Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade §:n blifvit uppställd i öfverensstämmelse med denna uppfattning af sabbatsbrotten, hade den i min tanke varit bättre; och till vinnande af en förändring i denna syftning förenar jag mig med Gr. Mörner i yrkandet på återremiss, dervid jag tillika vill hafva uttalat den åsigt, alt böterna rätteligen bort, i öfverensstämmelse med K. M:s förslag, bestämmas till högst 50 rdr. Gr. Mörner: Jag har begärt ordet med anledning af de erinringar, som mot mitt förra yttrande blifvit gjorda. Man har lagt mycken vigt på upprätthållandet af sabbatens helgd genom lagbestämmelser. För min del tror jag icke att detta är ett verksamt sätt att bereda sabbatens helighållande. Vi veta af 6:te kap. Lucae Evangelium att, då Frälsaren gick genom säd på en sabbatsdag, ryckte Hans lärjungar upp ax, som de gnuggade sönder med händerna och åto. Då anmärkte Fariséerna, hvi gören i det som icke är lofligt göra om sabbaten? Vidare förekommer i samma kap. berättelsen om huruledes Frälsaren helade en person på sabbaten och, då han märkte att Fariséerna vaktade på honom, sporde dem, må man göra väl om sabbaten eller illa? — Och derpå kunde de icke svara. Det finnes Fariséer nu som då, men må vi hågkomma hans ord, som sade, alt han icke var kommen att upplossa lagen, utan att fullkomma den; och må vi tolka den efter hans uppfattning, och icke efter den Mosaiska. Det har blifvit sagdl, att det vore nödvändigt att låta förbudet gälla under de i förslaget bestämda timmar, på det arbetaren skulle gå i söndagsskolor; men det säkra vid under visvingen i dessa skolor är, att om icke lärjungen anses arbeta, då han inhemtar hvad honom läres, så torde åtminstone läraren, 426 Den 13 Juli. sorn meddelar undervisning, verkställa arbete och således kunna fällas elter denna §. En talare i min närhet ansåg att §:n äfven omfattade försäljning ur skepp, alldenstund sådan icke kunde ske ulan lossning af varor eller dylikt arbete, till följe hvaraf böter skulle kunna ådömas.
Det skäl, Utsk. uppgifvit för sitt tillstyrkan - 32 D e n 6 April f. m. de, finnér jag ingalunda vara antagligt; men som dess svaghet indicerar sig genast, så snart den minsta uppmärksamhet derå fästes, anser jag öfverflödigt ått härvid längre uppehålla mig, utan inskränker mig till yrkandet af nedsättning i den nu föreslagna bevilln. till hvad den förut varit eller r:dr, såsom redan nog högt. Vid 26 § har Ulsk. föreslagit: "att för arrenden af ladugårdar eller andra förmåner betalas 5 proc. af den behållna inkomsten, dock ej under 1 r:dr 24 sk." Jag har ej emot, att arrendatorer erläggh bevilln. för sina inkomster; men jag vill ej gerna antaga det föreslagna minimibeloppet. Detsamma skulle ofta föranleda till deras obilliga betungande', hvilka äga minsta förmågan att utgöra en så hög bevillnrsafgift, eller af sina arrenden hemta så obetydliga fördelar, att dessa icke ens motsvara nämnde afgift. Jag fruktar ock, ätt Utsk. missräknat sig, då det ansett sig genom stadgandet af ifrågavar. minimiafgift kunna öka bevillntssumman, hvilket varit Utsk:s syftemål. — En mängd kronolägenheter finnes öfver nästan hela Riket, hvilka äro för det närvar, upplåtna på arrende ät enskilda, men så små, att arrendena derför icke uppgå till det belopp, hvilket nu är föreslaget såsom den minsta bevillnrsafgiften. Så finnas t. ex. i Norrland fisken, hvarför icke gifves i arrende mer än 1 å 2 marker saltad lax. Mängden af dessa små arrenden gör likväl, att staten deraf liar en ej obetydlig inträd, hvilken, om ärrendatorerna skulle åläggas att, utom arrendet, tillika utgifva 1 frdr 24 sk. i bevilln., troligtvis kpmme att försvinna. Samma förhåljande skulle jemväl inträffa med enskildas små arrendelägenheter; hvadan jag befarar, att i följd af detta förslag, om det vinner framgång, hundradetals arrenden skola nedläggas och staten derpå förlora i stället för att vinna.
]\T:o 6g, i anledn. af återremisser på mern. Hr von Hartmansdorff, Allg.: Ståndet torde erinra sig, alt skilnaden emellan R. o. Adis och de öfriga Ståndens beslut består deruti, ali de öfriga Stånden antagit att endast depart.chefen eller föredragande Statsråd skulle hafva lätt att bevista Ståndens öfverläggningar, hvaremot R. o. Ad. ansåg ingen inskränkning vara tjenlig. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna votei :s-propos;n, i stället för att upptaga saken till ny öfverläggning. R. o. Ad. antog icke den till Ståndet ställda inbjudningen, men godkände votei:s-propos:na. Vid förnyad föredragning af Consl.Ulskts den 2g si,ll. Dec. och den 20 dennes på bordet lagda meni. N:o 70, i anledn. af två Stånds återremiss på mern. N:o 55, och med förslag till delning af 25 §:n Reg.Ftn, samt ändrad ord - Den So Januari f. ra. ningsnummer af 22, 23, 24 §§;nn neli 25 §:n 1 perioden Reg.F:n, nntog R. o. Ad. lill grundlagsenlig behandling vid näsin riksdag Coust.Utsk:s i dilta mein. j\:o 70 afgifna förslag. Föredrogs ånyo Consl.Ulsk:s den 2g sisth Dee. och d. 20 dennes på bordet lagda mein. N:« 72, med förslag till ändring lili 1 Jin 9 mom. Tryck fr.lagen. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag tillstår att jag icke kan inse nödvändigheten af della tillägg. Det är detsamma ungefär som alt säga, alt hvad man stulit har man ej ärligt åtkommit. Delta förstås utan att behöfva i lagen Uttryckas. Jag hemställer alltså, alt R. o. Ad. måtte förklara att denna förändring icke är nödig. Gr. Spens, Carl Guslaf:
Styrelsen ansåg derföre att, med aflöningsstatens för fångvården fördelande i två afdelningar, den ena, som borde af Rikets Ständer fastställas och å rikets ordinarie stat uppföras, skulle komma att afse Fångvårds-Styrelsens samtlige ernbetsoch tjenstemän samt betjente, Direktörer och Kamererare vid straffoch arbetssamt länscellfängelserna, de Fångpredikanter, hvilkas verksamhet uteslutande vore afsedd för fångvården, Bevakningsbefälhafvare vid de större Straff-fängelserna, äfvensom Officersbefälet vid Kronoarbetscorpsen, hvaremot den andra afdelningen, som skulle uppföras å förslagsanslaget för fångvården, komme att omfatta aflöning för alla öfrige vid fångvårdsanstalterne anställde tjenstemän och betjente, nemligen såväl bevakningspersonalen, med undantag af de till förra afdelningen föreslagne Bevakningsbefälhafvare, söm ock Arbetsföreståndare, Läkare samt Predikanter, hvilka med innehafvande tjenster vid fångvården ega förena annan presterlig befattning; hvarjemte de mindre arfvoden, som utgingo till Staben vid Kronoarbetscorpsen, till Skarprättare och vid några få fängelser till Tillsyningsman, Oi'gelnister och Klockare, syntes till denna afdelning lämpligen böra hänföras; — Och har under förutsättning att Styrelsen sålunda finge, på sätt hittills skett, hos Eders Kongl. Majit årligen afgifva förslag i afseende å de förändringar i aflöningsstaten för sistomförmälde tjenstepersonal, som af sig företeende förhållanden kunde finnas vara af behofvet påkallade, Styrelsen i det statsförslag, som Styrelsen jemte sitt yttrande i ämnet underdånigst öfverlemnat, i serskild kolumn upptagit aflöningsbeloppen för denna personal oförändrade, sådana de af Eders Kongl. Majit sednast blifvit fastställda; hvaremot beträffande den till embetsoch tjenstemän samt betjening utgående aflöning, hvilken enligt Styrelsens åsigt kunde på ordinarie stat uppföras, Styrelsen, som i berörda underdåniga förslag upptagit denna aflöning uti 2ine kolumner, dels såsom lön, dels såsom arfvode, med afseende å den definitiva reglering denna aflöning nu skulle komma att undergå, ansett sig böra underdånigst föreslå några få förändringar, för hvilka här nedan kommer att närmare redogöras.
Om Högloft. Ridderffapet och Adeln för godt finner, at gilla detta förslag, tror Utffottet at det äsyfcade ändamälet derigenom lika orubbadt soM wardigr kunna upfyllas. I detta ämne har wäl en af Utffottets Ledamöter Herr Bruks-Patron Larl von WaNreiMortk förestagit en tilläggning, hwilken Utffottet äfweit anfelt wara pa goda ffäl grundad och ril werkställigheren kunna förenas med Riddarhus-Lassans tilgängar, men hwaröfwer Utffottet anfett sig icke lilhörigr, at detz allmänna yttrande här uptaga, såsom utom gränsen af det amne, den meddelte Uemissen innefattar, och hwarföre Utffottet härjemte bifogadt får öfwerlemna bemälte Ledamots särskilta yttrande til Högloft. Nidderffapets och Adelns eget uplysta bepröfwande. Stockholm den 15 Mars iZio. Pä Riddarhus-Utffottets wagnar, 8. Uossnbane. L. v. Wakirengorlk. Lias Lagerstråle. l^l. 6. Lallrenbsrg. OiLlamen til krvtocollet den 15 Martil 1810. Sedan Riddarhus-Utffottet nu bestutit athos Högloft. Ridderffapet och Adeln tilstyrka bifall ä den af Herr Amiralen m. m Friherre Legerström wäckte fräga om ett 8tipsnclium af Riddarhus . Låssan för Herr Hof-Jägmästaren von Lreiäs manliga Bröst - Den 29 Mars. e. m. -429 Bröstarfwingar, och jag för min del fullkomligen instämmer mi detta tilstyrkande, mbever jag mig likwäl, ac derwid fä förestä en tilläggning/ hwarigenom Herr Hos-Jägmästaren von 6reM Barn ffulle kunna komma til ett tidigare ärnjukande af de förmoner/ fom Högloft. Nidderffapets och AdelnS wälwilja synes för dem åsyfta.
Quarken, hvarifrån en bakom Umeåelf stående ArméeCorps, sorn icke ägde sin mot stranden af sjön stödde flank betäckt af skärgårdsfartyg, snart tvingades från sin ställning; afståndet till Vestra kusten kan, genom möjeliga hinder i sundet, blifva artificielt län," gre, än det Geografiska. 2:0. Om än förtnodas skulle att isens tidigare bortgång vid Carlscrona', skulle gö^ ja möjeligt för en derifän utsänd SkärgårdsEscader, att hinna fram till de norra farvattnen i rättan tid, hvilket om våren mycket försvåras af då rådande nordanvindar, så bör likväl ej förgätas, att en mot fienden tjenstgörande SkärgårdsFlotta, efter hvarje krigshändelse, eller] träffning, har ett säkert behof af Reparationer på sina svaga Fartyg, hvilket gjorde en återresa till Carlscrona lika nödvändig sorn oläglig om ändamålet är, att uthärda tjenstgöring^!! under en hei Campagne^ 6U Den 11 Martii. och icke blott för ett enda drabbningstillfälie. 3;o. Vådan att samla all till sjöförsvaret hörande material på ett'ställe är med Danska Flottans öde i Köpenhamn tydeligen ådagalagt; Carlscrona är ännu icke i vederbörligt försvarsstånd, och skulle omän härtill gjordes allt hvad göras kan i fullkomlighet, icke derföre i alla händelser vara ointaglig; det kom då till pass, att äga sjöförsvarets anstalter, fördeldte på flera stationer, utan att härtill af en ångerfull erfarenhet öfvertygas; genom misstag i en så angelägen del. 4:0. Så länge arbetsstyrkan förnämligast till flottornes behof, måste tagas ifrån det roterade Båtsmanshållet, som sträckes till Vesterbottens södra gräns, inser man lätt., hvilken ofantlig tunga för hela landet skulle förorsakas, genom Norrländske Båtsmännens skjutsning, ifrån Nordmaling till Carlscrona, och att deras användande vid Stockholms stationj, är vida drägligare och mindre tidspillande vid sjelfva uppfordringen.
Denna fråga är en länk, en del af sjelfva statsregleringen, och är sålunda icke på densamma endast medelbart eller omedelbart inverkande, utan den är uppenbart sjelfva saken. Eftersöker man i statsregleringen, så finner man äfven en rubrik, som omtalar de ordinarie räntorna, och sålunda ingår dessas beräkning just i sjelfva statsregleringen. Huru kan man då förneka 390 Den 23 September f. m. frågans egenskap och vilja sammanblanda henne med andra, endast inverkande omständigheter? Man har äfven på åtskilliga sätt betraktat följder ne utaf ett bifall eller afslag i denna fråga, och i hvad mån det ena eller det andra kunde inverka väl eller illa. Man har talat om det bedröfliga olycksbringande, om alla räntorna skulle komma alt förvandlas o. s. v. — men hvad hör detta hit? Hvad som ärrätt eller orätt i behandlingssättet, får väl ej tydas allt efter som man önskar komma till ett visst mål i hufvudsakeu? — Alan liar vidare talat om riksdagens sönderbrytande, äfvensom man å andra sidan sagt alt något sådant icke kunde äga rum, ty om de 2 Stånden, hvilka i frågan icke tänka lika med R. o. Ad. samt PresteSl., icke ville foga sig efter de 2:ne sistnämnde Ståndens åsigter, så skulle detta vara hell och hållet revolutionärt. Det synes mig likväl vara temligen intolerant alt döma på delta sätt. Hvarföre skulle då ej Bondeoch BorgareSlm kunna med samma rätt säga detsamma om de 2:ne första Stånden? Derföre att en sak kan tydas olika, får man väl icke genast påstå att de, hvilka icke dela samma åsigter, nödvändigt mäste ledas af sämre motiver ån ens egna. Jag tror således att vi böra noga akta oss för alla sådana omdömen, och låta den frågan vara oafgjord hvilka Stånd som i detta fall med mesta skäl kunna anses förnärma de andras beslutanderätt. Eli finnes dock, hvarom jag tycker ali vi alla kunna blifva öfverens, och detta är, att del icke vore nyttigt eller önskvärd!, om, efter 10 månaders sammanvaro, R.
Eder alt gälda Stipendiekassans förlust med tillsammans 3,324 Rdr 39 sk* 6 rst., deraf 843 Rdr 1 9 sk. g rst., såsom i anmärkningsväg härledande sig från i Räkenskaperna för detta orätt afskrifne arrendemedel,.skulle till Stipendiekassan levereras under titel:.Kammar-Rättens observationsmedel, och 2:5 procent af nämde summa, utgörande Kammar-Rättens Kanslioch Revisionsbel jenings anmärkningsarfvode , i Räkenskaperna åter aflbras med 210 Rdr 4° sk. g rst. samt till Kammar-Rätten insändas;. men öfriga ådömda beloppet, 2,481 Rdr 9 sk. 9 rst., skulle inbetalas i afräkning på ännu balanserade restantier af ifrågavarande arrendemedel; hvarefter det sorn deraf sedermera återstode , finge i Räkenskaperna till afskrifning befordras; ägande J att af möjligtvis blifvande utdelning uti Majoren De Mares ännu outredda konkurs erfeåLla ersättning, sedan Stipendiekassan undfått sin andel i utdelningen för 948 Rdr 24 sk., utgörande 1816 års arrende af Toftestad.
Det ar af dessa skäl jag för min del anhåller om alsing å så väl Utsktns sorn Hr von Hartmansdorffs förslag till redaction af 5 §:n och önskar liel-t att det linge förblifva vid det gamla; men i annat lall får jag förena mig i anhållan om den propos. , Frih. Cederström hegart. Hr Ribbing, Bengt: Af hvad Frih. Cederström anfört emot Hr von Hartmansdorlfs förslag, är uppenbart, att lian ej hört, eller åtminstone ej uppfattat dess innehåll, då lian befarat, alt detta förslag skulle Intaga hemmansägande den rösträttighet vid prestval . som de hittills ägt. Hr von Hartmansdorff har bestämdt undantagit icke allenast delta, utan äfven alla andra sådana förhållanden, som särskilda författningar bestämma, och hvari de tillägga församlingarna rösträtt, så att Frih. Cederströrns annni kn. är ett fullkomligt misstag. Hvad Gr. Mörner äfven emot Hr von Hartmansdorff:; förslag anmärkte, såsom alt det skulle ingripa på hvad sorn stadgas i Lagoch Ekon.Utsktns betänk. angrde fattigvården, är jemväl ett lika oriktigt lörmenantle, emedan uti Hr von Hai (mansdorlfs förslag finnes ett särskildt undantag gjordt för alla sådana afgilter, som särskildt äro stadgade, och den nu ifrågavar. beräkningsgrunden föi klaras böra följas först sedan de särskildt bestå inda afgifterna blifvit äfräknade. Då slutligen llr von Hartmansdnrffs förslag innehåller, att ’’beslut om de i denna § omförmälda afgifter galla icke för längre tid än 5 år;” så tager jag mig friheten att göra R. o. Ad. uppmärksamt på, att genom detta stadgande ingalunda är lagdt något hinder för församlingarna att årligen, ejer så tarf vas, göra de förändringar, som kunna anses behöfliga. Härigenom föieskrifves endast, att den längsta tiden, hvarunder besluten skola förblifva gällande, skall vara 5 år, men hindras församlingarne in - Dra 8 Man c. tu. ingalunda att hvarje
Fullmägtige i denna fråga erhållit något ytterligare meddelande från Justitise-Ombudsmannens sida* Och hafva Banco-Fullmägtige, hos Rikets Ständers tSS» församlade Revisorer, uti då afgifven Berättelse, anmält, att, ehuru den friare verksamhet, hvartill Banco-Fullmägtige vid hvarje förekommande händelse skulle kunnat anse felg genom Rikets Ständers föreskrifter berättigade, ef genom de af i83o års Revisorer gifne, här ofvan intagne, generela förklarande» kunnat hämmas, enär pluraliteten. af Banco-Fullmägtige förenat sig derom, att i frågan om silfverköp för Bankens räkning ieke utaf Revisorernes omförmälde yttranden anse sig begränsade i deras rätt att, med iakttagande af hvad Rikets Ständer sjelfve i dessa afseende» stadgat, ensamme besluta, vore likväl intet tvifvel underkastadt, alt i förening med de flere omständigheter, som under åren i83t och i832: kunnat direct inverka på vexellillgångarne och r naturlig väg föranleda silfverprisens höjande, berörde förklaranden från Rikets Ständers Revisorer ef obetydligt bidragit att försvåra och motarbeta en önskad verkställighet af det åt Banco-Fullmägtige gifne uppdrag: ”att efter det alla föreskrifne förberedande åtgärder blifvit fullbordade> senast vid i83i års slut hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan om utsättande af tiden, då allmänna silfverutvexlingcn skulle taga sin börjanemedan Banco-Utskottels Betänkande IV.-o 73.
' Utskottet anser dock att den äskade summan utan olägenhet kan inskränkas till enahanda belopp, som af Rikets Ständer såväl vid sistlidne Riksdag, som vid den nästföregående, för ändamålet beviljades, eller 300,000 R:dr, helst någon rubbning i arbetsplan härigenom ej behöfver ske, samt föreslår derföre, att Rikets Ständer, till uppförande af länsfängelser efter cellsystemet, må anvisa en summa af 300,000 R:dr, att med en tredjedel årligen under hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857 från Riksgälds-kontoret utgå. I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en från RorgareStåndet remitterad motion af Herr 5. G. Wetterberg, som begärt, att, af de medel, hvilka voro afsatte för uppförande i städerna af fängelser efter cellsystemet, 2,000 R:dr måtte anvisas för det i Sköfde stad under byggnad varande cellfängelse. Då det vid 1840 och 1841 årens Riksdag beviljade anslag för dylika fängelser, å hvilket, enligt ofvanberörde Stats-Rådsprotokoll, en behållning ännu finnes af 111,000 R:dr, är ställdt till Kongl. Maj:ts disposition, att användas till byggnad af cellfängelser i de städer, der Kongl. Majit pröfvar sådant lämpligt, samt vederbörande alltså ega att vända sig till Kongl. Majit, derest de åstunda statsanslag för ifrågavarande fängelsebyggnad, hemställer Utskottet, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 29 Maj 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1884. State-Utskottets Utlåtande, N:o 151. 1 N:o 15L Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Juni 1854, k). 5 o. m. Utlåtande, angående extra Slals-anslag till föremål, tillhörande Landtför svar s-departementets handläggning. (U. A.) Uti
Att fortfarande låta dessa sällskaper handhafva omsorgen om denna fråga, synes mig derför vara en väg, från hvilken man icke bör afvika. Intresset för trädgårdsskötseln visar sig öfverallt här i landet; men — jag upprepar det — statens ständiga mellankomst och hjelp har tillförene allt för ofta blifvit anlitad, och utsträcker man iletta förfaringssätt ännu längre, befarar jag, att man i en framtid skall komma att bittert nog tå ångra sig. Så beviljar man t. ex. vid denna riksdag anslag lör en trädgårdsingenjör, men denne ende befinnes sedermera icke vara för ändamålet tillräcklig, utan vid nästa riksdag begäres anslag för flere sådana ingeniörer; och så småningom skall på detta sätt denna titel uppgå till en ganska stor utgift för staten, —ett förhållande, som hastigt nog inträder, då staten åtager sig att fylla sådana behof eller erkänner sig hafva dylika skyldigheter. Slutligen och för det fall något anslag för detta ändamål skall beviljas, torde väl icke vara skäl att gifva trädgårdsingeniörerna slörre aflöning än landtbruksingeniörerna, hvilkas aflöning är 1,500 rdr. Hr Den 3 Juni f. ra. 17 Hr von Koch: Mod anledning af Gr. v. Platons sodnnste yttrande skulle ja" vilja föreslå, att man i detta fall går 011 medelväg; och får, till förekommande af de utaf Gr. Mörner påpekade olägenheter, hemställa, att den nu föredragna punkten bifalles med den lörändrins, att å dess näst sista rad efter ordet »biträde» insattes följande ord: »eller af länens hushållningssällskaper». Om dessa. sålunda anlitade personers bemödanden visade goda följder, uppnådde man det mål. lill hvilket man slräfvar, eller att länen anställde sina egna ingeniörer. TIr von Ehrenheim: Jemte det jag instämmer uti den af Gr.
Denna diktens kärna hade han gett en symbolisk bakgrund, ett landskap i nattstämning, genom hvilket ett jernvägståg brusar fram mot den gryende dagen, der den unga generationen — representerad af en ung flicka med Ellens gråa ögon — helsar den bleke grubblaren i waggonen, som bär mästarens drag. Den ljungbevuxna dalen, där järnvägen stryker fram i rak linje mellan enebuskar och lingonris, tufvor och mossgrodda stenar, hade redan i många timmar slumrat i senhöstnattens skymning. Kring alla föremål lindade sig dimman, mjukt som den finaste slöja, luftigt som det lättaste flor, därunder alla färger flöto samman och alla konturer försvunno. Från öster till väster spände sig himmelen mällan skogbevuxna åsar, hvilkas taggade silhouetter aftecknade sig skarpt mot bakgrunden af oktobernattens kallt strålande firmamänt. Högt och hvälfdt hängde det i luften som en jättebaldakin af silkessammet, fuktigt blått, med millioner fosforskimrande reflexer från millioner himlakroppar. Ansigte mot ansigte med denna himmel tycktes jorden ännu mörkare, näjden än mera ödslig, tystnaden så underligt djup. Därnere lyste intet ljus; alt var slocknadt i nattens dvala, och mörkret stirrade mot himlen tröstlöst och öfvergifvet. Och där hördes intet ljud; icke den minsta knäpp; icke ett nattdjurs tassande, icke det lättaste sus af en vind, ej ens ett döende eko fjärranifrån. Det var som om natten i andlös spänning lutat sig tätt mot jorden, lyssnande äfter dess hjärtas slag. Och tiden gick, sekund efter sekund, minut äfter minut. Då förnams plötsligt, långt borta, ett svagt susande; det dog ej bort i stillheten, det växte och steg, som hafvets suckande, när floden kommer. På firmamäntet längst i söder skymtades en lätt rök, som böljade närmare och närmare, det oartikulerade brusandet öfvergick i flåsande andhämtningar, och två runda, vildt stirrande ögon, ett litet rödt och ett stort gult, glänste fram i mörkret. Närmare och närmare komma ljus och ljud i växande styrka. Gnistor blänka som eldflugor i röken. Stönandet blir starkare.
Ekon.Ulsk:s d. 7 dennes f. m. på bordel lagda utlåt. N:o 94, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. N:o 44, ang:de väckt fråga om förbättring i lotsstatens lönevillkor. Hr Rå fel t, Anton: Jag anhåller vördsamligen, alt R. o. Ad. ville bifalla detta betänk. Jag skulle visserligen vilja gifva företräde åt den redaetionsförändring, som R. o. Ad. vid ålerreniissen önskade, men då betänk, redan är af 2:ne Stånd bifallet och jag anser det i sjelfva saken göra hvarken till eller från, sä anhåller jag om bifall dertill. R. o. Ad. biföll det af Utsk. i ämnet afgifna förslag. Härefter justerades ett prot.utdr., innefattande R. o. Ad:s nyss fattade beslut, i fråga om tiden för nästa lagtima riksdags början. II. IL o. Ad. åtskildes kl. £ lill 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 358 Den 14 D e c em ber f. m. Lördagen den 14 December 1844. Plenum kl. 10 f. m. Just. 21 prot.nldr. för d. 11 dennes e. m. Just. pleni-prot. för d. 30 sistl. Nov. f. m. Upplästes följande af Hr Rosenblad, Bernh., d. 11 dennes e. m. väckta och sedermera skriftligen aflemnade motion : För det fall, att R. St. skulle besluta, att hos K. M. i und. anhålla, att inom någon oviss bestämd tid den medgifna tillåtelsen alt begagna Finska och Åländska fartyg för transport af vissa varor från de norra länen till Stockholm måtte upphöra, får jag vördsamt föreslå, att af Riksg.contis tillgångar en summa af 10,000 r:dr måtte ställas till Konungens disposition, för att kunna användas, dels som understöd dels såsom lån åt de personer, hvilka inom Westernorrlands, Westerbottens och Norrbottens län under loppet af åren 1845 och 1846 bygga och utrusta fartyg, tjenliga att föra trädvaror till Stockholm.