Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla slagorna stannade av, ja, Enoch glömde sig till och med därhän, att han försökte draga barnet intill sig. Hade modern rent skrämt flickan från vettet? Men Lisa ryckte sig loss — såg förvirrad på fadern, slog händerna för ansiktet och störtade åter ut, nu till skogen. Men hon hade lämnat spår: ett brev, som fladdrat fram ur handen. Det var väl Guds vilja Två minuter senare sprang Enoch över gården — ryckte upp dörren, först till storstugan, där hustrun stod i sysslor, och så till kammaren innanför. »Stäng in mig!» röt han. Ansiktet var blått, ögonen glödde, och kring pannan låg en tjock vredessträng slingrad som en strypande orm. Förfärad lydde hustrun. En halv timme rasade Enoch därinne, slog sönder allt han fick fatt uti, ja, själva spisen sparkade han sönder, medan hustrun och sönerna, nästan lamslagna, stodo utanför i väntan. »Öppna! » ljöd det till sist därinne. Darrande lydde hustrun. Hos Enoch hade den tjocka vredessträngen lagt sig — men i ögonen låg blod. »Sätt för!» befallde han kort. Hastigt blev alltid Enoch åtlydd, men nu flög hästen i skaklarna. Färden gick i sken nedåt prästgården. »Jo, målaren hade brutit upp för tre timmar sedan.» Enoch höjde piskan. Ve hästen den dagen! Sent på kvällen kom Enoch tillbaka med en annan häst för kärran. Bredvid sig på sitsen hade han målaren, som satt hopsjunken och slö och hade ett brett märke kring halsen som efter ett skamjärn. »Var är Lisa?» frågade Enoch utan att tyckas se varken hustru eller söner, som stodo samlade vid bron. Ingen visste var Lisa var. Sönerna hade ingenting sagt om brevet, och modern hade inte haft tanke för annat än detta fruktansvärda med Enoch. »Passa honom!» sa’ Enoch kort och kastade målaren handlöst in i sönernas ring, som genast slöt sig samman om »godset» och förde in det. Nu när Enoch var ensam vacklade han till. Kungsträdet hade fått sitt första rothugg! Men så drog han tungt in andan, drack en klunk vatten vid brunnen — och gick långsamt in i skogen. Han behövde inte leta länge, innan han fick se något lik en ljus hög ligga hopfallet på marken.
Vid inbetalningar på ifrågavarande lån får något afdrag eller s. k. kapitalrabatt icke ega rum, För hela det belopp af lånet, som enligt bestämmelserna i det föregående blifvit af låneöfvertagarne inbetaldt, skall en annuitet, utgörande fem och en half (5^) procent af det inbetalda beloppet, erläggas och till dess afliqviderande ett motsvarande årligt anslag i Riksgälds-kontoret afsättas. Denna annuitet, som för hela lånebeloppet, beräknadt till två millioner Livré Sterling, uppgår till Etthundratiotusen (110,000) Livré Sterling, skall utgå under en tid af femtiofyra (54) år, räknade från den 1 nästkommande Maj, och utbetalas halfårsvis på sätt derom i 10 § här nedan sägs, dock endast i förhållande till de i afräkning på den öfvertagna delen af lånet gjorda inbetalningarne. Genom afliqvidering af nämnda annuitet under 54 år skall hela det influtna lånet anses, så till hufvudstol som till ränta, vara till fullo återbetaldt. Riksgälds-kontoret förhålles rättighet att, efter femton (15) års förlopp från detta kontrakts datum, öka de årliga afbetalningarne utöfver den bestämda annuiteten, eller på en gång al pari återbetala lånets då återstående hela belopp, eller viss andel deraf; och skall i sådant fall genom utlottning bestämmas, hvilka obligationer dervid komma att infrias, och den ökade afbetalningen, eller tilltänkta återbetalningen kungöras på sätt i 11 § sägs, minst tolf månader före verkställigheten. § 9.
N:o 21 framställda förslag till tullbestämmelser för artikeln ”Brännvin och sprit;” voterar )3’ den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till contra-propos., att införselstullen å genievre, Holländsk, af till och med 12 graders styrka, bestämmes till 24 sk. kannan. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer. Ja — 17. Nej — 35. I anledn. häraf upplästes till justering och godkändes följande voterts-proposition: Den som bifaller att införselstullen å genievre, Holländsk, af lill och med 12 graders styrka, bestämmes till 32 sk. kannan, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bestämmer R. o. Ad. införselstullen å genievre, Holländsk, af till och med 12 graders styrka, till 24 sk. kannan. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer. Ja — 34. Nej — ro. Den 9 December e. m. 2o3 Uppå derefter framställda propositioner beslöt R. o. Ad., dels att införselstullen å genievre, Holländsk, öfver 12 graders styrka, skall vara i r:dr kannan, dels att utförseln af ali genievre skall vara fri från tull. liiFril), o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk-.s förslag, att brännvin och sprit af säd, potates eller andra jordfrukter, alla andra slag, odisti 1 lerad t eller distil leradt, skall vara förbjudet till införsel. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade det lian trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition:
En annan sak är om Ridderskapet och Adeln vill remittera till Stats - Dm i April. 123 Utskottet en af Ridderskapet och Adein såsom Corporation gjord anhållan om serskildt Stats-anslag till fyllande af Riddarhus-Cassans behof, och tillika til! Beviilninos-Utskottet ett J O Förslag till Capitations-afgift på hvar Adelsman i Riket, för atr fylla detta för Ridderskapets och Adelns skull tillkomne Statsbehofvet. Grefve Posse, Claes Fredric■ I anledning af hvad Grefvarne Gyllenborg och Spens anfört, får jag erinra, att Ridderskapet och Adeln vid 18x2 års Riksdag åtog sig under loppet af fem år tvenne Capitations-afgifter, hvardera bestående af 24 sk. Banco, deis för att bestrida tryckningen af tvänne Riksdagsrs Pleni Protocoller , dels för att verkställa Riddarhusets Reparation , samt att vid igif års Riksdag beslöts, att den sednare afgiften , eller elen till Riddarhusets Reparation, hvilken annars bordt upphöra med år 1816, skulle fortfara ytterligare i 5 år eller till och med år 1821. En så beskaffad afgift var alldeles icke heller ny. Riddarhuset liar blifvit uppbygdt genom Capitations-afgifters utgörande; och sådana hafva flete gånger blifvit frivilligt åtagne samt utan allt klander utgått. Ifrågavarande Capitations-afgift, som endast utgör 24 sk., erlägges blott af de Adelsmän, hvilka betala Beviilnings-afgift. Jag får äf en upplysa att Utskottets mening ingalunda varit att denna afgift skulle fortfara, så länge grunderne för den nu blifvande Bevillningen bibehållas, utan endast, att den skulle ut - 124 Den t April. ga lika så länge , som den Bevillning, Riksens Ständer vid denna Riksdag sig åtrga.
Napoleons fiender lärde sig emellertid småningom hans krigssystem, och denna tids tvänne största militärförfattare, fransmannen Jomini (som 1813 öfvergick i rysk tjänst) och preussaren Clausewitz, hafva på ett öfverlägset sätt utvecklat detsamma. Den senares landsmän hafva sedermera sorgfälligt studerat detta system, och 1866 och 1870 årens krig utgöra vittnesbörd om dessa studiers noggrannhet. Den nutida krigföringen utmärkes framför allt genom kraft och beslutsamhet. Kriget har till mål fiendens fullständiga besegrande, hvarvid den numeriska öfverlägsenheten blir af allt större betydelse. Krigföringens förnämsta mål är att skaffa sig öfverlägsenhet först och främst på hela krigsskådeplatsen och sedan på den afgörande punkten, hvarefter hon söker slaget och, sedan detta vunnits, oförtrutet fortsätter rörelserna^ tills krigets mål ernåtts. För att närmare förklara detta, torde det vara på sin plats att följa ett krig under dess vanliga förlopp. Sedan de diplomatiska noterna tilltagit i skärpa och den utmanande kanske gifvit ökad kraft åt sina fordringar genom vidtagande af truppsammandragningar, afgifver han vanligen ett ultimatum. Besvaras icke detta inom utsatt tid på önskadt sätt, så är kriget färdigt, äfven om särskild krigsförklaring därefter icke skulle afgifvas. Ser den utmanade ingen möjlighet att undgå kriget, kan han förekomma sin fiende genom krigsförklaring, och man har äfven sett krig, som öppnats utan dylik förklaring, såsom Rysslands mot Sverige 1808.I02 NÅGOT OMKRIGFÖRING. Krigsförklaringen åtföljes omedelbart af härens uppbringande till krigsstyrka, af dess mobilisering, så vida denna icke redan utförts eller blifvit satt i gång. Riksdags sammankallande blir vanligen nödvändigt, om dylik icke är samlad, för erhållande af erforderliga penningemedel. Den första rent militära åtgärden, som åligger krigsledningen, är uppgörandet af fälttågsplanen eller af det utkast, enligt hvilket krigsrörel-serna till en början skola ledas.
Jag tror, att om de utbjudas till salu, skulle de ej få köpare, om ej till ganska lågt pris, hvarigenom Banken skulle lida förlust å fordringar, sorn i öfrigt ej äro osäkra. Ett sådant misslyckadt försök skulle vara menligt för Bankens credit. Jag skulle derföre önska, att punkten kunde utgå eller åtminstone nedflyttas i sista rummet, Hr Cederschjöld uppläste följande: Såsom medel till bibehållande af proportionen 2 till 5 emellan Bankens metalliska cassa och sedelstocken föreslår Utsk. sedelstockens förminskning på flera sätt. När man be - Dea 5 Maj c. m. sinnar, ait sedelstocken redan mäste hafva blifvit betydligt minskad, innan den metalliska cassan kunnat nedsjunka under dess bestämda förhållande till sedelstocken, finner man lätt, att en ytterligare konstlad sedelindragning skulle verkligen vara en s. k. slrypning och nödvändigt åstadkomma förlägenhet och penningebrist; och som förhållandet emellan den metalliska cassan och sedelstocken kan betydligt förändras fram och tillbaka, från den ena veckan eller till och med dagen till den andra, skulle Bancostyrelsen lika ofta nödgas vidtaga anstalter än till minskning och än kanhända till ökning af sedelstocken. Men sedan t. ex. Bankens inteckningar eller statsobligationer blifvit försålda, huru skulle de kunna återfås? Och om annonce utfärdades om Iåns upptagning, skulle det kunna hända, att de vid anbudstidens tilländalöpande icke vidare behöfdes o. s. v. Gr. Cronhjelm: Jag anser visserligen, att till ett riktigt principenligt genomförande af ett bancosystem hörer att kunna afslå eller bifalla lån; meri jag hoppas, att när de reglementariska föreskrifterna förekomma, man ej skall lemna någon viss kast medborgare en obegränsad lånet ätt, och att således det skall tillhöra Discontdirecfionen och Fullmägtige att kunna afslå lån. Jag anser således, att ett stadgande, att Bancostyrelsen får indraga eller afslå lån, ej bade bort sättas hit. Då jag först erkänner principen, tror jag likväl, att denna åsigt är mera dicterad af nit för realisationen.
Den liar kommit i ett sådant skick att en anslagsfråga icke kan lagenligt afgöras, hvilket dock torde vara på det högsta af nöden. Huru detta skall afhjelpas tillhör f. n. icke E. o. Ad. att afgöra, men jag förutser att antingen måste frågan helt och hållet anses förfallen, eller också mäste behandlingen af densamma i dess nuvide ställning föranleda till ganska krångliga och vidlyftiga åtgärder från E. St:rs sida. Gr. Lagerbjelke har redan tillräckligt uplyst hvad Grundlagen innehåller om det förslag Bevilln.Utsk. framställt, för att jag dervid skulle behöfva uppehålla mig, och jag instämmer helt och hållet i det resultat, hvartill han kommit, nemi. att afslå Bevilln.Utsk:s Mern. I hvad skick befinner sig egentligen sjelfva frågan? Tre Stånd, E. o. Ad. inberäknadt, hafva bifallit en förhöjd afgift på debetsedlar, men BondeSt. har afslagit densamma. Sedermera ankom en inbjudning från BondeSt. om frågans återremitterande till Bevilln.Utsk., såsom varande af bevillningsnatur, Presteoch BorgareStm afslogo inbjudningen, men E. o. Ad., med ledning af en vidlyftig argumentation från 2:ne jurister, ansåg frågan vara af bevillningsnatur och att således deröfver borde i Förstärkt Utsk. voteras. E. o. Ad. som vid det tillfället var särdeles fåtaligt, förmodligen emedan det var i början af ett plenum som frågan förekom, skänkte icke densamma tillräcklig upmärksamhet, emedan sakförhållandet var så obetydligt, men jag är fullt öfvertygad att om det hade rört ett större anslag hade mera afseende fästats vid sjelfva formen och möjligen, ehuru den juridiska frågan deducerades af de nämnde juristerna, hade man då icke lyckats förmå Ståndet att fatta ett sådant beslut. Härigenom kom också frågan i den besynnerliga ställning den nu befinner sig. Detta var orsaken att Bevilln.Utsk. råkade i den af Hr Bildt påpekade dilemma och som föranledt detsamma att skrifva en ny Grundlagsparagraf, hvilket bevisar att formfrågan då kommit i en kinkig ställning.
I anledning häraf får Stats-Ulskottet upplysa, att Riksens Stander vid 1812 års Riksdag till bestridande af nödige kostnader i och för den Commité, om hvars tillförordnande 1 ofvanberörde ändamål Riksens Ständer då i underdånighet anhöllo, anslogo en Summa af 3000 R:dr årligen, hvilken ännu finnes qvarstående på Allmänna Indragnings - Staten , med förklarande derjemte, alt, i fall denne Summa funnes otillräcklig, Kongl. Majt i Nåder täcktes utaf Öfverskotterne på Stats-Verkets Inkomster, låta förskjuta det som derutöfver kunde erfordras. Då det nu beror af Kongl. Mäj:ts Nådiga liepröfvande, huru den ifrågavarande Commitéen må komma att organiseras, samt, derest sådarnt skulle ske i enlighet med Riksens Ständers derom vid sista Riksdagen yttrade underdåniga önskan, salunda, att Commitéen sa ruman sä t tes utaf Embetsman, hvilka med Eoner å Stat äro försedde, jemte visse Deputerade af Riksens Ständers Fullmäkfige i' Ranken och RiksgäldsContoiret, hvilka, för deras befattningar, likaledes njuta arfvoden; så anser Stats Utskottet för närvarande något vidare anslag af medel till desse Ledamöters aflönande och öfrige förefallande kostnader såsom skrif-materialer och trycknings - kostnader m. m. ej erfordras, utan allenast, att det, såsom berörd! är, härtill afsatje beloppet för behofyen upplåtes, med samma 2058 Stats Utskottets Bttänkanden. rättighet för Kongl. Majit clerjemfe, som år t 81 2 bestämdes, atr derutöfver af Öfverskott å S.ais-Intrademe, låta förskjuta hvad som kati finnas för ändamålet nödigt: Hvilket vördsarn ligen underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfva n de. Stockholm den 8 Julii 1818. Riksens Höglofl.
Där antecknas om någon blivit skadad eller dödad på grund av vaccinationen och om vaccinerade personer ändå fått smittkoppor. Skulle så vara fallet skall läkare eller vaccinatör genast besöka den sjuka för att konstatera att det är koppor och av vem han blivit vaccinerad. Han ser till att barn som riskerar smittas vaccineras vilken årstid det än gäller. Den normala vaccinationstiden är annars under sommarhalvåret. Denna kungörelse gäller inte i Nyköpings län förrän efter detta år. Där utfärdas särskilt reglemente. Kollegium skall anse som en ämbetsnit att till Kongl Maj: t anmäla de läkare och vaccinatörer som utmärka sig genom berömlig nit och noggrannhet till vaccinationens allmänna och säkra befrämjande. Stockholm den 14 juni 1810. D von SCHULZENHEIM. Kungörelse angående förbud mot s k extra stämpling i Chartaesigillataekontoret. Stockholm den 29 juni 1810. Den s k extra stämplingen i Chartaesigillataekontoret kommer att upphöra. Sådana handlingar som skall stämplas skall skrivas på stämplat papper. Stockholm den 29 juni 1810.SAMUEL af UGGLAS Låssa kyrkas arkiv. Brev och påbud till samtliga Riksens ständer att urtima riksdagen den 23 nästkommande juli skall, i stället för Stockholm, hållas i staden Örebro. Stockholm den 2 juli 1810. Sedan Vi utfärdat Vår kallelse till urtima riksdag den 23 juli för att säkra tronföljden, har oroliga uppträden förekommit i huvudstaden. Blod har flutit och Vi har varit tvungna att inkalla en betydande militär styrka för att stävja det våld och laglöshet som rått. Även om våldsamheter blivit hindrade och avböjda är jäsningen fortfarande stark och hotelser om våld förnyande. Vi har insett att huvudstaden ännu inte återfått sitt lugn, trots Våra kraftiga åtgärder och att ett utbrott skulle kunna äga rum. Vår huvudstad inte är lämplig för den urtima riksdagen, som är så viktig för Vårt fädernesland. Efter samråd med Riksbanken och Riksgäldskontoret har Vi funnit att Örebro är den lämpligaste platsen för riksdagen att samlas på. Därför bjuder och befaller Vi att Rikets ständer infinner sig i Örebro den 23 juli 1810. Stockholms slott den 2 juli 1810. CARL.
Den olyckliga Frun, som var vittne till detta, hade nog mod och sansning att med tvenne af sina barn kasta sig ut genom fenstret och gömma sig i diket i en rågåker. Der träffade hon en dräng, som hade den dristigheten att våga sig fram till gården och rädda de tre öfriga barnen. Nu blef den arma Enkan omgifven af sina gråtande barn, vittne till sitt hems fullkomliga förstöring, emedan Ryssarna stucko eld på hela gården, och derpå, skrålande och hurrande, drogo sina färde. Den trogne drängen skaffade kort derpå en häst hos en barmhertig bonde, hvilken räddat detta kreatur i skogen, undan krigshärarne, och förde sin olyckliga Fru till Brahestad, det hon hos en förmögen slägting ville söka sin tillflykt. Hon blef icke emottagen så, som hon önskat, och hade äfven den sorgen att inom ett par månader se fyra af sina barn bortryckta af Fältsjukan. Hon blef sjelf kort derpå lagd på sjuksängen af bekymmer och elände, hvaraf hon också dog, lemnande den arma Thorsten, sjuk och uthungrad, utan skydd och tillflykt. En flyktande Prestfamilj, som var i samma olyckliga belägenhet, upptog honom. Presten hade kännt hans far, och detta var nog för att förmå honom att upptaga sin väns barn, såsom det tredje af sina egna. Thorsten var då allenast fem år gammal, men minnet af de fasans uppträden, han öfverlefvat, var ganska lifligt för hans själ, och det var ett eget drag i hans karakter, att han, ehuru glad och liflig annars, gerna öfverlemnade sig åt sin barndoms dunkla och dystra minnen. Han kom ihog sin Mor, och i ensligheten var det hans käraste sysselsättning att återkalla hennes sköna drag och hennes kärlek i sitt minne.
C. N — n.Också en sida af läroverksfrågan. Några aforismer om elementarlärarnes ställning och fackbildning. Frågan om en reform af våra allmänna läroverk har länge stått på dagordningen, och vi vilja visst icke förneka, att det är hög tid att nu snart gå » from sounds to things ». Men man må göra läroverksorganisationen huru mönstergill som helst, statuera den bästa möjliga undervisningsplan, man skall dock härmed icke komma synnerligen långt, om man ej i främsta rummet tillser, att verkställigheten lemnas i händerna på goda och dugande lärare. Viktigast af allt inom läroverksfrågan synes oss därför hvad som kan göras för att höja vår svenska lärarekårs beskaffenhet och lämplighet för dess maktpåliggande och svåra värf. Vi vilja visst icke fälla någon nedsättande dom öfver de nutida svenska ele-mentarlärarne. Denna lärarekår kan i mycket räknas såsom en stolthet för vårt land. I de grundliga kunskapernas allmänhet oeh i punktlig plikttrohet står helt visst den nuvarande generationen af lärare vid våra läroverk ej obetydligt högre än sina föregångare. Och vi hafva heller ingen anledning att tro, det de medfödda läraretalangerna i våra dagar skulle vara mindre eller fåtaligare än förr. Men de förhållanden, hvarunder våra lärarekrafter utbildas och sedan lefva och verka äro sådana, att man » a priori » kan påstå, att lärarne ej för närvarande kunna vara sådana, som de under lyckligare förhållanden borde blifva. Det finnes vissa hinder för den fria, personliga utvecklingen, som måste röjas undan, för att vår lärarekår skall fullt kunna blifva allt, hvad möjligt och önskvärdt vore. Sanningen häraf inses, redan om man betänker de yttre förhållanden hvarunder våra svenska elementarlärare lefva.___också en sida af läroverksfrågan. Ej minst viktig är härvid den ekonomiska sidan. Vi tänka därvid ej så mycket därpå, att i de flesta fall elementarläraren ej kan föra det lefnadssätt, som hans likar i bildning inom andra yrken. Den andliga bildningen bör kunna i det hänseendet stålsätta mot nedslående jämförelser, och hans lefnadskall är nog högt, för att entusiasmen för dess mål bör kunna skänka den inre tillfredsställelse, som ej alltför mycket tarfvar af yttre komplement.
Såsom ytterligare stöd för dessa båda liniera snaraste anläggande, har motionären tillagt, att kostnaden möjligen nu skulle i ej sä obetydlig mån minskas, enär Telegral-styrelsen hade anbud på stolpar, fritt levererade vid Wenerns strand, för 55 öre riksmynt stycket, ett pris som, om man äfven tillägger fraktkostnaden till anläggningsorterna, vida understege det annars vanliga; — att den i är skedda indr agn ingen i Telegraf-verkets tjenstemanna-personai, inedgåfve Filipstads och Arvikas stationers öppnande, utan den nuvarande telegraf-personalens ökande, och att således, efter gällande allönings-stat, endast 600 R:dr Runt eller skilnaden i lönen mellan Assistent och Kommissarie-graden för 2:ne tjenstemän, komme att för båda stationerne tillsammans erfordras ärligen för den egentliga tjenstgöringens bestridande; samt slutligen, hvad Arvika-linien beträffade, att i Norige föreslagits nedläggande af en kabel emellan nämnda rike. och Jutland, men att genom Arvikaliniens öppnande den nu i Wenersborg varande stockning af telegrammer under våroch höstmånaderne skulle upphöra, hvarigenom den största skyndsamhet i befordringen af Norska telegrammer skulle kunna ega. rum, kabeln emellan Norige och Jutland blefve onödig, och Svenska Telegraf-verkets inkomster blifva underkastade den minskning af 16 ä 20,000 R:dr Runt ärligen, som eljest blefve en säker följd af den föreslagna kabelns nedläggande. Genom Arvika-liniens anläggning möjliggjordes jemväl en af flere ändra motionärer föreslagen portoreform, ty utan minskning af göromålen i Wenersborg, läge alltid denna station till hinder för alla andra stationer och stängde under den brådaste tiden, linien helt och hållet för dessa, för kanske halfva dagar, hvilket ännu mer blefve händelsen om, genom nedsättning i portot, telegraf-korrespondensen skulle tillvexa.
Likväl förlorades icke fattningen, utan bemödade man sig endrägtigt att, så vidt möjligt var, afhjelpa svårigheterna och bekymren; till följd hvaraf man beslöt sig till inrättandet med ens, för en tid af 9 månader, af Stockholms Kreditförening, som genast förstärktes med en ansenlig garantifond och som, genom skyndsamma samt kraftiga försträckningar, skulle komma de för tillfället behöfvande deltagarne till hjelp. Medelst utfärdandet af vexlar, utställde i Mark Hamburger Banko och hvilka af Riksbanken inköptes, beredde sig denna förening det erforderliga beloppet af närmare 5 millioner Riksdaler Riksmynt, som derpå utlåntes, emot säkerhet af obligationer, vexlar, skuldsedlar samt lätt realisabla varor, på högst 6 månaders tid. Med den största punktlighet blefvo alla dessa utlånte medel, utan någon enda förlust, återbetaldte, hvarigenom föreningen redan före den, för dess verksamhet bestämda, tid kunde upplösas, dervid hela kostnaden för låntagarne uti räntor och andra afgifter uppgick till föga mera än 6 procent per år, — en kostnad, hvilken, under för handen varande omständigheter, måste anses såsom ganska lindrig. Då nämnda förening ändock ej befanns tillfyllestgörande, bildades kort derefter en annan, nemligen Stockholms Garanti-Förening, hvilken, försedd med Konglig sanktion, finge utsträckas intill Mars månad 1861. Denna senare förening lemnade sitt biträde medelst obligationer, utfärdade dels i Mark Hamburger Banko och dels uti Pund Sterling samt betalbara genom Fortsättning af Tab. Litt. D. Bet ofvanuppgifna värdet af varor, införda från eller utförda till utrikes orter, innefattar likväl äfven följande belopp af guld och silfver, nemligen: 1856. 1857. 1858. 1859. 1860.