Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t lärer i nåder förordna, hvad stället eller platsen beträfFar, samt att Utskottet bordt undersöka och yttra sig, huru vida Köpingen borde tillstyrkas, förrän förenämnde Canal blifvit öppnad; Af Herr Falkman, ett, ehuru han icke hade något emot Köpingens anläggande, kunde han likväl ieke gilla, att densamma skulle få större rättigheter än Städerne ega, såsom att Judar finge i nämnde Köping bosätta sig, och att invånarne befriades ifrån allt band af burskap och vanliga borgerliga skyldigheter, på sätt Köpingen Arvika blifvit bevill jad; utan ansåg Herr Falkman Köpingen i Fryksände böra tillåtas med samma villkor, som gälla för 742 Best), och Elton. Utsk. Betänkanden. Köpingarne inom Calmare Län, och bestri» der, att staten belastas med någon kostnad i och för anläggande af den Canal, hvarom Betänkandet förmäler; Deruti flere af BorgareStåndets Ledamöter instämt. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet till pröfning förehaft; och, hvad först angår den gjorde anmärkningen, att stället för Köpingens anläggande ej bordt bestäm* mas till norra ändan af Fryken, utan att detta borde bero på den undersökning, som Kongl. Majit lärer i Nåder förordna; så får Utskottet dervid erinra, att Utskottet, i sitt häröfver afgifne Betänkande, tillstyrkt, att nådigt tillstånd till ifrågavarande Kö* pings anläggande, först efter å stället verkställd undersökning och vederbörandes hörande, borde lemnäs; genom hvilket tillstyrkande Utskottet hufvudsakligen åsyftat
S, D. Efter föredragning af Banco Utskottets Memorial, N:o 103 , angående Revision öfver Låne-Contoirens i Götheborg och Malmö Förvaltning och Räkenskaper år 182g, och sedermera årligen intill nästa Riksdag, blef det samma till handlingarne lagdt af PresteStåndet , sorn redan om utgången af valet till Revisorer i Banco Discortten i Stockholm för innevarande år lemnat genom Protocolls Utdrag åt Banco-Utskottet underrättelse. I afseende på de årligen intill nästa Riksdag inträffande Revisioner, så väl öfver Banco.Discontens i Stockholm, som öfver Lane Contoirens i Götheborg och Malmö Förvaltning, stadgade Stån* det följande ordning: För Banco Discont-Contoiret i Stockholm, för 1831, från Provincen Wermland under Carlstads Stift, samt Hernösands Stift, föe Prot.-Utclrag den 5 Februarii 1830. 67 1831, från Wisby och Upsala Stift, för 18 3 3» från Stockholms Stad och Linkopings Stift, för år 1834, från Strengnäs och Vesterås Stift, För Discont'Contoir et i Götheborg, för 1830, från Dahlsland under Carlstads Stift, hvarom skrifvelse redan från Ståndet till Stiftet afgått, för 1831, från Skara Stift, för 1832, ifrån Götheborgs Stift, för 1833) fr^ri Dahls* land under Carlstads Stift , och för år 1834 > åter från Skara Stift. För Discont Contoiret i Malmö Utses en Revisor hvarje år från Lunds Stift* och är i sådant afseende redan från Ståndet afgången skrifvelse till förenämnde Stift, att för innevarande år utse en Revisor. Härjemte har Ståndet beslutat, att vid alla dessa val tillika inom Stiften utses en Supple. ant, hvilken, i händelse af Ordinarie Revisorns bortgång eller förfall, genast eger att i dennes ställe inträda. Och skulle Ranco-Ulskottet om Ståndets nu fattade beslut underrättelse genom Proto» Colls-Utdrag meddelas, S. D.
Med sitt ljufliga ljus samt allting skådande strålar, Hvad på jordene finns, uti lundarne, luften och hafvet. Flora bepryder igen med rosor och artiga blommor: Nu man ser narcisserna små samt späda violer Bryta sig upp bland snön, mot den lifgifvande solen; Primula Veris är här; tulipaner af hundrade färgor. Trädgårdsmästaren har nu ställt sina snören i vinklar, Mäter, i rutor och artiga kast, labyrinter och kringgång. Nu man ser, uti ljufligit ljus, den svarte fasanen; Tereus ock, vid djupa moras, höres klagande qvittra. Nu befinnes igen Philomela, den sorgsna, vid älfven, Och talar om sin nöd med stapplande, qvidande tunga. Nu tillika man ser, vid böljorna, uti det tysta, Flyga och svinga sig om, den fast mångtaliga Progne, Med sin vanliga konst, högt upp, sitt näste befästa. Nu man ser skogsdufvorna blå, Semiramidis ammor, Stararne flyga i flock, bofinken, sparfvar och änder, Näktergalarne små, steglitsor, hämplingar, amstar, Sjunga och qvittra med art uti mång’ tusende stämmor. Nu hörs ljudande klang af rördrom uti morasen; Storkarne komma nu fram; långnäbbota, kacklande vildgäss; Nu synas ock igen Palamedis vakande tranor Para sig hop. Så ock alla de djur, som vistas i skogen: Hjortar och hind, samt elgar och rå, snällfotade harar, Springa med storan lust uti de grönknoppade lundar. Hvar tager sin till sig: och vilja nu börja sig alstra. Hvad Neptunus han har uti de kringlöpande strömmar, Hvad uti sjöar och haf finns, hvad uti älfvena spelar, I den ljufliga sol så väl som den ljufliga skugga, Allt, hvad beherrskas utaf den blå-sjötvingande Thetis, Rörs i sitt innersta lif till lust, upptändes af älskog. Summan är det: allting bestrider den lille Cupido,
Domstolar, Tingshus, Stadsoch Häradshagen, angående reglering af, i enlighet med Lagberedningens förslag till Rättegångs-Balk. Motion Nio 222. DonnerGastaf Wilhelm af. Motion N:o 142, angående berättigande för embetsoch tjenstemän vid militiestaten att uppbära reseoch traktaments-er - 11 sättningrar vid åtskilliga förrättningar. Stats-Utsk. Utlåt. Mern. N:is 216 och 236. R. St. underdån. Skrifv. Doillier, Gustaf Wilhelm af, Motion N:o 143. angående ändring i instruktionen för taxerings-förrättningarne. i fråga om hyresbeloppets läggande till grund för taxeringen. Berdin.-Utsk. Betänk. Utlåt. N:o 14, Mern. St. underdån. Skrifv. • Motion N:o 144, angående ändringar i Kongl, kungörelsen om stämpel pappers-afgiften. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 7 samt Mern. St. underdån. Skrifv. N:o 135. (1 Orchimont, Cari Johan Ferdinand, Motion^ N:o 221, angående pension åt framlidne Kyrkoherden Sven Peter Ågrens enka, Christina Ågren. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153 samt Mern. Niis 180 och 210. R. St. underdån. Skrifv. Drake, Carl Adolf Wilhelm, Motion N:o 29, angående befrielse för embctsoch tjenstemäns enkor och barn från erläggande af bevillning för dem tilldelade pensioner. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. Mern. N:is 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. N:o .210. Motion N:o 116, angående berättigande för till helsan försvagade cm betsoch tjenstemän att erhålla afsked med pension efter uppnådd 60 års ålder och 35 tjensleår. Stats-Utsk. Utlåt.
Det kan väl sägas, att lagen har tvänne korrektiv emot ett sådant missbruk, nemligen den ersättning för inställelsen, som bör tilläggas en tilltalad, men frikänd person, och det ansvar, som i 1(5 Kap. Strafflagen är utsatt för falsk angifvelse; men ganska ofta saknar käranden tillgång att gälda den förra, och svaranden kan lida både förlust och skymf af rättegången, utan att ändock anledning finnes att tillämpa det sednare. En illasinnad person, som icke har några tillgångar att vedervåga och noga känner den Bih. litt It St. Pmt. t Sti 5 <£ 1X66. 10 Samt. / Afd. 4 Höft. 1 2 Expeditions-Utskottets Förslöf/ till anderd. Skrifvelse. N:0 34. gräns, der ansvaret för falsk angifvelse kan träffa honom, eger alltså öppet tillfälle att med broltmålsslämningar förfölja personer, af hvilka han kan vilja utpressa penningar eller bereda sig andra förmåner, och domstolarne, bundna af lagens bud, måste till en sådan förföljelse lemna sitt biträde. Med anledning häraf har hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt om afhjelpande al omförmälda förhållanden; och hafva Rikets Stander funnit en lagförändring i berörda hänseende vara af behofvel påkallad; men som, enligt Rikets Ständers tanke, lagens nuvarande föreskrift bör såsom regel bibehållas och de anmärkta förhållandena endast föranleda till ett undantag för de mindre grofva brottmålen; samt då, i fråga om den klassifikation af brotten, som lör sådant ändamål blir nödvändig. Rikets Ständer, med afseende på stadgandeoa i Strafflagens 5 Kapitels 14 §, angående preskription af straff, samt i Kongl.
Skrifvelse N:n 210. 217 samt alltså böra till verkställighet befordras; mert då vilkoren för det ifrågaställa utbytet af berörda boställen och det sednares öfverlåtande lill Tumba pappersbruk, icke kunna närmare bestämmas, förr än vederbörande Embetsverk, på grund af de förhållanden, som ega ruin i afseende å hemmanens godhet och beskaffenhet, samt räntor och utskylder m. m., dertill afgilvit fullständigt förslag, fä Rikets Ständer fördenskull, med anmälan alt Rikets Ständer, för sin del, besluta!, att Lagmansbostället Näsbv bör upplåtas lill boställe åt komministern i Botkyrka och Salems församlingar och nuvarande Komministersbostället Nedra Tumba N:o 2, indragas till Kronan, för att derefter öfverlåtas till Tumba pappersbruk, med rättighet att detsamma till skatte lösa, i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t, om detta beslut vinner Dess nådiga godkännande, måtte för ifrågavarande hemmansbvte och öfverlåtelse föreskrifva de vilkor och närmare bestämmelser, som E. K. M:t, efter vederbörandes hörande, kan finna af omständigheterna påkallade. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Februari 1858. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Febr. 18S8. Presle-ståndet den 3 Borgare-ståndet den 3 Bonde-ståndet den 3 Rikets Stunders underduniga Skrifvelse, angående Jin'hajning i hemmans-ajgiften lill Jag t-kassan, samt ökade premier för rofdjurs ulödande. (Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Bet:de N:o 12.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit framstäldt, hurusom de tid efter annan utfärdade sladganden, angående rofdjurs ulödande, ofullkomligt bidragit till vinnande af änBih. lill B. St. Skrifvelse N:o 2/1. darnålet.
Jag sökte att i min motion utreda de förhållanden, hvilka jag ansåg fordra att en sådan lagstiftning skulle komma att äga rum, och det förslag till bancolag, sorn jag afgaf, innehöll äfven i rubriken ett bestämdt stadgande nm att lagen skulle gälla både för de nu redan stiftade banker, och för dem som framdeles kunde blifva inrättade; likväl innehöll Råneooch Lag Utskrns första betänk, ej ett ord derom, huruvida den lag, sorn Utsk;r> föreslagit, skulle komma att gälla för redan varande privatbanker. Det är först i aniedn. af de anmärkare, som vid återremissen af mig gjordes, sorn Utskrn nu hafva vtlrat sig derom. Anmiirknrn är likväl ej besvarad i sjelfva betänk , utan i de efterföljande motiverna oell upplysningarna. Derefter föreslå Utskrn helt koit, att denna lag skall komma att gälla blott för de banker, hvilka framdeles kunna blifva inrättade, och att för de nävar, bankerna i8?-4 års K., kungörelse skall förblifva gällande och desamma vid deras undfångna privilegier under den derefter återstående tiden bibehållas. För alt kunna göi a reda för min åsigt i detta ämne, nödgas jag anhåll 1 att la i minnet återföra, huru förhållandet varit med privatbankernes uppkomst i Sverige. Det var nemi. först vid 1821 års riksdag, under de öfverläggning»)', sorn dä ägde rum i afseende på realisationen, och vid framställandet af de förslag till densommas verkställande, hvilka grundläde de sedermera blifvande besluten om realisationen, — det var, säger jag, under dessa öfvei läggningar, sorn man lästa - Den 18 Februari f. ra. 397 <le uppmärksamheten derpå, att då realisationen lomme till verkställighet, skulle det troligen uppstå någon penningebrist, eller stagnation i penningerörelsen, och derföre önskade man att för denna tidpunkt äga några inrättningar, hvilka satte penningar i oinlopp och lifvade rörelsen. Af sådan anleda, uppgjordes förslag till en förordning, ang:de enskilda banker.
De åsigter, han i delta hänseende uttalat, delar jag fullkomligt; och jag betygar honom derföre min tacksamhet för det vältaliga sätt, hvarpå han tolkat dessa åsigter. Från dessa fartyg öfvergick han till monitorerne, och ansåg, att dessa voro afsedda endast att försvare v ig tiga re delar af vår skärgård, eller inloppen till vissa strategiska punkter på vår kust. Detta är dock icke fullt riktigt. Deras konstruktion och sammansättning medgifva, att de kunna gå hvar som helst, så väl öfver håfven, som in i fjordarne; och de kunna således, i händelse af ett krig med Ryssland, gå öfver Östersjön och operera emot lästningarne. Således hafva de i detta hänseende fullkomligt samma förmåga som de gamla linieskeppen. Vidare har Hr Brakel ordat om de hepansrade kanonbåtarne, och inskränkt dessas verksamhet till att uppträda på Mälaren, enär, enligt hans förmenande, de ej kunna utöfva något väsendtligt gagn på de öfriga sjöarne eller vattendragen. Det ligger naturligtvis utom mensklig förmåga att kunna förutsäga, huru de i händelse af krig komma att användas, men jag vet, att kanonbåtar ofta varit arméen till stor nytta, och jag kan icke inse, hvarför dessa båtars verksamhet, då de hädanefter komma att blifva pansarklädda och således skottfria, skulle blifva mera inskränkt än tillförene, då de saknade sådan beklädnad. Samma talare har vidare yttrat några ord med afseende å Gr. von Plåtens förslag om användande af skärgårdsartilleriet såsom infanterivapen, samt antydt, alt de officerare, som komma att från flottan öfverflyttas till detta artilleri, skola vara urståndsätta att manövrera dess kanonbåtar. Afven i detta afseende tror jag, att han misstagit sig. Jag kan nemligen icke inse, hvarföricke officerare kunna uppfostras att skickligt föra dessa små kanonbåtar, då de kunna uppfostras att föra stora tacklade skepp. Frih. Klinckowström har tagit saken mera praktiskt, emedan han förklarat sig icke vilja ingå i frågans detaljer, utan endast betrakta den ur principiel synpunkt.
Kostnaden är i alla fall icke jemförlig med de olägenheter, som det närvar. interimstillståndet medför vid lagskipningen. Just.statsministern har väl yttrat att det icke skulle vara i fråga mer än ett par års utgifter, och att civillagförslagets granskning säkerligen skulle kunna afslutas före nästa riksdag; men jag tror dock icke att man bör alltför mycket lita derpå, utan vara beredd på möjligheten att det kan draga längre ut på tiden. Frih. Hermelin tycktes mig hafva yttrat att lagberedningen borde vara permanent, samt ständigt vara till hands att afgifva utlåtm öfver ifrågasatta lagförändringar. Jag är derutinnan af motsatt mening med honom, och kan icke finna mig i den tanken att hafva en ständig institution, som hvarje vinter vore sysselsatt med alt uppgöra projekter till förändringar i de bestående lagarne. Jag befarar att vår tid i allmänhet icke är vuxen det kallet att stifta lagar, beståndande för sekler ; och om man ser närmare på de författningar, som på de sednare 14 eller 15 åren utkommit, och hvilka äro profbitar på förmågan i detta afseende, måste man, efter min öfvertygelse, draga i betänkande att härutinnan lemna sitt förtroende åt vår tids lagstiftare eller förslagsförfattare. Såsom exempel derpå torde vara nog att nämna, hurusom år 1835 utfärdades en författning om lösöreköp, hvilken år 1845 måste ändras. Ar 1841 beslöts en lag om bysättning, som år 1845 måste erhålla förklaring. Likaså beslöts år 1841 ändring i nuvar. lags stadganden om spöstraff, hvaraf följderne torde vara kännbara nog för allmänheten. Slutligen antogo R. St. för deras del vid 1845 års riksdag en lag, som icke af Konungen kunde promulgeras, utan att tillägg deruti gjordes. Allt detta väcker icke hos mig någon särdeles stor förhoppning om hvad vi hafva att för vänta. Men som jag icke är lagkunnig vill jag icke tillmäta mig att kunna med visshet på förhand bedöma denna fråga. StatsUlsk. tyckes mig dessutom hafva sett saken icke långt ifrån ur samma synpunkt, som jag ser den, enär Utsk. föreslagit R.
Dock iakttages härvid, att den inflyttande bör, på sätt nästföregående 2:ne §§. innehålla, hafva de 3:ne sista åren före Riksdagen här i Riket skattskrifven Varit. §• 13. Så snart Landt-Marskalk, enligt 52 af Regerings-Formen och 23 §. af Riksdagsordningen, blifvit af Konungen i Nåder Utnämnd, och af de tvänne äldste närvarande Ridd. o. Ad. Prot. X. Band. 24 Den 10 November f. m. Grefvar, till hvilka Kongl. Maj:t honom öfyerlemnar, till Riddarhuset beledsagad, emottages han derstädes vid ingången, af Riddarhus-Directiönen, Riddarhus - Secreteraren och de öfrige till Riddarhus-Cancelliet hörande personer. Derefter sammanträder följande dagen, å utsatt timma, efter föregånget anslag, Riddarhus-Directionen, för att förrätta anteckningen, under Landt-Marskalieus Ordförande, hvarvid han likväl ej deltager i öfverläggningarne och besluten på annat sätt, än såsom i Ridderskapets och Adelns Plena. Med anteckning förstås den åtgärd, hvarigenom en Adelsmans begäran om inträde å Riddarhuset, såsom Riksdagsman, varder i grund af denna Riddarhusordning, Genaalogiskc Tabeller och 'andre tillförlitliga handlingar pröfvad; samt, derest något hinder icke möter, hans namn och värdighet införd i en för sådant ändamål på alla lefvande Ätter inrättad Upprops-Lista, och honom tillställd en med Riddarhusets Sigill påtryckt pollet, med påskrift af Ättens nummer och namn, den antecknades förnamn samt nummer på den bänk, der lians ställe är honom anorduadt. Skulle emellan de personer, hvilka anteckningen sålunda förrätta, olika meningar uppstå, afgöres frågan efter de fleste rösterne. Uppkomma paria vota, gälle den mening, för hvilken den efter Matrikeln äldste Ledamoten i Riddarhus-Directionen sig förklarar.
Key torde invända, att hennes uppsats ej handlar om faderskap, utan om moderskap, och att tillfället således är illa valdt att tala om det förstnämnda, men hennes frenetiska påpekande, att särskildt hela kvinnans lif skall vara ägnadt att till kropp och själ träna sig för ett kommande släkte, gör att man har svårt att tro det vara hennes åsikt, att äfven mannen bör göra detsamma, att omsorgen för dem som komma efter oss bör vara ett rent mänskligt drag och ej uteslutande kvinnans monopol. Barnets horoskop ställes ej blott af modern; faderns anlag, faderns exempel och ledning betyda ju därvidlag lika mycket som moderns. Rent af hädisk synes mig fröken Key, då hon i sin fanatiska dyrkan af moderligheten på sidan 63 förvandlar julens innebörd till en mänsklighetens omedvetna tillbedjan af »moderlighetens kraft, under gestalten af en ung mor med sin förstfödda son i sin famn». Denna apoteos åt ett förhållande, som, i sig själf högt och vördnadsbjudande, får ett fullständigt hedniskt drag då det föres in på områden dit det ej hör, må emellertid helt och hållet stå för fröken Keys räkning. Fröken Key tar slutligen kvinnan, särskildt den svenska, i upptuktelse för hennes deltagande i den så kallade försvarssaken. Hon gör därvid en skildring af kriget och det successiva utrotande däraf, som kommande tider bära i sitt sköte, och denna skildring är så väl gjord och så logiskt genomförd, att man riktigt drar en suck af lättnad och glädje öfver att i hennes uppsats ändtligen träffa på något, som man helt tycker om och helt understryker. Men då fröken Key kommer in på själfva försvarsrörelsen, då hon rent af fördömer kvinnans intresse för eller deltagande däri, men på samma gång talar om att modern skall lära barnen att älska sitt fosterland och, om så behöfves, gärna gjuta sitt blod därför, då bevisar fröken Key på ett eklatant sätt att det verkligen kan finnas sanning i hennes sats att kvinnan — till och med då hon är »öfvermänniska» —behandlar logiken ytterst lekfullt. Fröken Key säger, att det borde vara kvinnans ära att sätta in all sin kraft — sin »vibrationshastighet» — just i fredsrörelsen, att hon borde af hjärtat hata kriget, och för att gifva sitt påstående ökad pondus anför hon några både vackra och högstämda verser af Björnstjerne Björnson. Men hur vet fröken
Gif mig min fulla frihet åter! » Allt beror nu på Wangel. Kan han ej begripa och med hela sin själ fatta hvad äktenskapet i sanning är, så är dem emellan allt förbi. I det längsta begriper han ingenting. Gång på gång har Ellida att förklara för honom att det ju alls inte gäller formerna, inte den kyrkliga vigseln, det är inte något yttre det gäller. Det är » mitt sinne — alla mina tankar — all min dragande längtan och åtrå — dem kan du icke binda. » — Men se, kärleken är den som under gör. Och hur Wangel plågas och kämpar med sig sjelf och in i det sista rider upp på sin lagliga myndighet, så till slut, när redan skeppsklockan ringer, när redan Ellida i förtviflan viker från hans sida, då ger kärleken honom styrka, och han ser och erkänner att valfrändskapen är det, och ej ceremonielet, som viger till äktenskap.Och Ellida, när hon får välja i frihet, tvekar ej; Den främmande är ju blott ett fantom, en symbol, han har gjort sin tjenst och kan gå —. Och hon väljer af hela sin själ Wangel; och deras förening är i denna stund för första gången ett äktenskap. Så är Ibsens sista drama en ny predikan till de många som varit, om formernas falskhet ocn tomhet i jemförelse med tingens eviga sanning — nemligen for ett stort och starkt menskohjerta. Det är en gammal sägen att när i forntiden de barbariska folken för första gången nådde Atlantiska oceanens strand och sågo hur vågorna i triumferande tåg störtade sig öfver sanden, så kastade de sig fram i raseri försökande att med svärdshugg bekämpa denne nye fiende, som tycktes vilja frånröfva dem deras land. — Vanmäktiga som svärdslag emot vågorna, äro för evigt de sociala banden och formerna mot ett stort och starkt menskohjerta. Det följer i ärlighet och sanning sin egen lag. Det är som hafvet. Klas Fåhraus.Musikalisk revy. Af Volontaire. K. Operan *. » Mycket visen for ingenting », » Djamileh » (nyheter).
Det är denna känsla som hvarje moraliskt stark menniska måste erfara vid anblicken af svagheten som är oförmögen att beherrska sig. Det är orätt att förakta den svage; ty han är endast värd medlidande; med samma skäl kunde den friske förakta den lidande. Nu hördes ett starkt skri ifrån rummet innanföre, som snart efterföljdes af ett annat. Då tog Lucy sin faders arm och sade med ett lugnt och bestämdt uttryck: Kom in, min far, det är tid att ni får se edra tvillingar, de likna så mycket hvarandra att man knappt kan skilja dem åt. Flickan heter Mary och gossen, såsom ni, Robert. Dessa ord liksom skingrade den berusning uti hvilken lorden befann sig och följande sin dotter inträdde han uti det rum der de begge vaggorna uppenbarade sig för hans blickar. Skola vi försöka skildra det som nu försiggick derinne? Nej, vi känna oss oförmögna att återgifva det intryck af lycka som frambryter ur ett hjerta, hvars hela lif hittills varit blott kall egoism, fattigdom på allt varmt och godt; denna öfvergång är herrlig, den är ett återsken af den himmelska glädjen. Jag föreställer mig att den liknar den stund då den trötte vandraren i lifvets mörker ser begreppet om evigheten klarna, då hans ögon mattade af sorg, sjukdom, kanske förskräckelse vid dödens annalkande, ser trons stjerna lysa och otrons dimmor blifva allt mera genomskinliga. Hjertat har ibland sådana strålande, ljufligt gudomliga stunder, då allt är skönt, klart, herrligt, då alla menniskor tyckas vara goda, alla föremål belysta af ett ljuft skimmer. Hvad är det väl som kan framtrolla denna oförlikneliga hänryckning? Kärleken. Kärlek! du sköna ord, när du står på den höjd Gud anvisat dig, när du icke ryckes ned för att blifva stoft, som de menniskor, hvilka vanhelga dig! Du är den axel, omkring hvilken jorden vänder sig; vore du alltigenom af ädel metall, vore jorden ej mera jord, den vore paradiset; lifvet vore ej mera lif, det vore evigheten evig sällhet, ja evig, ty döden kunde då ej mera finnas, döden är ju stoftets arfvedel.