Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven med erkännande häraf, får man ej lemna oafsedt, att resandes fortskaffande ej är någon Postverket ovillkorligen åliggande skyldighet, samt att Postverket icke åtagit sig detta bestyr annat än hvad utlandet beträffar, utan hafva enskildta bolag alltid ombesörjt resandes fortskaffande på .ångbåtar emellan rikets serskildta delar. Man har hoppats att ett bolag skulle bilda sig och öfvertaga bestridandet af kommunikationen emellan Gottland och fasta landet, men då sådant icke skett, har Postverket varit nödsakadt att för postkommunikationens uprätlhållande underkasta sig så stora utgifter, som jag nyss omförmälde. Huruvida å de enskildta fartyg, hvarmed posten nu fortskaffas, resande få medfölja eller icke, är en sak, hvarmed postverket icke kan taga någon befattning, ty sådant beror naturligtvis på fartygens egare. Den 16 Augusti f. m. 383 Emellertid torde en hvar ganska lätt finna, att om en beständig ångbåtskommunikation med Gottland tvenne gånger i veckan, så länge det är öppet vatten, skall inrättas, så fordras dertill ganska betydliga Summor och då Postverket måste i främsta rummet anskaffa medel för postkoramunikalionen med utlandet, så har man tillsvidare måst åsidosätta åtgärden att bygga egna ångbåtar för postkommunikationen med Gottland, helst Postverkets tillgångar mycket medtagas genom de 115,000 R:dr, som från Postverket årligen till Statsverket ingå. På sätt jag i början af mitt yttrande nämnde, har jag ingenting emot, alt den föreslagna skrifvelsen aflåtes, utan anser fasthellre densamma komma att tjena Regeringen till försvar för de åtgärder, som äro påtänkta att vidtagas för förbättrande af kommunikationen med Gottland, hvilket icke kan utan betydlig kostnad åvägabringas. Hr Bildt, Didrik Gillis: StatsUtsk. har egnat den i förevar:de Utlåt, besvarade motion en sorgfällig pröfning, och det resultat, hvartill Utsk. kommit, är äfven, enl. min åsigt, ganska lämpligt och träder icke på något vis grannlagenbeten för nära.
Endast i det fall, att StatsUsk:t finner medel beklagligen tryta för stiftandet af ett Institut, sådant det i förslaget omförmäles, önskar jag, att åtminstone det vigtiga ändamålet måtte befrämjas medelst anläggning af ett Seminarium, sådant som i det först framställda alternativet är omnämndt. Men lika med Dep:sChefen, och på grund af de utaf honom anförda, särdeles talande förhållanden, anser jag det af honom i andra och särskildt för framtiden förordade alternativet af ett Institut, sådant det i förslaget är antydt, vara vida att, i anseende till omfattande och varaktigt gagn, föredraga. StatsRådet har, oaktadt den enhälligt erkända nyttan och erforderligheten af en sådan allmän inrättning, trott densamma kunna möjligen upskjutas, för den händelse, att mera oundgängliga behof toge tillgångarne i aifepråk. Jag hyser emellertid den öfvertygelse, att omsorgen för lärarinnors danande utgör ett föremål af en, om ej oundgänglig, dock särdeles angelägen beskaffenhet; och vågar jag derföre vördsamt hemställa och föreslå, att de härtill nödige medel måtte af R. St. anvisas, Amnels egen stora, ehuru länge förbisedda vigt föranleder mig i främsta rummet härtill. Jag har äfven en annan omständighet tillika härvid i sigte. Det är nemi. kändt, att fastighetspriserna i hufvudstaden, — och der skulle väl det ifrågav:de Institutet eller Seminariet lämpligast förläggas, — voro under flera år i oafbrutet stigande; men för närvarande äro de det icke. Det torde likväl ej vara att förmoda, att de gå tillbaka till sitt fordna låga belopp. Eastinera kan det antagas såsom sannolikt, att, vid inträffande för bättrade handelskonjunkturer, fastighetspriserna åter börja stiga. Det är alltså just under närvarande tid jag tror man bör passa på tillfället, så snart det yppar sig, att, för det magtpåliggande och af behofvet så länge förgäfves påkallade ändamålet, till billigt och skäligt pris inköpa och använda någon härtill lämplig lokal. Af detta skäl är det ock som jag önskar, att R.
Upplupnaräntor derå . 657:16. 4. Tillgångar. l:o Behållning i Ilikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Depositions-Afdelningen 240,651:36. 6. 2:o Säkra Fordringar'. I a) Manufaktur-Diskontlån 1,377,395: 30. 4. [ 6) Förlagslån 462,483:16. — Upplupna räntor till 1841 års slut 7,440:22. 4. c) Anståndslån, enligt särskilda Kongl. liesolutioner, 107,158:14. 3. Ekenmarks konkursmassa, 1,280:31. 6 . Dito till C. P. Norrbom 65: Dito till P. Törnqvist i Eskilstuna 5: 28. Gravationer. l:o Räntor: fl) till Rikets Ständers Bank å räkningen N:o8, från den 31 December 1840 till deu 1 Juli 1841, 1,121: 9. — b) till D:o å d:o N:o 5, 28,760: 44. 4. 29,882: 5. 2:o Aflöning och Pension 7,446:38. — 3;o 'Taffelpenningar och Arfvoden till Kongl Rollegii President och Ledamöter samt i och för Revisionerna af Fondens räkenskaper m. m. 2,868:16. — 4:o Extra Utgifter i postporto , skrifmaterialier, ljuspenningar m. m. 1,119:17. 8. 5:o Omkostnader för Kongl. Kol legti hus 127: 20. — 6:o Afkortning 120: 23.10. 41,564: 24.10. Manufaktur-Diskontens behållna Vinst år 1841 Balans till år t8fä. Skulder. l:o Till Rikets Ständers Bank: Kongl.
Men jag finnér icke alt det vid någon riksdag, och minst vid denna, kan vara skäl att fatta så der beslut i saker, under förlitande på att, om de äro mindre väl betänkta, konungamakten skall komma till hjelp. Delta skulle jag anse så mycket mindre lämpligt vid denna riksdag, som jag förmärkt, att Const.Utsk. gjort till en betydlig anledn. för sina anmärkn.T emot Konungens rådgifvare, att de icke tillstyrkt Konungen att göra afseende på åtskilligt, som föregrde Ständer hafva i önskningsoch lagstiftningsväg kommit fram med. Om det nu blir modernt för blifvande Const.Utsk. att göra likaledes, så blir det för oss en pligt att icke fatta våra beslut, utan den mest mogna öfvertygelse, på det att vi måtte kunna freda våra samveten, då fråga blir vid nästa riksdag att tillägga Konungens rådgifvare såsom ett misstag eller en underlåten skyldighet, att de icke tillstyrkt bifall å våra möjliga enfalldigheter. Man säger ytterligare, att vi borde finna en anledn. att bifalla detta förslag, för att icke låta BondeSt. gå framför oss, utan åtminstone hålla jemna steg med detta Stånd. Jag har för min del en stor aktning och stor förkärlek för 85 Den a September c. m. det Hederv. BondeSt. Sonson till en bonde har jag tinna icke kunnat frånkänna mig de känslor, som denna härkomst fostrat. Men jag unnar derföre BondeSt., om det i denna fråga burit sig förståndigt åt, hedern att gå framför R. o. Ad. i detta fall, om R. o. Ad. skulle finna sig icke hafva gått så långt i upplysning, att detta förslag här kan bifallas. Det vöre, efter mitt sätt att förstå, en besynnerlig egenkärlek att icke vilja tillåta BondeSt. att i en fråga, sådan som denna, hvilken ligger så inom det vanliga (örståndets område, hafva företräde för R. o. Ad. Att vi återigen af ett slags modernt lycksökeri skulle lemna vår möjliga öfvertygelse å sido för att hålla steg med BondeSt. i denna fråga, dertill finner jag icke skäl.
Hemliga Utskottet, angående föreläggande för Expedilions-Utskottel alt inkomma med förslag till underdånig skrifvelse, med anmälan om val af Ledamöter i. I. 232. E. 273. Hemliga Utskottets Ledamöter. Se Lista. Hemman, angående afsöndring af jord från. Se Hemmansklyfning. — Akademioch Hospitals-, i Skåne, angående ularrendering af. Se Skåne. — om försäljning till skatte af en del af Upsala Akademies. VIII. B. 488. IX. 42. A. 116. — domkyrko, inom Lunds Stift, om rättighet för arrendatorerne af desse hemman alt efter markegångspris lösa arrende-spannmålen. III. B. 217. A. 390. — skolegods-, å Wisingsö, om rättighet för åboerne å åtskillige sådane hemman att få desamma till skatte lösa. Slals-Ulskottels Utlåtande N:o 125. •— om uphörande af Kronans ålerlösningsrält till de så kallade Trippiska hemmanen i Halland. Se Trippiska Hemmanen. Hemmansklyfning och jordafsöndring, angående ändringar och tillägg uti gällande föreskrifter om. XV. B. 167, 174, 177. A. 197. E. 266. — Borgare-Ståndets inbjudning angående nämnde fråga. XV. 211. — Hedervärda Bonde-Ståndets d:o d:o XV. 211. Hemmansräntor, indelta, angående ändring i 'sältet för utgörande af. Se Beskatlningsväsendet. Hemslöjd, om anslag för duglige arbetares inflyttning till vissa delar af Norra Wermland för bibringande af undervisning deri. Se Stals-Ulskoltets Utlåtande N:o 71. ( «2 ) Herjedalen, om anslag lill aflöning åt en extra djurläkare i Saligs socken derstädes. Se Ståts-Utskottets Utlåtande Nro 73. Hermelin, Friherre Fredrik, yttranden. II. 314. V. 37.
N:o 122, i anledning af väckt motion, dels att på landet må blifva att tillgå edsvurne tjenstemän till biträde vid upprättande af juridiska handlingar, dels ock att expeditions-lösen i Domboksmåi må upphöra. N:o 123, i anledning af väckt motion, att, med ändring af 13 Capitlet 3 §. Rättegångs-Balken, ersättning för resekostnad och dagtractamente till extra Domare, som, i anseende till ordinarie Domares jäfagtighet, tillförordnas, alltid må af allmänna medel utgå. S. D. Ånyo föredrogos och hiföllos Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 9 dennes på hordet lagde Utlåtanden: N:o 125, i anledning af väckt fråga om ersättning till rotehållare vid Jonköpings Regemente för åbragte kostnader under en arbets-commendering af Regementet till Trollhätte canal. N:o 126, i anledning af väckt fråga om allmän frihet till hemtning af tjäruved å Kronans skogar i Rikets norra Län. Från Högvörd. Preste-Standet. f. m. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116, om upphörande af dubbla årsberäkningen vid befordran lill Ecclesiastika embeten och tjenster, blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till förnyad behandling återförvisad t, och skulle återremissen åtfölja en till Ståndet ingifven petition i ämnet af det obefordrade Presterskapet inom Carlstads Stift. S. D. e. m. Föredrogs Expedit ions-Uts hot tels Memorial N:o 28, med öfverlemnande af förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Curlrus-afgiftens fortfarande. Ståndet, som bifallit nyssnämnde skrifvelse-förslag, lade Memorialet JN':o 28 till handlingarne. S. D. Föredrogs en af Vällojl.
Hvad denna nu ifrågavarande ränta åter angår, så utgår den efter rök. Röken beräknas lika af ett htJs med 4° k 5o eldstäder , och af backstugan, såsom Herr Hjerta upplyst, ehuru den senare kanske hvarken har egen skorsten, eller äges af dess inbyggare eller har egen ved. Alla få i alla fall betala lika. Jag tager mig friheten påkalla uppmärksamheten deruppå, att det skulle vara illa handladt af en re - 8- Den 28 April f. m. presentation, om, under det man Ständigt ökar skatterne, under det landet ej har andra förmåner af dess sammanträden, än ökade skattebidrag, den ej visade begärelse att jemnare fördela skatterne och rycka ifrån de fattigare en börda, som jag ej tror tillkommer dem att bära. Jag finner, att det enda skäl, som kunde tala emot uppliäfvande af denna ränta, vore att, i anseende till det föremål, hvartill. Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan är anslagen, de tjenstemän, som nu äro i åtnjutande deraf, skulle i framtiden komma i mistning af inkomster, i anseende dertill att desse räntor äro i stigande i mån af folkökningen. Men för min del visar sig detta skäl af ringa värde, och så lätt att af Staten ersätta, att jag ej tvekar att begära afskaffande af dessa artiklar för att få dem utgjorde genom Bevillning, såsom vida rättsenligare. Jag får således förena mig i Herr Hjertås åsigt, och begära proposition i detta afseende. Herr Ribbing> Arvid: Då äfven jag förra gången, när en lika fråga förevar, nemligen om mantalspenningarne, förenade mig i den tanka att det vore grundlagsvidrigt, att på sätt, som då skedde, behandla detta ämne, så har jag uppskjutit att tills nu, då det väntade tillfället inträffat, mig emot så väl Proposition sorn Beslut reservera.
SRaj:t, vib dr 1852 ffebb reglering af bomfagonte inom ©tora Äopparbergd latt, förorbnat, iblanb annat, att en af befja, benäinttb ^ebemora bomfaga, borbe utgörad af pollare l)arab fantt ^»ebentora, ejpttöbt), ©tora ©d)ebvi od) ©ätl)erd focfnard tittgdlager, och ett annan, eller fahlund bomfaga, ffttlle beftd af Shorfångd, 28ifa, fåopparbergd od) 2ldpeboba, ©värbfjö, ©nttbbornd fantt Suna och ©tis ftafd focfnard tittgdlager, ilten (guber att, bringa bettna reglering till verfftä(ligl)et bd pppatd, (mr Äongl. 3Jtaj:t, feban betta (guber genom härabdhöfbittgeitd i @tora ©d)ebtoi ttt. fl. tingdlagerd bomfaga bob ttu Utom ben reglering af päraböpöfbingebojlätlen, pmarom Äongt. eifgborgTmn.SÖtajit, på fått o floa n förmäleé, mib beftämmanbe af föräubrabt om Äottgl. 9)laj:t fluHe finna bet till ©tatémerfet inbragna f. b. ©tabérpttmäjlarebofiätlet mib 5tbelöfane Rörrum 91:0 l i £unpetnö forfén ocp 5Bane pärab, bora fåfom löneförbättring ait SSjerfe päraber i (tället för pans* förra inom Söättle l)ärab belägna bojiäde £orgerbP 9Raj:té famtlige Sefallningöpafmanbe att pöra be malbe
Till en början får jag under åberopande af de skäl, jag förut anfört, hemställa, att Utskits förslag till voteringspropos. måtte afslås. Gr. Mörner: Med den åsigt, jag i sjelfva hufvud frågan hyser, skulle jag vara mycket benägen att instämma med Frih. af Ugglas, emedan i sådant fall den mening, jag gillar, skulle blifva den segrande; men detta kan likväl ej förmå mig att uppfatta den formella sidan af frågan ur annan synpunkt, än den jag anser vara den rätta. Här är nu fråga om en förändring i den § i landstingslagen, som bestämmer grunden, efter hvilken af landstinget ålagda skatter skola uttaxeras. Det är visserl. sannt, att vid den riksdag, då nämnde lag på ett egendomligt sätt tillkom, ifrågavarande § antogs genom tre Stånds beslut, men R. o. Ad. gillade aldrig detta, och såsom ett bevis, huru saken då framställdes för R. o. Ad., tillåter 692 Den 17 Juni. jag mig uppläsa en del af Hr Dalmans yttrande, ang. just den §, sorn nu är i fråga. Sedan Hr v. Koch, jag och flera andra förklarat oss anse frågan röra ett beskattningsärende, yttrade Hr Dalman: »om fråga här varit att fatta ett beslut i ett bevillningsäi-ende, är det gifvet, dels att densamma skulle behandlats af Bevilln.-Utsk:t, dels att den ej beböft underställas K. M:ts pröfning, ty K. M. har, som vi veta, icke rätt att pröfva bevillningsfrågor. Men efter min tanke är det icke fråga om något definitivt gällande beslut, utan R. St:r begagna endast sin rätt att afgifva svar uti en fråga, derom K. M. begärt få veta R. St:rs tanke, för att sedan derefter handla. Jag är lika öfvertygad som någon annan att detta jemkningsförslag är i åtskilliga delar felaktigt; men just derföre att Regeringen skall få svar på sin Propos. för att vid nästa riksdag kunna för R. St:r framlägga ett möjligen mera ändamålsenligt förslag, har jag ansett oss böra antaga denna 47:de §, med uteslutande af sista perioden af l:sta mom:t.»
Oss derefter samt intill dess, att Banquen tillfullo inlöst hwad ännu ut "relöper af dess kill realiserande ätagne semion millioner, hwilken äterstod utgör den Länsumma, som "Wi nu af Eder aste, och hwilken, Oss och Kronan "meddelad, icke för längre lid, än lill dess att Lä"nen inflyta, graverar Eder fond för de Län, I e, "medlertid Ost och Kronan meddelen." "Dä Rikets sjelfständighet hotas, dä fräga är "atk rädda Fäderneslandet, förwäme Wi af Edert "städse ädagalagde nit, för Oss och Riket, af Eder "chyloiga omsorg för Edra Hufwudmans egen fördel, "at I ingän uti hwad Wi således ästat, hwilket u« "tan atk rubba Penning'.-we>ker, och man akt öka "tyngderne, för Wäre trogne Unde».särare, leder till "ett sä högst wigtigr ändamål, samt att I, i anseende lill behofweks trängande be-paffenhet, pä Wärt "Stats-CenroiresJnterims förbindelse och Prenben "ten - Y26 Den 18 November. "ten Friherre läaZerbeims anmälan samt Requisition "läten till honom affölja 500,002 R:dalers förskott, "till desi Wi, som arv i Fält emot Rikets fiender, "efter inhändigandet af Edert underdåniga sivar, "kunna widtaga det Beslut, som i anledning deraf "kan bliftva lämpeligt. Wi befalis ete. Jagten "Amadis till ankars wid Casielholm d^n 20 Juli "-8-8." I-.!- kolendlaä. Herrar Fullmagtige Ingingo till alla delar uti f. d. Konungens^oftoanberörde proposition; hwarefter Conkoiret genast öpnades för ett Inrikes Län med Z procents ränta; och som
Frimureri-ärendena voro ett ganska allvarsamt ämne; man behandlade dessa ärenden i en konselj, särskildt sammansatt af de största entusiaster, nämligen grefve Bjelke, general Horn, kapten Pfeiff och en ung Plomgren, nyligen återkommen från sina resor, uppblåst af tillförsigt, lögnare, galning, som påstod sig hafva gemenskap med andar. Sådan han var, deltog han i denna förtroliga konselj, der konungen eller hertigen förde ordet; och det som synes otroligt är, att han styrde denna areopag. Han framlade förslag, hvarigenom Sverige skulle vinna millioner genom frimureriet och förskaffa hertigen af Södermanland en inkomst af denna orden. Hertigen skulle blifva stormästare för alla Europas frimurareloger, en värdighet, som minst borde förskaffa honom inkomsterna af stormästaresysslan inom tyska orden. Han lät skicka sig, på konungens bekostnad, till alla tyska hof, för att underhandla rörande denna angelägenhet, och grefve Oxenstjerna, konungens kammarherre, medföljde Plomgren på denna resa. Frimureriet blef en ganska vigtig angelägenhet, och den säkraste utväg att göra sin cour och sin lycka. Det var mera heligt än religionen; man diskuterade der Svedenborgs syner; det fanns i frimurarelogen en öfversteprest och altarceremonier. Slutligen började förståndigt folk finna afsmak dervid, och man gick så långt i ordensvurmeri, att man gjorde denna inrättning löjlig.“ Än mer böjd för mysticism än Gustaf III var hans broder, sedermera Carl XIII. Han var af naturen, såsom man säger, ovanligt väl “disponerad för kommunikation med andeverlden“, och allt tycktes liksom samverka för att väcka och underhålla hans håg för det underbara samt låta honom tro, det han vore bestämd för de största öden. Det förflöt nästan ingen natt, isynnerhet i början af hans lefnad, då han ej hade någon besynnerlig eller ovanlig dröm eller syn, eller då han icke trodde sig erfara verkningar af andars närvaro, som för honom förkunnade en framtid, full af ära och makt. Allmänt bekant är hans ordensvurmeri, och hurusom hans närmaste omgifning till stor del utgjordes af höga frimurare.
En sådan förändring bör numera ej hafva någon betydligare inverkan på bergsrörelsen; föga anledning torde förefinnas, att några större jernmalros-fält, än de redan upptäckta, inom landet finnas, och, äfven om sådana fält påträffas, står ju alltid öppet att med jordegaren öfverenskomma om bearbetandet.” ”Författningen borde således, enligt min åsigt, i berörda hänseende innehålla: att hädanefter endast jordegaren, eller den, uppå hvilken han sin rätt öfverlåler, är berättigad företaga gruf-arbete, der sådant icke förut egt rum; att, då malm-anledning blifvit upptäckt, jordegare må vara berättigad till annan person upplåta densamma, tillika med lagligt utmål, äfven om detta vore mindre, än författningarne om jord-afsöndring föreskrifva; att alla nu befintliga grufvor skola bibehållas vid sina rättigheter och utmål, men att, om de sönas, de då tillfalla jordegaren; att kronohemmans-åbo är att anse såsom jordegare; att arrendator af kungsgårdseller kronoeiler annat publikt hemman, eller boställe, ej må medgifva anställande af grufve-försök eller öde-grufvas upptagande, utan medgifvande af den myndighet, som arrende-kontraktet utfärdat; att deremot å allmänningar, oafyttrad utmark i de norra provinserna, äfvensom i sjöar, inmutnings-rätt skulle, i enlighet med Departements-chefens förslag, fortfara, hvad upptagande af sjömalmer beträffar, likväl med den inskränkning, att annans fiske-rätt ej derigenom förnärmas.
Men inför medeltidskonsten sänker denna invändning ofrivilligt rösten; i dessa anletens uttryck finnes något De beundransvärdt vackra portarne, en på hvardera sidan o m absiden, voro obevekligt stängda; vi måste gå omkring till kyrkans m e d kapitelbyggnaderna sammanhängande sö- dra sida, leta oss fram genom porthvalf och gårdar och små nyckfulla trädgårdsterrasser, öde som i ett förtrolladt slott, innan vi funno kyrkvaktarens lilla idylliska boning, klängande sig upp till domens höga grågula mur som ett fågelbo — och porten ändtligen uppläts och vi stodo vid vår resas mål. Efter att hafva sett det till tvärskeppet gränsande kapellet med de forna domherrarnes grafvar och kyrkoskatten med en del reliker och ålderdomliga dyrbarheter, lämnade vi kyrkan, men det hade skett ett under därinne. Minnet af våra små strapatser och missöden var som bortblåst; regnet var icke mera det trista grå från i förmiddags, utan ett ljufligt vårregn, som föll mildt och tätt i den ljumma luften, mättade den ljusa grönskan, som sträckte sig öfver de låga stenmurarne och frodades på de små trädgårdsterrasserna; och Bamberg själf hade blifvit en förtrollad stad. V i hängåfvo oss åt förtrollningen och ströfvade planlöst vidare och vidare; ingen syntes till på de regnvåta gatorna: vi hade det alltsammans för oss själfva. (Forts.) VÅRA Mäktiga, lugna linier och en angenäm halfdager, ytterligare dämpad af regnluften ute — det var första intrycket. Imponerande verka de båda väldiga, högt öfver kyrkans plan liggande koren, till hvilka breda trappor leda upp; under det östra, det äldsta och förnämsta, ligger den för denna konstperiod karaktäristiska kryptan. Inga andra besökande funnos än vi, och i småstäder har man icke brådtom.
N:o 32, i anledn. af frenne särskilda ansökningar om eftergift af öfverräntor å discont-lån; N:o 33, ang:de afskrifning af 2,83g r:dr 23 sk. 5 rist. b:co, utgörande kostnaden för vid Tumba bruk anställda försök till beredande af förbättrad papperstillverkning; N:o 34, angtde väckt fråga, dels om fördelning af Bruksförvaltaren å Tumba J. Bagges löneinkomst i lön och arfvode, dels om bestämmande för framtiden af det belopp, som till erforderligt biträde för upprättande af brukets bokslut årligen må utgå. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskis den 4 dennes på bordet lagda betänk. N:o 35, ang:de hufvudgrunderna för en förändrad organisation af Bancoverket, blef samma betänk. ånyo begärd t på bordet af Frihlne Cederström, Jacob, oell Leijonhufvud, Abrah. Vid förnyad föredragning af BancoUtskls den 4 dennes på bordet lagda betänkln: N:o 40, med hemställan, att chefen för cassa-afdelnin gen - Den 8 Juli e. ni. 385 gen och bankens cassén rer malte retroaclivt få beräkna åtskilliga elern tillagda löneförmåner, oell JNT:o 41, i anleda, af Kamel eraren A. W. Wäströms ansökning att varda försäkrad om bibehållandet för återstående tjensteår af kamereraretjenst med dervid föl ja k tiga lön; blefvo icke allenast dessa bétänktn ånyo lagda på bordet på begäran af Hr Mannerskantz, Carl Axel, oell Frih. Cederström, Jacob, utan fann II. o. Ad. ock för godt, att, på hemställan af Hr Mannerskantz, besluta att de icke borde till afgörande företagas, förrän BancoTJt-kts betänktn N:is 35 och 44 blifvit af R. o. Ad pröfvade.