Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är Länet »vidsträckt, lärer Landshöfdingen sä berama sammanträdet, att Lcdamöterne icke betungas »ned för langa resor, och vin högsta nödwändighet icke fordrar personligt sammanträde, kunna briskellga berättelser fa afgifwas. z Cap. <vm Hushållning-; - LTränindens göromäl och dest Gmbudsmanna räck för Häradet. i §. Aamndcns förnämsta göromål blifwer, att arbeta och föreslå en för Orten tjenlig Hushållnings-Stadga ekler By-Ordning, hwarwid den ar 1742 af den rorde Februarii utfärdade By-Ordning lägges till grund, samt till närwarande tid göres lämpelig med de förbättringar, hwarom ösiverenökommelse ste kan, enligt ?6:le §. riti nyf,'nämnde By-Ordning. Ock som den Hushällnings-Stadga, som förestås , stal! pa de grunder nedanföre utstakas, uti widlöstigare omfång innefatta allt hwad som lill Landt bru. Den 6 Julik. n?7 brukets upphjelpandc och widmagthällande samt ordning i landet ma bidraga, sa bör den också inrättas, alt den, sa wida ste kan, bliswer lika åtminstone för hwart Län; till hwilken ända ett sammanträde med Deputerade af hwarje HusballmngsNämnd blir nödigt alt hallas hos Landshöfdinam sedan alla Häradernes förslag inkommit, hwarwid desse granskas, jemföras och till likstämmighet sam, mandragas uti ett enda, hwilket sedan af Landshöfdingen till Kongl. Majtts Nådiga stärstadandc och fastställelse insändes. Wid öfwerläggnkng och utarbetande af en fa bestaffad Hushållnings-Stadga, äger Nämnden ställa sig följande till efterrättelse:
I 5:te §. hafva Utskotten icke nog bindande, genom ordet utoirij uttryckt Sedel-Bankers rätt, att, enligt de Författningar, som gälla för praeexisterande categorier, få begagna assignationsrätt å Rikets Ständers Bank, N:o 6. Såsom oegentligt uttryck anmärkes äfven: ”Bank-bolaget utfärdar. ” Det är Directionen, icke Bolaget, som utfärdar förbindelser. N:o 7. Huru Invisningarne skola underskrifvas, torde vara mer föremål för Öfverenskommelse med Rikets Ständers Bank, än för denna Lag. N:o 8. Det moment, som börjas med ”uppgift,” har fått en trög hållning, derigenom att detta ord såsom object blifvit satt i det rum, subjectet, (Bolaget) bort intaga. Någon förändring med underskrifter bör ej komma i fråga, men väl med underskrifvandet. N:o g. Innan Utskotten i 6 §. gått alt stadga grunderne för Sedelemissionen och dervid icke kunde undvika att använda de olikartade capital eller tillgångar, hvaraf en Banks grundfond kunde och borde få bestå, hade de först bort i en serskild §. derom lemna en bestämd föreskrift, derigenom, utom en större redighet vid Sedelrörelse-frågans uttänkning och uppställning, äfven vunnits den fördel, alt i ig §. slippa detaljen om Hypothekens beskaffenhet — (der förklaringen synes komma nog sent, och är såvida felaktig, som den ej utesluter enskildas ointecknade reverser, hvilka också kunna vara räntebärande > men aldrig borde få antagas såsom grundfonds-elementer). Men denna 6:te §. har flere andra nog besynnerliga sidor: af Den börjar med btt alltför liberalt medgifva utvidgning, 5o proc. öfver tillgångarne (den innestående Grundfonden) af Creditsedel-emissio* nen. Hvilken Bank skulle våga sådant? 4 Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande IV.o 4- b) Den ålägger sedermera, vid beräkningen, afdrag för af Banken gjorde upplåningar; c)
Maj: t s Nådiga Skri frelse till Rikets Ständer, angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns oell Ullproduetionens befrämjande i Riket; Gifven Sto ekholms Slott den 16 Januarii 1829. Elter erhållen Nådig befallning att i underdånighet föreslå nödiga ändringar och jemkningar i förvaltningen af den lill lån åt ylle-fabrikanter, för upphandling af inhemsk Ull, anslagne såkallade Ull-DiscontFonden, äfvensom att yttra sig i fråga om Ullproduetionens befrämjande medelst befordrad afsättning lill de inhemske Fabrikerne, har till Kongl. Majit Dess och Rikets CommerceCollegium inkommit roed ett fullständigt underdånigt Betänkande, rörande Fårskötselns närvarande tillstånd, och medleu till denna näringsgrens ytterligare förkofran. Bilt. t, R, St. Prot, I. Sami. a. Band. Haji, y. s K, M. Nåd. Skrifvetsi. N:o 44, Detta Betänkande, som Kongl. Maj:t låtit till trycket befordra, i afsigt att bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelas, visar, att de redan från längre tider tillbaka vidtagne åtgärder till införande af en förbättrad Fårafvel, och dess kringspridande inom Landet, ehuru förenade med betydliga uppoffringar af allmänna medel till inköp af utländska Får, och till prtemier för deras införskafFande och fortplantning m. m. »likväl icke medfört sådana verkningar, som kunnat förväntas, samt att, i denna del, ännu mycket återstod att önska. Orsakerne till detta förhållande har Collegium trott sig igenfinna liufvudsakligast deruti, att de utsatta införsels-prtemierna föranledt alltför isolerade åtgärder, för att kunna grundlägga någon varaktig allmännare förbättring, hvartill fordrats, antingen alt dessa prasmier en längre tid fortfarit, eller ock att ett Stamschäferi af ädla djur en gång för alla blifvit inrättadt, der den landtbrukande allmänheten ständigt haft tillfälle att förse sig med passande
Stånd, så skulle sådant dessutom väcka stor förtrytelse. Vi känna af vår historia huru många strider fördes innan BondeSt. fick inträda i Hemligaoch BankoUtsk. Gör man ett Stånds ledamöter färre än de öfrigas, i något Utsk. så väcker det misstankar, och man återfår samma missnöje, som då Adelns medlemmar vore i Utsk:n talrikare än de öfriga Ståndens. När man då röstade Ståndsvis i Ulsk:n betydde det likväl mindre än det nu skulle göra, då man röstar efter personernas antal. När förslaget i 22 § föreskrifver att Riksdagens arbetsordning skall stiftas såsom allmän lag, så kunde det hända, att ett Stånd, genom de 3:ne öfrigas flertal uteslötes från Ulsk:n. Jag erkänner att deras n. v. talrikhet är hinderlig men något godt är likväl dermed förenadt, ty der utbildas egentligen riksdagsmän, der lära de sig alt behandla ärendena i detalj samt att älska arbetet, att icke tala allt för grannt utan söka hålla sig till saken o. s. v. Genom flera ledamöter från hvart Stånd, finnas ock i Ståndens Den 15 Februari e. m. 83 plena åtskilliga medlemmar, som, med sakkännedom om de mål, hvilka de förut i Utsk:n handlagt, kunna derom lemna erforderliga nplysningar. Derigenom all flera ledamöter af hvarje Stånd deltaga i hvart Utsk., misstänker intet Stånd någon öfverraskning, utan man emoltager belänkandena med förtroende. Bristen på arbetsordning är således ett stort fel, ehuru icke så väsendtligt som brislen på val-ordningarne. I Norrige, der man icke har någon för alltid bestämd arbetsordning, användes vid hvarje Stor-Tings sammanträde den första tiden till det s. k. reglementets omarbetning. Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, att jag redan varit nog vidlyftig. Jag har dock ännu mycket alt tillägga, dels om den föreslagna utvidgningen af motionsrätten och inskränkningen i motionstiden, dels om inskränkning i rättigheten att göra anmärker mot Konungens Rådgifvare, dels om förslagets olagliga tillkomst, men jag mäste åter anhålla om tillstånd, att få hvila mig. Många ledamöter hördes ropa på propos.
att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, uti underdåningt utlåtande af den 24 April 1850, med tillstyrkande af nådigt bi - 6 Statsutskottets Utlåtande, N:o -105. fall till stadsmyndigheternes underdåniga anhållan, tillika i underdånighet hemställt, att, då det tillhörer stadens myndigheter att, under Landshöfdingens öfverinseende ordna anstalterna för handelns och sjöfartens befrämjande, nämnde myndigheter må ega att förfoga om den upplåtna jordrymdens användande, i den mån sådant för handelsoch sjöfartsbehofven finnes erforderligt, samt elfstyrelsen endast ega uppgöra och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemna förslag till jordrymdens användande i den mån Sådant finnes erforderligt för hamnbtyggnadsbehofven, hvilket endast kunde afse den quaibyggnad å jordrymdens yttre del, som för hamnanläggningens utvidgande blefve nödig; att slutligen Kongl. Krigskollegium och Chefen för Ingenieur-korpsen uti underdåniga utlåtanden af den 23 Maj 1850, yttrat att, -— då Kollegii tillstyrkande af den 30 Januari 1849 grundade sig ensamt på nyttan af den docka eller upphalningsbädd för reparationer af fartyg, för hvars anläggning direktionen öfver hamnoch elf-arbetena anhållit om det större områdets öfverlåtelse på sig, men stadens auktoriteter sedermera bestridt platsens användande till sådana anläggningar såsom eldfarliga, och således den grund, hvarpå berörde tillstyrkande var byggdt, förfallit, — ansågo Kollegium och Chefen för
Hade om morgonen besök af shekh Ibrahim, som satt ända tills Mohammed kom middagstiden och gaf mig min skriftimma. Gjorde en tur åt Ghorijeh, satt sedan i bodarne i Gemelijeh, längst hos en 'Attar, som i 10 år tjenat pashan såsom läkare uti Sennar och trakterna deromkring. Han tyckes vara en treflig och präktig man, jag fann mig särdeles väl hos honom i hans bod. Under det jag satt der, kom en man, som handlade med tvål, och skulle köpa ett större parti sådan; det blef ett förfärligt gräl emellan köparen och säljaren förän handeln kunde afgöras. Om läsning Om läsning. Somliga böcker skall man endast smaka på; andra böra slukas och blott ett litet antal förtjänar att man äter dem långsamt och smälter dem väl. F. Bacon. Redan för två hundra år sedan yttrade en fransk tänkare: att han endast kände tre människor, hvilka värkligen kunde läsa. Om han lefvat i vår tid skulle han kanske icke erkänt att någon enda nutidsmänniska nått mästerskap i denna svåra konst! Ju mer läskunnigheten har ökats och billiga böcker samt tidningar erbjuda lätta tillfällen till läsning, dess mer har nämligen förmågan aftagit att med värklig behållning fördjupa sig i en bok. Och dock är förmågan att läsa den allra viktigaste för vår bildning. Det är icke någon öfverdrift när den amerikanske tänkaren Emerson påstår, att en stor författare ofta kan betyda mer för en människas andliga tillblifvelse än hennes lekamliga föräldrar; att en god bok ofta gör en person till en alldeles ny människa, förändrar hela hans lifsåskådning och kommer honom att se alla lifvets värden med alldeles nya ögon. Emerson framhåller äfven, att hela tidsåldrar stundom kunnat andligen lefva af en enda bok – t. ex. bibeln eller Homer – och att folken egentligen endast läsa ett litet fåtal af sin tids eller af forntidens författare. Och dessa senare äro då vanligen de yppersta. Ty ”tiden är som en filtrerapparat, hvilken endast låter den klara drycken komma igenom, men det odugliga däremot falla till botten!” Med denna Emersons tanke till ledning är det lätt nog att göra sitt val
Jag styrkes i denna tanke än ytterligare deraf, att ofvannämnda § 6 slutar med föreskrift att ”iakttaga de vilkor, som sednare momentet af § 107 stadgar,” hvilket moment just omtalar väckandet i Rikets Ständers Plena af frågor om oftanämnde anmälan. På dessa grunder hvilar den reservation jag till Utskottets Prolocoll anmält, och här ytterligare förnyar mot användandet af $ 107, i afseende på en Föredragande i Commandomål. Denna Embetsman nära ries i § so.6 R. F.» och i den efter min åsigt ensamt dermed sammanhängande § 6 Ansvarighets-lagen j men; han nämnes ej i § 107 R» F-; — tvertom har vid' Riksdagar efter 1809, der frågan om att införa samma Embetsman bland de i sistnämnde §, upptagna, genom att utbyta ordet ”Stats-Secrelerare" mot ”Föredragande”, varit grundlagsenligen bereddd vid föregående Cons ti tuli oris-Utskottet* Memorial3 A7:o i5. »9 Riksmöte., ett sådant förslag alltid blifvit vid definitiv pröfning afslaget; — jag erkänner på grund af b vad sorn blifvit anförd t, alt sådan anmälan, som i § 107 omtalas, kan om denna embetsman ske, men blott för grundlagsöfverträdelser, och blott för sådane, sorn ej äro serskildt uppräknade i Ånsvarighets-lagen, samt icke förr, än Riks-lYätten constaterat factum, och med stöd deraf frågan väckes enligt sednare momentet af § 107. Under debatterne inom Utskottet., har jag dessutom serskildt bestridt, och anmäler på nedan anförde grunder, min reservation mot följande 1 Betänkandet upptagne anmärkningar, angående tillstyrkandet, eller icke .afstyrka nd et, af: Vädrade sanctionen på Riksens Ständers beslut, angående förändring i § 11 R. O.
Majits vidtagne åtgärder; och Att då en sådan Tacksägelse-Adress, innehållande en, på alla dessa åtgärder lämpad vördnadsbetygelse, möjligen skulle kunna synas lägga något band på den granskning, Rikets Ständer ega att utöfva öfver Kongl. Maj:ts ansvarige Ämbetsmäns yttrade meningar, Kongl.- Majit, med fästadt afseende på Grundlagens orubb.eliga helgd och på Rikets Ständers deruti förvarade rätt, ej en gång vill lemna den ringaste förevändning åt en sådan tydning. Af alla dessa förenade orsaker och med lif. lig erkänsla för de tänkesätt, sorn dels gifvit anledning till den väckta motionen, dels Kongl. Majit tror säkert skulle yttras vid dess sluteliga antagande af alla Fyra Ri ks-Stånden, anser sig Kongl. Majit icke kunna erno taga den nu föreslagrie Tacksägelse'Ad ressen. Kongl. Majit gör sig det säkra hopp, att Rikets Ständer, genom deras kraftiga och eniga medverkan till befrämjande af allmänt väl, och till uppfyllande af Folkets billiga förväntan, sko. la, under loppet af detta Riksmöte, finna mera än ett tillfälle att, uti gerningar och beslut, å-» Skrifvelse om Tacksägelse-Adressen. 263 dagalägga deras sanna och upprigtiga tillgifvenhet för Fäderneslandet och Konungen. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer, med ali Kongl. Nåd och ynne Datum ut supra. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance - Ärender , hållet inför Hans Niay.t Konungen uti Stats - Rådet på Stockholms Slott den 25 fan. 1823. Närvarande; Deras Excellencer Justitise-Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg, och Stats-Ministern för Utrikes Arenderne Herr Grefve von Engeström. Stats-Råden: H. É. Herr Grefve Rosenblad. H. E. Herr Grefve Fleming. H. E. Herr Grefve Cederström. H. E. Herr Grefve Skjöldebrand. H. E. Herr Grefve Mörner.
Ständers i ämnet redan fattade beslut innehåller, bland annat, att, så snart på fullt säker hand aftal om lånet eller kreditivet blifvit träffadt, Rikets Ständers Bank må, efter behof och enligt Fullmäktiges bepröfvande, genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar, hvilket förutsätter att, innan Fullmäktige ännu kommit i tillfälle att indraga någon del af omförmälda lån eller kreditiv, sedlar kunna vara utgifna, som, saknande motsvarighet i metallisk kassa, beräknad på sätt 106 § i nu gällande Banko-reglemente bestämmer, således föranleda öfverskridandet af det för Bankens sedelstock stadgade maximum, derest ej åtgärd till förekommande deraf vidtages, har Utskottet i sådant afseende och med anledning af Banko-fullmäktiges gjorda framställning, funnit sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte meddela följande föreskrift: att af det lån eller kreditiv, hvarom aftal på säker hand blifvit träffadt, må såsom metallisk kassa genast få beräknas så stor del, som motsvarar de, före lånets eller kreditivets indragning, från Statslånefonden efter hand utgifna försträckningar. Reservationer: af Herr Mannerskantz, C. A.: »Vid det förslag Höglofliga Banko-Utskottet nu afgifvit, anser jag ett högst väsentligt tillägg vara nödvändigt.
Utskottet har, genom Kongl. Stats-kontoret, i ämnet erhållit åtskilliga upplysningar, meddelade af Ofver-direktören för Kongl. Myntverket, och dervid inhemtat: att orsaken hvarföre ett mynt någon gång klyfver sig i två halfvor vore helt annan, än den motionären uppgifvit, nemligen dels för liten hetta hos metallen, som gjutes, hvarigenom den del af metall-strålen, som först träffar det jemförelsevis kalla ingjötets sidor, hastigt stelnar till en platt remsa, på hvilken den andra delen af metallen sedan lägger sig utan att dermed rigtigt sammansmälta, dels att öfra ändan af hvarje ten, som alltid genom metallens sjunkning under stelnandet får en tämmeligen djup insänkning, blifver under utvalsning till tunnt bleck dubbel, eller likasom sammanfogad af 2:ne lameller, hvilka kunna hafva nog sammanhang, för att gå igenom alla myntnings-operationerna, men sedermera under den allmänna rörelsen klyfva sig från hvarandra. Dessa olägenheter kunde svårligen förekommas. genom anbragta rör, hvilkas ställning och beskaffenhet Ofver-direktören ej kunde ur beskrifningen i motionen utleta, alldenstund i de gjöten, som för tenngjutning begagnas, luften visst icke är på minsta sätt innestängd. Genom en ändamålsenligare konstruktion och ställning af gjötena, än de för |, i och r'a specier hittills begagnade, nu utdömda, gjötena och med iakttagande af i allmänhet behöfliga försigtighetsmått, vore ali anledning att bläsor och Hagor skola i de egentliga tenarne hädanefter förekommas, ty de finnas icke i tenar för hela, halfva och qvart-specier, dä gjutningeu verkställts sorn sig bör, och genom bortklippning , af den dubbelvikna ingjutningsändan undviker man klippa plattor och att få dessa sammansatta af två skållor.
– Ja, Konrad har alltid varit ett välsignadt barn! – inföll prostinnan, som med täta och uttrycksfulla nickningar gifvit sitt deltagande och bifall tillkänna. – Och så öm och förståndig om lilla Anna se’n, som sanningen att säga alltid varit häftig och sjelfsvåldig, och ständigt tog hans leksaker och bröt sönder, och aldrig lät honom ha någonting i fred Och mins prostinnan hur han kastade sig i bäcken efter hennes gamla docka, som höll på att flyta bort, bara derför att Anna skrek och hur han lät mig lugga sig sedan för pannkakan, som Anna ätit upp det gör mig ondt än i dag för den tuggningen, som han oskyldigt fick nå, nå, Anna bekände då att det var hon, så snart hon kom in, för hon höll allt mycket af Konrad också, fast hon var så fasligt yr och påflugen. – Ja, Gudskelof, – sade prostinnan och återtog sin stickstrumpa, – de barnen ha alltid älskat hvarandra som syskon, och Gud gifve de en gång kunde älska hvarandra som makar. Mamsell Lovisa nickade blott och antog en fryntlig och hemlighetsfull min, i det hon skakade om de rykande ärtskidorna i fatet. – Det är väl två år se’n han nu var hemma, – fortfor prostinnan, – och på dessa år har Anna vext bra mycket, jag är säker på, att han knappt skall känna igen henne. – Men kommer han då icke hem? – afbröt mamsell Lovisa, som kom ihåg att hon ännu icke fått denna fråga besvarad. – Det är sannt det, han säger ju något derom på slutet, men jag glömde det alldeles för den första underrättelsen vänta litet, – prostinnan satte glasögonen till rätta igen, och uppvecklade brefvet. – Bevare mig, han kan vara här ännu i dag, han säger sig resa ifrån Lund samma dag han afskickat detta, och kommer således hit straxt efter. – Men för lefvande Gud, – sade mamsell Lovisa. och flög upp som en raket, – det är minsann icke tid att sitta här då Anna, mitt barn! – fortfor hon ifrigt, då den unga flickans smärta gestalt skymtade förbi förstugudörren i detsamma, – kom hit och hjelp mig med de här välsignade ärterna, som trasslat ihop sig i en hög.
M. ville befordra de adelige borgmästarne till andra anständiga tjenster och handhafva städerne vid ett fritt val uti borgmästares och rådmäns tillsättande; hvilket löfte genom resol. d. 13 Juli 1719 i 24 § förnyades, hvarefter i resol. af d. 8 Juli 1720 säges, att rättigheten att få utvälja och föreslå borgmästare och rådmän vill K. M. att städerne oförkränkte tillgodonjuta, så att ingen må dem påtvingas. Af dessa författningar synes klart, att något binder derigenom ej blifvit lagdt för adelsmän att blifva borgmästare eller rådmän, såvida nemi. de kunna vinna förtroende af städernes innevånare; men om ock någon författning sedermera skulle hafva tillkommit, som lägger hinder i vägen för en adelsmans utnämnande till berörde tjenster, så tror jag dock att densamma måste anses hafva upphört genom stadgandet i 28 § lleg.F., der det heter, alt Konungen äger i Statsrådet utnämna och befordra iufödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungen fullmakt derå utfärdar; samt vidare, att Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet men ej pä deras börd. Då detta stadgande tinnes i grundlagen, så tror jag, alt någon sådan särskild författning, som motionären åsyftat, icke behöfves, för alt adelsmän må vara competente till oftanämnde platser. Skulle åter motionären afsctt upphäfvande af de författningar, som berättiga städerne att sjelfve välja de personer, som böra på förslag uppföras, så innefattar detta ett förslag till ändring i borgerskapets privilegier, hvartill jag har all anledn. tro alt BorgareSt. icke lemnar bifall. För min del har jag visserligen ingenting emot om nämnde Stånd derpå ville ingå, men jag betviflar sannolikheten deraf. Frih. Ridderstolpe, Fredr.:
Predikan skrifven är, o c h mödans timme flytt, o c h på hans pannas hvalf s o m bäst nu strålar friden. Ett obehag dock ges, fast gammalt, ständigt nytt, s o m sinnets jämnvikt väl kan rubba under tiden och nödga h o n o m slå ett slag ned åt allén att riktigt sträcka få på sina styfva ben o c h för att efterse, hvad slåttern väl är liden. H a n s pojke, lille Knut, trots landtluft, gymnastik, blir m e d hvar dag mer trög vid Rabes grammatik; han ej » amare » kan. Sitt hufvud prosten rister o c h brummar sedan så m e d tragikomisk m i n: » Jag doktor är o c h prost o c h artium magister, o c h än ett grand latin jag minns från skolans dar, men undervisa dig kan ej din käre far. I tvänne somrar — puh! — med dig jag fåfängt tråkat. » — » Kanhända förbehölls den konsten åt en ann ', » prostinnan hviskar då i örat på sin man, där m e d sin trädgårdskorg helt varm hon stanna råkat. Och vördig prosten klokt höll inne sin kritik, då » m a m m a » lade till så fint: » ty hufvudsaken är att hos barnet väcks i tid för kunskap smaken; ett modershjärta o c k har sin pedagogik. Låt mig försöka p å! Mot bruna lockars svall de gula flätor blänka. När fadern återkom, han kunde icke från den taflan draga bort sin blick. H a n måste skänka en sann beundrans gärd åt denna glada håg, åt detta tålamod, hvarmed h o n sonen lärde — hans eget skulle re ' n ha dragit sina färde! — I ögat log en skalk, på pannan allvar låg; och fast en kvinna svag, h o n kunde hvad h o n ville; o c h prosten, i hvars m i n ej mer fanns spår af harm, I spetsen rinna. för hvarje sig tog förnöjd en pris o c h blef o m hjärtat varm.
58 omförmälde betjente eller de, sorn förordnas att brännvinsbrännings-redskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och i den tillsyn, dem åligger, öfver hörsammandet af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterna, alldeles eller på viss tid af vederbörande ifrån tjensten skiljas, eller ock varda belagde med det i 1 kap. 7 §. Utsökningsbalken utsatta ansvar. §. 62. En procent1 af den summa, som genom bevillning å brännvinsbränning och försäljning inflyter, skall innehållas och till Stats-kontoret ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Maj:t, efter Pröfnings-kommitéens underdåniga förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade. §. 63. Alla i denna Författning utsatte böter, utom de, hvartill beslagare, enligt §. 59 fällas, skola, dä de komma att utgå, i vederbörlig ordning fördelas sålunda, att församlingens fattige tillfaller en tredjedel och målseganden, derest han saken vid domstol sjelf utförer, två tredjedelar. Varda förbrytelserne hos fiskaler eller kronobetjente eller andre för tillsynen behörigen tillförordnade personer angifne, samt målen af dem, på sätt §. 58 innehåller, instämde och utförda, då skall målseganderätten eller tvåtredjedelar af böterne till hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas. Brännvinsbrännings-redskap eller brännvin, som, jemte de käril, deruti brännvinet förvaras, förbrutits, skall fördelas på enahanda sätt; börande så väl redskapen, som brännvinet och kärilen, på offentlig auktion försäljas och beloppet i saköreslängden redovisas; hvadan ock vigten af kopparen eller den metall, hvaraf annars redskapen består, skall vid auklionsprotokollet bestyrkas. Till redskap, som förbrutne anses, räknas brännvinspanna, kittel, pannbröst, hatt, pipor, slang och annan afkylnings-redskap, mäskvärmare och rektifikations - Expeditions-Utskottets Förslag till und.