Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. tleu 7 Nov. 1859, kl. 2 e. ro. Kongl. Majlis Nådiga Proposition lili Rikets Ständer, angående försäljning af Sex Länsmans-boställs-lägenheter i Malmöhus län; Gifven Stockholms Slolt den 27 Oktober 1859. Sedan Rikets vid nästförflutna riksdag församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 6 Februari 1858, angående reglering af utgifterne under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, bland annat medgifvit, att, derest innehafvarne af följande Sex Länsmansboställs-lägenheter i Malmöhus län, nemligen: Areal-innehåll: Uppskattningsvärde R:dr sk. rst. Getebro 1 Tid. 20 » 8: ville desamma till Kronan afträda, innehafvarne finge komma i åtnjutande af enahanda årliga hyres-ersältning, 150 Riksdaler, sorn blifvit fastställd för de Länsmän, hvilka icke äro med boställen försedde; och Kungl. Maj:ts Nåd.
Martiin jordrymd finge på detta satt abajieneras tiondedelen, fran hemman om ett hundrade femtio tunneland femtedelen o. s. v. , med iakttagande af lika förhållande i afseende på mindre hemmansdelar, utan skillnad på odlad eller ouppodlad mark, blott med vilkor af hvarje lägen hets bestämmande till minst 4 tunneland och utsättande af någon viss årlig spannemåls-afgift till stam-hemmanet, Att en tryggad besittningsrätt är ett vilkor för bemödandet att förvärfva, synes mig vara afgjordt, men sådan besittnings-rätt tillerkanne» nu endast den, som har nog förmögenhet att köpa en till visst mantal bestämd hemmansdel, oell saknas helt och hållet för den, som, i egenskap af landtbo, torpare, eller förpantningshafvare brukar annans jord. Dessas existence beror af ägarnes godtfinnande, och de kunna icke med säkerhet påräkna, att få njuta frukten af deras använde mödor. Om deremot tjenstehjon eller andra obemedlade personer hade i sigte möjligheten, att, på det sätt jag föreslagit, genom arbetsamhet och sparsamhet vinna säker besittning på en jordlägenhet, som de kunna förvärfva, skulle dessa egenskaper blifva mindre sällsynta; ägtenskapen bland den lägra Folkclassen, som nu oftast föranledas af lättsinnighet och sedeförderf, och medföra en tillökning i folkmängdens numerär, men icke i arbetskrafterna, skulle gifva bättre resultater i både moraliskt och oeconotniskt afseende; och derigenom skulle bildas en dass af arbetare, Sorn, utan tillräcklig sysselsättning af eget jord - Den t Martii. 4? bruk, kunde använda sin arbetsflit till förmon för näringar i allmänhet, utan att vid någon viss vara bunden. Jag anhåller att detta mitt Memorial måtta blilva till Allmänna Besvärs och OecononiieUtskottet remitteradt, N:o 17. Grefve Gyllenborg, Johan Henning x Sedan Friherre L. A. Mannerheims motion, att de Brandstodsskyldige, som, för någon del af deras åbyggnader, ville i allmänna Brandförsäkringsverket ingå, skulle förklaras berättigade att skilja sig ifrån de Brandstodsinrättningar, sora 24 Cap. 5 §.
IX. B. 198, 209, 217, 244. A. 245. P. Paketfart, angående inrättande afen regulier sådan emellan Sverige och vissa utrikes handelsplatser. II. 290, 305. III. 45. R. 47. IX. B. 210. A. 250. Palmstedt, angående pension å allmänna indragnings-staten för Professor C. Se Pension. Paykull, Friherre Johan Gustaf, yttrande. VII. 382. Pension, å allmänna indragningsstaten för Direktören, och förste Läraren vid Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg Herr Professorn och Riddaren C. Palmstedt, angående. I. 167. II. 97. R. 98. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 194. Se vidare Stats utskottets Utlåtande N:o 90. — angående en årlig sådan af 200 R:dr hanko för förre Läns-Notarien, Lands-Sekreleraren Olof Henrik Förberg II. R. 234. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 183. Se vidare Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 90. — åt framlidne Professor Thorilds efterlemnade Enka, angående. II. II. 259, 334. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 192, Se vidare Stals-Utskottets utlåtande N:o 90. — ål aflidne Expeditions-Sekreteraren C. M. Arrhenii Enka. II. 192. R. 196. Se vidare Stats-Utskottels Utlåtande N:o 90. — å allmänna indragningsstaten, angående rättighet för LandsKanslisten i Gottlands län C. D. Isberg alt efter afskedstagande få åtnjuta. II. R. 215. V. B. 472, 513. VI. 177. A. 183.
att hon inte förstår värdet af bildande läsning. Men jag hoppas att hennes sinne så småningom ska danas härtill. I alla händelser äro detta slags (Till Erhard.) Går du redan, Erhard? Hvad nu! Min lilla Lolo är ännu så outvecklad, FADERN. demonstrationer inte riktigt på sin plats, min flicka. ERHARD (ifrigt). FADERN. Ja, pappa, jag har så mycket läxor till i morgon. Stackars min gosse han kan aldrig ta sig en ledig stund för att få sitta med familjen. Nå ja, det kan inte hjälpas, gå du, min gosse, och gör minsann tänka på annat än familjelif, när jag var din plikt. (Erhard går med dold glädje.) Också jag fick ung. Ser ni, mina barn, jag har ofta tänkt på det, då mitt hjärta är vekt stämdt: Jag tror det var en i en tämligen framskriden ålder blef familjefar. och jag har ett behof att säga er det i denna stund, lycka för mig och för oss allesamman, att jag först Därigenom lärde jag att värdera denna lycka långt högre än om jag nått den tidigare. Och genom den lifserfarenhet och mognad jag medförde i äktenskapet, kunde jag också blifva ett bättre stöd för min familj än jag skulle kunnat vara i yngre år. (Afbryter sig och säger till Lolo, som sitter och vrider sig på stolen.) Om du tog ditt arbete, Lolo, så skulle du höra på mig bättre. En flicka bör aldrig sitta så där med händerna i kors. Ja, ja, det är inte till dig, kära Hilma första kvällen (Samlar sig igen heller haft så mycken tid ett ägna åt de mina, om jag nu ännu varit i full tjänstgöring. Då skulle dessa lyckliga aftnar varit sällsynta i stället för vi nu kunna njuta dem dagligen hela vintern. tressen och återtar med sin förra värdighet) Och jag skulle inte Tre generationer förenade kring gemensamma inLOLO (farande upp från stolen Det ringer på tamburdörren. MODERN. och släppande arbetet). (Sally och Hilma se båda lifligt upp.) Det vore då allt för led samt, om det komme någon främmande och störde oss. Det är ett bref från gamla mamsell Mari. JOHANNA (i salsdörren, förargad). Hvem kan det vara.
Hvad beloppet af Iösesumman angår, är det naturligtvis för Utskottet icke möjligt alt derom fälla något omdöme, enär priset för ett arbete af ifrågavarande beskaffenhet måste mätas mindre efter den långa arbetstid, som utan tvifvel derpå blifvit använd, än efter det konstvärde, som arbetet, vid jemförelse med andra konstens alster, eger. Utskottet får derföre i så måtto tillstyrka bifall å motionärens framställning, att Rikets Ständer till Kongl. Majus disposition ställa en summa af högst 15,000 R:dr Riksmynt, för att, i mån af behof, användas till inköp för Statens räkning af ifrågavarande utaf Målaren Larsson utförda större arbete. 118:o. F rån Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å en af Herr Brodin väckt motion, hvaruti, med förmälan, att af det Planch-verk »Fordna och närvarande Sverige», hvilket, påbegynt af framlidne Ofverstelöjtnanten m. m. Thers ner i lifstiden, fortsättes af hans efterlefvande dotter, Thora Thersner, som vid sistlidne Riksdag i sådant ändamål erhållit ett anslag af 200 R:dr B:ko årligen under innevarande statsreglerings-period, ytterligare fem häften sedermera blifvit utgifna och det sjette i början af detta år skulle utkomma, motionären begärt, att som utgifvarinnan saknade egna tillgångar och af ett medfödt kroppsligt lidande vore urståndsatt att skaffa sig sådana, hvarigenom det blefve henne omöjligt, isynnerhet efter den inträffade stegringen å de flesta lefnadsförnödenheter, att fullfölja arbetet, om hon icke egde att påräkna ett säkert bidrag till betäckande af kostnaderna för arbetet, Rikets Ständer måtte anvisa ett årligt anslag till förhöjdt belopp af 266 R:dr 32 sk. B:ko, eller åtminstone samma anslagssumma, som henne förut beviljats, nemligen 200 R:dr samma mynt, att från och med nästa år och så länge arbetet fortsättes lill henne utbetalas. 44 Slals-Ulskollels Utlåtande M 148. (Fortsättn.) Sorn Rikets sednast församlade
i Paris » just na », som symboliskt på bokpermen är förlagdt emellan Eiffeltornet och en kokott — j^ja, det är icke så farligt, visst drar han i väg med oss, samma kväll vi komma till Paris, till Café Américain, och visst för han oss sedan som hemmastadd ciceron omkring både på Folies Bergères och Bal Bullier, » mag-dansen » i det egyptiska kvarteret pä utställningen icke till för * glömmandes, men allt det där är bara för att i största anständighet varna oss, så att vi inte sitta som nöt och låta plocka oss af de angripande sköna. » Om skalkar locka dig, så följ med och se efter hvad de ha för sig », säger visst den vise Sa-lomo, som ja hade reda på det; och om förf. (sid. 18) ser sig i stånd att applysa om att » sängarna äro i allmänhet utmärkta här », så beror detta helt enkelt därpå att han fltt erfarenhet under sina försök att skaffa billiga och bra rum åt dem ibland oss, som äro så förståndiga att ta hans bok som reselektyr på vägen till Paris. Detta är obestridligen en af bokens starkaste sidor: de många anvisningarna hur man skall fU det billigt och ändå bra. Ram bör man gå at sjelf och se sig om efter, så fort man kommit fram; på det viset kan priset godt pressas ned till ett par, tre franos. Droskkuskar skall man vara kort emot — hvilket är så mycket lättare ju mindre franskan flyter lätt på tungan — och aldrig tala om på förhand att man vill åka på timme (Vi anmärka härvid dock att en dylik manöver kan man missräkna sig på, ty kuskklockor gä så underligt fort ibland). Om hvar manäter i Paris fins det med allt fog ett helt kapitel, med anvisningar efter olika börsar, råd om att taga en portion för två — när skall Stockholm komma så l&amp;ngt att detta ej ses med grima * ser af källarmästare och kypare? — om hur myoket man skall ge i drickspengar o. s. v. Och om också meningarna kanake kanna vara delade om det » vin ordinaire », som förf.
Gent emot allt detta har nu en förståndig liten fästmö att ställa sig så, att hon om möjligt icke sviker någon af sina plikter, men hon har att ihågkomma, att den blifvande maken ovillkorligen har den största rättigheten till hennes tid och tankar; och detta brukar sällan falla sig svårt för henne. Den nya stigen är sä lätt att slå in på, då kärleken banar vägen. Men icke blott en god vilja behöfves; det behöfves förstånd, eftertanke, uppmärksamhet pä sig själf och först och sist uppoffrande kärlek. Hvar och en har sin svaghet, och en god fästmö försöker att just blifva det, som hennes blifvande make önskar och väntar af henne. Om du nu till exempel är mycket musikalisk och brukar sitta timvis vid pianot och så får en fästman, som är en smula läckergom, men just inte svärmar för musik, så akta dig väl att trötta honom med din musik och att visa dig intresselös för hans matlagning. Gå en och annan timme ifrån instrumentet och tag i stället ihop med slef och visp! Tro icke, att jag vill, att du Bkall lägga bort din kära musik för det, nej, visst icke! Du skall endast gifva honom god mat först och god musik sedan, kanske till en början i små doser — helt försiktigt. Var bara lugn, det blir snart han, som kommer och ber dig: » Sjung den biten, du sjöng i går, då jag kom! » Ja, vill man blott de första gångerna i saktmod och kärlek lämpa sig efter hvarandra, där möjligen några kanter mötas, är det märkvärdigt, hur äkta makar fort nog förenas om samma tycken. De glömma snart, att det fanns en tid, då de voro så olika som eld och vatten. Den förståndiga, kärleksfulla kvinnan » fyller alla bråddjup och stiger öfver alla höjder. » Icke så, att hon skall vare sig som fästmö eller hustru i allt blindt lyda och rätta sig efter mannens önskningar, då dessa måhända äro oförståndiga, ja, rent af orätta, men hon bör aldrig med kyla och hårdhet sätta sig emot honom.
lika oafvislig är mannens plikt att med fast Så har hon ängslats, vaktat och ljugit dag ligad olycka. hand tygla och leda hustruns sinne, när han efter dag, år efter år, under hela sitt äktenHon försöker att småle vid tanken på, hur märker, att hon ej har dessa tyglar i sin egen hon en gång varit nära att brista i gråt af skap. Och hon skall sannolikt fortsätta därhand. med under hela deras återstående samlif, ty ångest, för att han fått dödsbud från hennes Det är ömkligt att se en man fegt smyga föräldrahem. Och så var det j u blott en hennes samvete är dödt, liksom hans, mannens missräkning: den ökände slarfvern, unge Björk, med det vanvårdade andliga musiksinnet och sig undan, just då han märker hustrun stå i fara att öfverlemna sin själ och kropp åt bar nämligen en likadan kostym som hennes det därtill hörande osynliga strängaspelet. Hennes söner skola troligen blifva stämmörka dämoner; han är den starke, han beansedde man. Hon försöker tänka på sitt löjliga misstag, ningsmänniskor af samma art som fadern, höfver ej frukta för de svåraste yttringarna den dagen då hon trodde, att de plötsligt blificke till följd af någon ärftlighetslag, utan af detta mänskliga elände. Må ingen mena vit ruinerade. Och så nekade han j u blott genom att insupa hans själfviskhet, hvilken — eller skrymtaktigt säga — • att råhet och att betala räkningen för sina löskragar, af skaffar honom en massa fördelar i hemmet brutalitet ej kunna förekomma i så kallade det skäl att han genast fick afsmak för det och ett slags öfvertag öfver en hel del — bildade hem; man skall lefva likt snäckan för att tro på en sådan mening. Brutala och beskedligt folk. dussin, som han dagen förut utvalt. Hennes döttrar skola kanske, liksom deras råa äro de män och kvinnor, som gifva en Hon sökte intala sig, att han nu möjligen misstämning luft mot oskyldiga personer elmött konsul Frank, som han — af outredda mor, gifta sig med unge män, hvilka kunde ler döda föremål och i dylika stunder ej blifva rått stämda, om de ej af hustrurna skäl — ej kan tåla.
Frigg är en utvidgad form af fri, som motsvaras af fornsax. frí, qvinna, och af fn. frí, älskare, af got. frijón, älska. Frigg betyder således eg. den älskade, makan, den fruktsamma7. Fensalir (Völuspá, str. 37); i Schleswig betyder fen, fenn (eng. fence) inhägnadt land. Allmogen i Sverge kallar stjernbilden Orion Friggs spinnrock, och detta hänvisar på den spinnande, husliga husfrun. Frigg och Fröja förblandas stundom, men behöfva det ej, ty den förra är åsadrottning, den senare vanadis. Frigg är moderskärleken, Fröja älskog. Friggs tjenarinnor, som äro yttringar af hennes väsen, hvilket vi i dem närmare lära känna, äro följande. Fulla (fn. Fulla), fullhetens, öfverflödets gudinna, är en mö med utslaget hår och guldband om hufvudet. Hon kallas Friggs askmö, emedan hon gömmer de askar, i hvilka Frigg har sina gåfvor förvarade, som hon genom sin tjenarinna sänder ut öfver jorden. Lin (fn. Hlýn), är hjelpsamhetens gudinna, satt att vaka öfver de män, som Frigg vill hjelpa och skydda. Gnå (fn. Gná), tankens, förståndets gudinna, sändes af Frigg i ärenden till olika verldar. Hon har en häst Hofvarpne (fn. Hofvarpnir), som far genom luft och haf. Snotra (fn. Snótra), vishetens och behagets gudinna, är förståndig och har vackra later. Vår (fn. Vör), edgångens, sanningens, vaksamhetens gudinna, hör de eder och förslag, som män och qvinnor ingå med hvarandra, samt hämnar edsbrott, hvilka aldrig blifva dolda för henne. Lofn (fn. Lofn), en kärlekens gudinna, är god och mild att anropa samt har lofvat Odin och Frigg att befordra föreningen mellan de älskande, mot hvilkas förbindelse hinder ställa sig. Sjöfn (fn.
Sedan jag nu icke mera vågar hoppas någon förening emellan Ridderskåpets och Adelns Ledamöter om någon af de Den Jjf, December. f&reslagne Contra-propositionerne, vagar jag ödmjukast föreslå en annan : Vinner Nej, kommer särskildt att öfverläggas om den framställnings innehåll , hvilken kommer att i underdånighet göras hos Kongl. Majrt. Grefve af Ugglas: Jag ämnade just föreslå detsamma som Herr Ribbing, emedan det går fortare att votera, än att idkeligen öfverlägga, utan att någonsin komma till något slut. Herr Gref ven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tiil Contra-proposition antaga det af Herr Danck> wardt samt Friherre Åkerhjelm med flere Ledamöter gjorde förslag, att Riksens Ständer borde, med åberopande af de utaf Särskildta Utskottet anförde Hufvudgrunder, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t j Nåder må täckas till verkställighet befordra de delar af Särskildta Utskottets Betänkande, Kongl. Maj:t finner leda till Styrelsens förenkling och till inskränkning i Embetsmännens antal, Ropades Ja och Nej. Herr Berghman: Jag beder ödmjukast, att den förra Voteringg-propositionen må blifva uppläst, som innefattas i Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag öfver beslutet i samma ämne. Herr Riben Carl Wilhelm : Då det nu tyckes vara temmeligen gifvet, att discussionen Den i4 December. icke kan slutas, utan tvenne voteringar, så anhåller jag, att föremålet för den första må blifva bestämmande af Contra-propositionen för den andra, Herr Grefven och Landt-Mar skalken yttrade, att då Ridderskapet och Adeln ej syntes kunna förena sig om Contra-propositionens innehåll, finge Herr Landt-Marskalken hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade först genom votering afgöra , hvilken af de framställde 6ärskildte meningarne borde till Contra-propo» siton antagas. Grefve af Ugglas:
I fråga åter om behandlingen af målet emellan Svedberg och Korså Bruksägare anförde jag uti samma skrifvelse, att undersökningen vid Häradsrätten syntes bekräfta, det Inspektoren Ö. både ingått och upphäfvit det i fråga varande fastighetsköpet, på egen hand, eller åtminstone utan uttryckligt bemyndigande af Korså Bruksägare; att, i händelse O. vid redovisning för de 150 Riksdaler, han för berörda handel utgifvit, kunde styrka, att utgiften bestått i afbetalning å ett köp, som återgått, och att i följd deraf nämnda afbetalning skulle återbäras, någon utsigt förefunnits, att utgiften skolat blifva af Bruksägarne gillad, hvaremot ett sådant godkännande föga varit att vänta, om den utgifna summan användts till godtgörelse för återgång af ett köp, som utan Bruksägarnes bemyndigande blifvit uppgjordt och upphäfvet, samt för tidsspillan och besvär, som O. derigenom tillskyndat säljaren; att, då Bruksägarne i slikt fall utan tvifvel ägde rättmätigt anspråk, att O. skulle sjelf vidkännas en så beskaffad utgift, det, efter min tanke, väl icke kunde nekas, att O. af saken haft att vänta nytta eller skada och förthy icke bordt, emot 17 kap. 7 § Rättegångsbalken, såsom vittne godkännas; att Svedbergs förklarande vid edgångstillfället, att han väl bekommit 150 Riksdaler för att medgifva köpets återgång samt i ersättning för resor och besvär, men att han för dessa sina besvär och för köpets återgång då åtnöjdes med 50 Riksdaler i ett för allt och ville återlemna 100 Riksdaler, ej innebure, att Svedberg undandroge sig svärja derpå, att han, såsom edgångsbeslutet stadgade, icke i afbetalning å köpeskillingen uppburit 150 Riksdaler eller något belopp derunder; att, då således den af Svedberg erbjudna eden ej stöde i strid med den af Häradsrätten förelagda, det vore svårt att inse, huru
Herr Munck af Rosenschöld: Herr Tham bar beskyllt mig för att förgylla den sak, jag nu förfäktar eller jordbruks-intresset. Jag åter bar lyckt mig finna Herr Tham förgylla jernbruks-intresset. För min del anser jag verkligen minskning i onödig import vara lika vigtig alt eftersträfva, som att jernexporten befrämjas. För delta sednare ändamål har man nyligen an vändt lilla Creditivet, och jag har dertill yttrat milt .bifall. Men hvad har man väl gjort för att uppmuntra exporten af Jordbrukarens producter, då det med sådan fördel kunde ske år 1828, emedan importtullen var nära upphäfven i England och Holland med flere Länder? Visserligen rnedgaf Regeringen fri export af spannemål redan i Augusti Den iå Mars f. m. månad nämnde år; men våre Handlande, om de ock tidigt nog kännt conjuncturen, kunde föga begagna sig deraf, i brist på capitaler. Derföre sålde till exempel Handlanderne i Skåne sin spannemål i Köpenhamn, der priset var lägst, näst Kiel, bland alla Östersjöhamnarne, men der de fingo penningarne genast till nytt uppköp dagen efter. Då bade det kunnat vara lämpligt, att af lilla Creditivet beviljats lån till sädesexport. Herr Tham har ansett det blifva en lycklig följd af sednaste Tullförordningarne, att Svenska Jordbrukaren kan deltaga i verldslnandeln med spannemål. Jag tror det åter i dem förbjudet att exportera säd, när exporten skulle mest löna sig, nemligen då priserna äro höga. Vidare bar Herr Tham sagt, att Regeringens berörde Förordningar, föranledde af Ständernes önskningar, försäkra enskilte speculanter att ej förtryckas i spannemålshandel. Deremot hemställer jag, om icke ett sådant förtryck snarare skall äga ruin genom Creditivets användande tili uppköp under missväxtår, än i goda år, ty under de förra, då genast försäljning kan ske, kunna våra penningefattige speculanter mest röra sig.
Gud förläne mig krafter och mod att gå den sista kampen till mötes, som väl ej bör vara långt aflägsen. Måtte den ske utan för stort lidande. Dock, ske icke min, utan Herrans vilja! Amen. Stockholm den 16 juni 1842. Carl Dahlgren. Hvem kan utan smärtfullt deltagande läsa denna, en stark mans öfverväldigande klagan, en förklaring öfver mycket der han ej varit förstådd, utan tvärtom missförstådd? Men hans långa dödskamp lyktades icke på ännu nära två år, ty först 1844, natten mellan den 1 och 2 maj, den härliga vårmånaden, med hvilken hans ande var så nära beslägtad, fick han sluta striden, och efter den rika, men ändå fattiga vandringen på jorden återvända till fadershemmet. Få skalder hafva under sin lifstid fått glädja sig åt ett så fullt erkännande som Dahlgren. Hans öfverlägsna målande snille, hans glada verldsåskådning förenade med det ädla och varma element, som tillhör den diktare, hvilken, liksom han, fattar Guds ande i hela den lefvande naturen, gjorde honom dyrbar för hans samtid och skall för all tid låta hans namn lysa bland de verkliga ädelstenar, hvilka efter hand infattas i Sveriges skaldekrona. CARL JONAS LUDVIG ALMQVIST. Hans bild sedd på nära håll. Resan. Den store författaren i sitt hem. Återfärden. Om man står vid randen af ett stort, i stillhet hvilande vatten, försjunken i beundran öfver något idylliskt strandparti som återspeglas på den blanka ytan, kan man ej undgå att känna en viss saknad, när en plötslig vindkastning, en orkanby, bortsopar den vackra bilden. Men efter hand fängslas man än mera af det skådespel som nu framträder. De sofvande böljorna börja häftigt röra sig under sitt härliga spegeltäcke. Det går oroligt till i djupet. Och snart visa sig de yrvakna sofverskorna med skumkrönta hufvuden. Det blir ett larm, en strid, en klagosång, som skär genom både haf och luft. De kastas så våldsamt mot öfveroch underklipporna att de borde få stanna der, men nej, de slungas åter tillbaka ut i det vilda tumultet.
Talla, om medels anslående till inköp af Konung Carl XIII:s Krönings; se KröningsTafla, Tal, Kongl. Majrts, till Riksens Ständer vid Riksdagens öppnande, Nov. 27. — af Kongl. Maj:t, Hans Kongl. Höghet KronPrinsen och Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Jan. II. i83. — af Konungen vid Riksdagens slut, Julii 4°7" — af Landtmarskalken vid Riksdagens början, Nov. 5, i3, 16, 20. Vid dess slut, Julii 414. 340 Tal af Grefve Mörner, Adolph Göran, såsom Ordförande för Ridderskapels och Adelns Hälsnings-Deputation till de andra Stånden, Nov. 28, 33. — af Grefve von Rosen, Axel, vid Ridderskapets och Adelns Afskedshälsning, Julii 419. TalemansBeredningen, om Ledamöters deltagande deri af Ridderskapet och Adeln, Dec. 144» se vidare Tafflar. Tannström , Nils Magnus af, CancellieRåd, oin årlig pension åt honom, såsom Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens fordna Lärare, Jan. II. 54, i*4» ^9, 45i. Febr. 524, 616. April I. Exp. 554- Maji I. Konungens Svar, Maji II. 589. Tawast, Friherre Johan Henric, GeneralLieutenant m. m., Introducerad, Maji II. i36. Tersmeden, Friherre Fredric, yttranden, Dec. 553, 618. April I. 379. Tersmeden, Pehr Reinhold, yttranden, Maji I. 413, 426*. Mars I. 131. — om Testamenta-reciproca, Jan. II. 149. iom communication af, Jan. II. 149. — Hans Maj:t Konung Carl XIII:s Testamente, Febr. 131.