Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag icke kan finna, att den siste värde talaren på något sätt vederlagt, hvad jag i mitt sednaste ytt rande hade äran anföra, vågar jag fortfara i min anhållan om bifall till Doktor Forssells motion. Hr von Koch: På sätt det blifvit temligen fullständigt ådagalagdt, såväl af Utsk:t, som af motionären, hafva de gästgifveriet som idka utskänkning, fått denna rättighet utvidgad genom 1855 års författning. Förut hade de icke rättighet att försälja bränvin i minut till andra än resande, men genom 1855 års författning hafva de fått rättighet att sälja till hvem som helst, hvilket privilegium mari tycks vilja sätta lika högt, som ett stånds privilegium. Jag tror, att det vore billigt, om gäslgifvarne blefve försatta i samma kathegori som andra personer. På flera ställen har man, för att afskaffa utskänkning på gästgifverierna, sökt ställa så till, att dessa blifvit upptaxerade till så högt belopp, att de icke kunnat gå i iand med utskänkningen. Vid förra riksdagen var detta redan föremål för debalt, och då anmärktes, hurusom en gästgifvaregård på landet var högre upptaxerad än sjelfva operakällaren. Härpå svarades, att detta icke bevisade, att gästgifvaregården var för högt taxerad, utan att operakällaren var för lågt. Ehuru jag skulle önska, att Doktor Forssells motion blifvit bifallen, så och då jag icke tror, att det är att hoppas att så skall ske, anser jag det vara bättre, att man får något, än ingenting, och derför vill jag, ifall icke llere talare yrka bifall till Doktor Forssells motion, för min del icke heller göra det, ulan låta mig nöja med hvad Frih. af Ugglas föreslagit, eller att utskänkningsrätligheten sk (ille kunna fråntagas de gästgifveriet der oordningar uppstå. Härigenom vore åtminstone ett steg taget i den rätta riktningen. Frih. Cederström:
Det ordet ”uppenbarligen” utgör, efter mitt begrepp, jemte utbyte af ordet ”grundlag” i st. f. ”Regeringsform” den enda verkliga sakförändringen; ty tillägget af orden ”allmän lag” innefattar icke något annat, än hvad som redan finnes föreskrifvet, åtminstone när derjemte tillsattes del föreslagna ordet ”uppenbarligen”; ty man måtte väl komma ihåg, att i Reg.F. finnes en § med nummern 16, hvilken uppenbarligen förbjuder Konungen att handla mot allmän lag. Skulle nu rådgifvarne tillstyrka ett beslut, stridande mot denna 16 §, eller lemna sin coutrasignalion till ett beslut, som vore uppenbarligen stridande mot densamma, så är det mig omöjligt alt så förstå den 106 § af Reg.F., att icke samme rådgifvare för cn sådan öfverträdelse af den först - Den 7 September. 253 nämnde § skulle ställas till laga ansvar. Om Hr von Hartmansdorff behagade deråt lemna sin uppmärksamhet, skulle jag tro, att de betänkligheter, som sednast hos honom uppstått, möjligen skulle förfalla. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag instämmer med deni, som yrka bifall till den föreslagna förändringen, och kan icke finna, att dervid uppstår någon våda eller motsägelse mellan öfriga stadganden i grundlagen, tvertom uppkommer derigenom en riktig conseqvens mellan dessa och den 106 §. Nu är endast frågan, om contrasignation skall vägras, då ett Konungens beslut vore stridande mot allmän lag. För närvar, finnes detta stadgadt redan i fråga om beslut, som vore stridande mot Reg.F. och behofvet af ifrågavar. utsträckning torde af ingen bestridas, såsom lämplig lill hvarje grundlag, så att de komma att stå under samma cathegori.
Maj:t i underdånighet anhålla, det ytterligare anordning å arfvode till nämnde adjungerade ledamot måtte ske, att utbetalas jemväl hädanefter, hvilket arfvode, med afseende derå, att denne ledamots tid och arbets-förmåga uteslutande tages i anspråk för fullgörande af de till ifrågavarande befattning hörande trägna och ansvarsfulla göromål, Kongl. Hof-Rätten underdånigsl hemställt måtte förhöjas till ett belopp, som motsvarar hälften af en Hof-Rätts-Assessors lön; och har Kongl. Maj:t, som, på sätt äfven vid sista Riksdag i Nådig remiss till Stats-Utskottet blifvit yttradt, ansett af vigt, att, då hvarken i Grundlagen eller någon annan Författning finnes stadgadt, huruvida den embetseller tjensteman, som till Rikets Ständers Justitiae-Omhudsman förordnas, är skyldig eller icke att till den, sorn under tiden bestrider dess förut innehafvande tjenst, afstå någon del af de dertill hörande löne-förmoner, det icke allenast för närvarande, utan jemväl för framtiden, blifver bestämdt, huru i detta afseende bör förhållas, velat, af sådan anledning, hafva i berörde ändamål, till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat Kongl. Hof-Rättens ofvannämnde skrifvelse. Vid öfvervägande af hvad Kongl. IIof-Rätten sålunda hemställt, i afseen - 8 Stals-Utskottets
Rydins ”försumlighet till föremål för några anmärknings-påståenden, i synnerhet ”sorn hans å Contvactet saknade underskrift jemväl lemnade anledning tilt ”tvifvelsmål om en rättegångs fördelaktiga resultat: en åsigt, hvarom ”äfven det af Rikets Ständers Revisorer anmälda förhållande vittnade, att ”t829 års räkenskaper för Beväringsmanskapets underhålls-medel blifvit i ”Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkning.” Häraf finnes val, att vederbörande Auctoriteter icke, såsom dem ålegat, vidtagit de åtgärder, som i laglig väg kunnat ega rum; men Utskottet får dock, i anseende till ersättnings-beloppets obetydlighet, hemställa, att denna anmärkning må förfalla. §. n5, (Tåg. 58. Revisorernes anmärkning, att någon verihcalion icke funnits bilagd räkenskapen, för en till Commissarien vid 3:dje Commissariatet med it R:dr 44 sk* utbetald reseersättning, förfaller såsom genom de afgifna förklaringa ine utredd. 46 Stats-Utskottets Utlåtande N-o 22. §• 76. Vid förvaltningen af Artillerie-hästarnes un der hälls-medalj hafva Revisorerne anmärkt, dels att af samma medel stundom påkostats resor, dem Revisorerne uppgifvit, hvilkas företagande synts mindre af behofvet påkallade, samt dels, att, af ett år i83o upprättadt Contrael om leverering af hö å 19 sk. 10 r:st Lisp:det och halm å 8 sk. 8 r:st, icke inhemtats, att dessa upphandlingspris grundat sig på auctions-anbud, och att Contrahenten fått till samma pris leverera flere tusen Lisptd hö mera, än som var contraheradt, ehuru en annan person hade samma år levererat hö å g. sk. Lisprdet. Öfver dessa anmärkningar innehålla de utlåtanden, som Kongl. KrigsCollegium och dess Revision afgifvit, nöjaktiga förklaringar, och Utskottet har derföre funnit, att samma anmärkningar böra förfalla. §• 77- (Pag. 60.
R:dr årligen under åren 1861, 1862 och 1863 „ hyres-ersättning åt Chefen för Kongl. EcklesiastikDepartementet, dels för tiden från den 1 April 1859 till slutet af innevarande år 3,500: — och dels för instundande statsregleringsperiod ett årligt belopp af 2,000 R:dr . 6,000: För fortsättning af reparationen å Linköpings domkyrka, 10,000 R:dr under hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863 reparations-arbeten å Westerås domkyrka inköpande af boställe åt kapell-predikanten inom det till Gideå pastorat i Wester-Norrlands län hörande Trehörningsjö kapellag dito af dito åt Predikanten inom Malå kapell-lag i Arvidsjaurs Lappmark och Norrbottens län . ut vidgande af Lunds kathedral-skolas undervisningslokal 20,000: — dito af läroverksbyggnaden i Helsingborg 12,000: — uppförande af ny byggnad åt elementarläroverket i Oscarshamn 20,000: - reparation och förändring af läroverks husen i Carlstad 10,000: - uppförande af ny byggnad åt högre ele mentar-läroverket i Örebro 70,000: - uppförande af läroverksbyggnad i Fahlun 41,000: - Anslag. R:(ir 6,063,868 88,587 2,000 54.000 9.500 30.000 4.500 2,000 uppförande af nytt lärohus åt elementarläroverket Jönköping flyttandet af botaniska trädgården vid Lunds Universitet 42,000 R:dr, deraf dock endast halfva beloppet kommer att utgå under instundande statsreglerings-period med 7,000 årligen 21,000: — Transport 21,000: 176,000 43 80 Lån.
Vidkommande dernäst motionärens yrkande, det hemmansegarne icke inåtte kunna åläggas att, vid andra Kronolägenheter än Wisingsborgs Kungsgård, fullgöra de dem åliggande dagsverksskyldigheter, så, emedan frågan härom angår rätta tillämpningen af gällande författningar, och, i följd deraf icke utgör föremål för Rikets Ständers pröfning samt den hemmansegare, som i berörde hänseende förmenar sig ega anledning till klagan, är obetaget att, tillvinnande af rättelse, sin talan i laga ordning utföra, hemställer Utskottet, att hvad motionären i förevarande ämne yrkat, icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Enär det vill synas, som genom den hemmanen Tunnersta Norregården, Wrixlösa Runskegården och Stigby Svenskgården medgifne befrielse från dagsverksskyldighetens utgörande till Wisingsborgs Kungsgård, emot vilkor att erlägga hemmantalsräntan efter markegång, det varit afsedt, att 4 Stats-Utskoltets Utlåtande, N\o 171. bereda nämnde hemman lättnad uti utgörandet af dem åliggande utskylder till Kronan, men, i följd af den hemmanen på Wisingsö sedermera genom Kongl.
Jo, derföre att den Svenska allmänheten icke hunnit göra sig|bekant med fördelarne af sådane papper; men, sedan denna ovana uphört och sedan man lärt sig inse deras värde, stego de så småningom, och vi veta att sedermera har Arméens pensions-kassa kunnat omsätta sina lån till lägre ränta än förut, jag tror till 4 proc., och det oaktadt stå dessa obligationer al pari. Detta visar nödvändigheten att under fredens dagar, då inga pröfningar förestå, Den 20 September f. m. 83 vänja nationen vid ett väl ordnadt lånesystem, på det att, när pröfningarne anträffa, man må, utan att behöfva utgifva ett alltför stort belopp af pappersmynt, hvilket inom kort förlorar sitt värde och förorsakar åtskilliga olyckor, kunna inom landet anskaffa de för ett krigs förande erforderliga medel. Hr vod Hartmansdorff har vidare yttrat, att skälet, hvarföre England och flere andra länder äro så rika, alldeles icke är statsskulds-systemet. StatsUtsk. har ingenstädes sagt, alt detta system skulle vara någon källa till rikedom; men gå vi till England, såse vi att källan till delta lands statsskuld härrör från de stora krig med Frankrike, hvilka England vid början af innevarrde århundrade måste uthärda, och att den således alldeles icke blifvit gjord för några produktiva ändamål. Den har fastmera varit en följd af omständigheternas tvång, ett tvång, som hvarken England, Sverige eller något annat land i verlden, kan undandraga sig. Deremot har, jag medgifver det, en icke obetydlig del af Englands statsskuld blifvit använd till produktiva företag, och jag tror, att det är dessa företag, som i väsendtlig mån bidragit till Englands välstånd, äfvensom att Englands finansmän haft nog insigler för att inse, att ett fondsystem är bättre än en myntförsämring; ty hade de valt denna utväg, tvitlar jag på att England, efter krigets slut, kunnat upnå en sådan grad af välstånd, hvaruti det nu befinner sig.
Nro 39, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens andra hufvudLitel, återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, så väl Utskottets hemställan, i fråga om den defenitiva regleringen af de under denna hufvudtitel förekommande indelda räntor, som 2rdra och lörde punkterna samt beslöts att, vid återremissen af sistnämnde punkt, ett i afseende på Urte punkten af Friherre Palmstjerna, Carl Otto, afgifvet anförande skulle bifogas; hvaremot Ridderskapet ock Adeln biföll hvad Utskottet i Irsta, 3:dje, 4rde, 6:te, 7:de, 8:de, 9rde, Urte, 12:te, 13rde och 15rde punkterna hemställt och tillstyrkt, men, med bifall lill Utskottets i 5:te punkten förekommande yttrande, om det för Krigs-hofrätten å stat uppförda anslags oförändrade bibehållande, afslog den del af samma punkt, hvari Utskottet tillstyrkt en förnyad underdånig skrifvelse lill Kongl. Ma:jt om Krigs-hofrättens upphörande, samt fann Utskottets framställning i 14:de punkten icke föranleda till någon åtgärd. Bih. till R. St. S. D. Upplästes och /cales till handlingar ne Kongl. Maj:ts denna dag ankomna nådiga svar af den 15 dennes uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängning. S. D. Remitterades till Stats-utskottet: Kongl. Maj:ts denna dag ankomna nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 11 dennes, i fråga om delaktighet i Civii-statens pensionsinrättning för Borgmästare i Rikets städer, utom Stockholm, äfvensom för kommissious-laladtmätare; samt Kongl. Maj:ts jemväl denna dag ankomna nådiga proposition tili Rikets Ständer af den 11 dennes, angående lindring i den af hemmanen å ön Hven, såsom godtgörelse för dem förut åliggande arhets-skyldighet vid Uranienborgs kungsgård, utgående afgäld.
$ De kvinliga stiidenterna i Ziiricli iitgöra en brokig samling från alla möjliga laiider ocli saniliällslzlasser. TTkrteriniiieii 1892 voro 70 damer inskrifua, tillhörande 15 olika länder: Preussen, Bayern, Hessen, Baden, Sacliseii, LiiBeck, Italien, ' Osterrike, Ungern, Serbien, Riiinanien, Ryssland, England, Amerika och naturligtvis Scliweiz. Afven förinögenlietsvilllcoren äro liiin~nelsvidt skilda. Förf. erinrar om en liten iingerska, so111 stiiiidoin hade eleganta supeer för sina kainrater, ineii oiniiäimer på sainma gkng %£ven andra, oin hvilka nian visste, att de liela månader igeiioni utesliitande lefvat pH t6 och bröd, och livilka endast genoin kärlek till studierna fatt mod till dylika umbäranden. Sedan högre flickskolan i Ziiricli fatt diinissionsratt, finnas flera mycket unga bland de lcvinliga studenterna, 111e11 de flesta utgöras ännu af äldre flickor. E n amerikansk fru liände det, att lion skson1 stiidelit rent af blef farinor. Hon Htnjöt allmän aktning bland lrainraterna ocli tog vid 41 ars ålder en glänsande inedicine doktorsgrad. Icke blott olikheten i nationalitet och seder Iiindrar ett lifligai8e ömsesidigt kaiiiratiinigäiige bland de kvinliga studenterna. De ha ofta för in&amp;nga plikter att uppfylla. Stiiiidoni iniiste de taga privatlektioner för att fylla luckor i sin bildning, stundom äfveii sjalfva g.ifva iiiidervisning för att förtjäna iiiigot. De ansträngande studierna kräfva rörelse ~ i t e i fria Iiiften, ocli den lrvinliga studentens brefväxling tar i allmänhet nier tid än Iieniies inanliga kamraters, i det att hon s %- som god dotter icke skrifver liein, endast dii lim beliiifver pangar.
Jag skulle icke anföra ett enda ord om saken, enär mine åsigter äro fullständigt utvecklade i RiddarhusUtskottets Memoria], så framt jag icke vore ej blott Ledamot i Utskottet, hvars förslag jag anser mig böra försvara, utan äfven händelsevis väckt motionen i ämnet; och af desse anledningar är mitt yttrande påkalladt. En ädel Grefve, som är Ledamot i RiddarhusDirectionen, har sagt, det han med förundran funnit, att Utskottet i dess Memorial ej anfört Directionens utlåtande. Det torde tillåtas mig att derå svara, att Ut - t 38 Den 24 Fe br u a lii e. m. skottet ingalunda var skyldigt, alt öfver frågan inhemta Directionens yttrande, men gjorde det likväl, emedan det intresserade Utskottet att veta, huru Directionen betraktade saken. Om Utskottet kunnat föreställa sig, att Directionen skulle anse sig manquerad genom det Utskottet underlät att i Memorialet anmärka hvad Directionen sagt; så hade Utskottet säkerligen ej gjort sig skyldigt till denna underlåtenhet; men mig åtminstone föll ej något sådant in. Herr Rothlieb och Grefve de la Gardie hafva framställt Fiscalstjenstens bibehållande såsom af mycken vigt för bevakningen af stora fonder, med mera. I afseende derpå får jag anföra, bvad Utskottet bevisat, att Fiscalen aldrig kommer i verksamhet förrän Kamereraren anmält bvad som bör göras. Några processer för Riddarhusets räkning vet jag ej eller hafva ägt rum och blifvit af Fiscalen utförda, utom en enda. Om bevakningar vid forum utom Stockholm för Riddarhuscassans räkning erfordrats, så har detta skett genom andre personer, än RiddarlnisFiscalen, ty, så vidt jag kunnat finna af handlingarne, bar den Herrn aldrig, i och för tjernsten, rest utom Stockholms tullportar. För öfrigt äro desse bevakningar icke klyftigare, än att hvem som helst kan fullgöra dem.
Körslor för Jern-Bruksoch Såg-Verks-rörelsens behof, samt forsling af Köpmanna-gods emellan Götheborg och Uppstäderne, kunna anses såsom Binäring för Invånarne i visse trakter; — Likaså Flottning af timmer, sågslockar och virke, för dem som bebo stränderne af sjön Stora Lee och dermed förenade vattendrag samt af Venern och Götha Elf. Tillverkning af Ylle-j Linneoch Bomulls-väfnadj är inom Södra delen af Länet och synnerligast i Marks Härad en ganska vigtig näringsgren, derifrån den stora befolkningen uti dessa sterila trakter hufvudsakeligen hämtar bestånd. Det tillverknings-belopp» sorn årligen utom Länet afsättes genom Gårdfarihandel, uppgår till nära Två Millioner alnar och troligen svarar den afsättning, sorn sker genom Resehandlande från Borås och Ulricehamn samt genom personer å Landsbygden, hvilka drifva handel i parti på alidie Städer och Orter, till hälften deremot, eller det hela till nära Tre Millioner alnar, deraf förläggarnes och tillverkarnes vinst, efter approxi - 27 matif beräkning, anses utgöra i medeltal omkring a5o,ooo R:dr. Bom11 lis vä fri a den är till alntalet betydligast och dernäst Ylleväfnader], samt Linneväfnaden minst; Dock, i förhållande till myckenheten, står merendels tillverkningsvinsten uti omvänd ordning. Linneväfnaden är, utan tvifvel, den för Landet naturligaste grenen af ifrågavarande binäring emedan rudimaterie!! produceras inom orten: Den har jemväl varit första källan till Landtfolkels allmänna trefnad och välstånd och gifvit anledning till väfnads-industriens utvidgande, samt torde längst och säkrast bibehålla sig när den af eonjuncturerne mera beroende Bomullsväfnaden skulle aftaga.
Vi känna dig från fordomtid, I fredens värf, i blodig strid Du profvet väl bestått, På skördens fält, till lie böjdt, Till svärd på Rotas ängar höjdt, Din väg framåt du alltid röjt Och alltid mejat godt. Gud Signe dig, mitt fosterland, Och sträcke öfver dig sin hand, Beskyddande som förr! Och frid och frihet vinne plats, Där jädrens Gud förhärligats Så väl i furstliga palats Som inom kojans dörr! Din gråa klippkust mer och mer T jjärran jag försvinna ser, Farväl, till dess en gång I blåa östervågors famn Jag med ett jubel ulan namn Får vaggas in uti din hamn Vid nordanvindens sång. Några år efter återkomsten från södern företog fru L. med sin dotter en ny resa, men denna gång till norden, där Norges storslagna natur under vidsträckta fjäll mäktigt anslog henne. Ännu ett år senare ställdes färden, 1878, till världsexpositionen i Paris och därifrån till Spanien, och öfverallt gjordes bekantskaper för lifvet och intressanta studier; ännu i ålderns dagar dröjde fru L. gärna vid minnena, från dessa många och långa resor. Omsider nalkades dock äfven för denna själsstarka, mångsidiga kvinna den tid, då hemmets stillhet blef för henne det bästa af allt, och då det yttre lifvet med sina brokiga taflor alltmer uppgick i det inre lifvets stilla begrundande. Allvaret hade ju alltid utgjort ett grunddrag i hennes karaktär, men detta allvar så att säga kristnades alltmer och gaf på samma gång en allt större mildhet och innerlighet åt hela hennes väsen. Hon talade ej mycket om hvad som föregick inom henne, men att hon alltmer mognade för den stundande skörden var tydligt för alla, som sågo henne. Ehuru hon undgick den slapphet, som ofta följer en hög ålder, kände hon sig dock trött och längtade efter hvila. Bland hennes efterlämnade papper har man funnit följande med öfverskrift: Längtan. Red mig bädden, jag vill gå till hvila! Jag är trött och längtar efter ro. Som den rädda dufvan vill jag ila Undan stormen till mitt lugna bo. Ondskans pil med giftbestrukna udden Hinner ej den fristad dit jag flyr.
St. uti underd. skrifvelse hos K. Att, med uphäfvande i allo af K. Förordn. d. 21 Sept. 1838, uti K. Förordn. d. 30 Juni samma år följande förändringar mätte vinnas, nemi.: Att uti 2 § utaf sistnule K. Förordn., första mom. alldeles utgår; äfvensom orden ”eller undervisnings-verket” uti andra inom. Uti konseqvens med motionens syfte i öfrigt, skulle det väl synas, som 3 mom. af denna 2 § äfvenledes borde utgå; men då jag är fullt öfvertygad derom, att Mosaiske Trosbekännare sjelfve deruppå ej lägga någon synnerlig vigt, och förvecklingar derjemte kunde upkomma, ifall mom. utginge, har jag ansett mig böra föreslå detsammas bibehållande tillsvidare och intilldess annorledes derom kunde komma att stadgas. 150 Den 23 December. Deremot torde 4 oell 5 §§ befinnas vara öfverflödige och såsom sädane, böra alldeles utgå; och förordningen således ej komma att innehålla flera §§, än 1 § oförändrad; 2 § intages med iakttagande af de förändringar jag dervid vågar vördsamt föreslå; 3 § oförändrad; och 6 § upflyltas såsom § 4, sedan nnvar. 4 och 5 §§ blifvit, på sätt föreslagits, uteslutne. Vidare torde det befinnnas: att uti K. åhs nåd. Förordn. af d. 22 Dec. 1841 lill förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, orden uti 9 § ”medlem af Judiska nationen” böra uteslutas, då det åsyftade stadgandet dels lärer anses öfverflödigt, dels äfven benämningen ”Judiska nationen,” såsom oegentlig, icke vidare förefinnas uti öfrige af K. M:s i nåder utgifne Förordna-, efter utfärdandet af ofta åberopade, af K. M:s nåd. Förordn. af d. 30 Juni 1838, ang. Mosaiska Trosbekännare.s skyldigheter och rättigheter här i riket; hvarförutan det, eller de 11.
Ehuru å vissa orter kan hafva inträffat, att flera nya qvarnar fått uppföras, äa bebofvet oundgängligen fordrat, hvaraf blifvit en följd, alt de 8 Siats-Utskottets Utlåtande , N:o 167. gamla qvarnarne kommit i saknad af den vid deras skattläggning påräknade mäldetillgång och sålunda erfarit svårighet för utgörande af sina praestationer; likväl och då, enligt lag och författningar, nya qvarnverk icke kunna byggas, förrän vederbörande, sedan undersökning föregått och odalqvarnarnes egare blifvit hörde, sådant tillåtit, samt desse sistnämnda i allt fäll genom rättigheten att söka förmedling icke äro alldeles betagne utsigten att erhålla den lindring i sina onera, som, i följd af nya qvarn-anläggningar, kan pröfvas rättvisligen böra dem tillkomma, har Utskottet, rid det förhållande, att dylika frågor icke utgöra föremål för Rikets Ständers bedömande, trott sig böra tillstyrka, alt Per Jönssons ofvanberörde motio» måtte få förfalla. Stockholm den 3 Februari 1845. Ank. till Exp.-Utik. den 4 Febr., kl. 9 f. aa. Utlåtande) i anledning af väckt motion om rättighet för qvarnegare att utgöra skatt in natura, i stället för med penningar. (I A.) Till Utskottet har från Hederv. Bonde-Ståndet remitterats en af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Pettersson från Östergöthlands Län väckt motion, innehållande, att så länge de skattskyldige egde rättighet att in natura utgöra vissa praestalioner, vore det ock en lika rättvis som billig fordran, att vederbörande komme i åtnjutande af denna förmon. Med qvarnegare funnes likväl ett annat förhållande, enär skatten af qvarnar icke utginge i den bestämda produeten mjöl, hälften råg och hälften korn, utan i penningar, hvarigenom egaren, som skulle hafva fördel att få lefverera en vara, den han sjelf bearbetat, i stället går i mistning af förljensten på förmalningen.