Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 19 kommer äfven en annan skada af den svåraste art. Erfarenheten af dispensväsendet — äfven vårt skolväsende eger en sådan mellan 1856 och 1859 — visar, att den ersättning, hvilken åt de från grekiskan dispenserade kan erbjudas inom skolan, blifver i allmänhet mera skenbar än verklig. En nöjaktig undervisning utom skolan kan på de flesta ställen icke åstadkommas, och undandrager sig, i den mån de dispenserades antal blifver stort, allt mera vederbörande rektors kontroll. Vanligen gifver fördenskull en dylik anordning tillfälle till lättja och oordningar, hvilka demoralisera icke blott de dispenserade utan ock lätteligen de öfriga skolans alumner. Att sysselsätta de dispenserade inom skolan möter ock stora svårigheter och torde med nu varande tillgång på lärarekrafter vara rent omöjligt till verkligt gagn för de dispenserade. Endast den, som alls icke känner svårigheterna vid uppgörande af läseordning inom ett större läroverk, kan hoppas att denna läseordning skall så kunna upprättas, att de dispenserade i allmänhet blefve sysselsatte inom klasser, med hvilkas lärjungar de stå ungefärligen på samma bildningsgrad. De måste ofta inskjutas, der de alls icke passa, till skada både för dem sjelfva och den klass, vare sig på realeller latinlinien, hvilken får dem sig påtrugade. Detta missförhållande blir större i den mån målsmännens önskningar sannolikt komma att, om icke lägga hinder i vägen för, dock försvåra de dispenserades sysselsättning med skriföfningar på lärorummet under lärares tillsyn, —det enda sätt, hvarigenom dispensväsendet kan förhindras att blifva för läroverket och bildningen en rent af förstörande kräfta. Staten har lemnat den enskilde valet emellan tvänne bildningslinier. Detta synes mig vara det längsta Staten, utan särskildt nödfall, bör gå i afseende på enskildas önskan, att ifrån skoltidens början bestämma gossens vita: genus om de examina han fördenskull skall genomgå, samt derefter anlägga hans studier.
Beträffande åter öfriga lån lill handel och näringar, samt - 14 H. 8 Den 28 Oktober e. m. vexlar, diskontering m. tn., anhåller jag alt Ståndet måtte antaga det förslag, som Hr Wallenberg gjort i sin reservation, sid. 43, så lydande: ”På Direktionen ankommer att bestämma dagarne för Direktionens sammanträden i hvarje vecka; dock, hvad Direktionen i Slockholm beträffar, sålunda, att pröfuingen af handlingar, som afse diskontering eller lån från fonden för handel och näringar, icke fördröjes utöfver två dagar, samt pröfningen af ansökningar om län från fonderna till utlåning dels mot hypolkek af aktier oell publika papper, dels med omsättning, icke utöfver sju dagar, sönoch helgedagar oräknade.” Hvad Låne-kontoren i Götheborg och Malmö angår, så tror jag det vara tillräckligt, om man stadgar, såsom jag redan nämnt, och på sätt Utsk. föreslagit. Det är icke, såsom Hr Bildt synes tro, Direktionerna förmenadt att sammanträda, så ofta de behaga, utan det är dem endast förbjudet att längre, än utsatt blifvit, fördröja sina sammanträden. Alt göra dem alltför täta, tjenar ju'till ingenting. Men som jag icke så noga känner förhållanderna vid Låne-kontoren i landsorterna, lemnar jag derhän, huruvida man i afseende pä dem bör ändra Utskts förslag. Gr. Gyldenstolpe: Jag instämmer med den siste värde talaren deruti, alt jag anser, det R. o. Ad. bör antaga den af Hr Wallenberg i detta ämne afgifna reservation, ty jag tror icke, att man kan gå längre, serdeles när R. o. Ad. beslutit att med utväljandet och sammansättningen utaf direktörerne skall förfaras på sätt hittills skett. Då man icke fordrar, alt
Ständers behjertande och hjelpsamrna handräckning till understöd för tryckte Medborgare; samt anser för dess del Bankens biträde till ett ändamål af den beskaffenhet som det ifrågavarande ej böra undandragas <lå tillgång dertillgifves och den erli ud ne säkerheten, i Utskottets tanka, befinnes till alla delar nöjaktig. Banko Utskottet får allt* så for dess del vördsamt tillstyrka, att Uddevalla Stads-Kyrka må af Banken erhålla ett Lane* biträde till åstundadt belopp af Jt 6,606 R:d 3* sk. Banko att återbetalas, enligt de för Bankens fastighets*Lån stadgade grunder, med Sex för hundrade årligen af Primitiva Capitalet, hvaraf 4 Procent såsom Ränta beräknas och återstoden vid hvarje inbetalning afföres på Capitalett och emot säkerhet af Kyrko-Rådets å församlingens Vägnar afgifvande Skuldförbi lidelse för återbetala tBihang till Rikt-St. Prat. IS17■—IS1S5Jm/. för b 1, 52. Bantio-Uisbottets Betänkandeti'. ningen till Capital och Ränta, jemte pantförskrifning af kyrkans ärliga Intrader för samma förbindelses behörige fullgörande. Hvad salunda blifvit föreslagit underställes vördsamt de Respective Ståndens närmare upplysta ompröfning. Stockholm den 2? Rikets Högloft. Ständers Banko-Utskotts Betänkande, i fråga om understöd från Banken till uppbyggande af Lärohus uti Städer ne Calmar och Skara. Högvördige Präste-Ståndet har under den 5 sisth Januari till Banko-Utskottet behagat remittera: 1.
Rätteg.Balk. och derjemte heslutit en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, angående bestämmande af visse districter, inom hvilka hvarje Nämndeman skall utses; men i frågan om behörigheten att deltaga i Nämndemannavalet och att kunna tili ^Nämndeman väljas, haf - LagUtskottets Betänkandet:. ’ 61 va Höglofl. Ridderskap et och Adeln samt Högv. PresteStåndet yttrat: att de Bönder, hvilka innehafva Hemman, så väl under nyttjandesom egande-rätt må vara behörige att deltaga i valet och kunna till Nämndemän väljas; hvaremot Yällofl. BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet förklarat; att endast de Bönder, som hafva Hemman under egande rätt äro behörige att deltaga i val och kunna väljas till Nämndemän. Nu som Riksens Ständers Expeditionsutskott anmält sig vara af desse skiljaktige beslut hindradt, att uppsätta Riksens Ständers svar på Kongl. Majits ofvanberörde Nådiga Proposition, har Lagutskottet bordt förhållandet härmed hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla och dervid för egen del yttra: att, då uti den Kongl. Phopositionen, hvilken blifvit af Riksens Ständer bifallen, någon ändring icke blifvit föreslagen i Lagens stadgande , att Nämndemän skola utses af Bönder, som i Häradet bo, och i fråga om förklaring af rätta meningen med delta uttryck 2:ne Stånd stadnat emot 2, anser Utskottet, att vid Lagens stadgande i denna del oförändradt bör förblifva, och den ifrågaställde Lagförklaringen således förfalla; hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsammeligen hemställes. Stockholm den 26 November 1823. ' 62 LagUiskottets Betänkan/len.
Det är till Eder, Wördade Tolkar af fa» lighctens wälgörande läror, den lyckliges ledare, den olyckliges tröst, som den ljufwa lott i synner» het är lemnad, alt maka för hwarje undersåtes rväl, att underwisa och »plysa; det ären I, som med den mängdubbla styrka, sakens wigt, egna öf» wertygelsen och samlade kunskaper Eber gifwa, med efterdöme!, stsolen lära evre åhörare, att lydnad för töswerher, samdrägt i Fosterländers wäda och ett gemensamt deltagande i gemensamme bördor, Utgöra hufwudgrunderne af de föreskrifter Eder Gn» dommeliga Stiftare kemnade jordens solö. — Dett sällhet, medwekandet af upfyllde pligrer, skänker, stall i liden blifwa en rik belöning för Edre hiertan och en ännu ymnigare skörd manta Eder ivid dagarneö flut, inför den Alismägiiges Thron. Nibderskapet och Adeln fullkomligen öfwertygade, art I lika kännen och öfwen deste samfunds pligrer, skola, med tillfredsställelse, afdetWördige Srandet härutinnan taga efterdöme», under det de räfla med en hmar i nit för Konung, Fosterland och Medborgare. Mä närwarande Riksdag blifwa utmärkt af inbördes enighet, förtroende och wäiwiljaz samtid och esterwerld skola deraf njuta de sällaste frukter, och kommande flägten, med tacksamhet upteckna minnek af dem, hwilka dertill kunnat och welat bidraga. Det Den i8 April - D?t är med dctze önssningar för ett gemens samt Fosterlands wäl, Ridderssapet och Adeln mc uibedsa sig det Wöroige StändetS wänssap och försäkra om Ilka tänkesätt ä benna sida. Höaädle Herr Taleman, samtelig? ledamöter af der Wällcff. Nor,arc-Ständct.
Bland de skådespel, som jag minnes, var ett, som kallades ”Träffenlo,” hvilket föreställde en den tiden lefvande person, som träffats på en loge under det han var sysselsatt med att stjäla säd. I det hörn af stugan, som valdes till skådeplats, såg man en person hafva mycket brådt om med att kasta säd. I en monolog tolkade han sina afsigter och sin oro, oupphörligt fruktande, dels att dagen skulle gry, innan han fått sin säck fylld, dels att natten ej skulle vara utan vittnen. Beständigt tyckte han sig höra menniskofjät och lyssnade; men lugnade sig igen. Ändtligen gol en tupp och påminte honom att skynda sig. Han packade in i en hast och sprang mot dörren med sin säck; men möttes oförmodadt der af ägaren, som grep och pryglade honom, hvarunder han jemmerligen vred sig och skrek, till åskådarnes stora nöje, som under denna pryglingsscen uppfylde stugan med gälla skrattsalfvor. Ett annat skådespel, kallades: ”Här vinner jag.” Några satte sig i en ring på golfvet, spelade kort, drucko, söngo och höllo väsen. Då inträdde i hast en person, svärtad i ansigtet, utstyrd med horn och på allehanda sätt vanställd, för att värdigt representera den Onde, midt i ringen; tog allas penningar och ropade med hemsk stämma: ”här vinner jag!” Alla de spelande tumlade omkull af förskräckelse; försökte resa sig upp; men föllo igen. Denna kulltumlingsscen var glanspunkten i pjesen och förfelade aldrig att väcka mycken munterhet. Ett annat stycke kallades: ”Westgötharne” eller, som de i bondspråket benämndes, ”Väjskyttarne.” Mera då, än nu, kringvandrade gårdfariliandlanden, hvilka med höga priser och dåliga varor riktade sig icke obetydligt ibland bönderna. De kommo vanligtvis parvis, och så representerades de äfven nu på scenen, merendels då dansen efter aftonvarden tagit sin början.
R:dr ställas till Kongl. M»j:ls disposition, att användas för de ändamål och under de vilkor, sorn i nyss omförmälde. moment, litt. a., uti Utskottets Utlåtande upptagas; af Borgare-Ståndet, att Utskottets förslag uti n.om. litt. a. och b. gillades', endast med tillägg uti det förstnämnde af orden; 'Wermlands Finnbygd' näst efter orden: ”Stora Kopparbergs Lein-," samt af Bonde-Ståndet, att serskilda anslag icke, på sätt Utskottet tillstyrkt, borde för Rikets -olika Län anvisas, utan till vatten-aftappningar eller andra förberedande åtgärder för odlingsföretag inora alla Rikets Län, ställas till Kon d. Maj:ls disposition en summa af 4oo,ooo R:dr, att såsom lån utgå, mot vilkor: alt återbetalning skall ske inom to år; att lånet blifver räntefritt de tre första åren, och selan löper med tre procents årlig ränta ; att capilal-afhetalning vidtager först efter 4 är och utgår sedermera med |:del om året, då räntan med hvarje capital-afbetalning försvinner; och att dessutom, der serskilda omständigheter sådant kunna föranleda, Kongl. Majd må ega att, vid lånets meddelande, anvisa högst |:del deraf såsom anslag, utan ränta eller återbetalningsskyidighet; uti hvilket beslut Bonde-Ståndet inbjudit de öfrige Stånden att sig förena, men hvilken inbjudning icke blifvit anlagen. Då trenne af Riks-Slånden äro ense derom, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Utskottets förslag, serskilde anslag böra anvisas för olika Län, samt för öfrigt, enligt dessa tre Stånds beslut, anslaget för de nordligare Länen icke kan öfverstiga 120,000 R:dr, och för de öfrige Länen är bestämdt till de af Utskottet föreslagne 100,000 R:dr, anser Utskottet Bonde-Ståndets beslut hafva förfallit.
Ridderskapet och Adeln har Herr Stuart afstyrkt Henna lindring, på den grund, att dessa städers invånare idka obetydligt jordbruk och således icke haft det mehn af förra årens tidiga frostnätter samt missväxt, som Allmogen i de norra provincerne erfarit, enär derjemte städernes lägen invid liafskusten äfven gjort, att frostnätterne i deras granskap varit mindre kanhava, samt berörde Städers invånare dessutom lefva af fiske och vanliga stadsmannanäringar, hvilka kunna ulöfvas, ehvad säden fryser bort för den intill fjellen boende Allmogen, eller icke; i öfverensstämmelse hvarmed jemväl blifvit yrkadt, att ifrån 166 §. måtte uteslutas orden ”sä väl” samt ”sorn de invånare i Umeå, Piteå och Luleå städer” jemte följande med cursiv stil i Utskottets förslag intagne ord: ”likaledes” och ”efter enahanda pröjning af Taxerings männenhvarigenom senare momentet af denna §. skulle blifva lika lydande, som i den nu, gällande Bevillnings-Förordningen. Utskottet har hvad sålunda blifvit anfördt i behörigt öfvervägande tagit, men finner icke skäl att frånträda hvad Utskottet i förenämnde afseende föreslagit. Slutligen har Utskottet, i anledning af en inom Preste - Ståndet väckt erinran, i afseende på den, af samtlige Riks-Stånden, Venersborgs invånare beviljade lindring i Bevil [ningen, skolat upplysa, att detta beslut lärer böra iakttagas, då förslaget till den blifvande Bevillnings-Förordningen i sin helhet till Rikets Högl. Ständers granskning öfverlemna»; äfvensom Utskottet får vördsamt tillkännagifva, att Johannes Johanssons, inom Bonde-Ståndet, väckta motion, angående lindring i Bevillningen för Fiskare i Bohuslänska Skärgården, kommer af Utskottet att serskildt handläggas, gemensamt med Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet. Åtskillige Ledamöters Reservationer bifogas. Stockholm den 20 Jan. 1835. Bevillning!-Uiskottetj Utlåtande Nio Sr, t a3
Hwad äter beträffar Oxelbergs angifwel. se mot Spannmäls Directionens Ledamöter, att de handlat med Statens penningar säsom ett förlag och strukit winsten i egna fickor; sä finner Kongl. Maj:t, att densamma bör till ett lagligt beifrande wid behörig domstol förwilas. Formar Oxelberg denna angifwelse i bewis leda, will Kongl. Majit icke lemna ostraffadt ett sä groft misibruk af Statens mebel, som det han angifwit. Förmär han det icke, sä finner Kongl. Majit det wara, för Lagarnas werksamhet, för Styrelsens aktning och för hwarje redlig Embetsmans säkerhet till heder och med. borgerligt anseende, af högsta wigt, att Oxelberg till lagligt straff för sin »hemula beskyll, ning befordras. Innan likwäl widtages den ätgärd i detta mäl, som allmänna Lagen owilkorligen kräfwer, wig Kongl. Majit lemna det Hederwärda Bonde-Ständet tilt fälle, att enligt 110 §>. i Regeringsformen medgifwa, att Oxelberg mä lagligen tilltalas äfwen derföre, att han i Bonde Ständets Plenum först uppläst det ifrägawarande Memorialet, hwilket han sedermera särskilt lätit trycka, och sämedclst utom kretsen af Rikets Ständers uppmärksamhet och omdöme utspridt sin beskyllning och sina öfriga oförsynta yttranden. Kongl. Den 10 September. 397 Kongl. Majit gör Sig i näder förwisiad, att Sweriges för rättsinnighet och laglydnad kända Bonde Stand willigt omfattar det tillfälle, Kongl. Majit nu erbjuder Ständet, att ädagalägga stna redliga tänkesätt, genom öfwerlemnande till Domarens pröfning och LagenS werkan af en inom Stäicket yppad beskyllning, som fordrar bewisning eller straff, om allmän rättwisa ännu stall gälla inom Sweriges gränser.
Eli annan lalare liar mera roligt än bevisande, sökt ådagalägga förslagets oduglighet derigenom all han gjort en jemförelse emellan R. o. Ad:s utseende efter det hvilande förslagets antagande och PresteSlis nnvartde ställning. R. o. Ad., som skulle representeras af personer, som icke allenast hafva, enl. hvad den värde talaren sjelf medgifvit, en. femtedel af landets förmögenhet utan äfven valrätt till representanter för fäderneslandet och som utgör ett element af politisk continuitet, skulle då, enl. nyssnämnde värde talares åsigt, vara precis af samma beskaffenhet, som det nuvande PresteSt., som icke representerar någon förmögenhet, och som icke utgör något politiskt element, betraktadt ifrån continuiletens synpunkt. Innan jag slutar kan jag ej underlåta att påpeka en af detta förslags förljenster eller den, alt det utesluter frän grundlagen en mängd småakligheter, som finnas i vår nuvande grundlag. Det är verkligen löjligt att, såsom nu, i sjelfva grundlagen hafva bestämmelser icke allenast om rummen der man skall vara, utan äfven nästan om sättet huru man skall bocka sig, då Stånden hälsa hvarandra. Mycket vore alt tillägga, om jag skulle uptaga till besvarande alla de anmärkningar, som emot förslaget blifvit gjorda; men dä jag vet, att flera talare redan anmält sig, hvilka känna förslagets detaljer bättre än jag och hvilka hafva större förmåga att utreda saken än jag äger, så vill jag icke vidare uptaga R. o. Adis tid. Jag är öfvertygad om att hvar och en, som opartiskt granskar förslaget, skall finna att detsamma gifver verkliga förbättringar åt vår representation, utan alt sjelfva grunden för densamma blifvit förändrad. Att tänka sig en representationsförändring, utan någon upoffring ifrån nuvande Ständers sida, är icke möjligt så vida man vill i representationen intaga flere elementer, som nu stå derutanföre.
Ad. sig böra bestämma hvilka befattningar skola tillhöra de särskilda departementscheferna; men att i contrapropostn insattes en speciel fråga, huruvida allm, åklagaremagten skall tillhöra Just.ministern eller icke, torde Hr Grvo. Landtm, ej kunna tillåta, ty det skulle beröfva mig och dem, som dela min tanke, rättigheten} att, i fall principen ej godkännes, söka att göra vår mening gällande i den speciella frågan, hvilken således bör blifva föremål för särskild pröfning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade förklara såsom sin gemensamma tanka, att uti grundlagen må bestämmas endast de allmänna föremålen ^ör de särskilda departementen, men att det må öfverlemnas till K. M. att genom särskilda utfärdande kungörelser bestämma den närmare fördelningen af göromålen departementen emellan. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Hr Lefre'n: Som jag icke tror, att de Hrr, hvilka med mig äro af olika åsigter i denna fråga, vilja vinna sitt ändamål på annat sätt, än öppet, hemställer jag, om icke bifall till den propos., hvarom votering nu är begärd, skulle, enär denna propos. innehåller, att i grundlagen må bestämmas endast de allmänna föremålen för de särskilda departementerna, innefatta nödvändighet att uttrycka till hvilket departement allm. åklagaremagten skall höra. Men om ja vinner, och jag sedermera, just på den grund, att man förklarat, att endast de allm. föremålen för departementerna, men icke den närmare fördelningen af göromålen böra bestämmas, skulle yrka, att allm. åklagaremagten må, såsom en hufvudkategori, upptagas bland de utmärkande dragen af den befattning, som skall tillhöra chefen för Just.departementet, skulle man kanske säga, att detta ej är ett utmärkande drag, utan borde öfverlemnas till Konungens bestämmande.
När detta beslut i Utskottet fattades var jag icke närvarande, och får, för den oförmodade händelse att Rikets Ständer skulle vilja godkänna samina beslut, reservera mig emot 61 §, som bestämmer, att den af Utskottet föreslagna författning skulle träda i verksamhet från den dag, den blifvit kungjord. Genom ett sä beskaflädt stadgande kan man ju i ganska betydlig mån förnärma i sin räll dem, som på auktion redan inropat utskänknings-rällighet, äfvensom de bolag, hvilka eljest om sådan rättighet förut slutat aftal; ty det lärer väl ej kunna bestridas, att beloppet å den afgift, som lör sålunda vunnen utskänknings-rällighet blifvit utläst och Summans. Bevil/n.-, Lag-, samt Allm. Besvärsoch Ekon .- [Ilsk. Bet. 19 kontraherad, bestämts med hänsigt lil! de förmåner, som ål utskänkare i nu gällande Förordning äro beviljade, men enligt Utskottets framlagda förslag skulle försvinna. Som man vet är, isynnerhet i de större städerna, utskänkning af spirituosa ä sönoch helgedagar eller de så kallade hvilodag»rne, då nöjen och tidsfördrif sökas utom hemmen, ganska betydlig och jag går så långt, att mangel Schweizeri, krog eller dylik inrättning finnes, som endast under nämnde dagar har någon egentlig afsättning alt påräkna. Om an lämpligt skulle vara, att genom ny författning betaga en innehafvare af ett sådant utskänkningsställe rätt att utlemna spirituösa .drycker på söneiler annan helgedag redan innan altalade tiden för hans utskänknings-rätlighet tilländagålt, sä lär del väl ej, efter mitt förmenande, vara med en sund lagsliflnings-ålgärd förenligt, att likväl låta honom vara skyldig att fullt ut gälda den för utskänkningsrätten under 'andra förhållanden utfästa afgift.
Ridderskapet och Adeln vördsammast förklara, det jag i denna fråga, sorn endast angår ConstitutionsUt?kottets vägrande för tvänne dess Ledamöters särskildta yttranden att få åtfölja Utskottets Memorial om decharge för StatsRådets Ledamöter till Riksens Ständer, omöjligen nu kan äga annan öfvertygelse, än den jag redan ägde den 19 October 1809, hvilken jag då inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln bade äran offentligen framställa, och hvilken då äfven, i alldeles samma fråga som den nu förevarande, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln gillades. Under åberopande således af de skäl och grunder, hvilka för denna mening blifvit i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 19 Oc.tober 1809 utvecklade och framställde, och hvilka det torde vara öfverflödigt, att nu inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln ä nyo upprepa, samt med afseende derjemte å ej mi.idre 57 §. Ben 20 Juli e. m. dagsOrdning>gji, än de af Friherre Boye för en stund sedan anförda grunder, får jag för min del Vördsamt anmäla min reservation och protest, icke allenast mot ConstitutionsUtskottets vägrande för tvanne dess Ledamöters särskildta yttranden, att få åtföl ja Utskottets Memorial om StatsRådets decharge till Riksens Stander, titan afven i synnerhet emot ConstitutiomUtskottets sist vidtagna, för mig högst oyäntade åtgärd, hvarigenom Utskottet ansett den -af Friherre Stael von Hollstein väckta, och af Höglofl.
Jag är, för min del, nöjd med det hufvtidsakliga i denna §, och vill icke deruti föreslå någon förändring; men vill dock till prot. anteckna att jag har någon betänklighet dervid, emedan sjelfva redaktion i gamla författningen synes mig lämpligare. Efter härmed slutad öfverläggning, blef propos. på bifall till Utsk:ts förslag framställd och med ja besvarad. Utsk:ts femte hemställan och redaktionsförslag. Bifölls och godkändes. Utsk:ts slutliga hemställan, »att det må ankomma på Expeditions-Utsk:t att, innan stadgan på vanligt sätt till K. M. öfverlemnas, med ledning af K. St:rs blifvande beslut vidtaga de rättelser i §§:nas nummerordning, äfvensom i hänvisningarne, som kunna erfordras». Gr. Mörner: Mig synes att det uppdrag, Bevilln.-Utsk:t här vill lemna Exped.-Utsk:t, rätteligen tillkommer Bevilln.-Utsk:t m Den 6 Joni e. m. sjelf att utföra. Det vore kanske snarare skäl att ålägga Bevilln.- Utsk:ts sekreterare att sjelf läsa korrektur öfver de från Bevilln. Utsk:t utgående lagförslag, än att ålägga Exped.-Utsk:ts sekreterare det uppdrag, hvarom här är fråga. Jag anhåller att, med afslag å denna framställning, åt Bevilln.- Utsk:t måtte uppdragas att göra de ändringar, som behöfvas. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsluts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med den förändring, att ordet: Expeditions-Utsk:t utbyttes emot ordet: Bevilln.-Utsk:t, hvilken propos. besvarades med ja. Utsk:ts sista anmälan. Lades till handlingarne. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o.