Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väckes inom Sockenstämma förslag ang:de någon Häradet eller Länet gemensamt rörande angelägenhet af ekonomisk natur, skall, om Sockenstämman detta förslag gillar, prot.utdr. härom i vanlig ordning justeradt, samt af Sockenstämmans Ordfcde och 2:ne dess Ledamöter underskrifvet, ofördröjligen till Landsh.-Emb. insändas. 2 mom. Enskildt yttrande uti frågan, af någon utaf Sockenstämmans Ledamöter afgifvet, skall, om han det äskar, prot.utdr. åtfölja, dock vare han uti sådant fall skyldig, att skriftligen upsätta och före justeringen inlemna detsamma. 2 §. Ar förslaget af den natur, att Härads-Nämnd eller Läns-Nämnd, enl. för dessa Nämnders verksamhet här nedan gifna stadganden, ega alt sig dermed befatta, late då Landsh.-Emb. genast till trycket befordra det insända prot.utdr. jemte detsamma åtföljande yttranden, Den 23 December c. m. 67 oell kringsände sedan, så fort ske kan, 1 Exempl. derutaf till hvarje uli Häradet liggande Socken, att Sockenstämmans Ordf:de tillställas. 3 §. Sockenstämmans Ordf:de åligger, att Söndagen efter sedan han en sådan handling ifrån Landsh.-Emb. erhållit, lill påföljande Söndag, eller om giltigt hinder deremot förekommer, till den derpå nästföljande, Sockenstämma utlysa, på denna, handlingen upläsa, eller upläsa låta, samt den uti densamma förekommande fråga, lill öfverläggning och afgörande föredraga. Rörande insändande af prot.- utdr. till svar å Landsh.-Embts remiss, gälle hvad 1 §:s 1 och 2 Mom. säga. 4 §• Gillas det sålunda väckta förslaget i hufvudsak utaf minst ^ af inom Häradet varande Socknar, kalle Landsh.-Emb. Härads-Nämnd att sammanträda för att öfver förslaget utlåta sig, eller uli frågan fatta beslut, och meddela Nämnden de ifrån Socknarne insända prot:n. 5 §.
Mången mor är också af Härden så bortryckt, af sjukdom så utmattad, af fattigdom så betryckt och af göromål sä öfverhopad, att hon saknar lust eller kraft eller tid för det mödosamma värfvet. Behöfvas icke skolor för dessa mödrars döttrar? Vidare utvisar erfarenheten, alt hvarje moder, sä vidt hon kan, sänder sin dotter i skolan. Hvarföre? Manne för alt sjelf slippa besväret eller för att blindt följa efter bruket? Att om mödrar i gemen påstå någonting dylikt, är orimligt. Nej, en mor skickar sin dotter i skolan, emedan hon känner sig behöfva skolans biträde, och hon bevisar således, att dessa skolor äro af nöden. Men om man än medgifver, att skolor äro nödvändiga, så möter dock ett nytt inkast, nemi. all de ej böra vara offentliga. Att vederlägga denna invändning skall följande korta historik göra tillfyllest. Det var en tid, då dotterns hela uppfostran skedde inom modershemmet, och hemmets lefvande christendom samt dess praktiska lynne gäfvo ät henne värma för religionen och duglighet för hushållet. Småningom tilltog männernas bildning genom den omvårdnad, som Staten tog om densamma; hvaremot qvinnans bildning stod qvar på samma punkt, hvilket var en följd af Statens uraktlåtenhet för dess framgång. Mellan mannens och qvinnans ståndpunkter vidgade sig' ett svalg, som der förut hvarken hade funnits eller anats. Det syntes sålunda tydligen, att hemmet ej ensamt förmådde gifva den numera behöfliga undervisningen; det syntes, alt skolor voro oundgängligen af nöden. Skolor började ock uppslå, de första svaga försöken till fruntimmersskolor, de sä kallade pensionerna. Meningen med dem Den 24 Augusti f. m. 303 var alt förskaffa qvinnan hvad tidehvarfvet af heime fordrade, nemi. en högre grad af bildning. Men denna hildning hlef ytlig, odlande språk, utan förståndets skärpning, idkande vetenskaper utan ordningens allvar, likande elter talenter, de der mera skimrade än gagnade.
Slutligen sedan Rikets Ständer vid förra Riksdagen anslagit medel till låneunderstöd för dylika företag, lyckades det Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande, vid utsatt sammanträde med Ullerfvads, Eks, Leksbergs, Lugnås, Ulby, Ekby, Tiavads, Låstads, Boija, Timmersdala, Bergs och Lerdala Socknar, samt en del tomtägare i Mariestad, som hafva ägor omkring Tidan, Kraftån och sjön Lången, från hvilken den sednare löper ner till den förra, att den 8 November 1841 tillvägabringa det beslut af jordägarne, att de skulle, för vattnets afförande, göra en kanal öfver Kottholmsnäset, enligt det sednare, af Jacobsson uppgjorda förslag, med den förändring, att kanalen skulle blifva 4 djupare, än berörde förslag upptog, hvarjemte Kräflåen och den så kallade Sågslrömmen nedanför Kottholmen och Ullerfvad skulle upprensas; hvilka arbetens utförande öfverlemnades åt en utsedd direktion, som ägde uldebitera kostnaden efter särskild klassifikation af jorden och det tunnelandtal, som beskrifningarne till Hagströmska undersökningarne upptagit. Några få bland jordägarne vägrade alt härpå ingå; men först Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande och derefter Eders Kongl. Maj:ts och RikelsKammarkollegium ålade dem det och fastställde föreningen. Nämnde Direktion fann emedlertid, att den föreslagna kanalens fördjupning skulle medföra betydlig förökning i kostnaden och gjorde derföre, efter uppdrag af deras kommittenter, underdånig ansökning om statsbidrag, till lättnad i blifvande utgifterna för arbetet, hvilka interessenterna ansågo sig ur tillfälle att eljest bestrida; och blef denna underdåniga ansökning genom Nådigt Bref af den 9 Mars 1842 på det sätt bifallen, att Direktionen, mot stadgad återbetalningsskyldighet, erhöll ett lån, motsvarande hälften af kostnaden, enligt det förslag, som, jemte ritning på arbetet, kunde blifva af Eders Kongl. Majit i Nåder fastställdt. 1 * 4 Sedermera och då jordägarne kring sjön Lången och Kräftån trodde sig finna, att
Maj afgifvit sitt underdåniga Betänkande; och då detsamma, jemte annat, äfven innehåller ej min - 45 dre utredning af orsakerne till den betydliga förminskning, som antalet af Stockholms fartyg, och följaktligen dess navigation de sednare decennierne undergått, än ock förslag tili beredande af ett bättre förhållande härutinnan i framtiden, anser Öfver-Ståthållare-Embclet något vidare i detta ämne här icke behöfva i underdånighet anföras. I sammanhang härmed torde det jemväl böra om förmälas, alt Grossliandels-Socieletens och Skepps-Rederiernes Deputerade, först år i833 den 16 Martii, med anledning af den högst betydliga förminskningen uti Lästetalet af Stadens Fartyg, erhållit af Eders Kongl, Maj:t Nådigt bifall till gjord underdånig begäran om nedsättning, ifrån förut stadgade i8,000 tunnor salt, till i5,ooo Tunnor, uti qvanlileten af det ständiga salt-upplag, som de Handlande och Skepps-Redarne härstädes voro skyldige att hålla; och att sedermera, då genom en fortfarande ansenlig förminskning i Läsletalet af Stadens fartyg, det för Skepps-Rederierne var i ökadt mått känbart, att vidmagthålla det genom nyss åberopade Kongl. Resolution till i5,000 fastställda ständiga salt-upplaget, samt då erfarenheten än ytterligare bekräftat, att saltbrist icke vore att befara, enär införseln af salt varit och kunde förutsättas blifva för hehofvet mera än tillräcklig, Grosshandels-Societetens och Skepps-Rederiernes Deputerade år iS36 i underdånighet anhållit, att Eders Kongl. Majit måtte täckas, med afseende derjemte å de skäl, som år 1835 grundlagt
Stånd återremitterat frågan till Utskottets åtgärd; varandes hos Högvordige Preste-Ståndet anmärkningen stödd på de grunder, som för motionen blifvit anforde_, samt inom WålIofl, Borgare-Ståndet åter yttradt, att den föreslagne, men af Utskottet icke tillstyrkte nedsåttningen af Terminen för Civile Tjenstemåns afskeds erhållande med hela Lönen ifrån 70 till 65 års ålder, vore en lämplig dispence från hvad författningarne nu stadga, intill dess den ifrågavarande nya pensions Inrättningen komme till verkställighet; Och att enär för öfrigt meningen icke år, att nu varande Ämbets och Tjenstemän skulle tvingas att i denna Inrättning deltaga, torde i alla fall frågan om deras Pensions ålder böra särskildt Stats-Utskottets Jietänkanden. i52g behandlas, utan afseende på hvad vid nämnde Inrättning årgöres. Utskottet får häruppå vördsamt svara , att då motionairen , vid den föreslagne nedsåttningen af Terminen från 70 till 65 års ålder, vid hvilken afsked med full Lons åtnjutande skulle få tagas, fästat det vilkor, att Ämbets eller Tjenstemannen borde med lagligt Läkare betyg bestyrka sig vara i sjukligt och försvagadt tillstånd; så syntes Utskottet det någon allmän förmån i detta hänseende icke skulle tillskyndas Ämbets och Tjenstemanna Corpsen. Enligt Kongl. Kungörelsen den 29 Junii 1798 ega de Ämbets och Tjenstemän, hvilkas primitiva Lön utgör 600 R:dr i Contant eller goöR:dr i Indeldte Räntor, då de vid 60 års ålder åro af Sjukdom oförmögne, att i Tjensten fortfara, undfå Pension, svarande emot \ af innehafvande
Framför den götiska domen stannar han ett ögonblick och mäter dess höjd fundersamt, som om han i tankarna anställt en jämförelse, rätar plötsligt upp sig i hela sin längd och fortsätter sin väg förbi det mäktiga rådhuset, som synbarligen icke imponerar på hans själfkänsla, och genom den höghvälfda, tornprydda hansestadsporten, där han mekaniskt böjer sitt hufvud, medan han passerar. Ett stycke utanför staden fängslas hans uppmärksamhet af ett hvitt dammoln, som närmar sig. Hans hjärta börjar klappa af saliga förväntningar, och han skuggar med handen öfver ögonen för att kunna se bättre Hvita hästar, sexspann med hingstridare – det måste vara konungen! Enevold Brandt hoppar öfver diket och undsticker sig i en skogsdunge vid vägen. Strax därefter rullar den kungliga resvagnen förbi. Brandt står med hatten i hand och stirrar och stirrar, blek af sinnesrörelse, tror sig varsna drottningens allerhögsta profil och känner instinktlikt kungligheten i luften omkring sig. Hans näsborrar vidga sig, och han insuper med förnöjelse också dammet, som de kungliga ekipagen rifva upp. Det sväfvar öfver vägen som ett sammanhängande moln af hvitt puder, vagn följer efter vagn med korta mellanrum, och välkända silhuetter skymta fram för att i nästa sekund åter försvinna. Först komma damerna: öfverhofmästarinnan fru Lühe och drottningens första hofdam fröken Eyben – lilla generalskan Gæhler hoffröknarna Trolle och Wedel. Enevold Brandt småler galant och kastar från sitt gömställe fingerkyssar åt dem alla; bugar sig vördnadsfullt bakom björkstammen – grefve Hartwig Bernstorff passerar, och kabinettsministern är en herre som inger respekt! – nickar kordialt åt Fritz Moltke, öfverhofmarskalken, och småler ironiskt åt de två kammarherrarne, Bülow och Warnstedt, som af en putslustig ödets nyck placerats i samma vagn; börjar plötsligt koxa som en kalkontupp, beredd till strid, och sätter demonstrativt hatten på hufvudet – grefve Conrad Holck rullar förbi. Brandt följer honom med hot i ögonen:
Jag gömmer som en skatt E n gammal nött kaftan, en sliten, urblekt hatt. Jag sade till min bror: " Du faslig ar att skida I dessa gamla plagg. Det a r val bäst, att jag Dig skaffar nytt. Jag har ju pengar i min Iiida. ' ' Men han mig svarade: " Jag triiffat har i dag Duvals i ngsta hus. Husmodern sjuk och svag, De ha en massa barn och lefva i elande Allt togs i mat i ghr - en jiimmer utan ande - Och d i den fattige s&amp; godt som naken ghr, ' Det passar ej en prest i ny kostym stoltsera. Min hatt och min kaftan kan du nog reparera; De gamla klliderna fP racka an ett hr. " (Kastar hatten och prestrocken pd en stol.) Tre dagar efterht han kastades i hakte, Och ingen alls tiar gjort det minsta till försvar För honom, som ju var far alla som en far. Hans .kara tiggare - Ah, otacksamma sl ' agte! - Ha allesamman stalt sig i Kommunens led, Och dB han mördades, de voro kanske med. Och ni - ni klandrar mig att jag p i den &amp; r vred? DB nyss med ljuflig röst det falska hopp ni vackte Hos mig, att Jean var har, ni ljög och det i grund. Med dhrande musik ni söfde in min smarta, Men de der skotten nyss, de vackte upp mitt bjarts - Med sakens ratta halt jag kommit under fund: De mördat ha min bror! Men nu d i r htimdens stund! - I Kyrkoherden. Af vördnad för den dragt jag bar jag borde lamna E r t hus och aldrig mer mig visa har hos er, Och icke 1Bts s&amp; mig förolampa mer. Men dP ni talar om, att ni er bror vill hamna, Jag rnPste saga er aunu ett sista ord. VAr fralsare, som dog p&amp; korset för sin hjord, Den Gud, hvars offerdöd er bror hvar dag i kyrkan
såsom en offentlig egendom, hållas allmänheten tillhanda”; 122 och 125 punkterna biföllos; 124 punkten afslogs; 125, 126 och 127 punkterna biföllos; 1 fråga om 128 punkten beslöt Ridderskapet och Adeln, att ställa en summa af 2,250 Ridr Riksmynt till Kongl. Majlis Nådiga disposition för att, efter Vetenskaps-akademiens hörande, använda det belopp af denna summa, som Kongl. Majit kan i Nåder finna lämpligt, till inköp af den utaf Kyrkoherden Janzon förfär digade glob; 129 punkten lades till handlingarne. Slutligen blefvo de Utskottets Utlåtande bifogade tabeller godkände med förbehåll om iakttagande af de rättelser, som af Ridderskapet och Adelns förestående beslut föranledas. Frän Högv. Preste-Ståndet. SS. DD. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande Nio 148, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hulvud-titel. Härvid förekommo: 52 punkten. Utskottets nederst å sid. 55 framställda förslag: 11 att med rektors-bcfatlning vid högre elementar-läroverk icke må förenas innehafvandet af präbende”, afslogs. Det å 57 sidan förekommande förslag giliades, endast med den förändring, att orden: ”under hvilket fullmakt erhållits”, utbyttes mot orden: ”under hvilket, pä grund af utnämning till första sysslan inom tjenste-gr aden, lärare-befattning blifvit tillträdd”. Med ändring af Utskottets förra hemställan å sid. 41 förhöjdes Adjunkternes vid Jönköpings högre elementar-iäroverk antal från åtta till nio. 646 Proi.-Utdrag den 20, 2i och 23 November 1857. Likaledes beslöls, med ändring af Utskottets förslag å sid. 42, att antalet af Adjunkter vid högre elementar-läroverket i Fahlun må bestämmas till åtta. Utskottets å sid.
Då jag eger den innerliga öfvertygelse om vissheten utaf de nyare metodernas företräde i undervisningssätt framför det gamla, skulle jag fela i min pligt, såsom FolkRepresentant, om jag tillstyrkte ett anslag, som ej skulle medföra annat ändamål, än att fördröja opinionens utveckling i denna del. För mig visar det sig besynnerligt, att Den 2i Maji e. m. • 223 man för öfvertygelsens vinnande, om hvilkendera methoden vore fördelaktigast, beliöft anlägga en Profskola. Jag trodde, att erfarenheten redan kommit till den stadga i det afseende, att man utan denna Profskola kunnat ernå något resultat. Jag gör det lill en pligt, emedan jag vid andra tillfallen yttrat mig emot KrigsAkademien, och då grundat delta på den erfarenhet jag ifrån denna undervisningsanstalt hämtat, att nu förklara, det KrigsAkademien genom den utveckling af bättre undervisningsmethoder, som nu dagligen derstädes visar sig, godtgjort allt det onda, som den förut åstadkommit. Men jag hade trott, att vissheten, sorn man der inhämtat om de nyare methodernas förträfflighet, varit mer än tillräcklig för att stadga omdömet i denna del, och jag finner således kostnaden för Profskolan vara alldeles ändamålslös, så mycket mer som jag tviflar, att man derifrån erhåller ett så praktiskt resultat, som vid Carlberg. Jag finner det föröfrigt högst besynnerligt, att då allmänna omdömet ännu ej är stadgadt om undervisningssättet, man dock tror det vara så stadgadt om behofvet af förökta anslag, att man i tillskottsväg lemnar oss ett perspecti v af 168,000 Piidr. Man begär väl nu blott 60,000 R:dr, men för att vara så mycket säkrare att nästa gång erhålla fyllnaden. Jag är dock öfvertygad att genom planmässiga förändringar mer än tillräckliga medel finnas, Den 21 Maji e. m. uti de redan egande inkomsterna, för att tillvägabringa långt större resultat än dem man nu synes vilja vinna.
Då staten icke anser sig skyldig tillräckligt pensionera sina gamla uttjenta underofficerare och soldater, har jag ansett lämpligt, att man åtminstone på det af mig föreslagna sätt förskaffar dessa olyckliga något underhåll. Jag får fästa uppmärksamhetea derpå, att jag aldrig föreslagit, att dessa f. d. militärer skulle ega en bestämd rätt till nämnde platser, utan endast att de, i enlighet med 1752 års författning, skulle, så vida de egde lika skicklighet med andra sökande, dertill hafva företräde. Jag kan icke finna annat, än att detta är med billigheten öfverensstämmande. Dessutom ber jag att få nämna, att förslaget antogs på afdelningen inom Utsk:t, men föll i plenum med 2 röster. På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag vördsamt om återremiss af Betänk:t. ffr von Ehrenheim, Pehr: Om Gr. Björnstjerna hade inskränkt sitt förslag till de tjenster, som äro uppräknade i 1752 års reglemente, skulle jag deremot icke haft något att anmärka; men han har äfven nämnt platser, som icke kunna finnas omtalade deruti, t. ex. konduktörer och banvaktare vid jernvä garne, m. fl., och hvilka han ansett jemförliga med de förra. Enligt min åsigt hafva konduktörer och banvaktare vid jernyägarne så utomordentligt vigtiga befattniogar, att man vid de - Den 10 December e. m. 461 ras antagande måste vara ytterst varsam, och icke, genom bestämmande af företräde för någon viss klass, binda händerna på vederbörande chefer. Jag anhåller således om bifall till Betänk:t. Hr von Knorring, Oscar: Om frågan här vore, att uteslutande lemna ifrågavarande platser åt uttjenta underofficerare och soldater, så skulle jag icke ansett mig kunna lemna bifall till förslaget; men då meningen endast är att de skola hafva företräde till dessa tjenster, derest de eljest äro lika skickliga, som andra sökande, så finnér jag detta fullt billigt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. i sådant fall torde finna att Frih. Sprengtporten förslag vore bifallet. Hr Hjerta, Lars, begärde votering med Ulskrs förslag till contra-proposition. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att, då propos. framställdes till bifall å Ulskrs förslag, den blifvit med nej besvarad och att votering då icke blifvit begärd. Hr Hjertar Jag kan ej tro, att, när fråga är om proposrna, man ej skulle äga rättighet att begära en föregående propos. till contra-propos. emot en sedermera framställd, så länge icke alla propostna ännu blifvit framställda och Hr Frih. o. Landtm, uttalat sin tanke i afseende på dem alla, huru de blifvit besvarade. Detta är en procedur, som icke förr vid denna riksdag eller vid någon föregående blifvit begagnad. I sådant fall får jag likväl underställa Ståndet, huruvida Hr Frih. o. Landtnäs tanke nu kunde anses vara så definitivt af Ståndet stadfästad, att ingen votering kunde begäras. 22 H. 6* 5oG Den 39 M a r s f. ra. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad votering anginge, så trodde lian icke att någon ledamot af R. o. Ad. kunde påstå det han förklarat att icke votering kunde anställas; men det hvarom Hr Landtm, trott sig böra erinra, var, att den propos., som Hr Hjerta begärt lill contra-propos. vid voteringen, numera icke kunde till conlra-propos. antagas, emedan den redan blifvit af R. o. Ad. afslagen utan att votering då begärdes. Hr von Hartmansdorff: Sedan Hr Landtm, yttrat sig, har jag intet annat att tillägga, än att, 0111 det tillätes, åter upptaga en propos., öfver hvilken, då hon förevar, ingen votering begärdes; så skulle likaväl 10 eller i5 andra propos:r kunna komma emellan, som vid detta tillfälle två.
Ständerna vilja bevilja kreditiv, så böra dessa lemnäs direkte åt jordbruksidkare och icke åt sådana associationer, hvilka egentligen drifva bankrörelse. — Men, som jag nyss nämnde, det lärer väl icke tjena lill någonting att här yrka bifall till Ulsk:s Betänk. Vid sådant förhållande vill jag icke motsätta mig pluralitetens mening, men blott på de vilkor, som blifvit ifrågasatta; och ora frågan är, att nu på stående fot upgöra förslag till stadgande för dylika kreditivers beviljande, så anser jag att de icke böra lemnäs åt andra Bypotheksföreningar, än dem, som röra sig med Svenska obligationer; ty kreditivrätt på Banken bör väl icke lemnäs för att understödja dessa föreningars utländska låneoperatiouer, hvarföre jag också anser att man, till hvad som förut blifvit föreslaget, äfven bör lägga ett så lydande stadgande: ”att kreditiv endast beviljas sådana Hypotheksföreningar, hvilka inom landet upluna penningar för att användas till län ät delegarne, och att beloppet af dessa krediliver skall bestämmas i förhållande till de utelöpande obligationerna.' Det här ifrågasatta stadgandet, att kreditiv icke skall beviljas, derest en Hypotheksförening drefve diskontrörelse, anser jag ganska rigtigt; men om ett sådant stadgande finnes eller icke, tror jag på 264 Den 17 Juni e. m, det hela göra detsamma. Ty jag inser icke, huru Banken skulle kunna komma underfund med, om en Hypoteksförening lemnar ut lån mot namn. Detta kan blott ske på det sätt, att Revisorerna af R. St:s Bank ega rätt, att deltaga i revisionen af Hypotheksföreningarnes förvaltning. Då försl kan man komma under fond med om krediliven missbrukas till nyssnämnde ändamål. Men hvad jag anser vara angelägnast af allt är, att kreditiv icke beviljas åt sådane Hypotheksföreningar, som endast röra sig med utländska lån, hvilket f. n. i ganska betydlig grad är händelsen med flere dylika inrättningar, såsom Bruksegarnes, Smålands m. fl. Hypotheksföreningar. Kreditivrätt hör åtminstone icke beviljas för annat än att uppehålla krediten inom landet.
Klingspor i sina förklaringar yttrat, att hans mening icke varit att såra någon af Regeringens medlemmar, och sedan han derjemte öfverlåtit åt R. o. Ad. att göra med hans utlåtande, hvad Ståndet behagar, samt följaktligen sjelf medgifvit, att det ifrågavar. uttrycket må utgå ur prot., så har jag för min del destoiuindre någonting att deremot erinra, som jag är öfvertygad, att man å ömse sidor borde vara mest belåten med en sådan utgång af denna verkligen ledsamma sak. Jag förmodar för öfrigt, att R. o. Ad. vid detta tillfälle inser angelägenheten deraf, att Ståndet icke längre, än som redan skett, sysselsätter sig med det ifrågavar. ämnet, utan, lemnande detsamma, öfvergår till andra för det allmänna vigtigare mål. Jag anser mig således nu endast böra yttra den öfvertygelse jag hyser, att, derest R. o. Ad., genom särskildt beslut, uppdrager åt Ridd.secret. att ur prot. utstryka de klandrade orden: per fas et per nefas, Styrelsens medlemmar komma att vinna en fullkomligt tillfredsställande upprättelse för omförmälda uttryck, hvaraf jag visserligen icke skulle hafva begagnat mig, men hvaraf jag icke heller skulle ansett mig böra draga de slutföljder, som föranledt denna öfverläggning. Frih. Rantzou förenade sig med Hr Stuart. Gr. Posse: Flera ledamöter hafva lagt särdeles vigt derpå, att Frih. Klingspor förklarat, att han icke haft för afsigt att förolämpa Konungens rådgifvare. Jag kan vid denna hans förklaring icke fästa någon vigt, då han med detsamma vidhållit sina uttryck och förklarat, att det är sannt, att Konungens rådgifvare begagnat otillåtliga medel. Jag vill helt och hållet åsidosätta Frih. Klingspors opinion i saken, emedan det endast är R. o. Ad:s mening vid detta tillfälle, som för mig äger värde; och det är uttalandet af denna opinion, som jag önskar. Frih.