Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har aldrig fallit Constit.Utsk, in, i den stund della memor. nedskrefs, att betvifla, att 11. St. äro Svenska folkets representanter; men huruvida de tillräckligt äro representanter för Svenska folket, det är derom som Constit.Utsk. hyst tvifvel, och det är derom, sorn Ulsk. önskat att få en opinion uttalad från RiksStm, innan Utsk. ens vågade försöka att framkomma med ett förslag i detta afseende. Gr. Horn har, såsom anmärkn. motUtskts memor.förenat sig uti Gr. Fröiichs förslag och förklarat sig vara missbelåten äfven med detta memor.; men Hr Gr. har ganska riktigt tillkännagifvit, att då han var missnöjd med sjelfva memor., var han likväl nöjd att på detsamma finna en rubrik, som satte Stånden i tillfälle att uttala deras öfvertygelse i detta ämne. Det är måhända just det, som kan gifva åtminstone något sken af försvar för Constit.Utsk. att just vilja framställa ett memor. i denna fråga, som är basis för det öfriga, nemi. huruvida kamrar eller allm. valen skola utgöra grunden för representationssättet. Hr Lefre'n har under form af anmärkntr framställt ett i4 H. 4o 3i4 D en ii O c t o b er e. m. nytt förslag till Representation, med tillkännagifvande, att lian inlemnat detta förslag till Constit.Utsk. Jag är skyldig upplysa orsaken, hvarföre detta Hr Lefrens förslag icke blifvit upptaget bland dem, som Utsk. tillkännagifvit sig hafva emottagit. Förslaget inlenmades nemi. till Constit.- TJtsk., efter det att detta memor. redan var uppsatt och justeradt. Utsk. ansåg sig på den grund, att Hr Lefre'n önskat införa en ny class medborgare, höra afbida de återremisser, som voro att förvänta på detta memor., för att derefter tillse, huruvida måhända det af Hr Lefren afgifna förslag stod i strid med de beslut, som Stånden förklarade för deras gemensamma tankar, och hvilka Utsk., enligt grundlagen, har att sammanjemnka.
Det fans intet svar, endast den mest förkrossande skuldkänsla. »Nå? Och sedan?» »Så reste han ju.» »Och han kom igen medan jag var i Eslöf.» Det fästades en blick på Marianne så forskande hvass, att hon aldrig i sitt lif skulle glömma den. Hon skulle velat ge till ett ångestrop, men det qväfdes af hennes förfäran. »När kan kom igen visste jag detta – detta med den lille, och jag sade honom att han måste resa», sade Marianne med en röst som var oigenkännelig till och med för henne sjelf. »Pål och du När Pål och du kunde göra sådant ... när du kan sitta och säga mig att ni drifvit kurtis midt under mina ögon, hvad har jag för garanti –? Tror man en qvinna, som berättat en sådant?» Marianne grep om stolskarmarne med båda sina händer, ty ett ögonblick blef det svart för hennes ögon. »Jag har talat sanning och sagt hela sanningen», mumlade hon, som om hon talat i sömnen. »Jag ser helst att jag får veta allt, och du skall inte vara rädd», sade Börje, »jag gör ingenting i vredesmod. Antingen skulle du inte börjat, eller också skall du säga allt.» Han hade vändt sig bort och satt nu och såg ut genom fönstret, med ena handen knuten hvilande i dess karm. Han hade blifvit gulblek under sin väderbitna hy. Hans ansigte kunde hon icke se, endast en del af kinden med dess underliga läderfärg, och så det korta, sotbruna skäggets glesa skuggning, och ändå kunde hon fullständigt uppfatta ansigtsuttrycket, – trött, glädjetomt, beherskadt, ett uttryck hvars ogenomträngliga mulenhet ingaf en skräck, som trängde genom märg och ben. Att nu mjuka upp detta sinne, att nu få se värma i de dragen, – dertill fordrades det underverk. »Jag har berättat dig allt», sade hon brustet och klanglöst. Han teg, och hon hade intet att tillägga. Allt hvad hon kunde säga, skulle vara lika fruktlöst. Hon satt stel och orörlig i mållös förtviflan. »Jag inser icke hvad du kunde ha för intresse af att anförtro mig det der, om det icke var mer.»
Skrifvelse , N.-o 212. 509 Tullvärde. Qvantitet Införselstull. för tullberäkningen. ll:dr sk. I r:st Wdfnaclér: linneoch hamp-: alngods: vaxade och lackerade: ll:dr sk. r:st 36 — mattor 1 skålp. 6 — ■ 40 — andra slag 1 skålp. - 10 — vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af 0 kautschuk 1 skålp. 1 36 — Ympvax Zink, tutanego och spiauter: 1 skålp. 7 3 — oarbetad och i plåtar 1 skålp. - 2 arbetad: — 12 — omålad och olackerad 1 skålp. - 2 ___ — 24 — målad eller lackerad 1 skålp. 6 -— Ångmachiner 100 R:dr v. 10 — Ångpannor 100 R:dr v. 20 8 — J8S 1 skålp. 2 — 24 Ättika, alla slag Wåror, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstariffen upptagna bestämmelser: 1 kanna Fr 6 mer eller mindre arbetade . 100 Rrdrv. 33 16 B Wärjor och Wärjklingor; se Gevär. Zaffer; se Färger. Ziltror; se Instrumenter, musikaliska. Zitverrot, liänförcs under Apolheksvaror. Aderock kopp-jevn; se Instrumenter, fältskärs - Ål; se Fisk. Ängskära; se Färger. Äpplen; se Frugter. Öl; se Dricka. 510 Expeditions-Utskottels Förslag lill und. Skrifvelse, N:o lii. Serskild Förteckning å varor, sorn äro vid införsel tullfria. Agat, oarbetad; Alabaster, oarbetad; Ambra ; Angelika; Apoteksvaror , alla i införselstarifen ej specificerade, enkla eller sammansatt», till införsel af apotekare eller dem, som erhållit
Då de skäl, som föranledt denna nådiga Proposition, äro af beskaffenhet att påkalla Rikets Ständers synnerliga behjertande samt genom de ifrågasatta väganläggningarne skulle vinnas, icke allenast det närmast afsedda ändamålet, att lindra Bih. till R. St. Prot. 1865 &l 1866. 4 Sami. 1 Afd. 23 Häft. 2 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 56. den inom Pajala socken nu rådande allmänna nöd, utan äfven att för dervarande ort åstadkomma ett arbetsföretag af stadigvarande nytta, finner Utskottet sig böra tillstyrka, att utaf de för undsättningar vid missvexter eller felslagna skördar afsedda och i Riksgälds-kontoret innestående, samt till Kongl. Maj:ts disposition ställda medel må, till beredande af arbetsförtjenst medelst anläggande af en allmän häradsväg mellan Pajala by och Junosuando samt en farväg mellan nämnda by och Kengis bruk inom Pajala socken af Norrbottens län, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet beviljas och till utgående under år 1866 anvisas ett belopp af Femtiofem Tusen Riksdaler Riksmynt, med skyldighet för Pajala socknemän att, utan vidare statsbidrag, fullborda anläggningen af ifrågavarande tvänne vägar och dem derefter för all framtid underhålla; äfvensom att Rikets Ständer måtte öfverlemna åt Kongl. Maj:t att meddela de föreskrifter i afseende på dessa medels lyftning och användande, som kunna finnas erforderliga och ledande till det åsyftade ändamålets vinnande. Stockholm den 19 Mars 1866. Stockholm, tryckt hos Sam. IIumstedt, 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1866, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående vädd fråga om statsanslag för vidtagande af åtgärder till hämmande af boskapspesten, om den skulle inom landet utbryta. (U. A.)
Man kunde, i formelt hänseende, anse den såsom medelpunkt för Stats-åtgärderna, så väl i afseende på tvisters slitning, som förvaltningen af Statens angelägenheter; ehuru många ärender afgöras i Otterne, utan att synas lill i hufvudstaden. Ur denna synpunkt skulle hufvudstaden kunna liknas vid en spegel, hvaruti nalional-lifvet mer eller mindre fullständigt afbiidar sig; men dervid bör icke lemnäs ur sigte, att en bild blott är yta, ingen verklighet. Skulle Nationens verkliga lif centraliseras och finnas i hufvudstaden, så skulle man högeligen förundra sig deröfver, att krigaren söker kriget för sin utbildning; att en Den 18 December. Föredragande i Konungens Högsta Domstol måste hafva varit i Domarevärf nyttjad, merendels under längre lid; att idkaren af de practiska vettenskaperne i Naturens egit sköte söker den kännedom, hvari han lefver, och hvarmed han bidrager till vettenskapens.fortkomst; att den Embetsman, sorn med råd eller föreskrifter skall gå Närings-idkaren tillhanda, eller slita tvister i näringsväg, måste äga en sak-kännedom, som i hufvudstaden, alldeles icke inhämtas; att' Stats-Economen, så vida han skall äga annan än siffer-kunskap, bildas ej i hufvudstaden, utan måste i Nationens inre rörelse söka källan till det medel, hvarigenom en sann och beståndande Nationalförmögenhet skall uppväxa, frodas och lemna skörd; o. s. v. Om detta'allt är sannt; visar ej det, att Nationens inre lif alldeles icke centraliseras, utan blott till en del afbildas i hufvudstaden? och således, att man här ser ytan, men icke kärnan deraf.
Uti 1851 års berättelse träffas ett inål, till hvilket jag nu med smärta nödgas återkomma, emedan jag deri har att erkänna ett begånget fel, hvilket, i allt fall klandervärdt, skulle vara oförlåtligt, om det kunde härröra från någon ting annat, än ren villfarelse, och följaktligen slarf. Jag hade i mina underdåniga besvär öfver Kongl. Svea Hofrätts utslag af den 3 November 1851, hvarigenom Häradshöfdingen N. (i. Claesson blifvit frikänd från tillvitelsen om upptagande af en icke instämd talan, fällt det yttrande, att svarandens skriftliga anförande till Häradsrätten blifvit atlemnadt vid ett rättegångstillfälle, dervid han dock hvarken personligen eller genom rättegångsombud kommit tillstädes. Det utlåtande, sorn Hofrätten på nådig befallning i underdånighet afgaf öfver dessa besvär, hänvisa i saken endast till de skäl, som det öfverklagade utslaget innehåller; men det tillägges, alt då min klagan till en väsendtlig del grundats å anförda förhållanden, hvilkas verklighet icke af handlingarna bekräftades, besvären alltså påkallade att härutinnan med berigtigande och upplysning bemötas. Denna väsendtliga oläglighet låg nu i min här intagna uppgift, att Svaranden vid det i fråga varande tillfället hvarken personligen eller genom ombud kommit tillstädes; och Hofrätten anmärker, dels att Häradsrättens protokoll fast mer innehåller, det Svaranden då kommit tillstädes genom skriftligen befullmäktigadt ombud, Inspektoren N. N., dels att jag, som före aktionens förordnande ägt fullständig tillgång till Häradsrättens protokoller, också i den till Advokatfiskalsembetet aflåtna remiss ingalunda yttrat den föreställning, att Svaranden skulle vid omförmälte ting saknat rättegångsombud, utan hade jag så väl i sammanfattningen af mitt då på annan grund stödda klander af Häradsrättens förfarande, som i den förutskickade redogörelsen för förloppet af målet upptagit, att Svaranden vid tinget genom ombud sig inställt.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till denna del afUtskottens Betänkande, men då min åsigt af saken är en helt annan, som likväl närmast med det nu förevarande ämnet sammanhänger, begagnar jag Riksdagsmannens i våra Grundlagar förbehållne rätt att yttra sig öfver lagligheten af hvad inom Ståndet sig tilldrager, och anhåller att lill prolocollet få aflemna min reservation emot det öfverdrifna hyllande af enskiftesprincipen, som i mansåldrar alstrat flera särskilta Skiftesförordningar, med efter min tanka ganska tydliga afsteg från Grundlagarne. Jag betraktar vid Enskiftesförordningarnes bedömande långt mindre den ekonomiska frågan, örn jorden producerar mer, dess åbo trifves bättre, på enstaka hemman eller i samfällighet, än de två cardinalfrågorna om laga kraftvunnen äganderätt kan och bör rubbas utan ägarens samtycke, för det att sådant af en ekonomisk tlieori kan äskas — Den 27 Augusti f. ru. 101 samt om, derest en sådan rubbning kan tillstyrkas, förordningen derom bör äga samma tillkomst, som Civillag, eller förblandas med de ekonomiska förordningarne. För min del kan jag ej annat än anse följden högst förstörande för all samhällsordning, om den åsigt skulle vinna burskap, att man för en ekonomisk theori skull äger rätt rubba fastighetsbesittning, och skilja medborgaren vid sina fäders jord emot ålagd såkallad ersättning. Möjligheten af denna ersättning beror på den förutsättningen, att allt kan med penningar mätas, och detta är just grundmisstaget af närvarande tidehvarf. Att statsändamål finnas, för hvilka den enskiltes rätt måste stå tillbaka, nekar jag visst ej; men hans minsta billiga fordran är i sådant fall, att se denna rätt erkänd; har detta skett, måste nödvändigt den ifrågavarande rubbningen ske under noga iakttagande af de former, som för öfrigt trygga civila rättigheter.
Åberopande Rikets Ständers skrifvelse af den 6 Mars hade Revisorerne anmärkt: att deruti uppenbarligen afsåges ett lån mot räntebärande obligationer, eller ett sådant, der hvarje obligation skulle innehålla förskrifning på ett visst kapital och en viss årlig ränta; att likväl »i premie-obligationerna hvarken nå»got visst kapital eller någon viss årlig ränta funnes föreskrifven» ; att »visserligen sjelfva rubriken å obligationen innehölle orden obligation å 10 Thalen; »men kontexten gåfve ingen försäkran att återfå tio Thaler, ännu mindre gtt Slals-Ulslcollets Utlåtande K:0 22. ] 5 »derå erhålla en årlig ränta, utan tillförsäkrade i stallet innehafvaren derom, »att, när det nummer utkomine, hvilket funnes obligationen påtryckt, han skall, »i enlighet med en ä baksidan tryckt utlottningsplan, erhålla en vinst eller så »kallad premie, utgörande minst 11 och högst 25,000 Thaler, men hvilkens »belopp i öfrigt helt och hållet vore beroende af den ordning, i hvilken den »utlottade nummern utkommit, eller, med andra ord, af lyckan; att ett dokument »af sådan beskaffenhet, om det ock benämndes obligation, i sjelfva verket icke »vore något annat, än en lottsedel; och att premielånet alltså icke i allo öfver»ensstämde med de af Rikets Ständer meddelad© föreskrifter.» I anledning häraf yttra Fullmägtige vidare, att om gällande former medgifvit, att Revisorerne, innan de offentligen framställde dessa anmärkningar, öfver dem inhemtat Fullmägtiges yttrande, eller om Revisorerne enskildt af Fullmägtige eller amira sakkunnige män begärt ett sådant, vore det sannolikt, att de, i följd af de upplysningar, om det rätta sakförhållandet, som sålunda hade kunnat dem meddelas, funnit skäligt låta anmärkningar af anförda innehåll, jemte derpå grundade reflexioner, uteblifva.
Jag tillstyrker således bifall å Utlåtandet, och kan ej gå ifrån denna mening. Jag har i dag talat med en Rotehållare, som har q hela Rotar, hvaribland 2 gentila Underofficerare; skulle jag hålla dem med matsäck, sade han, skulle 8o Den 56 October f. m, det kosta mig mycket mera, än nu är föreslagit; ja, jag skulle heldre hålla trettio utan matsäck. Jag får alltså ytterligare anföra, att jag icke kan tillstyrka någon förändring 1 hvad som blifvit af Utskotten föreslagit. Friherre af Tibellj Gustaf Wilhelm, anförde skrifteligen; Under öfverläggningarne om MötesPassevolancen har blifvit anmärkt, att Staber och Befäl vid större öfningsläger blifvit aflönade på Passevolance-Cassans bekostnad. I anledning häraf får jag upplysa, att Kongl. Brefvet af den 12 Juli i^Sö föreskrifver, att då flere Regementer till gemensam exercice sammandragas, skola ej mindre de sammandragne Regementernes Befäl, än de Officerare, hvilka från andra Regementer på Nådig befallning sig der infinna, tilläggas Fälttractamente. Ett så kostsamt underhållssätt har nu likväl icke ägt rum, ty, istället för Fält-allöning, hafva Staber och Befäl blott åtnjutit tractamente efter 1807 års Resereglemente med 5o procents förhöjning, och utfodring endast för effective hästar, men ingen ersättning för det i fältstaten uppförde större antal; utan har i dess ställe under benämning af Taffelpenningar eller gralificationer, en lämplig förhöjning blifvit gifven åt de få personer, som, i an - Dén 26 O c to ber f. m. 81 anseende till deras tjenstebefattning* kunnat åligga några större utgifter, men beloppet deraf har dock icke öfversligit hvad FällStaten skulle bestådt, om den blifvit enligt 1^56 års Kongl. Bref tillämpad för de sammandragne Trupperne, ulan tvärtom en betydlig besparing i det hela vunnen.
Med affcende deruppå, att besagde serikildte Utssott endast blifwit förordnadt till upptagande af Kongl. Mai:ts Nådiga Proposition, angående en allman Pasiewolance-Jnrättning för Jndeldte Jnfanterie-Regementernes underhållande wid Möten och Marcher, och da iiraaawarande motioner, af hwilka den förra rörer Patzewolance-afgift för Slap-monderingar och den andra angar den jemnkning i KneckteContracterne öfwer hela Riket, hwarigenom billiga afgifter till lika belopp kunde alla Rotar lika affordras, enligt Prest-Standets ranka, rörde helt andra ämnen, an det, för hwars beredande Utssottet blifwit nedsatt; ansag Prest-Standet Utssottet rätteligen hafwa förfarit, da detsamma sig icke med berörde motioner befattat. supra. k!x ?rotocoUo, O. Almguist. Ut, Den 9 Julik. Utdragas protocollet, hållet hos -;ägwZrd. l)rest-Gtändet wid Urtima Riksdagen k Orebro den 9 Julik 1812. SDÅterremitterades Allmänna Beswarsoch Economie - Utssottets Betänkande i anledning af Prosten Doctor Mellgrens Memorial, om inrättande af en Practiss Bergs-Schola i Staden Fahlun; i anseende till deremot gjorda anmärkningar. Ot supra. Lx krotocollo, II. ^Imczuist. Utdrag afprotocotlet hältet hos HZgwZrd. Prest-Gtandet wid Urtima Riksdagen Z (örebro e. m. den 9 Julii 1812. S. D. ^öredrogos a npo och biföllos Stats - Utssottets den 6:te dennes pa Bordet lagde Betankanden: 1:0 I anledning af Commerce - Rådet Santessons Motion, angående anslag af Stais-Medlen, att anwandas till winnande af saker kännedom af Sweriges Statistik. 2:0
RiksdagsOrdningens föreskrift, att, så mycket möjligt är, personer från alla Rikets Provinser skola i BevillningsUtskottet inväljas, har afseende på alla fyra Stånden tillsamman. För öfrigt hör den frågan aldeles icke till förevarande ämne. Herr Crusenstolpe förenade sig med Herr von Hartmansdorff. Herr Printzenskjöld: Herr von Qvantens tillägg är alldeles icke på sitt ställe. Den io Augusti f. in. 53 Utskottet har endast åberopat 71 §. för att slippa upprepa densamma, och emedan Utskottet gjort det lill en princip, att så litet som möjligt afskrifva Grundlagarne. Denna §. handlar dessutom icke om, hvilka personer höra väljas, utan huru val skall ske. Hvad åter beträffar, att RiddarhusOrdningen i detta afseende skulle blifva en väckelse, i händelse de väljande slumrade, så får jag för min del förklara, att om icke Grundlagarne äro en tillräcklig väckelse för Eleclorerne, lärer icke eller PqddarhusOrdningen blifva det. Utskottets förslag har endast afseende på val af Suppleanter i Nämnder. Val af Fullmägtige samt Revisorer och deras Suppleanter kunna ej på detta sätt verkställas; huru med dessa val skall tillgå, är i en efterföljande §, bestämdt. Jag medger gerna, att Utskottets mening är mindre klart uttryckt, och skulle önska en bättre redaclion; men för min del tror jag, att §:n i alla händelser bör qvarstå, enär föreskrift annars saknas, huru Suppleanter skola väljas; och följden kunde blifva, att man den ena gången valde dem på ett, den andra gången på ett annat, sätt. Herr Tham: För min del tror jag, att 0111 Electorerne icke läsa Riksdagsordningen, lära de icke eller läsa RiddarhusOrdningen. Dessutom erhålles ingen vägledning genom åberopandet af 3i §, emedan 54 Den io Augusti f. m. den aldeles icke hörer hit.
Folket lär sig icke på en gång många och vidlyftiga nya lagar; det måste småningom vänja sig vid deras tillämpning, och denna bör derföre inträda successivt, i mån af behofvet och utan någon våldsam brytning med gällande praxis, vanor och föreställningssätt; slutligen kommer en tidpunkt, då kodifiering är af nöden, och ju fullständigare folket dessförinnan tillegnat sig den nya lagens innehåll, desto mindre blir den brytning, som inträffar, då lagen äfven erhåller en ny form. På sådant sätt har den nya strafflagen, som är till största delen hemtad ur Lagberedningens förslag, kommit till stånd, och det gynsamma resultat, som sålunda inom brottmålslagstiftningen vunnits, utgör en uppmuntran för lagstiftaren att ej annorlunda förfara i fråga om rättegångsväsendets förbättring. I en väsendtlig del har Lagberedningens förslag redan kommit till utförande, nemligen då genom Kongl. Förordningen den *18 April 184-9 Kämnersoch Lagmansrälterna afskaffades och instansernas antal inskränktes till tre. Andra lika vigtiga förändringar förestå otvifveluktigt såväl i afseende på domstolsmrältningen, som i rättegångsoch bevisningssättet; fråga är för närvarande egentligen om den ordning, i hvilken dessa förändringar böra inträda, och om sättet för deras verkställande. Denna frågas afgörande beror åter icke allenast på behofvet af förän - Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. 3 dringarne utan äfven på allmänhetens benägenhet att underkasta sig de olägenheter, som i vissa afseenden måste deraf uppstå; och den mening, som i detta afseende kunde komma att af en komité uttalas, blefve af jemförelsevis ringa vigt.
I anledning af ofvanberörde underdåniga Betänkande, har Kongl. Majit uti Nådig Sk iilvelse lill Öfver-Slåthållare-Embetel den a3 Februari i838, tillkännagifvit, att Kongl. Majit i Nåder gillat Committerades förslag till afgifter för spanmål, salt och grönsaker 111.111.; hvaremot, hvad angick deras förslag till afgift för de mål bara våta varorne, Kongl. Majit icke funnit skäl alt, på det sätt detta förslag blifvit framstäildt, dertill lemna Nådigt bifall; men, då de stora och lunga käril, hvaruti flytande varor vanligen finnas inneslulne, nödvändigt skola tillfoga stadens broar, liamnskoningar och quaier skada, samt då desse käril icke vaiit underkastade någon serskild bro-afgift, i likhet med hvad för lakegods egt rum, har Kongl. Majit genom samma Nådiga Skrifvelse förordnat, att, såsom ersättning för stadens kostnad att underhålla broar och quaier, till nytta och beqvämlighet för trafiken med dylika varor, stadens cassa må för alla till Stockholm sjövägen eller utrikes ifrån inkommande målbara våta varor i fat, uppbära, såsom brooch quai-afgift, 24 s^* B:co för hvarje fat af 60 kannors rymd och i proporlionerligt förhållande derefler for fästager af större eller mindre kannetal; hvarförutan Kongl. Pdajit i sammanhang dermed föreskrifvit, att de sålunda bestämda afgifter skulle utgå från och med den 1 April i838, i enlighet med den taxa, som från Öfver-Stålhållare-Embetet borde utfärdas.
22 § af samme motionär: att da minst tvänne och stundom flera exemplar af Egodelnings-rättens protokoll och dombok utskrifvas åt parterne och ett exemplar deraf förvaras bland skifteshandlingarne i Landtmäteri-kontoret, föreskriften derom, att Egodelnings-rätts dombok skall renoveras och tili Hofrätt insändas, vöre obehöflig, helst, efter det laga skifte blifvit fastställdt och tiden till klander å uträkning förflutit, domboken ej vidare beböfde tillitas; hvarför ock omförmälde föreskrift borde upphäfvas. Utskotten, hvilka icke hafva sig bekant någon föreskrift derom, att exemplar af Egodelnings-rätts protokoll och utslag skall bland skifteshandlingar i Landtrnäleri-kontoret fö iva ras, anse nödigt, att derest de ät parter inskrifna exemplar förkommit och tillgång till koncept-domboken skulle af en eller annan anledning saknas, tillfälle att erhålla kännedom om innehållet af berörde för eganderätten vigtiga handlingar i allt fall må finnas. I anledning häraf och med tillika fästadt afseende derå, att, enligt Kongl, kungörelsen den 6 Oktober 1848, mål och ärenden, som angå delning af jord, böra införas uti det exemplar af Häradsoch Radstufvu-rätts dombok, som skall till Hofrätten insändas, finna Utskotten omförmälde framställning icke böra bifallas. Slutligen har Riksdagsfullmäktige!! Svartling, med förmälan att de personer, som utses till gode män vid landtmäteri-förrättningar, i allmänhet icke kunna anses ega sä sjelfständigt omdöme oell sådan insigt i alla de vid laga skiften förekommande frågor, att de icke kunna missledas, samt att derföre och dä gode män icke äro för sine åtgärder ansvarige, de icke borde ega beslutanderätt, när deras mening vore från skiftesmannens skiljaktig.