Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stortingets och Manderströms uppträdande böra, utan tvifvel, för ögonblicket hafva åstadkommit en gynsam situation i Sverige-Norge, ifall kung Karl, som sagdt, vill och vågar taga det afgörande steget, kosta hvad det vill. De sena9te dagarne hafva vi om Dyppels uppgifvande hört liknande rykten, som de hvilka föregingo Dannevirkes utrymning, och då nu general Steinmann, under Gerlachs sjukdom, skall öf-vertaga befälet på Als, och han dels är reaktionär, dels främmande för ställningen, ser det just icke glädjande ut Man böijar nu också frukta för den österrikiska flottan. Armén är, Gud ske lof, vid godt mod.Konung Karl XV: s bref till konung Kristian IX. Min käre Christian! I dessa sorgens tider vill jag ej undandraga Dig kännedomen om ett förslag, som hos några män här uppstått. De hafva sett huru smärre stater behandlas af vissa större makter. För att förekomma ett sådant förhållande i framtiden och tvinga folken att alltid uppträda i farans stund med och för hvarandra, hafva de utkastat detta projekt. Jag ville gerna veta din tanke härom. Naturligtvis bör initiativet till detta eller dylikt, på en konferens eller annars, komma från Danmark; ty Sverige kan aldrig uppträda dans le premier rang om en Slesvigs delning. För min del anser jag hufvudtanken och meningen vara god, ehuru alltid detaljerna böra mera betänkas och utvecklas. Jag hoppas Du ej misstyder min mening och anser det vara bättre att ärligt låta Dig veta hvad folk tänker, än att genom tystnad göra Dig okunnig och låta planer ligga i det dolda, kanske der gäsa och endast göra olyckor! Jag beder Dig tro min redliga mening och förblifver alltid Din vän Carl. N: o 9. Karl XV.s bref till konseljpresidenten Monrad. (Referat. Brefvet börjar med tillkännagifvande, att ett förslag komme att öfverlemnas till konseljpresidenten. Förslaget innehölle utkast till ett nära förbund mellan de tre nordiska rikena för att trygga dem för framtiden. Med sorg hade konungen bevittnat, huru stormakterna behandla mindre mäktiga stater. Samma känsla hos några patrioter hade sannolikt framkallat förslaget.
De Contrakt, som redan efter igoz ars Förr faktning blifvit stämplade, gälla med den stämpel de haswa. Af de Contractcr, som af wcderbKranLe pä Kronans, samt Kyrkors, Academiers, Gymnasiers. Sckolars och Hospitalers, eller af Officerare, pä Rotebönders och RusthällareS wägnar, warda afflntade, angående Arrenden af Kronans och desin InrättningarVihgns. Nw r8s. jord, -866 Den 18 Augusti. §. Is. Contracler, som angående HuS,^Rum,Bodar, Kallare, Tomter, Trägärdar, Ärar, Angar och Beteshagar m. m. i Sladerne eller pä Landet emellan enskilde Personer, antingen genom Protokolls-Utdrag, eller pä annat, i denna Förordning ej undantagit sätt, upprättas, skola efter ArrendeSumman, Hyran eller Atzälden, ssrifwas pä följande Cbartor: Under till och med 5 R:d., Twä Skilling^- Deröfwer till och med io R:dlr, Tre Skist lingar. Deröfwer till och med 15 R:dlr, Fem lingar. Dett Den ig Augusti. jord, eller hwad arurgk ssrägan röra kan, skall den, sein med Kronan, dest Ombud, eiler Officerare» i »agot af fdrcnämnde ämnen conrraherar, efter nu för rejkrifne grund, bestå Stämplad: Papper till vet Exemplar han undfar. Börande cj någon betalning af större eller mindre summa till Conrrahentcn ske, iur nan han uppwist Letz behörigen charterade Contpacc, och skall detsamma, sedan det blifwik fullgjordk och den contraherade summan fulleligen betald, honom affordras och Näkenskapcrne bilaggas, pä det wid rer rvi sto nen deraf erfaras mä, att förordnandet härutin» nan blifwit iakttagit.
Att å correctionsanstalter intaga försvarslöse, för intet brott någonsin lagförde eller dömde personer, är, enl. mitt begrepp, likaså omenskligt som orättvist och oklokt; och jag skulle derföre helst sett, att denna mesure helt och hållet uteblefve, samt att andra inrättningar för dessas sysselsättande hädanefter begagnades. Då likväl detta ej utan större kostnader för Staten kan till vägabringas, och lösdrifvare, så länge de äro utan sysselsättning och bestämdt näringsfång, ostridigt äro för samhället vådliga, så har jag, intills ny ordning i detta hänseende kan hinna införas -och ställas i bredd med Statens sanna fördel och tidens fordringar, blott inskränkt mina förslag till dylika personers afskiljande från verklige förbrytare. Rättvisan och billigheten häraf faller hvar och en i ögonen, och behöfver ej motiveras. Dessutom fordrar den omtänksamhet, sorn alltid bör hafvas att hindra den förderfvade brottslingen från att kunna förföra och förleda nybörjaren, att de böra afskiljas, och att den ännu oförderfvade ej må så godt som tvingas att blifva kami rnt och sällskap med den utstuderade och allmänt afskydde hofven. Att denna min motion må remitteras till LagUtsk. samt delgil vas de öfriga RiksSt:n, derom anhålles ödmjukast. Gr. Frölich, David, anförde skriftligen: Uti underd. skrifvelse af d. 19 Maj 1835 öfverlemnade R. St. vid förra riksdagen, i vanlig ordning, ett af alla fyra Stånden antaget förslag till lag för enskilda banker till Konungens höga stadfästelse; men som allt hittills någon åtgärd dervid, i enlighet med 87 §:n Reg.F., från H. M. Konungen icke blifvit spord, väcker jag härmed den motion, att R. St., genom förnyad und. skrifvelse, måtte begära K.
Jag vill nu ingå i en granskning af hvad Utsk. anfört för att kom ma till det slut, hvari Utsk. stannat. Utsk. säger nemi. ”att Utsk. har tagit kännedom såväl af de Frih. Cederströms motion bilagda handlingar, som af de yttranden hvilka, vid remitterandet af Hr Indebetous motion i RorgareSt. afgifvits; men då hvarken i nu gällande lag eller föreslagne nya strafflagen förekommer något stadgande, enligt hvilket deportation eller förvisningsstraff ådömas kan, samt inrättandet af dylika kolonier skulle medföra oberäkneliga omkostnader, anser Utsk. sig böra hemställa, att dessa motioner ej må till någon åtgärd å R. St:s sida föranleda.” Hvad menar Utsk., då det säger, att vårt lands strafflagar icke innefatta något stadgande om förvisningsstraff? Hvad är då förvisning till arbete å fästning under bestämd tid eller för hela lifstiden? Försändning till korrektionshus på längre eller kortare lid? är det förvisning eller är sådant icke förvisning? Det må vara Utsk:s ledamöter förbehållet, att så tolka våra lagar, men jag kan det icke. För öfrigt innefattar mitt förslag utväg, att vid kolonien använda tångarne till så produktivt arbete att icke ensamt alla kostnader för deras vård och underhåll blifva fullt ersatte, utan behållningar derutöfver, deraf Den 5 Februari. 319 för fångarna i mån af en hvars arbete månadtligen i sparbank kunde straxt afsättas penningar så att de, efter en tid af några år, ägde genom deras arbete förvärfvade tillräckliga medel för inköp af ett hemman med inventarier och sålunda kunna återgå till samhället. Jag har uppgjort förslaget för att bereda utväg till förminskning i fångvårdskostnaden, som, ständigt stigande till sitt blifvande belopp, icke kan beräknas mer än för det antal fångar som nu finnas, och för att genom fångarnes arbete bereda Staten i framtiden stora tillgångar. Jag hade väntat, att, vid behandlingen af frågan, Utsk. skulle taga i betraktande först och främst de omätliga rikedomar, Sverige äger inom de 1,000 qvadrat mil, som finnas odisponerade i Lappmarken.
För ätak och pästäenden,som wederbörande Fiscaler, enligt med, och läledes icke uiöfwer JustilleOmdudsmannenS föreffrister, anföra, ware han answarig. 8- 8- ivOv Den 27 Januarki. 8- 8- JustitieOmbudsmannen wä, när lian det nödigt omer, ölwerwara Högsta Domstolens, Rsscrs Almänna ärenders Berednings, Nedre JustitieRevisionens, HotRätternes, de Kongl. och alla lägre Domstolars, samt de, genom Nege, ringens tillförordnande, med Allmänna Oeconomi» ssa mäl befallning ägande Werkö öswerlägqningar och b<siut; dock utan rättighet, ett sin mening d->rmid yttra, somt äga tillgäng till alla Domstolars, C-oilegiers och EmdetsWcrks Prolocoll och HanLltngar. 9- Klogar nägon hos JustitieOmbudsmannen öst rvrr Dom re, Cmbetsoch Tjrnstcmäns åtgärder rch sin klagan ssristeligen föriattadt, med fullständiga Handlingar och demis söker styrka, mä JustltieOttchudsmannen, om han ester de i första och andra §. §. bestämda grunder, fi mer sakens dessassenhet och wigt det fordra, ätala eller atala läts sädane ätgä der, eiler 1 annat fal! ssusteligrn an» ivila den Klagande att, der honom sä godt synes, Konu gens JustirieCancelltr om laga rättelse a«'öka; dö andes wld alla k,»fällen, dä Klaganden sädant öskar, JustitieOmbudsmannen täta meddela honom bewis, att han Klagoskriften emotkogik. §. IO.
Det tror ingen på allvar; och om sålunda god bildning är möjlig utan dessa språk, så frågas, huru de allmänna läroverken skola inrättas, så att undervisning i dessa språk kan undgås af dem, som önskar slippa deras inhemtande, t tin alt för öfrigt mista något af en god undervisnings fördelar? Medlet är helt enkelt, alt undervisningen i alla andra ämnen, än dessa 3:ne språk, blifver gemensam, och att de lärjungar, som ej läsa dessa, inhemta så mycket mera af de lefvande språken, och gä skolan så mycket fortare igenom, emedan lill methoden också hörer hvad i en sednare punkt förekommer, eller att hvarje gosse kan, efter sin förmåga, fortgå obehindradt af de öfriga. Det är gifvet, att undervisningen t. ex i naturaliiistorien icke blifver annorlunda för Pehr, som läser latin, än för Pål, som icke läser detta språk; på samma sätt förhåller det sig med geographi, ma themalbik, eller hvilket annat ämne som helst. Efter den gamla skolans tanka, är det icke rätt att låta en gosse, som icke läser de gamla språken, inhemta andra ämnen tillsammans med den, som icke läser nämnde språk, utan gossarne skola skiljas åt i hvar sin skola. Den nya skolan säger: i lefvande språk och i sakkun skaper, religion, mathemathik, historia, geographi &c. skola begge gossarna läsa tillsammans; men då den ene läser Latin, Grekiska eller Hebräiska, så må den andre, som icke bekostar sig med samma språk, under liden sysselsättas med Fransyska, Tyska eller Engelska. Detta är alltsammans, hvilket man sä förskräckligt utmålat. Gossarnes föräldrar eller målsmän äga alt bestämma huruvida de önska att barnen sk ola'af de döda språken läsa alla tre, två, ett eller intetdera. Om man bibehåller den gamla methoden, så är det gifvet, att på hvarje ställen, der elementarskolor finnas, måste man upprätta en skola för de gossar, som läsa de döda språken, och en annan för dem, som icke läsa samma språk; således på de flesta orter, hvarest en gemensam skola vore nog, göra sig dubbla kostnader.
Den punkt, sorn i della fall är af R. o. godkänd, är af följande innehåll: "Hvarje stånds medlemmar i liela Riket indelas i valkretsar, efter anlalet af de ombud, som hvarje stånd skall lill hvardera kammaren utse.’’ Detta betyder icke något annat, än att i händelse den ena kammaren blifver talrikare än den andra, så måste valkrelsarne rätta sig derefter; men något visst antal är hvarken bestämdt eller har kunnat bestämmas, derföre att ett olika antal valkretsar måste nödvändigt uppkomma inom stånden efter lierås olika antal och hernvi'! i Riket. Sä t. ex. lärer det Högv. PresteSl. svårligen vilja ingå på några andra valkretsar än en för hvartdera af de 12 stiften samt en för hufvudstaden. Sålunda mäste olika bestämmelser uppgöra, inom de särskildta stånden. En påföljande § i milt förslag innehåller också, att hvarje stånd får uppgöra sitt förslag. Någon farhåga i det fallet anser jag icke böra hysas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad först anginge frågan att öfverlemna till Const.Ulsk. att uppgöra förslag i det ämne, sorn nu vore under R. o. Ad:s öfverläggning, så behagade Ståndet finna, att 0111 det icke nntoge någon af de framställda meningarna såsom Ståndets gemensamma lanke, så vore saken de facto öfverlemnad lill Const.Ulsk., utan något vidare beslut å Ståndets sida, hvarföre någon propos. i det falslet icke häl borde framställas. Hvad anginge eli annat förslag, som, örn Hr Landtm, fattat det riktigt, bestode deruti, att nedre kammaren skulle genom vissa sectioner ingå i val lill ledamöter af öfre kammaren, så behagade R. o. Ad. erinra sig, att den grunden att nedre kammaren skulle välja den öfre blifvit af R. o. Ad. afslagen och således icke nu kunde åter upptagas. Hvad de öfriga förslagen anginge, så torde R. o. Ad. finna, att det sorn först föredrogs, nemi. Ilr von Hartmansdorffs, först borde blifva föremål för proposition.
Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses»; Röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande § skall, i enlighet med Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet antagna förslag komma att lyda, som följer: »Begår någon snatteri andra gången; varde ansedd såsom hade han första resan stöld föröfvat. Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses.» 21 Kap. 10 §. Vid denna § hafva tre olika meningar gjort sig gällande. Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet hafva antagit Utskottets förslag. Preste-Ståndet har om - Lag-Utskottets Memorial J\1 70. 19 tattat Kongl. Maj:ls Proposition. Borgare-Ståndet åter har åt §:n gifvit detta innehåll: »Den, som gjort sig förfallen lill straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 §, skall ock dö» mas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.» Vid detta förhållande får, för den händelse icke Borgare-Ståndet skulle linna sig kunna biträda Preste-Ståndets beslut eller Presle-Ståndet Borgare-Ståndets, i hvilket fall votering om kontraproposition icke erfordras, och ej heller något af dessa två Stånd vill förena sig med de två öfriga Stånden om Utskottets förslag, Utskottet vördsamt föreslå a) för bestämmande af kontraproposition följande Voteringsproposition JV2 7: Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande bufvudvoteringen antages följande af Preste Ståndet, i enlighet med Kongl. Majits Proposition för 21 kap. 10 § i Straff-Lagen beslutade lydelse: »Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 §, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig»; Röstar Ja; Den det ej vill, röstar .
Uti denna kamp skulle ej en gång den stat kunna undgå att inryckas, hvars befolkning möjligen kunde ega, af öfvervägande egoism alstrad, men för Nordens ädla högsinta folkstammar ännu främmande, och, så länge sjelfständige odlare der plöja sina ärfda tegar, på dem aldrig inympade, förmåga att lugnt, likgiltigt och känslolöst kunna åse, huru ett efter annat bland de utaf förnuftets ljus, vetenskaper och konster och kulturens alla andra välgerningar blomstrande länder och fria folkslag efterhand insvepas och fördränkas uti materiell och moraliskt ödesdigra dimmor från mörkrets isiga regioner; — och den förmodan vore derföre uti mera än ett hänseende vågad, att den Skandinaviska Norden skulle, om ej dess kraft vore af någon stor olycka bruten och förlamad, kunna förblifva en overksam åskådare af den fiirtvillade kamp, vid hvars slut Europas kultur kunde fjettras till aftyning och undergång. När man nu, ifrån detta i lå ord antydda tillstånd, vidare blickar omkring sig är det svårt att icke finna faran öfverhängande. BUu till R. St.
Deputerade i detta ämne fattade beslut, böra äfvenledes tillämpas i alla frågor som afse fastställandet af spanmålens minimi-vigt; samt 1) att Stati-Utsliottets Utlåtande, N:o lis. 9 f) alt de förändringar, som författningsenligt kunna ega rum uti de vid markegångs-sättningarne vid tagne bestämmelser i afseende pä spanmålens minimi-vigt, böra, på sätt i hänseende till prisen ofvanföre blifvit föreslaget, gälla för samtlige räntegifvare, ehvad räntorne utgå till kronan eller enskilde. I händelse Rikets Ständer skulle godkänna, hvad Utskottet sålunda föreslagit, torde beslutet härom hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, med begäran, det Kongl. Majit täcktes dertill lemna Nådigt bifall samt om verkställigheten förordna. Slockholm den 16 December 1844. Ank. till Exp, Utsk. d. 18 Dec. kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om delaktighet i CivilStatcns Pcnsions-lnrättning för Borgmästare i Rikets Städer utom Stockholm, äfvensom för CommissionsLandtmätare. (U. A.) Uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 6:te sistlidne Augusti, hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottets behandling öfverlemnad, har Kongl. Maj:t i Nåder meddelat? att, sedan Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständer hos Kongl Maj:t anhållit om beredande af delaktighet i Civil-Slatens Pensions-Inrättning för Borgmästare i Rikets Städer utom Stockholm med åtföljande pensions-rält jemväl för deras enkor och barn, samt för sådant ändamåls vinnande föreslagit, alt alla dåvarande Borgmästare skulle ega sig öppet lemnadt att i Inrättningen ingå eller delaktighet i densamma sig afsäga, men deremot alla, som en Bih. ttll fl. St.
Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 12, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadgande, angående dana-arf; och N:o 15, i anledning af väckt motion om utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras att kronojord, som blifvit lill skatte löst, må i dens hand, sorn gjordt skatteköpet, anses såsom aflinge. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Med ändring uti Ståndets den 14 i denna månad fattade beslut fann Ståndet, af förekommen anledning, för godt att uppskjuta valet af Revisorer och Suppleanter för granskning af Lånekontorets i Wisby räkenskaper och förvaltning under årén 1859, 1860 och 1861 till den tid, då val af Revisorer för granskning af Bankoverkets räkenskaper och förvaltning kommer att ega rum. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets Utlåtande N:o 8, i anledning af väckt fråga om belåning af guld och silfver i Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor, afslogs hvad Utskottet hemställt, hvaremot Ståndet för sin del beslöt, att berörda lånerörelse skulle intill nästa riksdag få fortfara på de vilkor och med de närmare bestämningar, den af Herr Doktor Sandberg vid Utlåtandet fogade reser - Brot.-Utdrag den 21 Januari 1860. 199 vation innehåller; och skulle de respektive Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas ali uti Bonde-Ståndets förutnämnda beslut sig förena. S. D. Föredrogs ånyo dels Högvördiga Preste-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 138, med inbjudning till Med-Stånden att förena sig uti Preste-Ståndets beslut om Banko-Utskottets bemyndigande alt, oberoende af stadgandet uti § 2 mom.
Jag vill icke längre uptaga R. o. Adis tid, utan anhåller att få lägga min röst till deras, som talat emot förslaget. Många ledamöter hördes ropa på propos. Gr. Frölich, David: Oaktadt ropen på propos. icke innefatta något annat, än att R. o. Ad. hört nog och icke vilja tillåta någon att vidare yttra sig, hoppas jag dock att jag oförkränkt må få begagna min yttranderätt. Jag har begärt ordet egentligen derföre, att jag trodde mig böra med några få anmärknir visa, dels hvarför vår tryckfrihetslag är så beskaffad som den är, och dels hvarföre den icke torde kunna annat än vid högst ovanliga till^ fällen böra förändras. I första afseende! ber jag att få erinra derom, att när 1809 års män framdrogo denna folkrättighet ur gruset af flera århundraden, hvarunder högsta makten hade begraft den, såsom en naturlig rättighet för folket, då, säger jag, voro begreppen ännu icke nog utredda om hvad tryckfrihet till sitt väsende är och hyad den skall kunna i lag omfatta. Man ser delta straxt i den § af RegisFin som talar om tryckfriheten; ty den ställer den genast i sin tillämpning eller i beståndet af denna frihet under den civila lagen. Likväl var denna rättighet i sig sjelf och är ännu ingenting annat än en metafysisk sak; en rättighet, en fri - Den 13 December f. m. 621 het kan icke i lag beskrifvas, den kan blott proklameras. Tryckfriheten hör till detta sublima, som man icke utan skäl finnér, då man läser första Mose Bok, att Gud sade: »varde ljus»; och det vardt ljus. Det är proklamerandet af denna frihet, som vi hafva att tacka 1809 års män för. Men redan 1812 visade sig redan förvillelsen om hvad tryckfrihelen egentligen var, och jemte det oss vidlådande från äldre tider ärfda sätt att reglementera, började nu Ständernas inflytande för att nå den frihet de sökte med en massa af onödigheter. Deraf härleder sig den nuvar:de svårigheten att förändra tryckfrihets-förordn:n.
Beredningen för målets behandlande antagit, ännu icke lärer hafva LagUtskottets JRetänkanden, D, 6» LågVtskattest BttSnknnie», hos Beredningen kommit i öfvervägande, våg»t jag likväl vid detta tillfälle åberopa så vål de grundsatser jag deruti förklarat, som de mers speciella uppgifter och förslag, jag, i anledning af den nya Handtverksordningens §. §., framställt. I enlighet dermed kan jag således till en början icke med Beredningen erkänna det tvång, ds skadliga och för tidslynnets syftning motbjudande band, de hittills gällande SkråFörfattningarne lagt på arbetsfliten. Den gamla SkråOi dningcn år visst icke något non plus ultra af förträfflighet, det medgifves gerna 5 men att den äfven med sina måhända egande brister, år en af de klokare ceconosnista Författningar, som någonsin i vål t fädernesland utkommit, derom år jag fullkomligen säker, och deruti skola äfven en dag, må bända, de personer instämma, hvilka na aldrahäftigast ropa emot Skrå-tvång och prohibitiva Författningar. Dea verkliga fliten och redbarheten funno sig ännu aldrig af SkråOrdningen besväradej under dess IedÄ ning hafva skicklige, industrieusa och solida Handtverkare danats och blifvit nyttiga medlemmar i Statens och under dess jemna, oafbrutna ledning, ■hafva Handtverkerierna i Sverige vunnit den ut-' bildning och grad af fullkomlighet, hvilken med skål icke kan de fleste förnekas. Jag respecterar så mycket sota någon annan de liberala ideerna och tidsandans tydliga syftning
Bergning af gods, som, af en eller annan orsak från fartyg skiljdt, under vatten ligger eller på vatten flyter, tillkommer Dykeri-bolaget, som derföre eger att bergarelön beräkna i öfverensstämmelse med hvad genom 6 §. 5 Mom. redan stadgadt finnes. Skulle sådant gods vara bergad t af någon annan än Dykeriet och dess underlydande betjente, bör detsamma genast öfverlemnas åt Dykeriets ombud , som dermed förfarer i enlighet med hvad i nästföregående §. stadgadt är rörande gods, hvartill egaren är okänd. Den enskilde, som dylikt gods bergat, vare likväl berättigad att af Dykeriet i bergarelön uppbära tio procent af varans värde. 16 §* Till bergning åter af strand-vrak, (hvarmed förstås sådant gods, utan känd egare, sorn är vräkt eller kastadt på landet, så att det af hvar och en kan tagas i förvar, men icke sådana effecter, som från fartyg , under påstående sjöskada, blifvit kastade eller annars emot stranden vräkta) vare den Exp.-Ulsk. Förslag till und. Skri/v. N.0 3o2. 27 berättigad, som sådant gods först finner. Med detta gods förfares på sätt Sjö-lagen och gällande Författningar derom föreskrifva. J7 §•