Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. genom sitt bifall till en af RankuUlsk. gjord hemställan om eftergift af en Hr Santesson åliggande ränteliqvid, jemväl godkänt nämnde Ulsk:s motiv för sagde eftergift, grundad just på gäldenärens stora förljenster särskildt i hänsigt till kanalverket. I besittning af en större förmögenhet, tvekade han icke att uppoffra en stor del af denna sin förmögenhet, jemte lid och krafter på genomförandet af den stora idé, som hade till föremål åstadkommandet af en sammanbindning utaf Nordsjön och Östersjön, samt all upplifva industrien och, genom medvetandet att hafva utfört ett storartadt och allmännyttigt företag, lyfta den Svenska nationalkänslan. Då Hr commercerådet Santesson nu pä sin ålderdom befinner sig i behöfvande belägenhet, tillhör det nationen så mycket mera att i handling gifva ofvanbemälde hans förtjenster en rättvis hyllning. Man har, med afseende härå, begärt beviljandet af en pension å 1000 r:dr b:co. Detta är väl icke för mycket, då man besinnar förhållandet i dess helhet och den moraliska skyldighet staten har, alt tacksamt erkänna de mödor och uppoffringar, deni en god medborgare till fäderneslandets största båtnad nedlagt uppå dess altare. Jag tillstyrker derföre återremiss, på det Utsk. ånyo må taga i öfvervägande, om det icke är skäl att det äskade beloppet må få komma Hr Santesson oäfkortadt till godo. Frih. Tersmeden: K. M. har icke begärt något för Hr Santesson, utan det är till följd af enskilda motionärers framställning, som StalsUtsk. tillstyrkt beviljandet af en pension åt denne man. Hvad åter beträffar beloppet, som Frih. Cederström ansett vara för ringa, så kan visserligen derom mycket sägas. Hr Santessons förtjenster har Utsk. erkänt, då det föreslagit en år - Den 29 A p r i I. 333 lig pension åt. honom från Statens sida.
Ridderskapet och Adelns protokoll den 2 dennes, innefattande beslut, dels att uti en underdånig skrifvelse till H. M. Enke-drottningen Josefina, tolka Ståndets deltagande uti den djupa sorg, som träffat H. Maj-.t genom Hans Maj:ts Konung Oscar den lis död, dels att under förutsättning, att Med-Stånden häruti instämma, anmoda Expeditions-Utskottet att till Riks-Stånden skyndsamt inkomma med förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet. Borgare-Ståndet instämde i dessa af Ridderskapet och Adeln lättade beslut. S. D. Föredrogos och biföllos följande Utskotts Memorialer: Banko-Utskottets, N:o 1, med hemställan om arfvoden lill Notarier och Kanslister; och ExpeditionsUtskottets: N:o 1, angående ökadt Kansli-biträde, m. m.; N:o 2, angående upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll; och N:o 5, i fråga öm prenumeration å Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. S. D. Till Stals-Ulskoltet remitterades följande Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner, som denna dag voro till Rikets Ständer ankomna och nu hos BorgareStåndet föredrogos : Af den 14 sistlidne Oktober: Om användande af en del af de till fångars vård och underhåll anslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona. Vid denna remiss åtfölja Herrar Björcks och Ödmansons afgifna yttranden. Och af den 27 i berörde Oktober månad:
I detta afseende upplyses: att Blekingska hemmanen deltaga i bålsmahshållet i mon af deras grundräntor, men för öfrigt efter hemmanens vid indelningstiden befunna beskaffenhet, så att bättre hemman rusta för lägre, men sämre hemman för högre rustningsdalertal af hemmanens räntor; att dessa dalertal variera emellan 16 och 21; alt endast ett mindre antal hemman hafva räntor jemn t motsvarande rustningsdalei talen, hvilka hemman hvarken betala öfverskottseller erhålla tillskolts-räntor; alt sådane liqvider deremot inträffa för de öfrige hemmanen sålunda, att, der räntan utgör n4 daler, men rystnings-dalertalet blott 18, praesLerar hemmanet båtsman för desse 18 daler, hvaremot runleöfverskottet, 6 daler, erlägges lill upphördsmannen; att, om åter förhållandet är omvändt, så att räntan är mindre än ruslningsdalertalet, får hemmanet af upphördsmannen ett, skillnaden emellan grundräntan och rustnings-dalertalet jemnt motsvarande tillskott; alt öfverskoltsränlorne länge liqviderats i 4 Statssamt Allm. Besv. c.ch Oeeon.-Ulskollcns Betänkande N.o 43. efter den primitiva grunden och endast förhöjts år J776 efter allmänna valvalionen af 3 daler silfverroynt Riksdaler»; samt alt ränta och rustningskostnad, hvilken senare för hel båtsman, indeluingstiden, utgjorde 2\ daler, då voro hvarandra nära motsvarande, hvarföre det var jordegaren likgiltigt, om han, i stället att betala öfverskottsränta, praesterade för denna ränta motsvarande effectiv rustning, men att sedermera, genom myntets försämring, ett högst ojemnt förhållande emellan räntor och effectiv rustning uppkommit, så att öfverskottsränlorne under nu för tiden uppstegrade pris utgöra allenast en ringa del af verkliga rustningskostnaden.
Armeens rörlighet och tjenstbarhet, samt hoppet för Fäderneslandets förswarare, at! efter redligt fyllda plikter, wara tryggade ätminstone för nöd och uselhet. Den 14 September. 511 Kongl. Mast förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Näd och Pnnest wälbewägen. W. tlsrpelro. Och täcktes HanS Kongl. Mast uppä Stats» Rädets enhälliga tillstyrkande denna Proposition till aila delar gilla. In bäem ?rotoeollj 14. A. I-inäAren. Utdrag af Högloft. Ridderffapet och AdelnS Protocoll wid Urtima Riks» dagen i Arebro den 14 September 1810. S. D. Remitterades: Till Statesamt Allmänna - Besivärs och Geconomie-Utskotten: Kongl. Maj:t6 Nädiga Proposition till Riksens Ständer, af den iz September, an» gäende Allmänna MagazinS. Inrättningen i Riket. Till Stats. Utskottet: Kongl. Maj:tS Nädiga Proposition till Riksens Ständer, af den 14 September, om medels - 612 Deri 14 September. dels anslående till Pensioner för smärt blesierade Officerare och Under. Officerare inom Kongl. Masits Armse och Flottor; samt Till Brwillnings-Utskottet: Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Riksens Ständer, af den iz September, angäende rättighet för Carlscrona Stad, att hädanefter, som hittills, fä utöfwa Bränwins. bränning och Distillering genom ett Bolag och mid ett enda sammansatt Werk. Or supra. Tx ?rotoso! Io /t. O. 8itvsrllolps. Utdrag af Högloft. Ridderssopets och AdelnS Protokoll wtd Urtima Riksdagen i Orebro, den 14 September 1810. S. D. o^ifölls Stats-Utskottets, uti Memorial af den 5 dennes, afgifne tillstyrkande, an. gående en ärlig Pension pä Riksgälds.
Han sökte vaxljuset i radbandslådorna och i de små medaljongaskarna. Han kunde ej finna något, och han blef så otålig, att han välte omkull lådor, och slog sönder askar. Det blef stor förstörelse och oreda. Och det skulle bli ett riktigt bekymmer för donna Elisa, då hon kom hem. Men donna Micaela tyckte om att se hur han skakade upp den yfviga luggen ur ansiktet och hur de guldfärgade ögonen lyste som gult vin, då det genomströmmas af solljus. Hon hade tröst af att se någon, som var så skön. Då gjorde donna Micaela afbön för de ädla herrarne, som den store van Dyck hade målat. Ty hon hade ofta sagt till dem: »Ah signor, ni har varit vacker, men så mörk och så blek och så vemodsfull har ni ej kunnat vara. Och ni har ej ägt sådana eldögon. Utan detta har mästaren, som målat er, lagt in i ert ansikte.» Men då donna Micaela såg Gaetano, fann hon, att allt detta kunde finnas i ett ansikte, och att mästaren ej hade behöft att lägga till något. Därför gjorde hon de gamle ädle herrarne sin afbön. Under tiden hade Gaetano funnit de långa ljuslådorna, som stodo under disken på samma ställe, där de alltid stått. Och han gaf henne ljuset, men han visste ej hvad det kostade, utan sade, att hon kunde komma in och betala det senare. Då hon bad att få något att slå om det, kom han i sådan ångest, att hon måste hjälpa honom att söka. Det ängslade henne, att en sådan man skulle tänka på att resa till Argentina. Han lämnade åt donna Micaela att själf slå in ljuset och ställde sig under tiden att betrakta henne. Hon skulle hafva önskat, att hon kunnat bedja honom ej se på henne nu, då hennes ansikte ej afspeglade annat än hopplöshet och elände. Gaetano hade ej granskat hennes drag mer än ett ögonblick, förr än han sprang upp på en liten stege, tog ned en bild från den öfversta hyllan och kom fram med den till henne. Det var en liten förgylld och målad träängel, en liten San Michele i strid med ärkefienden, som han vecklade fram ur papper och vadd.
I sistnämnda afseende får Utskottet erinra, att i följd af Rikets Ständers bifall till 19:de punkten i Memorialet Nio 10 om disposition af bankens vinst för åren 1863 och 1864, det förslag, som angående användande af enahanda vinst bör till nästa riksdag afgifvas, kommer att hafva afseende på den sedan 1865 års början upplupna. För öfrigt torde endast behöfva anmärkas, att, i stället för den i 2:dra stycket af § 4 förekommande hänvisning till stadgandet i nu gällande Riksdags-ordningens § 32 derom, att Utskottet bör med sin berättelse om de afgående Banko-fullmägtiges förvaltning så tidigt under riksdagen inkomma, att rådrum må linnas till nytt val af Fullmägtige, denna föreskrift intagits på nämnda ställe i den nu föreslagna instruktionen, enär den ifrågavarande tidsbestämmelsen är utesluten ur den nya Riksdagsordningen, äfvensom att hänvisningen i nuvarande instruktions § 5, stycket 1, till Riksdags-ordningens 38 §, om antalet ledamöter, som i Banko-Utskottet skola vara närvarande vid afgörandet af de mål, der Utskottet eger att med Riksdagens rätt besluta, likaledes och af enahanda skäl, som i förra fallet, blifvit utbytt mot en direkt föreskrift i detta afseende. Utskottet föreslår alltså följande instruktion för Banko-Utskottet vid nästkommande riksdag. jBih. till R. St. Utskottet eger att vid sitt första sammanträde emottaga följande berättelser, nemligen: l:o) af Banko-fullmägtige, dels om bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, och dels angående Tumba pappersbruk, samt 2:o) af Styrelserna öfver diskontoch lånekontoren, om dessa diskont-inrättningars rörelse och förvaltning; åliggande Utskottet att förstnämnda berättelse, jemte öfriga upplysningar till befordrande af fullständig kännedom om bankens ställning, Riksdagen vid dess början skyndsamligen meddela.
Det går visserligen an att befalla förvaltningen af Statens faktori att låta tillverka så och så många gevär; men deruti ligger icke någon säkerhet, att det föreskrifna antalet goda gevär blifver till Kronan levereradt. Har detta antal ej medhunnits, är dervid intet att göra, utan man måste antaga de ursäkter, som vederbör, för dröjsmålet anföra. Öfverlemna!' man deremot faktoriet åt enskild person, emot förbindelse för denne, alt, vid ansvar, årligen lemua ett öfverenskommet antal gevär, (såsom förhållandet nu är vid Husqvarna), så kan man vara öfvertygad derom, att styresmannen nog föranstaltar att förbindelsen uppfylles, emedan i motsatt fall en betydlig skadeersättning blefve följden. På dessa skäl anser jag de ordalag för den und. skrifvelsen Utsk. föreslagit vara de bästa, emedan K. M. till följd deraf äger rätt att, om Han så lämpligt finner, till enskild person utarrendera ifrågavar. faktori under de vilkor och kontroller, som kunna finnas behöfliga. Hr Adelborg: Vissa principer äro af beskaffenhet, att de icke alltid kunna begagnas. Vid vissa tillfällen äro de bra, vid andra åter duga de icke. Man har här talat om att hvarje industri bäst förkofras under impuls af täflan emellan dess idkare. Detta är ganska sannt, sä vidt fråga är om en industri, som re - 134 Den 24 Maj. dan finnes till. Men då raan talar om en industri, sådan som gevärstillverkningen, hvilken, oaktadt den är af största vigt för landet, ännu är högst outvecklad, så kan berörde sats icke vinna tillämpning. Man behöfver icke hafva mycken sakkännedom för att inse de svårigheter, som äro förenade med anläggande af ett gevärsfaktori. Ett sådant uppstår icke i hast och vid en dylik inrättning danas icke arbetare lika fort som vid andra industriella företag. Man har jemfört gevärsfaktorier med krutbruk och hanongjuterier. Hvad de förra beträffa, äro de till sin verksamhet så enkla, att de hvar som helst och af hvem som helst kunna bedrifvas. Vid krutbruken tillverkas sådane produkter, som i händelse af bristande afgång inom landet kunna påräkna en säker afsättning utom lands.
Ständer, när de sådant äska, antingen förut eller med beledsagande af generella Finance-regleringer» från de sammansatte Utskotten. 2;o Att denna uppgift blifver grundad på den sednast afslutade Banco Boken , med de förändringar, som kunna derefter hafva uppkommit i reella Fonden, Vexel -Banco -Skulden och de stora Räkningarne, så i Debet som i Credit, i synnerhet så vidt det rörer allmänna Verk och Uåueanstalter, 3:0 Att hädanefter sådane uppgifter om Banquens ställning meddelas vid hvarje Riksdag och af Rikets Ständers Revisorer i deras till Allmänheten utgifvande Berättelser. Dessemellan skulle det vara öfverflödigt, om ej onyttigt, då Principalerne allena kunna och böra motivera orsakerne för tillfällige förändringar i Sedel-stocken och »eella Fandén. 138 Banco-Utskottets Betankandtn. 4:0 Borde Banco-Styrelsen likväl hädanefter, sorn hittills, vara befriad från skyldigheten att åt hvilken sorn helst meddela utdrag af dess Protocoll eller underrättelser om dagliga förändringar i Banco - Räkningarne ; dermed vore för det allmänna ingenting vunnit, men ofta kunde Journalister och andre personer begagna tillfället att onödigt besvära, att klandra och att sprida oro eller misstroende. Da Rikets Ständer hvartannaf år sjelfve låta öfverse och grannska Administrationens åtgärder, samt kunna ställa densamma tili ansvar, om något emot föreskrifterne vidtages, så synes mig att ingen annan controll är nödvändig eller ens nyttig. Sedan jag sålanda yttrat mig i hufvudsalcen, skulle det återstå, att efter Höglofl. BancoUtskottets anmodan äfven upplysa: ''hvilka nyttiga eller skadliga följder för det närvarande och för framtiden genom en sådan uppgift skulle kunna Banquen tillskyndas.’’ På denna så vidt omfattande fråga tillstår jag upprigtigt, att det blir mig svårt att svara bestämdt. Kommande tider och händelser ligga utöfver mensklighetens kännedom oell förmåga att bedöma.
S. D. Efter föredragning af Högvördiga Preste-Slåndets, uti ProtocollsUtdrag den 7 i denna månad, till respeclive Med-Stånden gjorda inbjudning, att förena sig med förstnämnda Stånd uti dess i I4:de punkten af Slats-Ulskollets Utlåtande N:o 345, i anledning af dels afslag, dels återremiss å ålskillige uti Memorialet N:o 301 framställda voterings-proposilioner, fattade beslut, förenade sig Bonde-Ståndet, uppå Talmannens proposition, om det yttrande: att, då Ståndets förut i denna fråga meddella beslut innefattar enahanda mening'' . ^ . of som Högv. Preste-Ståndet, uti sin förevarande inbjudning, ehuru med andra ord uttryckt, funne Ståndet, för befordrande af det ändamål, som med inbjudnigen åsyftas, eller sammanjemkning af hufvud-åsigterna inom Riks-Stånden, annat svar nu ej erforderligt, än att Ståndet vidblifver sitt förra beslut. Trot. ZJldr. d. 18 Nov. 1840. 8o3 S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets sedan den 14 dennes på bordet livilande memorial N:o 31, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i fråga om Beredningsoch Taxerings-Comileerne på landet. Ståndet godkände de framställde voterings-propositionerna. S. D. Genom ankommet Protocolls-utdrag för den 3 i denna månad, som nu föredrogs, har Högloft. Ridderskapet och Adeln vänligen inbjudit öfrige Riks-Stånden att förena sig uti förstnämnde Riks-Sländs den 9 förutgående fattade och Bonde-Ståndet jemväl kungjorde beslut, i anledning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 5, öfver gjorde anmärkningar vid sammansatta Utskottens Betänkande N;o 2, angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvins-bränningens utöfning samt afgiflerna derföre.
I)å numera Lindvall bosatt sig i Gelle, kommer för nästa år hans lön att Pensions-staten Enkor och barn Allm. licsv.- och Elton.-Lisk. Betänk., N:o 109. 7 derstädes utgå och årsanslaget för Fahlu Tullkammare att med beloppet, 700 R:dr minskas,” dels ock ett ”Utdrag af konfiskations-jurnalerne vid Fahlu tullkammare” för åren 1844—1853, utvisande att under nämnde tidrymd, femton särskilde beslag å olofligen infördt gods derstädes förekommit, nemligen ett år 1844, två år 1847, ett år 1850, fyra år 1851, fyra år 1852 och tre år 1853.
Väl måste erkännas, att ett grundfel dervid låg – icke i efterbildandet, men i beskaffenheten: den nästan öfverallt ofria, mestadels förtyskande, och öfverhufvud mot språkets obändighet med ringa framgång brottande. Också motsvarades, i allmänhet, afsigten icke af skaldegåfvorna. Ofta hände, dessutom, att de mindre betydliga klarast uppfattade hvarom frågan var, och att de betydligare parades med en vidunderlig smaklöshet. Ej heller får nekas, att de främmande inflytelserna voro äfven Stjernhjelm öfvermäktiga. Det hade mellertid fullt skäl, att detta århundrades vittre gemensamt ansågo honom för sin mästare: så att jemväl de af hans efterföljare, som genom sitt anslutande till Marinos och Lohensteins föredömen längst afveko från hans väg, lika oinskränkt deltogo i de öfriges beundransgärd, och inbillade sig troget vandra i hans fotspår. Ty ostridig är hans öfverlägsenhet: ej blott i skaldegåfvor, utan än mera i bestämdt medvetande om hvad svensk vitterhet borde vara, och i deraf följande kraftig sträfvan, att ställa denna vitterhets utbildning på en sjelfständigt inhemsk grund. Med snillefyndighet och djupblick, fästade han härvid sitt öga på tvenne hufvudsaker: å ena sidan, på sitt folks och sitt modersmåls egna skaplynne, med uppsökande af dess urförsta källor och begagnande af dess landskaps-dialekter; å andra sidan, på den sinneshöghet, klarhet, måtta och enkla gedigenhet, som han älskade i den Grekiska och Romerska Antikens mästarverk. Och om än hans skrifter intyga, att han sjelf var beherrskad, mer än han trodde sig kunna undgå, af osvenska vidhängen: så vittna de dock tillika om en verldsåsigt, en själshelsa, en styl och en verskonst, hvari de antika och svenska beståndsdelarne ganska ofta sammansmält till både enhet och skönhet. Hvadan de ock bevisa, att till det nyss betecknade målet skulle man hafva kommit på hans väg, om den blifvit fortvandrad af lika krafter.
Til werkställighct tala ä ena sidan den ädles beredwillighet at frättträda en brukets rättighet, dä denna upoffring fordras af en bättre sakernas ordning, ä den andra hos den, som ej höjer sig til denna bcwekelsegrund, besinniugeN, at för enskild nytta Sweriges Riksdag icke'är, icke kan blifwa hwad den warit. Ofta har den önskan yttrat sig, at reprs» LenMtionLn i de Tre öfrige Ständett ändrades; 24 ulen 186 Den 19 Maj. iren man skiljer sig i Förslaget til denna förbättrande ändring. En hufwudsaklig betraktelse är den, icke blott af ändringens riktighet, utan fastmer af desi antaglighet inom Ständen, bwilkas innehafwande rättigheter icke böra trädas för nära. Et Ständ mäste säledes utgöras af dem som äro i en ungefärlig likställighet och gemensamhet af odling, anseende, inler^se, rättighetslagar, 0. s. w. Det more säledes ma hända fruktlöst at föresiä, at Bonde-Ständet skulle uvtaqa ko88688ionTteu, Bruksägaren, Ständspersonen; at Prcste-Ständet ffulle förena sig med 0jvili8ten 0. s. w.; det är härpå jag gör et rättwist afseende, dä jag föreflär: At Bonde-Standet, hwars utmärkningspättigbeter äro färre, repre8Lnter38 pä sätt som vfiigt är. Desi dagligen bewittnade stigande uplpsninq berättigar det, at framgent förblifwa ct Ständ, utan inträng af tilsats, som med det samma blef mindre förenlige. At Borgare-Ständct, hwars pe^onai är en ojämn sammansättning af bildade och i närings-kunskaper midt seende
I sammanhang härmed, och för att kontrollera att utmätningsmännen, på sätt nu är föreskrifvet, fördela resekoslnaderne emellan de gäldenärer, som under samma dag hemsökas, borde dessutom, vid strängaste ansvar, dem åligga, att ovillkorligt, förinnan afresa sker från stället samt, utan att gäldenär sådant äskat, aflemna afskrift af förrättningen; äfven som biträde vid tillfället borde vara nog af en fjerdingsman, och den bland dessa sorn bodde närmast lill. Man kan lätt beräkna, hvilka enorma omkostnader, som uppkomma i de fall, då utmätnings-förrättaren kan räkna 8 å 10 mil fram och åter för sig samt biträde efter förhöjd skjutslega, en utgift som dessutom mångdubblas då en eller flera auktioner mäste föregå försäljningen af det utmätta godset. Väl inser jag hurusom kronofogdens inkomster i följd af de stadganden, jag här föreslagit, skulle betydligen minskas, men dels hafva dessa tjenstemän vackra Den II December. 1S1 inkomster lliy förutan, dels vet jag icke skäl dertill, att den som undergår utmätningen, skall i följd af onaturliga föreskrifter utarmas och vidkännas 3 ä 4 dubbla utgifter, mer än om ock då närmaste kronobetjent, som är länsmannen, verkställer densamma, hvarigenom ock någon inkomst bereddes dessa tjenstemän, hvilka deraf för närvar, äro mindre väl lottade. Begärdes på bordet. Hr Hammarberg anförde härefter: Jag bar äfven några anmärkningar att göra emot nu gällande Bevillms-förordn., men vill icke nu besvära R. o. Ad. med en fullständig uppläsning af dessa anmärknir, hvilka böra undergå granskning i Bevilhr.sUlsk. innan beslut derom fattas. Jag vill dock nämna några §§, som jag anser erfordra förändring eiler förtydligande. Enligt 144 § böra svagsinte, bräcklige och andie personer som äro fattige och sakna arbetsförmåga, åtnjuta befrielse frän afgift enligt lista och 2:dra artiklarne, men oaktadt vid skattskrifningen K.
Men till motsatts mot denna taflas ljusa dagrar finnas äfven skuggor; landtbruket, ehuru hugnande dess framgång varit i alla andra afseenden, står dock ännu allt för långt tillbaka i en af dess vigtigaste grenar. Den odlade jordens vård bedrifves med en omsorg, väl svarande mot våra tillgångar och tidens kraf; men ängen är ej ännu åkerns moder; — ladugården är försummad. Dess för lefnadsbehofven oundgängliga produkter locka stora summor ur landet, och långa tider torde ännu åtgå innan ändring i detta sker. Till skam för vårt land utbytes vår säd, icke allenast emot koloniernas varor, utan äfven mot verkliga födoämnen, som vi sjelfva i tillräckligt belopp borde kunna producera. En blick på våra tullupgifter vitsordar tyvärr allt för väl detta förhållande. Kött, fläsk, ost och smör införskrifvas årligen i stora qvantiter, hvilket knappast någon skulle tro, som känner de tillgångar vårt land eger. Se denna vidsträckta yta, med sin ymniga tillgång på betesmark, sina betydliga naturliga ängar och sina odlingstillfällen utan gräns, erbjuder icke den tillgång för husdjurens trefnad och förkofran? Nära hälften af vårt land, på så nordlig bredd belägen, att jordens skötsel deraf lider, och frosten icke sällan förhärjar åkerns gröda; upfylld af gräsbeväxta kärr och betesrika fjällbygder — arden icke enkom skapad för att framkalla en högt updrifven boskapsskötsel samt vinstgifvande inkomster af densamma. Och detta oaktadt stå vi, hvad vår boskapsafvel beträffar, långt under andra länder; ett förhållande, hvilket tyvärr ej kan förnekas. I de länder, som stå högst i landtbruksväg, har man sedan längre tider tillbaka, genom allmänna och enskildta upoffringar, sökt updrifva ladugårdsproduktionen till den högsta möjliga afkastning; och bland de mest dertill befordrande medel man anviindt hörer utan tvifvel förädlingen af landets kreatur. Genom höga premier, expositioner af utmärkta djur, fri import af sådana m. m., har man sökt upmuntra landtmännens bemödanden i denna väg; och förvånande samt för landbruket högst lyckliga resultater hafva derigenom vunnits.