Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Ordf. uppläste 1 11 :o Ett af Öfver Intendenten Pehr Tham ingifvet Memorial,2 hvaruti han yrkar, att 1792 års Tryckfrihets förordning må återupplifvas till ordagran efterlefnad, med någre föreslagne endast formella förändringar — Hvarefter3 Herr Grefven och Ordför. tilläde, att ehuru Utskottet härigenom lättast skulle sluta sin befattning med denna fråga, torde likväl ett sådant behandlingssätt ej vara öfverensstämmande med hvad i Grundlagarne blifvit Constitutions Utskottet föreskrifvet, hvarföre Herr Grefven och Ordf. vore af den tankan, att författaren till detta Memorial borde meddelas det svar, att hans förslag ej kunnat antagas, såsom ej med nu gällande grundlagar förenligt. Herr Borgmästar Nordström anmärkte, det Öfvlntend Thams memorial kunde, jemte de öfrige i detta ämne inkomne handlingar, till Tryckfrihets beredningens granskning öfverlemnas. Herr Grefven och Ordf. Om Utskottet anser nödigt att ännu en gång med Öfv. Thams Memorial taga befattning, i annat fall föreslår jag, det författaren genast måtte få del af ett sådant Constitutions Utskottets yttrande: då Constitutions-Utskottet endast har sig uppdragit, att granska och föreslå förbättringar i nu gällande grundlagar, men ej äger att upplifva någon äldre författning, som möjeligen för sin tid varit nyttig, men hvars grundsatser ej med närvarande lagars äro sammanstämmande, anser Utskottet sig ej behörigt, att låta det af Öfverlntend. Tham ingifne Memorial komma under någon vidare pröfning. Hvilken proposition enhälligt gillades och beslöts, att Öfvlntend. Tham genom Protocolls Utdrag skulle meddelas detta Utskottets beslut, om han sådant önskade. Herr Grefven och Ordf. föredrog Ett4 12 :o af Commerce Rådet B. H.
Hans lilla tärda ansikte såg mycket blekt ut mot den röda mattan, och de magra händerna slöto sig fast omkring en trumpet, som han erhållit i gåfva. Daniels mor stod länge och betraktade den sofvande gossen och tänkte på det ansvar hon iklädde sig genom att upptaga honom som eget barn. Hon trodde dock, att hon skulle kunna hålla af honom — om ej annat så för Daniels skull — ja, äfven för hans egen, ty hon hade aldrig hört annat än godt om honom. Hon gick till fönstret och såg ut i vinterkvällen. Midt emot hos tvätterskan lyste det ännu; mostern väntade troligtvis på den lille. Hon hade nästan glömt att taga henne med i beräkningen. Men sist i kväll hade hon ju hört henne säga, att gossen blifvit henne påtrugad, och behöfde således ej frukta för något motstånd från hennes sida. Det fordrades endast ett bestämdt samtycke och saken vore klar. Bäst vore det emellertid att få detta afgjordt redan i afton, och sedan hon först flyttat den sofvande gossen upp på divanen, kastade hon en kappa öfver axlarna och gick att göra ett besök hos Olles moster. f ö r den vanliga upplagan. Prenumerera på prof för det nya året! uteslutande af k v i n n o r. satsen i fråga. och MINNESVÅRD. IDUNS R EDAKTION. att hafva kunnat b i d r a g a till återställandet af ett af de vackraste m o n u m e n t, s o m finnas öfver n å g o n svensk k v i n n a — en kvinna, hvilken dessutom gjort det svenska namnet kändt i främmande land och som hvilar ODÖDLIGA » i främmande j o r d. Kostnaderna fölS föredömen till efterföljd. folk. » Daniels tästament att torde erWILSON. Innan hon ännu hunnit tyda, hvad som stod där, tryckte hon papperet till sina läppar och läste sedan: Vi hoppas, läsarinnor W a s a var en af de LADY bidragit nar där, såsom våra slut, D E N A F ROERNA som, l i k a l e d e s v a r m t intresserad, med 5 0 k r o n o r. H. K. H.
Uti Special Exkractet öfwer afkortningarne uti Finspongs Län, Bräbo och Numminge Härader i östergöthland är 1807 uptagas såsom förpantade under Finspong, emot halfwa Herrebro äng, enligt Kongl. Krigs.Collcgii Bref den s Junit 1748. I Finspongs Län, Tjellmo Socken Hendstorp ^ med ränta Specie 4: 47: n' Wik ^ - 2: 12: Z. Mg - ,128 Den 2z Zebruarii. N.ägna Socken Srammetorps Krono-Utjord Gjölltorps En Skane Dito — L. 2. Bräbo Härad Ostra Eneby bocken Sörby Krono-Utjord Summa - 8: 2: 2. Wid efterfrågan af Kongs. Krigs-Collegii äberopade Bref, som skulle upplysa sammanhanget härmed är swaradt, art samma Bref icke kunnat finnas. Uti den wid Afräknings-Comolret öfwer förpantningarne förde sä kallade Pante-boken igenfinnas ej desta Lägenheter och ej eller ofwannämnds Sunnersta hemman i Upsala Län; och beslöt derföre Kongl. Collegium att härom ifrän hwardera orien infordra närmare upplysning. Genom en i Malmö den 26 Junii 1803 fluten och den 26 Justi samma är ratificerad Convention har Konungen till Hertigen af Meklenburg Schverin under förpantning pä IOO är, räknade frän Convenljonens underskrift upplätit Herfkaper Wismar med staden och Amrerne Avil och Neuklosters Dinricter, jeinke atla inom berörde områden befintlige Swensta Kronans tillhörigheter, säsom Stort, Köpingar, Byar, Afwelsgärdar, brukad och vbru - Ben 2Z Zebruari!.
Ridderskapet och Adeln anmäla. Stockholm den 15 Maj 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Maj, kl. 2 e. rn. Betänkande, i anledning af väckt motion om öfverflyttning till Domaremagten af pröfningen och afgörandet af sä kallade äldre krono-fordringar samt om bestämmande af en prce scription, inom hvilken alla sädane fordrings-anspråk skola göras gällande. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt samt till Statsoch LagUtskotten remitterad motion, har Herr Rosenblad, Bernhard, andragit, hurusom en af de större oformligheter, som ännu qvarstode i vår Lagstiftning, vore den, att kronan eller staten i vissa fall afgjorde rättsanspråk, ställde emot henne sjelf, såsom i afseende på de så kallade äldre Kronofordringarne.
Fröknarna Engel undrade mycket, hvart det, om de också icke ännu fullt insågo, hvilken lycka det var att icke behöfva de alla tagit vägen. När man nu satt på teatern, kom aldrig någon. någon fram för att göra sin uppvaktning, Detta sista uttalade tullinspektören alltid med särskild betoning, och han försummaoch befunno de sig någon gång i större de heller aldrig något tillfälle att göra de sällskap, var det påfallande, huru de alltid unge männen bland deras bekanta misskommo att sitta bland idel damer. tänkta. Om det än aldrig så mycket haft sin Men hos de fem unga flickorna, af hvilka riktighet, hvad fadern intalat dem, så hade de flesta icke längre voro så unga, utbildadet likväl varit något eget i den tanken, de sig efterhand underliga föreställningar att det fanns någon, som följde en med om de unge männen: för det första ville ögonen och kanske höll någon smula af en. de absolut komma åt deras bankböcker — det var något förunderligt i den tanken, och för det andra gingo de bara och öndet må nu vara inbillning eller icke. skade lifvet ur deras käre fader, för att de Dessa tankar kommo blott i löndom till sedan så mycket lättare skulle kunna göra en hvar af dem; mellan dem växlades aldrig dem till sina hustrur och efter behag få ett ord om något ditåt; det skulle ej gått vända upp och ner i det stora, välförsedda an — därför hände det icke. huset. Men i sitt stilla sinne bjöd en hvar till Dinah tänkte med rysning på huru en, att slå sig till ro — de visste ju, att vår som hon godt kände, kunde få det infallet herre, när helst det behagade honom, kunatt använda den tunga, gammaldags silfde sända en af dessa ädla män, som icke verservisen i hvardagslag, och Berntine var det minsta brydde sig om bankböcker och för sin del öfvertygad om att löjtnant i hvilkas händer deras fader lugnt kunde Scheel ville själf ha hand om nyckeln till anförtro deras lycka. vinkällaren. — Och till dess detta inträffade, hade de ju Det kunde aldrig gå an, det vore ju detså g o d t och lugnt som det var.
Föredrogs ånyo Vällofl. Borgare-Ståndets den 10 dennes på hordet lagda Protocoils-utdrag af den 7 i denna månad, innehållande inbjudning till Med-Stånden att förena sig med Borgare-Ståndet i del beslut, att Lördagen den 24 uti innevarande månad val må företagas till ledamöter uti den i (>4 § Riksdags-Ordningen föreskrifne Nämnd, som eger att döma, huruvida 1 logs te Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjenle att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses höra ilrån utöfningeu af Konungens Doms-rätt skiljas; och beslöt Ridderskapet och Adeln att icke antaga denna inbjudning. S. D. Remitterades lili Couslilutions-Ulskottet en, i den ordning 29 § Riksdags-Ordningen föreskr ifver, af Slals-Utskotlet, uti memorial, N:o <S, anmäld anledning till anmärkning emot Chefen oell föredragande StatsRådet för Civii-Deparlementet. S. 1). Remitterades till Stat slils kottet: Herr Dankvaedts, Magnus Georg, denna dag väckta motion om skatllagde vattenverks befriande helt och hållet eller till någon del från grundräntas framtida utgörande, då de i följd af sjöars eller strömmars sänkning eller aftappning ulrifvas eller förändras ; Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten:
Med vissnade drag, med halfsläckta blickar, men en röst, hvars brutenhet ännu besegrades af en återvändande välklang, uppstämde han då: ”Drick ur ditt glas, se, döden på dig väntar”; – och det är troligt, att man åtminstone denna gång fann den visan föga ”rolig”. Den sjukdom, som i henne skildras med en förfärlig sanning, hade då redan med ohämmbar makt gripit honom sjelf. Innan den hunnit beröfva honom all arbetsförmåga, sysselsatte han sig med en fri öfversättning af Gellerts ”Fabler”, som utkom från trycket ungefär ett år före hans död 40. Några ledamöter af Svenska Akademien, ömt behjertande hans sorgliga belägenhet, ville nyttja denna öfversättning till skäl, att ånyo hugna honom med Lundbladska priset. De fleste voro dock af den mening, att det nu borde tilldömmas den unge Franzén, som liktidigt hade framträdt med sina första Selma-sånger. Och väl måste medgifvas, att mot dessa träder det nämnda Fabelverket djupt i skuggan. Bellman kan der knappast igenkännas; de stycken, der bearbetningen är bäst lyckad41, skulle lätt kunna tagas för skrifna af Dalin eller Gyllenborg: de andra äro sedelärande – rim, och ingenting annat. Mången torde förundra sig öfver ett sådant val af föremål. Förklaringsgrunden ligger ej blott deri, att han aldrig var stark i reflexion och kritik; utan fastmera i den öfvervigt af ethisk syftning, som nu beherrskade alla hans tankar. Han trodde sig med slik uppfriskning af de glada barndomsminnen, som vid dessa Fabler voro fästade, tillika uträtta någonting godt, någonting sedligen nyttigt. Ur ännu innerligare rymder af minnets djup höjde sig de religiösa intrycken från hans föräldraboning och hans vackra moders sånger. Från dem hade, redan några år tidigare, ingifvelsen till fortsättande af ”Zions Sånger” kommit. Detta ofullbordade verk, hvari stycken från hans första ungdomsålder voro upptagna, ville han nu fullända. Men en högre skickelse tillät det icke.
De 154 Den io Sep tern ber e. m. äga redan nog inskränkta skogstillgångar; skola nu de skogsägande vara med och dela, blifva deras tillgångar ytterligare förminskade. Hvarje hemmanslott blir också så obetydlig, att liela delningen deraf förfelas. Friherre Sprengtporten: Jag hade trott det vara tillräckligt att visa Ridderskapet och Adeln, att den delningsgrund, som KammarCollegium föreslagit, ej kan äga rum utan orättvisa, och utan att man fråntager personer hvad de från Landets första odling haft rättighet till. Men då jag hör, huru beqvämt det är att låta lagliga rättigheter försvinna, då de äro till hinders, emedan man anser dem obetydliga, nödgas jag ett ögonblick uppehålla mig vid att ådagalägga, huru overkställbar åtgärden är, emedan den skulle föranleda till uppmätning och uppskattning, icke allenast af den skogsmark, som skall delas, utan äfven af en stor del ägares skogsmark i Häradet, en åtgärd, som i kostnad öfvergår den förmon, hvilken interessenterne kunna vinna. Vill man åter ej anse detta såsom nödvändigt, erkänner man, att man är lika nöjd, om Allmänningarne delas rättvist, eller ej, blott man blir af med deni. Jag tillstyrker fortfarande bifall å Utskottens förslag. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridder - Den 10 September e. m. i55 skåpet och Adeln biföll hvad Utskotten, i afseende å prde punkten, uti förevarande Utlåtande tillstyrkt. Ropades Ja. io:cle Punkten. Alt en prescriptionslid af 2 år måtte bestämmas, efter hvilken ingen Ansökning om Allmännings delning borde få äga rum. Utskottens yttrande i afseende å denna punkt bifölls af Ridderskapet och Adeln. Å nyo föredrogs BevillningsLagoch EkonomiUtskottens den i3 sistlidne Augusti under N:o 16 afgifne, samt den 7 dennes e. m. på hordet lagde, ytterligare Utlåtande, angående Bran vinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen.
En sådan utredning af lagskipningens tillstånd bör således vid delta tillfälle iakttagas ifrån ocb med år 1841, fortgående till och med år 1844, såsom förr, hufvudsakligen grundad å de under tiden till Kongl. Maj:t ifrån Hans Exellens Hr Justitie-Stals-Ministern inkomna berättelser örn justitie-förvaltningen i riket, samt med ledning tillika af särskildt inhämtade upplysningar, på sätt följande sammandrag gifva vid handen: Civila Rättegångs-Ärenden: Domstolarne ä Landet. Ekonomioch ansökningsmål, dito *). 19,302. 20,223. 22,026. Jigodelnings-Rätterna. Gruf veoch Rcrgstings-Räll erna. Domsto larne i Städerna. Kämner s-Rätt er na. Rådstufvu-Riitterna. Andra tvistemål, genom vad, besvär eller instämning under året inkomna 1,800. 1,712. 1,679. 1,293. Ekonomioch ansökningsmål, under året inkomna *)• 7,922. 8,295. 8,093. Förlik la 917. Oafgjorda vid årets slut 885. Af besluten motvädjade till Hofrätt 498. Akademiska Konsistorierna i Upsala och. Kund. Skuldfordringsmål, under året inkomna 11. Andra tvistemål, dito 3. Ansökningsmål, dito *). Oafgjorda vid årets slut 4. Kongl. Nedre Borgrätten i Stockholm. Skuldfordringsmål, under året inkomna 36. Andra tvistemål, dito 4. Ekonomioch ansökningsmål, dito *). Summa . 40. Oafgjorda vid årets slut 5. Öfvcrstäthällare-cmhctet i Stockholm och Konungens Befallningshafvande i riket. Skuldfordringsmål, under året inkomna 97,004. Ekonomioch Politimål, dito 17,373. Observations-och Balansmål, dito 199. Kongl. Maj:ts bref och remisser, dito 2,199.
Att denna nya ansökning behöft innehålla något mer, än blott hegäran om inteckning, eller att den icke gällt, om den ej varit motifverad,'lärer väl svårligen kunna vara meningen. Till ansökningars bi - fallande i allmänhet erfordras ju icke, att i dem skola vara anförda gällande skäl, endast gällande skäl till bifall ändock finnas. Och i öfverensstämmelse med denna regel innehåller åberopade 13 § i 1818 års Kongl. Förordning ej ens, att ansökning skall ingifvas (lika litet som detta på något annat ställe i samma Förordning föreskri Ives), utan det heter blott, att borgenären »kommer med skuldebref eller annan handling, derföre inteckning tillåten är». Om "nu en ansökan inkommit, som innehållit intet skäl, hvarföre inteckningen skulle kunna beviljas, men endast begäran om inteckning, och om denna ansökan inkommit, sedan försummandet af lagfart ägt rum; då hade dess beskaffenhet icke hindrat dess bifallande. Häraf vill otvunget följa, att den äfvenså väl bordt bifallas, om den innehållit ingen ting annat, än ett åberopande af den ansökning, som redan var gjord (före den tid, då bifall ansågs kunna äga rum). Men så länge en redan anhängig ansökning icke är återkallad; kan det väl någonsin behöfvas att ingifva en ny, enkom för att åberopa den redan anhängiga? Man skulle kunna giira det spetsfundiga inkast, att då ansökningen vid dess ingifvande ej kunde åsyfta inteckningsrätt mot någon annan, än gäldenären sjelf, hvilken ännu då förmodades vara jordägare, hans köpare kunde behöfva särskild underrättelse derom, att ansökningen sedermera fullföljdes mot honom, efter det lagfarten blifvit försummad, så att han öfver detta förhållande linge tillfälle att förklara sig. Men om saknaden af detta tillfälle var anledningen till den nådiga Domen; så grundade sig denna icke på det skäl, som deri anföres; och på andra säl, än som utsägas, kai; man väl icke på högsta ort döma. Och för öfrigt kan på inkastet svaras:
Riksdagsordningen utan medgifvande af sådana vilkor och föreskrifter, som kunde vara deremot stridande; "bafve Vi, genom Vårt "Statsutskott, vid dess slutliga skrifvelse "till Våre Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, "låtit detta Nådiga förklarande till rättelse "lända.” Detta är ett ytterligare bevis, att föreskrifterne till en början varit ganska bestämda, och icke stått i contradiction med något Rikets Ständers beslut. Utskottet har i allmänhet icke ansett sig höra ingå i några opinions strider, utan, såsom rättesnöre för sitt handlingssätt, endast böra följa Grundlagens bokstaf. Jag medger, att det understundom kan vara förtretligt höra Grundlagens bokstaf åberopas; men den må - Den 19 Mars f. m. 5» ste följas, så väl när den smickrar vår sjelfkärleks känsla, såsom när 24 §• Riksdagsordningen var i fråga, som, när den motsäger våra begär och syftemål, såsom i frågan om den 63 §. Riksdagsordningen. Tiderna byta om; deras vindkast föra opinionerne från ena väderstrecket till det andra, stundom hela compassen igenom. Hvad Liefve väl slutligen af lagen, om dess anda kunde tydas hit och dit, om vi icke ägde ett säkert norrstreck i bokstafven. Dessa hand torde ej vara öfverflödige, detta skrank icke för högt, när ideernas unga kraft försöker sina luftsprång; ej heller äro de det nu, då talang och allvar, ehuru något ensidigt, använda sin öfverlägsenhet att hänföra allmänna omdömet. Vid öfvervägande af frågan om Creditivmedlens disponerande har jag för mitt enskilta omdöme förgäfves sökt bestämd ledning uti gällande föreskrifter. Ingenstädes uti våra Grundlagar eller uti någon Instruction, eller ens uti något exempel af en föregående tid, har det lyckats mig finna en sådan, ehuru noga jag forskat derefter. Grundlagen nämner > Creditivmedlen endast uti 63 §. RegeringsFormen; men ej ett ord om deras återbärande -— troligen emedan Lagstiftaren förutsatt, att Creditivet ej skulle lyftas och begagnas för något sådant ändamål, som medgaf återbetalandet af medlen. Således har ränta aldrig varit påtänkt.
M. nådigst gillad och således oförtöfvadt kommer att läggas under pressen, för att sedan öfverlernnas till efterlefnad inom arme'en. För Öfrigt har jag, enligt hvad jag förut haft äran nämna, intet emot återremissen, om den af R. o. Ad. skulle pröfvas nödig. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag anhåller äfven om återremiss af detta betänk. Jag tror, att Utsk. af riksdagsm. Anders Danielssons motion tagit sig anledning att föreslå något, som motionen icke åsyftar. Utsk. har föreslagit, att den tid, sorn den permitterade behöfver för att tillryggalägga vägen till och från permissionsorten, bor beräknas efter 1 mil om dagen, på det han icke må taga sig anledning att uppehålla sig å vägen längre, än nödigt är, och derigenom erhålla tillfälle att någon tid kringstryka landet. Men om han nu t. ex. hade 20 mil att gå och kun - Den i5 April f. ra. kunde tillryggalägga dem på en dag, skulle han ju äga rättighet att 9 dagar kringstryka landet. Utsk. har likväl icke upplyst, att några olägenheter härigenom uppkommit, och jag anser derföre det föreslagna vilkoret vara öfverflödigt och olämpligt. Dessutom är det omöjligt för karlen att så bestämma sina resor till 2 mil om dagen. Han äger icke, såsom hvar och en annan, att taga in på gästgifvaregårdar, utan måste på andra ställen, genom öfvenskommelse, söka sitt nattherberge, och kan således af omständigheterna hindras att, med bästa vilja, kunna uppfylla, hvad Utskottet föreslagit. Men härförutan företer sig en annan omständighet vid Utsk:s förslag. Det stadgar nemligen icke, att han vid afgången från permissionsorten skall förse sig med bevis, hvaraf man kan finna, när han begifvit sig på vägen. Af dessa förenade skäl och i betraktande deraf, att soldaten, för erhållande af det nödiga beviset af presterskapet eller kronobetjeningen, ofta behöfver gå 3 å 4 mil, nödgas jag anhålla örn återremiss af betänkandet. Hr af Dalström, Gust. Jac.:
Uti härhos bilagiit Memorial (Litt. A.) har Riddarhus-Direktioneri anmält, hurusom, vid af en Direktionens Ledamot anställd jemförelse mellan de, med understöd af ett från Riddarhuskassan beviljadt anslag af 2,500 Rdr Rmt, utaf Herr Gabriel Anrep utgifna s. k. ”Svenska Adelns Attartaflor” och de i Riddarhus-arkivet förvarade original-stamtaflorna, åtskilliga afvikelscr från de sednare befunnits hafva egt rum, så att dels vid flera Atter blifvit, utan dertill uppgifven anledning, uteslutne vissa tabeller, ej mindre öfver den först adlades förfader, än öfver de icke adlade sidogrenarne, ehuru anteckningar härom finnas å originalstamtaflorna och tvifvelsutan kunna i uppkommande affstvister lända till upplysning samt derigenom blifva gagnande just för det ändamål, hvartill iitgifvaren uttryckligen uppgifvit det ifrågavarande arbetet syfta, dels med s. k. dödkors äro vordne såsom utslocknade utmärkta icke mindre än 26 adliga Atter, oaktadt dessa enligt gällande föreskrift derom, att, der ovisshet råder, 90 år från den sista manliga Ättlingens födelseår skola hafva förflutit innan Ätten får såsom utgången afföras, rätteligen bordt upiagas såsom lefvande, hvilket äfven i original-stamtaflorna skedt, dels att 13 Adliga Ätter, hvilka enligt stamtaflorna bort antecknas såsom utdöda, upptagits såsom ännu lefvande; hvarförutan tvänne adliga Ätter, deraf en ännu lefvande, äro i Attartaflorna helt och hållet förbigångna, dels slutligen att i sistnämnde taflor blifvit på ett alldeles vilseledande sätt inflickade utgifter om hädangångne personer, hvarom motsvarighet i original-stamtaflorna icke återfinnes, hvilka uppgifter af merendels för de aflidnes minne mindre hugnande beskaffenhet, lära hämtats, vare sig ur rättegångshandlingar eller ur andra mer eller mindre tillförlitliga källor, i hvilket afseende all upplysning saknas Bil. lill Högloft.
Dess nytta beror på lättheten att i vissa förhållanden på det sättet hålla reda på affärer med hvarandra. Jag tror att det skulle vara ganska besvärligt t. ex. för en bruksegare, om han icke hade denna utväg att uppgöra med sina underhafvande, utan nödgades för hvarje fordran hos dem utskrifva en räkning. Då jag anser tydlighet, bestämhet och fullständighet vara något högst vigtigt att eftersträfva vid lagars stiftande, måste jag instämma med dem, som yrkat återremiss af betänk., dervid jag önskar Utsk. malte taga i öfvervägande hvad Hr Oxehufvud anfört och föreslagit, hvaruti jag för min del instämmer. De begge sista §§ af förslaget synas mig deremot böra godkännas. Hr Oxehufvud: Emot det af mig föreslagna tillägg vid 3 §, har man anmärkt att det skulle innefatta en obehörig inskränkning af den tid, som hvarje annan fordringsägare har att utsöka sin fordran. Jag svarar härtill, att då den föreslagna författningen eljest i flere fall stadgar en viss kort preskripttionstid, vet jag ej hvarföre man ej äfven i detta fall kan stadga en sådan. Så t. ex. säges det i 2 § att handelsbok ej har vitsord, ”derest icke inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden bevisligen - Den 4 Mars f. m. 17 visligen tillställt gäldenär ordentlig räkning ä de borgade varorne, eller oek honora derföre hos rätten eller K. bef:de sökt.” Funnes ej detta stadgande, skulle han kunna dröja med lagsökning uti nära 10 år. Detta stadgande anser jag emellertid vara ganska lämpligt. Jag inser då icke hvarföre raan icke jemväl skulle kunna föreskrifva någon viss tid, inom hvilken handlanden, efter det att hans räkning blifvit af köparen klandrad, borde göra sin fordran vid laga forum gällande, så vida hans bok skulle äga vitsord.