riksdag af mången betviflades, (Canalens möjliga utförande) förtröstar jag på bifall af hvad Utskotten tillstyrkt. Canalen blef redan om hösten 18 >9 segelbar, och farten derå har sedermera så progressift tilltagit, att då antalet af da fartyg , som passerat canalen , det första året utgjorde 113 Större Fartyg och 386 Båtar, samt det andra 351 större fartyg och 395 Båtar , så steg detta aatal det tredje året till 574 större Fartyg och 585 Båtar, samt har till denna dag i år bestigit sig till 352 större Fartyg och 221 Båtar.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets bordlagde memorial N;o 1, med det från nästförutgångne Riksdagen hvilande förslag, Prot. XJtdr. d. 22 Februari 1840. 51 åsyftande en ändamålsenligare organisation af Stats-Rådet och derjemte innefattande de Grundlags-ändringar, som blifva en följd af Hof-Canzlers-befattuingens föreslagna upphörande, jemte samma Utskotts memorial N:o 4, angående en rättelse uti ofvannämnde grundlags-ändrings förslag, hlef berörde förslag af Bonde-Ståndet antaget. S. D. Remitterades till Constitutions-Utskottet: En af Sven Heurlin från Kronobergs Län, i den ordning, 29 §. Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot StatsRådet och samtlige Föredraganderne. Stats-Utskottet: i:o Måns Jössessons från Christianstads Län motion om förändring i sättet att utgöra löne-tionde; 2:o Pehr Jönssons från Skåne motion, i samma ämne; 3:o Nils Pehrssons från Södermanland motion om öfverflyttning från Stats-Contoret till Riksgälds-Contoret af alla Stats-inkomster; 4:o Sven Heurlins från Kronobergs Län motion örn inköp af hemmanet Rushult i nämnde Län för anläggande af en inrättning till trädgårds-odlingens befrämjande och till minne åt aflidne Kongl. Archiatern Carl von Linné;. 5:o Anders Anderssons från Skaraborgs Län motion om dagsverksskyldighetens upphörande utan afseende å det beslut, som rörande anslag för lönefyllnaden kan fattas; 6:0 Olof Pehrssons från Gefleborgs Län, af Jon Olsson från samma
Denna åsigt måste jag bestrida. Yi hafva sett biskopar vara borta från sina stift uti åratal; och, detta oaktadt, har allt gått sin jemna gång och, på det hela taget, lika bra som under deras dervaro. Jag vädjar då till Eder, M. Hrr, huruvida denna tjenstgöring kan vara så fatiguerande, som man förcspeglat. Det fanns i Lund en biskop för icke så lång tid sedan, hvilken var öfver 80 år. Uti Linköping beklädes Biskopsembetet af en annan, hvilken, enligt all beräkning, hunnit så långt i ålder, att någon sträng tjenstgöring icke skäligen kan af honom påräknas. På grund af hvad jag nu anfört, har jag funnit obilligt att tilldela biskoparne större löner, än de erhålla, som bestrida Statens öfriga högre embeten, synnerligast då man tager i betraktande att de förstnämnda ofta nog kunna anses såsom pensionerade personer, ett förhållande, hvilket, efter det af så många förordas, för min del må ega rum; men jag anser, framför allt, att man bör så söka ställa till, att, som det heter, »kyrkan ställes midt i byn», och vid ifrågakommande löneregleringar iakttaga att, så vidt möjligt, ett propor - Den 7 Januari. tionerligt förhållande mellan löner, som tilldelas personer af samina grader, åvägabringas. Gr. Anckarsvärd: Öfverraskad af de genomgripande re formförslag, som från Regeringen utgått ang:de ett förändradt aflöningssätt för presterskapet, anser jag mig icke böra undertrycka den tacksamlietskänsla, hvilken jag finner det allmänna vid detta tillfälle vara Regeringen skyldig för dess vidtagande af nu föreslagna åtgärd. Min öfvertygelse år således, att för närv:de visst icke någon prutning i afs:de på de bestämda summorna bör komma att ega rum.
Mine Herrar! min stämma är för svag, mitt anseende för ringa, för att jag skulle kunna fordra efterföljd af milt exempel; men mitt votum är gifvet, då det gäller, att genom RiksStåndens pluralitet upplysa en Regering, som vill göra rätt åt alla, i en fråga, som skall afgöra en hel menighets välfärd. Jag vplerar bifall å Utskottens Betänkande, Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Efter en så långvarig discussion uti ett ämne, som redan förut varit så nfvcket omtvistadt, skulle man tro att förhållandet hunnit blifva fullkomligen utredt; men jag tillstår, att jag icke finner det vara så. Vi hafva sett, att före Riksdagen ämnet blifvit behandladt först i en StatsExpedition, och sedan i en annan, och vi hafva under Riksdagen sett begge åtgärderne underkastade anmärkning inför ConstitutionsUlskottet; vi hafva sett Konungens Befallningshafvande den ena gången gifva ett Utslag, som är tvärtemot ett föregående i samma sak; vi hafva sett KammarCollegium finna skäl att ändra della Konungens Befallningshafvandes Utslag, men Konungen deremot finna skäl att gilla detsamma, och att gifva 102 Den 10 September f. m. en resolution ratt stridande emot en 2 år förut gifven, i samma ämne, och på grund af samma handlingar. Kongl. Brefvet 1819 föres k lifver, att sådana hemman, till hvilka Kyrkorna na hafva Städselrätt, icke kunna till Skatte försäljas, eller Kyrkorna från Städselrätten skiljas, så framt icke visas kan, att Kyrkorna en sådan dispositionsrätt, sedan Danska tiden, obehörigen sig tillegnat; och bevisningen är således gjord beroende af förhållanden, som genom tidernas längd och sakens natur måste vara ganska invecklade.
Herr Helledaij: ”Jag befarar, att, om Banco-Styrelsen eger rättighet att, genom entrepreneurer, i Banken införskaffa silfver, sådane underslef möjligen kunna ega rum, att Banken får genom ena Banco-luckan med dryg, aldrig använd transportkostnad återköpa ett silfver, sorn nyligen genom en annan lucka blifvit ulvexladt mot Bancosedlar; hvadan jag anser den föreskrift böra meddelas, att Banco-Styrelsen ovilkorligen sjelf bör gå i författning 0111 silfvers uppköp, under säkra controlcr i afseende å sillre te utländska egenskap; äfvensom jag, utgående från den synpunkt, alt Bankens speeiemynl, en gång utvexladt ur Banken, dit icke kan under annan än vexlingsform återgå, icke biträder Utskottets åsigt, att Svenskt myntadt silfver må, såsom utländskt silfver, lör Bankens räkning inköpas efter curs, med förhöjning af transportkostnaden från uppköps-orten”. Herr Maechel: ”Vid Höglofl. Utskottets Betänkande om garanlierne för en blifvande realisation, får jag anmäla min reservation i följande punkter: 1:0 Rörande sältet att förstärka metalliska cassan, då den genom stark utvexling blifvit minskad under bestämda förhållandet af 2 till 5, Dervid föreslår Höglofl. Utskottet: A. att Banco-Styrelsen skall från främmande länder inköpa guld och silfver, när cursen vore vid och under pari, eller 128 sk., hvaröfver silfrets kostnad ej fick stiga med mera än transportkostnaden, samt tillse, att silfret verkligen korn från utländsk ort. För mig visar det sig klart, att silfvertillgången i Banken skall komma att anlitas och silfverköp erfordras, just när cursen är öfver pari. — Att cursen går derunder, torde endast vid serdeles förhållanden kunna inträffa. Bihang till R, St. Vrot, 1834* ® Sami, 1 A fdel. f Häftet 4 Bancc-JJtskottets Bet.
Län, Per Andersson från Södermanlands Län, Olof Larlsson från Östergöthlands Län, Anders Andersson i Fogelsrum, samma Län, Anders Jansson från Westerås Län, Lars Nilsson från Norrbottens Län, Anders Andersson från Stockholms Län, Hans Hansson från Gefleborgs Län, Bihang till Riki-St, Prat. 1828—30, 9 Sami. 3 Bandet. 12 i-de Hit. l^S Prot.'Utdrag den 18 Februdrii 1830. Anders Nilsson från Isie, Malmöhus Län, Johannes Andersson från Cal mare Län, Johannes Andersson från Upsala Län, Peter Pehrsson i Slätthult, Jönköpings Län,’ Anders Svensson från Hallands Län, Peter Jönsson från Jönköpings Län , och Olof Söderström från Stockholms Län; Sami till Suppleanter: ia:o Vice Talmannen Jon Jonsson, 2:0 Peter Persson från Christianstads Län, 3:0 Bengt Nilsson från Örebro Län, 4:0 Lars Bygdén från Vesterbottens Län, 5:0 Lars Olsson Från Jemtlands Län, och 6:0 Erik Carlsson från Upsala Län; Och skulle Protocolls Utdrag häröfver expedieras till Banco* och Expeditions-Ut* skotten. S. D. För att, å BondeStåndets vägnar, deltaga i den Revision af Discont-LåneContoiret i Malmö, som den 1 instundande Mars täger sin början, blef i följd af Stan* dets nu fattade beslut, förordnad till Revisor Nämndemannen Olof Nilsson i Lilla Proti-Utdrag den 18 Felrraarii 1830. 179 Långared, Långareds Socken , Färs Härad och Malmöhus Län; hvarjemte utsågs till Revisorens Suppleant: Nämndemannen Olof Jönsson i Lilla Upåkra af Upåkra Socken, Bara Härad och berörde Län; Och skulle Protocolls-Utdrag härom meddelas Banco-Utskottet, samt jemväl öfversändas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus Län, för att Olof Nilsson och Olof Jönsson tillställas.
Med stort hopp knogade han uppför de fyra trapporna, detta allt påminde honom om gamla äventyrsfyllda tider och förde hans tankar bort från det ätande grubblet. Hissen var avstängd, hotellet var illa beryktat, och värden ville inte att de många flickorna, som hela natten sprang i trapporna med fulla karlar, skulle få använda den. Han stannade överraskad framför dörren till den gamla vindsvåningen. Skylten var bortriven, hotellet hade upphört. Det var också tre år sedan han var där, hur kunde han tänka, att ett dylikt näste fick vara i fred så länge. Polisen razzia förstås, han skrattade för sig själv. Men han hörde röster, kanske hotellet fanns kvar, fast man av vissa skäl tagit bort skylten. Han knackade hårt fem slag på dörren han erinrade sig att han förr knackat så många slag. Någon ropade “stig in“ och han klev direkt in i en målarateljé, ett långt och smalt rum med både takoch sidobelysning, väggarna ursprungligen vitmenade och därefter fullklottrade med figurer, namn och verser. En soffa med grönt trasigt överdrag fanns därinne, ett bord fullastat med burkar, spegelbitar, manschetter, en lampa utan skärm, en kam, en fotogenbutelj, ett schackbräde med pjäser och många andra ting. I en väldig engelsk järnsäng längst borta i andra ändan av rummet satt en trettio års man med mörkt hår, spetsigt hakskägg, stora, frågande ögon och utstående kindben. Han spottade oupphörligt brunt spott på en tidning som låg utbredd framför honom på golvet. När han fått syn på den nykomne lade han en ren tidning över den han spottat på och riktade en ny salva med stor kraft mot den översta, och stirrade sedan frågande på David, dock utan att resa sig. Var så god och sitt, sade han på bruten svenska. Varpå han spottade igen. David, som var en enda överraskning, lydde dock vinken och satte sig, han var just i färd med att börja förklara varför han kommit hit, när en blek och eterisk individ med långt hår och iförd målarrock dök upp från någon slags bädd i ett hörn bakom en hög tomlådor och presenterade sig som Martinus.
Enär enligt 8 7 af de faststalda förvaltningsstadgarne stipendium icke far utdelas af rantan A allmänna fonden förrän denna uppgår till 150,000 kronor, så anmodas för saken intresserade personer att med råd, upplysningar och hidrag stödja komitén i dess arbete att realisera ett företag, som, en gång val grundadt, kommer att för all framtid verka till gagn och välsignelse i vida kretsar. Sarskildt må har namnas att donationer och testamentariska dispositioner i syfte att bereda yrkesoch studiestipendier för obemedlade kvinnor emottagas med tacksamhet och förvaltas med den inskriinkning, som betingas af särskilda i donationsbref ineddelade föreskrifter. Undertecknade, som af styrelsen för Fredrika-Bremer-Förbundet utsetts att granska de förbundet tillhörande stipendiefonders förvaltning med dithörande räkenskaper och salrerhetsbandlingar för Ar 1889, f&amp; öfver den verkstalda granskningen afgifva följande berattelse. Räkenskaperna utvisa: Behållning frin 1 888 . ..:. kronor 9,829: 6 O. Inbetalt af ombuden ... i .. ., 10,268: Influtna rantor .., 362: -. : Siimma kronor 20,459: öo. Af betalt å förlagslin ..., 303: I I. Afskrifning å obligationer som under Arets lopp inköpts utöfver pari , 20: - Behållning till 1890 ..., 20,077: 5 0. Säkerbetshandlingarna äro förvarade uti brandfritt med 3 nycklar forsedt kassafack uti Stockholms enskilda bank; och som de viirdepapper, i Iivilka ofvannamnda belililining ar placerad, synas oss fullgoda och samtliga utgifter äro verificerade, samt vi i öfrigt icke hafva nigot att anmärka mot de af förvaltningsstyrelwen under rakenskapshret vidtagna atgarder, få vi tillstyrka att full och tacksam ansvarsfrihet för styrelsens förvaltning af förbundets stipendiefonder under året m5 varda beviljad. Stockholm den 26 februari 1890.
Som elinna just afhandlar ny lags stiftande under riksdag; så synes tydligt att 43 §:n, för att ej innebära en onödig omsägelse, måste mena lagförklaring, samt att denna borde ske med Ständernes bifall och under deras sammanvaro. År 1807 voro dock inga Ständer församlade, och att samma års lagförklaringar icke afliandlades vid 1800 års riksdag, det vet en hvar. Det synes, till yttermera visso, i lagboken, der de 3:ne, på Rikssalen i Norrköping daterade, förordningarna sluta med de orden: ”Hvad YV1 med R. St., af allmänna lagen ’’andrat”; hvaremot i 1807 års förklaring säges: ''Hvad 4 H. 34 Deli iä Mais f. ni. "WI i nåder funnit nödigt att sålunda stadga oell förordna.” — Således är denna förklaring, livilken dagligen vid rätterna tillämpas, olagligen tillkommen. Hvarföre beskärmar Grefven sig ej jemväl öfver åklagare och domare, som under några oell 3o år kunnat låta sådant opåtaldt fortgå? Ilr Grefven invänder förmodligen, att detta exempel hörer lill tiden före vårt närvar, statsskick, och att hans nagelfarande med våra författningars lagliga tillkomst icke börjar, förrän efter den statshvälfning, hvari lian sjelf deltog. Välan! Huru förhåller det sig då med tillkomsten af 87 och 88 5S:na Reg.Ftn, från hvilka motionären hemtar styrkan för sin bevisning? Huru med liela grundlagen? Manne hon icke härrörer från samma statshvälfning, hvilken, ehuru nödvändig för Rikets bestånd, dock ingalunda var laglig. Att så förhöll sig, borde aldra minst kunna förgätas af någon Liand dem, hvilkas hufvuden, just derföre, hade sväfvat i fara, om försöket misslyckats. Vill motionären gå till grunden med den laggranskning han börjat, så torde han linna, att likasom 1809 år Reg.F. olagligen bröt Säkerhets-aeten, så gjorde hon med 1772 års Reg.F. och denna med Reg.Frn af 1720.
Af Riksdagsfullmägtigen Per Östman från Wester-Norrlands län: ”Dä jag under behandlingen inom det Höglofliga Banko Utskottet af frågan otu Bankens omorganisation uti vissa delar varit af skiljaktig tanke med majoriteten, får jag i de delar, sorn besluten strida mot tnin åsigt, mig reservera. Den första bankinrättning sora stiftades i Sverige, var i sig sjelf en privatbank, hvilken af då regerande Carl X Gustaf erhöll privilegier den 30 November 1651, men sedan denna bankrörelse, ehuru som det tyckes baserad på säker grund, icke destotniudre befanns behäftad med brister och ofullko.nligheter, som slutligen förorsakade dess obestånd, utfärdades den 17 September 1668 Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd för Rikets Ständer att taga Banken under sin förvaltning, eller, som orden lyda, ”uppdraga och öfverlåta samtlige Rikets Ständer otvanbemälda Vexeloch Lånebank sig antaga, och öfver dess upprättande, anläggning och förvaltning förordna och sluta, som de tili verkets befrämjande och för det gemena bästa, pröfvar nyttigast och rådligast vara” och hvarefter Banken erhöll benämn ngen Rikets Ständers Bank, hvarefter den förblef under Rikets Ständers styrelse och förvaltning, och genom 72 £ uti 1809 års Regeringsform blef ytterligare konstateradt, att Rikets Ständers Bank, dädanefter som dittills skulle förblifva under Rikets Ständers egen garanti och värd.
Maj:ts framställning om Kapiten-löjtnanten Stålkammars uppförande på allmänna Indragnings-staten. 37:o. Vidare har Kongl. Maj:t, uti Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, med afseende på det rastlösa nit och den gagnande verksamhet, Kommendör-kapitenen vid Kongl. Flottan, Inspektören öfver Rikets Navigationsskolor, Abraham Wilhelm Lavén i lifstiden ådagalagt såsom lärare vid Krigs-akademien, äfvensom å hans både litterära och praktiska förtjenster om sjökrigsvetenskapens utveckling föreslagit, att hans sjukliga och med fyra minderåriga barn i behöfvande omständigheter eftcrlemnade enka, Mathilda Palmstedt, som till sitt och de sinas underhåll egde att påräkna blott ett gratial af 480 R:dr från AmiralitetsKrigsmanskassan, måtte på allmänna Indragnings-staten tilldelas en pension af 600 R:dr om året; — varande Ridderskapct och Adelns remiss å den Kongl. Propositionen åtföljd af ett utaf Herr O. V. von Francken afgifvet yttrande, innefattande den hemställan, att ifrågavarande pension måtte bestämmas till 1,500 R:dr. För Utskottet är icke obekant, att Kommendör-kapitenen Lavén i lifstiden intagit ett framstående rum bland Kongl. Flottans embetsoch tjenstemän; och genom sin mångsidiga verksamhet har han, enligt Utskottets tanke, gjort sig så förtjent af det allmänna, att hans efterlemnade familj ej bör af Rikets Ständer lemnäs utan det understöd, som är för dess tarfliga utkomst behöfligt. I fråga åter om beloppet af detta understöd finner Utskottet icke anledning att afvika från det 36 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. förslag, Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad i liknande fall tillförene blifvit beviljadt, behagat i nåder meddela; och tillstyrker alltså Utskottet, att Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga framställning må vinna Rikets Ständers bifall. 38:o.
Skjutsanstalterne, om annan reglering af allmänna, samt om nedsättning i SkjutsLegan; Motioner, remitt. till Ekon. Utskottets Utlåtande, VIII s 782 — 800, bif. af PresteStåndet, IX s 5oo, återrem. af BondeStåndet, IX s 552, af Adeln, ix s 557, bif. af BorgareStåndet, IX s 568. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1895 — i4o6, bif. af PresteStåndet, IX s 1145, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, ' IX s ii4.Q> till en del gill. till en del förkast, af Adeln, IX s u6o, bif. af BondeStåndet, IX s 1172. s 269—276 RiksdagsBeslutet § 44- Skogsproducter förbjudna till export från Bohuslän , men tillåtna från Westergöthland, III s 13o, i43. .— Ordningen om förtydligande af 46 §. i Kongl.; Motioner, remitt. till Ekon. Utskottets Utlåtande, VIII s 1132-— 1136, bif. af PresteStåndet, IX S714, af BondeStåndet, IX. s 724, af Adeln, IX s 844* Ytterligare Utlåtande, VIII s 14^4 — 145(3. NB. finnes intet af någotdera Ståndet vara handlagdt. Underd. Skrifvelse, x 1. s 629, 63o. RiksdagsBeslutet, §. 44* — mål, om behandling af Recognitions, I 1. s 37. •— åverkan, om förekommande af, medelst skärpning af straffet; Motioner, remitt. till Lagutskottet, II s 1221, 1238. Utskottets Utlåtande, VII 2.