Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"gfj Utslag vädjat, i allmänhet icke saknar nö** digt rådrum att bereda sig till sakens fullföljande vid Lagmansting, helst sådant ickej utan hans eget begifvande, kommer i fråga ; förr än minst tre veckor förflutit från det Häradsrättens Utslag föll j och merendels ännu längre tid, ända till hela året , dertill medgifves, men å den andra åter, dels att o-vilkorlig föreskrift för vädjande part att sitt käromål å första rättegångs dagen af Tinget framställa, skulle vid Lagmansrätt, der många mål fullföljas, möjligtvis medföra svårighet , och dels att på Lagmannen syntes kunna ankomma att, sedan parterne blifvit uppropade, med afseende på de hinder, sorn kunna uppgifvas, samt på rättegångs-ärendenas mängd bestämma tid för käromålets full-* följd, genom nådig proposition af den 5'.te sistlidne Februarii, föreslagit Rikets Ständer' en sådan ändring uti 25 Cap. 1 Rätte-: gangs-Balken, att samma lagrum erhölle föl-; jande lydelse s ”Nöjes man ej åt then dom eller utslagj sorn Häradsrätt i hufvudsaken, å Tinget, eller vid laga syn i jordatvist, eller husesyn å prestebol, frälseeller skatte-hemman j fällt häfver; tå må han vädja med tre mark under Lagman, antingen genast, eller sist innan åttonde dagen gått till ända, then inräknad tå domen föll : oell Häradshöfding skrifva <]6 Lflg Utskottets Bettin bernh. N:o 90. straxt å domen, alt han lagliga vädjat , oell bör saken fullfölja ä nasta Lagmans-Ting t vare ock then, som vunnit , skyldig att underrätta sig af Domaren orri vädjadt är: och ther sa ekedt, late ock iian litet teckna, till sin rättelse, å Dombref sitt: ther må ej fordras serskild betalning före. Vädja t lie båda ; gånge dermed sammaledes.
Diskont-rörelser, ägde man skäl till den förstnämnde ärindran; men helt annat blir förhållandet i det skick, som ntl är för handen; desse penningar finnas redan i Diskonternes rörelse, och Utskottens mening var, att de ej borde dragas derifrån: detta är ej alldeles detsamma, som att öka Diskont-rörelsen. Uti ett generelt Betänkande kan man ej utveckla hvar detail; men näppligen lärer någon bestämdare mening kunna anföras, än den, som finnes pag. 38 ig mom. så lydande: dels genom lämnadt tillstånd, att till Bi/lång till Rikf-St, Prot.l$17-l$i$. Nir 79, 60, 4$8 Stats-osh Banko-Utskottens Betänkanden'. nästa Riksdag Idta i Tkiskontväg qvarblifva circulerande hvad ä Bankens Creaitiv för sträckningar till Filial-Biskonteme kan inflyta. Utskotten hade ej trott sig behöfva inga i någon närmare förklaring, huruledes det är emot naturen af en Uåne-rörelse på namn, att kunna till sin liqvidations-term och öfrige förhållanden positivt fixeras. Det föreskrifves väl i Diskontntrednings-plarten, att jtdel skal! årligen på hvart lån afhetalas. Men det är derföre icke sagdt, att i verkställigheten så kommer att ske. Fordringar komma att i Concurserne bevakas och liqviden kan utdraga i flere år, samt derunder ingen afbetalning ega rum. Andre liqvidera sine Skulder på en gång: Cautionister ombytas, sorn. ger anledning till lånets ogillande o. s. v. Detta allt ligger i naturen af saken.
St:r dela samma riksnyttiga oeh statsvärdiga åsigt, att ej hushålla, ej gnida på behöfvande, vid grafvens brädd stapplande, 70 å 80-åriga, utslitna, silfverbehjessade oeh sjukliga eller orklösa embetsoch tjenstemänners bekostnad, på det deras nödrop och möjliga förbannelser ej må drabba otacksamma folkombud och deras principaler, ett kärt fosterlands innebyggare! Denna statsutgift, om den ock vore större än den ringa den i verkligheten är, blir ej långvarig, ty de ålderbrutna, som kunna deraf draga nytta, lemna snart, den ena efter den andra, lifvets tummelplats, välsignande de Ständer och den Statsmakt, som gjort deras sista dagar bekymmerlösa. Om denna motions delgifvande de resp. MedStm och om remiss till StatsUtsk:t anhåller jag vördsamt, ingalunda betviflande MedStms och Utsk:ts behjertande af hvad jag haft äran framställa. Kommunicerades MedSt:n och remitterades till StatsUtsk:t. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, väckte ett förslag af följande lydelse: Under en tid, då så väl Staten som enskildte göra stora upoffringar för landtbrukets utveckling och förkofran, är jag förvissad, att hvarje förslag, som afser denna fäderneslandets hufvudnärings bästa, skall, med det intresse saken kräfver, af lagstiftande makterna omfattas; och vågar fördenskull föreslå ett af förändrade förhållanden påkalladt tillägg till K. M:s Nåd. Stadga om Skiftesverket^ i Riket d. 4 Maj 1827, i här nedan omförmäldte hänseende.
öfveransträngning, förkylning vid den stora festen » » Det är inte endast dödsfall, som det betyder att bära de här juvelerna,^ återtog gamla Brita, utan att ägna någon uppmärksamhet åt grefvinnans anmärkning, » men det följer alltid olycka och sorg af något slag därmed. — Jag var inte mer än sexton år, när jag blef kammarjungfru hos grefve Eriks farmor » Hon afbröt sig plötsligt, som hade hon sagt alldeles för mycket. » Fortsätt, goda Brita, » sade grefvinnan intresserad, men nu var den gamla åter sig själf och svarade endast: » Jag får inte glömma hvem jag talar till! » » Det behöfver du inte fästa dig vid i detta ögonblick, » sade grefvinnan vänligt, » och jag vet i alla fall redan, att det då var något ledsamt förhållande i familjen — Erik har en gång nämnt något därom. » Och den unga kvinnan hade nå- got så älskvärdt och tillmötesgående i silt väsen, att gumman Brita, liksom de flesta andra, icke kunde motstå det, utan fortfor, ehuru nästan som om hon talat för sig själf: » Om jag än lefde i hundrade år — och jag har inte långt dit, snart bara ett par tiotal! — så glömmer jag aldrig den natten. — Det var till mig hon lämnade det här juvelskrinet — för hon hade tänkt ta det med sig, det var visst det käraste hon hade här i huset, för gossen brydde hon sig aldrig mycket om — men så fruktade hon visst, att det skulle röja dem. Och jag, stackars barn — inte förstod jag då, hvad det var fråga om. — Det Var just här nedanför terrassen, ' han ' höll med hästarna — och undan kommo de, och det var nog så godt det: för hade grefven kommit hem, så — • — Och se ' n bodde hon med den nye mannen nå ' nstans utomlands; och grefven ville aldrig se juvelerna mer, för dem hade hon burit på sin bröllopsdag, och han hade varit så kär i henne, så, för vacker det var hon nog och hade varit en af stjärnorna vid hofvet, sa ' s det, och hade haft så många beundrare, så ingen kunde förstå, hvarför hon tog grefven, som då redan var till åren — men hon var svag för börden och pengarna och juvelerna och sä ' nt där, sa ' s det.
Hvad Hr Cederschiölds förslag angår, att man icke bör bevilja några medel för detta ändamål, förr än en utgallring af handlingarne blifvit verkstäld; anser jag det icke antagligt. Det må vara, att i RiksArchivet förvaras en stor mängd papper, som för ögonblicket kan synas icke ega någon speciell betydenhet för det allmänna; men jag har erfarenhet af, huruledes t. ex. den tili undersökning af grunden för städernas beskattning förordnade Komité kommit handlingar på spåren, rörande förhållanden under förflutna århundraden, på hvilka varit nästan omöjligt att i Häradseller HofRättsArchiver få reda; och detta måste naturligtvis lättare kunna ske i ett verk, som har till sitt åliggande att sammanföra och i möjligaste måtto ordna de derstädes förvarade allmänna handlingar. Förbehållande mig således, att när vi litet längre fram komma till det sednare alternativet i K. M:s Förslag, få derom yttra min mening, tror jag, att, då StatsUtsk. i denna del af förslaget hållit sig till afstyrkande af de begärda 214,600 Rdr Bko, R. o. Ad. gör val uti att gilla detta beslut. Frih. Posse, Johan August: K. M. har uti Sin Propos. såsom ett nödvändigt vilkor för anslag till ett nytt RiksArkiv framställt, att tomten vid Carl XIILs torg bör bebyggas. Ar detta vilkor nödvändigt, måste jag för min del yrka afslag å den K. Proposm och instämma i Utsk:s hemställan, på den grund att tomten är alldeles otjenlig för ifrågav:de ändamål. De skäl som Utsk. framställt, äro hufvudsakligen att tomten är osäker och platsen aflägsen. I afs:de på osäkerheten vill jag icke inlåta mig i något bedömande deraf, emedan jag icke förstår dylika saker; men beträffande aflngsenheten måste jag framvisa oriktigheten af de skäl som Hr Cederschiöld anfört. Han har nemi. sagt, att RiksArkivet kan ligga hvar som helst inom tullarne. För forskaren kan det visserligen vara ganska likgiltigt hvar det ligger, emedan han behöfver längre tid uppehålla sig derstädes.
Härlig jämnlikhet, när alla människor, alla » gudsbeläten » blifvit lika högt eller lågt bildade som — kaniner eller b i n! Socialisternas » jämnlikhet » kan därför aldrig förblifva annat än en jämnlikhet i vissa yttre, rent materiella och djuriska afseenden, under det några få » ledare » eller » gudar » med sitt odrägliga j ä r n - o c h blodsvälde söka genom fruktan tygla massorna — till en tid, om ens detta mål kan vinnas. Och hvdket hån att genom hot af straff söka väcka broderskap och den friaste af alla ädla känslor eller mänskokärlek! Sålunda hvilar socialismen ytterst på fruktan för straff och ej på mänskans fria kärlek till det goda, rätta, sanna och sköna. Men socialismens läror förkläda sig i de vackra talesätten om » frihet, broderskap, jämnlikhet », o c h en vacker dag torde det nog ske, att man litet hvarstädes, där socialismens säd slagit rötter, bereder sig att i frihetens namn begå de blodigaste brott, liksom vid franska revolutionen 1789 — 93. Endast okunnighet eller illvilja kunna därför låta bedåra sig af socialismens läror, s o m blanda lögn och sanning så fint, att just den stora andligen omyndiga mängden arbetare må förföras och socialisapostiarne kunna lefva flott på det missledda folkets uppoffringar. Så går det till. Socialismen förnekar kristendomen, men rör sig med från kristendomen tagna talesätt o c h tankar, liksom tjufven begagnar falska nycklar. S o - cialismen är den ytligaste och minst själfständiga af alla metoder att bota samhällsrefvorna. Men just hos kristna folk fostras dock socialister i mängd, emedan Kristi lif o c h lära icke praktiseras mer allmänt, utan oftast blott predikas i ord, ord, ord. Skola därför samtiden och eftervärlden undgå socialismens röda spöke och dess förfärliga blodsdop i ett allmänt klasshat eller » brodermord » liksom i Marats dagar, så måste vår tids människor och främst regenter i kristna stater, präsler o c h andra ämbetsmän söka blifva och lefva som sanna Kristi lärjungar i sann frihet, jämnlikhet och broderlighet mot » Kristi ringaste bröder. » Vi måste blifva kristna mer än till namnet.
Fattigvården är numera icke en religiös, utan en politisk institution, en statens angelägenhet, ehuru besörjd genom kommunerne. Den är och kommer sannolikt att alltmera blifva skiljd ifrån kyrkan. På grund af hvad Utskotten sålunda anfört, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den förklaring öfver 3 momentet i 5 § af Kongl. Förordningen 4 Lagsamt Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskottens Betänkande, N:o 39. om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 1843, att, då hemman är förmedladtrösträtt vid socknestämma beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom vid prestval och öfverläggning i sådana ämnen, hvartill, enligt serskilde stadganden, bidrag af församlingarm utgöras efter oförmedlade hemmantalet, efter hvilket röstberäkning vid afgörandet af sudane frågor bör ske. Stockholm den 23 Augusti 185i. STOCKHOLM, TRYCKT HOS B. MARCUS, 1851. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Viskottens Betänkande, N:o"^40. Ank. till Exp.-Utsk. den 2G Ang. 1851, kl. 7 «. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om utvidgande af allmogens och köpingarnes Seglationsfrihet. Uti ett hos Hedervärda Bonde-ståndet afgifvet och derifrån till Lag-utskottet remitteradt memorial har riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg o«h med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne i Nordsjön och kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta föra sina fartyg af examinerade kaptener och styrmän. Till stöd för detta yrkande har motionären åberopat, att klagomål skulle hafva försports deröfver, att Norrska handelsflottan erhölle allt större och större öfvervigt öfver den Svenska och att en betydligare del utaf vår trädvaru-utförsel verkställdes med Norrska fartyg.
Direktionen låtit föranstalta om en ny upplaga af samma Vapenbok i dess helhet, men att densamma vid tiden för Berättelsens afgifvande ännu ej hunnit blifva färdig; och får Direktionen nu meddela, att tryckningen af Vapenboken med tillägg, omfattande sköldemärkena för alla Grefliga ätlerne, för de Friherrliga ätterne till och med M 400 Friherre Bergenstråle oell för de Adeliga ätterne till och med JV? 2331 Herr Ros, blifvit i början af år 1860 fulländad; att kostnaden för denria nya upplaga, utgörande tretio exemplar, utgjort 537 Rdr 85 öre samt att exemplaren blifvit inbundna och för ett pris af 22 Rdr 50 öre stycket kunna erhållas hos Riddarhus-kamereraren; äfvensom att Direktionen beslutat, att för Vapenbokens komplettering skulle i den mån någon ny ätt blefve på Riddarhuset introducerad gravering af dess sköldemärke alltid ega rum. § 16.
Sköldpadd, oarbetad Fri. arbetad 1 skölp. 5 — Slöjdvaror eller Fabriks-, Handtverkerioch Manufakturvaror, i Taxan ej nämnde, fort ullas lika med det ämne, arbetad!, hvaraf de hufvudsakligeu beslå, eller, om detta ej kan bestämdt urskiljas Smergel Smink och Smink flor (100 R:drf 20 jRiksmynt. 1 1 skölp. Fri. -| 65 Fritt. Snörmakare-nrbeleti, såsom Fransar, Galoner, Gramaner, • Aiguilletler, Snoddar, Snören m. D. ej specificerade: a t heloell halfsiden 1 skölp. 4 — andra slag 1 1 skalp. 1 50 Siktduk: af Metall; se Metaller, sammansatta, andra slag, arbetade. af annat än Metall; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Sjökort; se Kartor. Skedvatten; se Salpetersyra Skeppsinventarier; se Inventarier och 12 § i Taxe-underrättelserna. Skiffer; se Sten. Skinn; se Hudar och Skinn. Skinn, Fisk-; se Fiskskinn. Skjälspäck; se Tran. Slipstenar; se Sten. Snickare-arbeten; se Trädvaror, arbetade, ej specificerade. Snus; se Tobak. Snäckor; se .Naturalier. Snören; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Tarm-; se Strängar, andra slag.
Sorn inkomsten af Boställen m. m., beräknad till 4 procent af taxeringsvärdet, blifverslörre, än värdet af hemmans-räntorne, hafva dessa sistnämnde icke kunnat komma i fråga, enär, så vidt Contoret veterligt är, ingen af Herrar Biskopar njuter indeldte löner, utom på Gottland, der den likväl uppbäres från Ränteriet; — Äfvensom Herrar Biskopars inkomster, med afseende på det låga uppskattnings-värdet å hemmanen i allmänhet och med afseende på de arrenden, som erhållas för Boställena, om de utarrenderas, torde vara något högre än hvad här ofvan kunnat uppgifvas.” Af berörde u ppgift inhemtas, att Biskoparnes löneförmoner utgöra: för Erkebiskop jn i Upsala 12,550: 31. 9. »> Biskopen i Linköping 8,178: 15.11 99 Biskopen i Skara 19 Biskopen i Strengnäs 7,864: 25. 1. 99 Biskopen i Westerås . • • • • • 9,349: 39. 9. 99 Biskopen i Wexiö • • • • • 5,247: 16. 3. >» Biskopen i Götheborg • • • • • 8,139: 30. 4. )» Biskopen i Lund 10,727: — 7. 99 Biskopen i Ca 1 m a r 10,168: 31. 6. 99 Biskopen j Carlstad . • • • • • 6,819: 31. 10. 9 9 Biskopen i Hernösand • • • • • 6,320: 25. 2. för Biskopen i Wisby • • • • • 5,848: 16.
Som en våldsam ström brusade orden fram öfver hans läppar, då plötsligen händelsen spelade honom ett spratt. Under hans lifliga gestikulation gled advokattalaren åt sidan, man såg en underlig, brokig vest, som var något för kori, och mellan den och benklädema stack skjortan fram. Han stod ansigte mot ansigte med de lättrörliga, till skratt färdiga fransmännen, men icke en enda drog på smilbandet, man hängde vid hans läppar och glömde allting annat. Då allmänna åklagaren i sin förlägenhet ingenting annat visste, än att rycka på axlarne, dundrade Gambetta emot honom: " Ni rycker på axlarne; ert hån är mig lika likgiltigt som ert hot. Ni kan förfölja oss, men äran och modet kan ni icke beröfva oss. “ Från den dagen var Gambetta en man, som ej kunde förloras ur sigte. Det tjenade ej mycket till, att man i salongerna frågade: “ Hvem är egentligen denne Gambetta? “ Visste man det icke i salongerna, så visste folket det; hans ord hade burits öfver hela landet och hade funnit återklang. Då valen kommo 1870, blef han vald både i Paris och Marseille. Han blef vald som radikal, öch genast på talarstolen proklamerar han radikalismen och republiken. Hans vältalighet hänför äfven här. Med sin väldiga röst tyckes han vilja krossa kejsardömet. Den 15 juli 1870, då kriget förklarades, föreföll ett oroligt möte i kammaren. Förgäf-ves var då hvarje försök till fördämning mot den stämning, som det hade lyckats kejsardömet att skaffa, för att försöka att genom “ gloire “ dölja den inre kritiska situationen. Thiers tog ordet, men man skrapade med fotterna och skar med pappersknifvarne. Man ville icke höra honom, han kunde icke vid det tillfallet tränga igenom. Sedermera utåt natten talade Gambetta. Han var illamående och hes, men han skaffade sig gehör. Premierministern Ollivier hade berättat om en depesch, i följd hvaraf Benedetti, Frankrikes sändebud, blif-vit förnärmad af konungen af Preussen. Gambetta begär att få se depeschen. Pappersknifvarne börja å nyo, fötterna skrapa mot golfvet.
Hrr ledamöter, hvarförutan densamma särskildt åligger ridd.secret., hvilken, jemlikt instructionen, i allmänhet bör öfver alla i Direct. förekommande mål sig yttra, samt nu ytterligare kunde åläggas den af Riddarhusets cancellister, med hvars tjenst ridd.fiscalens skyldigheter komme att förenas. Vidkommande den ridd.fiscalen ålagda controll dels deröfver, att Direct. må iakttaga laga stadgar och gällande testamentariska förordnanden, dels ock öfver lagligbeten af hvad Dc n 3o Juli c. m. hvad vid Riddarhuset sig tilldrager ra. ni., som i 6:te punkten har ofvan omförmäles; sä enär vid den granskning öfver ridd.ärendernas förvaltning, som vid hvarje riksdag af Ridd.Utsk. förrättas, Directrs Hrr ledamöter äro underkastade anmärkning och ansvarighet för de olagliga åtgärder, sorn tilläfventyrs skulle finnas af dem beslutade, föreställer sig seende ar uppdragen en utaf Direct. tillsatt tjensteman, torde vara af mindre betydenhet; och synes i öfrigt en slik tillsyn med ännu mera säkerhet kunna och böra, utan särskild föreskrift, utölvas af Rddd.secret., som af H. R. o. Ad. tillsättes och hvilken, såsom föredragande af alla ärender inom Direct., är närmast att de derutinnan erforderliga upplysningar meddela, och dessutom , enligt hvad ofvan är nämndt, pligtig att sin mening lill prot. uti alla förekommande ämnen anföra. Beträffande derefter ridd.fiscalens befattningar under riksdag, dels i afseende på pollelutdelningarna i Ridd.- Utsk., samt dels vid val och voteringar m. m. i R. o.
Jag kan icke förstå hvad inkomst sådana byggnader kunna lemna, utom måhända tillfredsställelse för den, som känt sig i behof af en varmare religionsutöfning. Det må vara, att denna tillfredsställelse är en inkomst för hans samvete, men jag tviflar likväl på, om det är en sådan inkomst, som bör föranleda till beskattning. Det tyckes således, som om motionen kunde äfven i denna del bifallas, och jag instämmer derföre med dem, som yrkat afslag å den föredragna punkten, men bifall till motionärens framställning. Hr Carlheim-Gyllensköld, Henrik Adolf Oscar: Det är egentligen Gr. Mörners yttrande, som uppmanat mig att höja min stämma. Den värde Gr:n yttrade nemi., att det icke vore skäl att ibland undantagen i 7:de §:n uppföra kyrkor och bönehus, tillhöriga enskilda personer, emedan egarne ofta deraf hafva en ganska betydlig inkomst. Att så stundom är förhållandet, och att de i detta fall böra beskattas, låter sig icke förnekas. Men då jag anser, att dessa byggnader i principen böra vara fria från utgörande af bevillning, tror jag att det vore skäl att upptaga dem bland undantagen. Det ändamål, som man genom deras uteslutande afser, kunde i alla fall •vinnas genom tillägg af ett par i Utsk:ts förslag utelemnade ord. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. för sin del måtte besluta att »regementens och officerskorpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus, då de icke lemna egaren någon inkomst», skola från bevillning befrias. Gr. Mörner: Emot motionärens framställning, att, enskilda personer tillhöriga, kyrkor och bönehus skulle vara fria från bevillning, har jag uppträdt af den anledning, att för sina egna andaktsöfningar behölver enskild person icke något särskildt hus, Den C Juni f. m. 57 och om det är hans mening att upplåta denna kyrka eller detta bönehus åt allmänheten, så. är den redan nu fri från bevillning.
Liljencrants har visserligen sagt att man derigenom kunde gå under minsta beloppet, men så är icke förhållandet, ty 4 § talar endast om anmälan, och först i denna 23 § bestämmes det verkliga minimibeloppet för tillverkningen. För att få likställighet mellan samtlige tillverkarne, tror jag att man bör fatta ett sådant beslut, och får derföre anhålla om bifall till §:n, med uteslutande af de sista orden: »och återstoden icke i något fäll understiga den afgift, som motsvarar den minsta tillverkning, hvarför anmälan enl. § 4 får ske.» Hr Nordenfelt: Det är sannt att bränvinslagstiftningen i många fall icke grundar sig på billighet. Den vacklar mycket hit och dit, och detta visar sig äfven i den föreskrift, hvarom här är fråga. Om man måste medgifva att det icke är lättare för den, som bränner 300 k:r, att beräkna sin bränning, än för den, som tillverkar ett större belopp, så måste man väl ock erkänna det vara en orättvisa att jag icke får någon ersättning, om det går illa för mig, då min granne, som bränner ett större belopp, får restitution för det felande beloppet. Man är rädd att bränvin skall komma att afverkas i hvarje stuga, och vill derföre icke frånträda den gifna grundsatsen, men denna fruktan torde vara öfverflödig, emedan minimibeloppet för anmälan redan är bestämdt till 300 k:r, hvilket gör att man i ingen händelse kan komma längre ned än till 240 k:r, som dock med 40 k:r öfverstiger det af Utsk:t föreslagna minimibeloppet. Det är så mångå omständigheter som inverka på tillverkningens större eller mindre belopp, att lagen väl bör lemna någon latitud. Så hände t. ex. att en person i mitt Deti 14 Maj. 313 län, som egde ett vattenverk, anmälde sig för 1000 kannor, men vattnet tröt och han fick icke mera än 500 kannor på dygnet. Han sökte visserligen restitution, men fick icke större än som motsvarade i och gjorde härigenom en ganska stor förlust. Jag instämmer med Gr. De la Gardie. Gr. Liljencrants: Det torde vara tids nog att vid föredragningen af sjelfva texten tala om de erforderliga förändringarna i redaktionen.