Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen skulle kunna frånskilja de s. k. skiftesmålen, hvilka nu ganska mycket uptaga dess tid. Derigenom skulle vinnas 2:ne fördelar. Den ena, att man till Regerings-rätten öfverlemnade mål af ren ekonomisk natur, och den andra, att man befriade Högsta Domstolen från en mängd öfverhopande arbeten. Det andra förslaget, sorn inom Utfck. och äfven här blifvit framställdt, åsyftade tillökning i antalet af StatsRådets ledamöter, och att åtskillige af dem öfverlemna dessa besvärsmål. De, som väckte detta förslag, hafva, enl. min åsigt, just genom det sätt hvarpå de velat gå tillväga, visat, att det var mindre lämpligt eller åtminstone icke motsvarande det ändamål man söker, eiler att befria K. M. från afgörandet af dessa mål. En talare har sagt, att genom förändring i grundlagen man skulle kunna tillerkänna K. M. rättigheten att till DepartisCheferne’ och 4 Statsråd öfverlemna de mål Konungen vill skilja från Sig, och att, om denna fördelning af StatsRådet icke blifver enig om besluten, skulle ärenderna åter anmälas inför K. M., för att af Honom afgöras. Genom en sådan åtgärd skulle, tror jag, göromålen hos Regeringen snarare ökas än minskas, ty om K. M. först skall afgöra, hvilka besvärsmål, som skola öfverlemnas till den särskilda fördelningen af StatsRådet, förutsätter detta redan en pröfning. Blir StatsRådet sedermera icke öfverens om besluten, skola, såsom jag nyss nämnt, ärendena äter föredragas inför Konung. En sådan anordning innebär icke i sig den continuitet i lagskipningen, som jag anser vara af ganska stor vigt lika mycket i rent ekonomiska som juridiska frågor. Det är nemi. icke tänkbart, att StatsRådets ledamöter under en längre följd af år kunna hafva så lika åsigter, alt ju icke stor olikhet i fråga om lagars och författmrs tillämpning skall npkomma, hvaremot om dessa mål öfverlemnas åt Regeringsrätten, och dess ledamöter äro oafsättliga, man kan hoppas, att åtminstone der en gällande praxis skall utbildas, och såmedelst en stor säkerhet i lagskipningen åstadkommas.
Detta yttrande, som, oaktadt deremot framställda anmärkningar, Utskot!et, uti sitt utlåtande Nio 150, vidblifvit, är af Borgareoch Bondestånden godkäudt; hvaremot Ridderskapet och Adeln icke allenast beviljat de af Kongl. Majit äskade och af Utskottet tillstyrkta löneförbättringar för regementsskrifva ve, styckjunkare, tygstats-mästare, tygstals-gesäller och gevärs-handtverkare v d artilleriregementJfne, utan ock bifallit, att lönerna för officerare vid dessa regementen upp_ föras å stat till de af artilleri-koinmittéen föreslagna och i berörde 16:de punkt otnförmälde belopp, med undantag likväl af chefslönerne, hvilka nedsattes från 4,360 till 4,100 ridr, taffelpenningar och fouragemedel inberäknade, och af under-löjtnantslönernc, som nedsattes från 400 till 380 ridr. Preste-ståndct har äfven bifallit hvad Kongl. Majit uti Dess högslberörde proposition föreslagit, nied den ytterligare tillökning uti lönebeloppen för vissa grader, som uti artilleri-kommittéens betänkande i ämnet upptages. Den skiljaktighet, som sålunda förefinnes, emellan Borgareoch Bondeståndens beslut å den ena, samt Ridderskapet och Adelns samt Prestcståndets å dea andra sidan, dels om och huruvida någon löneförbättring må tilldelas regementscheferne och regements-officerarne, dels ock rörande beloppet af den löneförbättring, som bör tillkomma artilleri-regementernes öfrige officerare, måste genom omröstning i förstärkt Stats-utskott afgöras. Presteståndet
Från Hedervärda Bondeståndet hafva till Utskottet blifvit öfverlemnade fyratio tre motioner; och bland dessa hafva tolf, nemligen f. d. Talemannen Nils Pehrsson från Kronobergs län, Lars Mattsson från Upsala län, Nils Andersson från Christianstads län, Änders Nilsson från Hallands län, Gustaf Nilsson från ’ Calmare län, Nils Svensson från Blekinge län, Erik Ersson från Stora Kopparbergs län, Anders Pehrsson från Jönköpings län, Nils Svensson från Christianstads län, f. d. vice Talemannen Pehr Eriksson från Wermlands län, A. Medin från Kronobergs län och Ola Pehrsson från Blekinge uttryckligen yrkat bibehållande af det nu gällande stadgandet, att rättigheten till bränvins-bränning är förenad med jord-egendom; men af sammanhanget i motionerna synes, att ännu flere ansett den grundsatsen såsom gifven; och endast en, nemligen Änders Jonsson från Östergöthlands län, har uttryckligen föreslagit brännings-rättens skiljande från jorden och dess öfverflyttande till stadsmanna-näring, hvarjemte fyra, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Lars Andersson från Gefleborgs län, Nils Nilsson från Wermland och Nils Larsson från 6 Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. Jemtland vilja endast fabriker, Lars Andersson och Nils Larsson med minst 250,000 å 300,000 kannors tillverkning. En grundsats, som ögonskenligen genomgår flera af framställningarna, är att ång-* och konst-apparater utgöra det egentliga upphofvet till det öfverklagade öfverflödet af bränvin; och åtskilliga medel till det ondas hämmande föreslås, såsom att skatten å bränvin tillverkadt med sådana redskap bor sättas högre än å det med enkel redskap brända. Erik Jansson irån Stora Kopparbergs län har föreslagit, att denna • olikhet skall, i enlighet med Kongl. Maj:tS' nådiga proposition, blifva sexton och 12, Daniel Danielsson från Örebro län 12 och 8, A. Medin från Kronobergs län 12 och 4, Peter Mårtensson från Jönköpings län 32 och 8, Jacob Lindby från Gottlands län 24 och 4, Petter Gabrielsson från Kronobergs län, 2, 3 å 4 rdr i månaden för enke! redskap, efter storleken, men trettio gånger högre skatt för ångbrännerier.
Hvarje skulle första dag i månaden, betalas, bjuden då hyran blef j a g v a n l i g e n af f r u på kaffe o c h m å s t e m e d h e n n e underhålla ett samtal i vittra ä m n e n, t y visste, att som kalendrar, i jag ningsromaner var hade mitt En afton, då jag ett schackparti La Croix R., slog hög patos: » Jo, i fru tro, kan och att herrn har herrn tänka sig, varit här, den sökt med herrn, h v a d hvilka herrn herrns lefnadssätt, h v a d politik, om umgicks, herrn h a d e för aldrig ett o r d t a l a d e h a n om hushållsoch ämnen, utan herrn, gaf han köksangeläg enheter, prosaiska, kunna k o m m a som jag de omöjligen från en sådan min ringa man. » all denna vetgirighet, och s o m fann de m å n g a frågorna stöta på spioneri och väl mycket närgående. Emellertid gaf mighvad jag fru R. åtskilligt när den värda frun till s ä n g s, Hos fick af Reform, att t ä n k a p å, s å att Borg sig o c h &amp; Pehrsson, utgifvare hade j a g visserligen qvist, m e n icke växlat ott ord m e d randen en Almhonom. sett och blifvit presenterad för Jag hade jag, en lika frisinnad s o m kortlifvad Stockholmstidning, gång aflägsnat ligga länge herrar f å t t h ö r a af sofist. den ryktbare därvid de Delfiska orakelsvaren. stor dialektiker o c h B.
Men ack! »stjärnans son» föll på valplatsen och skulle blott minnas under spenamnet »lögnens son». Templets halfresta kolonner grusades för sista gången, och Zions berg blef ett stenrös med bon för korparna och lyor för schakalerna. De fem rabbinerna blefvo alla stenade eller brända, Elieser med lagen, Josuah, den vise nålsmeden, Eleasar, tankedrömmaren, och Tarphon, den väldige bestraffaren. Sist dog Akiba själf på bålet, knäckt af sitt svikna hopp, men upprätt. Utan att rycka från kroppen den våta yllemanteln, som förlängde branden, stod han i lågorna, demonstrerande som i sin rabbinskola, lycklig, som han sade, »att ägna Herren lifvet», in i det sista from ordlekare. Det var den sista kampen, Juda kämpade med svärd och natten i Bene-Berak en ny uppbrottsnatt för en ökenvandring längre än den egyptiska, utan mannaregn och klara källsprång om dagen, utan eldpelare om natten, utan tempel, som vinkade, och utan mål – ökenvandringen, som räckte än. Så drömde Kalonymos under läsningens gång, och barns sorger i förhållande till vuxnas föreföllo honom Moseslegendernas pröfningar mot allt, som sedermera drabbat Israel. Först sedan begynte den svarta skogen med det aldrig tystnande klagosuset. Man gick vill blott man kom dit in. Kalonymos sökte hejda sin tanke och klamra sig fast vid det närvarande. Han såg sig omkring med en blick, som gled från ansikte till ansikte. Så mindes han sin egen tid och hvarest han var och drog ett djupt andetag. Henoch hade hunnit långt fram i texten under Kalonymos’ funderingar. Egyptens bittra örter hade man redan smakat och offrat påskalammet. Röda hafvet hade skilt sina vågor och bildat gata för nattens flyktingar. Föresångaren såg upp från boken med ett pojkaktigt uttryck öfver sitt åldrade och ändock ungdomliga patriarkansikte.
En aktad Ledamot af IbesleitTn^ W P T 8' qvist, afgaf äfven under förra Riksdagen till försvar för de rn ndf" l '"' stemet ett vtlrande, hvilket svnes »der i i ... , et„.nu. Sadlande sy märksa rubel, och jäg derföre, ehuru andra skal .ea f.ortient ;,f upp finnas, hvilka hufvudsakligen bestämt mie att iékl 1 ' ' eruLl upptagna,äfven förslag, a„se,t bore i minL äteSas, end ÄKÄ* i ekomrner och till äfventyr. skall genomlöpa Iragmenler: ”**** «•*» “% *« >«• bär inflyta följare »tp v iHvad fidet> S°m.i allmänhet gör arf rättvist och billigt? Det måt te val vara det att produeten af fordna slägtens arbete och erfarenheti ” endl® s-kldT™ leTst S ***** T «* MlZTult seende skall, enligt Skaparens visa afsigter, komma framtida släkten till do, och derigenom närmandet till slägte,* fnllkomning beVämjil. UtSm 20 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 31. ”detta, inser jag icke, hvartill arf i förnuftig mening skulle tjena, huru det ;’i allmänhet skulle försvaras, eller huru rättighet till arf någonsin kunde ”uppstå. Ty, utom denna åsigt, borde, enligt förra liders bruk radrens ”tillhörigheter läggas med honom i grafven. Jag kan icke och vill icke befrakta arf såsom medel till egoism, till maklighet, njutning och högmod, ”utan såsom medel till uppfyllande af nya plister: såsom en beständig erm”rån af ökadt ansvar för dessa gåfvors missbruk. Mig förekommer delta ”sätt att betrakta arf lika nödvändigt och nyttigt, som det är det ei da rätfa. Det kan icke försvaras såsom öfverlemnadt till ett godtyckligt och ”oförnuftigt, utan till ett rättsenligt och förnnlligt användande.
Riksdag friheten mot detta system anföra, att ehuru till legokarlar vanligen togs afskedade soldater, så bestå dessa merändels af dåliga ämnen, marodörer, lättingar och försupna menniskor, hvilka en kortare lid tjenal vid de värfvade trupperna, hvarifrån de. utan befälets afsaknad. erhållit afsked, hvarföre Beväringsbefälet ofta hafva svårt använda dessa legokarlar till annat än kockar, läll,vakter o. d. Såsom mindre dugliga voro det en välgerning alt kunna helt oell hållet skilja dem frän Beväringsmanskapet. De äro dessutom i disciplin och exercis alltid underlägsna Beväringsynglingarne. 1 den Nåd. Propus, som föranledt delta Betänk, har K. Sig hafva funnit att de. hvilka låta sig legas till Bcväringsskyldighetons fullgörande, beslodo lill en stor del af personer, som, till följd af bristande omtanka eller arbetsdrift, ej lyckats på annat sätt bereda sig utkomst.; att legokarlarne i alill! 11. ' 26 403 Den 14 Februari. mänhet både lill duglighet oell pålitlighet i Ijensten samt upförande i öfrigt, voro betydligt underlägsna de ynglingar, som personligen fullgöra sin beväringspligt; att bland de legokarlar, sorn förut varit i krigstjenst, utgjordes största antalet af f. d. soldater vid värfvade Arméen, hvilka ultjenal sin kapitulationstid och sedermera, dels af bristande håg för krigareyrket icke velat, dels i anseende till oduglighet derför, icke fått förnya kapitulationen; således i båda fallen olämpliga att fullgöra andras beväringspligt; samt att dessutom i afseende pä mänga legokarlar det förhållande inträffade, att, när de tagit lega närmare slutet af den medgifna legoåldern, en allt för lång tid förflutit, sedan de sjelfva blifvit vapenöfvade, så att de hunnit längesedan glömma den färdighet i vapen och militärisk tjenstgöring, hvilken de såsom Beväringsynglingar inhämtat samt dessutom blifva nog gamla, innan deras legotid tilländalöper.
Degeberg, äfvensom de för fem lägre landtbruksskole!- anslagna 5000 R:dr, (inge fortfarande intill nästa Riksdag utgå; hvarjemte Rikets Ständer lör ytterligare fem lägre landlbruksskolor inom orter, der behof af sådana voro för handen, anvisade en summa af 5000 R:dr, men hvaraf 1000 R:dr äro odisponerade, emedan endast fyra sådana skolor sedermera blifvit inrättade, nemligen vid Träfors i Wermlands, Bo i Calmar, Stenstorp i Gottlands och Torp med Sjöby i Kronobergs län. Den nytta, dessa undervisningsanstalter medfört och som än vidare deraf bör påräknas, påkallar bibehållandet af förenämnda anslag. För de feni äldre landlbruksskolorna, äfvensom för skolan å egendomen Bo i Calmar län, hafva väl vederbörande styrelser hos Kongl. Maj:t gjort hemställan om ökade anslag; men, enni-, såsom en följd deraf, alt af de fem lägre landlbruksskolor, dertill anslag utaf Rikets Ständer vid sista Riksdagen beviljades, endast fyra blifvit inrättade, och att en del sådana skolor tillkommit först ett eller annat år efter det anslag dertill blifvit å stat uppfördi, besparingar under titeln: Undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannanäringar, likasom i öfrigt å Gite hufyudlilelns afdelning för jordbruk, handel och näringar egt rum, genom användandet hvaraf det med de begärda tillökningarna åsyftade ändamål kan beredas för den lid nästa statsreglering varder gällande, vill Kongl. Majit nu endast begära, att de hittills bestämda anslagen fortfarande under nämnde tid må få utgå, med rättighet för Kongl. Majit, att hvad å de förut befintliga anslagen för lägre landtbruksskolor ännu icke disponerats, eller framdeles förblifver odisponeradt, jemte öfriga å 6:lc Hufvudlitelns afdelning för jordbruk och näringar befintliga besparingar, för ifrågavarande ändamål använda efter närmare pröfning af behof Transport R:!r 105,230: 32. — 40 Kongl. MajUs Nåd. Prop. till K. St. 1847.
En grundlag, hvarigenom en af menniskans mest dyrbara rättigheter blifvit oss tillförsäkrad. Huru vigtig tryckfriheten är, ådagalägges tydligast genom den fruktan, dess fiender hysa för densamma. Ingen sjelfherrskare kan lida den, ty han känner allt lien 13 Decembei f. m. för väl att den är sanningens härold, men sanningen och envåldsmakten kunna icke trifvas tillsammans. Den sednare måste således omhvärfva sig med alla lögnens hjelptrupper, för att kunna hindra sanningen att intränga på dess område. Om således tryckfriheten för ett folks politiska frihet är af vida större betydenhet, än ansvarighetslagar och hvilka andra institutioner som helst, så frågar jag Eder, mina lirf, böra vi icke väl besinna oss innan vi afskaffa en grundlag, som vi ärft af våra fäder och som hittills varit vår frihets säkra värn? Och hvilka tvingande orsaker finnas till ett så genomgripande beslut? Man säger att Tryckfrihetsföfordn:n innehåller en mängd stadganden, som på intet vis äro af grundlags natur; att den icke förmått hindra tryckfrihetens missbruk, samt slutligen att nödiga ändringar endast med största svårighet kan åstadkommas, enär dertill fordras 2:ne Riksdagars beslut och alla fyra Ståndens bifall. Utgöra nu dessa omständigheter verkligen giltiga skäl, att Tryckfrihetsförordn:n skall uphörå att vara en af våra grundlagar? Hvad angår första anmärkmn, så medgifves visserligen, att Tryckfrihetsförordmn innehåller en mängd föreskrifter, som icke kunna anses äga grundlags egenskap. Men ligger det verkligen i denna omständighet så särdeles stor vigt? Ar det icke af vida större vigt, om det genom lagen åsyftade ändamål vinnes, än att denna är fullkomligt systematisk? Har icke genom denna lag tryckfrihet blifvit införd i Sverige och der orubbad fått qvarstå? Om den sålunda upfyllt sin hufvudsakliga bestämmelse, kan det då vara skäl att för en oviss framtid rubba én sådan institution endast derföre, att den icke är fullkomligt systematisk? Vidare, om berörde förhållande i sig innebär en så stor orimlighet, så hemställer jag till Eder, mina Hrr, huruvida det kan förmodas, att sådant undfallit lagens stiftare.
lefva upp väsen af kände som gjort den hårda, Och han log och kände igen, j o r d e n i sitt sig när han sakta sjönk flygande röda mot slott. Där multnade det snart och smälte samman med jorden, och tanken låg där i gräset, n a k e n o c h u t a n M e n han h a d e inte legat där än där k o m en geting flygande stråna. och Han surrade skydd. tänkte Jag ska ' aldrig göra så mer, han. Men ut ur Och siskans ö g o n tanken på och hoppade o c h rätt in i pojkens. då släppte pojken flyga. Lea Ahlborn f. Det betydelsefulla dödsmärket ha vi i dag att rista vid ett af våra mest ryktbara k v i n n o n a m n: medaljgravören vid kungl. myntet Lea Ahlhorn är ej mer. Den s j u k d o m, s o m i förra veckan drabbade den åldriga konstnärinnan och hvilkens allvarsamma natur vi redan då o m n ä m n d e, tog hastigt en åtgörande vändning o c h forliden lördag afsomnade h o n stilla. R e d a n i sin årgång 1890 m e d d e l a d e Idun (i n:r 5) hennes själftecknade porträtt och utförliga lefnadsbild; hänvisande till denna, kunna vi nu därför inskränka oss till dödsfallets korta omnämnande. L e a Ahlborn sörjes närmast af två söner, den ene kapten vid V a x h o l m s artillerikår ö c h den andre kammarskrifvare i tullverket, en ogift dotter samt en svärson, rektorn och riksdagsmannen Carl v o n Friesen, hvilkens hustru afled för ett flertal år sedan. * 6. följde kärlekstanken skulle snara, h o n solsken ensamt, vingar och guldgult hår; efter a n d a n. honom det var sväfvade och fick h a n och sakta, och farten minskades. garna sig närmade slut; luften blef varmare kippade en p o j k e lutad, han hade höjden. Kungl. operan. Den 10 dennes uppfördes för första gången härstädes C. Goldmarks 3-aktsopera » Syrsan vid härden », med text efter Dickens ' bekanta novell.
Men att förekomma sådant blefve lika omöjligt som att alldeles förekomma att frågor, sorn hafva gemenskap med hvarandra, någon gäng kunna olika bedömas inom olika stats-departementer; och skulle verkeligen det förutsatta fallet inträffa, bör man viii förvänta att hvarje Ständ, hädanefter som hittills, skall under utöfvandet af sin pröfningsrätt lemna tillbörligt afseende ät de äsigter, sorn förut hos högsta domaremagten gjort sig gällande. Hvarje förslag, som leder till att nedflytta Eiks-Stånden frän afdelningar af en statsmagt till vanliga kommittéer mäste jag motsätta mig, och yrkar derföre utslag pä sednare afdelningen af Utskottets nu framställda förslag till grundlagsförändring. Riksdags-fullmägtigen Lars Magnus Knutsson har förklarat sig biträda denna reservation: och hafva Herrar L. Billström och C. 31. O. Sehenström reserverat sig mot sednare delen af Utskottets förslag. Bih. till 11. Si. O Sami. 1 Ila/t. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Konstitulions-UiskoUels Memorial N:o 15. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1860, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till den ändring i 28 § Regerings-Formen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska. Ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr //. F. Liljenstolpe och Ledamoten af Borgare-Ståndet, Herr C. F. JVoern hafva till Konstitutions-Utskottet ingifvit motioner, åsyftande att bereda utvidgade medborgerliga rättigheter för medlemmarne af mosaiska trosbekännelsen; samt dervid, bland annat, hemställt, att uti 28 § Regerings-Formen måtte göras sådan ändring, att så väl bemälde, sorn äfven andra främmande trosförvandter blcfve berättigade att bekläda vissa embeten och tjenster.
Såsom bidrag för beredande af nya eller utvidgade lokaler ät de allmänna läroverken inom nedannämnde 5:ne städer, hafva Rikets Ständer, under förbehåll, att några kostnader för byggnadernas underhållande icke komma att drabba Statsverket, beviljat följande anslag, hvilka i mån af behof böra från Riksgälds-kontoret utgå och alltså af dess medel, på sätt Kongl. Majit föreskrifver, utbetalas, nemligen: Stats-Ulskottels Memorial JM 2M. 59 l:o för uppförande af nya skolhusoch gymnastikbyggnader i Götheborg, Etthundra femtio tusen R:dr, hvarvid tillika fästats det förbehåll, att utväg till betäckande t . al bristen i byggnads-kostnaderna bör beredas utan stats-verkels vidare anlitande; 2:o för uppförande af en ny, rymlig och ändamålsenlig skolhusbyggnad af sten i Uddevalla, Tjuge lusen R:dr; och 3:o för utvidgning af skoloch gymnastikhusen i Nyköping, Tjugeett tusen ett hundraljugetie R:dr SO öre. § i S9.
Med hjälp af den gamla Olympens alla gudar och gudinnor i gemytlig Offenbaehsturnyr, hvilka helt plötsligt besluta sig för ett utställningsbesök, åtskilliga vitziga kupletter om » ställningar och förhållanden » under denna vår celebra jubelsommar samt först och sist en slösaktigt glänsande scenisk utstyrsel ha författare och direktör i broderlig förening nått det hugnesamma resultatet af en rätt aktningsvärd, om ock ej i strängare mening synnerligen konstnärlig succés. Ja, briljant är obestridligen uppsättningen, och det » lefvande material », som exponeras, står ej dekorationerna efter. Fru Castegren är en Venus, som närmar sig skönhetsidealet; fru Emma Berg och fru Rönnblad — Diana och Mars — segra genom skälmskt pikanteri och uniformens kända oemotståndlighet. Hr Strömbergs Jupiter har alla skrattarne på sin sida. För öfrigt äro både » himlarne och jorden » genom de sex brokiga tablåerna fyllda af gudar, halfgudar och svaga människor, hvilkas namn vi här icke nämna hinna, men hvilka samtliga med upptåg och sång bidraga tiil att angenämt förkorta de två snabbt flyende timmar, som muntrationen kräfver till att afspelas. Öfoer cUt liöga berget. En berättelse för Idun af Karin Hallgren. (Forts. fr. föreg. n:r). Teater och musik. Vasateatern. Det lider intet tvifvel, att Vasateatern under de närmaste veckorna skall fyllas af en lika tacksam som hän ryckt publik. Alla - hyllornas » habituéer, alla lånbibliotekens stamkunder, alla Fäderneslandsföljetongernas spaltbitare skola med släkt och vänner, barn och blomma strömma till för att läska sina själar med » De små landstrykarnes » djupt rörande och fast sagolika äfventyr. Hr Deconrcelles — deras lycklige pappa — är utan tvifvel en stor människokännare, eller kanske rättare en stor kännare af sin » publik ». Och publik äro vi ju alla, så visst som vårt lif är en enda stor komedi, » mer spännande än trots någon roman ». En lika stor skald är han visserligen ej, och han torde nog aldrig komma att konkurrera med Zola om den akademiska taburetten.
Den, som vill, alt, på sätt Utskottet föreslagit, införselstullen å ”hudar och skinn” ej hänförliga till pelsverk, ”oberedda torra”, må, vid tull-lindringarnes upphörande, nedsättas till 1 sk. 10 rst. skålpundet, röstar jai den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer nu gällande införselstull för nämnde artikel att, äfven vid tull-lindringarnes upphörande, oförändrad bibehållas. 30 Stafs-Utskottets Memorial, N:o 302 Voteringen tiar utfallit med 106 ja och 13 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 87:de voteringen (edligt 4 punkten). Den, som bifaller Utskottets förslag, att införselslullen å ”ris, oskalad eller paddy”, skall, vid tull-lindringarnes upphörande, nedsättas till 1 r:dr 12 sk. tunnan, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, bibehålies, äfven vid tull-lindringarnes upphörande, nu gällande införselstuli oförändrad. Voteringen har utfallit med 106 ja och 13 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-proposilionens innehåll. 6 88:de voteringen (enligt 5 punkten).