Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som härefter ånyo tagit detta ärende i öfvervägande och dervid Jbeslutit att detsamma till Rikets Ständers förnyade behandling öfverlemna, har, i sadant afseende och hvad först angår den af Rikets Ständer ifrågaställa utredning rörande vakansoch liggetids-besparingarna velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, enligt de fullständiga uppgifter Stats-kontoref, beträffande civila tjenstehefattningar aflemnat, de till Civil-statens Pensionskassa ingångna, så beskaffade besparingar, under den tid, eller åren 1836—1845, som beräkningarne uti sednast i detta ämne allåtna Nådiga Proposition omfattade, i medeltal utgjort: för tromans-embeten, med undantag för besparingar vid ledigheter inom Stals-rådet, hvilka, då dylika besparingar, jemlikt Rikets Ständers beslut, numera ej ifrågakomma, icke böra tagas i beräkning, ett belopp af 1,967 ridr 35 sk. 3rst. och för sådana tjenstcr, som efter ansökning och förslag återbesättas, 4,185 ridr 46 sk. 9 rst. eller tillsammans 6,153 ridr 34 sk., att, ehuruväl utnämning till förstnämnda embeten eger rum utan ansökning och förslag och således kan när som helst efter det vakansen yppats verkställas, vanligen dock inträffar någon tidsutdrägt, innan tillsättningen kan försiggå, så att i de flesta fall, serdeles om vakansen icke uppstår vid början af en månad, åtminstone en månads lönbesparing uppkommer, och att ganska ofta äfven den andra besparingsmånaden inträdt före embetets återbesättande; att vidkommande åter dylik lönbesparing vid sådana Kongl Majlis Nåd.
Riket de senare åren betydligt stigit, och det icke lärer kunna betviflas, att den ytterligare stiger, i nion af en säkrare och förmonligare afsättning, hvilken är den bästa uppmuntran för hvarje industri-förelag, samt då för öfrigt, enär afsältningen beror af varans godhet, någon annan controll i detta afseende icke lärer erfordras för krut-tillverkningen mera än för hvarje annan production, hvarförutan Rikets Ständer fästat hufvudsaklig uppmärksamhet dervid, att inskränkningen af krut-tillverkningen härleder sig från ett mot sista punkten af 60 §. Regerings-Formen stridande Statens monopolium, dertill någon giltig anledning icke synes varit för handen och hvilket dessutom verkar menligt på landels vigtigaste näringsgrenar; alltså få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, efter förloppet af år 1843, då de nu gällande serskildta contract om krut-tillverkningen upphöra, en hvar må vara tillåtet att tillverka och försälja bergskrut, under iakttagande af de försigtighetsmått, Bih. till R. St. Prot. to Sami. 1 A/d, 63 498 Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o a 18. dera E. K. M. kan i Nåder finna nödigt stadga, för att förebygga de vådor, sorn med denna handtering äro förenade. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. 184.. Presle-Ståndet den 3o Borgare-Ståndet den 3 Fehr. — Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af väckt fråga om befrielse för rusthållare från skyldigheten alt, under krig3 remontera och att ersätta förlorade persedlar. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet.
Uti sitt Utlåtande JV2 155 har Utskottet tillstyrkt, alt det å 9:de hufvudtiteln uppförda ersättnings-anslag till Wadstena Krigsmanshuskassa för de till Stats-verket indragna rusthållssamt en-per-mille-afgifter, utgörande nu 144,766 R:dr 32 sk. Banko, eller i Riksmynt 217,150 R:dr, måtte förhöjas till 246,100 R:dr sistnämnde mynt. Denna anslags-förhöjmng är å bifogade tabell (JVs 2) iakttagen, likväl med den minskning af 9,000 R:dr R:mt, som, enligt Utskottets uti punkten 3 morn k gjorda, ehuru af Rikets Ständer ännu ej slutligen pröfvade, hemställan, skulle ega rum till följd af kassans befrielse från det derifrån med nyssnämnda belopp nu utgående bidrag till Kongl. Krigs-kollegii aflöning. 5:o. Likaledes har det å hufvudtiteln uppförda enahanda ersättnings-anslag till Amirälitets-Krigsmanskassan, 21,366 R:dr 32 sk. Banko, eller i Riksmynt 32,050 R:di\ blifvit, i enlighet med Utskottets tillstyrkande i förutnämnde Utlåtande JV° 155, å tabellen JVs 2 upptaget till förhöjdt belopp af 43,100 R:dr sistnämnde mynt. Allmänna iMlratpiings-statcn. (Se tabellen M 1). Beträffande regleringen af allmänna Indragnings-staten, hafva, i följd af dels Kongl. Maj:ts nådiga propositioner, dels enskilde motioner, nedannämnde förändringar ifrågakomma. 6:o. Kongl.
Hamiltons förslag, om jag rätt minnes, innefattar, att grundlagsförän - Den a/j Octobere. m. dring iclte skulle äga rum utan såvida beslutet i kamrnrne blifvit fattadt genom |:dels pluralitet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag får bedja R. o. Ad. om ursägt att jag ånyo vågar uppträda för alt ytlra mig i detta ämne; men då det icke lyckades mig på förmiddagen att, såsom jag önskat, framställa mina åsigter i saken, har jag ansett mig skyldig att så godt jag förmår närmare redogöra för desamma. Jag liar för mig uppgjort ett förslag, som, om det icke förtjenar att antagas, åtminstone torde förtjena alt afhöras. I afseende på allmänna valprincipen är min mening den , att hvar och en , som är välfräjdad och som äger en viss sjelfständig ställning, skall vara berättigad att deltaga i valen. Jag tror derföre att i §:n i Const.Utsk :s förslag med vissa modificationer skulle kunna antagas. Valrätten kan utsträckas vida längre än Const.Utsk. föreslagit ; ty om man använder en sådan graderad valcensus, som redan äger rum inom BondeSt., så behöfde man icke utesluta dem som genom Const.Ulskts förslag blifvit uteslutna. I stället för att fastställa 25o r:dr såsom den minsta fastighet, som skulle gifva rösträtt, behöfde man alldeles icke antaga något sådant minimital, utan hellre, sedan man bestämt ett visst hemmansvärde såsom enhet, stadga, att hvarje till •ett lägre belopp än denna enhet uppskattad fastighet skulle gifva rösträtt jemnt i förhållande lill dess taxerade värde; hvarvid likvisst, för att undvika annars för svåra bråkberäkningar, jemna tiotal borde begagnas. Alla andra siffror, sorn Const.Utsk. i sitt förslag uppgifvit, vill jag icke heller antaga såsom fullkomligt goda ; deras slutliga bestämmande anser jag böra bero af de noggrannaste och fullständigaste statistiska beräkningar af de olika folkclassernes förhållande till hvarandra, i afseende på bildning, förmögenhet, vistelseort m. m.
Eder kristne svenska broder och systrar i Gustavi: tidningen »Hemmet» borta i P. i Västern skrifver så här: »På konserten sistlidne 18 April i P. utfördes sången ’Ett bondbröllop’, i hvilken ord förekomma sådana som dessa: Bruden är så fager och söt, henne vi önska grisar och nöt, pojkar så många, stora och långa etc.’ Denna sång med sitt tvetydiga innehåll applåderades! Är det möjligt att luteraner finner njutning i dylika triviala och osmakliga prestationer?» Så långt »Hemmet», älskade Gustavi läsare. För »Hemmet» är det blott en smakfråga — det är lågt. — Nej inte en gång lågt, bara trivialt, icke osedligt, icke okristligt!! En dylik företeelse vore för »Hemmet» icke vidrig, endast den vore litet »finare ». Behöfves mer för att vi skola fasa för ihåligheten och tomheten? O kristna folk af den sanna luterska kyrkan! stå upp och afskudda dig detta usla världsväsende och brännmärk det såsom afgrundsföster! — Det är Palm — ropade Erik därinne, han kiknade af skratt. Och på en gång började Matilda själf skakas af en skrattparoxysm och måste sätta näsduken för munnen. Adas ton hade varit oemotståndlig. Flögo afgrundsandar bokstafligen omkring och mättade efter hennes upproriska själ! När hon trädde in i parlorn var hon en tyst kvinna med ett allvarligt, stilla leende. Sedan hon hälsat, satte hon sig i ett hörn, och ingen störde henne. Men hennes själ var en enda böljegång, och hon försökte oupphörligt fånga sitt innersta jag, som beständigt vek undan. ELFTE KAPITLET. — Tankar, tankar — låter det djupt ned i basen — det föds inga stora tankar mer, det fins tillräckligt af dem i världen. Hvad som behöfs är att lefva de många granna tankarna, att göra dem, det var det Washington begrep. Pryhl vandrar hemmastadd på den lilla verandan, så att golfvet sviktar, och pincenezsnodden snurrar han än åt ena fingerleden, än åt den andra. Nu stannar han tvärt, skjuter fram sitt skäggiga hufvud, slänger glasen på och genomborrar
Icke nog, att staten underkastar sig den risk, sorn i en framlid möjligen kan uppstå genom bestämmande af en fix penningeskatt för de på skattläggning grundade ordinarie räntor; att genom indelda räntornas förvandling i penningar efter medelberäkning för räntegitvarne undanrödjas alla de olägenheter och prejerier, hvilka hittills varit en följd af leverering in natura, ulan 1111 vill man sträcka sin frikostighet ända derhän, att gifva dessa räntegifvare en present af omkring 60,000 r:dr banko årligen på öfrige skattskyldiges bekostnad, ett förfaringssätt, hvilket, huru det än skärskådas, efter min tanka, icke har för sig hvarken billighet eller rättvisa. Under behandlingen af 20 punkten förespeglades inom Utskottet af en aktad ledamot, att den deri gjorda modifikation, det alla embetsoch tjenstemän eller deras ombud skulle ega att i landtränterierna uppbära de indragna ränteoch tionde-anslagen, vore snart sagdt enda vilkoret för framgång uti åtminstone tvenne riksstånd åt hela det lika vigtiga som nyttiga skatteförenklingsförslaget. Afdelningen hade nemi. biträdt kommitterades tillstyrkande, att beloppet för de till statsverket indragna räntor och tionden borde derifrån qvartaliter till löntagarne utgå. Emellertid ansåg äfven jag mig för sakens framgång föranlåten att inom Utskottet emot min öfvertygelse foga inig efter en sålunda äskad koncession; men kan dervid icke un - 20 Stals-Utskottets Utlåtande, iV.o 242. derlåla att uttrycka min åsigt om olämpligheten och skadligheten af delta beslut, hvilket måhända just varder ett vapen i hand på frågans vedersakare att densamma hel pch hållet kullslå. Utom det att statsverket är den centralanstalt, hvartill alla skatter böra ingå och hvarifrån alla utgifter, af hvad namn och beskaffenhet de än vara månde, skola bestridas, så anser jag det lända löntagarne sjelfva lill tidsutdrägt, skada och osäkerhet, att, i stället för lönernas bestämda uppbärande qvartalsvis, nödgas vänta tills påföljande
Och som dessa anmärkningar äro af enahanda syftning och innehåll med hvad Revisorerne i frågan yttrat, samt således redan blifvit af Utskottet tagna i öfvervägande, får Utskottet, med åberopande af de i 12 $. af förra Betänkandet uppgifne förhållanden, ytterliga tillstyrka: att denna fråga må förfalla. 7:0 Hos Ridderskapet och Adeln har Grefve Cronhjelm} O. A.j anmärkt, att det i 16 $. omnämnda förhållande med ett af Hr Landshöfdingen Sandelhjelm åt Capitainen Wihlborg lemnadt förskott af 5ooo R:dr i och för levereringen af 2000 tunnor korn, hvilket Contract Capitainen dagen efter dess afslutande åter uppsagt, tydligen ådagalade att enda afsigten med contraclets uppgörande varit att åtkomma ett räntefritt förskott; och har Grefven, som icke kunde godkänna Stats-Utskottets tillstyrkande, ”att denna fråga, såsom utredd, icke erfordrade någon vidare behandling, ” i stället och lill förekommande af dylika underslef för framtiden, ansett en underdånig skrifvelse böra aflåtas, med hemställan, det Landshöfdingarne måtte åläggas att, vid de tillfällen då hjälpsändningar af spanmål göra det nödvändigt att contrahera med enskilde, taga borgens-förRindelse, samt alt, om eontractet uppsäges, penningarne genast må återbäfas, i synnerhet då uppsägningen sker af leveranteuren. Då för anskaffning af spannmål, när understöd skola meddelas, serskilda föreskrifter för hvarje fall torde finnas behöflige, och för gifvet jemväl kan antagas, att om missbruk vid verkställigheten ega rum, Kongl. Maj:t äfven lärer i Nåder vidtaga nödige, lill rättelse ledande åtgärder, tror Utskottet, att det af Revisorerne omnämnde speciela fall icke bör föranleda till någon underdånig framställning, om en allmän föreskrift, utan får Utskottet tillstyrka: alt frågan derom må förfalla. 8:0
Jag har föreslagit ett medel, hvarigenom, efter min tanka, de dubbla vådorne af hungersnöd och Spannmålens vanvärde kunna förekommas. Skulle någon annan framställa ett förslag, sorn bättre leder till samma ändamål, skall ingen högre glädja sig deröfver än jag. Jag Den 17 December f. m. 107 bekänner dock att den förhoppning, som bär blifvit yttrad, alt friheten i don enskilta handeln skulle fria oss från nämnde vådor, den delar jag ej. Jag tror just, att principen i den är, som man här i dag framställt, att allt faller så djupt det kan falla, och att allt stiger så högt det kan stiga. Om della främjar landlmannens utkomst, lemnar jag åt hvar och en att bedöma. Han skulle i dyr Lid få betala allt hvad Spannmålen högst kan gälla, och i goda år nödgas bortvräka sin vara för nästan intet, på samma sätt som granris eller sand. Följden blef å ena sidan hungersnöd och förspilda menniskolif; å den andra jordbrukarens undergång. Ingen skötte sedan hans yrke; Landet komme i armod och elände; folkmängden skulle aftaga, tiggareflocken ökas, ödesmål på ödesmål inträffa, och Statsmachinen stanna, i saknad af dess vigtigaste drifhjul. För mig är det icke möjligt att inse, huru en permanent tull skulle kunna förekomma detta onda. Jag tror, att den skulle vara i dubbelt afseende skadlig, emedan den i goda år vore för lindrig, alt för Utländsk täflan skydda vårt dyrlejda åkerbruk mot sädens vanvärde., och å andra sidan i missväxt-år för hög alt bereda nödig import. Det enda medlet vore en sådan Tulltaxa Herr af Wingård förtjenstfullt framstält. Möjligen skulle f man, genom slika inesurer, närde kommit i vana, kunna förekomma vådorne och jo8 Ben 17 December fi m. göra cn sådan anstalt, sorn jag föreslagit, öfverflödig. Meli förr än. Grosshandlande slå sig på Spannmålshandel, och sjelfve sör ka upprätthålla prisen, ser jag ej för åkerbruket någon vinning, genom täflan.
Fordringsägarna kunde varda förhulpne till sin rätt härutinnan, när de upgifva så beskaffadt Kronohemman eller Lägenhet, såsom ock för sine inneliafvaqde Tullgarns fordringar godtgöras på lika sätt eller genom qvittning på oliqviderade underdånige Frälse-ränte» eller skatterätts-skulder till Kongl. Maj:t och Kronan, allt i den ordning Författningarne föreskrifva; Hvilket vördsamligen afvsrlemnas 684 Statsoch Bevillning,?-Utsk. Betänkande.)!, till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stock, holin den 3 April 1818. N:r 157- Rikets Högloft. Ständers Statsoch BevillningsUtskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Majsts Nådiga Proposition om en stadgad afgift af hvarje Mantalsskrifven Person, till den veneriska smittans hämmande} m. m. Genom serskildta Remisser hafva Rikets Höglofl. Ständer till Statsoch BevillriingsUtskotien remitterat Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om en stadgad afgift af hvarje Mantalsskrifven person, till den veneriska smittans hämmande, samt utvidgande af de dertill nödige Curhus-anstalter, och om fortfarandet af det vid sistledne Riksdag till samma ändamål gjorde anslag, af följande innehåll: (Propositionen, som har skulle följa, uteslutes såsocp förut införd i i:sta Sami. till detta Bihang goder N:r j sid, 47-) Wid de i Bevillnings Utskottet härom förefallne öfverläggningar, hafva Ledamöterne, af trenne Ständ, lika öfvertygade om nödvändigheten deraf, att en gräns sättes för denna vådliga smittas vidare utbredande, som att denna, afsigt ej kunde ernås, utan mera utvidgande Curhusanstalter, hvilka åter till deras underhåll fordra betydligare tillskott, än dem Statsverkets tillgångar för det närvarande medgifva, ansett Statsodi Bévillnings-Utsk. Betänkanden. 683 sig deraf äga anledning, att till Rikets Höglofl.
Sedan sista berättelsen atlemnades, hafva de förändringar i länets kammar-verk ägt rum, att från kronohemmanen afgått ff mantal, hvaremot kronoskatte-hemmanen ökats 17 ökats med ^ och rekognitions-skogshemmanen med 14-j,f mantal; varande derförutan 16 nya mjölqvarnar tillkomna och skattlagda. I de trakter af länet, der den obegränsade hemmansklyfning, som från äldre tider tillbaka inom Dalorten varit en vedertagen landssed, medfört en sådan ägoblandning, att en ändamålsenlig häfd af de små spridde jordlotterne blifvit omöjlig, hafva de på Statens bekostnad, eller med bidrag af allmänna medel, genom Kongl, brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 samt flere meddelte föreskrifter påbjudne och socknevis verkställde allmänna storskiftes-förrättningarne under ifrågavarande fem år blifvit fortsatta, och utgöra ett lika oumbärligt som verksamt medel till jordbrukets upphjelpande derstädes. Uti viss mån förändrade och mera fullständiga föreskrifter, såväl i afseende på förrättningarnes utförande, som angående äganderättens förenande till de för besutenhets bildande bestämde, särskilde ägare tillhörande, obesutne fastighetsdelar, äro dock r.f bebofvet påkallade. Tid efter annan hafva särskilde förslag i sådant afseende blifvit uppgjorde och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning hemställde, men dessa ärendens behandling har under flere år varit beroende på infordrade utlåtanden från Kongl. Kammar-kollegium, hvadan något Kongl. Majits nådiga beslut i dessa ämnen ännu icke blifvit till vederbörlig efterrättelse meddeladt. För storskiftesärendernes ändamålsenliga behandling och fullföljd vore önskligt att dessa hvilande frågor snarligen kunde komma till afgörande, äfvensom att statsanslagen blefvo förhöjde, så att ej mindre flere
Sprengtporten har så klart utvecklat detta, att jag dervid ingenting kan tillägga. Derjemte då Jiomitén, sedan E. St:r uttalat den åsigt, att boställsinnehafvare skulle bekomma hela afkastningen, likväl inskränkt denna rätt till de fall, der skogen understiger 2000 eller i vissa län 1000 tunni.; då K. M. nedsatt detta maximum till 500 tunni, och Utsk. icke medgifvit ens denna siffra, utan föreslagit, att endast i det fall »derest boställets skog vid densammas indelning befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på K. M:s pröfning, om och under hvad vilkor skogen må af boställsinnehafvaren bibehållas och nyttjas eller ock af skogbetjening särskildt vårdas och förvaltas, roed iakttagande att af skogens behållna afkastning tilldelas boställsinnehafvaren hvad honom skäligen bör tillkomma», så har man verkligen gradativa gått så långt man kunnat gå, ty att gå ända derhän, att icke lemna boställsinnehafvaren någon rätt till skogens afkastning, det vore oklokt och i inkonseqvens med Ständernes förra förfarande. Frih. Raab: Jag är Frih. Sprengtporten tacksam, emedan han erkänt, att den princip jag förfäktar, är den rätta och att det vore mycket betänkligt att nu, då man är på väg att ingå på en ny skogslagstiftning, såsom grundsats erkänna rättigheten för bo - 442 Deri 7 November e. m. ställsinnehafvare att sjelfva använda sina skogar; men jag måste beklaga att Frih:n, detta oaktadt, icke velat understödja min mening. Jag ber att få svara Gr. Sparre, som orätt förstått min afsigt, dä Gr:n sagt, att flera boställen finnas sorn icke kafva mer än 15å.20 tunni, skog, och att det således skulle blifva ett stort besvär för skogsstyrelsen att taga dessa lappar om hand.
Förfärdigandet af Kar och &oljor samt allahanda Laggkärl; hvilka sedan föras till Städerne och sbttbyggden, utgör ock en af allmogens födkrokar. Somliga barka hudar och skinn och bereda såkalladt Bark-läder, ^ed hvilket arbete allmogen egentligen blott tjenar den ene den an mot någon tjenstbarhet tillbaka. Andra hafva lärt alt göia rvcijskeMed stora bördor deraf vandrar Smålänningen till aflägsna byggJer att sälja dem; och man skulle knappt tro, att personer Simas, som kerga sig blott med att förfärdiga och sälja Trädskor. r Qvirin folken i Wässbo uppköpa i andra orter mycken grof ull och brfärdiga deraf Wadmal. Der tillverkas ock af hår, hästtäcken och ryor, s°m allt borrttransporteras och säljes å andra orter. Denna vadmalstillVerkning är en af de betydligare binäringar. Simpla Wägg-Ur göras ock bland allmogen, samt säljas med fördel. Humle-plantering är ock en vinstgifvande binäring. De stora förer af Humle, som exporteras från detta till andra Län, bära derom vittne. Men det skulle nedgå till minutier att uppräkna alla föremål tor dea Tjågne Smålänningens industri. Det ofvan antydda torde gora tillrest för att gifva ett begrepp om ortens närings-utvägar och hagen att e8agna dem. Tyri?y/ f clr TPrlr» t f.TIITLQ• Kammarverk: Länets äldsta Jordebok är af år 1620: Den är nu efa obrukbar, men utgör dock en intressant antikvarisk Bok i Länets j^anieral-Verk. Några betydliga Jordeboks-förändringar under de sist s?'flutna fem §ren gro icke alt anmäla. Sjelfägande jordägare förhålla '8 till arrendatorer och brukare sorn två och tre till ett. x* I Länet utgöra Posthemmanen 38| och Gästgifvaregårdarna 48| antal. De förre äro försedda med många friheter och förmoner, spe - 3o cifierade i Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti i8or.
M. pröfvas nyttigast och nödvändigast, dock att dessa anslag icke må utgå till högre belopp än 5o,ooo r:dr för Forshaga, men till fulla summan för Dejefors, så att, ifall slussanläggningen vid Forshaga kommer i åtnjutande af anslaget, blifva 10,000 r.tdr statsverket besparade. Förhållandet är således, att den högsta summan, som lomme alt beviljas, i händelse PresteSt.-s beslut äfven bär antoges, vore 64,000 rtdr i stället för y5,ooo rtdr, som Utsk, föreslagil, och således 11,000 rtdr, mindre, än Ulsk. tillstyrkt. Det kan blifva 21,000 rtdr derunder, i händelse K. M, gifver företräde åt Forshaga, för hvilken slussanläggning endast 5o,ooo rtdr äro förbehållna, jemte 4°°° ridr till jordersättningar. Skälet, hvarför jag tillstyrker R. o. Ad. alt hellre bevilja den mindre summan, är det, att då K. M. får använda denna summa odelad till ettdera företaget, så kan den ena slussen blifva fullbordad, hvaremot, om Utskis betänk, antages, enligt hvilket 75,000 rtdr skulle delas emellan hegge slussanläggningarna, lära de begge blifva ofullbor - Den 2? IVfa r s f. m. (Inde, enär summan otvifvelaktig! blefve otillräcklig för bada, Det är väl mera skäl att bevilja en mindre summa, med säkerhet att något varder fullbordndt, an alt bevilja mera penningar, med ovisshet om någondera slussen varder fulländad. Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. malte biträda PrcsteSUs beslut, hvilket afven öTverensstämmer med den reservation Frih. Sprengtporten afgifvit. Frih. Boye: I anledn. af Gr. Fröfichs yttrande är det mig angeläget, att erinra R. o. Ad. derom, att jag alldeles icke talat om railvägs-intresset.
Häraf har blifvit en följd, att ifråga vide tjensteman, som för närvide innehar äfven en annan tjenst, som inbringar honom 1,000 rdr, skulle, om Utskits förslag bifölles, komma att lida en löneförminskning. Som detta vore en obillighet, hemställer jag att, då Utsk:t ansett sig icke kunna bifalla K. Mits Propos. oförändrad, R. o. Ad. behagade bifalla punkten med uteslutande af orden wunder vilkor att med befattningen ej får förenas annan tjenst med lön på rikets stat.» Gr. Mörner, Garl Göran: Om man icke vill godkänna det af Stats-Utsk:t föreslagna vilkor, synes mig rättast vara att låta lönen förblifva vid det belopp, hvartill den för närv:de är bestämd. Den siste värde talaren torde hafva begått ett misstag, då han uppgaf, att den inkomst, sorn ifrågav:de tjensteman åtnjuter af annan befattning, skulle utgöra endast 1,000 rdr, ty, om jag är rätt underrättad om hvilken person, som för närvide innehar sekreterare-befattningen hos Ofver-lntendents-embetet, tror jag mig veta, att denna inkomst utgör i det närmaste samma belopp som denne tjensteman åtnjuter i sin befattning inom Ofverlntendents-embetet. Jag yrkar bifall tili Utskits hemställan. Frih. Klinckowström: 1 likhet med föreg:de värde ta lare, anser äfven jag, att Utsk:t gjort rätt, då det bibehållit vilkoret. Jag tror nemi., att om den ifrågavide tjenstemannen erhåller 3,000 rdr i lön, bör detta vara så tillräckligt för honom, att man kan fordra, att han icke skall innehafva annan tjenst på Rikets stat. Jag yrkar bifall till Utskits hemställan. Hr af Geijerstam, Carl Fredrik: