Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 27. Nej — 20. § 9- Bifölls. § 10. Hr Akerman: Vid jemförelse mellan 3 ena sidan den nu föredragna §:n och a andra sidan den I3:de oell 14:de. förefaller det mig, som om man icke halt fullt allvar med stadgandet. att grundfonden skall till liela sitt belopp kontant inbetalas. Måhända komma dock upplysningar att meddelas, som giira alt min anmärkning förfaller, och jag vill derföre icke framställa nSgot bestämdt yrkande. Frih. Tersmeden: Såsom bekant, är förfarandet vid grundfondens inbetalning olika inom de (dika bankerna. Inom de flesta tillgår det dock så, att 25 proc. kontant insättas oell återstoden aflemnas af deleaarne omedelbart i säkerheter af föreskrifv**i! beskaffenhet. Det är således en ganska betydlig förändring Utsk:t föreslagit deri, att Inda grundfonden skall kontant inbetalas och derefter till en del lörvandlas till grundfondshypothek genom styrelsens fiirsorg. Visserligen förekommer ett sådant stadgande stiftandet af för många banker, enär delegarne dä måste hafva ett fyrdubbelt kontant kapital mot förut; meri jag kan dock ieke inse vinsten af en sådan förändring, enär den komme att 'ålla aklieegarne alltför stora svårigheter oell i sjelfva verket ieke kan tillämpas, ulan måste utgöra en omklädnad för det förfarande alt styrelsen öfverenskommer med de delegare, som önska använda innehafvande värdepapper, att vid aktie-inbetalningen omedelbart öfvertaga dessa i stället lör kontanta penningar. Om derföre icke under diskussionen dess starkare skäl anföras lör förändringen, mäste jag motsätta mig densamma. Den 12 September f. m. 231 Gr. Sparre: De skäl, som förmått Utsk:t alt i delta afseende tillstyrka en förändring i såväl gällande lagbestämmelse, som Finans-komiléens förslag, hafva förnämligast varit Irenne.
Man har frågat, huru den nyttiga inrättningen Marieberg skulle kunna begagnas, örn den föreslagna förändriugen antogs. Pä samma sätt, som jag och mänga andra den nu begagnat. Det är ett stort misstag om någon tror, att för detta ändamål några tomma titulaturer behöfvas. Ett visst antal frän hvarje reg:te får tillstånd att begagna läroverket; dessa blifva ditcommenderade, och de öfriga vid stationerna bestrida tjensten derstädes. Detta är hela proceduren, och hvad har delta att göra med litel väsendet? Vidare har det blifvit sagdt, alt om i fält en duglig person särdeles utmärker sig, så alt han t. ex. hurde vinna befordran till capilainsgrad, så skulle detta, enligt det nya stadgandet, ej kunna ske utan alt en annan blefve ihjelskjuten. Menas härmed befordran till ett verkligt befäl, så förulsäller detta visserligen äfven en vacance, och om ingen afgång sker på samma gång, så får han vänta tills ledighet inträffar; men är dermed någon skada skedd? Hans förtjenst må vara i minne, och belönas vid första tillfälle. Föröfrigt får jag' fästa uppmärksamheten derpå, att här aldrig varit fråga om att borttaga K. M:s rättighet att nämna surnumerärer, hvilka gä in nti den activa tjenstgöringen. Denna rättighets fortfarande har ingen bestridt, utan det är nu endast fråga om titlars utdelande, dä de icke förenas med tillhörande embete och tjenst. Detta vare sagdt om Ijensteus behöriga gång inom den delen af administrationen, som jag känner, och jag tror, att samma förhållande äfven inom de öfriga äger rum, nemi. att inga olägenheter skulle uppstå. Jag kommer nu till den punkten, hvilken afhandlar ifrågavar. rättighet, såsom eli bclöningsmedel. Begreppet om belöning förutsätter naturligtvis, att saken mäste eftersträfvas af den, till hvilken den gifves, och att det allmänna tänkesättet dervid fäster begreppet om en fördel, eller ett högre anseende. Måhända är förhållandet så ännu med dessa tomma titlar; men jag påstår, alt detta hvilar pä en falsk åsigt, både hos den belönade personen sjelf och hos allmänna omdömet.
Borgare-Ståndet, på grund af framställde anmärkningar vid Utskottets Betänkande JNjo 35, angående stämplade pappers-afgiften, till Utskottet återremitterat samma Betänkande i sin helhet; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet, som i i allt öfrigt godkänt berörde Betänkande, endast beslutat återremiss, i afseende å Utskottets förslag, dels om införande af orden, ”äfvensom Landtmätare, ’’vid slutet af irsta Afdelningen i i mom. 4 §■« och dels om förenkling af ira gällande Chartte-Sigillatae-Förordnings föreskrifter i nämnde §. och moni. pag. 6, 7 och 8. "Vid behandlingen af förevarande ärende, har Utskottet ansett sig böra företaga de framställde anmärkningarne till öfverläggning i den ordning, dé föreslagne ändringar och yttrade åsigter, hvilka blifvit föremål för dessa anmärkningar, i återremitterade Betänkandet förekomma; i hvilken ordning Utskottet äfven nu går att samma anmärkningar till besvarande upptaga. i;o Vid Utskottets förslag, i afseende å 4- §• t morn., att, vid slutet af den i dettc. mom. förekommande första Afdelning, orden ■”äfvensom Landtmätare” borde tilläggas, bar blifvit anmärkt: inom Ridder skåpet och Adeln', att detta tillägg endast skulle fördyra skiftes-förrätlningarne, ehuru desse förrättning: bereda landet stora fördelar och derföre borde göras så litet kostsamma wm möjligt; samt inom Presteoch Bonde-Stånden, hvarest, med åberopande af Riksdags - Bih, till R. St. Län vid återremitterade Betänkandet fogade reservation, Utskottets förslag i denna punkt ansetts olämpligt. Då de mot
Gederström, Jacob, upplästes äfven PresleShs beslut i ämnet, af innehåll, att Slåndef, sorn bifallit utlåt. N:o 161, frånträdt detsamma i afseende derå alt R. St. målte för deras del gilla och fastställa den, i öfverensstämmelse med åberopade längder, skedda nya roteindelningen i Stockholms, Gottlands, Södermanlands, Upsala, Östergöthlands och Elfsborgs län, hvaremot Ståndet ansett del R. St. böra uppskjuta med pröfning och utlåt, öfver omförmälda upprättade nya roleindelning tilldess densamma öfver hela Riket hinner att försiggå, hvarefter R. St. vid nästa riksdag torde få förvänta K. M:s nåd. propos. i ämnet; och hade Ståndet i öfrigt viel bl i fv i t sitt till utlåt. N:o 161 gifna bifall och lagt utlåt. N:o ao5 lill handlingarna. Frih. Cederström: Jag tillstyrker att R. o. Ad. i afseende på delta betänk, mätte fatta enahanda beslut med PresteSt., lili hvars beslut den oriktiga premiss, som finnes i BorgareStis beslut, är utesluten, och det allt med rätta. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz: Jag tager mig friheten att anhålla om upplysning, huruvida icke premisserne i det förra piot.utdr. äro alldeles enahanda med de i det sist föredragna, i hvilken händelse det torde vara iticonseqvent ali, då R. o. Ad. bifallit den förra inbjudningen, icke äfven antaga den nu ifrågavarande. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag finner mig förekommen af Hr Palmcrantz, och får blott förklara, att jag icke finner något skäl hvarför R. o. Ad. uti alldeles likartade saker skall anlaga olika premisser. Jag tillstyrker således, alt R. o. Ad. nu måtte vidhålla samma beslut, som Slåndet 5 minuter förut har fattat. På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., blefvo Borgareoell PresteSttns ofvannämnda piot.utdr. ånyo upplästa.
Hvad sålunda i denna för en talrik menighet ganska vigtiga fråga förekommit, bar Utskottet tagit i öfvervägande; och då öfver detta ärende, som är af en invecklad och vidtomfattande beskaffenhet, Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader icke haft tillfälle sig yttra och således icke uti flera väsendtliga delar erhållit den utredning som erfordras för att med nödig sakkännedom kunna bedöma vare sig möjligheten att vinna det åsyftade ändamålet, kostnaderna derför eller följderna al företaget, äfvensom all upplysning saknas i hvad mån strandegarne vilja dertill bidraga, anser Utskottet under sådana förhållanden sig icke kunna understödja motionärens framställning, utan hemställer att densamma icke må för närvarande till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 Juni 1851. Kette evnfiottee: af Grefve Mörner, C. G., och Friherre Klinckowström. R. M. Stats-Utskottets Utlåtande., N:o 183. Ank. till Eip.-Utsk. den 21 Juni 1851. kl. 10 f. rn. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående löneförbättring jör komministrar ne i Imfvudstaden. (U. A.) Uti afgifvet memorial, som blifvit från Borgare-ståndet till Stats-Utskottet remitteradt har Hr A. N. Lundh anfört: att sedan åtskilliga af Stockholms stads komministrar år 1834 hos Kongl. Majit anhållit att, då de Hesta kapellans-beställningar i hufvudstaden blifvit af Sveriges framfarne Konungar och Ständer gynnade med anslag af allmänna medel såsom löneunderstöd, nemligen 3:ne Kapellaner vid S:t Nicolai församling med 72 tunnor kronotionde hvardera, de på 1600 talet inrättande Kapellans-tjensterne vid S:t Clara}, Jacobi, Mariae Magdalena} och Cathrinae församlingar med 40 Rdr för hvarje församling samt Kapellanen vid Ulricae Eleonorae församling med 50 Rdr, hvartill sedermera år 1803 kommit 16 Rdr i s. k.
Landshöfdinge-boställen, angående utarrendering af 93: 18. Landskrona fästningsfängelse, angående användande af medel, anslagna för nybyggnad vid 9. » Memorial i anledning af återremiss å dito 61. » —Eslöf, angående jernväg mellan 160: 1. h. Landtbruksskolor, angående anslag till tre nya 93: 23. Landtmätare, storskiftesoch afvittrings-, angående löneförhöjning för år 1857 åt 189. Lappar, fattiges försörjning 123: 82. Lappmarks Ecklesiastikverk, angående indragning af anslaget till 123: 21. Lasarettsbyggnad i Ljungby, angående anslag till 123:116. Lavéns enka, angående pension åt 152: 37. Leatz enka, angående dito 152: 48. Leckö kungsgård, angående dess användande till ekplantering 74. Lekvattnets kapell, angående aflöning ät predikanten i 123: 8. Lexikon, konversationsoch universal-, angående anslag för utgif vande af 123:125. Lidén, Utlåtandets Nummer oell Moment. Lidén, Doktor, angående pension åt . 152: 68. Lifregementets Dragonkorps, angående nytt ridhus åt 84: 49. Lillån i Örebro län, angående sänkning af - 120: 37. t Lindberg, f. d. Landskamererare, angående eftergift af honom ådömd ersättningsskyldighet 57. Lindesberg—Frövi, angående jernväg mellan 160: i. d. Lindstedts döttrar, angående pension ät 210. Linköpings domkyrka, angående anslag för iständsättande af 104. Memorial, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut rörande dito 149. Memorial, i anledning af återremiss ä N:o 149 177. Loenbom, Löjtnant, angående pension åt 152: 20. Lotserioch Fyringsstaterna, angående anslaget till 85: 11. Lovén, angående pension till 152: 11.
Med lillkännagifvande att, enligt hvad ej mindre Styrelserna för de vid Ultuna och Bergqvara inrättade mejeriskolor anmält, än ock Agronomen Alfred Nathhorst i afgifne inspektionsberättelser vitsordat, ändamålet med dessa skolor ännu fullständigare skulle kunna vinnas, om lärokursen vid dem blefve, likasom vid landtbruksskolorna, tvåårig, och följaktligen endast halfva antalet af mejeri-eleverne årligen utginge, bade Akademien, enär det emellertid redan visat sig, att de, efter en lärokurs af blott ett år nu årligen utgående tolf mejeri-elever icke på långt när motsvarat de reqvisitioner, som till skolorna ingått, i afseende å erhållande af elever från dem, och då inom riket numera funnes tillgång på åtskilliga väl skötta enskilda mejerier, med hvilkas innehafvare öfverenskommelser skulle kunna träffas alt emot någon viss årlig ersättning till undervisning i ladugårdsskötsel och mejerihandtering emottaga en eller annan elev, funnit sig böra i underdånighet hemställa att en årlig summa, motsvarande anslaget till en mejeriskola, eller 3,000 Rdr, mätte af Kongl. Majit hos Rikets Ständer äskas till stipendier åt sådane personer, som efter vederbörande Hushållnings-Sällskaps förslag kunde af Akademiens FörvaltningsKomité utskickas till enskilda mejerier, för att, efter der genomgången fullständig tvåårig lärokurs, kunna, likasom eleverne från mejeriskolorna, blifva af nytta efter erhållna anställningar inom olika delar af riket. 6:o angående Fårskötselns befrämjande. Härvid bade Akademien hufvudsakligen anfört: att då de förslag till schäferihandteringens uppbjelpande, hvilka Akademien tid efter annan framställt, icke lyckats vinna bifall, Akademien trott sig böra vara betänkt på utfinnandet af något annat sätt för befrämjandet .af det vigtiga ändamålet och dervid kommit till den åsigt, att ett nytt system borde försökas, byggdt på den grund, att statens nuvarande schäferier af sakkunnige personer uppskattades och, i den mån sådant läte sig göra, öfverlätes lill enskilde, som, inom vissa bestämda år, till staten genom årlig inbetalning återgäldade uppskattningssumman; att sedermera får ulaf de för 30 Bil.
Frågan om angelägenheten att söka ett sådant medel beror då endast af frågan om den våda, sorn verkligen ligger i begagnande af tryckfriheten såsom industri, d. v. s. dess begagnande i opinionsväldets tjenst och till opinionsväldets utvidgande öfver all gräns. Att denna våda är för hand, kan möjligtvis vara mindre bemärkt; men utan dess tillvarelse, skulle den så högt öfverklagade ensidigheten i pressens bruk ej vara verklig. Är det sannt, att den populära litteraturen redan utöfvar ett förtryckande välde; så kan det ock ej fela, att detta välde växer och hastigt eller sent uppnår den höjd, hvarom fråga är, den öfvermakt, sorn skall bringa under massans, af dess ledare bestämda opinion all domsrätt i litteraturen. Är det sannt, att redan lin all framgång deri beror af ett par eller en enda tiduingsutgifvares gunst, och att för alla med dem olika tänkande allt försök att med sina protester eller försvar framtränga till en större allmänhet är fruktlöst; att förord eller förkastelse af dessa (dier denna utgifvare öppnar eller stänger ali väg till afsättning af litterära produkter; bibringar eller undanhåller allmänheten en sanningsenlig kännedom af deras innehåll eller bibringar och gör gällande alldeles falska begrepp R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1 SJÖ. 3 derom; så lärer oek med intet skäl kunna dragas i tvifvelsmål, att en till denna höjd uppstigen makt i litteraturen skall förr eller senare blifva missbrukad ocb framgent växa till en ännu fruktansvärdare höjd, än den redan uppnått. Hvad nu vidden ocb vigten af denna våda beträffar; så gäller derom detsamma, sorn om all våda af ett oinskränkt folkvälde. En litteratur, lösgjord från den kritik, sorn endast af sanna litteratörer är att förvänta, kan ej annat blifva, än ett vapen åt flertalets öfvermakt. Detta skall deraf icke lyftas till förmåga att bedöma den sanna litteraturen, vitterhetens och vetenskapernes, deribland också samhälislärans, framsteg; ty häröfver dömer ingen utan en förutgående grad af bildning, hvartill stora mängdens vilkor aldrig skola tillåta henne att uppstiga.
Stift icke må uti ifrågavarande afseende sakna en inkomst, sorn andre Stift uteslutande kunna påräkna, samt, med afseende å hvad StatsContoiret, uti dess vid E. K. M:ts Nådiga Proposition om Stats-Werkets tillstånd och behof fogade berättelse, härutinnan i underdånighet ti Ilstyrkt, hafva Riksens Ständer beslutit, att den obetydliga inkomst, sorn hittills varit påräknad af Djeknepenningar i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens Län må från RiksStaten uteslutas och i stället upplåtas Dom-Capitlet i Hernösand, till användande i den ordning, som, för dispositionen af öfrige inom Stiftet inflytande dylike medel, finnes föreskrifven; Hvilket beslut Riksens Ständer få i underdånighet hos E. K. M. anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelserl N:o 242. Uppl. oi godk. hos Ridd. o. Ad. d. 20 Octi 1823J Preste-Ståndet d. 23 BorgareStåndet d, 23 — —■* Bonde-Ståndet d. 23 — ■—* Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående lindring uti Inqvarterings-besväret får Stciderne i allmänhst samt särskildt för Mainu), Warberg och Wadstena. S. A K.
Jag undrar visserligen icke öfver bolaget i detta hänseende; det har sannerligen förut blifvit så påöst af Ständernes frikostighet, att den tanke naturligen måst uppstå, att, då det gått så bra hittills, försöka, om det icke vill gå lika bra än en gång, och erfarenheten visar, att det förhåller .sig i detta fall med corporations-intressenas anspråk ungefär såsom med bortskämda barns, att ju mera de få, dess mer vilja de hafva. Men jag förundrar mig öfver Konungens rådgifvare, som, utan ringaste granskning, utan att sätta i fråga möjligheten af det förhållande jag nu baft äran ådagalägga, och hvilket så lätt kunnat inhemtas af den skrift, som utgifvits af en directionens ledamot, ändock på sätt och vis tillstyrkt denna ansökning. Om SlatsUtsk. och Ständerne skulle antaga den princip, som nu blifvit förordad; så kunna, med fullkomligt lika mycket skäl, alla andra slags 7a Den 4 April. fabrikanter begära att till sitt understöd få en andel af tullen å införseln af utländska varor af samma sort som de tillverka: sålunda kunde t. ex. hvitbetssocker-fabrikanterne begära att få med af tullen på det socker, som införskrifves; klädes-fabrikanten likaledes af tullen å alla utländska yllevaror, bomulls-fabrikanten af tullen på bomullsväfnader o. s. v.; oell jag tror, att det icke skall finnas någon af Rikets tullintrader, till hvilka man icke på detta sätt'skulle blifva så lycklig att finna afnämare, allt under skäl, att hvar och en behöfde understöd för den näring han drifver. Jag ber, att StatsUtsk. täcktes noggrannt öfverväga vigten af de anmärkningar, jag nu framställt, för praejudicatets skull, och eftersinna, huruvida icke tilläfventyrs en anleda, till anmärkning emot Konungens rådgifvare är att härleda från deras tillstyrkande i denna fråga, samt afstyrker för min del allt bifall till den ifrågavar. ansökningen. Remitterades till StatsUtskottet. Till remiss föredrogs K.
R:dr, att utbetalas och användas till betäckande af den skillnad, sorn för Arméens Pensions-kassa under dessa är kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning med förbehållen rättighet för Pensions-kassan att, i den män sådant behöfves, utbekomma behållningarna å 1858, 1859 och 1800 arens kreditiv för ifrågavarande ändamål, äfvensom att den nu gällande föreskriften derom, att medlen icke linge från Riksgäids-kontoret till Arméens Pensions-kassa utgifvas förr än den för äret uppkomna skillnaden, efter afslut.ade räkenskaper, blifvit till sitt verkliga belopp bestämd, måtte, till undvikande af ränteförlust för Pensions-kassan, som nu mäste undertiden förskjuta det för meranämnda pensionering behöiliga belopp, i enlighet med Direktionens förslag sålunda förändras, att de till fylliiads-pensionerna anvisade medel må, uppå Direktionens öfver Arméens Pensionskassa reqvisition, hal fårs vis i Mars och September månader utbetalas, med förbindelse för Direktionen att, vid reqvircrande af det för första halfä,ret behöiliga beloppet. med afslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift.
För underlättandet af klädesfabrikernes förseende med ull, är ullmaga zinet år 1831 uppbygdt genom bidrag af staten och staden gemensamt; så att deraf tillhörde Ull-Diskonlfonden, och Fabriks-Soeieteten i Norrkö . ■» ping. Härigenom öppnades tillfälle för ull-producenterne, alt mot billig afgift och när som helst kunna inlägga och förvara deras ull på ett ställe, der årliga åtgången af denna vara betydligt öfversteg det qvantum, som ännu under flere års förlopp af dem skulle kunna afyttras; och utgången har äfven ådagalagt riktigheten af denna beräkning, samt nyttan af anstalten. I sammanhang dermed anställdes derstädes ansvarig ull-sorterare, hvarigenom de härutinnan mindre kunnige erhöllo tillfälle att få deras säljande eller kopia ull sorterad med lindrig kostnad. Ändamålet har äfven vunnits, så alt då vid förra ullkontoret år 1832 inlemnades 21,500 U. och år 1833 nära 40,500, har på ullmagazinet inlemnats år 1834 utöfver 104,000 U., 1835 nära 161,000, år 1836 nära 183,000 och år 1837 sammanlagdt 207,689, hvaraf 161,146 var Svensk ull. Der hålles i Juli månad hvarje år ullmarknad, då betydlig omsättning sker af denna vara. Finaste ull bar lemnats från Nerike och Södermanland, och hela qvantiteten, som de sednare åren då försålts, har uppgått till närmare 100 högst 110,000 U. Då emedlertid fabrikauterne uppköpa betydligt uti andre landsorter, och ull ifrån Tyskland införts år 1836 till 146,473 U. samt år 1837 till 252,947 U., så är all anledning förmoda, att ullproductionen inom riket skall öka sig ytterligare i framtiden, helst om tullen derpå afpassas efter vårt lands egna förhållanden, jemförde nied dem, hvarunder ullen i nordligaste delen af Tyskland produceras.
Öfverträdes det förbud, som i 24 § 3 mom. gifvet är; vare bot första gången från och med 10 lill och med 20 R:dr, andra gången från 20 till 40 ll:dr samt tredje och följande gånger från 40 till och med 80 R:dr. Det medförda bränvinet vare derjemte förbrutet. Säljes dervid mindre än 15 kannor; ansvate förbrytaren tillika enligt 39 §. 11 § 44. Handlande, som mot 30 § sig förbryter, bote första och andra gången enligt 43 §, och håfve andra gången dessutom sin handelsrättighet förverkat. § 43. Då förbrytelse skett mot 33 <§, vare tillika det till salu hållna bränvin un derkastadt beslag och förbrutet. Skulle den, som är pligtig att förbrytelser emot denna förordning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinsförsäJjning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjensten. § 47. Den, som under tid, då han för förbrytelse mot förordningen är under tilltal ställd, samma förbrytelse fortsätter, skall, för hvarje gång stämning derför utfärdas och honom delgifves, fällas till de böter eller det straffarbete, sorn för sådan förbrytelse stadgade äro; dock må straffarbetet icke öfverstiga ett år. § 48. Husbonde ansvare för förbrytelse, som, vied hans vetskap, mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord. § 49. Underlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i 34 § gifven är, vare bränvinet förbrutet, derest ej agaren gitter visa, att varan är af inhemsk tillverkning. § 30. De i denna förordning utsatta afgifter och böter skola i bankomynt beräknas. % 31. Böter, som enligt 39, 41, 42 eller 43 § ådömas, skola, då tillgång brister, enligt 3 kap. Straffbalken till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Öfrige i förordningen utsatta böter skola, enligt 8 mom. i Kongl.
Sådan serskild pröfning har i en mängd fall egt rum, och jag skulle i det fallet kunna åberopa åtskilliga K. bref, hvaribland jag vill nämna flere tillkomne åren 1814 och 1815, ettafår 1838, ang:de dagsverksskyldigheten till Marieholms kungsgård, samt ett af år 1842 m. fl. På detta sätt har i hvarje serskildt fall, när den skattdragande allmogen haft sådane extra skyldigheter utöfver den ordinarie räntan, dessa skyldigheter blifvit upphäfde i öfverensstämmelse med 1812 års förberörde beslut. Jag anser dä att de af allmogen, som fått sig ålagdt att biträda vid reparationer å kronans egendomar hafva samma rätt alt åtnjuta befrielse derifrån, som den allmoge, hvilken skolat utgöra denna servitut till andra behofver. Det är således min tro, att så väl komiterades betänk., som SlatsUtskts förslag hvila på ganska god grund. StatslJtsk:s förslag innehåller för öfrigt i afseende på underhållet af ifrågavar:de boställe, att dermed skulle förfaras på sätt författningarne föreskrifva. För att icke splittra meningarne, instämmer jag i det förslag Frih, Palmstjerna här framställt, innefattande att ett serskildt anslag borde anvisas, motsvarande värdet af hvad de dagsverksskyldige, efter utredning, anses nu utgöra, Jag ber lil-, lika att få fästa uppmärksamheten derpå, att delta förslag af Hr Frih. Palmstjerna är i fullkomlig conseqvence med hvad, R. St. förut i dylika fall beslutat. Vid en föreg:de riksdag, jag tror det var 1840—41 årens, beviljade R. St. ett anslag till landsh. i Skaraborgs län, derföre all dagsverksskyldigheten till Marieholms, kungsgård upphört. Det torde visserligen vara utan ändamål atf Den 9 September f. m. 173 yrka bifall lill något som hörer till detta betänk., men jag anser mig dock pligtig alt framställa begäran om bifall till Frih. Palmstjernas förslag. Hr Printzensköld: Det synes föga löna mödan att tvista med Gr.