Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då olika tider haft olika bestämmelser, har Kungl Maj: t nu bestämt att Slitö, som skall bevakas av en strandridare och en vaktmästare, Bursvik bevakas av en strandridare, Kylleij en strandridare, Rone en strandridare, Lörje en strandridare, Vestergarn en strandridare, Katthammarsvik en strandridare och en vaktmästare, Fårösund en strandridare, Kappelshamn en strandridare, Lindgarn en strandridare, Klintö en strandridare och en vaktmästare, är öppna hamnar dit ankommande skeppare har frihet att insegla. Där verkställs visitation och lossning av varor. Övriga hamnar får inte användas, om inte bevislig nöd är för handen. Dit får endast införas spannmål, gryn och ärter. De skeppare som tänker sig till Visby stad, tillåts inte anlöpa annan hamn, om inte nöd föreligger. Stockholm den 8 november 1808. J LILJECRANTS, SAMUEL AF UGGLAS. Kungörelse angående fri införsel av porter. Stockholm den 17 november 1808. Fri införsel av porter är tillåten över hela riket mot 5 riksdaler fatet i tull. Stockholm den 17 november. J LILJECRANTS. Cirkulär till samtliga landshövdingar i Sverige rörande indelta truppernas recruterande från lantvärnet. Haga slott den 9 december 1808. Redan 15 juni har Vi tillåtit rustoch rotehållare att ifrån lantvärnet leja sig karlar för att ersätta de ledigheter som inom Sveriges indelta regementen inträffat. Erfarenheten är dock att de inte kunnat begagna sig av denna tillåtelse. Därför vill Vi förbättra villkoren. De av lantvärnsmanskapet, som blir uttagna till vargering får beklädnad och 5 riksdaler för varje år. Blir de ordinarie ryttare eller soldater får de förmåner enligt knektkontrakt tills de fyllt sina 25 år. Kan rustoch rotehållarna skaffa rekryter på förmånligare sätt, står det dem fritt. Även ordinarie båtsmän och fördubblingsbåtsmän får rekryteras från lantvärnet mot samma lega och lön som båtsmanskontrakten föreskriver. Haga slott den 9 december 1808. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående reservationskrav hos skattskyldiga inom praescripstionstiden.
Man landsteg der, fann den obebodd och skoglös, samt bestämde dess omkrets till 9–12 dagsresor. Bortom denna ö såg Wagin en annan, hvilken han dock ej kunde nå af brist på lifsmedel. Han beslöt derför att vända för att nästa år bättre utrustad åter upptaga färden. Under hemvägen led man svår hungersnöd, och för att slippa förnya den farliga och besvärliga upptäcktsfärden mördade slutligen manskapet Permakow, Wagin och dennes son. Brottet upptäcktes, och den kännedom vi hafva om denna färd, under hvilken de Ny-sibiriska öarna första gången beträddes af europeer, grundar sig på de orediga upplysningar, som vunnos under förhöret med mördarne. Müller betviflar till och med hela historiens sanningsenlighet. De försök, som sedermera gjordes att nå dessa öar, dels till sjös 1712 af Wasilej Staduchin, dels med hundslädar år 1714 af Alexej Markow och Grigorej Kusakow, lemnade intet resultat. Tio år derefter förmådde »den gamla sagan» om öar i Ishafvet åter en Sin Bajorski Feodot Amossow till en expedition, med uppgift att skattlägga dervarande inbyggare, men han hindrades af is att nå sitt mål. Under vägen träffade han en fångstman, Ivan Willegin, som sade sig hafva, jemte en annan fångstman Grigorej Sankin, rest öfver isen till nämnda öar, från mynningen af floden Tschukotskaja. Han hade hvarken träffat folk eller skog, men väl öfvergifna hyddor. »Sannolikt sträckte sig detta land allt ifrån Janas mynning, förbi Indigirka och Kolyma, till den trakt, som bebos af schelagerna, en tschuktschisk folkstam». Han hade hört det af en schelag vid namn Kopai, i hvars hem han varit föregående år. För att till sjös nå detta land, måste man utgå från den kust, som schelagerna bebodde, emedan hafvet der var mindre istäckt.
Derwid fö^ekom^er em dlertid, hwad Utskottet före detta ej underlätst ott lill de Respective Sständens esterstnnande hemställa, huruledes, uti Bankens nätwarandc nog allmänt kända belägenhet, Den iz Iamrarik. 749 het, nägsn betydlig utläning cf d-tz Sedlar pä m täng äterbetalninoskid, ssulst före Re-!>sa'loneli medföra äimentyr. M>'d Länen vä kori dttnmi,erad tid är svrhäU.mdet olika; de ku na och böra wld förstMo-dagen lngä; samt derefter, i fall 'ädant oumgängljgen fordrades, till större eller mindre dcl tills widare lnnMllas eller ioffräickas BancoIstffottet ager ett n älgruodadt hopp, atk sist lämde för Näringarnes bestånd äs:enkyc>-g^ ut;vng» under deras, jemte Handelns ännu sort arande smara de'agenl>et, icke stall för Banken btlfwa nödwä,- dig; men inneka rar tock alltid, ett, ehrin g nfka kännbart, dock kraftigt medel för Realisationer s oosbrutna underhållande, som rmd en u-' aning pä Fastigheter omåttligen stär att iörenos. Sistuä ridt Län äro af Riksens ständer brstutne att Uttzif, was, widdén tid fädant utan fara törBocrketkan äga rum: de till de: Älla ö-nos räddning och vppältdal' lande redan u ta än an och ull äjmen.yrs än ivldare oumbärllga Fönkotler, göra witzerllg-n tö: del l ärwarand-, ekl uppstof derutinnan oumaäiigligt; men igenom den betydande afbetalning , tom a bci v d? Föcffotter redan är faststäld, och osttdart ytterligare b^lrm.r
Anckarsvärd uppläste vidare följande anförande: Inom nationen äro icke nu mera tankarna delade om nödvändigheten af en ändamålsenligare hushållning med statsmedlen och en noggrannare efterföljd af R. St:s beslut i alla med beskattningen sammanhang ägande ämnen. Inom stats-fmancen måste beräkningarna på medlens tillräcklighet stödja sig på vissheten att kunna stadga de lämpligaste åtgärderna för deras uppbörd, disposition och redovisning. JDen Statsmakt som anslår dem, måste ovillkorligen kunna yrka åtlydnad af de villkor, hvarunder de anslås; och om Regeringsmakten inblandar sig i beskattningsrätten, om den 2o4 Den i Februari. öfverselmed de administrerande verkens ohörsamhet till föreskrifterna för allmänna medlens förvaltning, om den till och med inställer eller förändrar de förordnanden, som R. St., i egenskap af nationens ombud och, enligt grundlagen, allena utöfvande folkets rätt att sig sjelf beskatta, kunna finna nödigt att besluta; då — är det dessa ombuds pligt, att vädja till folkets opinion, om de sökt uppfylla dess fordringar, eller om den makt, som hindrat deras verksamhet, funnit en bättre väg till allmänna förtroendet och mera än de förmått att gagna samhället. Det är vlgtigt, att nationen icke blifver den lidande, på de i alldeles olika åsigter handlande Statsmakternas upplösande motverkan; och det är derföre, som jag anser mig böra börja framställningen om några vigtigare, med statsregleringen sammanhang ägande ämnen, med den förklaring: att åtminstone mitt handlingssätt vid denna riksdag, helt och hållit kommer att grunda sig på den öfvertygelsen, att striden emellan llegeringsmaktenoch Nation al-representationen, angrde bes ka 11nings-rä11ens utöfning, en gång för alla måste af göras. Derest den icke blifver till nationens belåtenhet afgjord, auser jag det vara R. St:s heliga pligt att lemna nationen en högtidlig förklaring om deras oförmåga att utöfva detta vigtiga förtroende-kall. -Det är utur denna åsigt, som jag uti det nu afgifna förslaget till statsreglering, sökt att bereda en minskning af omkring en mil liom r:dr.
Det finns betrodda landsortskorrespondenter, som förtjäna flere hundra kronor årligen. Men en tidning fordrar då också å sin sida omutlig trohet. Det duger ej att ni gör det ringaste meddelande till någon af dess konkurrenter. H. C. Tankar om tårar. Tårar äro skarpa, men lätt förslöade kvinnovapen. Den som fäller tårar för att få dyrbarheter, skall en gång komma därhän, att hon gärna gåfve dyrbarheter för att kunna gråta. * Tårar äro mest rörande, då man minst väntar dem. Den som gråter, när hon vill, är en stor skåde spelerska, men den, som gråter mot sin vilja, har ett ädelt och oförfalskadt hjärta. * - Kvinnotårar äro modisternas bästa bundsförvandter. En mans tårar äro stundom hans lifs historia i sammandrag; skulle man mäta en ordinär kvinnas lifahistoria efter samma måttstock, skulle den fylla volymer. Comme-il-faut gråterskorna åtnjuta alltid bland den stora mängden anseende för godt hjärta. Hvad man med visshet kan säga om dem är, att de antingen äro vulgära eller öfverdrifvet känslosamma människor. Tårar ha stundotn räddat människolif; tyvärr äro de, då man bäst behöfver dem, svårast att framkalla. De flesta tårar äro fullkomligt onödiga. Hj. Casscl. 1894 Kvinnorna på Korea. (4h dessa dagar, då halfön Korea i följd af (r » f det pågående kriget tilldrager sig den A allmänna uppmärksamheten, kan det vara af intresse att äfven få veta något om kvinnornas lif på denna aflägsna halfö — » morgonrodnadeus land » som de själfva älska att kalla det. De koreanska kvinnorna af den förnäma klassen lefva ett instängdt lif, förrätta intet arbete och tillåtas ej att träffa någon annan än sin äkta man, föräldrar och några få kvinnliga vänner. D e sakna all skolundervisning och äro strängeligen förbjudna att gå ut på gatorna i främlingars åsyn. Huru enformig och sorglig en sådan tillvaro är, är kändt blott af dera själfva — ännu hafva de icke lärt att beklaga sig däröfver. Den stora massan af de lägre kvinnorna är nästan mera afundsvärd, ehuru de knappast betraktas annat än som lefvande arbetsmaskiner.
Utan särskilda, i taxeringshandlingarna eller Komiténs protokoll antecknade skäl, får fast egendom, som under sist förflutna tio år blifvit såld eller undergått ofvan omföl ■mälda värdering, icke uppskattas lägre, än den sednast betingade köpeskillingen eller den godkända värderingssumman Åbyggnader å stadsegendom samt öfriga i denna §:s 4:de punkt uppräknade hus och byggnader få ej heller, utan på enahanda sätt tillkännagifven särskild anledning, upptagas till lägre värde än det, för hvilket samma byggnader äro hos allmän brandförsäkringsinrättning emot brandskada försäkrade. 445 Vid de fall, då förevarande taxering af fast egendom icke kan grunda sig på köpeskilling, hyra eller arrende, hypoteksvårdering eller brandförsäkring, bör, på det en jemlik och rättvis taxering samt författningsenlig beskattning må tillvägabringas, egendomens värde upptagas till ett belopp, som, med hänsigt till densammas storlek, beskaffenhet, förmåner, läge och afsättningstillfälle samt öfriga kända eller upplysta förhållanden, motsvarar uppskattningsvärdet å andra i närheten belägna, jemförliga egendomar, derå ofvan uppgifna taxeringsgrunder kunnat tillämpas; åliggande det lör öfrigt vederbörande taxeringsman att, enligt deras pä förut egande kännedom eller under laxermgsförrättningen vunna upplysningar grundade öfvertygelse, uppskatta hvarje egendom till (fess verkliga värde. I)å fast egendoms värde beräknas efter dess afkastning, bör behörigt afseende fästas å de grundskatter samt öfriga utskylder, som utom allmänna bevillmngen skola af samma egendom utgöras, sä att värdet å en med dylika skattebidrag jemförelsevis högre belastad egendom skäligen minskas i förhållande till det värde, som åsättes en af skatter och andra utskylder mindre betungad, fastän till storlek och beskaffenhet för öfrigt dermed jemförlig egendom. Då frälseränta förenats med eganderätten till den jord, hvaraf sådan ränta dittills utgått, skall samma egendoms taxering höjas i förhållande till sagda räntas värde.
Jemte det jag i hufvudsaken instämmer i Hr Printzenskjölds anförande, får jag tillika fästa uppmärksamheten på den upplysning, som Utsk:s motiver innehålla, att om något fel eller misstag i afseende på ifrågavar. personers taxering existerat, så har det blifvit föranledt genom de uppgifter, som från Utrikes Dep:tet gått lill Slatscont. genom Öfverståthållare-embetet. Jag tror, att allt hvad här är öfverklagadt säkerligen blir i framtiden rätladt, sedan detta departement blifvit upplyst om det misstag, som i detta afseende ägt rum. Utrikes Dep;tet har nemi. icke uti dessa uppgifter om ministrarnes löneinkomster skilt emellan hvad som utgår af Svenska och hvad som utgår af Norrska statsverket, utan upptagit allt i en summa, och Statscont. har således icke kunnat annat än påföra ministrarne bevillning för hela summan. Det är så mycket lättare att häruti vinna rättelse, som det endast är laxeringscomiteen i Stockholm, som handlägger dessa mål. Alt intaga något stadgande härom i bevilln.författn. vore olämpligt, emedan här är fråga om ”Sveriges Rikes Ständers bevilln.förordn.” och icke om Norriges eller något annat lands. Gör man ett stadgande för Norrige, så borde man af samma skäl göra stadganden för alla de land, hvilka hafva Svenska undersäler till consuler.. Jag anhåller således om bifall å Ulsk:s betänk., men innan någon propos. derå göres, anhåller jag, att Ridd.secret. måtte fä upplysa hvad beslut de öfriga Stånden i detta ämne fattat, i händelse några prot.utdr. derom från dem ännu ankommit. Underl. Ridd.secret. upplyste, att prot.utdr. ankommit, som visade, att de öfriga RiksSt:n bifallit Bevilln.Utsk:s betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tillstyrker bifall lill Bevilln.Utsk:s ifrågavar. betänk., men derjemte måste jag förena mig med Hr von Hartmansdorff och begära, att R. o. Ad. jemväl ville bifalla Frih.
» Jo-jo-men! » svarade han belåtet; » det kan ingen annan än jag göra. » » Jag kan tro det, » nickade jag till svar; och för att hålla honom kvar fortsatte j a g: » Har ni bott länge här i gården? » » Lika länge som husfar och husmor, » svarade han; » jag flyttade in med dem, ty de känna mig väl. » » Jag trodde ni var ännu mycket äldre här, » sade jag, mest för att något säga, som kunde locka honom till meddelsamhet, » Ni ser så åldrig och vördnadsvärd ut. » Jag trodde att detta skulle vara en artighet åt en tomte. Men då brast han ut i ett muntert, klingande skratt, som förbryllade mig. » Ni är kanske inte så gammal, som ni ser u t? » återtog jag något osäkert, ty jag ville för ingen del på något sätt stöta mig med hustomten. » Jag är evigt ung! » svarade han då, med en så melodisk röst, att j a g blef förvånad höra sådana tonfall ur ett tomteskägg. » Jag vet, att andeväsen äro odödliga, » sade jag nu, » och då äro väl tomtarne så äfven? » » Om det finnes sådana, som d ö, » svarade han högtidligt, » då ha de aldrig varit af det rätta slaget. — Vet du inte, hvem jag är? » sporde han därpå, efter ett ögonblicks uppehåll, i en den allra skalkaktigaste ton, i det han k o m ända fram till hufvudgärden. » Nej. » tillstod jag tvekande, t y nu höll j a g på att bli riktigt bragt ur koncepterna af den egendomlige lille gubbens skiftande sätt, » men jag vill mycket gärna veta det! » tillade jag. Då trängde sig öfver hans läppar ett det mest ungdomligt klangfulla, lekande, ystra, sprittande skratt — det riktigt sprudlade af friskhet, men var på samma gång så rikt på värme och innehåll, att det trängde till mitt innersta; — det var som ungdomen, lifsglädjen, hjärtefröjden själf! — det låg en hel saga i det skrattet. Och då jag såg upp, stod tomten där alldeles förvandlad.
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit vid Riksdagen i8a3, angående Allmänna Magazinslnrät-tningen, ädagalägger tillräckligen deras öfvertygelse om olämpligheten deraf, att spannemål upphandlas för Statens räkning; deras mening kunde således aldrig vara den att inblanda Creditivet af den million, hvarmed nödlidande såsom Lån vid tillfälle af svår missväxt skulle understödjas emot contant återbetalning, med den i atla afseenden utan undantag allt Sedan 1819 misslyckade Allmänna Magazinslnrättningen; meningen med Creditivet var åter helt enkelt den, Den 22 November f. m. alt deraf lemna Län emot säkerhet till dem, som på billigaste vilkor ville hålla de behöfvande spannemål tillhanda, om sådant icke på alla ställen efter förslagets ordalydelse var verkställbar, utan någon Länsstyrelse blef nödsakad för de ei hällne undsätlningsmedlen upphandla spannemål, borde den på intet sätt sammanblandas med de gamla Magazins-lagren, utan särskildt emot contant säljas, eller, om utcreditering blef nödvändig, penningarne derföre enskildt efter indrifningen till Banken redovisas. Om Representanterna med villighet skola öfverlemna penningar till Regeringens disposition, för att förekomma mer eller mindre allmän nöd och brist, i hvad afseende som hälst, så fordras oundvikeligen, att de öfverlemnade medlen användas tili deras rätta ändamål, och icke inblandas uti andra redan misslyckade åtgärder, samt redovisas i den ordning Ständerna såsom, villkor för beviljandet föreskrifvit. Jag skulle högeligen önska, att så tillgått med den till undsättning i missväxtår bevilljade en million. Att Herrar Landshöfdingar velat afvika från Ständernas föreskrift om Redogörelsen derföre, dertill har jag ingen anledning, men jag fruktar, att de i detta lall erhållit stridiga befallningar från Kongl.
ConstitutionsUtskottet hade föreslagit att början af denna §. måtte lyda sålunda: ”Parterne aga välja hvar sina fyra och Domstolen feni, tillsammans tretton i Staden eller orten derintill neira boende, för Medborgerlig dygd vål kände personer, af hvilka, sedan de efter Lag blifvit af Domstolen ojåfvige f örklarade, en ibland de af Vederparten och en bland de af Domstolen nämnde Personer bör af hvardera Parten utan anförde skäl uteslutas. Då uppå Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition*till bifall af denna Redaction, ropades Den 14 Martu. 473 hemslällde Herr Grefven och Landt Ma rskall: en att , med ogillande af Redactionen , 3, Morn. måtte förblifva oförändradt, hvilket bifölls, §. 5- Mom. 4. Efter orden: ”icke åtskiljas innan”, var föreslaget, att det återstående af Morn. måtte utgå, och i dess ställe insättas följande: Densamma häröfver med Ja och Nej röstat. Till den anklagades fallande Jordras Jilius t Iva tredjedelar af rösternej i annat Jall vare han frikänd.” Hvilken nya Redaction af Ridderskapet och Adeln bifölls. ConstitutionsUtskottet hade äfven hemställt att 5. §• 8. Mom. måtte uppflyttas emellan 6. och 7 'Morn. af samma hvilket, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Pro* position, af Ridderskapet och Adeln bifölls. ConstitutionsUtskottet hade vid sista Riksdag föreslagit, att derest Riksens Ständer vid denna Riksdag skulle finna den antagne Jury*n ej uppfylla dess ändamål eller vara stridande emot Nationens lynne, det måtte vara Riksens Ständer öppet att i laga ordning denna Inrättning afskaffa, och den förut fastställda RättegångsOrdningen åter införa. Herr Nanckhoff, Carl Ulric, ansåg det vara för tidigt att uti Jury-inrättningen nu gö - 474 Den 14 Martii. ra någon förändring, samt hemställde derföre att ConstitutionsUtskottets nyssnämnde Förslag måtte afslås.
M. behagat i Nåder förordna, alt stigar och skrindor, så väl för ränteoeh skatte-, sorn sälje-kolens leverering inom Stora Kopparbergs Bergslag skulle, efter emellan allmogen och Bergslaget träffad öfverenskommelse om dimensioner och skapnader, till deras innehåll genom mätning utrönas; i följd hvaraf bemälde Kollegium under den 13 Februari 1826, utfärdat reglementariska stadganden om kol-måttet och kol-levereringen inom nämnde Bergslag, äfvensom angående ansvar för förbrytelser deremot. Och då Rikets Ständer funnit nödigt att, äfven inom Rikets öfrige Bergslager, allt missbruk, i afseende å kol mätning och kol-leverering, blifver undanröjdt; få Rikets Ständer härmed i underdånighet anhålla, det E. K. M. läcktes i Nåder medgifva den utvidgning af förenämnde för Stora Kopparbergs Bergslag utfärdade reglementariska stadgande, att detsamma jemväl må omfatta och blifva gällande för öfrige Bergslager inom Riket. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 12 Maj 1841. Expeditions-ZJtskotlels Förslug lill tind. Flögan om detta Skrifvelse-förslag, hvars innehåll angår upphörande af skyldigheten för fartyg, som passera Ny Elfsborgs fästning, alt derstädes anlöpa, har, enligt Riks-Ståndens beslut, förfallit. (Se Expeditions-Utskottets Memorial N:o 48,) N:o 335. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den jo Maj iS^n Pieste-Ståndet den io Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrif velseangående en ny orga-' nisation af Frösö Skola i Jemtland, m. m. (Ekon. Etsk. Bet. N:o 68 och Mern. N:o 151.) S. A. K.
För det första är den en plåga »för lärjungen, som derigenom får motvilja för kristendomen redan »ifrån början, såsom sin svåraste lexa. För det andra profaneras »och ohelgas kiistendomeu genom det tanklösa uprepandet. För »det tredje tränga kristendomens höga läror derigenom hvarken till »hjertat eller förståndet. För att kunna oförhindradt upprepa styc»ket från början till slut, nödgas lärjungarne fästa sig framförallt »vid orden, vid ljudet. Så snart de glömt ett ord i ett stycke »stanna de tvert af.» Vidare: »Både frågor och svar äro öfverlasta »såsom rölerna vid ett skådespel. Läraren har sin löle att framsä»ga, lärjungen sin; men, för säkerhets skull, behåller läraren boken »för att tjena till sufflör både för sig och lärjungen. När ett ord »i det inlärda stycket blifvit af lärjungen glömt, så tiger han tvärt, 542 Den [8 Februari f. m. »och det ända intill dess läraren tillhviskar detta ord, då åter ord»strömmen kommer i gång, uti hvilken detta ord utgjorde liksom »en fördämning. En del lärare göra sig icke ens besväret att suf»flera det glömda ordet, utan skickar lärjungen helt enkelt tillbaka »att läsa om igen hela stycket för det han glömt ett ord. Det är »otvifvelaktig! ' att ett sådant lärosätt icke blott binder begreppet »vid ord, utan borttager äfven den vördnad, hvarmed kristendoms»lärorne borde upfattas.» Slutligen säger han: »Hvilken ofantlig »förspillning af tid för det beklagliga ändamålet att förvandla , kri»stendomens höga läror till tanklösa utanlexor. Jag anser denna »utanläsning af kristendomskunskapen vara den största bristen i vår »folkundervisning. Jag är öfvertygad att detta undervisningssätt är »till en betydande grad orsaken till den likgiltighet, hvarmed kri»stendomens läror i våra dagar betraktas och upfattas; och att vi »icke kunna hoppas se den naturliga gudfruktigheten hos vårt folk »besvarad, utan vitt denna brist afhjelpes.» På grund af alla dessa skäl får jag alltså yrka återremiss af Betänk:t.
Jag kan ej inse hvad inverkan på sjelfva behandlingen af frågan den erinran kan hafva, som min värde vän Hr Ribbing gjort lill Ståndet i afseende derpå, att betänk, nu för första gången är under öfverläggning. Om betänk, också af Ståndet skulle återremitteras, så vet jag ej alt det derigenom kan komma till någon åtgärd, då det är kändt, att 2 Stånd redan afslagit detsamma. Jag utber mig att härjemte få yttra några ord i afseende på min enskilda åsigt öfver frågan. Så mycket jag erkänner och delar deras tänkesätt, som anse en communalförfattning i allmänhet vara ganska nyttig och af behofvet påkallad, så litet är jag öfvertygad om att vi möjligen kunna åstadkomma en helsosam författning i sådan syftning, innan en ombildning af sjelfva vår osammanhängande representation för - De ii ii Mart, 33g siggält. Sådant har förhållandet varit i Norrige. Det är ifrån den Norrska representationen, som deras förmanskapsförfattningar hafva utgått , och det är till följe deraf, som den har vunnit den stadga och den helsosamma verkan, som det Norrska folket deraf hittills tyckes hafva skördat. Detta är en anledn. för mig att för närvar, ingalunda vara en varm förfäktare af detta betänk.; men för öfrigt, i och för sjelfva sakens nuvar. skick, skulle jag tro, att efter en sä långt framskriden riksdag, som denna, det vore mindre lämpligt, att blott såsom en tom, till intet resultat ledande tankevexling eller såsom en talöfning, hvaraf vi nu säkerli gen icke äro i behof, inleda oss i diseussion öfver en fråga, som efter mitt förmenande redan är afgjord till förfallande för denna gången, då det är kändt att 2 Stånd redan afslagit betänk. På denna grund vill jag taga mig friheten hemställa till Ilr Landtm, och Huset, om icke det lämpligaste vore, att antingen, genom propos. på bifall, godkänna betänk, utan diseussion, eller ock på samma sätt afslå detsamma, utan alt upptaga tiden med en till intet ändamål ledande diseussion. Hr Lagergren, Anders: Utan att helt och hållet dela Gr.