Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Offa själf, efter att på fastlandet ha genom lyckliga envig och lyckliga fältslag gjort sig ryktbar och utvidgat sitt rike, hade kommit öfver till England, och att söner och ättlingar af honom därefter farit öfver vesterhafvet och grundlagt några af de riken, som utgjorde den s. k. heptarkien. Varmund-Offa-sagan vardt sålunda i detta afseende en föregångare till den århundraden efteråt uppståndna sagan om Ragnar och hans söner och deras äfventyr i England. Den historiske Ivars (Ingvars) och andra nordmannahöfdingars angrepp på England i det nionde århundradet vardt anknytningspunkten för denna senare sagas bildning, som delvis skedde med material och på bekostnad af de sagor, som knutit sig till 400- och 500-talens germaniska invandringar till England.10 För ett rätt bedömande af »Ragnar»-Lodbroks-sagan anser jag vara af största vikt, att man skiljer skarpt mellan den historiska anknytningspunkt, som denna saga fått, och sagans material, som i hvarje fall till största delen är hemtad dels ur nordiska, dels ur angelsaksiska sagor om en äldre hjälte, som vunnit troféer parvis, nämligen Varmunds son Offa och om hans söner. Först några ord om den historiska anknytningspunkten och om anledningen till namnet Ragnars uppdykande och sammanknippande med det gamla sagoepitetet Lodbrok. Ingen lärer betvifla, att de stora härfärder, som från de nordiska rikena företogos i det nionde århundradet, måste varit bland skandinaverna i friskt minne under ett eller två släktled efter dem, och att det således under ett godt stycke in på niohundratalet måste ha funnits personer, som kände de förnämsta nordmannahöfdingarnes börd och hemland. Men lika säkert är, att 150 till 200 år efter den store vikingahöfdingen Ivar (Ingvar) var minnet af hans faders verkliga namn och lefnadsöden tillräckligt fördunkladt för att dikten kunde finna ett tomrum att utfylla. Hon gjorde det med en storkonung »Ragnar Lodbrok» och samlade som bröder kring honom som fader de historiske härförarne Björn Järnsida och Ivar och andra verkliga eller diktade nordiska chefer från 800-talet.
Uti Philipstad är inrättad en Rergs-Elementar-Skola, som förestås af Geschworner!! i Philipstads Bergslag, Bergmästaren Franz von Scheele. Skolan har varit öppen i fyra år och är undervisning derstädes lemnad åt 5o elever. Dess tillvaro beror för öfrigt på Wermlands Bruksägares enskilta och Bruks-Societetens allmänna understöd. Hälsovård: Under uppbördsåret i832 hafva på dårhuset här i Carlstad blifvit vårdade 19g och på Lazarettet härstädes 60 personer, hvartill kostnaden utgjort, nemi. för durhuset 5,274 ^:<*r 3° sk. 11 r:st. och för Lazarettet 64 [ R.idr 24 *k. 4 rst., sedan underhålls-ersältningar för endel af Lazarelles patienter blifvit afräknade. Då sjukpersonalen på Curhuset år 1828 utgjorde 342, så visar sig nu det lyckliga förhållande, att veneriska smittan i betydlig mon aftagit inom Länet. 'I anledning af väckt fråga om reglering af Provincial-Läkarevården i Riket, har jag, i underdånigt utlåtande af den 21 September i832, hos Eders Kongl. Majit underdånigst föreslagit, att de arne Provincial-LäkareDistrict, hvari Länet lör närvarande är deladt, måtte förändras till 3:ne, med Carlstad, Philipstad och Arvika till hufvudsta tioner, och att en tredje Provincial-Läkare mätte tillsättas, samt en för detta vidsträckta Län högst behöflig tillökning i Läkare-personalen såmedelst äga rum. Vid Cholera-farso tens första utbrott i Norrige, i September månad i832, trädde de inom Länet valde Sundhets-nämnder genast i verksam lie t. Den uppmärksamhet, som en del af dem både då och sedermera lemnat åt den arbetande klassens lefnadssätt, och det bemödande de på åtskilliga ställen visat att befrämja renlighet hos Allmogen uti dess boningar, har ©tvifvelaktigt för tillfället haft ett godt inflytande på hälsotillståndet, och kan möjligen äfven i framtiden hafva välgörande följder.
Det andeliga lifvets utveckling följer samma lagar, som den jordiska varelsens: den sker i en gifven ordning, den förutsätter vexelverkan med andra väsenden, den behöfver öfning och tillväxer på detta sätt successift. Förbises detta, så bildar sig menniskan antingen en fantasi verld, som mången gång har sköna företeelser, men oftare förer själen på vansinnets vägar eller till skenhelighet; eller också faller hon vid den tvungna isoleringen från sina likar ned i djurisk liknöjdhet, stumma laster och slutligen i förtviflan och förhärdelse. Är staten utöfvare af den högre straffrätten, så måste den också hafva rätt att använda dess medel. Den Eviga rättvisan träffar mången gång den, af alla menskliga och Eviga lagar förgätna missdådaren midt i hans lopp och hämmar hans förfärliga bana. Det finnas vissa blodskulder, hvilka alla tiders tänkesätt ansett endast med blod kunna försonas. Eumenider11a förföljde i den bildade fornålder!! fadermördaren och den eviga vedergällningens Assasiner, samvetsqvalen, utkräfva stundom hämden af den olycklige sjelftnördaren. Jag tror således, att dödsstraffen hafva en djupare grund, än fordna tiders råa hämdbegär, eller statens behof af varnagel mot brott; men det är äfven min öfvertygelse, att ett straff, som förstörer det skönaste verket i skapelsen, som "utesluter från den synliga verlden odödliga krafter”, bör sparsamt begagnas, så mycket mer som det är svårt, om icke omöjligt, att rätt bedöma den inre beskaffenheten af menskliga handlingar. Man synes mig derigenom också mera handla i Christendomens försonande anda, som icke vill syndarens död. Ifrån den förut antydda grundsatsen härleda sig de afflictiva straffen, och de äro för en viss moralisk bildningsgrad och vissa vanhedrande brott icke så förkastliga, som man velat antaga.
Dervid har jag trott mig finna motionärens mening vara, att de ledamöter af Ridd. och Adeln, åt hvilka det Högh Ståndet lemnade ett sådant förtroende-updrag, af nit för saken och utan beräkning på någon ersättning ej blott skulle utöfva ett öfverinseende vid arbetets anordning och fortgång, utan äfven sjelfve lägga verksam hand vid arbetets utförande, hvarvid de dock borde kunna till sitt förfogande ega nödigt biträde för det mera mekaniska af arbetet. Om härvid, likasom då Ridd. och Adeln beslöt det påbörjade utgifvandet från trycket af äldre Riksdagsprotokoller, ej någon viss tid bestämdes för arbetets fullbordan, hvilket serdeles för ett sådant R iddarhus-Utskottet s Utlåtande N:o 13. 5 arbete torde vara omöjligt, utan tillsvidare en viss årlig summa ansloges t ex. motsvarande den som lemnades såsom bidrag för förberörde Riksdags-protokollers utgifvande, så och då jag lika med motionären finner det nu ifrågaställde arbetet, både vigtigare och mera en Ridd. och Adelns såsom Riks-Stånd enskilda angelägenhet, än det nyssnämnda, hvilket såsom varande af en mer allmän natur snarare torde böra af Statsmedel bestridas, vågar jag vördsamt föreslå : det Ridd. och Adelns behagade för granskning och fullständigande af Riddarhusets Genealogiska Tabeller utse en komité bestående af sakkunnige män och till deras förfogande ställa en summa af 400 R:dr B:ko årligen intill nästa Riksdag. STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktrycken, 1881. Riddarlius-Ut,skottets Utlåtande N:o 14. 1 HT: o 14. Utlåtande i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande N:o 7 öfver Riddarhus-Direktionens R i ks dag sier ä ttelse. Hörsamt Memorial. Vid föredragning hos Höglofl. Eidd. och Adeln den 11 sistl. Februari af Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7, i anledning af Riddarhus-Direktionens Eiksdagsberättelse, har Höglofl.
Ehuru den af Kongl. Majit i nåder fastställda Omkostnadsstat ej, blifvit till summan öfverskrideiij hafva ffcevisorerne likväl icke kunnat — 123 lemna oanmärkt den betydliga skiljaktighet, som företer sig emellan de i samma nådiga Stat upptagna arfvoden och de derför verkställda utbetalningar, så alt då Slaten dertill endast upptager 4>5oo R;dr för hvartdera af revisions-åren, uppgå dessa arfvoden år 1840 till 6,241:24. — och „ 1841 611 6,475:3a. — Enahanda skiljaktighet äger äfven rum i afseende på de diverse utgifterna för år i84', upptagna i Staten till 3,5oo R:dr/ men i räkenskaperna afförda till ett belopp af 5,888 R:dr 45 sk. 1 r:st. Revisorerne anse det de under året ä ett anslag uppkomna besparingar böra komma Stats-Verket till godo, hellre än att utbetalningar utöfver de fastställda Staterna äga rum. Åtskilliga Tull-Inspektorer hafva åren i84o och 184r undfått ersättning, af till och med 100 R:dr hvardera, för den minskning i inkomster, de fått vidkännas derigenom, att rättigheten till idkande af bränvinsminutering upphört. Dock åberopas ej någon författning eller beslut, på gtund hvaraf berörde ersättning utgifvils. Under åren 1840 och 1841 förekomma licenser i särdeles stort antal. De hafva i synnerhet ägt rum i afseende å tull för Engelska stenkol, machiner, flyttsakar, Finsk spanmål och kreatur. Revisorerne kunna dock ej undertrycka den önskan, det dylika licenser hädanefter måtte så sparsamt som möjligt meddelas. Kongl. Nummer-Lotteriet. Räkenskaperna, granskade för begge revisions-åren i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, utvisa: ga., år 1840 år 1841. Balans från föregående året'.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag till inköp af de tomter och byggnader, som närmast omgifva S:t Lars och Drottens kyrkoruiner i Wisby. (U. A.) Doktor Söderberg, med hvilken Doktor Thyselius förklarat sig instämma, har uti en inom Preste-Ståndet, väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 51J under erinran hurusom för vården af Wisby ruiner, hvilka vore af största vigt för kännedomen af hela fäderneslandets odling under en viss period af medeltiden, för närvarande endast funnes ett ärligt belopp af 230 R:dr Runt — begärt ett anslag för en gång af 22,700 R:dr nämnde mynt till inköp af de tomter och byggnader, som närmast omgåfve och bortskymde S:t Lars och Drottens kyrkoruiner i ofvanberörda stad, på det man derigenom måtte komma i tillfälle att genom dessa missprydande och skymmande byggnaders nedrifvande och tomternas planerande bereda åt nämnde ruiner ett Iritt läge, sa att dessa märkliga qvarlefvor af medeltidens äldre byggnadskonst blefve lättare tillgängliga både för omvårdnad och vetenskapliga undersökningar och afteckningar. Utan att vilja bestrida vigten af de utaf motionären föreslagna åtgärder, får likväl Utskottet, då Statens medel tagas i anspråk för många andra vida angelägnare behof, hemställa, att Doktor Söderbergs ifrågavarande motion måtte al Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 13 Oktober 1863. ISih. Ull R. St. 4 Haft. 1 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863, Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 188. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1868, kl. 1 e. m.
Man vill nu återgå till förhållandet för 1 835, i den föreställning att allmänheten, sedan 1845 års förordn. är upbäfd, icke skal! veta huru den vid lösöreköp skall förfara; men de som vilja och behöfva ingå sådant köp, skola säkerligen förskaffa sig kännedom om den vida enklare utväg, hvilken då han af dem begagnas. Jag anhåller om afslag å Betänk:t. Gr. Sparre: Flere insigtsfulle jurister och bland dem en'ut märkt ledamot af Högsta Domstolen, hvars röst här gerna hördes i invecklade lagfrågor, hafva redan tillförene påyrkat uphäfvande af ifrågav:de Kongl. Förordn. af den . 0 Nov. 1845. Jag har med synnerlig upmärksamhet genomläst de fullständiga motiver, som af upgilne ledamot för sagde åsigt blifvit i Högsta Domstolen anförde. Det kan visserligen sägas, att Utsöknings-balkens föreskrifter, på sätt den siste talaren anmärkt, icke uti förev:de fall äro tillräckligt fullständiga, men just denna omständighet gifver exsekutorerna en ganska stor makt vid utmätnings-förrättningar att taga den egendom, hvartill ingen, annan person än innehafvaren kan visa sig vara egare. Det är just lättheten att visa ett fingeradt köp, som åstadkommer de menliga följderna af lösöreköps-författnrn, enär exsekutorerna, då papperet, såsom lagligt bevis för köpet, sättes framför deras ögon, måste draga sig tillbaka. Det är deremot en ganska stor skillnad, om det icke finnes någon sådan af lag erkänd handling, som afvisar exsekutorn. Den föregifne köparen blir derigenom kärande i stället för svarande part. Man har en viss försyn, att vid domstolen anhängiggöra anspråk på aftal, för hvars tillvaro man icke har något af lagen påförhand erkändt bevis, och som således af den, som bestrider detsamma, måste som motbevisning omintetgöras. Detta var den grund, på hvilken förutnämnde ledamot af Högsta Domstolen egentligen byggde sin åsigt i frågan.
Att denna rättigheten endast upplåtes till ordentliga och välfrägdade personer, att den blott meddelas sparsamt och efter högsta nödtorft, samt att tillsynen dervid sker med yttersta sorgfällighet, ingår så hufvudsakligen, ej mindre i medborgerlig dygd än Lagens fordran, att dess underlåtande hvar - "Besvoch Ekon. L'tsk. Betcinkanden« 551 ken kan eller bör hos någon redlig Embetsman sättas i fråga. Då härtill kommer en aldrig hvilanda efterspaning af Lönkrögeri samt dess befordran till välförtjent strafF, så synes saken hafva ernått den fullständighet, som med dess beskaffenhet möjligen kan förenas. Slutligen kan Utskottet här icke underlåta en anmärkning, som, efter dess tanka, sprider icke ringa ljus i detta tvisteämne, och hvars rigtighet är bestyrkt af alla tiders Historia : Vilda Folkslag återhållas ifrån utsväfningar genom brist och föregående tvångslagar —■ hyfsade der* mot endast genom religiösa bevekelsegrunder, utvidgad upplysning, förbättrad uppfostran och påföljande strafflagar. Någon gång måste, uti sakens närvarande skick, då Bränvinets förtäring blifvit vana och behof för Svenska folket, nationen genomgå det prof, som andra folkslag, hvilka äro i besittning af rudimaterier till starka drycker, redan genomgått; att nämligen icke absoluta tvångslagar eller brist på ämne för öfverträdelsen, utan egen eftertanka och känsla för moralitet, samt medborgerlig pligt, skall afhålla den ifrån begär efter öfverdrifven njutning. Likaså litet, som en kraftfull yngling kan undvika en sådan tidepunct, eller hans Fostrare gagna honom med, att sorgfälligt undanrödja alla tillfällen till förförelser, hvilka han ändå en gång skall lära känna och genom egen sinneskraft bestrida, lika litet kunna Nationerna undgå, att någon gång befinna sig i en dylik ställning. Att i aga Ber,v. och 'Ekon. TJtsk.
Beträffande nu beloppet af den fond, som kan erfordras för de under litt. d, e och f omförmälde kreditiv; så och då Fahlu Bergslag, åtminstone under de sednare åren, icke till fullo begagnat den Bergslaget fm unr.ade kreditiv-rättighet å 3,000 Skep. råkoppar, hvilken efter det belåningsvärde, som i allmänhet derå varit gällande, eller 90 R:dr Skep.rdet uppgår till 270,000 R:dr, håller Utskottet före 34:o. alt för de i 181, 182 och 183 §§ af Banko-Reglementet omnämnde kreditiver, en summa af tillhopa 300,000 R:dr bör afsättas. 2:o. Kassa-Kreditiv: Jemte det Utskottet härigenom tillstyrker, 35:o. att Kassa-Kreditiv må af Banko-Styrelsen kunna meddelas så väl Hypotheks-Föreningar, som Associationer och Privatbanker, hvilka befatta sig med spanmåls-belåning, på enahanda grunder, som blifvit utstakade uti 184—190 §§ af nu gällande Banko-Reglemente och till de nu bestämda maximibelopp af 300,000 R:dr för hvarje Hypotheks-Förening och 130,000 R:dr till hvar och en Association eller Prival-bank för spanmåls-belåning; förbehåller Utskottet sig, att framdeles, sedan lagstiftningen för nuvarande Privat-banker blifvit ordnad och bestämd, få till Rikets Ständer inkomma med yttrande, huruvida och til! hvad belopp sistberörde Privat-banker och de, som hädan efter på likar - Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. lade grunder med dessa kunna uppstå, må undfå kreditiv-rältighet i Rikets Ständers Bank.
Gustaf , motion , om en belöning åt Kammar-Rätts-Rådet Ekholm för utarbetandet af ett förslag till FältfbrvaltningsRcgleinente, jemte de, i anledning deraf, denne dag afgifne ytttanden, 10:0 Herr af Forsells, Carl, motion, om ett årligt anslag alt användas till upprättande af Sockne-Chartor , i/j:o Friherre Kantzows, Johan Albert, motion, om Tull-, Postoch. Bränvins-bevillningens samt Ghartae Sigillatas - medlens aflemnande till Riksgälds Contoret, i5:o Friherre von Vegesacks, Achilles, motion, om ökadt anslag för Gymnastiska Centrai-Institutel, iC.*o Friherre Boijes, Ludvig, motion om upptagande af ett utländskt lån, att användas till lånebiträde åt blifvande Ilypolheksföreningar och Privat-Banker, 17:0 Herr S tuarts , Carl Gustaf, motion med anmodan till StatsUtskottet, alt of< rdröjligén utreda och för Rikets Ständer uppgifva Riksgälds-verkets tillstånd och behof, 18:0 Herr von Troils, Emil, motion, att åt Riksgälds-Contoret må 7® Prat.
Att för ÖfverCommendantsExpeditionen i Stockholm öka anslag, måste jag reservera mig emot, då det för mig visar sig oemotsägligt, att hela utgiften i och för denna Stat, utan skada eller rubbning uti den militära tjenstgöringen inom Hufvudstaden, kunde indragas, och dessa medel användas på långt angelägnare behof; men då förhållandet med ÖfverCommendantsExpeditionen redan vid remissen af den Kongl. Propositionen blef anmärkt, och antydt, »54 Den 21 Maji f. m. huru i fordna tider GeneralAdjutanten för Armeen äfven hade öfverbefälet i garnisonen inom Stockholm, utan att Utskottet dervid fästat något afseende, så smickrar jag mig visserligen ej, att nu, genom återupprepande af hvad redan i denna väg är yttradt, kunna tillvägabringa någon förändring; jag blott beklagar, att så säkra och antagliga möjligheter för besparingar åsidosättas och försmås, under en tidpunkt, då behof och fordringar på ökade anslag, snart nog uti alla administrationens grenar, föreläggas Ständerne att afhjelpa. Det torde vara ursäglligt, om, med sådane bevis för ögonen, man skulle anse denna allmänna klagan på otillräcklighet, äfven till stor del härröra från bristande afseende på nödig sparsamhet vid organiseringarne i allmänhet. Den betydliga tillökning Utskottet föreslår för båda GardesRegementerne till fot, anser jag äfven vara af den natur, att den utan någon olägenhet tål ett afslag. Compagnierne, af 80 mans storlek med fullt Befäl kunna otvifvelaktigt ökas, och om således 2.’ne CompagniStater indragas på hvardera Regementet, skulle derigenom tillgång beredas till de föreslagne utgifterne, utan StatsCassans betungande, Lifmunderingen för indeldta Infanteriet haV StatsUtskottet föreslagit, i likhet med den Kongl. Propositionen, böra räcka Den 21 Maji f. m. i55 oeh beräknas till 4 ärs slitniugstid, men jag skulle anse, utan den minsta fara för misstag i denna del, 6 års slitningstid kunna bestämmas för Lifmunderingen.
Reservation af Herr Pejron: ”Jag kan icke dela den åsigt, som i detta ämne gjort sig gällande, med mindre en förändring i nu varande Författningar, angående qvarn-tnll-taxans upprättande i underdånighet föreslås, ty vid qvarn-tullens bestämmande tages hittills blott i beräkning vedergällning för sjelfva förmalningen och tillsyn af säden; men icke besväret af den handräckning, som, så väl vid mäldens vägande, som vid förmalningen erfordras; också, då mäldegaren qvarstannar vid qvarnen tills spanmålen blifvit förvandlad, vare sig till mjöl eller gröpe, eger qvarnegaren ingen rätt alt begära någon slags afgift eller vedergällning utöfver den på föreskrifvet sätt upprättade Qvarn-Tull-Taxan, hvaraf ett exemplar bör i qvarnen vara att tillgå, men deremot, om, som det mången gang händer, synnerligast i städerna, säden qvarlemnas till mjölnarens vård under förmalningen, måste mäldegaren vid afhemtningen erlägga en veder - Ailm. Besv. och öccon, Vtsk. TJilaiaädc .V,o 4&. gallning för det besväret mjölnaren eller qvaraegarens folk nödgas vidkännas, hvilket synes mig ganska billigt , och sker sådant i många landsorter. Jag skulle således vördsamt föreslå, att Rikets Högloft. Ständer bos Kongl. Maj:t endera uuderdånigst anhålla, att den ifrågavarande, af billigheten påkallade vedergällning togs i beräkning vid Qvarn-Tull-Taxans upprättande, så väl af Magistraten som HäradsRätterne, eller ock att denna vedergällning eller penningeafgift i hvarje ort fastställdes, på enahanda sätt, som Qvarn-Tull-Taxorne tillkomma, till undanrödjande deraf, att qvarnegare eller dess ombud göra egennyttan gällande och egenmägtigt laxera qvarnsökanden. Ankom till Exp, Utsk. den 19 April kl. 1 eff, m.
Bondeståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, Riksdagsmannen Ingemund Odin från nämnde län hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om privilegiers utfärdande för ett apothek i Hemsö socken, såsom belägen i midten af häradet, äfvensom att provincial-läkaren måtte varda tillförbunden att bo i närheten deraf eller så, att häradsboerna i det närmaste hafva lika lång väg, då de nödgas påkalla hans hjelp. 8 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 12. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, anser de deri framställda ämnen icke vara af beskaffenhet att tillhöra Rikets Ständers handläggning, utan böra i administrativ väg behandlas, hvadan Utskottet tillstyrker, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om eli förändradt användande af den if 8:dels procent, som af sterbhus inom Wermland erlägges. Uti memorial, som från Ilederv. Rondeståndet till detta Utskotts behandling blifvit remitteradt, har riksdagsfullmäktige!!, förre vice talmannen P. Eriksson från Wermlands län, med hvilken Lars Larsson från Elfsborgs län, förre talmannen Anders Ericsson från Örebro län m. 11. ledamöter af det Hederv. Ståndet sig förenat, anhållit, att då den utur sterbhus inom Wermlands län utgående l/8:dels eller s. k. fattigprocenten icke, på sätt i öfriga delar af riket eger rum, tillfaller hvarje församlings fattige, utan nämnde afgift, hvilken tillförene, på grund af Kongl.
J a, just detta skulle j a g vilja, att vi tillämpade i vårt umgänge. » » Hela samhället skulle då råka i strid, om något sådant försöktes, kära Ingeborg, » sade värdinnan tvekande. » Det tror jag ej. H o s hvarje menniska finnes en rättskänsla, som tillfredsställes, då rättvisa öfvas. Afven den, som domen träffar, känner, att det ligger hjelp och läkedom i ett dylikt straff • » Det har blifvit ett ord med läderlappsvingar detta: ' H v a r är qvinnan ', då en man sjunkit i brott och elände », fortfor fru I n g e - borg med tårad blick; » måtte vi kunna utplåna detta vingade ord genom att ej småle uppmuntrande mot spelaren, slösaren och vinglaren! D e n dag vi lärt oss sjelfva och männen, att hemmet är ett heligt rum, hafva vi qvinnor utfört ett storverk, ty då hafva vi gifvit männen ett ryggstöd i kampen mot både yttre och inre frestelser. » » Der vill stor vishet till för att utöfva en sådan rättvisa. » Värdinnan såg med något, som liknade ångest, u t öfver alla dessa lätt nedböjda qvinnohufvud. T å r efter tår rullade p å fru Ingeborgs nu helt hvita kinder. H o n hade gjort våld på sin tillbakadragna natur för att fa fram det, som så länge bränt på hennes själ. Nu, när hon kände, att hennes ord tändt gnistor i andra själar, genombäfvades hon af en underbar rysning. D e t var ansvaret för det tändande ordet, som för för » Gud ger vishet, då vi hålla oss till h o - nom. Icke sant? » frågade en ung, frisk, men lätt darrande stämma från flickornas krets. Frågan verkade befriande och lyftande: uppgiften, som legat der mörk, tung och hård som en granitklippa, tycktes nu kunna upptagas, när de lyfte i flock, lyfte i tro och kärlek.