Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förutsätter som bekant, att det gifves hufvudsakligen 3:ne särskildta Financesystem; nemligen Oeconomisternas eller Jordbruks-systemet, utarbetadt i Frankrike af de, både för sina talanger oell hederliga caracter berömda Män Qjiesnay, Turgot, och den äldre Mirabeau! det mercantila elier commerciella systemet , sorn är det herrskande i England , och med hvars ensidiga användande Ministern Colbert i Frankrike nära ruinerade Landtmannen; samt det abso uta Näringsfrihéts-systemet, för hvilket i synnerhet Sunth , och efter honom Sap , Sodtn m. fl. skrifvit förträffligt, och hvilket i 3°o r Den 15 April, Jiela forntiden öfverallt herrskade jemte sundt förstånd , som då rådde äfven i en del andra saker mer3, än sophismer och spetsfundigheter. Det förstnämnda, eiler Jordbruks-systeniet, antager, att productionen af jorden är den enda, eller den förnämsta källan till hvart lands välmåga, att det derpå använda arbete skaffar ett öfverskott och en behållen inkomst, som Kan öka det redan för handen varande förlaget eller capitalet; men att det på handtverk, manufacturer, fabriker och handel använda arbete blott, så till sägandes, fortsätter exfftencen af sitt eget förlags värde, utan att framskaffa något nytt värde, och således utan att verkligen öka värdet af landets producter i det hela, eller totala summan af nationala rikedomen, men endast återbetalar den utgift, som blifvit använd på sjelfva arbetet. Deremot antager det mercantila systemet, att ett lands hufvudsakliga välmåga består i en behållning af jnaterielt guld och silfver, och således ett Rikes välstånd i den så kallade öfvervigten i handel Detta system uppmuntrar i allmänhet städers industri , mer än landets , och af städernes, i synnerhet Manufacturistens och Fabrikantens, då deremot i Jordbruks-systemet städernes industri aktades för litet. Det uppoffrar således consumentens intérét för producentens, och det tyckes anse production, och icke consumtion , för yttersta ändamålet af ali industri.
Men efter skilsmessan försvann till hans undran icke Blendas tjusande bild ur hans minne: vid jemförelsen med många andras behöll den ständigt främsta rummet, och ångbåtsfärden återkom hundrade gånger i hans tankar, alltid förande i släptåg den förtrytelse han erfor öfver att ha blifvit afvisad af fru Thorman, en förtrytelse, som nog kommit att vidare bära frukt, ifall han ej tvungits att resa ifrån alltsammans. Vid återseendet – och detta återseende föresväfvade honom under hela färden till Stockholm – hade Blenda blifvit ett halft år äldre. Hennes former, hennes ansigte, hennes hela varelse hade undergått en, såsom det tycktes honom, obeskriflig försköning, den hennes nuvarande likgiltighet gjorde ännu mera pikant. Slutligen kom svartsjukan eller åtminstone afundsjukan dertill – och sålunda hade man alla ingredientier till en ordentlig liten passion af det slag, som omständigheterna utveckla eller qväfva, allt eftersom den gynnas eller motarbetas. ”Jag är troligen numera endast till besvär”, yttrade den unge baronen med en förstulen blick åt soffan, ”men jag hoppas att hennes nåd tillåter mig att någon annan dag få förnya mitt besök – jag skulle bli ganska ledsen, om detta nekades mig!” ”Jag vill för ingen del göra någon, hvem det vara må, ledsen, herr baron – men sanningen att säga, så ”Hvad menar hennes nåd?” ”Jo, att herr baron nog inser att det för två ensamma fruntimmer icke passar att emottaga besök af en ung herre. Min dotter eger blott sin heder – vi måste vara stränga!” ”Men, nådigaste fru v. Kühlen, skulle någon pedant på jorden kunna upphitta anledning till klander för det att ett fruntimmer vid hennes nåds ålder emottager besök af en bekant – det är ju ingenting som strider mot allmänna bruket!” ”Om min salig syster lefde, skulle hon, bättre än jag förmår, svara herr baron. Jag kan blott säga: kom icke hit, ty det lilla nöje, som baron möjligen erfar af att språka med två stackars qvinnor, skulle kanske blifva oss nog dyrköpt, och det är herr baron alltför hederlig att vilja.” Baronen kände sitt ansigte öfverdragas af rodnad.
Likväl lemnar jag derhän Frih. Cederströms yttrande, hvarthän ämnets pröfning skulle leda oss. Ilr Ribbing, Arvid: Jag anser mig skyldig att, enl. mitt minne, vitsorda den uppgift, som Hr Ridd.Seerettn meddelat. ' Det förhöil sig nemi. så, att Hr Frih. o. Landtm, förklarade sig vilja meddela yttrande i anleda, af den förändrade motionen, sedan densamma blifvit skriftligen aflemrrad, Jag skulle dock tro, att den sednare motionen innefattar detsamma sorn den förra, men för att erhålla visshet derom, torde den första motionen böra uppläsas. Undert. R i d d. S ee r e t.: Protocollet för den 20 Mars f. m. är väl ännu icke justeradt, men det är uppsatt, och lyder i den del, som nu är i fråga, sålunda. Undert. uppläste derefter den del af prot. för den 20 Mars f. 111., som angår Hr Munck af Rosenschölds motion 0111 upphäfvande af den i tryckfrihetsmål öfver Assessor Crusenstolpe fällda dom; hvarefter undert. äfven uppläste samma motion, hvilken finnes intagen i prot. för den 7 Mars e. m. Hr Ribbing: Jag finnér nu, att det verkligen var skilnad emellan de begge motionerna. Den första afsåg nemi. lind. fiomställning om upphäfvande af domen; den sednare deremot anhållan om frigifning af nåd. Hr Frih. o Landtm, yttrade, att då han förklarat sig icke kunna framställa den af Hr Munck af Rosenschöld yrkade propos., ansåg Hr Landtm, sig böra hemställa till nämnde talare, om han önskade någon annan contra-proposition. Hr Munck af Rosenschöld: Om remiss af motionen kan vägras mig, så tror jag dock, att communication deraf med öfriga Stånden enligt 57 §:n Riksd.Ordn. icke kan vägras. Gr. Horn: Då jag ansåg mig skyldig att uppträda förra gången jag yttrade mig i fråga om formen för R. o.
Jag förnyar min anhållan alt R. o. Ad. mätte utesluta det ifrågavande stadgandet om rörens dimensioner. Hr A pollo f: Striden föres här egentligen emellan tvenne moraliska personer. Den ena är Staten som får skatt. Den andra är producenten, som skall betala skatten. Hvems felet är att man kom mit sä långt i reglementerande vet jag icke, måhända producenternas, men det lemnar jag derhän. Beträffande rören, så är väl icke Frih:ns uppgift i afseende å dem så ofelbar, enär det just lärer vara genom de långa rörens hjelp, som man får färdigt bränvin med en panna hvarmed det icke eljest kunde erhållas. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller att R. o. Ad. behagade erinra sig, att jag icke hade bestridt riktigheten af Frih. Raabs grundsats, att rören skola mätas jemte hatten och pannan; men detta är en helt annan fråga, än den som nu varit föremål för discussion. Man måste kunna, antingen man är envis eller icke, mäta rören. Vare sig att deras diameter är 8 tum eller 18 tum, så måste Frih. Raabs grundsats, i afseende på uppmätningen likafullt kunna verkställas och ett bestämmande af 8 tums diameter för rören icke kunna hindra den rigtiga grundsatsens iakttagande för öfrigt; så att den invändning som i detta afseende är gjord, måste helt och hållet förfalla. Hr Gr. o. L andtm. framställde att, i fråga om sista mom. af 12 §, innehållande ”ångrör, som till bränvinsbrännings-redskap begagnas, må icke i diameter hälla mer än 8 turn” hade blifvit yrkadt dels bifall, dels af Frih. Raab att detta mom. mätte ur förordningen - Den 1 Juli e. tn. 433 ningen uteslutas: hvarjemte Hr Landtm, framställde propos. först till bifall å Utskrns förslag i denna del,* och sedermera till det ifrågavar:de mom:s uteslutande ur förordningen; hvarvid begge dessa propos:r blefvo besvarade med blandade ja och nej.
Sjelfva ön är bland de betydligare och mest odlade; äfven syntes här något trän eller buskar, som jag ännu ej sett på någon annan ö här, och jag tyckte mig äfven se afdelta åkerfält, ehuru jorden här hade samma utseende som på de andra öarne: lerjord öfverdragen af rödaktig askmylla. Vinden lugnade alldeles ut för oss här i sundet, så att knappt en krusa märktes på vattnet, blott någon liten lång slätytad dyning, och solen gick ner öfver ruinerna af Minervas tempel och jag såg den skönaste sydländska afton jag ännu öfverlefvat. Härunder plaskade och rullade sig tumlaren i sundet och jag såg nu väl att detta var rätta hemmet för Greklands glada, milda gudar och gudinnor, och att inga grymma, fula nordiska hafstroll här kunnat trifvas. På östra kusten af Zea skola finnas lemningar efter ett gammalt tempel, helgadt åt Neptunus; men deraf kunde vi intet se. Efter en kort stund skickade oss den gamle hafsguden en kultje, som dock var så trång att den som knappast förde oss förbi Inglesi eller Karysto, en utanför Euboea liggande klippa. Det var kort före midnatt vi hunno förbi den och nu blef åter fullkomlig stiltje. Aftonen så väl som hela natten voro de vackraste man kunde ha, och nu först kände jag rätt det Virgiliska: "summa placidum caput extulit unda." Om morgonen då jag efter kaffet kom upp på däcket, lågo vi orörliga med stäfven vänd åt vester mellan Andre ant. Androe och Euboea. Andros är en af de större öarne här, skall ha 18000 invånare, en stad och flere byar, af hvilka vi äfven sågo en. Luften var stilla och orörlig, men himlen på alla sidor omdragen af tjocka moln, genom hvilka solen en liten stund efter dess uppgång visade sig några minuter matt och strållös. Allt fortfarande fullkomlig stiltje utan någon krusning på vattnet. Småningom blåste upp en liten kåra, liksom en puff från gubben Neptuni morgonpipa; den blåste in från fören.
Landtm, anhålla om afslag på Hr Ebrenhoffs motion, hvarjemte jag får anhålla om propos. på bifall till det af mig framstälda förslag att något beslut om medels anskaffande till betäckande af kostnaden för Riddarh:s reparation icke bör fattas förr, än Riddarh.- Direktionen deraf anmäler behofvet. och inkommer med sitt förslag att fylla bristen. Dervid får jag likväl göra den anhållan, att Hr Gr. och Landtm, ville efter ordet «bohofvet» tillägga »och kostnadsbeloppet». För öfrigt får jag fortfarande motsätta mig återremiss. I sjelfva ordet »återremiss» ligger att anmärkn:r skola hafva blifvit framstälda mot Utsk:s förslag; nu har Utsk. icke Den 12 September. 232 yttrat sig om det sätt hvarpå kostnaderne skulle betäckas, utan endast yttrat sig om Hr Ehrenboffs motion, hvilken pluraliteten tillstyrkt, och reservanterna afstvrkt. Jag tror således, att Ilr Gr. o. Landtm, icke kan framställa propos. på återremiss. Hvad angår det af Hr von Francken väckta förslag, så vill jag icke nu motsätta mig det, men jag anser det vara en ny motion, hvilken i vanlig ordning måste remitteras tili Riddarb.Utsk., der jag bl ifver i tillfälle uttala min åsigt om det gjorda förslaget. Hr Printzensköld: Jag anhåller endast att få med anledn. af Gr. Björnstjernas anmärkn. i R. o. Adis minne återkalla, att jag ingalunda sagt, dst representationsrätten på detta rum kunde blifva för dyrköpt. Jag har sagt, att det vore orättvist, om händelsen kunde foga så, att en eller annan ledamot finge betala 100 Rdr, då de öfrige endast betalade 25, hvaraf måtte följa att den enes representationsrätt blefve jemförelsevis mera dyrköpt än den andres. Hvad för öfrigt angår Gr.
Tänk bara på notariens och på häradshöfdingens, och på Glarboms änka och skolmamsellen vår, och kaptenskan! Mig ha alla hjälpt, ingen har nekat mig sin hjälp, när jag behöft, och ändå har jag aldrig begärt. Minns inte kusin det året jag var sjuk och låg på klinikum? Hur goda va' di icke, både läkarne och sköterskorna ... och ändå har ingen ännu haft något att förtjäna på mig här i världen.» Fru Lamström afbröt med ett svall af ord: »Har ingen haft nytta af henne, kusin? Inte det? Än alla dem hon hjälpt, då? Hur många fattiga stackars lik har hon svept? Och hvad har hon fått för det, hva'? Ofta har hon satt pengar till för att få dem rena och hela i kistan, de gamla tjusvargarne, som i tid och otid gått och dött där i villan och annanstädes i knutarne. Hur många sjuka uslingar har hon hjälpt utan hvarken lön eller tack? När har hon frågat efter sig själf, om hon både svultit och vakat ut sig, då det bara gällde att gå och lägga sin näsa i blöt för några odugliga fattighjon, som hvarken Gud eller andra hederliga personer skulle brytt sig om utan skulle låtit dem supa soppan, såsom de kokat den åt sig? När har hon gjort annat än slitit för andra? De där galna flickorna, som hon hjälpt med tak öfver hufvud, när ingen annan velat se åt dem en gång, allt medan hon själf lefvat på en kopp kaffe och inte haft så mycket som en bit bröd till, nej, kusin, hör nu, tala inte om, att människorna ä' goda! Di ä' endera elaka eller dumma. Endera slå de ifrån sig som jag, eller slita de själfva ondt som ni två.» Kvällen led. Vaktmästarn, som satt i köket hos Bina och trakterades med grogg, kom gång på gång och påminte, att det nu var tid att fara, slädan var snart där; ville inte kamrern börja pälsa på sig snart...? Men kamrern ville inte.
Medlen förvaltas af Biskopen samt gymnasiets och skolans rektorer. 47 e) Lemmiska dito, utgörande etl kapital af 266 R:dr 32 sk., derå räntan årligen utdelas till de mest behöfvande samt för dygd och flit utmärkte gossar i Apologist-klassen. f) Lundgrenska dito, utgörande ett belopp af 33 R:dr 16 sk., hvars ränta är anvisad till trivial-skolan. g) Andersonslca dito, deraf räntan, till ett belopp af 115 R:dr 18 sk., utdelas såsom understöd lill 8 studerande. Den försäkrings-anstalt, som under namn af Götheborgs Sjö-assurans-förening den 15 Mars 1840 med oktroj till den 1 April 1843 härstädes bildats för försäkring af fartyg, hvilkas redare äro här i staden eller i dess förstäder .. boende eller härstädes innehafva burskap, äger, efter förnyade oktrojer, fort farande bestånd, och har under första försäkringsåret af 4:de oktrojeu, eller från den 1 April 1849 till samma tid 1850, lemnat försäkring åt 122 hela fartyg och andelar i 8 fartyg för en sammanräknad summa af Banko R:dr 2,527,916: 32 sk. Efter afdrag af värdet å fyra förolyckade fartyg, 67,666 R:dr 32 sk., återstod vid försäkrings-årets slut en ansvarighets-summa af 2,460,250 R:dr. Uti den för försäkringar af byggnader bär i staden stiftade förening, under benämning ”Götheborgs nya brandslods-förening”, funnos vid 1850 års slut 279 delägare. Inrättningens kapital-fond var vid samma tid 213,923 R:dr 21 sk., och försäkrings-summan, för hvilken bolaget då iklädt sig ansvarighet, uppgick till 2,594,033 R:dr 16 sk. Banko.
Utföres med samma belopp, som i 1855 års stat Farsoters och smitlosamma sjukdomars botande, Förslagsanslag: Nuvarande beloppet 13,500: — Tillkommer: förhöjning 26,500: —- Svenska Läkare-Sällskapet: Nuvarande beloppet bibehålies Svenska Akademien : Samma belopp, som i 1855 års stat Vetenskaps-Akademien: Nuvarande anslaget 3,960: — Tillkommer : För meteorologiska observationers anställande å serskilda orter inom riket 6,000: — Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien: Nuvarande an slaget 9,029: 50. Tillkommer: Lönetillökning åt Riksantiqvarien 2,520: 50. För samlingarnes ökande 2,000: — För samlingarnes ordnande och vård 1,750: — Åt vaklbetjeningen 400: — 2,150: — 6,670: 50. Expeditions-Utskottets Förstag till anderd. Skrifvelse N:o 222. 65 Penningar. Riksmynt. Indelta Räntor, enligt markegång, på förslag. S p a n m å 1 Summa. Riksmynt. Indelt, på förslag. Oindelt. Mått. Värde ä 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot. R:dr ö. R:dr ö. Kubikfot. k. R:dr ö. Kubikfot. k. R:dr ö. St. Suppl. 9 66 Expeditions-Ulskoltets Förslag till. lindard. Skrifvelse N.-o 222. Fria konsternas Akademi: Nuvarande beloppet 24,500: — hvaraf till utrikes resestipendier för konstnären 8,000 R:dr r:rnt Reservationsanslag. Tillkommer : Till löneförbättringar vid Akademien 7,500: — „ inköp af Svenske konstnärers arbeten 6,000: — 13,500: Musikaliska Akademien : Nuvarande anslaget 9,000: — Tillkommer: förhöjning 9,000: — Naturhistoriska Riksmuseum:
Friherrinnan som efter sin öfverståndna resa känner sig ovanligt rask, föreslår redan hvarjehanda bjudningar, dem hon för åtnjutne nöjen, tycker sig stadsboerna skyldig; i följd hvaraf hon om åtta dagar tänker arrangera ett stort caffé, samt om fjorton, en masqueradbal, den hon redan på krona omnämnde, och hvartill en otalig mängd folk så väl landssom stadsboer komma att inviteras. Jag önskar sannerligen att dessa tider lyckligen skola förbigå, på det ändteligen, det ljufva lugnet åter må kunna efterträda denna storm. Nu har jag dock fullt och fast beslutat, att ej längre förtiga för Friberrinnan mitt hjertas hemlighet, under hopp, att hon till mina, och min dyre Ferdinands önskningar icke skall neka sitt bifall. Den glada sorgfria Rosa är redan jemte sina föräldrar inflyttad till staden; äfven hon, gjorde mig i dag ett kort besök; o! den som ägde hennes frid! den ljufva lyckliga själen! "Men en dröm, en tålig dröm allent, Var mitt svärmeri, min tjusnings verld." Huru skall jag väl Emilia! genom penndrag äga förmåga att för dig tydliggöra min gränslösa smärta!
Under största delen af den förflutna tiden hade således den ifrågavarande tullfriheten, såvidt utländska väfnader angick, i sjelfva verket utgjort föga annat, än en död bokstaf. Nu åter, sedan alla väfnader här blifvit till införsel tillåtna, skulle, med bibehållande af den i 1825 års förordning stadgade och jemväl i Kommitténs förslag följda princip, tullfriheten vid landväga varutransporten öfver gränsen för framtiden få en utsträckning, hvilken kunde medföra ganska betänkliga följder för Sveriges fabriker och industri, men deremot blifva af ingen betydenhet för Norrige, som egentligen saknade dylika inrättningar. Anmärkande Herr Ekelund vidare, att det af Kommittén i § 6 föreslagna utbytet af ordet »resor» till »färd öfver gränsen» icke ledde till försvårande af gränstrafiken och att följaktligen någonting dermed ej vunnes. — Herr Bydin har åter gjort anmärkning dervid, att i ena riket tillverkade bomullsvaror, enligt förslaget, skulle draga half tull vid införsel i det andra riket. Inom den ort, som Herr Rydin repre - Bavillnings-Utskottets Betänkande JM 6. 15 sentcrar, utgjorde bomullsväfnads-tillverkningen den vigtigaste industrigrenen; och det Vore, enligt hans tanke, med landets fördel mest öfverensstämmande, att hvartdera rikets bomulls-tillverkningar kunde till det andra tullfritt införas. Slutligen har Herr Almgren i allmänhet erinrat om angelägenheten att taga denna fråga i allvarligt begrundande; i hvilket hänseende lian fästat uppmärksamheten vid så väl innehållet af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse som de skiljaktiga omdömen föredragande Departements-chefen och Chefen för det Norrska Finansoch Tull-departementet vid särskilta tillf allen uttalat i fråga om möjligheten att framdeles bilda en tullförening emellan de förenade rikena, efter Tyska Staternas föredöme; äfvensom vid de anmärkningar en af Konungens rådgifvare inom det Svenska Statsrådet framställt emot Kommitténs förslag. — A andra sidan deremot har Herr vice Talmannen Schwan till besvarande upptagit de emot förslaget gjorda anmärkningar och antydt de grunder, som vid förslagets utarbetande i anmärkta hänseenden gjört sig gällande.
Allmänt dar den öfvertygelse stadgat sig, att det onda medlet emot det onda, som kängelse-Iikvet ästadkommer, igenlinnes i dvarje långes förvarande i ett serskildt mindre rum eller sä kallad cell; ocd i andra länder dar man med dögst betxdliga kostnader redan uppkört fängelser, pä detta sätt inrättade, ldedd ak sädan åsigt, dar äkven Longi. Naj:t, i anledning ak 8t^relsons olver fängelser ocd ^rbets-inrättningar i Diket derom gjorde framställning, genom Mdig 8krikvols6 den 21 8optember 1838, anbekallt Dess ocd Dikets Lammar-llollegium, att krän samtlige Longi. Naj:ts Lekallningsdakvande infordra berättelser om lkänslungelsernes beskalkendet, samt om utvägar till inrättande ak celler, dvartill ritningar ocd korslag jemväl borde uppgöras. Dä likväl kör verkställigdeten ak en sädan, ak omtanka kör menskligdetens väl ocd ak tidedvarkvets äsigter päkallad, förändring ak känslangolsorne, ganska betydliga kostnader erfordras, i s^nnerdet som pä flere ställen Lndamälet icke utan kängelsernes totala ombyggnad lärer kunna vinnas, ansäg tillk. 8tats-8ecreteraren sig 43 Iiöra i undordänigbot bomställa, om ieko Kongl. Naj:t skulle linna godt, att ak Rikets 8tänder begära ett extra anslag ak Iväbundrado Sjuttio 'tusen Riksdaler till ombyggnad eller förbättring sk lbänskängelsorne oeb deras inrättande med koller, att sueeessivo, i mon ak bebokvet, utgä. Häruti instämde 8tats-Rädots ledamöter. Kongl.
Den, som bestämmer anslaget lill inrättning af Seminarier fffr Lärare vid Folkskolor, i enlighet med Utskottens förslag, till G,5oo R:dr årligen, voterar J ct, Den, det icke vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer .berörde anslag-alf utgå med i3,ooo R:dr årligen. Förslaget Lit. bj) till Stipendier för Lärare-elever vid Semin .rieme är af alla Stånden Ridderskapet och Adelil, jemte Preslé-Slåndel, hafva bestämt detta belopp såsom ett förslags-anslag, hvarom de öfriga Stånden icke förord nät.. Således få Utskotten inbjuda Borgareoch' Bpnde-Stånden att förena sig i berörde beslut, och, för den händelse, att denna inbjudning icke antages, hemställa Utskotten om votering i Förstärkt Ståts-Utskott, om följande proposition: Den, som vill bestämma de ifrågavarande 9,000 R:dr såsom ett föislagsanslag till Stipendier för elever vid Seminarierne för Folkskol-lärare, voterar Ja; Den, det icke vill, voterar Nej. Vinner Nej, komma ofvannämnde 9,000 R:dr årligen att utgå, såsom ett bestämdt anslag för ifrågavarande behof. Förslaget Lit. c) om 5o,ooo R:dr årligen för det i 4 §. 5 mom. omförmälde behof är utan förändring bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, äfvensom beloppet är af Preste-Ståndet heviljadt, men såsom förslags-anslag, att å vederbörlig Hufvud-Tilel i RiksStalen upplagas. Stockholm den 10 April ,84,. Dill till R. St. TRYCKT HOS J. a. wallden, 1841. Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N\o 191. i N:o 191. Ank, till Exp,-Utsk. den 27 April., kl. 1 e. m.
Så är han grubblaren, som vill väcka och lära, och drömmaren, som vill dela med sig af sin egen frid. Men detta spekulativa grunddrag i hans väsen yttrade sig också i hans ämnesval, predisponerande honom för en idéens och reflektionens konst. I olikhet med så många andra af våra skalder äro därför hans ungdomsverk långt mindre lyckade och inspirerade än hans senare. Det var ej vårens öfverflöd på safve och blod, som dref honom att dikta. Ungdomsårens lifslycka och lifsvemod hafva blott svagt afspeglat sig i hans diktning. Den vackra och käcka rad, med hvilken Siste Athenaren begynner: »Hur är det, Karmides, har drufvans gud någon son?», och som tycks lofva ett verk bräddadt af ungdomskänslor, stormande och yra, följes ej af många lika omedelbara. I allmänhet är allt, som i Siste Athenaren ägnas sinnenas och hjärtats drömmar, kallt och likgiltigt, egendomligt oberördt af den verkliga passionen, men det som brinner i boken, är tankens jämna, spiritualistiska värma. I samband härmed står väl den undanskjutna roll kvinnan och kärleken intaga i Siste Athenaren som i hela Rydbergs produktion. Få af de stora svenska författarna hafva visat så litet sinne för kvinnlighetens väsen och tjusning som Rydberg. I stället är han som äkta elev af Plato förtjusande i teckningen af gossar och ynglingar. Är det ej lärarens och filosofens lynne, som kommer fram i denna förkärlek för drömmande och spirande manlighet, för idéernas unga bärare, och i denna främmande afskildhet mot det kön, som är nyckens, regellöshetens, den impulsiva känslans? Men hjältinnorna i hans båda romaner, Hermione i Athenaren och Margit i Vapensmeden, invänder någon, som drar sig till minnes särskildt den utomordentliga innerligheten i skildringen af dessa båda unga kvinnors förhållande till sina fäder, Rydbergs älsklingsgestalter, Krysanteus och Gudmund? Läs om böckerna, och ni skall finna det karakteristiska draget, att de båda äro tänkta som ersättningar för förlorade bröder: