Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R cis er va tioner: Af Friherre Cederström, Rudolph: »Då 2:ne Riksstånd genom fattade beslut förklarat sig anse dagen för nästa lagtima Riksmötes sammanträdande böra bestämmas till den 15 Oktober 1856, hvarom motion jemväl blifvit i det tredje Riksståndet väckt, och då äfven i det Riks-Stånd, der en motionär dertill föreslagit den 1 November, fördelarne af Oktober månads väljande framför November blifvit under diskussionen anförda, anser jag Expeditions-Utskottet redan ur dessa anledningar hafva egt öfvervägande skäl, att för liöglofl. Rikets Ständer föreslå förstnämnde dag till nästa Riksmötes begynnelsedag. Något ur grundlagarne härledt hinder för Rikets Ständer, att sålunda förfoga, synes mig destomindre ega rum, som ordalydelsen af R. O. § 2 uttryckligen innefattar ej allenast att Rikets Ständer skola hvart tredje år sammankomma, men äfven att de i hvarje Riksdags-Beslut skola bestämma dagen, då de, till följd häraf, åter sammanträda. Detta sednare stadgande synes mig tydligen åsyfta, att tillägga Rikets Ständer full rätt, att i afseende å dagen inom tredje året välja den till nästa Riksmötes början tjenligaste. I annan händelse förefaller det, som om dessa ord vore lika öfverflödiga, som betydelselösa; hvilket likväl, i fråga om grundlagstext, säkerligen ingen vill antaga. Härtill kommer, att vid sjelfva den Riksdag, då R. O. § 2 erhöll den lydelse, den sedermera bibehållit, — med den enda förändring, att vid 1845 års Riksdag siffran lixpcdilions-Ulskollelt II låt unde, N:o 7. 7 fern utbyttes mot tre i afseendo A mellanårens antal, —vid 1815 års Riksdag utsattes dagen för derpåföljande lagtima Riksmötes början till den 15 Januari 1820, hvilket utgör några veckor mindre än fern år från den 27 Februari 1815, då sistnämnde års Riksdag sammanträda Att urtima Riksdag år 1817 mellan © koni, kan icke rubba den historiska betydelsen af 1815 års Ständers beslut.
De öfver Ecclesiastique ärender uppdrog Utskottet åt dess Ledamöter af det Högvördiga Präste Ståndet till granskning, dock skulle Utskottets öfrige Ledamöter på intet sätt vara derigenom förmente, att, då de det åstundade, desamma genomse. ‘26 Den 24 Augusti 1810 Af de i Stats Rådet öfver Handels och Finance-ärender hällne protocoll genomlästes på 2ne Afdelningar de för Junii—September 1809. Af Ecclesiastique ärendernes protocoll, som uti Stats-Rådet och Allmänna Beredn[ingen] blifvit förde, upplästes de för JuniiAugusti 1809. Utske+tet åtskilljdes kl. 12. Justerat d. 7. Aug. [o: September] 1810. A. G. Mörner. Lördagen den 25:te Augusti kl. Vs till Tio f. m. samlades Constitutions Utskottet och utgick genast på sina 3:ne Divisioner. På l:sta och 3:dje Afdelningarne upplästes af de i Handels och Finance ärender uti Stats-Rådet hällne protocoll för Julii, 25:te, 27 och 28:de September, October 1809. Andra Afdelningen, hvaruti Utskottets Ledamöter af det Högvördiga PrästeStåndet deltogo, uppläste protocollen öfver Ecclesiastique ärender för slutet af Augusti—September 1809. Utskottet åtskilljdes kl. Justerat d. 7 Aug. [o: September] 1810. A. G. Mörner. Måndagen den 27:de Augusti kl. */s till 10 förmiddagen sammanträdde Constitutions-Utskottet på sina Divisioner, hvarvid alla i staden varande Ledamöter voro tillstädes. Af de i Stats-Rådet öfver Handelsoch Finance-ärender förde protocoll genomlästes på 1: sta och 3:dje Af delningar de för AugustiNovember och December 1809.
Jag är öfvertyga^, att R. o. A'i. är sinnad att bifalla förslaget cm ett statistiskt embetsverk» inrättande, och vill derföre icke yttra mig härom, synnerligen sedan en värd talare bär utredt såväl orsaken till förslagets afgifvande sorn orsaken, hvaifrtre det blifvit af StatsUlsk i hufvudsaklig mån tillstyrkt, .lag vill endast hälla ring IilI den föreslagna aflöningsslaten. I likhet med föregående talare anser jag att Chefens lön bör förhöjas till 5.000 Rdr, och redan inom Ulsk. förklarade jag mig icke kunna inse, hvarföre han skulle benämnas »föreståndare» i st. f. den af K. M. föreslagna benämningen »Chef», hvilken naturligtvis är rättare, då han i alla fall är en Byrå-chef. De öfriga tjenstemännens löner har Utsk. föreslagit i enlighet med K. M:s Propo.»., men så väl med dem, sorn med den s k. föreståndarens lön är det egna förhållande, att de äro indelade i 2:ne poster, nemi den fixa lönen och Innlillökninyeri. Det, förefaller mig underligt att vid fastställandet af en ny lön genast gifva en löntillökning, ty lönen bör väl bestämmas till ett belopp, motsvarande det arbete man vill hafva utfördt. och derföre har jag ansett, alt hela det af Ulsk. föreslagna beloppet, bör gifvas såsom fix lön. Vidare har Ulsk. med afseende på tjenslemännen vid Statistiska Centralbyrån föreslagit, alt man bör stadga det vilkor, att de icke fä n ed sina be-tälin ingar förena annan allmän befattning.
Vid detta tillfälle skall jag äfven utbedja mig att få fullfölja ett förbehåll, som jag hade äran göra, då förevar, motion väcktes. Jag anser nemi., att de olägenheter, som nu uppstå af svårigheten att få privatbankssedlar utvexlade, till större delen skulle förekommas, om i den nya privatbanklag, som jag ämnade föreslå måtte vid denna riksdag utfärdas, men i afseende hvarpå jag af Hr Stråle blifvit förekommen, det blefve stadgadt, att af privatbanker, som framdeles kunna blifva octrojerade, inga sedlar under io r:drs valör må få utfärdas. Jag anhåller, alt, då delta ämne i Lagoch Ekon.Utsk:n förekommer, Utskm uppå denna omständighet måtte fästa en särdeles uppmärksamhet. Hr Bogeman, Carl Adolph, uppläste följande: Vid Den ia Mars. i3j Vid Hr Sandelhjelms till remiss föredragna motion, angrde privatbankernas förpligtande alt ofördröjligen förfoga om vexlingscontors inrättande inom länen, för invexling af creditsedlar emot i Kronans uppbörd gångbart mynt, ulbeder jag mig att, lill hvad i detta ämne redan blifvit ordat, få yttra min åsigt derom. Hr Bogeman yltrade derefter muntligen:
Dalmans goda afsigt fruktar jag icke fullkomligen vinnes, om icke den föredragande berättigas att vägra sin contrasignation äfven å sådana beslut, sorn han anser vara stridande emot Rikets sannskyldiga nytta; ty å sådana beslut, som äro stridande emot grundlag elier allmän lag, är han förpligtad att vägra sin contrasignation, hvaremot han icke är dertill berättigad å de andra, äfven om han vill nedlägga sitt embete. Hr von Hartmansdorff: Jag kan icke finna annat, än att Hr Cederschjöld nu kommit tillbaka på ett ämne, sorn redan är af R. o. Ad., t. o. m. genom votering, afgjordt. Vi talade i förrgår ganska vidlyftigt om olämpligheten deraf, att en föredragande skulle kunna vägra sin contrasignation, då sådant icke föranleddes af bestämd lag, utan af hans enskilda begrepp om Rikets sannskyldiga nytta. Samme värde ledamot, som nu framställt anmärkning i detta afseende, gjorde då mot mig den erinran, att det skulle hevi - a3S Den g O c to b er e. m. sa en temligen stor brist på omdöme elier ansenlig grad af enfaldighet att icke kunna urskilja, hvad som vore af den vigt, att det kunde anses påkälladt af Rikets sannskyldiga nytta eller vara stridande deremot. Jag får likväl erinra It. o. Ad., att sjelfva Cgnstit.Utskts omdömen öfver Rikets sannskyldiga nytta ofta blifvit ansedda för att vara ganska felaktiga. Hvad kan då icke hända en föredragande, sorn Hr TJtsk:s granskning underkastad? Jag minnes ganska väl, att Utsk:s anmärkningar under föregående riksdagaroch jag tror äfven under dennadervid , att föredragande icke iakttagit Rikets sannskyldiga nvtta, hafva varit af den ringhaltiga beskaffenhet, att jag sett Ståndets ledamöter draga på munnen tili åtlöje, då Landtm, framställt propos., huruvida Ståndet funne Rikets val fordra, att anmälan borde, i anleda. af dessa anmärkningar, göras hos Konungen af Ståndets önskan, det han ville frän embetet skilja den föredragande, mot hvilken anmärkning blifvit gjord?
Då vi tagit oss friheten citera den ena af insändarnes i Dagens Nyheter uttalande i fråga om » Svensk stormakts-politik », anse vi oss, för att icke beskyllas for partiskhet, skyldiga att äfven låta den andra insändarens motsatta åsig-ter göra sig gällande och införa derföre här nedan ett svar på ofvan citerade artikel af en insändare i samma tidning, som kallar sig — er — och om hvilket tidningen yttrar: » Uppsatsen, hvars högst märkliga beskaffenhet icke torde undfalla någon uppmärksam läsare », lyder som följer: » Ytterligare om stormaktspolitik ». En person, som länge deltagit i det parlamentariska lifvet, har i Dagens Nyheter meddelat några intryck under rubriken » Svensk stormaktspolitik ». Det resultat, till hvilket han tyckes komma och tidningen äfven förordar, är att enabsolut neutralitet under alla förhållanden vore det för Sverge och Norge bästa, om ett krig skulle utbryta mellan Tyskland med bundsförvandter och Ryssland. Till en böijan kan väl ifrågasättas huru vida deltagandet i det parlamentariska lifvet är någon utmärkt skola för att förvärfva de statsmannaegenskaper, som fordras för bedömandet af förhållandena folken emellan. Icke sällan händer, att den friska och sunda omdömeskraften går förlorad under ändlösa öfverläggningar, för att icke säga käbbel, om mången gång idel småsaker, att de stora målen och medlen för deras ernående undanskymmas. Det är ej genom parlamentariska öfverläggningar som tvisterna mellan folken i allmänhet lösas, utan genom helt andra medel. Politiken folken emellan är i främsta rummet en fråga om makt och endast i andra rummet om rätt. Fullt betecknande säger ock Bismarck någon-städes, att Europa alls icke har sin uppmärksamhet fäst på Preussens parlamentarism, utan på dess makt. Det torde der-för ej vara absolut gifvet, att den parlamentariskt bildade mannen har större förmåga än andra vanliga dödliga att bedöma hvad som bör göras eller ej. I alla fall medgifves, att äfven i de parlamentariska striderna makten ofta är den afgörande och att rätten icke sällan spelar en högst blygsam roll. Mången gång består den parlamentariska politiken i att skära breda remmar ur andras hudar, och våra egna tvister bära nogsamt härom vittne.
Den i4 April. 427 Lagoch OeconomiivUtskottens: Om upphörande af förbud emot Landsköp; 3:o Öfverlemnadt till förstärkta StatsUtskottet: Frågan om RegeringsRådet von Schewens Pension; samt 4:o lagt till Handlingarne LagUtskoltets Utlåtanden angående: Förlupen Makas rättighet att i nytt gifte ingå. Åtgärders vidtagande lill Sjölagens öfverseende; och Sökt företrädesrätt af Jordägare till Brukares lösa Egendom. Hvilka ProtocollsUtdrag lades till Handlingarne. Upplästes och lades på hordet följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från Lag-j samt Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskotten: Af den 18 sistledne Martiij öfver flere hos Högloflige Ridderskapet och Adelil samt Hedervärda BondeStåndet väckte, förslag om en mera allmän och utvidgad Näringsfrihet, samt, i sammanhang dermed, öfver den uti Yällollige Bor - 428 Den i4 April. gareStåndet af Herr Edelberg gjorde Motion om gränsors bestämmande emellan Stadsoch Landtmannahandteringar; med anledning hvaraf Utskotten hemstäldt, att Riksens Ständer må till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, till förenande af både allmänt och enskilt gagn, i Nåder meddela sådana rättelser och förbättringar af de rörande Handeln och Näringarne nu gällande Författningar, som tiden oundgängeligen kräfver, utan att dervid hvarken rättvisa eller något Stånds Privilegier förnärmas; emot hvilket Utskottens beslut 2:ne Ledamöter af Högvördige PresteStåndet, äfvensom samtelige Ledamöterne af Yälloflige BorgareStåndet sig reserverat, under yrkande att all rubbning af SkråFörfaltningarne vore stridande emot de BorgareStåndet förundte Privilegier, frioch rättigheter. Ifrån Lagutskottet: Af den 2.3 sistledne Martil: 1:0
Landshöfdingen hade låtit nedbryta de luftiga, höga hvalfven och i stället för dem låtit lägga ett tak af ohyflade bräder på några klumpiga stockar. Detta låga, raka tak gjorde den härliga kyrkan skum. Luften därinne var genompyrd af en stark ladugårdsdoft. Biskopen for med handen öfver ögonen för att utestänga åsynen af de idislande och bölande kreaturen. Sedan sin ankomst till Gotland hade han sett otaliga kyrkor i ruiner och förfall, men ingen enda förvandlad till ett sådant fullkomligt och präktigt fähus. För munkarnas lefverne och den katolska kyrkans villfarelser kände han den renlärige protestantens och biskopens hela djupa förakt; men han var en lärd man, som under sin vistelse vid universiteten i Greifswald och Jena och på sina långa utrikes studieresor lärt sig att uppskatta och öfver måttan älska gamla byggnader och urkunder. Han var forskare och samlare till hug och sinne, och hvad han nu såg grämde honom dubbelt: här hade ej fiendehänder och lågor förstört och härjat, såsom fallet var därinne i Visby, utan sköflandet härrörde från hans egna landsmän, hvilka i sin fåvitskhet och okunnighet trodde sig göra Roma kungsgård präktig och berömd genom att lägga Roma kloster i ruiner. Landshöfdingen stod framme vid kalfkätten. Han hade vikit tillbaka spetsmanschetterna och lät en af de nyfödda, vackelbenade kalfvarna slicka sin kraftiga, seniga hand. — Det här har varit en både stor och härlig kyrka, utbrast biskopen. Det synes ännu i detta dess svåra förfall. I mån väl säga, att den är uppförd af de påfviska, men till Guds ära voro dock dessa hvalf spända och dessa pelare resta. — Här uppe, där grafvarna äro, har jag ej låtit inreda några kreatursspiltor, sade landshöfdingen nästan undfallande. Den andre var i så stark rörelse, att han ej tänkte på att han förolämpade denne myndige man. — Man kan kränka de döda, fast man låter deras grafvar vara i ro, sade han skarpt. Men sedan han sålunda lättat sitt hjärta, var hans häftighet förgången.
Ni sade, att en underlig ödets skickelse hade kommit er att förfela ert lif, emedan ni lärt för mycket för att ej syfta högt, för litet åter för att lätt kunna finna ett mål för ert lif! Sedan jag hört denna förklaring, blef er karakter tydlig för mig. Lucy Suffridge, jag högaktar, beundrar och värderar er för mycket för att någonsin kunna bedömma er ofördelaktigt. Ni skulle ha rätt att gifva mig förebråelser herr baron, ty jag vet sjelf huru barnslig jag är; men tro för all del icke att det är lust till arbete som saknas mig; ni vet, att jag gjort flere försök i olika riktningar, men det som omger mig är ännu så nytt, så fullt af intresse för mig, att jag icke kunnat lugna mig tillräckligt för att följa edra förmaningar och välja mig en bestämd verkningskrets. Dessutom har jag knappast haft någon ungdom och jag vill njuta af lifvet innan jag allvarligt och oåterkalleligt beträder den väg, hvars svårigheter jag ännu hvarken förmår att i hela deras vidd uppfatta eller har lust att bekämpa. Ni känner icke, ni, som är en man, hvad det vill säga att hela sin ungdom igenom ha törstat, utan att dock få en droppe från den efterlängtade källan. Den dag, då man ändtligen närmar sina läppar dertill, liknar man en person, som efter en långvarig sjukdom ser ett bord dignande af öfverflöd. I ett liknande fall befinner jag mig nu. Men låt mig nu begära ert råd. Var försäkrad om, att jag skall råda er så godt jag kan. Tack, herr baron! Då jag vänder mig till er, så sker det emedan jag känner mig oförmögen att sjelf och ensam lösa de gåtor, som framställa sig för mig. Det händer mig kanske för första gången att jag nödgas anlita en annans omdöme. Jag har varit öfvermodig och jag straffas nu derför, ty jag känner mig ur stånd att sjelf se klart i det som rör mig. Lucy, som hade tagit plats i ett soffhörn, fattade nu uti en blyerzpenna och i ett nu var den afbruten. Det var icke en känsla af häftighet, som ledt henne dertill, det var blott ett slags yttring af en vanmäktig kraft.
Och då Gardesregementena väl ej endast i fredstid skola exercera beväringsmanskapet, utan jemväl, i händelse af krig, utgöra stam för detsamma, torde det ligga i öppen dag, att ett manskap, så talrikt att båda fotgardes-regementenas nuvarande officerskorpser icke förslå att exercera de för året exercisskyldige, ej efter vanliga organisationsgrunder kan till ett regemente förenas och att följaktligen den föreslagna åtgärden skulle, så snart aktiv tjenstgöring ifrågakomme, om ej förr, visa sig förfelad. På dessa grunder anser sig Utskottet böra hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Siänders åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Maj 1860. 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande ,V;o 101. J¥:o lOÉ. Ank. (ill Exp.-Utsk. den 30 Maj 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motton, om upphäfvande af förbudet för gemenskapen att gifta sig utan vederbörande befäls samtycke. l ill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Höglofl. Bidderskapet och Adeln remitterat en af Friherre Creutz, Steffan, väckt motion, att stadgandet om officerares giftomannarätt öfver ryttare, soldater och båtsmän, som, härledt från Kongl. Reglementet den 1 Mars 1819, återfinnes uti Kongl. Majlis nådiga Tjenstgörings-reglemente för arméen, 1 Del. 5 Kap. 47 §, måtte, såsom'vid äktenskaps ingående endast förorsakande kostnad, besvär och tidspillan, utan att medföra ringaste gagn, varda upphäldt. Om man än måste medgifva att för viss ordnings skull soldaten må hafva sig ålagdt att för befälet anmäla när han ämnar träda i äktenskap, så bör detta åliggande likväl icke utsträckas derhän att det skulle vara en skyldighet för honom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-U(skallets Betänkande S-.o 102. 9 att af befälet begära tillåtelse dertill.
En sjukligt uppdrifven skönhets-och själfdyrkan förmår dessa olyckliga att med lumpet koketteri söka inlägga » skidnhed » till och med i själfmordet och att posera i dödsminuten — och här diktar icke Ibsen, han fotograferar verkligheten; — man erinre sig själfmörderskan i bruddräkt m. fi. snarlika tilldragelser. En mindre låg och därjämte allmännare typ för släktet har Sigurd tecknat i wUng-karlslif ", se " Fru V estbergs inackorderingar11: 13° APOLOGI FÖR VÅR TID. Skall detta släkte kunna räddas och återupprättas, eller måste det som israeliterna under vandringen till Kanaan falla i öknen för att gifva rum åt ett sundare folk, som förmår bära lifvets börda, emedan det ej bär själfviskhetens ok?, Lifligt erkännande författarens snille, talang och skarpsinne, kan man dock påstå, att » Hedda Gabler » som tidsbild är i clet stora hela ett misstag. Tidens djupaste mörker finnes där hopadt, men hvarje solstråle fattas. Man gifver ej ett sannt begrepp om årets alla dagar genom att beskrifva en töcknig decemberdag vid Nordkap. Sol och värme finnas verkligen äfven i vår förkättrade tid, fast mången blaserad öfverklassmänniska utestängt deras verkningar genom tunga, tjocka, giftiga förhängen. Sysslandet med själfvet hindrar dem från att observera alla de kärleksgärningar, hvilka lika en uppfriskande dagg falla öfver det sjuka samhället. Aldrig tillförene har så mycket gjorts som nu för mänsklighetens olycksbarn, de fysiskt och andligt underlägsna. Aldrig hafva deltagande och människokärlek frambragt så storartade verkningar. Altruism är en ordskapelse af vår t^l, och ordets själfva begrepp är det också. Altruism är ej egentligen entusiasmens själfuppoffring för religion, fosterland och familj, sådan har funnits alltifrån kristendomens införande, delvis äfven därförut. Begreppet altruism har växt upp på den sociala vetenskapens grund och är betecknande för nutiden.
Den föreslagne beräkningen är bifallen af Borgare-Ståndet, hvaremot hos Ridderskapet och Adeln är anmärkt, att densamma vore för högt upptagen, enär, om än beloppet instämde med medium af sistförflutne 5 årens inkomst, ej borde förbises, att detta vore en följd af de arne sista årens ovanligt höga markegångspris, men att deremot under aine andre år beloppet betydligt understigit nämnde medium, hvadan det, genom berörde beräknings antagande, 6tats-Utskoltets Utlåtande> N:o 226. liiLt skulle kunna inträffa, att brist uppstode å den del af ifrågavarande ränta, som är Statsverket behållen; af hvilken anledning blifvit hemstäidt, att den indeldta räntan, som Utskottet upptagit till 1,770,000 R:dr, måtte beräknas till 1,740,000 R:dr, och den beliållne, i stället för 56o,000 R:dr, till 55o,ooo R:dr; varande jemväl inom Presle-Ståndet hufvudsakligen enahanda anmärkningar emot Utskottets beräkning framställde. BondeStåndet har väl äfvenledes återremilterat denna punkt, men anmärkningarne hafva varit inskränkta till de bilagde serskilde Utlåtandena, hvarom här efteråt vidare förmäles. Jemte det Utskottet får fästa uppmärksamheten derå, att den behållne andelen af ordinarie räntan blifvit uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, på grund af Stats-Contoirets förslag, upptagen till 55o,000 R:dr, och att Utskottets beräkning således endast med 10,000 R:dr öfverstiger nämnde belopp, har Utskottet skolat tillkännagifva, att, hvad som blifvit anmärkt, icke rubbat dess öfvertygelse om lämpligheten af den följde beräkningsgrunden, hvarpå jemväl Kongl.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1850. ål Transport Runt R:dr 36,620: — 300: - efter afdrag af den å anslaget för Statistiska Tabell-kommissionen ifrågasatta minskning 36,320 sammanläggas med Sjette Hufvudtitelns nuvarande anslags-summa 2,167,300 så uppkommer för samma Hufvudtitel en årlig slutsumma af R:mt R:dr 2,203,820: Utöfver de belopp, hvilka Kongl. Maj:t, i sammanhang med regleringen af Sjette Hufvudtiteln, här ofvan äskat, dels såsom årliga anslag under de 3 år, nästa statsregleringsperiod omfattar, dels såsom anslag för en gång under samma period, nemligen: b) aj till Rikets Ekonomiska karteverk 47,230: — till inlösen af en stalloch ladugårds-byggnad åt Landshöfdingen i Norrbottens län 3,008: 70. c) till skiften och afvittringar 211,723: — d) till byggnader vid Landtbruks-akademiens experimentalfält samt inköp af kreatur m. m. i och för agrikultur-kemiska försök 23,000: — c) till förhöjning i årsanslaget för Svenska Trädgårdsföreningens elev-skola m. m 13,500: — f) till premier vid Landtbrukaremöten 9,000: — g) till underhållande af stamholländerierna h) till geologiska undersökningar och utgifvande af geognostiska kartor i) till vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna k) till inrättande af stohållningar I) till inköp af utländska hingstar .
Blott i en enda omständighet, eller hvad angår formen för Kollegii hufvudbok, ar frågan gemensam för Kollegii samtliga AfVlelningar, hvarföre ock Kollegium densamma in pleno upptagit och här nedan skolat i underdånighet sitt utlåtande deröfver till Eders Kongl. Maj:t afgifva. Af Revisorernes berättelse inhemtas, att de, som under räkenskapernas granskning trott sig finna anledning till några, på egen åsigt grundade, hemställanden, såsom: att medel, om hvilkas förräntande fråga hittills icke varit väckt, borde för sådant ändamål utlånas; att i afseende å de medel, som för Krigs-kollegii aflöning erfordras, en förändrad anvisning kunde, vid riksstatens uppgörande, hädanefter gifvas o. s. v., i öfrigt icke haft något mot Kollegii förvaltning att anmärka, men väl vitsordat den ordning, hvaruti säkerhetshandlingarne, tillhörande de flera kassor och fonder, som äro ställda under Kollegii vård, af ^Revisorerne anträffats. För Krigs-kollegium, som, näst statens generalkassa eller Ränte-kam maren, bland alla förvaltande verk har sig anförtrodd den största uppbörden, eller, för ifrågavarande tvänne revisionsär, en summa af omkring tretton millioner Rdr banko, derför verifikationerna, i 1200 band innefattade, utgöra omkring 2i)0,0()0 folier, måste det vara tillfredsställande, att, hvarken af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt eller af Rikets Ständers Revisorer, intill denne dag, hafva fått emottaga en enda anmärkning mot Kollegii tillgöranden vid medlens användande i öfverensstämmelse med de af Eders Kongl. Maj:t gifna nådiga föreskrifter. Att sadant inträffat frän den tid, Kollegii nya organisation med den 1 Januari 1850 i verket sattes, torde få antagas såsom bevis, att denna organisation, hvilken i många delar förändrat och förstorat Kollegii verksamhet, sådan densamma af Eders Kongl. Majit, genom Dess nådiga bref af den fi November 1849, blifvit tills vidare gillad och fastställd, icke varit förfelad.