Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med det sorgfälliga bemödande, som Constitu tionsUtstokter warit styldigt ät sitt ämnes wigt och fullgörandet as Riksens Ständers fordringar, har w - 58 Den Z Zebruarii. Wstotret ä nyo till öfwerbo ägande företagit dest med anmärkningar ätcrförwisade project till TryckfrihelsLag. Iftan att aswila frän den stora, genom GrundLagen helgade, huswudprincipen, har Ulstotlet sökt ark ät. minstone i de reglementariske delarne af ifragawarande Författning werkställa de förändringar man ästat. Att i alla omständigheter sammanjemnka de skiljda mcningarne, lärer sannolikt sörblifwa en omöjlighet, dä frägan är om föremal belägne innom tankans område, och hwilka, allt efter städarns olika läge, runna u ur sa mänga synpunkter bctragtas. Iftstoltcr stulle emedlertid ej önsta något högre än att dest förslag, genom den ytterligare derpå anmanda granskning, matte haswa wunnit nägot. Om alla menstliga arbeten äro underkastade ofullkomlig, het, torde sä mycket mindre en hastig, pä en gäng utbildad fullkomlighet bära wäntas af en TryckfrihersLag, hwars enkla grunder allmänna Opinionen wäl kan stadga, men hwars utförligare äetailler af tilllatelser, inskränkningar och förbud oftast mäste bestämmas af sjelfwa TryckfrihetöLagens med säkerhet försporda werkan, och således af en längre tids erfarenhet. De tillägg och rättelser, som Utskottet trott sig böra i denna Lag föreflä äro följande: Att i i §:ns 4 Moment, i stäket för orden, "hos Kongl. Maj:ts Befallningshafwande i Orten", insäktes: i Stockholm hos OfwerStäthällareEmbetet och Magistraten, samt i Orterne Ho6 LandöhöfdmgeLmbetet, etc.
En värd ledamot har emot mig åberopat något yttrande från 1818 års riksdag, troligen i afsigt att derigenom vilja tillägga mig någon inconscqvens nu emot dä. Jag Den il September. 317 ber om ursäkt, att jag icke kan medgifva detta, ehuru tidens längd och förändrade förhållanden ganska lätt skulle kunna icke allenast ursäkta utan fullt berättiga mig att nu tänka annorlunda om frågans behandling än jag tänkte då. Men här synes det mig, mine Hrr, som om frågan hade varit, att R. o. Ad. skulle kunna på egen hand afgöra förevar, ämne, och detta har jag motsatt mig nu, och det vili synas, som jag icke eller då medgifvit det, enär jag alltid förutsatt, att saken nödvändigt skulle komma till Const.- Utsk., för att af Medstånden behandlas. Det var detta jag påstod då, det är detta jag påstår nu, och min protest innefattar intet annat, än att frågan ensamt skulle afgöras af R. o. Ad., hvilket här bestämdt blifvit yrkadt, under påstående, att R. o. Ad., såväl genom prejudicater som genom beskrifven lag, äger rätt att efter eget godtfinnande ändra Ridd.Ordn. Den siste värde talaren har yttrat, att jag riktat någon anmärkn. emot honom. Detta är ett misstag, och åtminstone har jag icke åsyftat något sådant. Hr Tham: Jag har åter begärt ordet, blott för att upplysa om en sak, hvarom jag sjelf blifvit upplyst genom Hr von Hartmansdorffs anförande, nemi. alt jag begått ett misstag, då jag citerade Const.Utsk:s betänk, af år 1810, i st. f. 1818. Det gör föröfrigt föga till saken, då detta betänk, i alla fall ger stöd åt den mening jag yttrat.
All aflinge jord och är/da eller förvärfda lösören ä landet., sä ock allt gods i Staden, ärfdt eller förvärf dt, rörligt eller orörligt, mä man bortgifva, eller testamentera, till hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar. Dock ther omyndige barn äro , som icke ega nå* got till föda och uppfostran; tå skall them först, efter stånd och värde, så mycket lemnäs, som Domaren skäligt pröfvar, till thes the sjelfve sig nära kunna. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 7 Julli 1829- Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen från Örebro Län Anders Ericssons Motion om stadgan - de, att den> som betra des med stöld utur täckt jord-graf, der jordfrukter förvaras, skall straffas enligt 6 §. i 4o Cap. Missgerning*'- Balken. Bran Hedervärda Bonde-Ståndet artill LagUiskottets handläggning öfverlemnadt ett af Blksdagsfullmägt igen Från Örebro Län Anders Ericsson afgifvet Memorial, hvaruti är anfördt, att, som Landtmannen, när han antingen, genom Guds välsignelse och sin arbetsflit, erhåller en rikare skörd af jordfrukter, än att han kan den i sin källare inrymma, eller ock icke eger något sådant förvaringsrum, nödgas öfver vintern nedlägga dylike oumbärlige och ofta dyrbare födoämnen i så kallade gröpper, hvilka, sedan de med halm, jord och bräder blifvit väl betäckte, äro vida BU, till Rikt. St.
Jag vidblifver hvad jag redan yttrat, ty då mannen är frånvande och förhindrad alt förestå huset, måste hustrun stanna i ansvar för hvad då sker, och följaktligen anser jag Ulsk:ns förslag icke förhindra hustruns sakfällande under det mannen är urståndsatt att sjelf tillse sitt hus. Frih. Palmstjerna: Då denna § är öfverensstämmande med 53 §:n i 1848 års författning och åtminstone 2 Stånd redan bifallit den, torde äfven ur den synpunkt, hvarur Frih. Raab ser saken, en återremiss icke erfordras. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s härefter lill bifall å ifrågavar. § framstälda propos. besvarades med starka ja blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. §:n 54. Bifölls. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmärkte, att Utsk:n i sitt förslag uteslutit den uti nu gällande förordning förekommande 55 §:n, ang:de köpares anhörighet att vittna ifråga om bränvinsförsäljning, anmälde sig och yttrade Hr Weidenhjelm: De sammansatta Utsk:n hafva ansett den nu uteslutne §:n icke lämpligen böra inrymmas i en ekonomisk författning. Ett så beskaffadt stadgande, som nämnde § innehåller, har likväl allt sedan år 1815 funnits uti de utkomna författningarna, och om häfden varit grunden för bibehållandet af stadgandet, är det väl mindre lämpligt, att ^borttaga denna grund. Maj f. m. önskar bibehållandet af den uteslutne §:n, emedan jag förutser ganska mycken skiljaktighet i tillämpningen. Jag befarar, att många Domare tro, :att det varit lagstiftarens mening, att köpare skola såsom vittnen anses ojåfvige, derest andra jäf, sorn omnämnas i allmänna lagen, icke förefinnas. Delta har likväl icke varit åsigten inom de förenade Utsk:n, utan man har endast velat öfverlemna åt Domaren, att sjelf pröfva huruvida detta köpande skall anses såsom jäf.
Men j a g undrade, om det denna gång verkligen var tanklöshet eller slump. D e t kunde också vara beräkning. I n o m vårt kotteri — s o m f ö r öfrigt n u - mera var så godt som sprängdt — väckte skvallret en viss förstämning. D y l i k a rykten satte j u en fläck på den skandinaviska k o - loniens anseende. D e n ende s o m var belåten öfver hvad han fått höra, var den norske författaren. V i mennesker har slet ingen ansvar om ton — vi ma ha ret at leve efter e v n e r » o. s. v. i den stilen. E d v a r d satt tyst o c h nervös o c h knackade smått i bordet — han kunde nu f ö r tiden inte hålla sina händer stilla. J a g tyckte m i g upptäcka något af skadeglädje i hennes eljes så lugna ögon — det var j u det bästa, som kunde hända, detta 5 n Han skulle j u i alla händelser ej tro annat än att hon lekt m e d h o n o m o c h kastat bort h o n o m, då hon träffade på en annan, som var roligare. H a n s kritik gent .emot henne var väckt, han kunde inte annat än misstro henne. Men just som jag sitter o c h intalar m i g, att fru E m m a s tankar gå i denna riktning o c h att hon i själ o c h hjärta är glad öfver den sista vändningen i historien, så säger hon — helt stillsamt men b e s t ä m d t: » Det sant. » kan väl ingen tro, att det där är D e andra tystnade. Det roar henne att sätta sig på tvären m o t all slags konvenans. M e n det är ett långt steg därifrån o c h till. till det man b e - skyller henne för. o c h det är skamligt att sprida ut det. » Hon hade blifvit blossande r ö d a f rörelse och a f ovana att höra sin egen röst. Den lille kandidaten rodnade o c h såg ' enkel ' ut.
Negerings-Formen hufvudsakligen förändrar det stadgande om Markegängs-sättningarne, som är gifvet genom Kongs. Förordningen den 22 Julii i8oz, wid den derom utfärdande nya Författningen mä iakttagas: a) At antalet af Ständernes Deputerad bör för hwar» je Stand rättas efter Länens olika förhällande, b) Ar om omröstningen stall ste Ständöwis, icke mindre antal än z Ledamöter matte af hwarje Ständ utses, och om densamma stall ste xer caj.it», lika mänga veputeracls mätte af hwarje Stand wäljas, samt i bagge fallen utstakas, huru, i händelse af pLi-ia votz, bör sörhällas; c) ar nägvt afseende icke bör hafwas derpå, om ve. xuteracie til witzt antal äro Räntetagare och Räntegifware eller icke, och ac det mätte tillätas bade Räntetagare och Räncegifware, åtwid förrättningen, ehuru uran rösträttighet, wara rilstädes lil uplysningars meddelande; 6) åtwid Markegängs-sätlningen hwarje wara ej nödvändigt bör erhälla et enda pris för hela Länet, som i detta afseende kan wara af gansta skiljaktig beskaffenhet; e) m tiden för Markegängs-sättningen mä flyttas lil början as Januarii manad; samt k) ar i de Län, der en Den 29 Mars. n;z en del af stätten utgöres i Kohl, och Markegängs-pris dera stall fattas, cn särskild lermin derril matts bestämmas siraxt efter kohlckörflen-s och wimerförers flut. De i detta ämne säledes wäckte frägor, har Utstottel ansett kurma hänföras til följande hufwudsakeliga, nemligen: i:o. Huruledes och til hwad antal hwarje Ständ bör Utse vL^uterncle för at uprätta MarkegängsTaxorne. 2:0. Hwad tid af äret dertil är lämpeligast, samt z:o.
Kommitleens pluralitet hade derför uppgjort en annan beräkning för pannerymderna, i förhållade Lill hemmansvärdet. Vid denna beräkning hade kommitteen antagit 1000 r:dr hemmansvärde såsom det minsta, hvilket skulle berättiga till brån vinsbränning, såsom binäring vid jordbruket. Svårligen torde någon kunna påstå, att hemman af lägre värde lemna så stort öfverskott i produktion, att icke detsamma skulle kunna afverkas till bränvin med den för husbehofsbränning bestämda pannan. Snarare skulle kommitteen kunna anses hafva satt denna gräns alltför lågt och att hafva medgifvit, redan vid detta låga värde, alltför stor bränvinsbränningsrättighet. Denna anmärkning torde likväl bortfalla vid öfvervägande deraf, att, då flera tusende innehafvare af jord, af 1000 till 2000 r:dr tillverkningsvärde, för närvarande idkade bränvinsbränning till afsalu, kommitteen icke utan obillighet mot dem och motsägelse i sin egen uppgifna grundsats, att ej föreslå alltför stora rubbningar i nu bestående förhållanden, skulle kunnat frånkänna jordinnehafvare af 1000 r:dr hemrnansvärde rättighet att idka brån vinsbränning till afsalu, och om lagstiftaren verkligen afsåge att härmedelst bevilja honom någon förmån och bereda staten en motsvarande skatt, måste tillverkningsbeloppet medgifvas så stort, att det kunde bära omkostnaderna. Vid uppgörande af tariffen för beräkning af pannerymderna, i förhållande till hemmansvärdet, har kommilteens pluralitet antagit 20 till 24 Kongl. Maj-.ls Md. Proposition, Alo 26. 19 loin nors panna utan, eller 18 kannors panna med, mäsk värmare, motsvarande eli heinmansvärde af från 1000 till och med 2000 r:dr såsom minsta, och 03 kannors panna utan, eller 47 kannors panna med, mäskvärmare, för ett hemmansvärde af mer än 26,000 r:dr, såsom största tillåtna pannerymd.
R:dr sk. 36 r. 6 -T— TyllAndra slag, ej specificerade: 1 skålp. 1 24 — 2 — ofärgade 1 skålp. — 24 2 16 — färgade 1 skålp. — 28 — 2 3 32 — tryckte eller pressade Shawlar, Shawletter och andra Dukar, äfvensom genom fasonering till förkläden utmärkta tyger Bomulls-, med blandning till större eller mindre del af lin eller hampa: 1 1 skålp. skålp. — 32 36 — 1 16 — Bolstervar 1 skålp. — 16 — 3 Damast 1 skålp. — 36 — 2 Dräll Andra slag tullbchandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena. Ylle-, af ull allena ellef blandade till större eller mindre del med bomull, lin eller andra ämnen, utom silke: 1 skålp. 24 2 32 — Doffel, Fris, Frisad och Kalmuck 1 skålp. — 32 — 1 16 — Filtar och Mattor 1 skålp. — 16 — 36 — Pressduk 1 skålp. — 3 — 3 16 Siktduk Andra slag: Alngods: 1 skålp. 24 3 ovalkade 1 skålp. — 36 -— 6 5 valkade, två- och flerskaftade Shawlar, Shawletter och andra Dukar, äfvensom genom fasonering till förkläden utmärkta tyger Linneoch Hamp-: Alngods: 1 1 skålp. skålp. i i 24 — 32 — Blaggarn, Buldan, och Kanfas Lärft, hvaraf en qvadrataln väger till och med 3 lod 1 1 skålp. skålp. 2 2 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 136. 347 Qvantitet för Inf. Tull. - Tullberäkn. Banko. K:dr sk. r. R:dr sk. r. }Väfnader : Linneoch Hamp-:
Hans Lxcellencs Herr Grefwe kuutk yttrade sig förmoda, at ^leinorialer, hos Ridderskapet och Adeln ingifna, mätte fä tryckas, utan hos Ständet föregängen öfwerläggning eller af detsamma gifwit samtycke. Ropades Ja. Friherre liljencrants, /olian Willielm upläsie följande: Om det more en upoffring, at Ridderffapet och Adeln afjade sig den i 27 af privilegier, ne stadgade excluive rättighet, at besitta Säterier, Rä- och Rörs - samt Jnsokne-hemman sä är jag förwisiad, at en sädan upoffring o« twungit gjordes, dä densamma ofelbart blefws ansedd säsom det mäst tilfredsställande bewis pä första Ständets oegennyttiga tänkesätt emot andrs medborgare. Nu, dä denne RidderssapetS och Adelns L krivilegisrns grundade rättighet med tyst bi17 fast 130 Den 15 Mas. fall — af ätmindstone de fleste SLändets medlemmar, i läng tid blifwit sä öfwerträdd, at mä hända hälften af berörde Egendomar innehafrvas af ofrälse män; Nu, dä Ridderffapet och Adeln, utan at iwerket njuta, utan at önsta en fä beskaffad exclusive förmän, endast upbär den obilliga afund, som fästes wid den pä papperet ännu qwarstäende rättigheten — sörena sig alla omständigheter til den önskan, at bwarje swensk man mä, utan föregänget tilständ, kunna lagligen förwärfwa och besitta'all stags swensk jord. — Och om Ridderffapet och Adeln gillar denna min tanka, anhäller jag em pi-oposieion, at, efter Lon8titukik)ner>8 stadgande och Konungens utro-^ pande, Ridderstapet och Adeln hss Konungen och Med-Ständer pttrar npsiberörde önskan. Begärdes pä bordet.
På alla dessa skäl hafva Utskotten ej kunnat underlåta att, för åtalandet af den ifrågavarande förbrytelsen, med rätta stämplad såsom en för Presterliga kallet högst förnedrande handling, bestämma enahanda Fatalietid, som för åklagan mot andra brott, hvilka med penninge-böter beläggas, redan genom Kongl. Förordningen den aorde Januarii 1779, finnes stadgad. § 5i. I händelse, genom en af Consistorium verkställd rättelse utaf miss-summering i Vallängden, Valets utgång skulle för? ändras, hafva Utskotten, i enlighet med derom gjord anmärkning, funnit sådant böra kungöras Församlingen med utsatt fatalietid för besvärs anförande. Lagt. Allm. Besv. o. Oéc. Utsk. Uti. IV.-o Co. 5g Det i denna och några efterföljande §§ förekommande ordet, Verldslig rätt, har gifvit några Ledamöter af Höglofl: Ridderskapet och Adelil anledning till den anmärkning: ”att skillnad mellan Ändeliga och Verldsliga Domstolar icke borde göras. Om de förra kunde nyttjas ordet Consistorium om de senare laga Domstol.” Med erinran deremot, att benämningen Andelig Domstol icke någorstädes i Utskottens förslag förekommer, anse Utskotten ordet Verdslig Rätt, till skillnad från den Dom-Capitlen tillagde jurisdiction, så mycket mindre böra väcka någon anstöt, som det både i hittills gällande Kyrkolag och Prestvals Författningar länge och allmänt varit antaget. Åtminstone lärer uttrycket laga Domstol, i detta fall, befinnas mindre lämpligt, så länge Dom-Capitlet ännu i vissa mål äfven utgör ett lagligt forum. § 53. Försummelse af den formaliteten, att till Valbordet framkalla den röstande , har af en anmärkare icke ansetts böra hafva den påföljd, att hela Valet derföre ogillas, när trovärdige Män för Vaiförrättaren kunna intyga, att rätter man voterat; äfvensom en annan yrkat, att Valet ej borde ogillas derföre, att en voterat orätt, utan att dennes röst i sådant fall blott bor, de afräknas. 60 Lags. Allm. Eesv. o. Oec. Utsk. Uti.
Välj hvilken pipa som behagas, utom den här, som är min favorit, och som jag nu tänker tända. – Sedan skall jag förevisa vagnen. De båda herrarne rökte och bolmade en stund under tystnad. Ändtligen sade John: – Se hit! Vill man tillbringa natten härinne, och det vill man ganska gärna, när värdshusen äro alltför skröpliga, så har man blott att trycka på den här knappen, och flux förvandlas vagnen till en ypperlig sängkammare. Madrassen rullar ut af sig själf, och man slumrar förträffligt på den, vi skola pröfva på saken under resan i Lappmarken. Men här finnas också många andra sinnrika inventioner. Här ha vi reseapoteket med allt hvad man kan tarfva. Och här är resebiblioteket. John Hall tryckte på en fjäder, framsidan af vagnen öppnade sig och visade ett litet nätt bibliotek. – Se på den här lilla boken, det är min synnerliga favorit, jag har medfört den från Götheborg, där den utkom för ett par år sedan. Den heter »Enslighetsälskaren». Har min herre läst den? Inte? Här är i all synnerhet några Stanzer till Vänskapen, som mycket behaga mig. John Hall lade undan sin pipa och började läsa. Han hade en ganska behaglig röst och läste med känsla, fast föredraget möjligtvis kunnat vara en mån mindre patetiskt: »Trött jag vandrade på lifvets stig. Nattens irrbloss virrade mitt öga. Ingen huslig skugga mötte mig, Ingen stjärna blänkte i det höga. Känslofull för mina suckars röst, Himlen såg och ömkade min smärta, Skickade en Vän intill mitt bröst, Och bekymren flydde detta hjärta. Tillslut, Lycka, dina stolta slott, Purpurns skimmer höljer icke bojan. Med en Vän mitt högmod fordrar blott Måttligheten och den lugna kojan. Störta, Motgång, störta mot mitt tjäll, Detta tjäll, som dalens låghet gömmer. Med en Vän, i lifvets skymning säll, Leende jag ödets stormar glömmer. Då jag lämnar dödlighetens strand, Skall en Vän mitt trötta öga sluta Och en Usling på min Urnas rand Tacksamhetens varma tårar gjuta.» John hade tårar i ögonen, när han slutat läsa. Studenten bolmade fortfarande helt lugnt på sin pipa.
Vid brännerier af annan än vanlig beskaffenhet, eller så kallade konstbrännerier, får sammanräknade kannetalet af alla dit hörande pannor, mäskvärmaren oberäknad, icke öfverstiga den högsta pannerymd, hvarmed brännvinsbränning med enkla pannor är tillåten. Såsom kokrum får beräknas två kannor för hvarje brännvinspanna om 40 kannors rymd och derunder, samt tre kannor dä pannerymden öfverstiger 40 kannor. Brännvinsbrännings-redskap må icke, oberoende af innehafvande jord och utan afgift, begagnas för åstadkommande af så kallad förbränna för ättiksfabrikör. Innehafvare eller brukare af flera hemman, hemmansdelar eller lägenheter, som lill brännvinsbränning berättigade äro och af innehafvarens folk och dragare skötas, vare öppet lemnadt att, så vida hemmanet, hemmansdelen eller lägenheten är försedd med egen ladugård, der utfordring sker, på hvardera af dessa egendomar idka brännvinsbränning sned så stor panna, som emot jordvärdet svarar. Skulle åter innehafvare eller brukare af flera till brännvinsbränning berättigade hemman, hemmansdelar eller lägenheter, vilja på ett ställe utöfva brännvinstillverkningen efter deras sammanslagna värde, vare sådant tillätet, under vilkor, dels att dessa egendomar äro så belägne, att afståndet från det ställe der brännvinsbränningen utöfvas, ifrån åbyggnad till åbyggnad räknadt, icke är längre än en mil, dels att pannerymden i intet fall får öfverstiga det i §. 4 bestämda maximibelopp. Brännvinsbrännings-rättighet för jord å landet må icke i något fall förenas med brännvinsbrännings-rättighet för jord i staderne, eller efter sammanräknadt taxeringsvärde på ett ställe utöfvas.
Bristerna å 1841 års Stats-anslag hafva af Riksgälds-Kontoret ersatts till ett belopp af och af Besparingarne godtgjorts - Af Besparingarne å 1841 års Statsanslag, äro betäckta ofvanstående Brister med Riksgälds-Kontoret tillgodoförda . och öfverförda till Reservationerna 279,434^ 23. 9. 111,074: 34* 11- 111,074:34* 1 r* 1 i4,4°6: 3i. 171,166: 17. _ Af Reserverade anslagen för år 1841, innestodo hos Stats-Verket 209,312:40* 5. hos Förvaltande Verken 646,604: 17- Q - 507,643.' 46. 5. 433,342: 37. 8* 735,600: 34. 11 • 256,790:11. 8. 1,168,943: 24. 7* 390,509: 10. 8, 896,647: 34' 11* 655,917: 10. 2; s — 66 — Häraf kan synas, all något kontant öfvet skot t på ofvanstående besparingar, utöfver hvad som för hvarje år i bqvid med Stats-Vei ket blifvit földt Riksgälds-Kontoret till godo, således icke finnes. I afseende å Hufvudtitlarnes, Besparingsmedel, om grunden och gränsen för hvilkas disposition meningarne emellan de håda Statsmakterna varit delade, hafva Rikets sist församlade Ständer (6:te § af Riksdagsbeslutet/), meddelat följande bestämmelser, hvilka, i Revisorernas tanka, skola leda lill ordning i statsmedels-föi valtningen och reda i räkenskaperna.
SDiaj:t, voib ffe* enbe reqoifttioner, tiW)anbal)ålIaé . 590,500: 4:o ©e unber föregåenbe SKiföbagar å kontoret ati 18 3libéDagé*£3eflut 1851. 1 i:o ©tatsfplinöDöfumman för innewaranDe åt 1/318,530: l2:o SDito för åren 1852 od) 1853, enligt Denaföji fafdftäUDa ©tatötegleting, 1,183,880 3S:Dt för hroattDera äret, ellet tillfammanö _. 2,367,760: ©limma £3:bo £K:Du 11,784,525: 37. 8. f£ill betäcfanDe af Denna utgtftöfumma fyafvoe Q33i bcräfnat och anroifat: l:o 9\ibégälD6^ontoteté fontanta behållning voiD i tv neroaranDe års? början 266,922: 19. 2. 2:o ©amma <2öevfö, genom uppböpta obligationer, tillé voiDate förräntaDe behållning, utgöranDe voiD nämnDe tit> 1,376,550: 3:o
Huru såg man icke 1819, då missväxt på hö och vårsäd nog allmänt, utom i Skåne, tryckte hela landet, i dessa tidningar beskrifvas den höga tillfredsställelse Den 21 Februarii. 619 Kongl. Majit under sin resa haft att ge jorden öfverallt välsignad med härlig gröda af alla slag! och huru motsades icke detta af Kongl. Maj.tp egen landsfaderliga blick, som korttid efter Dess hemkomst till hufvudstaden, utfärdade en Nådig Förordning om skjutslegans förhöjande! Och hvarföre? Jo, för den dyrhet och brist, som t anseende till den förr om. nämnde missväxten, öfverallt ägde rum på foder och vårsäd. Hvad vidare den nog allmänt rådande penningeförlägenheten angår, torde visst till en början orsaken behöfva sökas hos nationen sjelf, hvars smak för all slags luxe hälst med utländska vahror, hvilka så tungt nedtrycka vår handelsvåg, i sednare åren så omåttligt tilltagit; och dernäst i felagtiga financiella åtgärder, mera vållade af Riksens Höglofl. Ständer, än af Regeringen. Som sådan torde få anses den författning, sorn efter alla filialDisconternes indragning och Bankens öfvertagande af Riks - Disconten, vidtog3. Låtom oss något härvid fästa vår uppmärksamhet, och examinera rätta förhållandet. Banken , hvilken så länge Riks - Disconten var i privates händer. Åt dem utlånte, kanske millioner emot 3 procent, hvarigenom de som hade penningar till den myckenhet att de kunde kallas Capitalister, hvilken epithet ej kan tillhöra den som med räntan af ett litet capital med knapphet närer sig och hvars olyckliga belägenhet genom myntets försämrande , vi allmänt känna. Desse Capitalister sorn hade tillfälle att filå under sig Den St Februarii, alla Actier i Disconten , fingo nu äfven en gifven utväg, ej allenast att öka sin förmögenhet, utan att samla rikedomar på behöfvande medborgares bekostnad; och denna B*nk deremot, kunde nu vid öfvertagande af Riks