Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del är jag af den tanke, ätt sedan R. o. Ad. beslutat, att ämnet skall punktvis pröfva*., är just derunder det bästa tillfället att justera sina tankar och göra sina särskilda anmärkmr. Detta anser jag vara den redigaste föredragnlsordning; och den säkraste upplysning måtte val stå att vinna, då man hör de särskilda förslagen uppläsas och sedan jenanför dem sinsemellan, för att utvälja det hs - 444 Ben ui December f. m. sta. Jag lan således ej annat finna, än att det behandlingssätt, som på Hr v. Hartmansdorffs begäran blifvit beslutadt, är det rätta och det, som lemnar hvar och en tillfälle att söta göra sina åsigter gällande. Gr, Liljencrantz, Gust. Fredr.: Då jag måhända skulle bryta emot formen, om jag uppskjöt att afgifva mitt yttrande i ämnet, tills 3:dje punkten förekommer, så anhåller jag att få tillkännagifva, det jag hyser den opinion, att vi gjorde klokast, om vi så mycket som möjligt närmade oss till de ide'er, som ligga till grund för BonöeSt:s beslut, och således antoge det förslag, som Hr Lefre'n gjort, att frågor rör:de Bankens skuldsättning må afgöras enligt 69 § Reg.F. och icke, att sådana frågor, efter Hr Rosenblads förslag, må behandlas enligt 87 §. För min del anser jag, att då vi ej äro sinnade att antaga BondeStrs förslag, vi åtminstone böra söka att komma det så nära som möjligt, för att icke beröfva oss hoppet att få redactionsförändringen af denna § vid nästa riksdag antagen. H. Ex, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, för att förenkla frågan, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen rör;de Stdra mom. slutad. Ropades ja. IL Ex, Iir Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara den af BondeSt, vid detta mom. gjorda anmärkn. Ropades nej. H. Ex, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara Gr. Posses anmärkn.
Entreprenörerna förbehålla sig och garanteras eganderätten till bibanan under en tid af 50 år och draga under denna tid inkomsten deraf. Art. 7. Staten garanterar entreprenörerna en årlig inkomst af banan, motsvarande 5 procent ränta på ett kapital af J2? 130,000, utgörande det be lopp entreprenörerna afse för utförandet af bananläggningen. Entreprenörerna förbinda sig att under förutnämnda tid af 50 år vidmagthålla banan med allt hvad dertill hörer, samt att aflöna tillräcklig tjenstepersonal, såsom maskinister, uppsyningsman, bokförare etc., som till banans och trafikens ordentliga skötande erfordras, samt utfästa sig att, efter nämnde tids förlopp, utan afgift, till Staten öfverlemna banan med lokomotiver och rörelsemateriel och allt annat som dertill hörer. Entreprenörerna förbehålla sig rättighet att, efter gällande lagar, få inköpa nödig jord, som erfordras för bananläggningen och arbetets utförande. Entreprenörerna förbehålla sig x-ättighet att tullfritt till riket få införa all den materiel, som för anläorsrninffen erfordras. 7 o Art. 11. Banan anlägges i öfverensstämmelse med plan, som underställes Kongl. Maj:ts pröfning.” Beträffande den olika kostnad, som, enligt det ofvan förut angifna, af Ofverste-löjtnanten m. m. Beijer upprättade, och enligt det engelska bolagets förslag, skulle för bananläggningens utförande erfordras, har motionären anmärkt, att, i betraktande af bolagets förbindelser i artiklarne 1, 3, 4, 5 och 8, utöfver de uti den enligt förra förslaget till l-J million beräknade kostnadssumman inbegripne stipulationer, torde slutsumman, när allt blefve färdigt, icke synnerligen öfverstiga hvad banan skulle kosta, om vid dess anläggande, Ofverste löjtnanten Beijers förslag lades till grund. Med den äskade statsgarantien förhölle det sig efter motionärens uppfattning, sålunda: Staten borgade entrepre nörerna för en årlig inkomst af banan, motsvarande 5 procents ränta å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. 13 130.000 under en tid af 50 år.
Jemlikt 27 g. RegeringsFormen, åligger Justitiae-Cancellern att vaka öfver rättvisans handhafvande, och beifra fel, som af Domare och Ämbetsmän begås ; och enligt Kongl. Förklaringen den 23 Marfii 18^7, är det enskild part förbjudet att omedelbarligen tilltala någon för fel eller brott i Ämbetet, utan eger parten att derom vän - 160 Constitu.tionS'TJtshottcts Betnnhmi^en. da sig till HofRätten eller Justitiae-Cancellern, hvilka, hvar för sig, tillhör att, sä framt laglig beifran pröfvas nödig, öfverlemna saken åt Actor. Med eller utan remiss, var det således JustiLias-Cancellerns pligt att bereda klaganden utväg till vinnande af skadestånd ; Detta åter kunde ej annorlunda, än i sammanhang med öfrig ansvarspåföljd, den felande Autoriteten ådömas ; Justities Cancellern, sorn, efter egen förmälan, ansett KrigsCollegium icke hafva iakttagit föreskrifna former eller tillbörligen vårdat Contrahentens rätt, hade redan, mot de i Collegii beslut deltagande Ledamöter, påstått böter och skade-ersättning, så att målet dåmera utageradt, endast hvilade på föredragning i Högsta Domstolen: Och åtalets nedläggande medförde ögonskenligen, icke allenast ansvarslöshet för ett Domsrätt-egande Ämbetsverk, utan äfven, för enskilda parten, mistningen af den ersättning för liden förlust, som han i laglig väg sökt och påräknat. 5:0 Rådgifvande åtgärden, i Ecclesiastique-Expeditionen den 12 December 1821, till upptagandet och behandlingen af frågan om Brukspatronen Ebersteins testamentariska disposition för en Söndags* Scholae-inrättning i Norrköping. An - Constitutioris-TJtskottets Betcinkanden. löt Anslaget till berörda Stiftelse utgjorde 11 4 Mantal Säteri Rå-och Rörs-samt Frälsehemman, två Statsegendomar, 18,000 R:dr i fordringar, och den belöpande kostnaden för Scholaehusets uppbyggande af Sten.
S. D. Pöredrogos och biföllos Stats-Utskottets neuannänmde den 9 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 205, i anledning af Kammarskrifvaren i Riksgälds-kontoret H. af Trolles ansökning om pension vid afskedstagande!; N:o 206, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att. under vissa vilkor, bereda åboerna å de s. k. kyrko-hemmanen i Halland dispositionsoch besittnings-rätt till samma hemman; N:o 207. i anledning af väck! motion om ersättning till Westerås stad lör minskning i våg-penningar; N:o 209. i anledning al väckt motion un anslag af allmänna medel för anskaffande al lifbergnings-båtar m. m.; N:o 210. i anledning af väckt fråga om användande al medel från anslaget till fångars vård och underhåll för uppförande af en byggnad vid straff-fängelset i Landskrona; N:o 2 11, i anledning af väckt motion om upphörande -af en från Nya Elementar-skolan i Stockholm lill Landtbruks-akadeniien årligen utgående hyres ersättning; N:o 212, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående användandet af de a stats-anslaget för båtsmans-beklädnaden åren 11149—1851 uppkomna behållningar; N:o 215, i anledning af väckt motion, att de vid innevarande riksdag beviljade löne-tillökningar måtte i blifvande aflönings-stater upptagas i särskild kolumn; samt N:o 214, i anledning af väckt fråga om förändring i de angående begrafnings-hjelps utbetalning till embetsoch tjenstemän gällande stadgande!). S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stals-Utskoltets den 9 dennes på bordet lagda Memorial N:o 208, i anledning af erhållen atermniss ä Utlåtandet N:o 140, angående dagsverksskyldighet till kungsgårdar och andra krono-lägenheter. S.
Sjuttonde seklets början utmärkes af ett olidligt virrvarr af hatt-former: höga och låga, flata och spetsiga, mjuka och styfva. Inom kort hade alla dessa modets dagsländor i hattväg lefvat ut sitt korta lif, det blef modernt för yngre damer att gå med obetäckt hufvud, de äldre buro » en tingest, som knappast var af ett äpples storlek och ändå skulle ha namn, heder och värdighet af hatt » (som en samtida författare uttryckte sig). Och så kom sjuttonde seklets slut med alongeperuken, med puder och smink och denna konstmessiga hårbyggnad, som efter en berömd dam vid franska hofvet kallades fontange, en chevelyr, som måste hållas uppe af en ståltrådsställning, nådde en höjd af hufvudets dubbla längd och därtill täcktes af ett terassformigt tak af spetsar. Icke vågade en stackars hatt sig upp på denna svindlande höjd! Hårskruden sjönk, men hatten kom ej igen. Håret smög sig krusadt om hufvudet och smyckades med spetsar och blommor, hvilka mot sjuttonbundratalets midt vuxo ut till riktiga hufvor. Längre fram antogo de än formen af en turban, än af ett åtsittande grekiskt hårnät. Med barocktiden, pösdräktens period, hade hattens förnedringstid börjat, rococo-tiden ville ej veta af den och revolutionstidens grekiska moderiktning tolererade den lika litet. Nu kom den igen, mot revolutionens slut, stor, styf, pösande, med kolossala brätten. Nå, det väldiga brättet måste till en början fästas upp, sedan vikas ner, därpå försvann det helt och hållet och hatten vek alltjämt likformigt från pannan till nacken, tills den nästan blott var ett skydd för denna. Så började den växa igen, och åter lefver hatten, i alla former, i alla stoff, i alla färger. Hatten af för hatten! Ur notisboken. Huslig ekononomi och matlat / ning. Till lärarinnor i huslig ekonomi och praktisk matlagning ha utexaminerats vid Ateneum för flickor i Stockholm fröknarna Karin Adlerz, Ruta Strömberg och Ingrid Searlling.
Häraf visar sig, att de från länen levererade qvantiteter af denna vara icke, såsom det bordt förväntas, varit i någon mån beroende af storleken utaf de till samma län utlemnade — 124 lån, då t. ex. från Kronobergs län, som innehaft lån till större belopp, än något af de öfriga länen, endast blifvit levereradt, år 1852, 1,481 L?E 3 ® 4 lod salpeter och år 1853, 1,749 L® 2 & 6 lod, och från Blekinge län, hvilket dernäst varit i åtnjutande af det betydligaste låne-beloppet, inkommit salpeter till så ringa qvantiteter, som 38 LIE år 1852, och 238 LIE 11 ® 8 lod år 1853; men deremot från Westerbottens län, dit icke några lån blifvit lemnade, levererats de största qvantiteterne af salpeter, nemligen: år 1852, 7,227 L® 6 ‘a ; och år 1853, '6,243 L® 8 H. Detta anmärkningsvärda förhållande har icke kunnat undgå att hos Kevisorerne uppväcka tvifvel derom, huruvida åtgärden att medelst räntefria lån söka uppmuntra salpeter-näringen motsvarat det afsedda ändamålet.
Riksdagens Nämnder och Valmän utse sjelfve inom sig Ordförande. § 75. Expeditions-Ulskoltrts Furslag till anderd. Vid alla val iakltages, att namnsedlarne, så framt de skola blifva gällande, böra vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta och fria såväl från all tvetydighet i anseende till personernas namn, som från oriktighet i anseende till deras antal. Mellan personer, som vid val undfått lika antal röster, skiljes genom lottning, när så erfordras. § 76. Vid justering kan ett beslut ej ändras, men väl niå sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer. Ur protokoll må vid justeringen, med Kammarens bifall och den talandes begifvande, uteslutas dennes uttryck och äfven öfverläggning, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. § 77. Riksdagsman, som varit frånvarande då något beslut fattats inom den Kammare, ban tillhörer, skall ega att derefter till protokollet anmäla, det han ej i berörda beslut deltagit, men icke hafva makt att lala å deras beslut, som dervid närvarit. § 78. De reglementariska föreskrifter, som för riksdagsgöromålen och ordningen hos Kamrarna och Utskotten anses till iakttagande jemte Grundlagarna nödige, eger Riksdagen eller i ämne, som angår Kammare enskildt, denna Kammare alt fastställa. Ej må något deri införas, som mot Grundlag eller annan gällande Lag strider. flcddclandc af Riksdagens beslut. § 79. De framställningar lill Konungen, hvilka Riksdagen beslutar, skola, äfvensom svaren på Hans tili Riksdagen aflåtna förslag, genom skrifvelse!' till Konungen aflemnas. Å Konungens propositioner i frågor om stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af Grundlag, skola Riksdagens svar, derest beslutet innefattar bifall lill Konungens förslag, på Rikssalen å dag, som Konungen utsätter, öfverlemnas. § 80.
Daler eller så mycket i guld eller silfver, som deremot svarar. Ifrån denna skyldighet är likväl, jemlikt åberopade Kapitels 6 §, den befriad, som ej har SOO daler; och anmärkes här äfven, att nedsättning af revisionsskilling endast skall ega rum i civile mål; Lag-Utskoltets Betänkande, JU S2. Denna skyldighet skall emellertid, efter hvad nu blifvit af ofvanbemälde Eric Ericsson jemte Riksdagsfullmäktige Tobias Lind från Bohus Län samt J. Lekberg från Örebro Län anmärkt, vara i högsta måtto obillig och orättvis. Den drabbade nemligen mera hårdt den fattige, än den rike; det vore ej eller rätt, att Parter böra vidkännas dylika utgifter för att kunna få anlita den högsta Domaremakten, serdeles som behofvet deraf oftare måste inträda, sedan en instans blifvit indragen; och såsom ett band på trätlystnaden behöfdes ej ifrågaställde afgift, enär 16 § 30 Kap. Rältegångs-Balken stadgar ett högt ansvar för den, som utan skäl drager mål under Konungens pröfning; hvarförutan Eric Ericsson förmenat, att de skäl han, för afskaffande af vadepenningar, anfört, jemväl gälla mot revisionsskillingens bibehållande. I detta förmenande ligger likväl ett misstag. Skyldigheten att nedsätta revisionsskilling har nemligen ett helt annat ursprung, än vadepenningarne. Deras fordna betydelse är äfven anmärkt; de härleda sig ifrån vår äldsta lagstiftning, långt innan instans-ordningen hade hunnit utbildas. Revisionsskillings erläggande påbjöds deremot först efter det Hof-Rätten stiftats; och afsigten dermed var uppenbart den, att förekomma måls obehöriga dragande under Konungen. Åf denna anledning bibehölls den äfven af 1734 års lagstiftare; och försigtigheten bjuder, att ej eller nu helt och hållet afskaffa densamma. Visserligen kan det ej förnekas, att bäst vore om så kunde ske, men fara är, att Högsta
Enligt nu gällande Kongl. Skolstadgas 76 § äro lärare i musik, teckning och gymnastik uteslutna från den rättighet till pension, som genom föregående §§ blifvit tillerkänd öfrige lärare vid elementarläroverk, då de till följd af ålderdom eller sjuklighet äro oförmögne att längre sköta sina befattningar. Kongl. Brefvet den 30 December 1859 till Domkapitlet i Strengnäs förklarar detta ytterligare, enär det bestämmer, att endast de musiklärare som före 1857 års slut blifvit i behörig ordning tillsatte, må ega att för sina enkor och oförsörjda barn tillgodonjuta tjensteoch nåd-år i likhet med lektorer, kolleger med flere, men att för öfrige öfningslärare vid elementarläroverken arfvodena må upphöra att utgå med den månad, hvaruti dödsfall eller afgång från tjensten inträffat. Häraf vill synas, som skulle dessa tjerister blifvit ansedda såsom sådana, de der alltid, eller i de aldra flesta fall, sköttes antingen af personer, som, egande annat yrke till sitt uppehälle, tjenslgjorde såsom öfningslärare endast tillfalligtsvis för att tidtals ega någon bi-inkomst, eller af så dana, som af sina sysselsättningar kunde skörda så riklig vinst att de lätt kunde genom gjorda besparingar betrygga såväl sin ålderdom, som sina familjers framtid. Så är likväl icke förhållandet. Öfningslärarne måste, i de aldra flesta fall, helt och hållet egna sig åt sina lärarebefattningar såsom hufvudyrke, och de biförtjenster, de kunna genom träget arbete förskaffa sig, äro sällan så betydliga, att de tillåta dem att samla någon förmögenhet, utan vanligen knappt förslå, att bekosta det nödtorftiga underhåll som tjensten ej lemnar. När dertill kommer att studier, som afse skön konst, icke kunna med framgång idkas af den som saknar anlag derför, och att dessa studier efter nutidens fordringar påkalla ofta lika trägna och mångåriga bemödanden som många andra studier, så vill det synas, som skulle detta uteslutande från nåd-år och pensionsrätt ej stödja sig på samma rättvisa och billiga grunder som sednare tiders anordningar rörande tjenstemäns löner och pensioner.
Con'stitutionsUtskottets nu uppläste yttrande, måste jag säga, att det varit väl för då varande ConstitutionsUtskott, att detta icke blifvit uppläst. Det bevisar, att 29 H. 12 178 Den a?. Junii e. m. Utskottet icke rätt läst 60 §. RcgeringsFormen. Detta blifver ej en norm för det närvarande, tj vi hafva sett, att ConstitutionsUtskottet i år, och 1823 års ConstitutionsUtskolt, äro någon ting helt olika. Hvad Grefve Pukes begäran angår, att denna sak måtte ytterligare hvila på hordet för hans räkning ensam, så finner jag det icke billigt, och hemställer, om ett sådant, jag vill nästan säga, sjelfsvåld hör äga rum. Det är honom obetagit, att, äfven sedan saken är afgjord, inkomma med anmärkningar. Jag anhåller om proposition till återremiss. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Jag är ledsen att åter behöfva trötta Ridderskapet och Adeln med ett yttrande i denna sak; men det är i anledning af hvad Friherre Boije sagt, som jag utbeder mig få nämna något. Jag tror mig ej hafva yttrat annat, än att, då jag var i Berlin, der ej fanns någon annan Theater än den Kongl., och det är sanning. Hvad Königstädter Theatern angår, tror jag visserligen att den finnes, men vill påminna mig, att den höll på alt spela hanqueroutte, när Mamsell Sontag geck derifrån, och att det endast var några vänner af Directeuren, som lijelpte honom. Friherre Boije: Jag vill endast upplysa , att ännu för 3 veckor sedan var Königstädter Theater i full gång; då hade jag Den 23 Junii e. m. »79 underrättelser derifrån. Hvarföre Mamsell Sontag geck derifrån, var icke, att Directeuren skulle spela banqueroutte, men derföre att lion begärde så mycket, att han icke kunde gifva det.
Bland jurkiiska: förfrågningar angkende 1; viiinans rättsliga stiillning i Sverige, jemförd med densamma ' i Norge, huruvida gift kvinna, som har egen debetsedel, afven eger rösträtt, kvinnans ritt att vittna, boskilnad, svensk lag för skiljsn~essa, ratt för kvinna att drifva handel, rait att atnjuta ersattning, då betingad plats ej erhallits, uppsagning af hyreskontrakt, uppsättande af testamente, af fullmakt rid prestval, rätt att inviiljas i skolråd, ratt att deltaga, i stadsfullmäktige-, skolrådsoch prestval. ï&amp;kn hafva bland annat omfattat: intridesfordringar och Iiurser vid högre lararinneseminariuin, folkskoleliirarinneseminarier. olika högre flickskolor, tekniska skolan, gymnastiska centralinstit~itet, hushållsskolor, språkkurser i Stockholm, musikinstitut; frtigor angiende samskolor, Kindergarteilkurs, arbetsstugor, idiotskolor, liirokiirser i bokföring, stenografi, handarbeten, slöjd, liiderplastik. kliidsömnad, vafimd, kurser för utbildning af tandkikare, fiiltskiir och apotekare, af barnmorskor, sjuksköterskor och diakonissor; vilkor för anstiillning vid postoch telegrafverken, i riksl) anken, vid sparbanker och lifförsakringsanstalter; kvinnans utl~ilcl~~ing till bokbindare och tradgRrdsmastare samt anstiillning i tryckeri. Bland öfriga p&amp; byrån begiirda &amp; l och upplysningar mit namnas: förfrAgningar angilende gymnastikkiirser för kroppsarbeterskor, ressiillskap, inackordering och pensioner utoiiilands sam t norska lrurorter. I afseende å plat.~f6rmecllingetr meddelas: 208 personer hafva under året genom byråns förmedling erhållit antingen fasta platser såsom föreståndarinnor, lararinnor, vardinnor, gymnaster, bitriiden i hem, p % kontor och i handel m. m. eller ock tillfiilligt arbete såsom lektioner, öfversattning, renskrifning m. m.
Eller örn delta ej skulle blifva antaget, föreslår jag i dettas ställe följande tillägg: Om vid Skatt skrifningen någre fyrige Gesäller skulle finnas, skola dessa såsom hitintills vanligt varit, vara försedde med Mästares eller Bisittares åi Embetets vägnar gifne försvarssedlar, men Embetet för sådan rättighet att försvara fyrige Gesäller vara förbundet att för deras Kronoskatter det året ansvara. Derpå bör komma följande tillägg: Om dessa vid Skattskrif ningen fyrige Gesäller skall Åldermannen, eller Hufvildmannen för Embetet , Skrået eller Societeten vara förbunden att till TaxeringsComite'ens första sammanträde ingifva en förteckning, sorn upptager hvarest dessa sedermera, d. v. s. efter Skattskrif ningen , kommit i arbete, på det Ta.xeringsmännen må äga en bestämdare vägledning för sitt bedömande af Handtverksmästares eller Rörelse-idkares större eller mindre rörelse, genom en bestämd kännedom af deras större eller mindre antal arbetare. Såsom skäl till de här ofvan föreslagne tilläggen i detta Moment får jag äran anföra: att det missbruk starkt inrotat sig bos Mästare oell Rörelse-idkare, att några dagar före Skattskrifningen från - Den 17 December f. m. v slucka sig, lill Gesällherberget, största delen af sine Gesäller, dels derföre att Mästaren då ej behöfver ansvara för Gesällens skatter; dels och hufvudsakligen derföre att TaxeringsComiteerna då nödvändigt skola anse Mästarnes rörelse mindre än den bela året verkligen varit; emedan Comite'- erna endast taxera Rörelse-idkarne efter det ringa antal arbetare de äga vid Skaltskrifningen, och som just blifvit ringa derigenom, att Mästarne kort före Skattskrifningen frånskickat sig sine fleste Gesäller.
Och der ändtligen blef han god emot mig, som om jag vore det stora barn, jag är; han drog mig till sig och smekte mig och sade att jag var så dum och att jag skulle läsa och arbeta, och att han skulle titta till mig när han hade tid. Och så skrattade han i det han tryckte mitt hufvud intill sig och sade att han kunde nog förstå att det måste vara harmligt att så der vara ”nummererad”. ”Maaske det nu kan være mig tilladt at gaa hjem og arbejde og være et nyttigt Mandfolk?” Och så gick han. Jag hade lofvat att lyda; jag läste och lagade blott så att tiden gick. Jag lefde på hans vilja. ”Ni behöfver stå under kommando, det är allt som fattas,” sade han. Åh, ja, ja, ja! Jag vet det ju.259 D. 3 Juli. Det var söndag. Jag hade det samma stora, otrefliga hörnrummet. Han kom upp på qvällen. Fann Musset och läste upp ett par scener af Les caprices de Marianne. ”Det är just det,” sade han då han lade boken igen, ”att qvinnorna aldrig veta att sluta. Är det inte sant?” Ännu ett slag i ansigtet således. Han stör mig. Lidelsen har nästan värkt bort. Jag vill vara ensam. Jag vill ha ro. Hvad skall jag med hans hån? Han kan gå. Hans verld är mig främmande som jag är främmande för hans. Att göra mig förstådd af honom är omöjligt. Så vill jag tala till andra och gå min egen väg. D. 5 Juli. Han kom på förmiddagen. Fru Horten var der. Jag gaf henne tecken att gå. Jag våndades. Kunde jag bara få veta om han vill vara af med mig eller om han icke vill! Jag kunde hvarken tala eller tänka. Vi sutto helt nära hvarandra, främmande af allt det som kommit emellan oss. ”Jag har något att bedja er om.” ”Hvad da?” ”Säg att jag skall gå.” ”Hvorfor skulde jeg sige det?” ”Ty då gör jag det.” ”Hvorfor skulde de gaa?” ”Jag vill gå, men jag kan inte utan om ni säger det.” ”Na saa gaa da!” Jag såg på honom.
Frän Hedervärda Bonde-Ståndet: Serskildt Memorial af Riksdags-Fullmägtige jfaeob Petter Andersson, Olof Olofson och Botvid Jonsson från Osteigöthlands Län, Eric Påhlson frän Elfsborgs Län och Jonas Nilsson från Carlstads Län, deruti de, hvar för sig, ur samma synpunkter och i lika ändamål, hufvudsakligen tillstyrkt enahanda åtgärder med de af Herrar von Becker och Morath föreslagne, i afseende å upphandling för allmänna medel af Spannmål i goda år, för att i Kronans upplag förvaras till afyttring vid inträffande missväxtår; hvarvid likväl Jacob Petter Andersson hemställt, att hvarje jordegare, emot ett bestämdt pris, t. ex. B Rilr för en Tunna Råg, och 6 Rdr 32 sk. för en Tunna Koin, allt Banco, hvilka pris skulle gälla från Riksdag till Riksdag, borde för hvarje 1,000 Rdr, hvartill hans egendom, vid 1824 års taxering, blifvit uppskattad, få, till ett för sådant ändamål inom hvaVje Socken uppfördt Magazin, aflemna ro Tunnor strid och riad säd, och vid hvilket Magazin en Förvaltare med nödig betjening borde anställas, som Statssaint Oec.-Uts'k. Uti. N:o ii/f. för Kronans räkning einottoge och, efter att på afgifven rapport örn intägterrs belopp samt emot Socknemännens borgen, en för alla och alla för en, hafva fran Kongl. Stats-Contoiret Penningar erhållit, betalte den aflemnade Spannmålen, deraf Församlingen sedermera kunde, emot skäliga pris, få inköpa hvad den behöfde, hvarefter det nästföljande året borde, till närmaste Lastageplats eller Krono-Magazin afföras hvad som ej blifvit föryttradt; i hvilket förslag jonders åndersson i Hyppinge samt cinders Pehrson och Botvid Jonsson, alla från Östergöthlands