Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär de flere anmärkningar, som nu blifvit gjorde emot ' Utskottets Betänkande, torde föranleda till detsammas återremitterande, men jag anser osäkert, huruvida BankoFullmägtige vidare blifva i ämnet hörde, begär jag att vördsamt få fästa uppmärksamheten på en annan sida af saken. Det är en väsendtlig Den 12 December e. m. 201 skillnad på 1823 års Ständers beslut om silfveruppköp, och hvad nu af åtskillige Ledamöter tillstyrkes. År 1823 tilläts blott växeluppköp för det gifna anslaget af Bancovinsten, men medgafs ej, såsom nu är i fråga, att till obegränsadt belopp inblanda sig i växelhandel. Det är sannt, att BankoStyrelsen i år med fördel för Banken, och med, jag vågar säga det, en ovanlig lycka, begagnat sig af växelköp till Siifvers anskaffande; men det blir svårt att för framliden med visshet påräkna samma fördel. Jag vågar ej heller tillstyrka, att man i December och Januarii månader skulle inlåta sig i upphandling af växlar, för hvilka Silfver först i Junii eller Julii månader kunde inkomma; och får jag upplysa, att i Hamburger Bank emottagas icke insättningar af andi-a än Borgare och Handlande därstädes. Det hlefve således nödigt att för Siifvers uppläggande i Hamburg hafva ett Handlande Commissionairshus därstädes, och något Handelshus här pä stället, sorn. med det förra inginge i affairen. Då nu det gäller en tid af 6, 7 månader, som växelköpct sker förr än Silfret här allemnas, skulle ett växelvingleri lätteligen häraf uppstå. Jag vågar derföre ej annat än afstyrka all växelhandels begagnande till Silfverköp för närvarande; men påstår ej derföre, att ju icke sådant under sommarmånadernc med fördel låter verkställa sig. Att dessa anmärkningar måtte åtfölja återremissen till 202 Den 12 December e. m. BankoUtskottet, derom anhåller jag vördsammast. Herr von Hartmansdorff, August:
D. Vice Talmannen Hyckert uppläste ett Memorial, angående tillökning uti anslaget för Kongl. Majus Hofhållning; hvilket, jemte Talmannens saint Riksdagsmannen Longbergs raunteligen gjorde hemställning om en lika tillökning for deras Kongl. Högheter Kronprinsen och Herti ngpn af Södermanland, till Stats-Utskottet remitterades. Ut Supra. Ex. Protocollo Olof Werlin. Dito Dito.' 1T • S. D. ti ankommet Memorial af den 3 innevarande, sorn upplästes, hade Dag-Utskottet, med anmälan af nödvändigheten, anhållit, att få vid Utskottet antaga en Cantzlist, utom den enligt 24 § i Riksdags Ordningen redan tillsatte, med vilkor, att det arfvode, som denne Tjensteman kunde bestås, ej räknades honom till godo från längre tid, än den dag han tillträdde tjenstgöringen. Till w 46 Den 13 April. Till denna anhållan fann Hedervärda Bonde-Ståndet skäligt lemna bifall, hvarom vederbörande skulle meddelas underrättelse. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Dito Dito. S. D. t öredrogs Stats Utskottets, i anledning af skedde återremisser ftån de öfriga Respectiva Standen den lii denna , månad afgifne ytterligare betänkande, angående tryckningen af Riks-Ståndens Protcoll vid denna Riksdag, med dertill hörande Bihang ; efter uppläsande hvaraf Hedervärda Bonde-Ståndet, som den 29 sistlidne Mars till alla delar.gillat och godkänt Utskottets den 23 i samma månad i ämnet meddelte yttrande, beslöt att dervid låta. bero; hvarom Respectiva Medstånden skulle vördsamt och vänligen underrättas. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 13 April Högvörd. Prest-Ståndet d. 13 _ . Vallöf!. Borgare-Ståndet d. 17 , Hederv. Bonde-Ståndet d. 13 \ Vördsamt Memorial!
Ridderskapet och Adeln har hemstält, om icke} till lättande af Räkenskaperne, alla Inkomst-Suminorne kunde slutas med decimaler och således endast jemna iooo:de eller åtr.iindstone lootdetal utföras? Men häremot förekommer, att en del Tittlar gifva mindre inkomst än rooital, och åter en annan del äro af den beskaffenhet, att de på rundstycket kunna bestämmas; Och då således enahanda behandlingssätt för alla Inkomst-Titlarnes uppförande ej är användbart, kan Utskottet icke gifva anledning till bifall å hvad i denna omständighet blifvit föreslagit. Utaf Herr Professoren Doctor Wikman är uppgift begärd å medium af 5 års Öfverskottsinedel. — I anledning hvaraf Utskottet skolat, upplysa, att desse medel uppgått: 6g6 Stats-Vtskottets Betänkande»1 för år 1812 till 812,027 16 gi hvaraf Medium blifver 1,074,34g R:dr 24 ski 3 r.-st.; hvilket, i fall de föregående årens Inkomster varit i Riks-Staten beräknade lika med dem för år 1816, ej utgjort mera än 3,050,788 R:dr 4 sk. 7 r:st. Da Siats-Utskottet nu yttrat sig öfver de Allmänna Anmärkningar och anföranden, som vid dess aflemnade ifrågavarande förslag blifvig gjorde, går Utskottet att besvara de speciella Erindringarne deremot, i den ordning, de Titlar i Forslaget förekomma, hvarvid dessa Erin* ringar skett. Beträffande således först Ordinarie Räntan; så har Herr Grefve Mörner dervid anmärkt, att den skall b ifvit för högt upptagen såsom grun* dad på en medel-beräkning af 6 år, eller i~ från och med igJi till och med år 1816; under hvilken tid antingen krig eller missvext inträffat, som i betydfg mon verkat på Markegångsprisen hvilka nu borde förväntas blifva i aftagande, sedan de verkeliga olyckor upphört, som föranledt uppjagandet deraf liittils. Utskottets förslag upplyser, att ett års medium af den influtne ordinarie
9 Utskottet har, utan afseende på dessa Auctorileter, grundat sitt afstyrkande hufvudsakligen på följande skäl: att Bankens fordna inblandning med Statsverket gifvit anledning till stora afskrifningar och vållat Bankens oförmåga att betala, och att således Riksgälds-Contorets förbindelser icke skulle medföra säkerhet utan snarare väcka misstroende; att Riksgälds-Conloret icke egde några bestämda anslag för att upprätthålla sin credit; att allmänhetens ovana vid Statspapper gaf sådane ett ovisst värde och från Börsen afhöll så väl Riksgälds-Contorets och Armeens PensionsCassas Obligationer som äfven Bankens egna räntebärande Obligationer, ehuru dessa senare egde ett beläningsvärde af 99 procent; att öfverflyttningen skulle i stor scala införa oss på Statsskuldsbanan; att en Bank utan inkomst, som måste taga sin tillflykt till lån, måste ega mindre förtroende — Med en Låne-Bank, förutsatt nemi. att lånerörelsen icke missbrukas (7), vore i Utskottets tanka förhållandet tvärtom; att våra näringar ej lemna säkert öfverskott, utan behöfva Bankens stöd, för att, liksom i ett drifhus, vårdas, men att genom öfverflyttningsför slaget blefve hvarje sådan utvidgning begränsad och icke en gång jernbelå ningen betryggad; alt förslaget icke synes åsyfta Privat-associationers framkallande, enär dessa behöfde de af Utskottet föreslagne understöd och troligen icke kunde täfla med de förmonliga lånevilkor, som Låne-Contoret kunde lemna; och slutligen vttrar Utskottet, liar Motionairen väl erkänt principen, att en Bank bör få indraga af sina sedlar, men icke velat tillämpa elen, och han har således sjelf undanryckt det egentliga stöd, hvarpå vexlingens bestånd för framtiden måste hvila. Svagheten af de skäl, hvarpå dessa framställningar hvila, faller genast i ögonen, också har Utskottet, vidderas uppsökande, fallit i åtskilliga emot dess egna satser stridiga begrepp.
S. D. Till Stats-Utskottets d. dennes på Bordet lagda Betänkande, angående Medels anslående åt Bergs-Rådet Friherre Hermelin, lemnade -Ståndet enhälligt sitt bifall. S. D. Sedan samtelige Riks-Stånden nu pröfvat och afgjort de hvilande Grundlagsfrågorna, så beslöt Prest-Siåndet anmoda Constitutions Ut. skottet att inkomma med uppgift å de förlsag, som af samtlige Riks-Stånden blifvit antagne, och hvilka, sedan de af Hiks-Stånden blifvit ju-' sterade , derelter böra till Expeditions-Utskottet ölverlernnas , för att åtfölja Riksens Ständers underdåniga skrifvelse til Kongl. Majit, till vinnande af Kongl. Majits Nådiga sanction å Riksens Ständers beslut derom , samt Grundlagarnes ömtiyekning , med iakttagande af de, vid denne Riksdag beslutne förändringar , som Kongl. Majit i Nåder pröfvar skäligt att godkänna. S. D. Återremitterades Statsoch Banko-Utskottens gemensamma Betänkande, i anledning af ilen del af Kongl. Majus Nådiga Proposition den 10 Dec. 1817 om Allmänna Fenninge - rörelsen och Myntvärdets uppBihang till Riks-St. Ut Jr, di 17 Mars 1818 rätthållande, som angår Malmö, Götha CanaT33olags samt Götheborgs Diskont-Verks utredning. 8. D. Dagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskpttens den 2 dennes på bordet lagda Utlåtande i frågan om lösens beräknande för Skattehemman, Arfvingar emellan , samt gräns för Hémmansklyfningar, blef, vid förnyad föredragning, af Prest-Ståndet gilladt. Från Vällofi. Borgare-Ståndet.
Det är i delta afseende som man i tvär (konstitution önskat, att äfwen under Lagstiftarens sränwaro gifwa Lagarne en wäcktare, hwilkcn skild ifrän allmänna Embclsmanna-förlhällanden dä först skulle handla när försummelser eller misstag ägt rum. Dest förtjenst skall wara att göra hwarkcn för litet eller för mycket, att icke hindra ärcndcrncS ordcnteliga gäng att endast rätta der som man öfwerskridit, eller misitagit sig om Lagens mening. Ärnad att granska bäde Domarens förhällande och Lagenwcrkan, skall Justiliä - Ombudsmannen anmärka ben enas felsteg, den andras ofullkomligheten, och hans ädlaste kall blir att söka rätta eller förekomma häda delarne. Pä betra sätt skall han blifwa borgerliga frihetens stöd, och förwärfwa den Constitution i kraft af hwilkcn han blifwit tillsatt ett rättwist anseende. Men om besia ändamäl skola winnås mäste wi agta vsi före alt wilja sträcka de medels werkan, som för denna Constitution äro gjorde tillbaka till en tid, dä eli annan grundlag hade infört ett annat regerings-lätt. Jag fruktar att i detta fall skulle Justitiä-Ombu ', »län 4694 Den zo OcLober. mannen i stället att wara rättwisanö wäcktare, fä anse* ende utaf att wara en igenom Constitutioncn beredd hämnare för felsteg, begängna innan Constitulionen ivar till. Jag frägar vin delta ställe befordra desi anseende eller stadga opinion vm personliga säkerheten. Jag frägar widare ester hwilka grunder ställe wäl JustitiäOmbu^smanncn handla dä hans befattning skulle gä tillbakais öfwer g-änsornc af närwarandc Constitukion. Jag frägar om icke grundlagens bestaffenhct har ett mer eller mindre inflytande pä de öfrige Lagarnas utöfning. Det kan icke här wara flögan vm de mäl som inför nägon Domstol ännu äro anhängige eller där ligga »åtgjorde.
Och alldenstund jag önskar att hvarje lag skall göras så kort som möjligt och att derifrån skall utstrykas hvarje obehöfligt ord, påyrkar jag äfven nu uteslutandet af förenämnde öfverflödiga bestämmelse i den nu föredragna §:n. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§ 56-59. Biföllos. § 60. Hr af Ström: I fråga om rederis skyldighet att hem förskaffa afmönstradt sjöfolk, är förnärv:de stadgande meddeladt i de särskilda nådiga föreskrifter, som finnas intagna å formulär till sjömansrulla, åtföljande K. Förordmn den 1 Mars 1841, ang:de Svenska till utrikes orter gående fartygs passoch nationalitets-handlingar. Detta stadgande innehåller att, om Svensk besättning afmönstras annorstädes inom riket, än der pårnönstringen skett, eller om afmönstringen verkställes å ort utom Sverige, skola de afmönstrade på rederiets bekostnad återsändas till den Svenska ort, der påmönstringen egt rum, så vida ej sjömannen sjelf varit vållande till sitt skiljande från fantygets tjenst eller befälhafvare!) annorlunda med sjömannen inför vederbörlig embetsmyndighet öfverenskommit. Med denna föreskrift öfverensstämmer ock !Jtsk:ts förslag, så vidt fråga är om sjöman, som i Svensk hamn blifvit förhyrd, med tillägg endast att, derest sjömannen kan erhålla tjenst å annat till förhyringsorten eller dertill närbelägen ort bestämdt fartyg, rederiets hemförskaffningsskyidighet inskränkes till resan från fartygets bestämmelseort till förhyringsorten, då dessa orter äro skiljda. Detta t Hägg synes mig äfven vara billigt och lämpligt. För det fall åter att Svensk 312 Don 17 September f. m. sjöinan blifvit å utrikes ort förhyrd, finnes icke någon föreskrift om till hvilken ort rederi är lörpligtadt att fortskaffa sjöman, sorn utan eget vällande i en annan främmande eller en Svensk hamn skiljes från larlvgets tjenst.
Hr Printzensköld: Det är i sanning betecknande, att, då jag råkar yttra några ord mot BankoUtsk:ts och Hrr Revisorers sätt att hafva behandlat F’ullm., då upträda åtskilliga af mina motståndare med största värme till bemötande af hvad jag har att säga. Men när Utsk:t blifvit öfvertygadt derom, att det emot Fullm. begagnat ett språk, som uppenbarligen innebär beskyllning emot dem att hafva handlat i strid mot lag och författningar, då heter det, att det ej varit Utsk:ts mening att klandra Fullm:s åtgärder, då anser man att Fullm. böra åtnöja sig med en sådan 104 l)ei) 11 Januari e. lii. förklaring och med tystnad bemöta alia framkastade anmärkningar. Hvad sjelfva saken beträffar, så säger Frih. Tersmeden, att Fulin), bättre hade gagnat allmänna rörelsen, om den ifrågavide summan blifvit afsedd åt ett par filialbanker, än, sorn tili, utdelad på flere händer. Men jag frågar då Frilen, huru kommer det sig att flere banker hafva uttagit sina 90.000 rdr, som blifvit dem tilldelade? Om Fullm. hade gjort det., som Utsk:t och .Revisorerna ansett dem hafva varit skyldiga att göra, då hade tuåhända dessa sistnämnde filialbanker, som dock varit lika berättigade med de andra, blifvit nekade all försträckning. Och detta hilde ingalunda varit, hvarken billigt eller rattvist. Jag kan således ej fatta, hvarför Ut,sk:t yttrat, att det ansåg denna Fulltmges åtgärd vara af den beskaffenheten, att öfver densamma ej holde uttalas något klander. Snarare hade väl Utsk:t bort fullkomligen gilla densamma, såsom i full öfverensstämmelse med reghtet. Jag är särdeles ledsen deröfver, att BankoUtskit funnit sig generadt af det försvar af Fullmis åtgärder, som jag, i mili ringa mån, förmått framställa. Det hade kanske i Utskits tanke varit hattie att ingen af Fullm. yttrat sig, på det att del höglofl.
I afs:de på den rent verldslig» delen af frågan, beder jag att i första rummet få fästa upmärksamheten på den inkonseqvens i lagstiftnings åtgärder, som skulle inträffa, hvad landsbygden angår, i händelse Utslcts förslag skulle vinna Representationens godkännande. Vi hafva efter många, ja sekelgamla lidanden ändtligen kommit till rätta med en något så när förnuftig lagstiftning i afs. på bränvinet, som varit och dock ännu är Sveriges vanära och Sveriges olycka. Vi hafva öfverlemnat åt kommunerna rättighet att befria sig från sina krogar, och kommunerna hafva med en nästan beundransvärd enighet begagnat sig deraf. Således har inom större delen, ja, man kan nästan säga inom hela Stockholms län, ty det finnes numera icke flera än tre krogar derinom, allmänheten gjort sig af med dessa sorgliga nästen; men nu ryggar man ej tillbaka för äfventyret, att vid hvarje jernvägsstation, kommunerne oåtsporde och tvifvelsutan emot de flestes önskningar, se krogar upstå, om ej lagligen tillåtne, dock åtminstone lönnkrogar, flere eller färre efter afnämarnes antal. Vidare må anmärkas, att om än allmänna lagen berättigar samhället att för sina ändamål emot stadgad godtgörelse disponera erforderlige, enskild man tillhörige, jordrymder, af hvilken enskilde man det alltså ej beror att emotsätta sig en sådan afsöndring, deraf likväl så mycket mindre kan anses härflyta förpligtelsen att underkasta sig alla de vådor och olägenheter, som tillvaron af en obevakad jernvägsstation inom ens egoområde kan medföra, som vid den tiden, expropriationslagen utfärdades, fråga om jernvägars anläggande inom landet ingalunda utgjorde föremål för hvarken Regeringens eller Representationens begrundande. Att man alltså får sina ängar och åkrar nedtrampade, träd och gärdesgårdar nedbrutna af den från nämnde städer till jernvägsstationerne under sabbatsdagarue vallfärdande pöbeln, äro lidanden, som vid expropriationslagens stiftande ingalunda voro förutsedde och derföre ej skäligen utan jordegarnes särskildta begifvande borde kunna dem åläggas.
Derigenom att ett örlogsfartyg ligger statior.eradt1 på en långt bort belägen kust, fås naturligen postdagIige och detaljerade underrättelser om alla möjliga förhållanden härifrån, hvarigenom de hemmavarande trafikanterne vinna ledning för sina handelseperationer och fullkomlig säkerhet mot allt tillfälligt öfvervåld; en 518 Ben 8 December. auktoritet är då utposterad, som i sin Konungs namn kan gära reolamationer då sådana behöfvas, som kan genom bandelslraktater öppna nya förbindelser, som kan beskydda under politiska förvecklingar, som kan vaka öfver ärligheten bos Skeppsförare och skydda dessa under alla de olägenheter de kunna iråka; — en auktoritet med ett ord, som upfyller just dessa ofvan antydda 3 hufvudvilkoren för förvärfvandet af tillväxande andel i verldshandeln — att skaffa underrättelser, säkerhet och undanrödjande af onödigä formaliteter. Det är detta Engelsmännen insett och praktiskt pröfvat; de betala enorma summor för underhållandet af ett stort antal örlogsfartyg på de utländska stationerne och de finna sin uträkning härvid; ty de anse det kapital de på detta sätt utbetala för sin handels skydd och förkofran vara icke allenast val anvähdt utan till och med på ett i högsta grad vinstgifvande sätt placeradt. De anse den vinst de draga af sin handel, för hvilken detta örlogsfärtygens utsändande är ett Conditio sine qua non, vara så stor, alt utgiften för dessa örlogsfartyg är jemförelsevis en obetydlighet, och en mångårig erfarenhet har bestyrkt riktigheten af denna åsigt. Soni exempel må anföras att under fredsåret, som slutade d. 1 April 1854, utgiften för de Engelska stationerna upgick till 5 inillrr P. St., under det tullinkomsterna under nämnde tid upgick til! 21 milhr. Huruvida det nu för Sverige vore skäl uti att taga exempel af England och i och för sin handel utplacera 5 örlogsfartyg kring verldens kuster under det England har Imndradetals, är samma fråga i andra ord, som den: Bör Hr Lilljehööks motion antagas eller icke?
Jag vill dock ej motsäga , hvad Herr Sparre yrkat, eller bestrida remissen. Men om ändamålet skall vinnas, så är det icke till näringsidkaren allena , som våra önskningar böra inskränkas. Herr Sparre säger: ”När Sverige köper Kött, Talg, Smör, ”Ost från främmande länder, så synes ännu ”något uti en vigtig gren af Landthushållnin"gen vara att lära." Jag skulle vilja tillägga , att, då sådant till en stor del beror af de tractater , som slutas med främmande magter , synes äfven i denna del vara något att lära. Herr Sparre säger: ”När man ser våra stora ”odlingsbara ödemarker, hvem finner ej hvad ”i detta afseende ännu är att göra och att lära.” Jag svarar: När man ser huru det gått 'dem, som odlat, hvem ser ej då behofvet , att Statens financer måtte ställas på en annan fot. Och med Friherre Anckarsvärd säger jag, att när man ser LandtbruksAkademiens experimental - Den § September /, m. fält, så synes genom uppdragandet åt LandtbruksAkademien , icke stort kunna förväntas till fördomarnas häfvande. Friherre Björnftjerna, Magnus: Den af Herr Sparre väckts Motion är af för mycken vigt, för att öfverlemna verkställigheten deraf ät tvänne stipendier , hvartill fond ej finnes. Jag tror , att rätta sättet vore , att inrätta en jordbruksskola sådan sorn i Schweitz , hvarifrån Inspectorer kunde utgå och sprida nytt ljus öfver landthushållningen. Jag har , i anledning af Herr Montgomeries motion om Carlberg, föreslagit, att en revision skulle företagas öfver alla undervisningsverk. Min afsigt dermed var , att derigenom kunde utrönas, om icke man möjligen kunde förvandla något Gymnasium eller annan skola till en sådan skola, som den nu omtalte. Utskottet har afslagit detta, och reducerat sig till hemställan om reviderande af militärskolorne. Betänkandet är likväl återremitteradt, och Ridderskapet och Adeln kan således , när det återkommer , genom tillstyrkande af den utaf mig begärde revision af alla Läroverk , få tillfälle att få ett af dem förvandladt till Näringsskola.
Banco, jemte åtskillige UpplUpne or, voro såsom Svenska Statens Skuld åter* ide, da Riksens Ständer ar 1812, För liqviitten deraf, beslöto antagandet af de sere grunder, sorn finnas anförda Uti Riksens ders underdåniga Skrifvelse af den ig Julii ia år. l\’är Kongl. Maj:t vid 1815 års Riksdag, 2 åtagit sig att besörja Idqviden af Svenska is hela Utländska gäld, lat Kongl. Maj:t ädes afsluta, med Averhoffska Sterbhusets ;eri befullmägtigade Ombud, en Convention, •nde ofvannämnde Skuld i Hamburg, och, de derutinnan bestämde villkor, å Kongl, is sida, blifvit Uppfyllde, och alta Lane* menterne återställde, hafva Riksgälds-Con» s och Allmänna Magasins Diréctionens O. loner för den sålunda liqvidérade Capital* ali redan, under den 24 Maji 1816, till Imäktige I Riksgälds*Contoiret blifvit åter» n de. Sådana hafva de åtgärder Varit,hvilka Kongl, sedan sistförflutne Riksdag vidtagit och verkställa, samt för någon del ännu låter sätta, till befordrande af Liqvidationen om siges Utländska Skuld. Riksens Ständer lufi Kongl, Majit dela tillfredsställelsen deratt Dess åtgärder redan haft till följd ett it erkännande af de Liqvidations-grunder, Riksens Ständer, uppå Kongl. Maj:ts Propo» år 1818, beslutat att vidtaga, och ett e* Stats-TJtslottets BetänJt anderi'. villkorligt utplånande af förra Stats-Skulden i Holland, i Brabant, i Genua och i Hamburg. Kongl.
Liljencrants har påstått att den beräkning af kostnaderna, som Utsk:t framställt, icke var riktig, emedan dessa borde upptagits till en million, i stället för till 700,000 rdr. Skjutskomitéen har i sitt Betänk, pag. 15 & 16 anfört två beräkningar, — den ena upptagande kostnaderne till 720,516 rdr och den andra till 705,505 rdr. På ett annat ställe i Betänk:t kommer komitéen visserligen till 1 million, genom att tillägga kostnaden för de 5 postvägslinierna, men om dessa är här icke alls fråga. Hr Gr:n har vidare trott att man icke skulle få någon fördel derigenom att antalet af utgående skjutshästar minskades årligen. Om man äfven medgifver att man kan komma att få betala något högre en trepenadafgift för hvarje häst, så måste dock väl denna afgift icke komma att stiga i samma proportion som hästantalet minskas, när detta på 5 år nedgått t. ex. i 16 län från 850,000 till 450,000. Enligt min tanke, bör man på sådane orter, der resande kunna begagna sig af ångbåtarne, reglera skjutslegan så, att den blir något högre under den tiden af året, då ångbåtarne icke göra några turer. Denna tillökning behöfde dock icke blifva så betydlig, ty under den årstiden hafva landtmännen i allmänhet lättast för att skjutsa. Det var icke blott för att tillkännagifva att jag icke i någon mån blifvit rubbad i min öfvertygelse, att skjutskomitéens beräkning är riktig, som jag begärde ordet, utan jag gjorde det egentligen för att motsätta mig Hr von Ehrenheims förslag, att vi skulle förena oss med Preste-St., ty att fatta ett sådant beslut vore att, såsom jag i början af mitt förra anförande nämn - 366 Den 28 Mar» f. m. de, afvika från den rätta vägen, och det skulle alldeles icke leda till målet, som är jordbrukets befriande från skjutstungan. Dessutom har det förslaget äfven det felet, att det skulle blifva alldeles för besvärligt, om K.