Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men fl de det, har vår poesi dock ej litet att hoppas af dem, ty poetisk gnista saknar ingen af dem, om än dess glöd ännu täckes af omogenhetens och manerets aska, och en mottaglighet fbr nya tankar och känslor ega de båda som kan komma dem att ge gestalt åt mycket som rör sig på 4jupet af tidens medvetande, när den en gång har upphört att vara hysterisk, när de som skalder vuxit ur tandsprickningsåren och se målet klart fbr sig, då de kommit derhän att som män med harmens lif men med erfarenhetens mognad drabba hop med lifvets missförhållanden i stället fbr att såsom nu, räcka ut tungan åt dem som pojkar, eller lipa öfver dem som agade gkolpiltar. Jag lemnar nu dem som gå eller anses gå i spetsen fbr någon kohort, fbr någon viss riktning och vänder mig, om ej direkt till » servus imitatorum pecus », så till » dii minorum gen-tium » åtminstone. De höra alla till optimisternas skara, om de än dela aig i spridda flockar, äfven de samlade den ena under idealismens den andra under realismens fana. FrämBt bland dfem träder Viktor Moll. Han är i synnerhet de bildade äldre damernas skald. Hans rykte är stort, hans begåfning möjligen något mindre. Hvad som mest utmärker honom är hvad fruntimren bruka kalla renheten i hans diktning. Christer Swahn har en gång, i sin » Hospitalshistoria », indelat våra ledande skalder i vissa klasser. En af dem kallar han den serafiska. Skulle han ha inrangerat Viktor Moll under någon af dem, hade han säkerligen fört honom dit. Det är någonting af Franzéns liljeblidhet blandadt med C. D. af Wirséns åt det englalika syftande skaplynne i hans poesier. De äro vackra, några af dem äro till och med friska och fbrtjusande t. ex. * In-fbr den meliska Afrodite ». Men någon fbrmåga att entusiasmera, att dra massor med sig ha de ej. De uttrycka en ren och harmonisk men af tidens rörelser nästan oberörd andes litet in» skränkta själslif. I formen äro de säkra och utan vank.
Jag skulle tro, att alla lån i denna väg från handelsdiseonten äro olämpliga, derföre att, då tillgångarna ej äro beräknade på så långa tider, utan endast på hastig omsättning, lån på kortare tid blifva mera fördelaktiga derigenom, att flera personer kunna hjelpas. Skall beläning ske Den 3 Mars f. m. på assurerade varor, måste den beräknas på längre tider, och då tror jag, att handelsdiscontens möjliga tillgångar blifva otillräckliga. Jag inskränker i öfrigt mitt yttrande, tills jag får se grunderna för lånerörelsen vid denna Riksdag; till dess vill jag ej yttra någon bestämdare opinion i delta ämne. Remitterades till BancoUtskottet. Å nyo föredrogs Frih. Palmstjernas, Carl Otto, d. 24 nästl. Febr. på bordet lagda motion om lindring uti grundskatterna medelst bevillning på vissa consumtionsartiklar. Hr Cederschjöld, Pehr Gusf., uppläste följande: Frih. Palmstjerna medger, i afseende på grundskatterna, att ''seklers beståndande ordning, om äfven uppkommen på ett ”aftvunget sätt, likväl under flera generationers lif redan le"gat till grund för alla äganderättens bestämmelser man och ”man emellan, uti köp, arf, skatter m. m., och derigenom "i sjelfva verket numera icke förorättar hvarken någon class P/af medborgare, eller någon enskild.” Detta är fullkomligt öfverensstämmande med min öfvertygelse, att grundskatternas nuvarande fördelning alldeles icke innebär någon orättvisa; ty de äro i sjelfva verket icke annat än ett capital, som Staten har i jorden innestående. Ojemnhelen i deras fördelning är jeinnad genom olikheten i köpeprisen. Ju större onera, desto mindre köpeskilling, och tvärtom. Men med dessa åsigter har jag svårt att förlika den värde motionärens tillstyrkande: ”att derest R. St. åtaga sig ”en förhöjd bevillning i tull eller hrännvinsafgift, StotsUtsk. ”då får afgifva förslag till grundskatternas lindring i samma ”mån.”
Men faktum är att han icke har denna röst längre, utan ibrderfvade resten deraf, som genom ett par goda lungors kraftutgifves för hjeltetenor genom ett idkeligt forcerande. Detta i fråga om hr F: s organ, som hvarken berättigar honom till en fbräta plats som lyrisk eller dramatisk tenorist. Ej heller ir hr B: s sångröst af sådan konst, att den försonar med rösten, hvilket deremot i någon liten mån göres af det naturligt varma föredraget Na bör hr BranB Faast rättvisligen delvis skyllas på teaterdirektionen, som alltjemt låter honom uppträda i ett parti, der han så litet passar, och hvars lyriska skönheter han s&amp; grand * ligt förderfvar. Måtte avita rollfördelningar ej tagas i arf af deo ena direktionen från den andra! Hr Bruns förmåga som skådespelare lyste myoket litet i denna rol. Om jag tolererar den hjeltetenormessiga hållningen i första scenerna, så blir detta dock omöjligt i den sista der hr B. först — myoket rätt — framställer den sittande Faust af åldern böjd, med darrande händer, men sedan — hast du mir gesehn? — vid uppstigandet rätar upp sig lika storståtligt som i ungdom skostymen; först i den sista, yttersta kampen med den onde bör Faust räta upp sig, hvilket då blir både psykologiskt sant och sceniskt effektfullt. I denna epilog kunde hr B: s röst motiveras som en tynande bräcklig gubbes, men bjöd dock i stolen hr B. på ett par ljud, som voro så förskräckliga att man ej kunde förargas längre utan var tvungen att — skratta. Det påminde för rysligt om en katt utanför en köksdörr, middagstiden. Nej, det var ett misstag att engagera hr Brun, då hr Sell-man fans att tillgå, vare detta sagdt utan den » staBrke national-fölelse »; som danskarne säkert skulle utvecklat om t. ex. frk. Dons afskedats och frk. Klemming engagerats vid » det kongelige Theatret ».
från sin värderade medarbetare hr Claes Lundin, ungefär samtidigt med ofvanstående artikel, en kritik öfver fru Edgrens nya drama — en kritik, som väsentligen skiljer sig från hvad Aftonbladet i ämnet meddelat. Om ofvanstående uttalande egde emellertid hr Lundin då icke kännedom. Red: s anm.händer den norska venstern, som nu faktiskt är den maktegande, på sitt håll. Men här hemma gäller det: svampen på! Sådan kan liberalismen alltid påräkna huld och skydd från dem, som makten hafva, och åt det hållet drager väl ändock omtänksamheten om det egna jaget, om än » traditionerna » tyckas böra peka åt ett helt annat hålL Nej, hr professor, er glorvördige frände var just ingen de oegennyttiga dygdernas ädle riddare, men i stället hade han kanske till och med i högre grad än de flesta af våra landsmän, en egenskap, som gjorde hans storhet. Han visste och hade klart för sig, hvad han ville, och förstod att handla derefter. Så långt kan ni nu visserligen aldrig komma, men ni borde likväl ha sökt att tillegna er åtminstone något af karakteren — för er egen skull helst af dess bättre sidor — innan ni ' tog er före att kläda er litenhet i den der gamla rustningen, som ni väl ändock icke valde endast för rostens skull. “ Hur man gör godt. “ (Skådespel i 4 akter af A. Ch. Edgren. ) Af Claés Lundin. Ämui då detta skrifves, i medlet af augusti, har icke försports, om fru A. Ch. Edgrens nya skådespel kommer att uppföras på någon svensk teater. Att detta icke kommer att ske på den kungl. scenen, vet man, men ännu är det obekant, oip. någon enskild teaterstyrelse tager mod till sig och låter framställa stycket. Under sådana förhållanden anser denna tidskrift sig icke längre kunna uppskjuta med att säga sin mening om i fråga varande skådespel, hvilket, man må för öfrigt hysa hvilken tanke som hälst om de däruti framstälda åsigtema, måste erkännas vara ett ganska märkligt dramatiskt alster. Gör rätt och nöj dig icke med att göra godt, ty det senare får allt för ofta intaga det förras plats och varder då icke annat än idel orättvisa.
Mig nog styrka att kunna utföra allt, hvad denne Furstes ädla och ömma Själ hade, för Ejder sällhet, beredt och ämnadt. Jag igenkänner, uti det Beslut j Mig nu fgrktjnnet}, renhfteq af Ed ra tänkesätt för Mig, Den 24 Februarii. S3S och J kunnen gifva Rikets Ständer tillkänna, att Jag bifaller deras begäran. En Konungs Kröning ökar icke hvarken Dess förbindelse eller Dess företrädes-rätt; men, då d-en trycker en heligare stämpel på de band, som Honom med Folket'förenar, lemnar den tillfälle åt-.en fri Nation, att bögtideligen hylla Den, som Hon beklädt med en laglig Magt att upprätthålla och skydda hvarje Medborgares rättigheter. Denna högtideligbet ger derjemte Fursten en ökad anledning, att påminna Sig den erkänsla, Idan är skyldig ett Folk, sorn finnér sin egen till, fredsställelse i den glans och den vördnad, hvar-, med det omgifver Hans Person, Det är för Mig en ljuf tillfredsställelse att härvid få förnya Min försäkran om den synnerliga bevågenhet J veten, att Jag hyser för Rikets Ständer, och för hvar och en af dera§ Medlemmar.
Måhända är det för sent att vid innevar. riksdag vidtaga cn sådan åtgärd; men saken torde förtjena att närmare tänka på, och derföre önskar jag, att Ridd.Utskts memorial måtte blifva återremitteradt, jemte de anmärkn:r, som här emot detsamma blifvit gjorda, så att, om ej för innevar. riksdag, åtminstone för nästa, Utsk. måtte vaia betänkt på ändamålsenligare åtgärder. lJr Le fredi, Joli. Pelir: Jag har egentligen icke begärt ordet för att tala för eller mot betänk., utan blott för alt säga några ord om saken i allmänhet. En värd talare, Hr Stuart, har erkänt, att tidningarne, uti deras nuvar. beskaffenhet, icke referera våra förhandlingar så, sorn man kunde önska. Deruti instämmer jag, och det fägnar mig, att Hr Stuart är af samma tanke som jag i detta afseende, ty detta är alltid en auetoritet. Han hoppas, att detta förhållande framdeles skall blifva annorlunda. Skälet dertill är förmodligen, att han hoppas på sanningens seger och förnuftets biträde dervid. Äfven jag har mycket förtroende till sanningens seger och förnuftets biträde dertill; men jag tror icke, att detta kommer af sig sjelft i tidningarnas framställningar, emedan prenumeranterne äro det egentliga föremålet för deras sträfvande, och då kommer det hufvudsakligen i fråga ö H. 17 i3o Den 4 Juni f. m. att på Svensta vidröra den saken, hvarom Hr Rosenblad har talat på Fransyska. Det är svårt att öfversätta detta ord, men jag tycker icke mycket om utländska ord; jag ger mig således på djupet och försöker en öfversättning af detta ord och kallar det skamlöshet. Jag tror att det vore nyttigt, om vi, såsom Hr Rosenblad nämnt, hade ett par flinka upptecknare af våra discussioner; och som det är gifvet, att Huset alltid kommer alt blifva deladt af tvänne olika åsigter, som göra hvarannan motstånd, så vore det önskligt att begge dessa åsigter hade dem, som troget uppfattade det bästa och förnämsta som sades.
Sådana personer skulle tilläfventyrs, vid betraktande af det allvar och den samvetsömhet, som röjer sig hos dem, som ej äro invaggade i en dylik säkerhetssömn, 32 Den 14 November kunna komma till den för dem oväntade öfvertygelsej att det måhända ej stöde så alldeles rätt till med dem sjelfva. Ar det på sådant vis, som friden och lugnet skulle störas hos många medmenniskor, så måste jag öppet förklara, att störandet är, icke ett ondt, utan ett godt. Är det åter fråga om den frid, som finnes hos sådana personer, hvilka redan hafva ordnat sina angelägenheter på andra sidan grafven, så är jag öfverlygad, att deras frid icke slöres deraf, att de se deras medmenniskor med allvar omfatta sina samvetsangelägenheter, äfven om de dervid skulle något vilseledas af en samvetsömhet, som icke i allo kan godkännas. Man kan med skäl säga, alt det i denna stund är temligen illa beställdt med lagstiftningen i andligt hänseende. Ofverlemnas denna lagstiftning uteslutande åt Preslerskapet, så blifver följden deraf, att denna korporation, med eller utan afsigt, vidtager sådana förfoganden, hvarigenom församlingens medlemmar intvingas i sådana former, hvilka åro mest öfverensstämmande med det beqvämligaste sättet för presterna att sköta deras tjensteåligganden. Sådan skulle utan tvifvel följden blifva, om lekmännen, vare sig af liknöjdhet eller förmenad okunnighet i andliga ling, öfverlemnade hela kyrkolägstiflningen åt presterna och sjelfva tvådde sina hander. Jag tror, Mine Hrr, alt det är hög tid för lekmännen att förskaffa sig en fullständigare kännedom om andliga ting för att kunna bedöma hvad som i sådant hänseende är rätt eller orätt. Man bör ej öfverlåta åt en viss kast att ensam lagstifta i så vigliga ämnen. Jag måste slutligen upträda emot detta Betänk., derföre att det ligger en stor skenhelighet uti förklarandet, att nattvardens anaammande af annan person än en prest är ett gäckeri. Gudstjensten i allmänhet och nattvardens emottagande i synnerhet är icke och kan aldrig blifva endast en utvärtes äthäfva.
Med åsigter hämtade från dessåS läror, i förening med den erfarenhet jag under en, ehuru inskränkt Verkningskrets ägt tillfälle förvärfva mig, vågade jag, såsom Med: lem af detta Stånd, under 1 X09 års Riksdag väcka en Motion, som hade följande föremål. ”Att Exclusiva Privilegier, i deras primitiva bestämmelse ämnade till konstflitens uppmuntran, ej måtte förfela deras ändamål, genom en till skada för andra Medborgares verksamhet för långt utsträckt tid till begagnandet af den uteslutande Kåtten ; utan närmare svara mot ändamålet, derigenom, att för det första, tiden för deras åtnjutande behörigen förkortades, att för det andra, tillverknings.methoden ensamt blefve föremål för ett sådant Privilegium, och ej Personen så till sägandes satt i stånd att under skygd af erhållen rättighet på u - Den 11 Maj. e. m. 33S teslutande tillverkning af en viss sak, kunna utan egen förlust försämra sin tillverkning, hvars rätta bedömmande saknar all måttstock, om täflan icke finnes. — Och slutligen för att utan någons förfång vinna en jemn fördelning af rättigheter inom idoghetens område, alla Exclusiva Privilegier, som innehafvarena under en tid af 20 år begagnat, måtte upphäfvas och försvinna Då jag icke kommit i erfarenhet hvad vid denna motion slutligen blifvit tillgjordt, och än mindre att den medfört någon verkan, så vågar jag nu ytterligare framställa de grundsatser, hvarifrån jag då utgick, och i det jag åter väcker samma Motion, vördsamt underställa Höglofl. Ilidderskapet Och Adeln följande. Jag har ansett och anser uteslutande Rättigheter som fiender till Ko sterna, Slöjderna och Handeln, hvilka säkrast genom täflan befrämjas; en täflan nödvändigast i ett land, der Climatets hårdhet gör lynnet trögt och mindre benäget för nvheter och försenar utvecklingen
Dette foröger tvertimod blot Förvirringen; det bidrager til at demoralisere Pressen og svekke dens sande Frihed. Det er endelig kun denne store Ubestemthed, der kan give en Renkemager, som Morgonbladets, Mod til at frembyde en Klude-mosaik, der ej engang er symmetrisk i sine Sammenföininger. De antidanske synes om at undsee sig ved deres Daarskaber; men deres Udflygter komme for sent, og de ere ogsaa altfor tyndt anlagte. Ingen troer dog for Alvor, at man her til nogen Grad eller paa nogen Maade der kunde förtjene Opmaerksomhed, har vil-let ” tilsideseette det Norske for det Danske ”, ” betragte de Danske som Engler ”, at man har forsögt paa ” at indföre dansk Dialekt ” o. s. v. o. s. v. Man * söger ialfald forgiaeves efter det offentlige Aktstykke, der skulde kunne give en saadan Anskuelse nogen Rang %over almindelige Hjernespind. Man skal, i den Tid, da nDanomani ” var et Yndlingsudtryk i visse Munde, neppe finde en eneste trykt norsk Linie, hvori Danmark haevedes paa en ntilbörlig maade, o g paa vort Lands Bekostning, medens det er let fra denne Epoche at samle et helt literairt Repertorium for Smaedelser og ubeföiede Ud-fald mod den forrige Broderstat.
Veterinär-Inrättningarne i Riket Veterinär-Inrättningen i Stockholm: 1852 års anslag 7,770: — Tillkommer: förhöjning 2,750; — D:o d:o i Skara (nytt) Vaccinationens befrämjande: 1852 års anslag . 2,272: — 2,150: — 10,500: 1,400: Tillkommer: förhöjning Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, för slags-anslag Svenska Läkare-Sällskapet, anslaget oförändradt Svenska Akademien, d:o Vetenskaps-Akademien, d:o Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien: 1852 års anslag Tillkommer: från Skrif-materialie-anslaget öfverflyttade . Fria Konsternas Akademi (deraf 2,000 R:dr Hanib. Banko Förslagsvis ä 128 sk.) Musikaliska, Akademien: 1852 års anslag . .. ' Tillkommer: förhöjning Naturhistoriska Riks-Museum, oförändradt anslag Institutet för Blinda och Döfstumma d:o Fattigvården i Stockholm och landsorterne: . 1,260: 1,200: 5,986: 46. o3: 16. 3,000: — 5,000: — Penningar: 1852 års anslag Indelta räntor: d:o Indelt spanmål: d:o • • Tillkommer: från anslaget till kyrkors underhåll 47 T:r 8 k:r 20 k:r 17 T:r 28 k:r ä 6j R:c]r 6,094: 8. 85: 24. 119: 8. 6771 T:r 18 k:r å 6j R:dr Fattigvården i allmänhet: Förslags-anslag, oförändradt Lasarettet i Stockholm: 1852 års anslag - Hospitalers och Lasaretters underhåll: Penningar: 1852 års anslag' 5,998: 12. 8. Afgår: — Indelta räntor: 1852 års anslag Indelt Spanmål: d:o Stora Barnhuset i Stockholm: Penningar: 1852 års anslag .
Det andra skalet - irör Dek 26 Februari!. let war; om Fartyg stulle under namn af Sjönöd , fä losta betz Last, kunde alla »nöjeliga Lurendrägerier införas; ty en Skeppare behöfde endast sätta pä uti »vackert »väder, och med främmande hjelp lossa hwad han behagar; sa »nyckel läktare, svin ingen conlrol! finnes pä hwad som btifwit bärgadt och äter inikeppadl. E t exempel, will jag blott anföra, det Dykeriet ej ar utan nytta: sörkcdit är nli Falkenbergs district strandade en Engeli? KanonSlup, hwilken »ned Dykeri-Commistariens lillständ bärgades af privat Man, hwilken ingas rakning pä roocZ R:dr i bärgare-lön, dä Engelska Consul»» i Görheborg stickade räkningen till Direc»ionen af Dykeriet, befants den enligt Reglementet blott utgöra omkring 5 <z Rtdr, Slutekigen fär jag till Högloft. RidderffapetS och Adelns upplysta ompröfwande hemställa; om ej ett skäl är gällande: der att ingängne Controcter böra hallas, och icke ändras förr än de äro kill ända lnp« ve, vin allmän och enskild säkerhet stall äga beständ. Således fär jaq anhälla om Herr Grefwenä och Landtmarstatkens Proposition» att detta Betänkande rist Kongl, Maj. t öfwerlemnas för att derä göra Nådigt afseende tvid denna Octroys sint. Grefwe amilton, ^xel. Ehuru jag ej sjelf äger strand, ber jag att pa Skänska Adelns rvägliar fa anmäla det lidande densamma öfwergätk genom Ocrroyen. och instämmer således i Mstottets yttrande. Herr Lcbiitrsrcraotr, josian kjerman, upkaste föl» Den 26 ZebruarnrrSz följande Dictamen:
N:ö 12 föreslagne tullvärden å kardullsgarn, besluter, att införselstullen för sådant garn utsättes för ”ofärgadt, otvinuadl oell odubbleradt” lill 18 sk., för ”färgadt, otvinnadt och odubbleradt” lill 20 sk., samt för ”färgadt, Ivinuadt eller dubbleradt, eller s. k. brode'rgarn” till 16 sk. få, voterar j»; Den det ej vill, Voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. förenämnde tullvärden samt bestämmes införselslullen för ”ofärgadt, otvinnadt och odubblcradl” lill 14 sk., för ”färgadt, olviunadt och odubbleradt” till 18 sk. samt för ”färgadt, tvinnadt eller dubbleradt, eller s. k. brodérgarn” lill 16 sk. få. Vid voteringens slut befunnos, då voteringssedlarne öppnades, röslerne vara lika delade eller hafva utfallit med 17 ja emot 17 nej, hvadan den förut aflagda och förseglade sedeln öppnades och befans innehålla ja. Fortsättningen af målets pröfning uppskjöts till nästa plenum. II. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen den 20 Januari 1845. Plenum kl. 6 e. m. Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 76 afgilna förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M., aug:de mäklareslut, i afseende på den s. k. leverancehandeln. Då härefter till justering upplästes E.\p.Utsk:s under N:o 77 afgifna förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de föreskrifter, i afseende på byggnadslån till brandskadade släder, anmälde och yttrade sig Hr Bråkenhjelm Pehr Reinhold:
Köhlers ansökningar om pensions—tillökning; N:o 47, i anledning af väckta förslag om förändrad organisation af Rikets Ständers Bank; N:o 48, med förslag till Instruktioner för dels Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-verket, dels Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskont-verket i Stockholm samt Låne-kontoren i orterna; och N:o 49, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i Banko-reglementet. Från Högv. Presle-Ständet. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Stals-Utskottets Memorial N:o 211, med förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, angående de vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalda slats-bidrag. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19, i anledning af väckt motion om bestämmande af tillverknings—afgiftens belopp och beräkning af redskapens afverknings - 852 Prot.-UIdrag i6 Oktober i860. förmåga, i händelse Kongl. Maj:t skulle bifalla en al Bonde-Slåndet hos Kongl. Majit gjord anhållan, alt bränvins-tillverkning i mindre bränneri, utan tillsyn af Kontrollör, skulle tillåtas äfven under åren 186! —1865. Afslogs. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-U(skottets nedan omförmälda Memorial: N.o 45, angående föreskrifterna i 7;de artikeln al Banko-reglementet; N:o 46, i anledning af I. d. Kamereraren A. W. Wäsströms och f. <1. Bokhållaren A. Köhlers ansökningar om pensions—tillökning:
Det invändes visserligen häremot, att fadermord är ett af de aldra grofsta brott, som lagstiftaren kan tänka sig, emedan den brottslige i thy fall på del djupaste kränkt hvad som bör vara föremål för bans vördnad och barnsliga tillgifvenhet, då han sträckt en mördande hand mot den, som han har alt sjelf tacka för lifvel; men att deremot emellan man och hustru icke existerar ett sådant vördnadslorhållande. Likväl om detta också är fullkomlig sanning, kan dock icke förnekas, att emellan makar måste antagas existera en på ömsesidig högaktning grundad kärlek, som på det innerligaste bör förena dem vid hvarandra med band, lika heliga och betydelsefulla sorn dem, hvilka vördnaden upprättat mellan barn och deras föräldrar. I alla de fall der någon pligtförgäten maka vågar, genom ali beröfva den andra makan lifvet, upplösa hvad äktenskapets Höge Stiftare förenat, har han säkerligen lika så djupt kränkt både gudomlig och mensklig ordning som fadermördaren, så att hans straff följaktligen icke bör blifva ringare än dennes. Från denna uppfattning hafva också 1734 års lagstiftare utgått, då de i 14 Kap. 1 § Missgerningsbalken med lika ansvar ansett dråp i ena eller andra fallet; och jag har trott del vara riktigt att icke afvika ifrån denna i vår hittills gällande lagstiftning uttalade grundsats. § 57. Den 8:de afdelningen i lagförslaget (§§ 55—60) har till rubrik nm nödvärn. Men då man betraktar den 57 § finner man snart, att den upplager ett fall, som alldeles icke är nödvärn i den mening, som rättsvetenskapen och vår lag hittills fästat vid delta begrepp. Den 57 § innehåller nemligen i Usta mom. att '"rymmer fånge elter häktad person — ■— då må ock det våld (saklöst) brukas, som till rymningens förekommande nödigt är.” Följaktligen skulle, om förslaget antoges, en af läns - Lag-Utskottets Betänkande N:o 20.