Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen der-emot, som dels icke velat genom den nya utnämningen nedsätta Palmstjemas dittills innehafda värdighet och dels räknade på att särskildt begagna sig af hans högre ställning och inflytande, fann sig missnöjd med Palmstjemas sätt att betrakta saken; men då denne stod fast vid sin öfvertygelse, beslöt konungen, att likasom de s. k. rikets herrar hade gemensam rang med statsministrame, så skulle äfven serafimerriddame ega samma rang som statsråden och fullmaktens datum skilja dem emellan. På detta sätt uppkom denna nya förordning om serafi-merriddames rang och hade till följd, att syftemålet vanns, nemligen att Palmstjema fick sitta främst bland statsråden, då hans serafimerriddareutnämning hade skett redan den 24 Juni 1841 och således var tidigare än de andra statsrådens fullmakter. » # Så tillgick det med den saken. Blott ett förundrar mig härvid, nemligen att Palmstjema, om han » stod fast vid sin öfvertygelse », att grundlagen icke erkänner något mellanrum mellan statsministrames rang och statsrådens, likväl så lätt lät sina betänkligheter fara genom allenast en kunglig förklaring, ty den kunde ju icke mot regeringsformens bestämmelser göra någon ändring i rangförhållandet mellan statsråden och serafimerriddame. Hvad statsoch utrikesministern samt statsråden beträffar, så förefinnes i afseende å rang en ganska märklig olikhet mellan desse höga funktionärer å ena sidan och öfriga embetsmän å den andra. I allmänhet bibehålles vid afskedstagandet den rang, som medföljer det sist innehafda embetet, och det är såsom förut blifvit nämndt icke ovanligt, synnerligast vid de militära tjen-stema, att vid afskedstagandet rangen förbättras, så att ofta en kapten får majors afsked o. d. Så är icke händelsen med statsrådsledamötemas rang. Man fann redan 1868, att under det nya statsskicket omsättningen inom statsrådet uppenbarligen skulle blifva vida större än förut och att konseljen skulle komma att befolkas ur mindre höga samhällslager, än man förut varit van vid.
Riksdaler utlånas åt enskilde personer mot 3 proCents ränta och sådane vilkor, som längre fram omförmäla*? (k> Stats-Utskottets Betäiikandeni 1 Mom. Alla, som vilja erhålla Lått af den anslagne Summan, böra ovilkorligen å de atbrånde Tomterne uppfora sådanc Byggnader, som uti Kongl. Maj:ts får Staden i nåder faststålde plan och Byggnads Ordning åro fåreskrifne. 2 Moni. Vid Låne-medlens fördelning, bora de Tomt-egare företrädesvis understödjas; som i synnerhet kunna vara i behof utaf Låne-bitråden af Allmänna medel* j Mom. I afseende på Låne-medlens förvaltning m. rrt, utses en Committée under Landshöfdingen ordförande, på sått Stadens innevånare finna lämpligast. Committerade pröfva och bestämma storleken af den Lån-Summa en hvar Lånsökande må tilldelas, samt beloppet* som i afräkning derå hvarje gång får lyftas^ På Committerades reqvisitioner eller Fullmagter, hvilka alltid måste vara underskrifne af pluraliteten ibland dem, utlemnas penningarne ifrån Riksgålds-Contoiret. Och i följd hvaraf Committerade komma att för alla sålunda lyftade Summor ansvara samt redovisa i den ordning som finnes stadgadt och föreskrifvet. StatsUtskottets Betänkanden. 67 I allt öfrigt komma de, i afseende på Länet till enskilde personer i Norrkoping, gifne Föreskrifter att tjena till efterrättelse. Andra Hufvud-Afdelningen. i.
SIGRID, skrattar. En pastor Stenborg. WOLFF. Paulus? ANDRA AKTEN SIGRID. Paulus? WOLFF. Jag antar, det är han. De kallade honom så i Upsala. SIGRID. Hvarför det? WOLFF. Herren hade väl slagit hans ögon med blindhet. SIGRID. Han är på högsta modet här. WOLFF. blef väckt på sjukhuset. Han förde ett vildt och tygellöst lif i Upsala, men SIGRID. Han? Här uppträder han nästan som pelarhelgon. WOLFF. tycka om min nya bok. Det är säkert han. (Stiger upp.) Jo, han och tant böra SIGRID, glad. Du har skrifvit i Paris? WOLFF. som jag vill åt. Magdalenahemmen framför allt. Hvad Det är den där malplacerade välgörenheten härhemma, VÄRFLOD är meningen med dem? Att revetera gammal uselhet, men inte att förekomma nytt elände. Det är inte god SIGRID. vilja som bygger sådana asyler, utan dåliga samveten. Den boken, Gustaf, skall ingen kritik komma åt. WOLFF. om någon människas dom, när jag vet, att jag har rätt... nerisk bevidst, som danskarna skulle säga, än min förra SIGRID. Inte bryr jag mig om kritiken för två styfver, inte Dessutom tror jag att den här verkligen är mera... kunstbok... Jag skall ta hit manuskriptet, så får du själf döma. Tror du, jag kan döma bättre än andra? WOLFF. bruka inte fattas, hvarken förförda qvinnor eller misslyckade samariter. SIGRID, stiger oroligt upp. Åh, du har nog sett liknande saker i lifvet. De föraren också. Att kalla en stackars flicka, som råkat i Ja, ja, det kan du nog ha rätt i. Men tänk på för olycka, för ohederlig, det kostar ingenting. Men hvem krafter... arbete? Ingen. En mördare är han! Men det är liket som skall straffas och kastas för presterna... WOLFF, något förvirrad. säger något om honom, som beröfvat henne anseende...
Det band, som den siste värde talaren ansåg den nuvar:de föreskriften lägga pä trällystna parter, delta band ligger icke deruti, ali den trätlyslne hos HofR:n skall söka ett lillsiänd, som icke kan honom förvägras, utan deruti, att han måste vidkännas kostnaden för domstolens sammanträde å urtima (ing, och erfarenheten har mer än tillräckligt ådagalagt, att skyldigheten alt gälda denna kostnad afhäller trätgirigheten alt onödigtvis anlita domaremakten. Ar deremot en sak af verklig vigt och tarfvar skyndsam handläggning, så bör icke heller något hinder derför i lagen förefinnas, ty del är lagstiftarens pligt att tillse, att samhällets medlemmar erhålla icke allenast full, utan äfven snabb rättvisa. Dagliga erfarenheten visar oss, att processlystnaden ej afskräckes af omgångar, utan att det endast är en kostnad, som drifvandet afen orättvis sak förorsakar, som stäfjar denna lystnad. Jag vill ej uptaga R. o. Adis lid med att ännu en gång uprepa livad jag redan tagit mig friheten att andraga utan anhåller endast fortfarande om bifall till ett förslag, som, utan alt i någon väsendtlig mån rubba vårt nuvar:de rättegångsväsende, innefattar en icke obetydlig förbättring deri. Hr Printzensköld: Ibland de skäl, Gr. Sparre anfört för bifall till ifrägavande Betänk., förekommer det såsom väsendtligast, att då, f. n. ordinarie ling i vissa delar af Riket icke hållas oftare än 2:ne gånger samt å några orter endast en gång om året, det besvär, som förorsakas den rättssökande, derigenom att han måste begära HofR:s tillstånd för urtima tings anställande, måtte undanrödjas. Jag är i detta fall af helt och hållet motsatt tanke med den värde Grin. Jag anser nemi. det vara ganska tjenligt, alt parter nödgas underkasta sig denna omgång, ty derigenom erhålla de lid och rådrum alt besinna sig på tvistens beskaffenhet och möjligen vid närmare eftersinnande finna densamma icke vara värd en särskild behandling.
Derföre är icke sagdt, att man, på förhand skall veta, huru vidsträckta anslagen skola blifva. Man kan icke så noga känna, huru många fångvaktare, som behöfvas, men man kan utsätta huru stor lön en hvar efter sin grad bör undfå. Om mitt minne icke felar, så är förhållandet med dem, som åro anställda vid styrelsen för vägoch vattenbyggnader, att de icke stå på ständig stat; men för dem är likväl utfärdad en tillfällig, efter hvilken lönerna blifvit på förhand bestämda. Så kunde det äfven vara vid fångvårdsstyrelsen. Det obestämda i förslagsanslaget borde således uphöra för annat än fångarnes underhåll och beklädnad med hvad mera dertill hörer. Om anslaget således borde delas i 3 delar, nemi. 2:ne för personalen och én för byggnaderna, så synes det icke kunna bifallas, sådan framställningen, nu är. Jag yrkar följaktligen återremiss; men tror icke att man skäligen kan, då riksdagen är så långt framliden och göromålen hos StatsUtsk. äro så många, begära, att det skulle medhinna föreslå R. St. en stat i detta hänseende. Den mäste opgöras genom vederbör, embetsverk, och framläggas vid en kommande riksdag. Meningen med återremissen skulle alltså vara att StatsUtsk. måtte föreslå en underd. anhållan hos konungen, att en Stat af den beskaffenhet, som nyss nämndes, mätte uprältas, och vid nästa riksdag Ständerne föreläggas. Sedan en dylik underd. anhållan blifvit med förslagsanslaget förknippad, vill jag för min del bevilja detsamma från denna till nästkommande riksdag; men att göra det ulan förbehåll om tjenstemanna-slat vid nästa riksmöte, synes mig icke vara riktigt. Frih. Pal msljerna, Carl Otto: Den stat, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, nemi. den för vägoch valtenbyggnads-slyrelsen, är icke af R. St. pröfvad eller godkänd, så vidt jag vet, ulan endast af K. M. fastställd. Äfvenledes har K.
Ordnad, samlad mäste den lefvande kraften vara, men ej gjord blott till död machin, och minst af allt går det an att qväfva den fria andens friska lifsflägt i den krigshär, sorn uteslutande egnas åt eget lands försvar; ty der mäste patriotismens heliga låga brinnå så skär och ren inom hvarje bröst, att hvarenda krigare offrar hela sin varelse, alla sina tankar, ord och gerningar för den gemensamma goda saken; och då mäste lian också kunna någon gång få hafva en egen tanke, säga ett fritt ord och göra en tapper gerning utom på commando. — Soldater, så inom garnisonen 'behandlade som bär ofvan af mig önskadt blifvit, skola nästan alla lemna den förbättrade, insen för - Den 14 Mars. 223 samråd, och enär de, blifne mera kunnige, duglige, driftige, återgå till sina fordna yrken, skola de haft gagn, ej skada af sin korta frånvaro derifrån. Jag säger korta frånvaro, ty lång får denna visserligen ej hafva varit för flertalet utaf dem åtminstone; det vöre Idoli att onödigt skapa en mängd af tärande medlemmar i samhället, och det skulle i ingen mån lända sjelfva krigshären till någon fördel. Ty hvad denna behöfver, är, utom ett utmärkt dugligt och kunnigt befäl, blott en tillräcklig stam; och föga talrik kan denna vara, blott den är fullkomligt säker både till moralitet, lill disciplin och till krigsbildning. Men sådan kärna ar också oundgänglig; att förskaffa sig och bibehålla den må ingen kostnad skys, ty alla de månge nykomne unge oerfarne behöfva dessa eliter, dessa veteraner att samla sig omkring. De behöfva dem till föresyn och efterdöme, till taflan och uppmuntran. Desse stamsoldater, desse monitorer i krigets och fredens sammansatta elementar-vexelnndei visnings-skola, de böra vara väl betalde, till egen belöning för förvärfvad duglighet och pålitlighet, samt för att hos kamrater och främmande stå i bättre heder och högre anseende.
äfven detta arbetsomrhde, af hj alpte en lange känd brist, visades genom ett allt lifligare a111itan.de af byråii vid sjukdomsfall samt genom tacksamma iittalaiiden af såval sko terskorna sj äK7a soin allnianlieten ... Byrån mottager ock forfrign.iilgar rijsande jiwidiska och ekon.oiniska &amp; Feiiden. För besvarande af dessa frågor liar byr&amp;n försäkrat sig om bitriide af juiister af erkand yrkesskickligli et. Bla~ici ärenden., livilkn förelioinmit, inii namnas: upprattandet rtf iil~tenskivpsförord, testamenten och gåfvobref. Förfr&amp;giin,anr~i n bafva i allma~diet mottagits af byrA11, som därefter iiiuiitligeii eller skrift1.igen meddelat sig med-vederböra.iide x8dgifvare, För att denna gren af Föfbnndets verltsamhet skUlle battre motsvara allkinlietens kraf, has styrelsen ansett en iitvidgniiig af densainma erforderlig och har darför hösten 1894 anmodat en jurist, att å bestitmda tider finnas tLU.gänglig &amp; b y s h ~ s lolid. för att direlit mottaga uppdrag af den r&amp;dsökande allmanlieteii. Genoni byrrtii skötes ock den l&amp;nerös.else, som Förbundet iitöfvat sedan 1889. &amp; dam&amp;let med densainma ar, att på valsigiielsebringande satt göra fruktbamnde de inedel, som tillliöra Förbwidets egna fonder (s&amp;l.~ind; t ej sj~ildia&amp;ans fo~ider, stipendiefonderna eller iliidra afdel.ii.ingars). Skval förlagslån fiir praktisk verksamhet som stiidiel.&amp;n utlemnas.
Stander finna, dels att Ban. quen, utom de 7 millioner, som redan sörledit ar moro af densamma utbetalte, icke ännu, i närwarands stund, kan wara graverad med större Läneförsträckningar än blott en del af den summa, som detta är bor utgä, samt att Banquen icke förr än pä fastställte Terminer ända till 1812 ärs stut, kommer att utgifwa totala beloppet af desi förfträckningar, hwaraf desiutom, större eller mindre del, genom anwändande af de inrikes län Riksgälds. Contoiret upptager, torde kunna umbäras, dels ock att dä Banquen icke blifwit försäkrad om högre ränta än 2 Procent samt 5 Procent Capital afbeta!- ning pä hwad den werke!igen förstutit, kan den icke wara berättigad att utbekomma den till ränta och Capitals afbetalning pä hela Krigs, skulden anflagne summa af 720,000 Riksdaler ärligen, utan synes Banquen böra ätnöja sig med sine betingade 2 Procent interesie och 5 Procents Capital afbetalning för äret, beräknade pä de summor för hwilka densamma i sjelfwa werket ligger i förftott. Jemte det att detta afbctalningssätt grundar sig pä den af Riksens Högloft. Ständer ivid sista Riksdag fastställte Finance-planen, fär Stats. Utskottet wördsamt tillkännagifwa, att uti sammanträde i detta ämne emellan Deputerade af Stats, och Banco.Utssolten har Stats Utstot - Den 22 September. 187 Utskottet inhemtat, att samma betalningssätt tillika hfwcrensstämmer med Riksens Högloft. Ständers Banco. Utstötts rmd berörde Riksdag för Banco Förwaltningen utfärdade JnstructionS 9. x, hwilken, pä lika sätt som här ofwan anfördk blifwit, uppräknar de summor Banquen dels redan utbetalt och dels ätagit sig att efter behofwet förskjuta.
Föredrogos ej mindre Stats-Utskottets Memorial, JVS 118, i anledning af erhållna återremisser å vissa delar af Utskottets Utlåtande, JV2 88, angående gjorda framställningar om statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningars företagande, än äfven utdrag af Höglofliga Ridderskapel och Adelns protokoll den 27 sistlidne Juni, innefattande, dels nämnda Riks-Stånds beslut, i anledning af 8:de punkten i Utlåtandet, JV2 88, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att samma beslut biträda. Härvid förekommo: Utskottets förslag i afseende å låneunderstöd för byggande af en jernväg mellan staden Wexiö och Alfvestads station å södra stambanan lii fö lis. Yttrandet i anledning af återremisserna å 3:dje punktens 7:de moment samt 9:de punkten i Utlåtandet JVe 88. Lades till handlingarne. Utskottets sista yttrande, sidan 9, i fråga om 8:de punkten af Utlåtandet, M 88 Med antagande af Ridderskapel och Adelns inbjudning i ämnet, godkände Ståndet Utskottets hemställan i sistnämnda punkt med de förändringar, att, i stallet för orden, »mellan Uddevalla och Wenersborg», införas orden: »frän Herr - Prol.-Uldrag den 1 Juli 1863. ljunga öfver Wenersborg till Uddevalla» samt att summorna 2,060,000 R.dr och 1,570,000 R:dr utbytas mot summorna 4,860.000
Man var 1834 ense om att man sä litet som möjligt borde sammanblanda statsverkets affärer med Bankens; men hvad är det annat, än ett dubbelt sammanblandande, att pä en gång skänka sina tillgångar och vara skyldig samma verk, till hvilket man öfverlemnar sina besparde medel? Det är ett trassel, som icke kan försvaras. Gr. Cronhjelm har sagt, att det vore stridande emot det i 1 punkten af 11. o. Ad. fattade beslut, att nu disponera medlen pä sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, emedan då ett öfverskott utöfver de 10 millionerne skulle uppstå. Hr Grefven har misstagit sig, då Hr Grefven så fattat Ståndets beslut, som skulle det förbjuda K. Sirs Bank alt i framtiden hafva ett öfverskott utöfver 10 millioner; dessa 10 millioner beslölos nemi. alt ingå i den nya banklagen i st. f. de millioner, som nu der äro nämnde. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, säger, att Banken kunde använda sina obligationer, som nu äro pantsatte hos Riksg.cont. för att dermed liqvidera sina skulder. Då dessa obligationer utgöra de bästa hypotheker, som Banken kan erbjuda, i händelse Banken skulle vilja göra elt lån, eller ock begagna den utvägen alt dem sälja, så innefattar detta sätt att gå l ill väga, nemi. att Banken skulle först skänka bort sin vinst och sedan betala sin skuld med sina bästa obligationer, någonting så besynnerligt, alt jag i hast icke kan hitta pä något namn derför. Jag tillstyrker bifall till Hr von Harlmansdorffs förslag med det tillägg, alt jag anser de 300,000 r:dr, hvilka utgöra Bankens för år 1S44 salderade vinst, icke böra i detsamma innefattas. Hr Hjerta: Jag är ledsen att nödgas uppehålla R. o. Ad.; roen flere aumärkmr hafva blifvit gjorde, hvilkas vederläggning jag anser så vigtig, att jag icke kan underlåta att besvara dem.
Den a6 Maj {. m. har jag föreställt mig ligga inom den verkställande magtens rättighet att disponera till sådana föremål, som tillhöra den titel, hvarpå de uppkommit, äfven om dessa skulle vara löneförhöjningar, och ännu har aldrig anmärkning blifvit gjord emot, att så skett, än mindre beslut fattadt, att så icke får ske. Jag tror således, att dylika dispositioner stå i öfverensstämmelse med såväl grundlagen sorn hittills följd praxis, och R. St. kunna endast, i fall dispositioner af besparingarna vore en olaglighet, hafva rätt att besluta desammas upphörande. Annat är att anse dessa dispositioner såsom en principvidrighet; deruti instämmer jag , och så har jag alltid ansett dem, hvarföre jag äfven sagt, att de skett af nödtvång. Men om sålunda endast det principvidriga vore, hvad som borde blifva grund för anmärkningar, hade Utsk. bort inskränka sig till att hemställa, det R. St. måtte hos K. M. framställa en und. önskan, att sådana dispositioner på besparingarna, hvilkas föremål ära bestämda löner, ej måtte äga rum. Jag kan icke, af hvad jag hört i denna del anföras, finna något skäl att frånträda min öfvertygelse derom. Jag har ingen åtrå att se denna K. M:s dispositionsrätt utÖfvad, utan har deremot alltid haft mycken betänklighet vid sådana åtgärders beslutande; men då dylika dispositioner icke strida mot grundlagen, och R. St. alltid förr ansett dem lagliga äfven i fall, som måhända varit mer anmärkningsvärda än detta, har jag trott, att ett bifall till Utsk:s hemställan vöre en afvikelse från hvad grundlagen medgifver verkställande magten. Jag förnyar mitt yttrande, att principen erkänner jag; men framställningen hos K. M. bör ske i anmärkningsoch önskningsväg och icke såsom beslut. Det har blifvit sagdt, att det vore flera löneföremål, hvarför besparingarna på 2:dra och 3:dje hufvudtiteln blifvit använda, än de, som förekommit i anledning af embetsverkens organisation.
Huruvida detta är billigt lemnar jag derhän - jag tror ej att skatten bör betalas efter någon cours, utan i det mynt, som inom Landet är gängse; ingen annan är å~ Jagd att lemna Krono-utskylderne i silfver. Olägenheterne deraf äro ganska tydlige. Den sista punkten af Betänkandet bifaller jag således, men i öfrigt får jag yrka återremiss. Friherre Cederström, Jacob-. lag är fö - 26 Den 5 Maji j. m . rekommen af Herr Tham i de anmärkningar jag ämnade göra. Utskottet hade ej behöft föreslå en undersökning om Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, i händelse Utskottet gjort sig det besvär att läsa igogårs concessioner, hvilka den 6 April samma år äro stadfästade. Det är ej på Ståndet, utan på jordens natur de bero. I afseende på Dylta SvafvelBruk Kr utvägen klar att få underrättelser genom begäran af Utskottet till HofCanzleren. De finnas alla här uti Collegierne. Jag instämmer således uti begäran om återremiss. Herr Anckarsvärd, Auguft: Fullkomligen instämmande med Herr Tham och Friherre Cederström, anhåller jag om återremiss af Betänkandet. Jag är af dem förekommen, och vill blott tillägga, det jag tror ett misstag vara begånget uti Betänkandet i afseende på Stora Köp; parbergs Län, hvilket Utskottet förmenar ej betala Tings-gästnings-penningar. Detta kommer sig af den anledning, att penningarne ej upptagas i uppbörden, utan uppbäras af Nämnden. I hvad Herr Tham yttrat om betalningen af Hammarskatten' i silfver, förenar jag mig helt oell hållet, och får blott till styrka för de skäl han anfört, ytterligare nämna, att många Bruksägare förlidet år fingo jernet uppskattadt till 2 Riksdaler 2 4 skillingar högre än det gällde i Stockholm.
Revisorerne anse sig äfvenledes böra tillstyrka: a') att bestämda numrerade Provianterings-stater, för friska, rättade efter mera eller mindre svårt arbete, för sjuka, enligt hvad i allmänhet derom är faststäldt, och för arresterade i celler eller Länshäkten, måtte upprättas; hvarefter i redovisningen borde upptagas efter hvilken nummer provianteringen verkställts; b') att den tabellariska redovisningen för utgångna portioner bör främst upptaga antalet personer, friska, sjuka och arresterade; samt c') att samtliga Korrektions-Inrättningarnes Räkenskaper måtte upprättas efter ett och samma formulär. Af de nu granskade Räkningar, hafva Revisorerne funnit de vid Norrköpings Korrektions-Inrättning förda vara de äudamålsenligaste. 6:0 Af ett till Revisorerne öfverlemnadt och vid handlingarne fogadt transsumt ur en utaf Styrelsen till Kongl. Maj:t ingifven Berättelse för åren 1808 och i83g, angående Fängelserna och Fångvården i Riket, hafva Revisorerne inhämtat, att stora skillnader finnas i kostnaderna för utspisningen samt för beklädnad och sängkläder vid de olika Korrektions-Inrättniugarne. Så har matportionen för en fånge, per åi;, uppgått lill högsta beloppet vid Pionnier-Corpsen, år i838 r]^: 1. 1. „ i83q 76:47. 6. „ lägsta beloppet vid Malmö, , „ 1838 37:46. — „ 1839 37: 46. 8.
Låtom oss lefva för hvarandra och söka bereda hvarandra lycka och glädje! Välkommen till dina gamla föräldrar! V. En önskvärd, reform ännu en gång. Af Ellen Bergström. H elt säkert känner mången med mig, att det var en rättvis sak, för hvilken jag nyligen i Iduns spalter tog till orda. Men det var j u att förutse, att ett förslag till reform i åsyftad riktning skulle blifva motsagdt, liksom jag föreställer mig, att tilllämpningen i praktiken i många hem torde komma att möta ett mer eller mindre hårdnackadt motstånd. Den, som sitter inne med penningarna, äger makt gent emot den, som inga har. » Hinc robur et securitas. » Och när uppgafs väl godvilligt och utan strid en maktställning? Jo, när i ersättning bjöds någon fördel, som uppvägde det som offrades. Äfven i ifrågavarande fall erbjudas emellertid fördelar: lugn för en hel del småaktiga tvister, hustruns erkänsla och tillfredsställelsen att ha handlat rättvist, men hvad väga väl dessa andliga förmåner i vågskålen, när guldet ligger i den motsatta? Så må vi aldrig föreställa oss, att » en önskvärd reform » skall kunna genomdrifvas i ett slag, huru behjärtansvärd den än må vara och huru tydligt än den ena parten inser, att det rådande missförhållandet i omordade stycke, i likhet med orättvisor i allmänhet, föder agg och bitterhet samt vållar split och tvedräkt. Onekligen äro » gift mans synpunkter » vackra och ideela. » Vid äktenskapets ingå- ende har begreppet personliga behof upphört att för makarna finnas till. Familjemedlemmarna böra handla liksom drifna af en gemensam familjevilja. Penningarna böra finnas för båda parterna tillgängligas (sic!) etc. Ja, när vi en gång få denna idealfamilj, då behöfves sannerligen ej den reform, jag förordat, mais — en attendant! » Gift man » måste medgifva, att vi hafva lång väg till detta ideal, och man behöfver vara mycket stark optimist för att tro att vi någonsin hinna det. Att reformera människohjärtat ställer sig dock åtskilligt svå- rare än att genomföra en rent yttre praktisk ändring.