Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Marianne hade inträdt i romanerotikens sista skede: hon var ensam och oförstådd. Med den likgiltighet, som smugit sig in mellan Börje och Marianne, blandade sig för Marianne en underlig ångest. Hon fruktade att bli gammal. Hon hade aldrig förr tänkt på det. Men nu, hvarje gång hon såg sig i en spegel och njöt af att följa sitt ansigtes mjuka drag eller konturerna af den yppigt fylliga figuren, greps hela hennes själ af jubel öfver att vara ung, men denna njutning hade skärpts till ett girigt begär att mynta ut hvarje atom af denna ungdom till minnen för kommande dagar. Hon kände med skrämmande klarhet att den fägring, som ännu egde i behåll sin friskhet, var bestämd att vissna; hvarje dag den fans till var endast ett närmande mot dess slut. Allt annat var intet vid sidan om detta stora, ödsliga medvetande om en ungdom som kunde räknas i minuter och som flydde ... flydde! Den var skyldig henne mycket mera – hela rikedomar ännu. Hon ville gripa dem – söka dem, finna dem! Hvar – hvar? Och hon flammade upp i feberaktig ifver för att i nästa ögonblick sjunka ned till sin förra likgiltighet, med dess tunga, söfvande lugn. Allt var gammalt nu, och att lefva om det samma skulle icke göra henne rikare än hon var. Tiden rann henne mellan fingrarne lik soltorkad sand: långsamt, oaflåtligt, i dödande enformighet. Förr hade hon med stolthet känt det som vore hon skapad till en ständig ungdom, och med skadegladt löje hade hon sett på alla dem, som i bedröfvelse skredo öfver tjugutalet och in i den ålder, som ingen qvinna önskar sig till. Nu drogs hon sjelf allt närmare den fatala gränslinien. Tre år – hvad var det? De skulle glida undan med samma förfärande långsamma jemnhet. Och hvad skulle hon ega som behållning af denna dyrbara, oersättliga tid? – Intet! Intet! För att fylla tomheten och döfva sin ångest hade Marianne en enda utväg: romanerna.
Herr Backman är stadd på resa i Frankrike och blir säkerligen belåten med att vid hemkomsten få något i stället för intet, ty herr Hall står ju fortfarande fast vid beslutet att halfvera med honom. Han får således 50,000 riksdaler af förlikningssumman. – Det är ej mycket. Han har med rätta räknat på i det närmaste en half million för oss hvardera. – Ja, visserligen, och på Gunnebo. Om lyckan varit herrarna bevågen – – Ja, ja, Gunnebo. Får jag Gunnebo? – Därom vilja herrar kuratorer ej lämna något besked förr än efter muntligt samtal med herr Hall. Det är därför nödigt, att herr Hall reser med mig till Götheborg. Sammanträdet är utsatt till den 25 oktober, klockan tolf middagen i Björnbergska huset. Naturligtvis förutsatt att herr Hall ingår på denna förlikning. Mycket besinningstid kan jag emellertid ej lämna herr Hall, jag måste hafva ett bestämdt svar i morgon. – Och finnes det verkligen ej det bittersta hopp, att Högsta Domstolens utslag faller till min förmån? Narra mig inte, narra mig inte! Lundström reste sig häftigt upp. – Nej, det finns intet hopp, hur många gånger skall jag nödgas upprepa detta? Men jag vill inte öfvertala herr Hall. Herr Hall skall själf bestämma – – Hvartill hjälper uppskof? Jag förmår ej längre uthärda denna oro och ovisshet. Jag känner mig dödligt trött. Säger jag ja, så blir det åtminstone ett finalt slut på denna sak. Jag säger ja. – Om onsdag följer jag med min herre hem till Götheborg. Här är min hand därpå. Och nu vill jag vara allena mol allena. Gå, gå! Landsvägarne voro erbarmligt uppblötta och eländiga, och resan ner till Götheborg tog ett par dagars längre tid än John Halls ombud beräknat. Först på morgonen samma dag, som sammanträdet hos Björnberg skulle äga rum, rullade resvagnen genom Kungsporten, under de aflöfvade lindarne längs kanalerna, öfver Lejonbron, fram till stadens gästgifvargård. När vagnen for förbi det forna Hallska huset, vände John bort hufvudet och suckade djupt. – Det är som om jag förde herr Hall till stupstocken, försökte fullmäktigen skämta.
Enär RiddarhusDirectionen, enligt Ridderskåpets och Adelns beslut vid sista Riksdag och hvari Utskottet för sin del icke finner anledning tillstyrka ändring, bör, äfven under Riksdagar, i sin befattning fortfara, samt Rid - 44 Den 3 Junti. darhusDirectioncns Ledamöter synas af alla bäst vara i tillfälle, att på grund al de vid Riddarhuset förvarade Genealogiska samlingar och de särskildta för deras completterande årligen inkommande förteckningar från Rikets Consistorier, meddela Herr LandtMarskal. ken de upplysningar i gcnealogiskf afsseende, som vid anteckningarne kunna erfordras-, har Riddarhusutskott ansett det i 14 §. af 1S «8 års Riddarhusordning befintelige stadgande, att Herr Landtklarskalken skulle utse 3 ne Ledamöter af Ridderskapet och Adeln som, jemte 3:ne RiddarhusDirecteurer, skulle under Herr LandtMarskalkens ordförande sammanträda för att börja anteckningen , såsom nu mera icke lämpeligt böra förändras sålunda, att RiddarhusDirectionen borde vid samma anteckningar ensam vara Herr LandtMarskalken till biträde; hvarförutan Utskottet, sorn funnit all föreskrift i nu gällande Riddarhusordning sak. rias, huru förhållas borde i händelse olika meningar emellan de antecknande Ledamöterne uppstod, låtit i litte §. inflyta ett särskildt bud derom. I öfrigt har Utskottet sökt att på ett mera tydligt sätt än hittills i Riddarhusordningen skatt, uttrycka hvad med anteckning förstås och huru dermed bör tillgå. Såsom en brist i nuvarande Riddarhusordning har Utskottet jemväl ansett, att någon iöreskrift ej är meddeld, huruvida Herr LandtMarskalkens jemte de vid anteckningen biträdande Ledamöternes, och sedermera RiddarhusUtskottets beslut i frågan em hinder Den 3 Junii, för begärd anteckning vore af den beskaffenhet, att i händelse af missnöje, klagan deröfver linge föras och hvarest sådan borde anmälas.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå , att hela det project, som jag här ofvan halt den äran framställa, äger till grund, att 266 Den 13 April. handelsvågen blifver ställd till Rikets fördel, hvarförutan ingen rättskaffens basis till en säker Riks finance plan gifves, och att hvad man den förutan vidtager, icke är annat än blotta palliativ , som kunna gagna för ögonblicket, men skada i längden. Om Höglofl. Ridderskapet och Adeln finner något värde i dessa mina vördsamt iram* ställda tankar, torde jag få utbedja m g att få communicera dem med de öfriga Höglofl. RiksStånden , samt att detta Memorial må få remitteras till behöriga Utskott. Härjemte begärde Hans Excellence, att hans Dictamen måtte remitteras till behörigt Utskott, samt att det skulle blifva honom tillåtet att detsamma med de öfriga respectiva Stånden communicera. Hans Excellence Herr Grefve Runth: Dictamen begärdes på bordet. Herr von Schultzenheim, David, anförde skriftligen till Protocollet följande : Mycket skrifves och talas om en allmän penningenöd , men tidens bekymmersamma ställning härleder sig icke ifrån en verklig penningebrist, eller från en för liten stock af Bytesmedel emot Varubeloppet. Den ofta omtalta 1762 års BancoSedelstock, hvilken genom de betydligaste egendomars beläning, och cir - Dm 13 APrlL 267 mlerande såsom penningar, samt genom Staens Lån för det Pommerska Fälttåget, uppitigit till en förut ohörd storlek, och orsakat agiotering, utgjorde dock icke mer , än 149,679,022 Daler Kopparmynt,svarande, efter det årets lägsta cours, 72 mark per Hamburger Banco, eller 18 Daler för 1 Svensk Riksdaler, emot 8,315,501 R:dr Banco. Sedelstocken var dock vid 1776 års slut, eller näst före realisationens början, litet högre uppstigen, eller till Dal.
En sådan sats, ar i så fullkomlig strid med ali lagprincip, ätt jag endast i förhand deretliot reserverar mig , öfvertygad, att man utan svårighet skall finnar ätt ert persort icke kan för det han utöfvar eri rättighet, påläggas ett skyldighet, som han icke feig åtagifi Me»r Hjerta, Man Gujtäf: Enär så mariga anmärkningar blifvit gjorda etnöt de förenade Utskottens förslag, att återremissen deraf synes afgjord; anser jag öfverflödigt att nu söka vederlägga flera här framställda satser, otti hvilkas oriktighet jag är fullkomligt öfvertygad. Jag får emedlertid fästa uppmärksamheten derå, att under Riksdagens lopp ickenågen mötiori blifvit väckt om inskränkning äf inviSningerättigheten; men de åtskilliga Memorial i detta ämne, som från Ridderskapet och Adeln sämt BorgareStåhdet kommit de förenade Utskotteri till handa, hafva alla åsyftat antingen återinförandet och bibehållandet af den assignation»- tätt, som före 1818 ägde rum, eller ock eb ytterligare utsträckning deraf, jag får således hemställa, om icke åtskillige af de nu gjorda anmärkningarne Vefkeligen äro att betrakta såsom nya motioner. Jag tror dock det rättå Vara , att hålla sig antingen till de förslag* hvarom Utshottens Betänkande handlar, ellef till den författning, som existerade intill 1818 års Riksdag. I öfrigt får jag än en gång förklara, att jag icke vill utlåta mig i besvarandet äf en hel hop satser, Born här i dag fram - Den i Augusta f, ni, 03 kommit,’ men hvilka synas mig icke Våra stödda på någre giltige 6käl» Nyttan af invisningat ar i alla land så allmänt erkänd, att den icke här behöfver bevisas. Den är dessutom för oss sedan långlid ga tider bekant.
År 1857 den 31 Mars hade Kongl. Majit äfven till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition om anvisande af 321,900 R:dr Runt till uppförande, enligt ofvanberörda ritningar, af den sålunda i underdånighet förordade nybyggnaden, hvilket förslag Rikets Ständer likväl ansågo sig icke böra bifalla, bland annat, af det skäl att Riks-arkivet, som, utom de historiska samlingarna innehölle en mängd administrativa handlingar, alla behöfiiga för Statens cmbetsoch tjenstemän, blefve, om det kommo att förläggas å norra delen af Carl den XIII:s torg, alldeles för aflägset från Stgts-departementen och öfrige embetsverk i hufvudstaden, hvarigenom både tidsutdrägt vållades och många olägenheter måste uppkomma för de personer, Stats-Utekottets Utlåtande N:o 106. 3 som nödgades begagna sig af nämnde handlingar eller anställa undersökningar på stället. Påföljande året 1858 hade genom Öfverintendots-embetets försorg ny fullständigare besigtning å Riks-arkivets hus blifvit företagen, dervid visat sig, att, sedan 1848 års besigtning, röta å pålar och bjelkbäddar betydligt tilltagit, plankbekläduaden å bäddarne på åtskilliga ställen alldeles bortruttnat och remnor i murarne uppkommit, så att, om äfven husets bestånd för det dåvarande icke syntes hotadt af någon hastigt inträffande förstörelse genom dess fortfarande sättning, det likväl vore möjligt, att sprickor, hvilka icke kunde märkas å de af hyllor och handlingar betäckta skiljomurarna, kunde å skorstenar och rökledningar uppkomma samt medföra eldfara. Sedan, med anmälan om detta förhållande, Öfverintendents-embetet, enär en sådan rubbning af Riks-arkivets grund kunde inträffa, att ett hastigt utrymmande deraf blefve oundgängligen nödvändigt, underdånigst hemställt huruvida icke, intill dess en ny byggnad kunde åstadkommas, säkra och ändamålsenliga förvaringsrum för Arkivets ovärderliga samlingar borde anskaffas, antingen i något
Afskeda kalkstensberg finnas ock på några ställen, ehuru icke af betydlig höjd; de märkligaste deribland äro: Thorsborgen och Grogarnsbergen på Östra sidan, Hoburgen på Öns Sydliga udde, samt Klinteberget nära hamnen af samma namn, ecb några Kullar Linde Sockan i midten af Landets södra del. Jordmånen består närmast stränderna, mest af Kalkstensklapper och Sand, endast på få ställen af lera; i medlersta delen af Ön finnas deremot djup lera och mylla. — Vattndragen bestå endast af ofvannämnde Träsk och Myror, upptagande en vidd af omkring 5o,ooo tunnland; de derifrån till hafvet löpande bäckar och åar uttorka nästan allesamman under sommaren , likasom myrorne då blifva så torra, att fodret å dem kan afbergas. Leroch myll-jorden är ganska bördig, äfven kalkstens-klappern under år med ymnig nederbörd; under torra somrar lider vexligheten på Gottland genom jordens starka uppblandning af kalk, som insuger och länge bibehåller värmen, mera än i andra provinser, som icke hafva kalkgrund; man är derför här nödsakad, för att skaffa skaffa skugga åt gräsvexten, att låta ängarna vara bevexta med skog. •— 1 sydligaste delen af ön, är förhållandet annorlunda; elium jordlagret der är ganska tunnt, emedan det ligger på Sandstenshäll som bibehåller mera kyla och fuktighet. — Flere arter af marmor och mergel-skiffer förekomma, äfvensom i nyssomförmälta trakt, sandsten finnes till öfverflöd, tjenlig till slipstenar, m. m. Ingen malmart är hittills upptäckt och med afseende å bergens natin’, troligen ej eller till finnandes. Skog är ännu i tämlig ray eken hg t, utom i Södra delen af Ön. Stora trakter gifvas, som endast för skogsväxt äro tjenlige, emedan jordlagret är allt för tunnt på kalkhällen, för att gifva vextlighet åt annat. Landet är i det hela ett slätt land, som egenteligen endast är couperadt af träsk, myror ock skog.
At den förestagna eller nödigblifwande to' tala förändring af Bränwinspannor och annan derefter lämpad Bränneri-redskap, om den ock bl fwe i wcrkställighetc» möjeiig, L anseende til vtilrackligheten af Kvpparflagare och andra Handtverkare, som dettil fordrades, skulle, efter min tanka, utan mindsta nytta eller besparing för Riket, bringa Allmänheten pä en gansta dryg kostnad, som för d» siesta blefwe mer betungande än sielfwa afgiften til Kronan för Z ä 4 är. För besia och flera orsaker, som jag anser öst wcrflödigt at anföra, kan jag ej tilstyrka den tiltänkta förändringen af Bränwinspannorna annorlunda än sä wida någon sinnes af större rymd än Kongl. Förordningen af d. 20. efter hemmantalet tilläter. Men dä all möjelig inskränkning af Branwmsbränningen, til förekommande deraf, at en stor Mängd af utlandst spannmål til HandelsivägenS betungande, behöfds införas, anser jag sadan inskränkning mycket säkrare kunna winnås derigenom/ «t Bränwinsbränningen ej blefwe tilläten mera än 2 eller alorahögst g:ne mänader om aret, nämligen i November manad vm höften, samt Martti och Upnl manad vm waren, hwaremcllan Bränneriredstapen borde förseglas. Och som med en panna af ivo kannor eller deröfwer, likwäl inrättad efter Hemmantalet, kan winnås större afkastning i Bränniln, än med smärre pannor, til en tredjedel mera, fä syrtes jämwäl billigt at afgiften, ester hemmantalet , der sädana större pannor brukas, bör för Hemmantalet blifwa en tredjedel högre, än dä en panna för et helt Hemman enligt Förordningen nyttja s.
M. då måtte å densamma göra det afseende, han kan finna lämpligt vid utfärdandet af reglementen för de enskilda bankerna, som innan nästa riksdag kunna uppstå. Den inbjuda., hvarpå jag begärt Hr Gr. o. Landtmrs propos., fäster sig deremot alldeles icke vid missivet, utan vid sjelfva lagtexten. Här äro således line bestämdt olika frågor sammanblandade, af hvilka den ena icke kan strida emot den andra. Jag tror således, alt de invändningar, Frih. Boye vid detta tillfälle gjort, icke förtjena något afseende, och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på den framställning, jag i förra ple* num gjorde. Frih. Cederström, Jac.: Då denna fråga förra gången förevar, yttrade jag mig emot den ifrågavar. inbjudn., såsom varande för tidig. Då Stånden fattat olika beslut, är det naturligt, att första åtgärden är, att Utsk:n skola saminanjemnka de olika besluten, så vidt möjligt är, samt uppgifva förslag till voter:spropos:r, der meningarna äro af beskaffenhet att ej kunna sammanjemnkas. Att gå med inbjudntr i förväg för denna åtgärd af Utsk:n, kan ej leda till annat än oordning och oreda; ty i sådan händelse kunde ett Stånd, som inbjudit de andra Stånden alt instämma i sitt beslut, på grund af inbjudn. antaga ett annat Stånds Den 26 Mars. 55i beslut, hvilket Stånd återigen kunde frångå sitt beslut, så att RiksSt:n kunde ingå på hvarandras beslut, utan att skiljaktigheterna blefve mindre. Då grundlagen anvisat ordningen för målens behandling, förmodar jag, att Hr Gr. o. Landtm, låter dervid bero. Frih. Boye: Om förhållandet verkligen är sådant, som Hr v. Troil uppgifvit det, har han rätt och jag orätt; men så beredvillig jag är att medgifva, det hans framställning kan vara riklig, ber jag dock att få förvissa mig derom på det enda sätt, som kan vara fullt öfvertygande, i det jag hos Hr Gr. o.
Betänkanden. sig böra inskränka sin åtgärd endast till föreslående deraf, att, enär Kongl. Maj:t i anledning af Riksens Högloft. Ständers vid nästlidne Riksdag i underdånighet framförde hemställan, rörande samma ämne, behagat utfärda en Kungörelse, att inga Judar hädanefter må få inflytta, utan serskildt af Kongl. Majrt i Nåder erhållet tillstånd, Riksens Höglofl. Ständer ville i underdånighet hos Kongl. Majrt anhålla, det förberörde Nådiga tillstånd måtte så sparsamt, som möjligt är, blifva beviijadt. Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers eget mogna ompröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den 16 Aprill 1818. Nr 100. jRiksens Högloft. Stnnclers Allmänna Besvärs* och EkonomiZJtskotts Utlåtande ofver de anmärkningar, soth uti Hedervärda BondeStåndet blifvit gjorda vid Utskottets derifrån återremitterade Betänkande, angående vacht fråga om förändring i de antagna grunderna för bestämmande af Arrende af giften å Militaire och Civile Tjensteinäns Boställen. I anledning af de anmärkningar, som vid detta Betänkande blifvit författade af Riksdagsmannen C. Torssenius, och uti hvilka, till upplysning om den antagna Arrendeme - Eesv. och Ekon. TJtsh. Betänkanden. thodens felaktighet i beräkningsgrunden åberopas, att de fleste
IJt.dr. rf. 19 Septimb. igag. pct och Adeln, i anledning af derom väckt Motion, lämpligt, att Riksens Ständer, hvilka äro pä den ort, der denna deras Ämbetsman med döden afgått, under påstående Riskdag församlade, måtte, såsom ett ytterligare uttryck. af deras tänkesätt, för den aflidnes allmänt erkända utmärkta och redbara medborgerliga förtjenster, åt hvilka de redan iemnat den mest offentliga gärd, dä, de ät honom uppdrogo ofvannämnde vigtiga befattning, äfven beledsaga hans jordiska qvarlefvor till dess hvi'o-um ; i följd hvaraf Ridderskapet och Adeln heslöf inbjuda sine Respective Medständer, att, gemensamt med Ridderskap. t och A lein från Sterbhuset efter bemäldte Justitieombudsman, låta infordra upplysning om tid och ort för Begrafningsacten, med tillkännagifvande, att Riksens Ständer önska genom visse bland alla fyra RiksStånden utsedde Ledamöter, bära den aflidne till grafven, samt äfven sjclfve uti Begrafningsprocessionen deltaga, S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den g;dje dennes, under No 46 afgifne, samt den 11 derpåtöljde e. m på bordet lagde Memorial, innefattande förslag till ändring och omflyttning af 2 Mom. i 56 §. Regeringsformen ; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde förslag, till den behandling <j6 §. Regeringsformen föreskrifver godkänna. Trot.
Det hufvudsakliga fel, som vidlåder Swedenborgs framställningssätt, och som vid läsningen af hans arbeten ej sällan tröttar, består i – förmycken tydlighet; eller deri, att nyssnämnda språksamhet ofta nog tänjer ut sig till öfverflödig mångordighet, och oftare, än behöfligt, återupprepar, eller omsäger, hvad läsaren tycker sig hafva redan ljusligen inhämtat. Nekas må icke, att det väsendtliga af Swedenborgs skrifter skulle kunna sammanträngas från sin massa af qvartband till några få, och att de då blefve genast mycket allmännare läsbara. En ej mindre förtjenst af synnerlig läsbarhet i detta hänseende, än af innehållets synnerliga läsvärdhet, äga skrifterna Sapientia Angelica de Divina Amore och Delitiæ Sapientiæ de Amore Conjugiali. Den af alla hans skrifter skönast skrifna är likväl en annan, som ej plägar räknas till antalet af de theosophiska, men betecknar öfvergången till dessa från de naturforskande och philosophiska verken. Det är den ur den innerligaste förening af all hans naturkunnighet och all hans speculation födda, på engång platoniserande och christliga lärodikten De Cultu et Amore Dei: till sin syftning, en framställning af hans lära från dess dåvarande ståndpunkt; till sin form, ett mellanting af afhandling och roman (i sin sednare hälft mestadels dialogiserad), om Jordens upprinnelse, om Naturens och Menniskans gyllne ålder, om Paradiset, om Adams och Evas födelse, ungdom, uppfostran, kärlek. Detta är af alla Swedenborgs verk det enda, hvari skönhets-elementet, såsom sådant, öfverväger; det är skrifvet, icke blott med en glänsande och klangfull latin, utan framförallt med en poetisk inspiration, som, på ett dussin skalder fördelad, vore tillräcklig att fästa dem på Diktens himmel såsom stjernor af första storleken.
Postverket derigenom för framtiden beröfvades tillräcklig inkomst, porto-afgiften för alla bref af lika vigt, hvilka mellan orter inom riket försändas, skulle jemkas till enahanda belopp samt erläggas med ett å brefven fästadt särskildt slags stämpladt papper, genom hvilka förändringar äfven möjligt blefve, att vid postvägarne, der sådant befunnes lämpligt, med obetydlig kostnad inrätta nya bref-emottagningsställen, hvarest penninge-uppbörd icke komme att ega rum, anförde, uti skrifvelse den 16 April 1851, Rikets Ständer i underdånighet, att om, å ena sidan, bestämmandet af ett lågt medel-porto, lika för hvarje bref om samma lodtal, till alla orter inom riket, utan afseende på afståndet deni emellan, och införandet, i sammanhang dermed, af brefmärken, hvarmed postportot finge betalas, skulle icke allenast föranleda till ökad brefvexling, utan äfven åstadkomma en nyttig förenkling i uppbörden och redovisningen af postmedlen, samt i öfrigt fördelaktigt inverka på industriens och handelns utveckling, så förekomme likväl, å andra sidan, att en sådan förändring, åtminstone i början, kunde förorsaka minskning i post-intraderne; hvadan och då, i saknad af fullt tillförlitliga beräkningar, det ej kunnat, uteslutande med ledning af förhållanderne i andra länder på Biå. till R. St. Maj:ts Nåd. Proposition, No 72. förhand antagas, att denna minskning i post-intraderna icke skulle komma att medföra en alltför betydlig uppoffring för Postverket, Rikets Ständer underdånigt anhöllo, det Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla Dess General-poststyrelse att låta upprätta, pä tillförlitliga beräkningar grundadt, förslag tili införande af ett i antydde syftning förändradt system i afseende å Postväsendet, samt att derefter Nådig proposition i ämnet måtte varda till Rikets Ständer aflåten. Med anledning häraf meddelade Kongl. Majit, under den 7 Maj 1851, Dess General-poststyrelse
Serskildt har inom Preste-Ståndet blifvit anfördt, att denna punkt af Utlåtandet lemnade ett ytterligare bevis på angelägenheten deraf, att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts disposition emellan Riksdagarne ställa en viss summa till befrämjande af allmänt nyttiga företag. Ledamöter af Borgare-Ståndet hafva, i sammanhang med denna fråga, fästat Utskottets uppmärksamhet derpå, att Rikets Ständer numera hafva, att till allmänna arbeten disponera en större del af Bankens behållna ränte-vinst; och inom Bonde-Ståndet hafva jemväl uti denna punkt blifvit åberopade de vid Utlåtandet i allmänhet framställde anmärkningar. Då i afseende på det för Emmåns upprensning tillstyrkte låne-anslag ingen anmärkning förekommit, får Utskottet endast uti denna del af Utlåtandet sitt förra yttrande åberopa. I afseende på Stångån bar deremot, efter det Utskottets förra yttrande blifvit afgifvet, Kongl. Maj:t, uti Nådig Remiss af den i8:de sisth Januari, gifvit Utskottet del af ett utaf Herr Öfversten m. m .G. Lagerheim den 6:te October sisth år lill Styrelsen öfver allmänna vatten-byggnader afgifvet yttrande, uti hvilket Öfversten, på grund af anställde undersökningar, förklarat, att den föreslagna sänkningen af Irenne sjöar, som Stångån genomlöper, borde kunna, om nödig försigtighet vid utförandet iagttages, verkställas utan våda för öfversvämning af de nedanför belägna trakterna, och då föl jagt ligen det skäl, hvarpå Utskottet stödt sin förra afstyrkan af Stats-bidrag till detta upprensnings-företag, sålunda torde kunna anses förfallet, har Utskottet funnit sig böra, med frånträdande af berörde sitt yttrande, tillstyrka, att hälften af den för Slångåns upprensning beräknade kostnad 3o,8oo R:dr måtte, till delta företags befrämjande, såsom lån beviljas med i5,4oo R:dr B:co. Stats-Utskoltets Utlåtandej 2V.-0 435, Litt, C, 53 6:0