Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P. 122. — om constitutorialers uppsättande för Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman och dess Suppleant. P. 194. — om nedannämnde Betänkanden: från StatsUtskottet: 1) rö rande spannemåls-anslag till lönefyllnad för Stockholms Skolelärare; 2) angående 391 jemkning i Rustningsskyldigheten; 3) om indragning af Lönerne vid Biskopsoch Domprosts-Embeten; 4) om Ädelfors Guldverk; från BevillningsUtskottet: i) angående sökt eftergift i Bevillningen för brandskadade innevånare i Städerne Borås och Norrköping; 2) om en enda Taxeringsförrättning emellan hvarje Riksdag; från Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, om Krono-utskyldernes liqviderande i Spannemål; från BancoUtskottet: 1) i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående skedd inhibition af den mot Rådmannen i Carlstad Kjellander anstälde Lagsökning för en till Konungens Befallningshafvande från Banken afsänd odlings-låneandel, som ej kommit den förstnämnde tillhanda; 2) om förlängning i tiden för återlösen af i Banken pantsatt Guld och Silfver; 3) i anledning af Bankens FiscalsEmbetes framställning, att Banken måtte i allmänhet blifva befriad från skyldigheten, att i Concourser och Årsproclamata bevaka sine emot lös pant ägande fordringar; från Lagutskottet: 1) om öfverseende och förbättring af KyrkoLagen och Kongl. Förordningen den 11 Februarii 1687, angående Rättegången i DomCapitlen, dels om bestämmande af viss tid för den offentliga Gudstjenstens början öfver hela Riket, alla tider på året; 2) i anledning af anmärkningar vid Utskottets
Då det icke är med god ordning förenligt, alt handel med bränvin i parti bedrifves å helgedag, har, af sådan orsak och till förtydligande tillika af redaktionen, början af 47 §, lydande sålunda: ”Under sönoch andra helgedagar må bränvin ej försäljas annorlunda, än i minut å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuteringsställen vid måltider” ansetts böra förändras till följande lydelse: Under sönoch andra helgedagar må bränvin ej försäljas i garli, och i minni endast å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuteringsställen, vid måltider. På det att sådana personer, som icke äro till bränvins-minutering berättigade, ej må, såsom stundom skall hafva inträffat, piedelst föregifvande af uppdrag 12 Bevil/n.-, Lagsamt, Allm. Besvärsoch Ekonom ilils kottens Betänkande, N:o 1. frän dem, som lill en sådan minutering erhållit tillståndsbref, samt medelst förevisande utaf afskrifter, tagna af desses tillståndsbref, bereda sig tillfälle att vid marknad eller annan sammankomst, utan åtal, verkställa bränvinsminutering, har i 48 §. det tillägg blifvit föreslaget, att, då vid marknad, auktion eller annan sammankomst bränvinsminutering med serskildt tillstånd eger rum, den utminuterande alltid skall med af Konungens Befålluingshafvande utfärdadt tillståndsbref i original vara försedd, vid äfventyr, att minuteringen eljest såsom oloflig anses.
Kysläta, så väl O rutiga &c. pert hvita som af a de slag NankinsellerKittay Parkum färgadt garn Ylle: Boy Dito Dito Nopkins ochKy peil Percales eller tryckta — Shawlar o. — Fris, Frisad Parkum Shawlar och — Shawlar o. Doffel och Sammet &c. Schawletler Shawletler, Shawletter Kalmuck alla andra ej speHals och Näsfaconerade faconerade — Kläde och Dito Dito cificerade dukar, alla ej genom sjelfva genom sjelfva Dråp, Ratin YlleBoy, fint specificerade väfnaden, unväfnadssättet, och Vadmal andra slag slag der i5 R:drs under 6 R:dr — Casimir a( — Casimir af Dito Filtar — Ylle: värde 32 sk. värde andra färger andra färger Fris Boy JP7/c,Boy, Doffel än hvitt och än hvitt, svart Scharlakan Fris Fris, Frisad svart gult och rödt Kläden Kalmuck eller Kalmuck , — Flanell Dito Valmar Doffel Kläde, Ratin och Vadmal — Flaggduk o. Ca tfa Kläden Qvinette Cameloltc Flaggduk och Casimir af an— Halfylle: Halfylle : Dito Casimir Qvinette dra couleurer alla andra ej Flanell Chalons Felb än la vit t och specificerade Etamine Flanell svart slag Felb Merinos Flaggduk och — Shawlar o. Shawlar (Stc. Flanell Multum Qvinette Shawl. under und. 61 R:drs Kask Casimir andra i5R:dr värde värde C: O: Väfnader: Ylle.- Sattiner Schagg Andra yllevaror ej specificerade Linne-j Blaggarn Bolstervar Kammard. skir, randig, rutig &c. Canfas Dräll och Atlast Lärfter iScc. Hårduk Hårflor all annan väfnad af harö. tagel. I-ättika i hängen. slag än hvit Halft lle,e j specificerade slag
Syner kalla half Nämnd, på sätt Bostälisordningen föreskri fver: men att, örn han antingen känner eller har tillfälle erfara, det Synen utan biträde af sådant antal kan oafbrutet fortsättas och fulländas, honom är tillätet med ett mindre af till och med Tvenne Nämndemän densamma företaga och afsluta. Riksens Ständer öfverlemna detta Förslag till Fuler Kongl. Majus Nådiga pröfning och framhärda etc. N.r 37- Uppl. och godk. hos Ridd. och Åd. d. 24 Fehr. lRig. — Prästc-SLåiidct d, a4 Underilaniga Skrif reiser. 89 — BorgareStSndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 2 Mars — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Kansli-afgiften vid Ansökningsoch Be svär s-Skrifter i enskilda mål. Hos Riksens Ständer har fråga blifvit väckt oin en sådan Förklaring öfver Kongl. Förordningen den 3 December 1812 rörande förhöjning i visse delar af den då gällande Expeditions-Taxan, att deri genom samma Kongl. För»rdning stadgade Kansli-afgift rfi sk. Banko, som i enskilda mål bör erläggas och åtfölja Ansökningsoch Besvärs-skrifter, hvilka uti samtlige Rikets Collegier, Statskontoret undantaget, ingifvas: eller från Kongl. Majas Befallningshafvande insändas, icke må vidare än för första Skriften i hvarje mål ega rutil. Och, ehuru Riksens Ständer anse det vara med behörig tydning af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning instämmande, att ifrågavarande Kansli-afgift endast bör erläggas vid forsta Ansökningsoch Besvärs-skriften i de mål, som hos Kongl.
Vid förehafvande af delta ärende hafva Rikets Ständer, i afseende på anledningen till del vid 1844 och 1845 årens riksmöte medgifna fria upplåtandet af ofvanberörda betvdliga antal kronoholmar, inhemtat, att, sedan fråga uppstått om samma bolmars försäljning till skatte, men E. K. M:t, vid ärendets slutliga pröfning, funnit, att den ifrågaställa försäljningen icke allenast kunde blifva särdeles skadlig, om ej helt och hållet förstörande för en mängd persouer, hvilka ensamt af fiske hade sin bergning, och således åstadkomma ett ondt, vida öfvervägande den ringa inkomst, som genom de obetydliga grundränleoch köpeskillings-beloppen Kronan tillskyudades, vid hvilket förhållande försäljningen ej heller syntes med Statens värdighet öfverensstämmande, utan ock möjligen i en framtid medföra förlust för Kronan, i den händelse att flera eller färre af holmarne komme att för kust-försvaret, lots-staten eller tullverket behöfvas och i sådant fäll böra från den enskilde egaren återköpas, samt E. K. M:t, i öfverensstämmelse härmed, till Rikets Ständer aflåtil Nådig framställning, så hade Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anmält, att som upplyst och ulredt vore, det omförmälda holmars och skars försäljning till skatte kunde för Statsverket medföra endast en högst obetydlig inkomst, men en dylik åtgärd deremot otvifvelaktig! komme att för ortens medellöse fiskare i väsendtlig mån försvåra idkandet af deras enda näringsfång, helst de blifvande egarne sannolikt ej torde åt andra medgifva rättighet till fiske invid holmarne eller till upplag af fiskredskap derstädes, hvartill komme att, såsom jemväl Nådigst blifvit antydt, samma holmar möjligen kunde i en framtid blifva för det allmänna erforderliga, Rikets Ständer bi folio att desamma finge, utan afgift till Kronan, tillsvidare upplåtas, de utarrenderade vid arrendetidens slut och de öfriga genast, till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte.
I lägret var det öfverfullt i hvar knut af de tre hotellen, som redan öppnats där två af dem samma dag, såsom jag sedermera hörde. Där hjälpte icke annat än att slå sig ned i ett af "bar"-rummen, hotellens utskänkningslokaler, hvilka på samma gång också äro spelsalar. Det kostar till och med mindre än att betala för en sofplats: hälften af en säng, eller i brist därpå en knut, där man kan sträcka ut sig på sin egen filt. Och mindre fredligt är det knappast häller. Spelet upphör i alla fall först på morgonsidan och då hotellen icke äro annat än brädskjul hör man oljudet nästan lika tydligt i det ena rummet som i det andra, I utskänkningsrummen har man åtminstone därjämte fördelen att höra ett och hvarje annat, som möjligen kan vara af nytta. Nästa dag tillbragte jag med vandringar i omnäjden, där det mycket omtalade nya fyndet gjorts under den senaste veckan. Där fans icke en enda kvadratfamn oupptagen mark på den korta ås, hvari den rika ådran yppat sig. Öfverallt hackades, gräfdes och borrades det. Och litet emellan smällde sprängskott från ett eller annat af de hål, som drefvos in i bärget i det oftast fåfänga hoppet att stöta på någon del af samma ådra. Malmstrecken löpa så oregelbundet att man nästan aldrig kan med visshet förutsäga i hvilken riktning de gå, icke ens om bärgskikten på ytan äro någorlunda regelbundna. Endast mot djupet har man skälig anledning att vänta fortsättning, ofta till och med tillväxt, af den ådra man upptäckt närmare jordytan. Men icke ens detta är alltid att lita på och det är ytterligare ett skäl hvarför gräfvandet, hackandet och borrandet i närheten af ett nytt fynd eger hela retelsen af det vildaste hasardspel. Längs ryggen af den lilla tvärås, som afskar dalen, var marken såsom sagdt redan öfverallt utstakad i lotter "claims" och hvar claim var upptagen. Ännu hade icke mera än det ena fyndet af guldhaltig kvarts gjorts, men det var värkligen rikt att döma af allt hvad man hörde därom. Ty se på den nya grufvan fick man på inga vilkor.
För det att nu förhållandet är sådant, att Hrr iandshÖfdingar tilläfventyrs hafva så stora inkomster på stat, att de icke behöfva några extra-ordin.inkomster eller s. k. sportlar , för att kunna subsistera deraf, så är dock icke händelsen sådan med pluraliteten af lägre tjenstemän. Häradsskrifvarne hafva i sanning icke så stor lön, — det torde Hr Grefven likasom alla andra IandshÖfdingar hafva sig bekant. De hafva deremot ett nästan öfvermåttan stort arbete. Alt nu vilja betaga dessa med ett stort arbete öfverhopade tjenstemän en förbättring i deras inkomster, derigenom alt de få del i böter, ålagda i följd af angifvelse!-, som af dem blifva gjorda, anser jag icke innebära någon rättvisa, om äfven det vore önskligt, att ett annat förhållande kunde existera. Jag vidblir således mitt yrkande, att fördelningen af böterna må förblifva sådan den varit. Hvad beträffar Frih. Nauckholfs anmärkn. derom , att böterne för uteblifven inställelse vid mantalsskrifningen skulle vara för ringa, så har Hr Frihtn måhända rätt; men intilldess K. M. medger förhöjning af dessa böter, hvilket jag anser oundgängligen nödvändigt innan någon ändring kan ske, mäste de väl till oförändradt belopp i bevilln.förordn. qvarstå, och det var på denna grund jag tog mig friheten upplysa, att dessa böter här äro införda i conformitet med hvad en af K. M. utfärdad författning innehåller. Beträffande åter de för oriktiga uppgifter här bestämda böter, så bör jag tillkännagifva, att de, på sätt Frih. Nauckhoff anfört, äro äfven efter min öfvertygelse alldeles för ringa. 1 1812 års kungörelse om mantalsoch skattskrifningar är den person, som innehar en egendom, der han icke vistas, ålagd att vid 20 r:dr b:co böter tillse att uppgift för denna egendom, på hvilken han icke vistas, varder till mantalsskrifningen aflemnad.
Och nu skall jag skvallra (Ni lär mig bestämdt att bli nystafvare i längden; mina sympatier ha länge legat åt det hållet, men jag har skytt besväret och den mellanliggande förbistringstiden) – litet om Ernst Ahlgren. Han är en lång, något skranglig fruntimmersfigur, som praktiserar sig fram i verlden med tillhjelp af två långa kryckor. Det är reminiscenser från en svår sjukdom, ett tvåårigt sängliggande, som för honom var ”krisen”. – Jag tror ej att någon blir författare utan att ha gått igenom en sådan ”kris”, utan att en gång i lifvet ha känt ett lidande, som kommit en att peta på revolvertrycket, ett sådant lidande, som kommer det egna jaget att krympa tillsammans till en ömklighet. Det är ej kroppens lidanden, som det härvidlag kommer an på – det är själens. Som t. ex. utsigten för en ung qvinna att få linka sin verld fram på kryckor. Eller en obotlig sjukdom, eller en olycklig kärlek, eller, för ett melankoliskt temperament, i grunden krossade illusioner; eller allt tillhopa. Ernst Ahlgren har gått igenom åtskilligt. Sjelf påstår han, att han har en smula zigenarblod i sig, men det skall då vara det lilla. Emellertid tror jag mig spåra ”atavismen” (hans literära begåfning) hos fadren – nej, hvad säger jag! Jag menar att hans literära begåfning är en atavism (om jag nu skall använda det ordet, hvilket jag tror att jag nedskref endast för att briljera med Darwin) från fadren. Det var nämligen i många fall (enligt hvad Ernst A. sjelf påstår) en ovanlig man. Han var särskild[t] framstående som historieberättare och hade visst i sin ungdom skrifvit vers också. Derifrån således driften. Dottren Viktoria var så mycket yngre än de andra syskonen, att de redan lemnat hemmet, då hon växte upp. Ensligt låg hemmet, nästan aldrig kom någon på besök och hon tillbringade mest sin tid i ensamhet. Föräldrarne voro ständigt oense – äktenskapet var visst olyckligt – de voro mycket olika naturer. Häftiga uppträden föreföllo ofta och barnet var ibland vittne till dem.
M. utfärdat i afseende pä chartiesigill.papperets förfärdigande och stämpling, upplager visserligen de belopp för skrifehartorna, sorn Utsk. här föreslagit; men som K. M. icke kan afse att controllen öfver chartaesigillataeuppbörden skall blifva förminskad, så skulle jag tro, att K. M. icke eller kan hafva någonting emot att låta skrifchartor förfärdigas till alla hittills bestämda valeurer, på det att intet hinder för deras användande må möta. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till ändring uti hvad Utsk. föreslagit, hvarigenom denna redaclion rör:de skrifchartorne kommer att uteslutas och beslutet i stället innehålla, att skrifchartor böra finnas såsom förut till alla valeurer. Derjemte torde i slutmeningen, på sätt Utsk. föreslagit, orden ”skrifvas pä” böra utbytas emot orden ”förses med”. Gr. Cronhjelm: Oaktadt hvad de tvenne sista talarne anfört, nödgas jag bekänna, alt jag för min del icke inser fördelarne af att i så vidsträckt män bibehålla skrifehartorna. En vard talare har nämnt, att Ulsk:s förslag skulle medföra mycket besvär för öfverdomstolarne, derigenom att. man nödgades tillse, icke allenast huru vida chartonia vore rätt uträknade, ulan äfven att de voro rätt vidhäftade. Svårigheten att tillse huruvida chartan är rätt uträknad måste i min tanka vara alldeles enahanda, antingen handlingen är bilagd med charta eller skrifven pä charta, och svårigheten att se om chartan är vidhäftad skriften eller icke, synes mig icke kunna vara större än att man af en högre embetsman kan begära dess lösning. En olägenhet af biläggningschartau skulle, säger man, bestå deruti, alt den kan komma bort.
Att höra ett Utskott ar ju att infordra dess Betänkande; och huru man då också betragtar den Remiss, som Ridderskapet och Adeln meddelat å Friherre Anckarsvärds Anmärkning, emot Friherre Björnstjerna, så måste man linna, att enligt desse Grundlagars tydliga Bud, har det varit ConstitutionsUtskottets ovilkorliga pligt att Betänkande afgifva; för att, då Utskottet, till följe af 106 §. i RegeringsFormen, antingen ställt Friherre Björnstjerna under RiksRätt, eller honom derifrån befriat, om Beslutet i denna del, äfvensom angående skälen dertill, Ständerne underrätta; samt att, då åter Anmärkningen ansågs, i mer eller mindre mohn, tillhöra OpinionsMagtens afgörande, äfven i sådant afseende sig utlåta. Denna pligt, att Betänkande afgifva, har ConstitutionsUtskottet nu fullgjort; och med rätt deråt, finner man att Utskottets förfarande i denna del obehörigen blifvit klandradt. Om hvad jag nu haft äran yttra, varit tillräckeligt för att vederlägga förra delen af Friherre Gederströms* anförande; så torde åter den senare icke fordra särdeles vederläggning. Frågan om och huruvida Anmärkningen emot Friherre Björnstjerna påkallar en OpinionsDom, efter 107 §. i RegeringsFormen; eller om samma §, icke är till Anmärkningen lämpelig; denna fråga måste tillhöra ensamt Ständerne, till afgörande; och bestridandet af vår rätt att derom öfverlägga, torde följaktligen, med så mycket mera fog, af mig kunna förbigås, som det icke är af 328 Den 12 Martil. egenskap, att hos någon Ledamot åstadkomma minsta villrådighet.
Ekon.-Utsk:t har från många håll rönt ogillande för sin motivering i denna fråga, men det underkastar Utsk:t sig gerna, vetande att det handlat efter sin bästa öfvertygelse, och jag kan försäkra att de ledamöter, sorn hafva dikterat Utsk:ts motiver, hafva läka stor fosterlandskänsla och lika stora sympatier för Polen, som de, hvilka klandrat dessa motiver. Det har varit rätt obehagligt att om Utsk:ts tillgöranden, icke allenast i denna, utan äfven i åtskilliga andra frågor, höra sägas det Utsigt vore sammansatt af personer, af hvilka man icke kunde vänta sig annat. Det är beklagligt att sådana anfall skola riktas mot ett R. St:rs Utsk., och torde egentliga förklaringsgrunden dertill vara den, att Utsk:ts ledamöter vilja handla sjelfständigt, och icke gå i ledband efter en eller annan tidningsartikel. Frih. Sprengtporten: Emot den redaktionsförändring, som Hr Cederschiöld föreslagit, skulle jag icke haft det ringaste att anmärka, men då den siste värde talaren förklarat hvad som var Utsk:ts mening, så förfaller denna fråga helt och hållet. Jag ogillar icke Utsk:ts motivering, men jag anser den öfverflödig, och derför har jag föreslagit att R. o. Ad., med åsidosättande af Utsk:ts motivering, skulle helt enkelt afslå motionerna, eller, om man vill begagna ett annat uttryck, att låta vid Utsk:ts beslut bero. Jag har ingenting emot detta sednare uttryck. Det enda skäl hvarför jag löredrog det förra, var att jag ansåg detta vara det enda, som grundlagsenlig! kunde komma i fråga, ty jag känner icke någon rättighet för R. o. Ad. att låta bero vid en fråga, d. v. s. icke afgöra den; men då Hr Gr. o. Landtm, anser att en sådan propos. kan göras, så har jag ingenting deremot, utan instämmer i Frih. Tersinedens yrkande. Gr. Sparre:
Den mindre eller små sillen vore, såsom bekant är, af två slag, skarpsill och läddsill. Det torde nu mera vara gifvet att den förra ej är af samma species, som den sednare, och att låddsillen uppväxer till stor sill, men skarpsillen deremot icke. Något skäl för förbud, att fiska denna sednare funnes således icke; men på samma gång låddsillen skyddades genom grofmaskade vadar, så skyddades naturligtvis äfven den ungefärligen lika stora skarpsillen, och komme möjligen andra länders fiskare eller rofdjuren i hafvet till godo. På våra kuster torde man få föga nytta af densamma; och ofvanberörde lagbestämmelser medförde derföre ej någon väsendtlig fördel. Men deremot vore klart att det ej obetydliga kapital, som årligen kunde hemtas genom fångsten af den mindre sillen, ginge alldeles förloradt; hvarvid tillika borde tagas i öfvervägande att denna förlust drabbade en del af rikets fattigare befolkning, som eger ganska få utvägar att ersätta förlusten. På vestra kusten idkades för närvarande hufvudsakligen endast småfiske inom skärs och i hafsbandet. Storfiske idkades mindre, emedan förlag till inköp af de dertill användbara dyra fartyg och redskap saknades. Dervarande befolknings bästa inkomst är derföre sillfisket på senhösten, hvarigenom beredas tillgångar till inköj) af lefnadsförnödenheter under den tillstundande vintern; men om span måls priset är högt och småfisket föga gifvande, såsom ofta inträffar, står nöden för han den. Då likväl denna befolkning i sin raskhet, ihärdighet, vana vid försakelser och förtrolighet från barndomen med hafvet eger egenskaper, hvilka göra den för det gemensamma fäderneslandets försvar sä särdeles tjenlig och dyrbar, torde dess väl ej böra alldeles lemnäs ur sigte och icke utan vigtiga skäl vidtagas sådana lagstiftningsåtgärder, som kunna lända samma befolkning till skada. Dessutom mötte hinder för idkande af sillfiske med vadar af den storlek, lagen föreskrifver, enär pä de flesta ställen å Bohuslänska kusten vadarna ej skulle vara i riktigt förhållande till lokalen. Då nemligen vadarna voro för små, finge fisken utrymme att till stor del undkomma.
Och utan att taga godnatt, gick han med långsamma steg genom rummet. Hans sista blick träffade fadern; och ehuru denne icke var tillgänglig för mildare känslor, hade dock någonting uppstått i hans själ, som förmådde honom att sky en längre samvaro med Arnman. Föregifvande att han om aftonen åt endast sin gröt, bjöd han jaktlöjtnanten godnatt och ursäktade att han icke kunde deltaga i måltiden. Sedan gubben var borta, fingo Rosenberg och Gabriella, hvilka voro fullkomligt okunniga om det förflutnas händelser, den störda stämningen i någorlunda jemnvigt. Birger kom sig ej riktigt före, men bjöd flitigt glaset omkring. Och då Arve sent gick till sängs, svindlade hans hufvud både af drufvans glöd och känslans rus. Under natten sjöngo lockande sirentungor sina vaggsånger i hans öra. Men om morgonen lemnade han ön med starka ’”kopparslagare” i hufvudet, under många tacksägelser för all visad gästfrihet. Sjette Kapitlet. Så under drömmars svärmeri, Der tanken löper utan tömmar, Hvar menska, efter sitt geni, Gör resor uti sina drömmar. Fru Lenngren. Hastigt, liksom en lysande stjerna några ögonblick dröjer på himlen, för att fägna med sitt ljus, men snart försvinner, så försvann för Rosenberg och Gabriella den lyckligaste tiden af deras lif. Det var vinter och is rundtomkring dem; men i hemmet och i deras hjertan stod våren blommande i högtidsskrud. Mars kom likväl. Örnungen reddes till en ny färd på den klarnade böljan; manskapet skrek sitt muntra ”å-hoj!” och kaptenen, idel lif och verksamhet, delade de sista dagarne mellan resans tillrustning och den älskade fästmön, och hon qväfde de frambrytande tårarne, för att visa sig rask och desto mera behaga honom. Men utom Rosenberg och Gabriella funnos ännu tvenne andra personer, som med rätt bittra känslor emotsågo skilsmessan. Det var Petter Lindgren och Lena.
Det nuvarande tullvärdet 2 r:dr 32 sk. skålpundet å knappar af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, öfverstiger jemväl det verkliga, som högst lärer kunna antagas till 2 r:dr; hvadan införselstullen ock torde böra jemkas från 32 till 24 sk. skålpundet. Sedan för ej specificerade knifvar samt gafflar vigtberäkning blifvit vid 1845 års taxereglering antagen, synes enahanda förtullningsgrund böra stadgas jemväl för rakoch pennknifvar; och då medelvärdet lärer utgöra omkring 5 r:dr skålpundet, hemställes, att införselstullen derå må bestämmas till 1 r:dr 12 sk., hvilket för rakknifvar, hvaraf ett dussin i allmänhet väger 2 skålpund, gör för stycket, som nu drager 16 sk:s tull, 10 sk., och för pennknifvar, af hvilka ett dussin af de allmännaste slagen väger omkring 1 skålpund, uppgår per stycke, derå den nuvarande tullen är 8 sk., till 5 sk., hvilken tullnedsättning till nära likhet med hvad af Tullkommitteen blifvit föreslaget, synes påkallad af det äfventyr för smuggling, ifrågavarande slags knifvar med nu gällande tullbestämmelser varit underkastade. Som derjemte de till rubriken »andra slag samt gafflar, ej specificerade» hänförliga varuslag, nu upptagna till 3 r:dr 16 sk:s värde och 1 r:dr införselstull eller 30 procent, icke i värde öfverstiga 2 r:dr skålpundet, lärer sagda tullafgift böra nedsättas till 24 sk. skålpundet eller 25 procent å värdet.