Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har visserligen sagt, att om en otydlighet finnes i afseende på hvem som skall vara föredragande i Interims-regeringen, så finnes äfven samma otydlighet i Reg.-F:n angrde hvilken som bör föredraga i den Regering, som förordnas, då Konung är stadd på resor inrikes eller vistas i Norge. En sådan otydlighet förefinnes verkligen, det är sarint; men den är af ringa våda i jemförelse med den otydlighet. som rör Interims-regeringen. Ty först och främst afgör den Regering, hvilken sitter, då Konung reser inom Riket eller vistas i Norge, i allmänhet icke andra än besvärsmål och löpande ärenden; hvaremot de vigtigare ärendena icke afgöras af denna Regering. Interims-regeringen åter handlar med full konungslig makt och myndighet: och för det andra, då en Regering skall tillsättas i och för Konungens resor inrikes, så är det dock alltid Konungen i Sitt StatsRåd, som förordnar, huruledes ifrågavar:de otydlighet i afseende på föredragningssättet under denna Regering skall tydas; hvaremot, ifall Konungen skulle häftigt insjukna och Interims-regeringen således genast måste träda i verksamhet, det, då ingenting finnes föreskrifvet om sättet för de Svenska ärendenas föredragning, blir denna Regering sjelf, som derom måste lemna förordnande. Nu är i RiksAkten föreskrifvet, i afseende å de Norska ärendena, att Norska Statsministern skall dem föredraga; Norge har således i detta fall allting bestämdt. Det har ytterligare den fördel att D en 18 Februari f. m. 421 ega en särskild Regering i Christiania, som hereder ärendena, innan de af Regeringen i Stockholm afgöras. Men i afseende åter på Sverige, för hvilket det endast finnes stadgadt, att Utrikes Statsministern skall föredraga de diplomatiska och unionella ärendena, blifver det Interims-regeringens majoritet, sorn kommer att bestämma, huru föredragningen skall ske. Det låter således tänka sig, att fyra Norrmän och en Svensk i denna Regering skulle kunna komma att bestämma, huru de Svenska ärendena skola föredragas.
M 24, ang:de bestämmandet af tullvärden ä vissa artiklar i Tulltaxan; Banko-Utskottet: JVS 48, öfver gjorde anmärkn:r vid åtskilliga framställningar i Betänk. JVS 34, med förslag till reglering af Bankens Laneoch Kreditiv-rörelse. Föredrogos och biföllos Serskildta Utsk:s d. 16 dennes f. m. på bordet lagde Betänkm: JVS 16, i anledn. af motion om konsumtions-afgift för alla, som icke afsäga sig bruket af bränvin; och JVS 17, i anledn. af motion om förlängd bränvins-tillverk nings-tid under instundande höst. Föredrogs och lades till handlingarne Const.Ulsk:s d. 16 dennes f. m. på bordet lagda Mern. JVS 39, med infordradt Utlåt., ang:de Talmannens i BondeSt. vägran äf propos. på ett inom Ståndet väckt yrkande, i afseende på behandlingen af Serskildta Utsk:s Mern. Den 18 Augusti. 21 Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern» och Ullåt:o, nemi. från Constitutions-Utskottet: JV2 32, i anleda, af återremisser af Mern. JYi 22, innehållande förslag till ändring af 35:te §:n Reg:s-F:n; M 33, med voter:s-propos:r, rör:de Const.Ulsk:s, uti Mem:n N:ris 12 o. 23, afgifne förslag till ändring af 28:de §:n Reg:s F:n; JM 34, med voter:s-propos:r, rör:de Consl:sUtsk:s, uti Mern.
Befrielse från bevillning efter Usta och 2:dra Art. för vaktknektar och vaktqvinnor vid långvå rds-inrältningarne har blifvit yrkad sä väl hos Ridderskapet och Adeln af Herr Stråle, IV-, som hos Borgare-ståndet af Herr Boman; hvarförutan Herr Stråle hemställt, att samma förmån måtte lillgodokomma fäng-gevaldigerne; och har såsom skäl härför blifvit anfördt, att desse personer, hvilkas löneinkomster obetydligt ölverslege 200 R:dr B:ko, genom sin trägna och mödosamma tjenstgöring icke voro i tillfälle lill någon bi förtjenst, äfvensom att, i följd af tjenstgöringens särskilda egenskap, innehafvarne af ifrågavarande befattningar svårligen kunde vara tryggade vid desammas fdVlfarande bibehållande. Dä Rikets Ständer på ofvan anförda skäl medgifvit polisbevakningen i städerna befrielse från bevillning efter så väl Usta som 2:dra Art., torde samma befrielse jern - 28 BeviUnings-Utshottets Betänkande N:o 5. väl böra tillgodokomma bevaknings-personalen vid de allmänna häktena, hvaremot det icke synes skäligt att, på sätt Herr Stråle jemväl föreslagit, utsträcka den ifrågaställa förmånen äfven till fång-gevaldigerne, enar desse personers göromål icke äro af den trägna befattning, som de öfriges, utan lemuar dem tillfälle till annan sysselsättning, hvarföre ock fång-gevaldigerne, efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst, icke i allmänhet befinna sig i sådana knappare omständigheter, som till någon utomordentlig eftergift böra föranleda. Utskottet hemställer alltså, att vaktknektar och vaktqvinnor vid fångvårds-inrättningarne måtte från bevillning efter lista och 2:dra Art. varda befriade; men Herr Stråles motion, hvad fång-gevaldiger angår, lemnäs utan afseende.
Och Alexander heter han, upplyste Taivalmaa, då han gick i en ton som om det varit en särskildt behjärtansvärd rekommendation. Icke många dagar senare anlände den sändning nya hvita arbetare, till hvilka Alexander Taivalmaa slutit sig i New-Tork. Och en half timme senare hämtade ordningsmannen själf honom till kommissariatbutiken för att presenteras. Taivalmaa, fadren, sken åtminstone lika starkt af stolt belåtenhet som sonen Alexander af tvål och vatten, då de tillsamman trädde in. Sonen rätade upp sig innanför dörren och gjorde honnör jag tror sannerligen än i dag, att både far och son antogo kaptenstiteln beteckna samma militära rang där nere som hemma i Finland. Men nog måtte uniformen gjort dem åtskilligt hufvudbry! Alexander var ett godt halft hufvud högre än fadren, ehuru denne å sin sida alls icke var någon liten karl. Axelbred och groflämmad var f.d. reservisten också kroppsligen otvifvelaktigt långt mera lämpad för skötande af hacka och skofvel än för bokhålleri. Någon smidighet hade de tre årens exercis alls icke skänkt honom. Han såg tvärtom ut som en björn, klumpig och tung, med linhvitt hår och ett bredt ansikte, så solbrändt efter oceanresan, att det ovanligt ljusa håret ändå mera föll i ögonen. Af uttryck hade ansiktet icke stort mera än om det tillvärkats med yxe af en granstock, men de små, ljusgrå ögonen voro klara och vackra och sågo en med lugn, oförbryllad blick rätt i ansiktet. Kommissariatföreståndaren anställde genom mig en liten examen med bokhållare-kandidaten och dess resultat blef att han utnämdes till befattningen, ehuru till en början endast på prof till månadens slut. Ty både på likviddagarna och när de tvåhundra negrerna från en granncamp kommo på proviantering till vårt läger, var det alls icke oäfvet att hafva ett handfast biträde i butiken. Och åtminstone i den vägen lämnade Alexander Taivalmaa ingenting öfrigt att önska. Snart visade han sig dock vara en i allo lämplig akvisition också i andra stycken.
Jag anhåller om propos. på återremiss af detta betänkande. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Frih. Stjernstedt har så väl i sin reservation, som nu i sitt yttrande, uttryckt ungefärligen hvad jag velat anföra. Min amnärkn. åsyftar hufvudsakligen att visa olämplighelen deraf att bevilja större pensionsfördelar åt den som tjent mindre tid, än åt den som tjent längre. Detta måste blifva följden, när man ger de ringaste pensionsfördelarna åt dem, som befinna sig i de högsta tjenstegraderna, och större pensionsfördelar åt dem, som befinna sig i de lägre; ty inom ett verk, sådant som banken, är det ännu mera än i andra det vanliga förhållandet, att man uppstiger till högre grad efter tjensteåren. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med en närmare utveckling af frågan, ty jag tror att sjelfva denna hufvudgrund icke kan befinnas antaglig. Jag instämmer således med Frih. Stjernstedt i anhållan om återremiss. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vill blott nämna, att i afseende på hvad Frih. Stjernstedt sagt ronde den första punkten, skulle jag hafva mycket att deremot erinra; men som jag får tillfälle dertill, då betänk, återkommit lill Utsk., hvilket jag önskar måtte ske, emedan jag med Frih:n instämmer i afseende på andra punkten ; så skall jag till dess vänta att söka vederlägga honom, för att icke onödigtvis här föranleda en discussion; men jag har blott velat nämna detta, på det att, när betänk, ankommer till Utsk., det icke må synas, som hade betänk, blifvit återremitteradt endast på grund af de anmärkn:r Frih. Stjernstedt gjort. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag får anhålla om upplysning genom Ridd.Secretm, huru detta mern. har blifvit afgjordt i de öfriga Stånden, ifall underrättelse derom till 11. o. Ad. ankommit. 8 Den i Mars. Undert. R i dd .S ec r e t. tillkännngaf, alt BancoUtsk.s mein.
Det ena fönstret var öppet och i fönsterhaken ett rep fästadt. Med dess tillhjelp hade Gösta troligen kommit ur sitt rum (i andra våningen). I gräset nedanföre syntes ingenting. – Hela Stånga ville komma i rörelse, springa, undra, fråga, leta, men Wahl ville ej – utan gjorde så litet af och så mycket vid saken som möjligt. Första underrättelsen om Gösta erhölls i köket, der en nästan fånig yngling, som kommit till Herrgården med smultron, sedan han länge åsett och åhört ransakningen efter Gösta, slutligen fann för godt att berätta, huru han om morgonen bittida, långt innan solen gått upp, sjelf passerat förbi mangården åt trädgården till, och sett någonting karlklädt, som han nu kunde märka bara varit en pojkjänter, dansa ner i gräset från sjelfva byggningen, och af alla krafter springa ner mot sjön – men som pigornas fönster just voro på den delen af huset hvarifrån hoppet skedde, så hade han trott – så hade han trott – ”Ja hva en ock tror, skadar inte en sir,” – inbröt här Gertrud högst onådigt; men ynglingen, som icke utan profit varit någon första Söndag efter Påsk i kyrkan, stod på sig, och menade att den hedersvärda Jungfru Gertrud ej borde ha någonting emot, om han ämnade blifva än saligare än Thomas – hvilken tillämpning af den Heliga Skrift på oheliga tankar förargade Gertrud så, att hon, utan att vidare fråga eller få reda på saken, trippade ned i trädgården bort till sjön. Medan hon gångade sig å sjöstrand, med ett kaos af vådliga dödssätt sväfvande förbi hennes själs ögon, inhämtades på gården ett och annat om Gösta. En brukskarl hade kort efter solens uppgång sett någon ro på sjön – en annan hade på hinsidan sjön sett någon springa mot Högesta vägen – en tredje hade verkligen mött Gösta en mil från Stånga i skogen och Gösta, som haft mycket brådtom, hade sagt någonting till honom, som han ej kunnat förstå vid middagstiden återkom Gösta sjelf blek och utmattad, men i lifslefvande lifve.
Bolags försorg har en ny väg af nära en mils längd blifvit upparbetad emellan Philipstad och Yngshyttans Gästgifvaregård till undvikande af den mängd svåra backar, som finnas å den gamla, öfver betydliga berg och höjder anlagda vägen deremellan. Icke blott för resandes bättre fortkomst och beqvämlighet är denna väganläggning af synnerlig nytta, utan äfven och egentligen för de tunga Tackjerns och Malmtransporterne, som der oafbrutet fortgå och hvilka å den gamla backiga vägen ej utan stora s vårigheter verkställdes. På allmän bekostnad eller med återstoden af de 5,000 R.dr Banco, sorn Eders Kongl. Majit, enligt hvad ofvan omförmält är, år 1831 behagat ställa till min disposition för att bereda den utefter gränsbandet emot Norrige boende fattige Finn allmogen avbetsförtjenster i eller nära deras hemort, och hvarom i min förra femårsberättelse förmäles, har en vägbyggnad emellan Sysslebäck samt Höljes och Båtstad i Dahlby socken af Elfvedahls Härad af nära tre mils längd blifvit företagen, hvilken väg, såsom utgörande fortsättning från Sysslebäck norrut af allmänna landsvägen, som genom nämnde Härad löper långs Clara Eif, anses blifva nyttig för kommunikationen med Häradets nordligaste del och med Tryssilds Prostgäld i Norrige samt dervarande skogstrakter, hvarifrån betydliga partier trädvaror årligen för Svenska Timmerhandlares räkning nedflottas på det omförmälte vattendraget. Denna väg har dock icke inom de ifrågavarande fem åren blifvit fullbordad. Invånarne. Enligt Skattskrifnings-längderne utgör Folkmängden i Länet, Städerne inberäknade: För år 1834, Skattskrifne män 46,037 d:o qvinnor 47,421 Befriade män 37,736 d:° qvinnor 38,054 För år 1835, Skattskrifne män 45,831 d:o qvinnor 47,309 Befriade män 38,617 to qvinnor
Mäster Biervogel, tyckte han, hade ved nog, om det gälde, att steka ett helt dussin sådana och ville nog släppa till hvad som kräfdes utan allt vederlag. Mycket bidrog borgarnes och stadsvaktens ständiga osämja att förlänga grälet, som hotade att aldrig taga slut. — Ur vägen för svickar och öltunnor — skrek slutligen gamle Tistel, öfver sig gifven, och slog omkring sig med bardisanen — ur vägen, säger jag, eller ska' jag låta tappa Er så, att I bli'n tunnare än flugvingar. Men den hedervärde korpralen kom icke längre för det. — Viljen I då äta upp henne lifs lefvande! — fortfor han flåsande. — Tagen då Ert förnuft till fånga, go' vänner... Tänk på stegel och hjul... som den får, som sätter sig upp mot höga öfverheten... puh... här är det jag, go' vänner, som är höga öfverhetens tjenare, puh! Han fortfor att på detta sätt ömsom förmana, ömsom utdela kraftiga slängar, men utan någon verkan. Och hade icke en stark patrull anländt till hans hjelp, torde mäster Biervogel och hans gäster till slut ändock fått sin vilje fram, att ställa till exekution midt i natten i Bollhusgränden. Under sommaren 1676 hade trolleriväsendet gripit vida omkring sig bland hufvudstadens lägre befolkning. En särskild kommissarialrätt måste af konungen tillsättas, hvilken uteslutande egde att upptaga alla trollerimål från kämnersrätterna och dem vidare ransaka och döma. Af ledamöterne i denna rätt var hälften prester, återstående hälften utgjordes af läkare och lagkarlar. Antalet mål, berättas det, var så stort, att sammanträden måste hållas alla dagar i veckan, utom lördagar, då presterna måste bereda sig för sabbaten. Tack vare denna ifver, hade emellertid under loppet af en månad icke så få trollpackor hunnit dömas från lifvet och afrättats. En af dem, Rumpare-Malin kallad, hade blifvit lefvande bränd, en annan, Tysk-Annika, hade först halshuggits och derefter bränts på bålet; båda till sista stund påstående sin oskuld.
Cameron kunde utbyta sitt simpla namn emot ett mera aristokratiskt; det skulle passa honom förträffligt och är det enda, som fattas honom för att vara en gentleman från topp till tå: han är en hederlig och treflig pojke. — Och en favorit hos damerna dessutom. — Ja, det är bevisadt på ett nästan alltför mycket eklatant sätt; för fan, jag vet just icke om han är att lyckönska deröfver; det kan min själ hända att han får sig ännu en duell på halsen, då han blir frisk, Kennedy är en liten hetlefrad karl, han lär icke med god min upptaga ett dylikt offentligt bevis på sitt nederlag. — De der fransyskorna äro fan så besvärliga ibland, de gifva oss utan betänkande till pris åt alla möjliga obehag. Min Gud, man kan väl älska en qvinna, utan att vilja, att hon vid alla tillfällen hänger en om halsen som en medaljong. — Men hvarom tala ni nu? Jag känner icke till saken annat än genom ryktet, huru aflopp duellen egentligen, du var ju med, Lessley? — sade en helt ung karl, med ett ljusbrunt fjun på läpparne, och hvars officersepåletter icke voro många veckor gamla. Det var i ett stort tarfligt rum i det lilla utvärdshuset Putney, helt nära London vid floden, som detta samtal hölls. Detta värdshus var då för Londons unge herrar detsamma som Stallmästaregården en tid var för Stockholmarne och hvad Hasselbacken nu är, ehuru det fula, temligen anspråkslösa Putney, hade långt flera konkurrenter, men mycket färre naturliga behag än något af dessa ställen. — Jag skall berätta dig alltsammans, jag känner det fullkomligt, — sade kapten Lessley, under det den unge officeren sköt sin stol tillbaka ifrån bordet och lade sig bakut derpå, i det han lät sina sporrar klinga emot det ojemna golfvet. — Du vet, att det var i förstugan till hotellet vid Carlton-Garden, der vi ätit middag, som en ordvexling uppkom imellan Hawerfield och Cameron. Cameron var kanhända en smula häftig, men han hade fullkomligt rätt i den tillrättavisning, han gaf den ädle lorden, som dessutom var alltför mycket upphettad efter all den champagne han druckit, för att hafva full reda på sig.
Hon kan då, om hon med vakenhet passar på, rycka fram och taga den nya platsen i besittning utan att behöfva tränga sig till den samma med forne innehafvare. V i ha ock att från de senare åren anteckna många olika tillfällen, då nya arbetsfält öppnats och under fredligt besittningstagande af qvinnan tillgodogjorts. Särskildt på det moderna yrkesområde, vid hvilket vi i dag ämna dröja, har qvinnan funnit stor och allmän användning. För endast 20 år till baka var begreppet » telefonist » något helt och hållet okändt; för ännu ett decennium sedan låg telefonväsendet så i sin linda, att det minst af allt kunde bli tal om nägon särskild yrkesklass i detta sammanhang; i den dag, som i dag är, sysselsätter det svenska telefonväsendet flere hundratal personer, af dessa den största parten qvinnor. Äfven för de mest afsides boende af våra läsarinnor, de der till äfventyrs sällan komma till direkt erfarenhet af städernas och specielt storstädernas moderna lif, torde numera detta kulturområde vara så välbekant, att vi ej behöfva slösa ord på att söka klargöra, hvad som rätt menas med en » telefonist » och hvari hennes arbete består. Öfver en stor del af vårt land väfver telefontrådarnes korrespondensnät sina luftiga maskor; i flertalet af våra mera betydande stadssamhällen har det nya umgängesmedlet tagit verldsbekant uppsving. Öfver 15,000 telefoner äro för närvarande i verksamhet inom vårt land, hvaraf mer än 6,000 ensamt i Stockholm. Det största telefonbolaget inom Sverige, ja, inom hela verlden, är Stockholms allmänna telefonaktiebolag, hvarför vi ock med allt skäl kunna lägga detta och förhållandena inom det samma till grund för en kortfattad skildring af de qvinliga telefonisternas ställning inom yrket. Visst torde väl vara, att icke allestä- des inom de mindre telefonsamhällena telefonisternas arbete och vilkor äro så mönstergildt ordnade som inom denna typiska inrättning, men der ännu önskningsmål återstå att eftersträfva, der ännu förbättringar jemsides med sjelfva institutionens utveckling och tillväxt kunna komma att göras och helt visst äfven blifva gjoida, kan näppeligen en bättre norm s På grund af flere samträffande orsaker har artikel I I i denna serie nummer för nummer fördröjts.
Stockholm den 23 Jan. 1835. Reservation af Herr CederschiöldP. G., ''Emot Höglofl. Constitutions-Utskottets beslut, att vidblifva sin i Memorialet N:o 63 yttrade mening, får jag reservera mig, och, under åberopande af de skäl, som jag i min reservation emot Utskottets Memorial N:o 75 anfört för Riks-Ståndens rätt, att kunna genast förkasta ett af Constitutions-Utskoltet framställdt Grundlags-förslag, vördsammast föreslå följande proposition för omröstning i förstärkt Constitutions-Utskott. ”Den sorn godkänner Constitutions-Utskottets i Memorialet N:o46 uppgifna förslag till tillägg i Riksdags-Ordningens J?> §. i fråga om förstärkta Utskotts, Nämnders och Eleetorers fulltalighet, votere Ja;”’ ”Den det ej gör, votere Nej;” "Vinner Nej, kommer detta förslag att förfalla;” af Friherre Cederström, "Jag reserverar mig enrot det grundlagsvidriga förfarandet af Constitutions-Utskottets Ledamot, Herr Cederschiöld, att lemna proposition till votering i förstärkt Constitutions-Utskott i era fråga, der Utskottet af Grundlagens stadgande varit hindradt att voteringsproposilionen uppgöra. 4 Constitutions-Utskottets Memorial N:o 82. Ank. till Exp.-Utsk. deu 29 Jan, Memorial till Riclderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet? rörande deras åtgärder vid Memorialet N:o 64.
Emellertid skulle jag önska alt man, så mycket sorn möjligt, endast förenklade de nuvarande förhållanden, utan att alltför mycket förändra dem; hvilket skulle tillskynda den stora massan eller allmogen stor skada. I få andra länder finnas så mångå natural-prasstatioiler sorn här. Att kunna mäta alla på enahanda sätt torde icke vara möjligt, Icke elier synes ett lika mått för våta och torra varor vara lämpligt. Att åter vigterne förenklades och blefvo enahanda öfver hela Riket, skulle vara nyttigt. Det vetenskapliga systemet kan icke med fördel förrän efter i å 2 ge* nerationer antagas. Herr Tham: Jag har visserligen aldrig i fr a t för förändring af vårt nu gällande system för mått, mål och vigt, utan orsaken, hvarföre jag biträdde Herr af Forsells förslag, var, att jag anser det medföra mindre ondt, än Vetenskaps-Akademiens, hvilket visserligen kan vara bra för de lärda, men svårligen blir fattligt för andra. Jag har intet att påminna emot bibehållandet af oli - 2o6 Den 3o J ulii f. m. ka tunnemål för våta och torra varor, men hellre än att gå in på antagandet af benämningarne foting och tumming &c. medgifver jag införandet af blott en tunna på 48 kannor. Hvad angår vigterne, så skulle det visserligen medföra en stor fördel, om enhet deri kunde tillvägabringas, men jag tror mig böra erindra# alt om ali vigt hänföres till victualievigt, fordras förändring af vissa författningar för bergshandteringe», t. ex. i afseende på det mått af kohl, som Stångjernssmeden skall hafva till utsmidning af 1 Skffi; detta är beräknadt i viss proportion till bergsvigten, och öfverensslämmer icke med den drygare victualievigten i jemna tal, flera sådana omständigheter att förtiga, som ovilkorligen göra ny författning nödvändig i allt hvad som rör brukshand* teringen. Friherre Cederström, Jacob: Den disicussion, som nu ägt rum, har visat, att Ridderskapets och Adelns Ledamöter icke egentligen uppfattat hvad detta Utlåtande åsyftar.
»Det var något annat att rida i Champs Elysées med en ridknekt bakom sig, än att klättra uppför dessa norska fjäll», sade hon och skakade betänksamt på hufvudet. »Om humöret kommer på henne, kan hon göra hvilka galenskaper som helst. Hon är ett litet troll, som bara följer sin egen vilja, och det värsta är, att också alla andra följa den.» Grefvinnan skakade åter på hufvudet och smålog. Hon tyckte mycket om Julia och var mycket stolt öfver henne. Då solen började sjunka och badgästerna voro spridda till sina olika förströelser, gick Nina ensam in i skogen. Hon hade satt ett mål för sin färd, ett litet hus som låg högt uppe på andra sidan skogen och hvarifrån man hade en stor utsigt öfver elfven, som slingrade sig i dalen, och till många aflägsna höjder. Det var en temligen lång väg, och i aftonbrisen var det en uppfriskande promenad. Nina såg sin skugga på mossan. Det var, som om hon skulle ha velat tala till den och säga den ett vänligt ord, denna stackars skugga, som var det enda som följde henne. Hon gick just ned för den gångstig, der Julia första gången hade talat till Tofte om hans och hennes olyckliga öde, men Nina visste det ju icke. Naturen bevarar inga spår efter de strider, som menniskor ha utkämpat i dess tystnad, och granarna susade med samma enformiga, jemna ton som den dag, då de två hade talat med hvarandra. Då Nina hade kommit upp till den öppna platsen öfver skogen, satt hon der länge och såg ut. Solen sjönk, och himlen blef mörkare, medan elfven der nere lyste mer och mer och slutligen gnistrade som silfver genom de dunkla skuggorna i djupet. — Ännu brann aftonrodnaden, men småningom bleknade den, och långt borta på den ljusa himlen började en och annan liten stjerna att darra. — Öfverallt rådde en tystnad, som icke afbröts af någonting. Nina hörde endast sina egna lätta steg på mossstigen i skogen. Ibland tyckte hon, att någon kom gående tätt bakom henne, och hon vände sig förskräckt om, men det var blott hennes eget hjerta, som slog, eller hennes klädning, som snuddade vid en planta vid vägen.