Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Näst derefter följande två perioder, hvilka begynnas med orden: ”Näringsidkare, som under året” och slutas med dessa ord: ”kapital-beloppet anses lemna.” Förslaget återremitterades. 8 7, andra och tredje punkterna. Utskottets förslag biföllos. 8 8, första momentet. Antogs af denna lydelse: ”När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Elt Tusen Tvåhundra Riksdaler, äro Fyra Hundra Riksdaler deraf fria från bevillning.” Den 12 Maj. S. D. Fortsattes föredragning af Bemllnings-Utskottets Betänkande, N:o 20, angående Allmänna Bevillningen. Bih. till R. Härvid Jorekoimno: Bevillnings-stadgans § 8, andra punkten, moni. litt. a, b, c och d, samt § 9, äfvensom Utskottets i afseende på denna sednare §, pag. 27, i Betänkandet gjorda hemställan. Biföllos. Bevillnings-stadgans § 10. Återremitterades. Art. lil §§ 4 i, 12 och 15, äfvensom andra yttrandet, pag. 28, i Betänkandet, angående Postoch Loishemman. Biföllos, med undanlag af sisla momentet, § 41, angående särskildt skattlagda, af frälse-nalur varande qvarnar och lägenheter, utan hemmantal, i Skåne, Halland. Blekinge och Bohus Län, hvilket moment äler remitterades. Första yttrandet, pag. 28, i Betänkandet, angående § 44 i Förfaltningsförslaget, och nämnda § i berörda Förslag. Återremitterades. Bevillnings-slad ,a!.s § 15, och hvad, angående denna §, pag. 28 och 29, i Betänkandet förekommer. Biföllos. Bevillnings-stadgans § 46. Afslogs. Återremitterades. Biföllos.
N.o 1S• da rättighet, att till Lands-Cancellierne inhålla Länens Innevånare till sammankomster och muntliga förhör, borde inskränkas, helst de förra, eller sammankomsterna, syntes vara utan ändamål, då hvarken den frånvarande, eller den tillstädeskomne, men till propositionen nekande, kunde, på sådant ställe, af pluralitetens beslut förbindas , och de senare, eller muntliga förhören, endast i få händelser borde vara medgifna, enär, i de flesta fall, skriftlig förklaring af den, hvars hörande äskas, kundq la sflemnas till närmaste Kronobetjent, som sedan hade alt densamma till Konungens Befallningshafvande insända ; hvilket förfarande äfven borde iakttagas i Mål, hvilka angå åtaladt fylleri och oloflig brännvins-försäljning; att om någon gång, uti skuldfordringsmål, Parternes muntliga hörande vore oundvikligt, Sökanden borde förskjuta Svarandens kostnad dervid , mot ersättning derföre vid Målets slutliga afgörande, om skäl dertill förefunnes; att Konungens Befallningshafvande borde hos Justitise-Cancelleren och Justitias-Ombudsmannen uppgifva de skäl , som till utsatta sammankomster med Länets Invånare eller till med dem anställda förhör eller till vittnens kallande föranledt; samt slutligen , att vid de tillfällen, då, emot erläggande af en debiterad afgift, jäf göres af Lags. Allm. Bes v.- o Otc.-Ut sk. Bet. N-O iS. i3 den, som fått sig berörde afgift påförd, densammas belopp icke borde genom utmätning uttagas, innan Kronobetjenten först inberättat förhållandet till Konungens Befallningshafvande och erhållit befallning, huru han, i afseende derå, hade att förfara.
“Brefvet var för Herrar Revisorer tillgängligt jemte andra till lånefrågan hörande “handlingar, och bland dessa äfven ett af samma bankirfirma redan den 21 Augusti till Fullmägtige aflåtet bref i samma ämne. Hvad åter angår det med “denna högt ansedda bankirfirma i och för denna låneaffär i förbindelse stående “s. k. consortium, vore dess medlemmar för ingen del okände för Fullmägtige. “Främst bland dem förekom den välkända bankirfirman Raphael Erlanger i Frankfurt arn Main, vidare den mycket gamla och högt ansedda firman Gebrilder “Bethmann äfven derstädes samt H. J. Merck & Comp. i Hamburg, hvilka alla “gemensamt tillika med Nordtyska Banken tillförene hade öfvertagit jernvägsbygg“nadslånet af år 1860, och den förstnämnde dessutom, i förening med ett annat “consortium, äfven det för samma ändamål år 1858 negocierade lån. Nordtyska “Banken äfvensom bankirfirman Salomon Heine hörde ock i början till ifrågavarande consortium, ehuru de, såsom i protokollet för den 17 Mars 1864 finnes “omförmäldt, likväl sedermera derifrån utträdde. Deremot hade såsom ny med “lem inträdt bankirfirman Emil Erlanger i Paris. “Rättsförhållandet mellan medlemmarne af ett sådant, för en viss affär eller “spekulation ingånget consortium (societé en participation, såsom det kallas i “fransysk lag) låter lag i alla afseenden bero af öfverenskommelse, och den, som “kontraherar med en af dess medlemmar, behöfver alls icke känna de öfriga. “När således Herr Heinemann visade sig vara af bankirfirman J.
(Fortsättning4 53 för sjelfva läroverksbyggnaden R:dr 41,145: 79. och då härtill lägges kostnaden för tomtinköp och tillsyn ... » 4,512: 24. samt för ett provisoriskt uthus, i stället för de lägenheter, som försvinna genom bönsalsutbyggnadens uteslutande » 533: 40. blifver den slutliga kostnadssumman för läroverksbyggnaden R:dr 46,191: 43. Det är detta slutliga kostnadsförslag å 46,191 ,R:dr 43 öre, som bordt utgöra föremål för Stats-Utskottets pröfning. Merberörda Öfverintendents-embetets memorial har varit handlingarne bifogadt, ehuru föga spår deraf förmärkes i Utskottets Utlåtande. Att Kongl. Maj:ts nådiga Proposition skiljer sig till siffran från Öfverintendentsembetets ofvan anförda kostnadssumma, .härleder sig helt naturligt deraf, att då Kongl. Majit aflät sin nådiga Proposition, Öfverintendents-embetet ännu icke hade inkommit med definitivt utlåtande i ämnet, ehuru sådant var att förutse, såsom ock skett, innan Stats-Utskottet skulle företaga ärendet till pröfning. Då slutligen den föreslagna kostnadssumman på intet vis synes öfverdrifven, helst med hänsyn till hvad offentliga skolbyggnader för ett påräknadt lika högt lärjungeantal gemenligen kosta, vågar jag vördsamt föreslå, att af den till 46,191 R:dr 43 öre beräknade kostnaden för uppförande af läroverksbyggnad vid folkskolelärare-seminarium i Linköping Rikets Ständer måtte för 1867 bevilja ett anslag af 25,000 R:dr Rimt.n Häruti instämde Domprosten Sondén och Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län. Vid Hide punkten (angående anslag för en seminariibyggnad i Skara): af Domprosten Sondén, som ansåg en summa af 25,000 R:dr böra beviljas för påbörjande af en seminariibyggnad i Skara.
Jag ber då, att få fästa upmärksamheten just vid det förhållande jag åheropat i afseende på den ödelagda qvarn, som dock årligen betalade mellan 30 och 40 T:r spannmål i ränta. För sju år tillbaka gjorde egaren till denna qvarn ansökning hos K. M:s Befh:de om befrielse från grundskatten; men både K. M:s Befh:de och sedermera Kammar-Colhni afslogo denna ansökning. Frågan väcktes ånyo, och blef af Landsh.- embetet gillad, men af Kammar-Colhm afslagen, och det är först i sednare tider, som befrielsen blifvit sökanden, af K. M. medgifven. Jag har tagit mig friheten erinra, att ganska många omvägar, ganska många kostnader äro förenade med det sätt, hvarpå denna befrielse skall vinnas, äfvensom att beröälde qvarn-egare under hela tiden fått årligen betala nära 40 T.r spanmål i ränta för en qvarn, som icke fanns till. För öfrigt får jag fästa upmärksamheten derå, att den ifrågavar:de skrifvelsen icke är något annat, än ett återuprepande, ett fullkomnande af den skrifvelse, R. St. vid 1844—45 årens Riksdag till K. M. afgåfvo. Visserligen har här tillkommit ett sednare morn., nemi. om ödelagda qvarnar. Med anledn. af de anmärkn.-r, som mot redakt:n af detta morn. blifvit framställda, ber jag att få nämna, det StatsUts k., just derföre, att det önskade få en lämplig“ordalydelse, vändt s:g till en tjensteman i KammarColhm, som ansåg den föreslagna redakt:n vara den ändamålsenligaste. Så långt jag minnes tillbaka, hafva framställningar i detta hänseende blifvit gjorda till R. St., och af dessa åter till K. M., att Han täcktes låta utreda frågan, och derigenom minska de svårigheter, som för dess lösning verkligen förefunnes, samt sålunda sätta R. St. i tillfälle, att med full sakkännedom behandla ärendet.
Här hafva blifvit anmärkta åtskilliga brister i Utskottets Betänkande; än flera innehållas i de vidfogade reservationerna; med de hufvudsakligaste af dessa förenar jag mig emot förslaget att än en gång godkänna 1812 års bevillnings-principer, men torde i detaljer få til*> lägga något. Utskottet börjar sitt Betänkande med förslag till fortsatt capitation. Det torde noga böra betraktas, om icke hela capitations-principen stödjer sig mera på åsigt af lättheten att säkert få ut summan, än på samvetsgrannt bibehållen Lag-enlighet och billighet. Mig synes, att man härvid ej rätt iakttagit skillnaden emellan de ordinaira och de extra-ordinaira bidragen. Utskottet - t Den 12 Maji f, m. skottet säger, att hvarje medborgare bör skatta för det skydd hans person af Lagen åtnjuter; men detta skydd är sjelfva vilkoret för Statens existens, och för ali möjlig Stats; skatten som deremot svarar, har således sin plats ibland dem, på hvilka medborgare ingått såsom vilkor för Stats-föreningen, eller som, ehuru de än må hafva tillkommit, anses som om de varit primitift fastställda, således bland de ordinarie skatterne. Der förekommer ock inom Sverige en capitations-afgift, fortfarande sedan långt aflägsna tider. De extra-ordinaira bidragen åter äro för faror, som temporairt hota Staten, på grund af omständigheter som medfördt ytterligare utveckling af gamla oell tillkomst af nya Stats-för~ hållanden. Till alla dessa utvecklingar oell tillägg föranledes Lagstiftaren endast af ändrade, utvecklade, tillkomne egendoms-förhållanden, och mera utbildade idéer örn ägande-ratt. Då nu, ehuru än tiderne må vara, i dessa afseenden, olika sins emellan, Statens skydds-förhållande mot personen fortfar oförändradt, allt f~ från den stund då först Stat uppstod, synas da bidrag, som på ändrade förhållanden stödja sig, hafva sin plats endast i de extra-ordinaira slätterna, och capitations-afgift, som ingrediera ida del i en bevillning, vara olämplig, och böra ersättas genom högre afgift på Egendom. Dock, om capitation ej alldeles kan undvikas, vill jag åtminstone åberopa hvad jag nu haft äran yttra, såsom grund för den önskan, Ridd. o. Ad.
Utskottet har dock funnit ifråga varande §§, som blifvit af Ridder skåpet och Adeln samt Borgareoch Bondestånden godkände, kunna och böra, oaktadt den här förut tillstyrkta inskränkning i dislillerings-rältigheten, oförändrade bibehållas sådane de finnas i förslaget lill förordning intagne; hvilket Utskottet skolat härmed anmäla. § 35. Med ogillande af Utskottets förslag till § 35, har Ridderskapet och Adeln beslutat att denna § skulle erhålla samma lydelse, som § .36 i nu gällande förordning, hvarjemte förstnämnde § blifvit af Preste-ståndet återremitterad af samma skäl, som föranledt den här ofvan omförmälda återremiss. Bertlin.-, Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande N:0 5. Vid sådant förhållande och då den ifrån § 36 i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855 afvikande lydelse, som Utskottet gifvit åt § 35 i förslaget till ny förordning, varit betingad af Utskottets tillstyrkan, att bränvins-distillering, enligt § 20, mätte vara tillåten alla tider af året, men Utskottet nu mera frånträdt sin förut härom uttalade åsigt, finner Utskottet sig böra hemställa, att, på sätt Ridderskapet och Adeln beslutat, § 35 må erhålla följande med nu gällande § 36. öfverensstämmande lydelse: Under de månader, då, enligt denna författning, bränvinstillverkning icke får utöfvas, så ock under den öfriga lid af året, för hvilken Kongl. Maj:t kan finna nödigt bränvins-tillverkning förbjuda, skall bränvins-tillverknings-redskap, och under de månader, då bränvins-liliver kning ur tillåten, den redskap, hvilken begagnas lill sådan distillering, som i § 20 omförmäles, städse vara förseglad. Förseglingen verkställes af den, på hvilken sådan ankommer, utan alt redskaps-egaren är pligtig att anmälan derom göra:
Majit och Rikets Ständer fastställt, inhemtats, det 20 hela rusthäll, såsom förut var förhållandet, blifvit bildade och att räntor, som icke kunnat till hela rusthåll sammansättas, öfverblifvit till ett belopp af 212 daler 4 öre 4 penningar silfvermynt, motsvarande, efter 20 daler för hvarje båtsman, något öfver lOf rusthåll, så att, enär förut, såsom ölverblifne, beräknade räntor motsvarat närmare 15 rusthåll, en minskning af något mer än 4 rusthåll egt rum. Och har E. K. Majit, som, för sin del, i nåder godkänt ifrågavarande indelningslängd och vakans-förteckning öfver nyroterad jord i Blekinge län, sådana de af Förvaltningen af Sjö-ärendena och Kammar-kollegium blifvit rättade, låtit samma handlingar till Rikets Ständers granskning och gillande jemväl för deras del, i nåder öfverlemna. En sådan granskning af ifrågavarande handlingar hafva Rikets Ständer verkställt, utan att dervid något funnits alt erindra, hvarföre Rikets Ständer gillat E. K. Majlis i delta ämne gjorda nådiga framställning. Med underdånig anmälan hvaraf Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 14 April 1860. 96 Expeditions-Utskottets Vui'slag till underd. Skrifvelse N:o 53. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den it April isto. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upplåtande af Arjeplougs skolebord till boställe åt Skolmästaren derstädes.
ex. om förändringar i arfslagarne eller testamentsrätten, emedan sådana kunna hafva inflytande på enskildas ställning. Icke finge man heller lägga sig i sådana frågor, som röra tull-lagstiftningen, der beslut kunna fattas, som blifva gynsamma för den ene och skadliga för den andre. Afven kommunala frågor finge då ej behandlas af den, som tillhörde den ort, hvarom frågan vore. Men då sådant i alla andra afseenden varit brukligt, torde det endast vara i jernvägsfrågor, som en dylik grannlagenhet bör iakttagas. Dessutom hvilar hela detta resonnemang på en oriktig förutsättning, ty för en ort kan det vara fördelaktigt att blifva genomskuren af jernvägar, för en enskild jordägare i denna trakt kan det deremot ofta medföra ekonomisk förlust; och jag kan till den kraft och verkan det må medföra, försäkra att många i Södermanland skulle vilja betala ganska mycket, om de sluppe att se jernvägar dragna öfver sina ägor, ehuru de icke derföre tveka att med värma omfatta denna sak. Så måste äfven den offentlige mannen handla, och denna egenskap tillkommer oss alla, då vi afgifva våra vota. Man äger då ej rätt att, för att undvika en orättvis misstänka, undandraga sig att verka för hvad man anser rätt och nyttigt vara. Det var för öfrigt icke härom jag ville yttra mig, då jag anmälde mig att få ordet, utan för att framställa den anhållan, att denna punkt icke måtte på en gång algöras i sin helhet, då Utsk:s förslag innehåller 3 olika mom. Det är, att döma efter discussionen, icke möjligt att fatta sitt beslut öfver alla dessa frågor på en gång, hvarföre jag anhåller att E. o. Ad. måtte särskildt besluta öfver hvarje särskildt mom. Ilr Lefrén, Joli. Pehr: Jag besvärar icke ofta It. o. Ad., men i denna fråga anhåller jag om några ögonblicks upmärksamhet. I likhet med Hr Fåhraeus tror jag vi icke hafva skäl att beklaga oss öfver det förslag K. M. afgifvit. Det beror på enhvar att förstå hvad det innebär. Jag har begärt ordet för att yttra något om de så ofta begagnade uttrycken »strategi», »strategisk fördel», och åtskilligt annat, som har gemenskap med frågans militära sida.
Befallningshafvande vitsordat, de vidlyftiga Restlängderna, å icke mindre belopp än omkring 200,000 Rdr Banco, öfver inneslående fordringar hos en stor mängd Undsättningstagare oundvikligen, för deras upprättande och veriflcerande, fordrade den begärda och af Stals-Kontoret medgifna anståndsliden’; och då , efter densammas förlopp, räkenskapen, fullständigt verificerad, inkom; ansåg StalsKontoret icke skäl för handen vara att utkräfva det förfallna vitet, Tio Riksdaler Banco, enär icke försummelse, ulan redogörelse-arbetets vidlyftiga och invecklade beskaffenhet, förorsakat dröjsmålet. Stals-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts tinderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. WESTERSTRAND. C. E. af Tuneld. L. G. af Sillén. Tb. Nyström. P. G. Welin, Stockholm den 28 Februari 1842. Abr, Vict, Kock. Jac. Fr. Mullern. — 236 Kongl. Kammar Rättens underd. Utlåtande, i anledning af en anmärkning rörande Allmänna Magasiwftnåtm Räkenskaper.
Det privilegium, som skulle ligga lill hinder för oss, att inom oss förändra vår representation, skulle således utgöra en förmån för Ståndet. Detta privilegium är likväl - Den 23 October f. m. 225 väl biolt cn förman för Ståndets ättemän, men det är icke en förmån för R. o. Ad. Jag skulle tvertom tro, alt detsamma liar visat sig vara en stor olägenhet för detta Stånd. Om det skulle vara en förman, så skulle den bestå deruti, att Ståndet representeras af så och så många personer. Ville man drifva den satsen långt, så skulle man kunna komma lill den conclusionen, att Sveriges framfarna Konungar hade öfverträdt Sveriges grundlag, då de ökat våra ättemäns antal. Jag tror äfven, att det hade varit en skyldighet å vår sida, alt mera behjerta denna sak, då sedan långliga lider klagan försports öfver vår representation. Denna klagan gälde dock, sedan flera tiotal af år, förnämligast R. o. Ad:s sammansättning, och man anmärkte såsom ett fel det öfverdrifvet stora antalet af Ståndets Ledamöter, relativt till de andra Stånden. Man klagade äfven öfver den omständigheten, att Ståndets ledamöter, genom sin enskilda ställning i samhället, icke lemnade någon garanti för riksdagsmannakallets ändamålsenliga uppfyllande. Det var först vid sista riksdagen nära nog, som de nya ideerna togo en hastig utveckling. Denna utveckling var, ty värr, alltför omogen. Också blef resultatet deraf temligen omoget; det biet nemligen det representationsförslag, som vi här hafva förkastat. Jag tror äfven, alt det hade varit vår skyldighet, att just under sådant förhållande visa, alt vi sjelfve önska en reform inom oss, af det skäl, att en verklig representationsförändring är ganska aflägsen. Ilär har blifvit yttradt, att en reform inom Ståndet skulle varit onyttig, på den grund, att den hindrat en allmännare representationsförändring. Detta tror jag icke, utan tror tvertom, att våra öfverläggningar den 2S Augusti tillräckligen visade, att vi alla ville en total förändring, och jag tror äfven, att de andra Stånden hafva tillräckligt ådagalagt sina tänkesätt i detta afseende.
Den 14 nästlidne April företogo Fullmägtige detta ärende till slutlig pröfning, dervid inhemtades, att af den Tumba bruk tillhöriga jord brukets tjenstemän då innehade 8; 27,5 kappl. men, jemlikt den af Banko-utskottet den 10 September 1857 fastställda aflönings-stat, egde undfå 7: 5,5 „ samt enligt ofvanberörde förslag skulle erhålla . 8: 19,2 „ Och ehuru således den, enligt samma förslag, fördelade jorden något öfverstege hvad tjenstemännen efter Banko-utskottets beslut skulle tillkomma; likväl och sorn upplyst blifvit, att jordens läge och beskaffenhet icke medgåfve lotternas utskiftande i närmare öfverensstämmelse med nämnde beslut, funno Fullmägtige godt medgifva, att ifrågavarande jord finge, i enlighet med det upprättade förslaget, till tjenstemännen upplåtas tills vidare och under förbehåll att samtlige tjenstemännen med denna fördelning åtnöjdes; hvarjemte Fullmägtige uppdrogo åt bruksstyrelsen att af den jord, som blifvit afsedd för brukets arbetare samt i öfrigt vore härför till - 99 gänglig och användbar, utdela planteringsland åt dem bland arbetarne, som deraf voro i behof, uti lotter af 3 högst 4 kappland, med rättighet för innehafvarne af de nya jordområdena att desamma genast tillträda. § 85. I anseende till det mägtiga inflytande, som den öfver Tumba f^iätJ"^vä°s bruks egor dragna jernvägen tvifvelsutan kommer att utöfva på anläggningen brukets framtida rörelse och kommunikation, hafva Revisorerne anafst&dd J°rdsett sig böra omförmäla, att berörde arbete blifvit under sistförflutna år i det närmaste utfördt.
Men fastän grundtonen i alla hans skådespel är en religiöst didaktisk, visa de dock, jemförda med de äldre, huru råheten i tal och tänkesätt betänkligt tagit till under de långa krigsåren. Brasks språk är mera ovårdadt än hans föregångares, och i skällsord besitter han en verklig virtuositet. Machiavelli säger i prologen till sin Clizia: ”De ord, hvilka väcka skratt, äro antingen enfaldiga eller skymford eller kärleksord.” Af dessa komikens medel har Brask utvalt skymforden, och han synes af dem ega ett outtömligt förråd. Öfver versen har han föga magt, och isynnerhet äro hans rim öfverhöfvan vårdslösade, ja hos ingen påträffas en större massa falska eller orena rim. Men deremot utmärker han sig fördelaktigt framför våra öfriga dramaturger genom en rikare uppfinningsgåfva, och hans skildringar hafva stundom en djerfhet och raskhet, som ovillkorligen slå an på läsaren. Dock är han i allmänhet väl ordrik och skrifver mycket på bredden. Hans dramer äro bland de vidlyftigaste vi ega. Liksom Messenius har han endast vid marknadsoch festtillfällen låtit uppföra sina stycken. Och kanske mera än hos föregångarne ser man hos Brask bemödandet att bereda åskådarne ögonfägnad och vinnlägga sig om allt, som kunde på massan göra verkan. Braskens älsta skådespel har till titel Josephus Venditus och är skrifvet 1644, samma år, som han hemkom från sin utländska resa. Det har aldrig varit tryckt, utan fanns i handskrift bland hans qvarlåtenskap. Vi hafva icke sett denna handskrift, veta heller icke om den ännu finnes till; men de tre tryckta skådespelen af Brask lemna tillräcklig ledning för vinnande af fullständig kännedom om hans dramatiska författarskap. Förlusten af nämnda handskrift är också mindre att beklaga, ty då författaren icke sjelf låtit befordra den till tryck, såsom han gjort med sina öfriga dramer, har stycket väl äfven i hans egna ögon varit af underordnadt värde. Hans andra skådespel behandlar en nytestamentlig parabel, som länge varit ett älsklingsämne för så väl medeltidens som reformationstidens komediskrifvare: den förlorade sonen.
Med skrytsamt ordprål omtalar man Fabrikernas tillväxt och bevisar den med det stigande värdet af deras årliga tillverkning, men om man från detta värde afdrager penningens fallna värde sedan 1809, och beräknar de nya grunder sednare författningar stadga för Tullrätternas åtgärder torde en stor rabatt af de höga summorna visa ett förhållande som mera öfverengstämmer med stycketalet, antalet och vigten af Fabricationerns, samt rättare visa deras tillväxt; att sådane för en del existera medgifves gerna, men undersökom det blomstrande tillstånd hvaruti somliga nu befinnas med alla hjelpemedel af lån, förskotter, privilegier och prohibitioner. Officiella handlingar och de derefter vid Utskottets förslag fogade Tabeller Litt. F. et. Gtorde häruti kunna vägleda. Åren 1819» 20 och ar, tillverkades öfverhufvud Siden och Halfsiden inalles 96,334f aln, 103,166 stycken Silkesdukar, 9x8 Mösstyg, 549 Västtyg, 308 alnar Dammast; 47,749 per - T)cn 28 Jim i i e. m. *75 söner hafva öfverhufvud betali föi bruk af Sidenkläder och 562, 637 för nyttjande af andra Sidenpersedlar; de förra hafva således af inhemsk tillverkning kunnat erhålla 2 alnar hvardera och alla sammnnräknade *:dels Duk hvar om året, då finne» likväl intet Siden öfver till rum, meubler, för de manspersoner, som nyttja sådant foder, än mindre för de innevånare, som uraktlåta att anmäla sig att betala för, men ändå bruka Siden. % Således har Iurendrägerielt här ett ypperligt fält, som visserligen med våra moder och nu gynnande luxe försäkrat dess idkare om säkra och goda skördar.