Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(MED PORTRÄTT). — STRIDEN Dessa äro de starkaste och bibehålla sina färger i tvätten. OM HJÄRTAN; UR ETT KVINNOLIFS HISTORIA; AF JoFINNAS I J£ han Nordling. (FORTS.) — HÄRBÄRGET FÖR HEMI teter största till mönstersortiment, billigaste pris i i gröfre och finare, men endast goda kvaliOCH VÄRNLÖSA KVINNOR. FÖRSLAG TILL MATORDNING FÖR VECKAN 14 — 21 ER1VST W I I B E B G H ' S APRIL. — MATLAGNING. — EFTERRÄTTER. — BO1 Garn och Väfnadshandel, STADEN. — FÖNSTERTRÄDGÅRDEN. TEN. — ALLMÄNNYTTIGT. — LÄKARERÅD. — FRÅ- U GOR. — SVAR. — BREFLÅDA. OBS.! Profver sändas till landsorten på begäran [1755] B MANNENS SLÄKTLIF G R E N N A F O R S S A Briiu-rt SÉiräiiii öj ?&gt;j3&amp;xx 1 SEIDEL &amp; NAUMANNS BICYKLAR OCJRICYKLAR. » fl Alla Damer böra ega ett stort BRODERI-ALBUM, som innehåller en mängd eleganta mönster, alfabet m. m. Sändes fraktfritt mot 50 öre i frim. F. A. Källman, SPARSAMMA FRUAR. GAMMALT YLLE OCH ULL EMOTTAGES DAGLIGEN TILL SPANAD, VÄFNING AF TYGER, SCHALAR, FILTAR M. M. OBS, HVAR OCH EN FÅR SITT YLLE TILLBAKA I FORM AF GARN ELLER VÄFNADER. OBS. NEDSATT SPÅNADSAFGIFT, OBS. ETT PARTI SCHALAR REALISERAS FRÅN 5 KR, OBS. ETT PARTI FILTAR REALISERAS FRÅN 5,75.
Samtlige Riks-Stånden hafva, genom Protocolls-utdrag af den 4> 8 och ri nästförlidne månad, till Constitutions-UtskotteE hänvisat följande, såsom hvarje Stånds serskilda och gemensamma tankar, förklarade anmärkningar emot Utskottets förslag i Memorialet N:o 14, till ändring af 109 §. Regerings-Formen och 80 §. Riksdags-Ordningen, rörande tiden för Riksdags fortfarande, nemligen i af Ridderskapet och Adeln att 109 §. Regerings-Formen hör erhålla denna förändrade lydelse: ”Ej må Riksdag längre räcka än fern måaader från den dag, då Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl vid nämnde tids förlopp Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärendena afgjort, anmäla de det hos Konungen och aske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter, hvilket Konungen ej ege magt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat, eller någon ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, då skall Konungen kunna Riksens Ständer åtskilja, sedan Ilan minst fjorton dagar förut om Sitt beslut Riksens Ständer underrättat, och fortfara den förra Bevillningen intill nästa Riksdag. Är åter hela Bevillningens belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillnings-summans förhållande till den, sojn vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillningaförordningen stadgade artiklar jemnlikt ökas eller minskas, och uppdrags Riksens Constitutions-Utskottcts Memorial, N:o 3o. 9 Riksens Ständer deras Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret att en nv Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utlärda. ’’Riksdag må äfven slutas, innan fern månader tilländagått , enär Riksens Ständer sådant begära-'' Af Preste-StSndet: 1:0 att toc) §.
Kan man föreställa sig att de, som genom densamma förlorade en hittills innehafd rättighet och inflytelse, skulle med liknöjdhet afsta den? Tror man att någon skulle Bilaga till Mcm. N:o 36. 641 anse sig hafwa wunnit nog? Man känner dä menniska» söga eller intet; man har icke nog af Historien lärt de följder, händelser haft pä Statens inre lugn. Hos oh synes det förtroende. Allmänheten alltid af wana hyser till gamla, äfwcn felaktiga, inrättningar, aldramest böra wardås i en tidpunct, da dryga skatter mäste äläggas Nationen, dä alla wära äterstäende krafter behöfwas förenade till gemensamt förfwar, och dä Regeringens omtanka i alla fall tillräckligen skall sysselsättas, för att genom wälgerningar stadga förtroendet till ett nytt Regeringssätt. Täta omstöpningar alstra osäkerhet, lättsinnighet och följaktligen swaghet. Om nu en förändrad Representation skulle till äfwentyrs icke winna allmänt bifall, skulle äter söndra oh i wäldsamma partier, och utländska Magter tillika behagade taga den till förewändning för ett anfallskrig? Hwad bleswe dä wär ställning? Utrikes Magters anspräk pä inflytelse i wära inre angelägenheter blifwa wäl aldrig nägra skäl, som pä min enskilda öfwcrtygelse werka; men jag nämner deni i detta ärende, just för att päminna om wigten af enighet och samdrägt, den enda grund, pä hwilken wärt sjelfbeständ kan hwila, och som af Rikets Lagstiftare aldrig bör lemnäs ur sigte. En hwar lärer inse, att allt detta är endast slutföljder, hämtade fran den förmodan, att allmänna öfwertygelscn vin nödwändigheten af en total förändring uti Riksens Ständers sammansättning icke ännu är stadgad.
Men Asa gerningar, både de första och de sista, si, de äro skrifna uti Juda och Israels Konungars bok. Och Asa vardt krank i sina fötter, uti nionde och tretionde årena sins rikes; och hans krankhet fick öfvermagten, och han sökte intet Herran i sine krankhet, utan läkare. Alltså afsomnade Asa med sina fäder, och blef död i första och fyrationde årena sins rikes. Och man begrof honom uti hans graf, som han sig hade grafva låtit uti Davids stad; och de lade honom på sin säng, hvilka man uppfyllt hade med godt rökverk, och allahanda speceri, efter apothekares konst gjordt; och gjorde ett ganska stort brännande. Och hans son Josaphat vardt Konung i hans stad, och vardt mägtig emot Israel; Och lade krigsfolk uti alla Juda fasta städer, och satte befallningsmän i Juda land, och i Ephraims städer, som hans fader Asa vunnit hade. Och Herren var med Josaphat; ty han vandrade i de förra Davids sins faders vägar, och sökte icke Baalim; Utan sins faders Gud, och vandrade i hans bud, och icke efter Israels gerningar. Derföre stadfäste Herren honom riket; och hele Juda gaf Josaphat skänker; och han hade rikedomar och härlighet ganska mycket. Och då hans hjerta dristigt vardt i Herrans vägar, hof han också bort höjderna och lundarna utu Juda. Uti tredje årena sins rikes sände han sina Förstar, Benhail, Obadia, Zacharia, Nethaneel och Michaja, att de skulle lära i Juda städer; Och med dem de Leviter, Semaja, Nethania, Sebadja, Asahel, Semiramoth, Jonathan, Adonia, Tobia och TobAdonia; och med dem Presterna, Elisama och Joram. Och de lärde i Juda, och hade Herrans lagbok med sig, och foro omkring i alla Juda städer, och lärde folket. Och Herrans fruktan kom öfver all rike i de land, som lågo omkring Juda, så att de intet stridde emot Josaphat.
M. att i händelse besparingar å detta anslag upkomma, använda sådane besparingar 48 Den 14 Juni. för bildandet af ytterligare en landtbruksskola i något af de norra länen”. Jag vill icke bestrida nyttan deraf att Konungen må af besparingarne kunna inrätta en landtbruksskola ytterligare i en af de nordliga provinserne i Ångermanland t. ex. så vida man ej kan begagna en sådan i Jemtland, men jag anser det likväl vara gagneligare, och om ej gagneligare dock med Utsk:s förslag och yttrade mening mest öfverensstämmande, att detta anslag af 2000 r:dr bestämmes för en landtbruksskola i Jemtland, samt att, endast i del full att en sådan ej derstädes kan inrättas, Konungen då må ega alt disponera summan lill inrättande af en dylik skola i något annat af de nordliga länen. Jag får derföre tillstyrka bifall lill Utsk:s förslag, med det tillägg, att, såvida lämplig lägenhet inom Jemtland icke btefve tillgänglig, Konungen då måtte använda förevar, anslag tilt inrättande af en landtbruksskola i något af de andra nordligare länen. Gr. Mörner: I den modifikation som Frih. Palmstjerna framställt, förenar jag mig. Ilr von Troil: Afven jag anhåller all få förena mig med frih. Palmstjerna. Frih. Cederström: Jag utber mig att jemväl få instämma med förenämnde Friherre. Hr af Dalström: Likaledes. Hr von Hartmansdorff : Då vill jag icke heller vara ensam om Gr. Mörners mening. Hr Lagerlijelmj Likaledes. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s rörande denna punkt uti förevar, mern. gjorda hemställan, med det af Frih. Palmstjerna föreslagna och af flere ledamöter biträdda tillägg, att det ifrågavar. anslaget, för den händelse någon tjenlig lägenhet inom Jemtland ej blir tillgänglig, må kunna af K.
Vid 1828 och 1830 årens riksdag hafva Rikets Ständer, på sätt den då utfärdade Revillnings-förordningen innehåller, förklarat, att, då all i riket befintlig rotering underkastad jord af krono-, skatteoch frälse-natur, enligt Rikets Ständers beslut, bör vara till knekteoch båtsmanshåll indelad, men hemman och hemmansdelar eller jord likväl finnas, som ännu ej kommit att vidkännas ett sådant onus, så skulle de betala rotefrihetsafgift; men vid samma riksdag begärde Rikets Ständer derjemte, uti underdånig skrifvelse den 28 September 1829, att den efter 1823 års riksdag beslutade tillökning i ordinarie knektehållet icke måtte befordras till verkställighet, innan Rikets Ständer fått tillfälle att sig derom utlåta, samt att, om någon verkställighet blifvit vidtagen, densamma Stats-Utskottet* Utlåtande, Nto 221. 21 måtte blifva återkallad; till svar hvarå Kongl. Maj:t, under den 18 Juni 1831, i nåder meddelade, hurusom Kongl. Maj:t inhemtat, att skatte-, kronooch frälsejords åliggande att deltaga i ständiga knekteoch bätsmans-hållen, redan uli riksdagsbeslutet den 3 Januari 1683 blifvit bestämdt, och sedermera af Rikets Ständer vid flere riksdagar stadfästadt, hvadan ock så beskaffad jord, då den icke varit till effektivt knekteeller båtsmanshåll indelad, presterat årlig rotefrihets-afgift, stadgad först, genom Kongl. Resolutionen den 29 November 1727, till belopp af 10 daler silfvermynt årligen af helt hemman, men sedermera tid efter annan och sist vid 1S12 års riksdag förhöjd till 12 Rdr; alt denna afgift äfven grundade sig på 25 § i 1830 års Bevillnings-stadga; att kommitterade väl upprättat förslag till roteringslängden, men att på dessa förslag ingen verkställighet följt m. nr.
I frågan åter om medels erhållande till så beskaffade stipendier sorn nu äro i fråga, får Utskottet upplysa, att sila de Fonder hvarifrån Riddarhusstipendier nu utgå, med undan* tag af den så kallade Adeliga CadettskoleFonden, hafva tillkommit genom enskildt» personers donationer, dervid det uttryckeliga vilkor blifvit fästadt, att Stipendierna böra tillgodonjutas endast af sådane Adeliga ynglingar, hvilka vilja studera vid Rikets Universiteter, och i hvilken föreskrift således någon rubbning icke ksn göras', att deremot CadettSkoleFouden, hvilken egentligen tillkommit ige - Den 3 October c, m, 55 nom de afglfter, som vid Introductioners erhållande till Riddarhuset erläggas,kan ien frami tid, genom den tillväxt Fonden på detta sätt åra ligen vinner, lemna tillgång för inrättandet af Stipendier, hvilkas föremål Ridderskapet och Adeln synas vara oförhindrade att sjelfve bestämma; dock bör Utskottet härvid icke obemäldt lemna,’att Ridderskapet och Adeln redan vid 1817 och 1818 årens Riksdag förordnadt, att i den mån afkastningen på denna Fond tillväxte skulle deraf alternativt tillskapas ett högre Academiskt stipendium på 240 R:dr Banco, och ett FriCadetfrum på Carlberg, hvilket beslut, så vidt tillgångarne det medgifvit, äfven gätt i verkställighet, och att följagteligen, derest Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att Fondens blifvande odisponerade afkastning borde till förut icke vanliga ändamål användas, berörde förordnande måste, på längre eller kortare tid blifva h vilande.
»Passa på med belysningen, Axel!» »Nej — nej vänta litet!» ropade jag, som rent fick som kramp i bröstet, när jag tänkte på att det nu gälde mitt allra sista upprättelseförsök som direktör! »Petter, håll dig styf, för Guds skull. Kom i håg, att du är både Kung och död! Snälla ni allesammans, stå som ljus! Beda, titta på Axel! — bara på Axel — så får du den rätta riktningen!» (Hon var basunängel, och bara därför att hon en enda gång råkade se efter, bara se efter, om grefven tittade på henne, såg Axel bums ut, som om han ämnade spränga oss i luften allesammans. (Förfärlig karl!) »Och Alf, älskade lilla Alf, stå still och lyd hvad mormor sagt, så ska du få så mycket karameller du någonsin vill. Ja — nu — tror — jag!» Därmed stälde jag mig inom synhåll för Alf, med en karamell i hvardera handen, och så flög ridån i luften öfver mitt förfärligt klappande både mormors och direktörshjärta! Ett sakta »Ah!» hördes i salongen, när den röda bengaliska elden började brinna. Joo, tänkte jag, det där smakar er det! Ingen enda olyckshändelse, Gud ske lof! Bedöfvande applåder. Obegripligt, hvad en direktör är känslig. Jag kände mig genast som lyft mot skyn. Andra förevisningen. Grön bengalisk eld. Samma förtjusta »Ah!» Ingen olyckshändelse. Nu kände jag mig fullkomligt färdig att pösa sönder. Tredje förevisningen. Hvit bengalisk eld. Samma förtjusta »Ah—ah—ah!» Ingen olyckshändel Gud! Alf vacklar! De små läpparna öppnar sig. Han tänker gäspa! Snabbare än blixten drog jag fram en riktig jättekaramell, som jag spart till i högsta nödfall, och hviskade ifrigt: »För mor-mors skull, Alf lilla! För mor-mors skull!» Men då Hvad hände? Jo, de stora barnaögonen öppnade sig som ett par blå konvolvolus för solen, och så ropade en liten späd, gäll röst: »Länge lefve vår vänsälle Kung!» De ord, som jag omöjligt kunnat lära honom till Kungabesöket!
«Åhja,» svarade han. «Det var dagen innan jag skulle fara in till Lund till höstterminen, — precis som nu, för fem år sedan, jag var mycket svårmodig öfver skilsmessan.» «Precis som nu,» härmade hon med en viss torr humor. «Fem år! Och så sjunger hon din visa, emedan hon vet, att du i morgon åter skall lemna henne ensam för hela den långa långa tiden ända till jul.» «Åh nej fy, Mathilda,» sade den blonda. «Du skall inte alltid vara så försmädlig.» Hon reste sig och trädde fram i rummet, der dagern från trädgårdsfönstret föll klart öfver henne. En lång, slank, böjlig gestalt som en vidjegren; ett mjukhylt ansigte, med nästan alltför skära färger; liten mun och stora ögon, af det slags, hvilka kunna skifta mellan det färglösaste blekblått och det djupaste svart samt i dessa skiftningar hafva sitt enda uttryck. «Nu går jag att skaffa dig nånting till bästa,» sade hon och skred mot dörren. «Så kan I underhålla er så länge. Med Mathilda är det ju i alla fall det goda, att man icke behöfver ängsla sig med jalousi.» Der uppstod en paus, när hon försvunnit ut genom dörren. Per Brönner satt och betraktade sin granne med sammanknipen mun och sarkastiska ögon under uppåtdragna bryn, såg och såg på henne och begynte skaka på hufvudet, liksom åt något som man uppger att förstå. Hon mötte hans blick med sin, — en på samma gång vaken och likgiltig blick, otillgänglig, ointaglig, omöjlig att komma in på, in i, i dess kringgärdade och ogrumlade sjelfsäkerhet. «Alltid den samma,» sade hon och lutade sig framåt i gungstolen. «Icke sant: det var det, du skulle sagt?» «Ja,» svarade han. Och om en stund: «Du är ändå den besynnerligaste unga flicka, jag känt.» Hon lät sig glida tillbaka mot ryggstödet; stolen kom i gungning. «Det tycker jag rakt inte sjelf om mig,» genmälte hon lugnt och torrt. «Men Han måste dock en gång komma!» «Hvarför måste Han då en gång nödvändigt komma?» «Emedan du, trots allt, är som skapad derför.»
Maj:ts Nådiga Dom i hufvudsaken utföll, och den sednare, eller Westerberg, kort derefter föranlåtits alt sin egendom lill borgenärers förnöjande afträda, har del lyftade beloppet blifvit, å Bankens vägnar, bevakadt i Strindbergs och Westerbergs vid Stockholms Rådstufvurätt anhängiggjorda konkursmål, hvilka ännu äro pä bemälde Domstols pröfning beroende; hvarjemte Fiskals-Embetet, lill medlens utbekommande af Åkerbergs konkursmassa, sökt handräckning hos Öfverståthållare-Embetels Kansli, som ock, genom Utslag den 28 nästlidne Juni, förpligtat nämnde konkursmassa att återbetala berörde medel, jemte ränta derå från lyftningsdagen till betalning följer. §. 45. Mål angående Enligt 1851 års Revisions-Berättelse voro på vederbörande Domslooch^rfahk-*ars pröfning beroende 6 mål, rörande efterapning och förfalskning af Banning af «ed-kens sedlar samt ulprangling af så beskaffade falska sedlar; och hafva unlar' der den derefter förflutna tiden anhängiggjorts 2 dylika mål; varande samte lige dessa 8 mål nu mera afdömde samt af de deruti tilltalade 11 personer 9 från ansvar frikände, men 2 sakfällde för delaktighet uti tillverkning af åtskilliga till likhet med Bankens efterapade sedlar å 16 sk. §. 46. invexiing i Nedanupräknade Läns-Styrelser hafva under den tid, hvarföre nu Landsorterredovisas, från Banken reqvirerat förskott till invexiing af Jörslitna nå "ilnkosedsmåsedlar, nemligen SkaraborgsKronobergsJönköpingsWestman lur. landsÖstergöthlandsSödermanlandsElfsborgsStora Kopparbergs ÖrebroWermlandsGefleborgsWesterbottensMalmöhusChristianstadsHallandsoch Norrbottens, till ett sammanräknadt belopp af B:ko R:dr 395,500. hvaraf den 30 nästlidne Juni utestodo: i Skaraborgs Län 1,000. » Kronobergs » • . 5,000.
Då vordo förskräckte och stodo upp alle de som när Adonia budne vore, och gingo bort, hvar och en sin väg. Men Adonia fruktade sig för Salomo, och stod upp, och gick bort, och fattade hornen af altaret. Och Salomo vardt sagdt: Si, Adonia fruktar för Konung Salomo; och si, han fattar altarets horn, och säger: Konung Salomo svärje mig i dag, att han icke dräper sin tjenare med svärd. Salomo sade: Vill han vara redelig, så skall icke ett hår af honom falla på jordena; men varder något ondt befunnet med honom, så skall han dö. Och Konung Salomo sände bort, och lät hemta honom neder ifrån altaret; och då han kom, tillbad han Konung Salomo; men Salomo sade till honom: Gack i ditt hus. Som nu tiden led, att David skulle dö, böd han sinom son Salomo, och sade: Jag går alla verldenes väg; så var nu tröst, och var en man. Och akta på Herrans dins Guds vakt, så att du vandrar i hans vägar, och håller hans seder, bud, rätter, vittnesbörd, såsom skrifvet är i Mose lag; på det du skall vara klok i allt det du gör, och ehvart du dig vänder; På det Herren skall uppväcka sitt ord, som han öfver mig talat hafver och sagt: Om din barn bevara sina vägar, så att de vandra troliga, och af allt hjerta och af allo själ, för mig, så skall aldrig fattas af dig en man på Israels stol. Och vetst du väl hvad Joab, ZeruJa son, hafver gjort mig, hvad han gjorde de två härhöfvitsmän i Israel, Abner, Ners son, och Amasa, Jethers son, hvilka han drap, och utgöt krigsblod i fridenom, och lät komma krigsblod uppå sitt bälte, det omkring hans länder var, och uppå sina skor, som på hans fötter voro. Gör efter dina vishet, så att du icke förer hans grå hår med frid ned till helvete.
Träder svensk man i vexelförbindelse med annan svensk man å utrikes ort och iakttages dervid hvad svensk lag föreskrifver; vare förbindelsen giltig, ändå att den ej öfverensstämmer med lagen å den ort, der förbindelsen tecknades. 13 Kap. om 1aga domstol och rättegång i vexelmål. 83 §. Domstol i vexelmål vare Rådstufvurätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas, men, om han å landet bor eller anträffas, Rådstugurätten i närmaste stad derintill. 84 §. Vexelinnehafvare må för hela sin fordran stämma en af vexelgäldenärerne; och stånde det i hans fria val, hvilken af dem han först stämma vill. 85 §. Stämning i vexelmål skall, der sökanden det äskar, meddelas till samma dag, som den sökes, om rätten då sitter oeh svaranden är så till hands, att han kan före rättegångstimmans slut sig infinna. 86 §. Pröfvar rätten sökandens påstående vara af den beskaffenhet, att det genast bifallas må, döme då till betalning, och förordne tillika, att, i brist deraf, utmätning och 22 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 39. bysättning straxt ske må; dock skall för inrikes vexel, sorn blifvit för bristande betalning protesterad, utmätning eller bysättning mot vexelgifvaren eller öfverlåtare ej verkställa» förr, än tre dagar förflutit från det han bevisligen blifvit krafd. 87 §. Är målet af den beskaffenhet, att det ej kan å första rättegångsdagen afgöras; då må rätten, der käranden det äskar oell omständigheterna pröfvas dertill föranleda, ålägga svaranden att nedsätta penningar i allmänt ränteri eller ställa antaglig pant eller borgen, eller att, iler detta pj fullgöres, undergå bysättning lill sakens slut. 88 §. Underrätts dom gånge i verkställighet, ändå att deremot väldjas; vare dock den, som vunnit, skyldig att ställa borgen för hvad honom tilldömdt blifvit, der han det lyfta vill. 89 §.
N:o 34- Bör utgå på samma skäl som blifvit anförda 1 N:o 25. Vid 4 Cap. N:o 35. Hela detta Capitel, hvilket, innefattande allmänna bestämmelser, fått ett så olämpligt rum, då redan första Cap. skulle upptaga dylika, kan försvinna och ändamålet bättre vinnas genom ett tillägg i sista §. af 1 Cap. på sätt altera, försl, upptager. Då det ligger i egenskapen af ett privilegium — företrädesrätt under vissa vilkor — att dessa vilkors åsidosättande medför rätt hos den sora gifvit privilegium att återtaga det — om lian så nödigt pröfvar; och då hela Lagen ej är annat än en sammanfattning af vilkoren; så måste det vara klart, och sammanstående med föreskrifter rörande rapporter och controll — att privilegium är förverkadt, om gifvaren vill återtaga det, när Lagen i det ringaste brytes. Att nedlägga sådan magt i Begeringens händer är hvarken mer eller mindre än den i afla andra lior till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o /f. för Ti Allander» lika med detta eger, och sorn, när samhällets välfärd kara blottställas, den mäste ega. Bolaget synes i alla fall säkrare för missbruk af en sådan magt, om ett obetydligt frånvikande af Lag är begånget, än om, på grund af en peremptorisk Straffbalk, sådan som 4:de Capitlet, en hvar skulle kunna förstöra en Banks credit genom releverande af en bagatell såsom ett lagbrott. Genom en sådan åsigt, hvarunder jag bar uppfattat privilegium, bär jag sökt vinna en annan fördel, sorn uppenbarar sig i f):de §. af Altern. Förslaget, att nemi. Lagen fick göra ett undantag från Kongl. Majus pröfningsrätt af begångna förseelser i så måtto, att lian ej skulle ega tillåta en Bank fortsätta sin rörelse, som en gång brustit uti inlösen afsina förbindelser af hvad namn de vara må. Många hafva ansett detta för strängt. Jag anser det nödvändigt och creditgilvande åt verkligen solida Banker — andra önskar jag aldrig måtte uppstå.