Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befallningshafvande med allmogen hällne sammanträden, denne allmoge genom frivillig öfverenskommelse utf.igt sig att på 30 års tid, lösen för desse dagsverken med penningar efter Markegång erlägga, och genom denne skyldighets upphörande en betydlig inkomst skulle frångå det vid desse Kungsgårdar inrättade Stuteri, hvilket utan motsvarande ersättning icke kunde äga bestånd, funné Kongl. Majit, det RiksdagsFulhnägtiges ofvanberörde ansökning icke kunde vinna nådigt bifall. Detta Nådiga förklarande grundar sig alltså hufvudsakligen uppå Allmogens förenämnde i så måtto vilkorliga begifvande af Dagsverksskyldighetens utgörande eller ersättning under en tiri af 30 år, sorn Allmogen dervid förbehållit sig, att äfven deiförirman vinna befrielse härifrån, så framt Allmogen kunde ådagalägga dess rätt dertill. Och, som en sådan undersökning, hvarigenom tillfälle varit Allmogen beredt, att få utrönt, huru ifrågavarande Dagsverken från början tillkommit oell otti de kunna vara af den beskaffenhet, som må berättiga till befrielse härutinnan, icke skedt, helst föremålet af de hällne förberörde sammanträden inskränkt sig till Allmogens hörande orri beloppet af penninge-ersätt - >ji6 StatsUtskottets Betänftnnderil ningen, utan alt fråga förevarit om sjelfva gruni den för desse dagsverken oell huruvida de såsom en hemmanen åtföljande skyldighet måga anses; så har Utskottet trott sig böra vördsamligen tillstyrka* det Riksens Högloft.
Detta förslag har sedermera varit delgifvet Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som förklarat detsamma särdeles antagligt, med afseende såväl på lokalernas i allmänhet lämpliga läge till hvarandra och tillräcklighet, som på den beräknade kostnadens billighet i förhållande till den, som skulle blifva en följd af nybyggnad, hvarefter Ofverintendents-embetet ej mindre vitsordat behofvet af nya embetslokaler för Länsstyrelsen i stället för de nu begagnade, af hvilka en del vore till utrymmet otillräckliga och andra i anseende till fuktighet obegagneliga, än äfven anmält, att kostnaden för inköp af Grosshandlanden Lindstrands egendom med dess förändrade inredning skulle uppgå till den af Kongl. Majit nu äskade summa. Frågan j>m utvidgande af ifrågavarande landtstats-embetshus har, på sätt ofvan är omförmäldt, blifvit väckt i följd af gjord anmälan om olämpligheten af den för Provins-landtmäterikontoret upplåtna lokal; och då det icke torde vara angeläget att, berörda kontor, för hvilket något synnerligen stort utrymme ej bör vara erforderligt, förlägges i samma byggnad som Länsstyrelsens embetslokaler, har Utskottet ansett behofvet af den föreslagna utvidgningen icke vara så utredt, att Utskottet kunnat tillstyrka anvisande af derför erforderliga medel; hemställande alltså Utskottet, att det äskade anslagsbeloppet icke må af Rikets Ständer beviljas. 12 Stats-Utskottets Utlåtande M 53. l7:o. Likaledes har Kongl. Maj:t begärt att till inköp af den intill Landshöfdingeresidensets i Wisby norra gafvel gränsande egendom och derå varande hufvudbyggnads inredande för landtstats-embetsverkens behof måtte anvisas 30,000 R:dr.
Detta anföres för den möjliga händelse att återremiss komme att äga rum; men jag vidhåller tillika, att jag icke sådan yrkar, utan gifver härlios tillkänna att jag, om tillfälle lemnäs till instämmande i begäran om afslag, dertill skall gifva min röst; i annat fall rnä återremiss äga rum; men i ingen händelse tror jag betänk, kunna bifallas sådant som det nu är. n Hr Akerman: Jag beder vördsammast om tillgift, att jag ännu en gång besvärar R. o. Ad. med några ord i denna fråga; men jag måste dels rätta ett misstag, dels försvara mig mot en anklagelse. Gr. Sparre trodde alt, då jag talade om dem som voro jäfvige, jag menade honom ock. När lian det trodde, så hörde han förmodligen ej hvad jag sade; ty jag undantog både honom och mig. — Han talade vidare, att min framställning vid beträdandet af det praktiska området, i afseende på förhållandet med giftorätten, var haltande. Det är visserligen sannt att Grefven studerat lagen sednare än jag, men jag tror ändå, att jag ej helt och hållet glömt den. Jag påminner mig således, att det i afseende på makars deltagande i skuld finnes stadgadt, att den gäld, som genom mannens enskilda vållande tillkommit, icke skall med hustruns enskilda giftorätt betalas. Likaledes påminner jag mig, att der står att, när hustrun idkar näring eller handelsrörelse, så skall hon ansvara för deraf följande förbindelser för sin enskilda del. Nu hemställer jag till Gr. Sparre, huruvida man ej skulle kunna göra ett undantag från dessa stadganden derigenom, att båda makarne gemensamt underskrefvo en förbindelse och således gemensamt ansvarade derföre. Det är möjligt, att jag minnes galet, men i det fallet lärer jag få tillrättavisning. Frih. Cederström, Rudolf, som uppträdde såsom den värde talarens bundsförvandt, beklagade att jag, då jag skulle besvara Gr. Sparre, ej kunde följa med hela Grefvens yttrande. Deruti hade han utan tvifvel rätt, och jag får finna mig deruti; ty jag får bekänna att Gr. Sparre sväfvade så långt från ämnet, att mina tankar ej kunde följa honom. Den 9 Februari f. m. 383 Gr. Lagerbjelke: Gr.
År i832 förfärdigades derstädes 814 Par Bomivlls-strumpor hvarjemte väfdes i35 par Calesonger till ett sammanlagdt arbetsvärde af g4g R'*’dr banco; och har på dessa arbeten följt god afsättning, I Färger i-professionen hafva 3 Mästare nyssberörde år åstadkommit tillverkningar i värde af i4So R:dr banco och en Urmakare af sin profession påräkuadt 333 R:dr samma mynt uti inkomst. Binäringar finnas här inga. Politi : Tillåtna krogar i Staden äro» sju. Några andra inkomster äger icke Staden än de vid Köpings och Strömsholms Vågar utgående Våg-penningarne samt Hamnoch Bro-penningar hvilka alla, år igjs utgjorde tillsamman 2,914 R-dr 28 sk. 4 rSsfc Banco. Stadens Kämnersrätt liar blifvit indragen under de sista fern åren och Rådstugurätten utgör nu första instantien derstädes. För uppmuddringen af Köpings å bar Eder Kongl. Maj:t läckts bevillja anslag af allmänna medel. För den öfriga kostnaden äro tillskott bevilljade, dels af Stadens Fartygs-ägare och dels af de Bruks-ägare som skeppa sina effecter på Köpingsvåg. Förberedande åtgärder äro redan vidtagne för trädvirkes uppköpande till detta arbete, som kommer att i betydlig sion lätta sjöfarten. Bergsoch Uppstad. Dess belägenhet är förut uppgifven. Denna Stad är grundlagd af Konung Gustaf II Adolph år 1624. Bergs-bruk och Jord-bruk äro de Näringar, hvilka allmännast sysselsätta befolkningen.
Memorial, med förslag till samman jemkning eller voteringsproposition , i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut öfver usta punkten af Utlåtandet N:o 2.2.0, angående väckt fråga om vissa Kyrkoherdar och Skolmästare i Lappmarken, å lön anslagen spanmåls utgående in natura, m. m. (I. A.) Enligt Stats-Utskottet meddelade Protokolls-utdrag har Ridderskapet och Adeln, med alslag å Utskottets hemställan i förberörde punkt, samt Presteståndet, med ogillande af densamma, bifallit det i Biskop Hemlins vid utlåtandet fogade reservation framställda förslag till underdånig skrifvelse; och har ifrågavarande punkt blifvit jemväl af Borgareståndet afslagen, men deremot af Bondeståndet bifallen. Enär Utskottets uti meranämnde punkt afgifna förslag således blifvit af blott ett Riksstånd antaget, men af de öfrige Riksstånden underkändt, sä och då underdånig skrifvelse i ämnet emedlertid blifvit af trenne Riksstånd beslutad, ehuru om innehållet af denna skrifvelse olika meningar sig yppat, med afseende å sättet att vinna det af motionären åsyftade ändamål,får Utskottet, så vidt Borgareeller Bondeståndet icke skulle finna för godt att med Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet sig härutinnan förena, för frågans afgörande medelst omröstning i förstärkt Stats-Utskott, föreslå följande voterings-proposition: Bill. till B. St.
Konunga-dottern blir nu gifven åt en ~ulf~, såsom ofvan förtäljes. Men när hon varit gift någon tid, fick hon en stor åtrå att se på sin man, huru han såg ut när han sof. Till den ändan stod hon upp om natten, och slog eld öfver honom. Men tredje gången hon slog, for en gnista ifrån eld-stålet och föll på ungersvennen, att han vaknade. Då förbyttes han åter till en ulf, och lopp undan i skogen; men i samma stund förvandlades äfven kungs-gården, der de bott, och blef till en usel jord-koja, som låg midt i ödemarken. Prinsessan gaf sig nu ut för att leta efter sin man. Bäst hon så gick och grät, mötte hon densamma gamla qvinnan, som hon träffat en gång tillförene. Käringen sporde hvarföre hon var så ledsen. »Jo,» sade konunga-dottern, »jag må väl gråta. Jag har mistat min man, ulfven, och lär väl aldrig få se honom mera, om inte du kan säga mig någon råd.» Käringen tog till orda: ’du skall vandra härifrån mot det stora berget, och ända upp till dess högsta topp, utan att se dig om, ehvad som ock möter dig. Om du det gör, så återfinner du din man; eljest lären J aldrig mer råkas.’ Ja, prinsessan tackade för gummans goda råd, och gaf sig genast på väg, såsom den gamla hade lärt henne. Som hon nu färdades uppför berget, mötte henne först en hiskelig storm, med hagel och yrväder, så att hon ej kunde se framför sig. Men hon gick rätt framåt. Derefter mötte henne många farliga djur, lejon, drakar, och ormar, som ville förderfva henne; men hon gick ändock sin väg rätt fram. Vidare hörde hon brus och sus, och många hemska läten i luften, och till sluts var det liksom hennes man, ulfven, ropat bakom henne. Men hon tänkte på den gamla qvinnans råd, och såg sig icke tillbaka, ehuru rädd hon var. Hon kom så omsider allra öfverst på bergs-toppen.
Statsoch Banco-Ulskottens Utlåtanden, xxvii Konungens rättighét att vid infallande krig lyfta det större Creditivet ur Riksens Siänders Banque, är i Regeringsformen ordagrannt föreskrifven; ett skäl, för hvilket alla andra afseenden funnits böra vika. Till dess, genom någon enskild motion i Constitutions-Utskottet, möjligheten af en utväg kunnat beredas, till erhållande för framtida Ständer af en friare rätt, att anvisa detta Creditiv på andra Verk än Banquen, och en sådan förändring vunnit kraft af grundlag , hvilar säkerheten mot de financiella oredor, som genom det stora Creditivets uttagande skulle kunna uppstå, ytterst på hoppet, som för Svenska Medborgaren redan har öfvergått till visshet, att intet, utan af högsta nödvändighet påkalladt krig kommer att företagas; och hvad som kan blifva följden af de krig , der Fäderneslandets sanna Interesse är i fråga, är Medborgarens skyldighet, att tåligt bära och fördraga. Utskotten tillstyrka alltså: att den summa, som enligt Reg. formens 63 §. bör af sattas,och anslås, att vid infallande krig af Konungen lyftas, sedan Han Siats-Rddet in Pleno hört, och Riksens Ständer sammankallat , må för denna gäng, på samma sätt som hittills, anordnas , alt af Fullmäktige i Riksens Ständers Banque , vid föreskrifne händelser, utlemnas till sd stort belopp, som sådant frairtdeles vid denna Riksdag varder af Rikets Ständer faststdldt. Hvilket dock allt, jemte åtskillige Ledamöters särskilda tankar , Riksens Höglofl. xxvxir Stats-o eli Banca-Utskottens Utlåt anden'. Ständers upplysta ompröfvande underställes.' Stockholm den 21 Junii iå'23. Bil. Lit. E. Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, angående sättet Jör bestridande af de penninge-anslag till allmänna arbeten och företag, hvilbo Riksens Ständer kunna vid denna Riksdag finna skäligt besluta, samt hvad sorn möjligen kan brista i de tillgångar, som kun. na utses såsom, fond för mindre Creditivet.
Frågan var just, huruvida målet skulle öfverlemnas till juridisk behandling eller icke, och då var den Ko - Den 21 Augusti. 227 nungens rådgifvare, som trodde, att sådant ej lunde hafva annat resultat än en onödig och kostsam undersökning, berättigad och skyldig att framställa en sådan mening. I öfrigt får jag erinra derom, att ingen grundsats kan vara riktigare, än den, som här blifvit gjord gällande, att ett Konungens beslut i kameralväg aldrig kan i juridisk väg blifva underkastadt domarens pröfning. Något annat har framställningen i K. M:s nåd. skrifvelse ej afsett, och det är endast i följd af en sammanblandning af målens egenskap, som man klandrar, hvad i delta afseende blifvit yttradt. Hr Dalman: Jag har visserligen icke bestridt, att detta ärende, då det första gången i Konungens Conseil förevar, var af kameralnatur; then jag har påstått, att då frågan om äganderätten var tvistig, och så tvistig, att uti Konungens Conseil ena delen af ett hemman blifvit förklarad vara krono och den andra delen kyrkan tillhörig, så hade det ålegat den af Konungens rådgifvare, som är jurist, att förvisa malet till domstol, d. v. s. till Just.Cancelleren, som äger att göra Kronans rätt gällande. När sedermera II. St. uttryckligen begärde, att en sådan laglig undersökning måtte anställas, hvarigenom de eller Kronan, som är detsamma som staten, kunde revindicera sin rätt till dessa hemman, bade det ovilkorligen ålegat Konungens rådgifvare i justitieärender att tillstyrka en sådan åtgärd, hvilken ej kunnat förnärma någons rätt och ej innefattade annat än verkställighet af ett beslut, som jag tror R. St. hade rättighet att i en sådan fråga fatta. Frih. Boye har för öfrigt sökt försvara en af de vådligaste grundsatser i fråga om rättsförhållanden, och jag kan ej föreställa mig annat, än att Hr Frih. under sin långvariga tjenstledighet helt och hållet glömt all juridik och de första grundsatserna af lagskipningen.
Hr Björnstjerna: Af alla samhällsklasser vet jag knap past någon, som är i större behof af understöd, än gamla fattiga ogifta fruntimmer och detta icke mindre, derföre att de äro af adlig härkomst; ty äfven bland dem finnas ganska många, som äro i stort behof af understöd. Jag skulle derföre anse det ganska obilligt, om dessa fattiga fröknar skulle blifva li dande deraf, att deras medel, som öfverlemnats till Riddarhusets vård, hafva blifvit bortstulne. Jag kan icke föreställa mig att R. o. Ad. skulle hafva så liten omtanka om sina fattiga släg tingar. att de skulle vilja låta denna förlust af omkring 2,500 R:dr drabba dem, och derigenom beröfva 4 eller 5 fattiga fröknar den lilla årliga pension,' hvartill de äro berättigade. Jag är öfvertygad om att den förlust, som derigenom träffar den s. k. reparationsfonden, lätteligen skall kunna ersättas och att andra medel kunna finnas för det behof, som med densamma är afsedd. Jag får således i öfverensstämmelse med hvad Direk tionen föreslagit anhålla alt den förlust af 2.573 R:dr 8 sk. b:ko, hvilken genom stöld drabbat Adliga Jungfrustift-kassan, måtte få afskrifvas på reparationsfonden eller ock på Riddarh.-kassan. Det är mig alldeles likgiltigt antingen dét sker på den ena eller andra; ty om dessa penningar afskrifvas på reparationsfonden och den sedermera skulle befinnas otillräcklig, så är det ingenting som hindrar R. o. Ad. att besluta, det en lika eller större summa må tagas från Riddarh.-kassan för att fylla bristen och bestrida dessa reparationer. Jag yrkar således bifall till Direktionens förslag. Gr. Puke; Afven jag kan icke finna något skäl i att, på sätt Riddarh.-Utsk. föreslaget, afskrifva förlusten på Stifts kassan Det kan visserligen anses att då dessa penningar till hört Stiftskassan och derifrån blifvit bortstulne. så bör denna kassa vidkännas förlusten; men alla ömmande skäl förefinnas att icke låta förlusten drabba densamma.
Jemte det jag för min del anser att ifrågavar. brooch quai-afgift är nödvändig för Stockholms stad, får jag likväl förklara, att jag förenar mig i den reservation, som Frih. von Kramer gjort, och som åtföljer Utsk:s betänk., deruti han önskar, alt denna afgift måtte i möjligaste måtto nedsättas. Dervid anser jag mig likväl pligtig alt göra ett tillägg, nemi. det, att Stockholms stads styrelse borde tillförbindas, att vid de af allmogen och landtmännen mest besökta hamnar, d. v. s. der mindre farkoster kunna anlöpa, borde någon inrättning till v äga — bringas, hvarigenom dessa personer, som från landet inkomma i sina små oell öppna farkoster, möjligen kunde vara skyddade för oväder. Denna begäran tyckes vara fotad på billighet; och när den som ei lägger sådana afgifter, ser sig kunna erhålla någon slags fördel för de medel han utgifver, så är jag förvissad om, att, i händelse återremiss nu beviljas och afgiften kommer att bibehållas, så skall Stockholms stads styrelse visserligen fästa afseende derpå. H. Ex. Hr Gr. L övvenh jelin: Undantagen från 57 §:n Reg.F:n röi:de bro-, färjoch båk-afgifterna hafva högst besynnerligen blifvit inqvarlerade i 3 §:u i ansvarighetslagen. Jag underställer, huruvida ifrågavar. afgifter till Stockholms stad icke borde beräknas ad va lo re 111, och icke efter fastagets storlek som nu. Gr. Frölich, David: Det torde förefalla mången underligt, att jag uppstiger för att yttra mig på ett sätt, sorn kunde tolkas såsom ett förord för erläggande af höga skatter; men det kommer sig deraf, ali jag plägar yttra mig efter hvad jag anser vara grundsats, utan att tillse hvart tillämpningen går, antingen till att föröka elielförminska skatterna.
Qvanten gjorde anmärkningar, så vidt de äro att hänföra till 1 Capit* let om Hemmansklyfning, med undantag af tvänne, nemligen att, vid bestämmande af besutenhet, afseende icke bör fästas å serskilda binäringar, samt att klyfningen alltid bor. de ske uti jemna tal, såsom till |:del, och så vidare. Hvad första frågan angår, kunna Utskotten för ingen del instämma i Herr von Qvantens åsigt, enär stadgandet i 3 §. af 1 Cap. bestämdtfantyder, att endast sådana binäringar få tagas i betraktande, derest, med afseende å Hemmanets belägenhet, säker och ständig förtjenst kan påräknas, och hvilkas fortfarande följaktligen ingalunda kan vara beroende af ombyte af Hemmansegare, Dessa binäringar äro således att anse för sådane till Hemmanet hörande herrligheter, sorn vid detsammas skattläggning ingått i beräkning, och de kunna följaktligen icke lernnas oafsedde vid Hemmanets klyfning i mindre delar. I senare frågan åter inse Utskotten visserligen, att ganska stor lätthet och redighet vid Skatte-debitering och uppbörd skulle vinnas, om ali delning af Hemman endast skedde i jemna tal; men, då sådant hitintills icke är iakttaget, deraf blifvit en följd, att största delen af redan styckade Hemman erhållit ojemna Hemmantal, så lärer det gjo.r 24 Lagsamt Ållm> Besv, ö. OecUtsi. Bet N:o 13'. da Förslaget, serdeles vid delning af Heraman Arfvingar emellan, befinnas icke verk-' ställbarr, l?å dessa skäl få Utskotten hemställa,' att Herr von Qvan tens ofvanberörde tvänne anmärkningar icke må bifallas. Vidkommande härefteb de emot 2 Cap, i oftanämnde Kongl. Förordning, angående Jordafsöndring, framställde anmärkningar, så, enär ifrågavarande Uagbud, innefattande ändring och upphäfvande af hvad Allmänna Fägen i 4 Cap. g $.
Halfslägt liajve lika ratt till arf, som helslägt; dock derest båda äro samarfva, ej till annan del, än den, som fader eller moder, genom hvilken de med hvarannan skylde äro, efter ätteräkningen taga skolat, om den lefvat. 13 §. Skall arf delas emellan fere grenar i en ätt; tage hvar gren lika lott. Finnes under en hufvudgren fere grenar; delen ock de sig emellan efter lika grund; och tagen sedan de, som inom eu gren äro, hvar sin lott efter hufviultalet. 14 §• Åro bröst-arf, sido-arf eller bakarf fallne tillsammans i dens hand, som ärfves; gånge dermed som sagdt är, utan åtskillnad ifrån hvad stam egendomen är kommen. 15 §. I arf tagen man och qvinna lika lott; och vare ej någon skillnad, ifrån hvad stam den egendom kommen är, som i arj går. Q Cap. 1 §. erhåller denna lydelse: När dödsfall timar, tå skall man eller hustru, som lefver efter, ehvad förord gjorde äro, richtigt uppgifva och låta noga upptekna altsammaris i boet, så löst som fast, sådant, som thet vid dödstimman var, med alla skrifter och handlingar, fordringar och gäld, i arfvingarnes,! eller theras förmyndares, eller ombudsmäns närvaro; skrifve ock samma uptekning under, ther then gälla skall, med edelig förplichtelse, åt ej något med vilja och vetskap är dölgdt och utelemnadt, utan alt richtigt upgifvit; och vare ändå plichtig, ther så fordras, åt then med ed besanna, lefver ej man eller hustru; gifve tå arfviugarne up egendomen til uptekning, eller the, som then vid dödsfallet om händer haft, och skrifve uptekningen under, som nu är sagdt. Lyder boet under stads-domstol, eller är egendomen fastighet i stad; tåskola, när ej annorlunda sers kil dt stadgadt är, Borgmästare och Råd nämna tvä eller fere redliga män, som egendomen upteckna och värdera.
I viss msn intaga snillena en iindantagsstiallning dock icke i sedligt afseende, där erkänna vi ingen sidan - för dem kan individualitetens utveckling raran hvars och ens ensak », undaiitagsmänniskor kunna möjligen utan att taga skada till sitt bättre jag genomga lifsförhtillanclen, hvilka för gen.omsiiittsi~ar~niskorila skulle vara i~.eddragmde, och det &amp; r och fijrblir en ensidighet att mata människosl~lrtet i dess allmännelighet efter samma mittstock som de privilegierade undantagen. Och, fråga vi, är det ej först genom hafdaudet af uiiiiiiiiska~ns ratt, som individuditeten finner sin sanna utveckling? Och tilliimpa vi detta på kvinnofrågan, .de utpräglade individerna » kunna i sin stolts själfkaiisla betrakta utve&amp;lingen som rhvars och. ens ensa7ca, för det helas framåt skridande ar sclnzver7cn~z icke desto mindre ett oundgarigligt villkor och solidaritetskänslan ar icke hotande för en frisinnad utveckling, utan dess kraftigaste hafstang. Detta ar grundidén för kvinnorörelsen liksom för alla vår tids sociala rö- relser. Frk. Key beskyller den tidigare kvinnoemancipationens ni&amp;lsmaii för att förbise malet - friheten - under verkandet för medeln att nå, detta m&amp;l. Det ar dock ej lätt att inse i hvilket afseeiide de medel, genom h i l k a faktiskt hittills verkats för kvinnosaken: utvidgade arbetsomriiden, ökade bildningstillfiill~i~, stegrade arbetsvarden, höjande af bildningsiiiviin, motverkat ernåendet af friheten. Likaledes förefaller det egendomligt, att friin anh %ngsilre af den moderna, skolm höra B kapplöpningen efter bröd D, strafvan efter a t t .varii. r~&amp;~oi * lunda mätta, framhållas såsom. oförenligt med sann frigörelse.
Län samt Påhl Jönsson och Peter Jönsson från Skåne, Hvad först angår annfiärkningen, att Utskottet icke bordt tillstyrka moderationens upphörande förr, än Paket-posten hunnit inrättas, samt att Utskottets hemställan, i öfverensstämmelse med det vid åter-reroissen härom gjorda yrkande, nu måtte förändras, så torde Utskottet få fästa uppmärksamheten derå, att Utskottet, i Betänkandet N:o 49> förden deruti gjorda hemställan om moderationens partiela upphörande, såsom hufvudsaklig grund anfört ej mindre de i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition framställda, än andra i Betänkandet intagna skäl, och att Utskottet, hvad Paket-Posten angår, egentligen blott anmält, att en hemställan om inrättandet af en sådan blifvit, gemensamt med Oeconomieoch Bevillnings-Utskottet, afgifven, under yttrande tillika af Utskottets öfvertygelse, att densamma,'då den blefve inrättad, fullkorn - ■ Bevillnings-Utshotlets Utlåtande N.-o 63. 9 ligt ändamålsenlig och omfattande, kan göra all moderation i Post-porto öfverflödig, Yid sådant förhållande, och då ifrågavarande Paket-post, jemlikt Utskottens derom gjorda förslag, lill en början endast skulle gå emellan några orter i Riket, har Utskottet hvarken vid afgifvandet af Betänkandet N:o 49» eller vid denna nya handläggning, trott sig böra, såsom ett bestämdt vilkor för moderationens upphörande, förutsätta, att Paket-posten skulle förut vara inrättad, emedan de flerfaldig» orter i Riket, genom hvilka en sådan Post, åtminstone till en början, icke kommer att passera, ej skulle kunna begagna utvägen att på sådant sätt få tyngre bref for t skaffade.