Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antogs, af denna lydelse: dels att Rikets Ständer bevilja ett årligt reservation s-anslag af 75,000 R:dr Riksmynt, att under den tid, nu skeende stats-reglering omfattar, och utom det bidrag, som från Skogs-planterings-kassan kan påräknas, af Kongl. Maj-.t disponeras till erforderliga utgifter för Skogs-institutet, lägre skogs-skolor samt öfriga till skogs-staten hörande tjenstemäns aflöning; och 3:o. Det Sammansatta Utskottets under åtta momenter afgifna yttranden, i anledning af i ämnet väckta motioner. Biföllos. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets Memorial N:o 32, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 45, angående en fyr-anläggning på Gottska Sandön, samt åtgärders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Råkoch Lots-väsendet. Härvid förekommo: l:o. Yttrandet, sid. 2 7 och 28, i fråga om anskaffande af ett fyrskepp på Finngrunden. Yttrandet, sid. 28, angående uppförande af en fyr på Agön. Yttrandet, sid. 29, angående uppförande af en fyr på Brämön. Ståndet beslöt, det skall en summa af 40,000 R:dr Riksmynt ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för anläggning af en fyr på lämplig plats emellan Hernöklubb och den söder om Sundsvall belägna fyr; och skulle Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Borgare-Ståndets beslut sig förena. 4:o. Den, sid. 29, gjorda hemställan, angående vilkoren för ifrågavarande fyr-anläggningar. Bilölls, så vidt anslag till fyrarne å Finngrunden och Agön afses; och 5:o. Yttrandet, angående öfriga af Borgare-Ståndet återremitterade punkter af Utlåtandet N:o 15. Lades till handlingarne. Från Heden. Bonde-Ståndet.
Detta påslående är likvist blott till en del rikligt, ty hvar och en inom Svenska allmänheten, som lärt sig qvatuor species, kan lika lätt räkna med tior, som med åttor, nior eller tolfvor; och det är visst icke svårare alt finna producten af t. ex. 10 gånger 45 än af rågånger samma tal; äfvensom t. ex. 143 lika fort på gammalt vanligt sätt låter dividera sig med 100, som med 48'. Den likasom paniska förskräckelse, man tyckes hysa för decimal-systemet, hvilket man synes anse innefatta idel trollformler, fattlige och användbare endast för de i högre mathematiskl vetande invigde, mätte sitta qvar ifrån skolan, der man sett serskilda capitel i de arithmetiska 1'äioböckerna egnade åt delta system, hvilka capitel just i anseende dertill, alt systemet lör det närvarande ej användes i några practiska beräkningar, vare sig af penningeeller mått-, måloch vigt-förhållanden, af den stora mängden öfverhoppa.? eller blott flygtigl genomläses, och derföre också icke af densamma kunna begripas; men använd systemet blott några få månader, och all skenbar obegriplighet äfven för den mindre bildades fatlningsgåfva skall försvinna; det behöfves för den större allmänhe - 14 Banco-Uiskottets Betänkande, JV.-o 20. ten alltid visas den practiska nyttan af en sak, innan den förmår sig att studera den torra theorien derom. Det lior dock noga märkas, att det är blott genvägarne, sorn systemet innefattar, hvilka måste serskildt läras; för resten kommer man, såsom jag redan antydt på omväg, lika fort med tior, som rätt fram med tolfvor.
Blif inte skrämd, det är bara jag, sade Tuominens röst i detsamma han stack in sitt rödmosiga ansikte. Han hade synbarligen skrufvat upp kuraget med mera whisky. Hvad vill ni? nej, gå ut härifrån! halfskrek Lena, då han öppnade dörren helt och hållet och kom in. Sch! inte vill jag dig något ondt. Han kom med något osäkra steg öfver golfvet. Gå ut, säger jag! Låt bli mig! Skäms ni inte als? Seså, skrik inte, sade Tuominen, i det han sökte draga den skyddande kjolen från flickans axlar, medan hon å sin sida höll i den med en styrka som om alt berott på att hålla den kvar. Jo, jag skriker, om ni inte låter mig vara i fred. Och i morgon dag går jag härifrån. Ut med er på eviga minuten eller skall ni få se på annat! Hon var värkligen skrämd nu och då Tuominen brutalt slet kjolen ur hennes händer blef hon lika vred som skrämd. Utan att vidare tänka på blygsamheten sprang hon upp, grep en dammborste, som låg i ett hörn, och gaf Tuominen, då han åter närmade sig, ett lika väl menadt som väl måttadt rapp öfver knogarna så hans hand föll ned längs sidan. Ska' du slåss din f n! ljöd hans röst ilsket, men slog öfver i en gråtmild ton då han fortsatte: hvarför vill du inte vara litet hyglig mot mig? Nog lär du ha haft vänner förut som alla andra, och jag är väl inte sämre karl än de. Det var att gjuta olja på elden. Ut med er! skrek Lena öfverljudt. Skäms att tala på det sättet! Jag skall hjälpa er i väg, om ni inte packar er ut på fläcken. Och hon avancerade, halfnaken som hon var, med damborsten i högsta hugg och så resolut uppsyn att husbonden ansåg rådligast taga till reträtten. Jag går, jag går, sade han. F n som visste att du var så argsint. Nog skall du få vara i fred för mig härefter, du lefver ju till så hela nabolaget hör det. Men den som inte litade stort på hans löfte att lämna henne i ro var Lena.
Be sv.- och Ekon.-Utsk. Mem.j JV:o 12. tets verkan på bran vins-redskapens afverkningsförmåga uppskattats lill joo procents förhöjning, bestämt denna afgift till en skilling per kanna efter averkningen. Presle-Ståndet åter har, med antagande af så väl den utaf Utskotten föreslagne indelning af bran vins-redskapen i 5 classer, som äfven den uppskattning utaf de olika classernas afverkningsförmåga, som Betänkandet N:o 2 upptager för redskap, sorn drifves utan ångapparat, hvars verkan på afverkningsförmågan förenämnde Riks Stånd uppskattat till 5o procents förhöjning, ansett afgiften höra beräknas för de enkla pannorna till och med i5 kannors pannan, efter 3 »st. per tillverkad kanna, och vidare ökas med ^ rst. till och med 3o kannors pannan, samt derifrån, lill och med 90 kannors pannan, ökas med -jrst. för hvarje enhet åpannerymden, men för de sammansatte apparaterne, hvartill ångapparaler äfven hänförts, borde skatten beräknas efter 2 sk. för hvarje kanna, så vida apparatets afverkningsförmåga ej understiger den enkla 90 kannorspannansj i hvilken händelse för desse apparater skulle skattas lika mycket, som för den enkla panna, lill hvars afverkningsförmåga det sammansatta apparatets uppginge.
Skri/velse N.-o 2g5. "Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den ig Febr. i835. Preste-Ståndet den ig Borgare-Ständet den ig Bonde-Ståndet den 31 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af ätskillige f. d. Tjenstemäns vid förra General-Assistance-Contoret underd. ansökning om Kongl. Maj.ts Nådiga förord, till erhållande af något lämpligt å/ligt understöd. (StalsUlsk. N:ris 179 & 268.) S. A. K. E. K. M. har behagat under den 8:de Februarii 1834 Rikets Ständers Siats-Utskott i Nåder öfverlemna en af åtskiliige f. d. Tjenstemän vid förra General-Assistance-Contoret, nemligen: G. Grundén, E. W. Höglund, O. F. Åkerrén, J. H. Låstbom och C. A. Kullenbergh gjord underdånig ansökning, deruti de, af anförde förmente omständigheter, i underdånighet anhållit om E. K. M:s Nådiga förord hos Rikets Ständer, tili erhållande af något lämpligt årligt understöd tills de i Riksgälds-Contoret, eller annat Rikets Ständers Verk kunde blifva använde, och hvarom de önskat att Rikets Ständer skulle meddela föreskrift, i likhet med hvad tillförene skall skett vid Riksgälds-Contorets reglering, då öfver 20 derstädes öfverflödige Tjenstemän successive öfverflytlades å General Assistance-Conlorets Stat.
Höghet KronPrinsens dis - Ilo Deli 3 Juni. e. lii. position, och det icke så förhåller sig* sorti af Grefve Gyllenborg blifvit anmärkt. De fattige i Carlscrona, sorn behöfva understöd, äro icke afskedade krigsmän samt deras enkor och barn, Utan äro afskedade civile tjenStmän, hörande till VartStaten, samt deras efterlemnade familjer, och kunna således icke komma till delaktighet af de understöd, sorn för afskedade krigsmän blifvit anslagna. Denna omständighet ä£ ömande, och på sadan grund bifaller jag Utskottets Betänkande. Uppå härefter af Herr LandtMärskalkert gjord proposition blef Utskottets Betänkande bifallet. Föredrogs å-nyo och bifölls Statsutskottets, den 29 Maj på bordet lagda, Betänkande, angående ersättning af Löningsmedel, som vissa Tjenstemän i Norrbottens Län tillkommer. Å nyo föredrogs StatsUtskottets, den 29 Maj på bordet lagda, Betänkande, angående anslag af medel för LänsLazaretten. Grefve Gyllenborg, jjohan Henning, uppläste följande: I anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om medels anslående till underhåll och vård af med veneriska sjukdomar behäftade personer, har Iiöglofl. StaisUtskottet, med Den 3 Juni å. Ml. lil föreslående af gooo R:dr, fördubblat det förut Varande Statsanslag, ö va 1 emot jag så mycket mindre har något att eiinra, som det synes mig Snarare vata alltför ringa emot beholven och angelägenheten af en skyndsam Och kraftig hjelp, till förekommande af dessa sjukdomars utbredande och botande af de personer, som dermed blifvit behäftade j men Högloft Utskottet har med föregående tillstyrkande förenat ett annat, hvari jag för ingen del kan instätrima, det nemligen, att Länens invånare borde af Landshöfdingarne sammankallas, att sig yttra, om icke för hvarje mantalsskrifven person s sk. kunde i samma ändamål utgifvas, som jemte Kronoutskylderna kunde af vederbörande Uppbördsman uppbäras.
Vi hafva visserligen upplefvat tider, då man trampat grundlagen under fotterna; men jag hade hoppats, att man nu funnit olämpligt att vidare fortgå denna väg. Dessutom, när skulle det egentligen vara nyttigt, att privatbankerna voro skyldiga inlösa med silfver? Jo, då först, när statshanken icke kunde fortsätta sin vexling. Grunden för stadgandet skulle altså ligga i förutsättningen, att realisationen snart skall gå omkull. För min del anser jag det orimligt att vilja göra sådana antydningar; och hvilka blefve väl följderna i öfrigt? Silfver vore ej svårt för privatbankerna att anskaffa, så länge tillgång funnes i statsbanken. Men en talare från den motsatta sidan har anmärkt, att privatbankerna för vexlingen icke behöfde hålla särdeles stor cassa, emedan silfver icke blefve så begärligt hos allmänheten. Man skulle således få till obegränsadt belopp utgifva sedlar, utan motsvarande fond. Men samma sidas talare hafva medgifvit, att privatbankernas sedelemissioner hafva samma verkan som statsbankens, och följaktligen skulle man genom ifrågavar. stadgande endast befordra myntrepresentativernas omåttliga tillväxt, till äfventyr för myntvärdet. Man bör altså icke befordra dylika sedlars utgifvande på obetydliga fonder; och hvem skulle väl dessutom vara belåten med alt taga silfver? Inga remisser kunde, utan mycken kostnad och besvär, dermed verkställas, kronouppbörden skulle försvåras och förhållandets inflytande på Banken skulle genom den större möjligheten af stora sedelemissioner, efter min öfver - Den 19 Mars f. m. 395 tygelse, blifva sä oroande, att Bancostyrelsen snart Liefve nödsakad vidtaga de åtgärder, sorn aro föreskrifna för att återställa proportionen, såsom indragning af lån etc. Jag hemställer, huru allmänheten häraf skulle finna sig belåten? Jag får altså på det högsta tillstyrka antagande af Gr. Frölichs förslag, likväl utan hans medgifna jemnkning, att mindre summor skulle kunna åläggas till invexling i silfver. Hvarken i stort eller smått får man vika från hvad som är rätt. Frih. Klingspor:
I denna fråga, har jag, som ej befinner mig bland dem, hvilka böra lemna hästar till skjutsning, iakttagit tystnad, intill dess ömtåligheten för ord synes mig gränsa till orättvisa i sak. Jag gillar visserligen icke de klandrade uttrycken 'i Grefve Horns anförande; men jag befarar, att de fleste, som antecknat sig till reservation deremot, mera åkt skjuts, än lemnat lia - Den 23 December. star dertill. Oaktadt livad ätskillige bland Herrar Landshöfdingar yttrat, tror jag dock ingen ibland oss om, att vara så främmande i sitt eget land, att han ej vet, huru Kungsskjutsen i allmänhet i Riket anses. Månne, icke Herrar Landshöfdingar sjelfve bevisa det med sitt eget exempel? lemna de väl sina egn3 hästar till sådan skjuts? eller begagna de dem ens för sina egna vagnar under dylika färder? Jag betviflar det. Annorlunda kan det likväl tillgå; och det bar så gjordt. En utmärkt man af vårt Stånd, har derpå gifvit ett minnesvärdt efterdöme. Jag menar den store Pehr Brahe, d. y. Då han med Konungslig magt och myndighet reste i Finland och ordnade dess angelägenheter, gjorde han det så, att ordspråket komma i Grefvens tidj ännu lefver i välvillig åtanka i Sverige. — Men lemnom den tillräckligt utvecklade sakenj för att något skärskåda sättet huru hon blifvit behandlad. Man har strängt tilltalat Friherre Boije, för det han gjorde anmärkningar vid den förmenta oordningen att, under loppet af en öfverläggning, framtåga till LandtMarskalks-bordet, så att en talare afbröts; men jag bekänner, att jag delar hans känsla. Förliden gårdag, då en ledamot yttrade: att man borde löna officerare på det sätt, att de, i händelse vår grundlag ginge under j dock bibehölle någon sjelfständighet, 3l2 Den 23 December. var det ingen, som deremot tillkännagaf något ogillande.
Elrclorsvalet skulle då inträffa försl 6111 Fredag, eller sednare än man i Talmans-oTveriäggningeii beslutat, på det att de, som det åstundade, skulle äga tillfälle ali, utan riksdagsgöromalens försummande, vara lediga från oell med Fredagen lill alt hemresa öfver Pingsthelgen. Hvar och en, som vet, huru svårt det är att göra upp en lista på 4<* eller 3G ledamöter, finner äfven, huru svårt det är atl medhinna det lills i morgon, då vi hafva plenum hela den da-c gen. Lika med Hr Lagerhjelm anser jag derföie häst vara, alt öfverlemna åt Ur Landtm, att med de öfrige Talmännen bestämma hvilken dag, efter Pingst, de anse lämpligast tilt valets företagande. Skulle Ståndet icke vilja förena sig der-i om, så och du jag, lika med Gr. Anckarsvärd och Hr Hjerta, instämmer deruti, att det ej är troligt, alt de, som resa hein före Pingst, återkomma tili Onsdagen derefter, utan tidigare är, att de begagna ledighet till slutet af nästa verka; föreslår jag Ståndet, alt till valets förrättande bestämma. Måndagen efter Pingst, den i5 Juni, emedan man då kunde vara säker på, att de, som rest hem, voro återkomne Ingen kunde då klaga deröfver, att roan begagnat tillfälle, dä de fleste varit frånvarande, att företaga della vigtiga val. Gr. Frölich, David: Med ali äktning för'de yttranden, som här blifvit fällda, och hvaruti mari sökt gifva motiver för de stridiga åsigterria, får jag förklara, alt jäg uti detta mål funnit större svårigheter än i något andal, ali för andras öfvertygelse kunna framställa verkande‘motiver. Motivet om grannlagenhet eller icke grannlagenhet är godt uti hvarje annan fråga, men ej i denna. Jag vet icke, hvartill dessa spegelfäk ferier om Lätta motivet skall tjena, hvilket måste vara, att den ena eller andra sidan är öfvril ty god, att den kan äga pluralitet en dag, och den andra sidan en annan dag.
Han var ändå en verldsligt upplyst man, men lifvet har olika fordringar på olika andar. Det skulle ej dugt att inför honom finna ämne till hån i astrologien. Tebordet var afröjdt. Den unge författaren – jag törs icke säga hans namn – sittande i en fåtölj midt framför bordet, börjar vika på sitt manuskript. Jag har satt mig i god ordning att höra. Blanche har med ett utseende af englalikt tålamod inrättat sig i andra soffhörnet och min son har skyndat att ta afsked för att bivista ett ynglingamöte med schackspel och smörgåsar. Endast min man vill hvarken stanna eller försvinna. Han håller sig nästan oafbrutet på tröskeln mellan förmaket och salen. Jag förstår ganska väl att han icke anser aftonunderhållningen börjad innan Ingelman, hans mest tillgifne vän och dessutom kamrat i expeditionsutskottet, anländt. Han dröjde denna qväll ovanligt länge. »Skulle vi icke snart göra slut på det här», insinuerade Blanche med en snäf blick på manuskriptet och författarens nedlutade hufvud. »Vi skola väl komma till början först», inföll jag, och sköt ljusen bättre i ordning. »Är det värdt att vänta längre på vår siste gäst», frågade jag min man, »kanske Ingelman blifvit uppehållen af något sedan du gick tillkommet ärende, som skall expedieras.» »Ja, det är hela saken», sade Blanche, »Carlén ser ut som om något värre vore å färde – Ingelman kommer nog och berättar oss om ... Se så, hvad är det nu för nöd, det går i salsdörren, der ha vi honom!» Men vi hade honom icke. Det var en korrekturgosse, som tagit genaste vägen. Emellertid tog läsningen sin början och jag sökte spänna hela min uppmärksamhet derpå, i hvilket aktningsvärda försök Blanche godhjertadt understödde mig. Jag började likväl frukta att den unge mannen misstagit sig på sin kallelse, icke just derför att inledningen var utdragen – sådant ha de allra störste författare ansett lämpligt – men den var andefattig och ville icke vara hvarken tråkig eller glädtig, utan höll sig jemt på ett neutralt, kyligt område, omsorgsfullt skildt från all sällskaplighet med vare sig tungt eller friskt humör.
Förklaringen den 23 Mars 1807 förekommande stadgande, att förbrytelser emot städernas brandvakter skulle straffas enligt Krigsartiklarne, måste, med afseende å 40, 42 och 72 §§ i Kongl Förordningen angående mord, dråp och annan misshandel den 29 Januari 1861, jemförda med inledningen till samma förordning, anses hafva upphört att gälla och förthy icke vore tillämpligt på den af Haglund emot brandvakten begångna förbrytelse, dels ock att, äfven om densamma kunnat efter KrigsartiLlarne bedömas, i allt fall, enär Haglund icke öfverfallit vakten, utan, då vakten skulle honom i häkte afföra, satt sig till motvärn och sålunda förgått sig emot bevakningen, Haglund för åtalade förbrytelsen bordt, jemlikt 6 kap. 12 § Krigsartiklarne, straffas med allenast fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd. Sedan Advokatfiskal i Kongl. Hofrätten anhängiggjort det föreskrifna åtalet, hafva Rådstufvurättens ledamöter afgifvit förklaringar Och dervid fogat ett utdrag af Rådstufvurättens den 16 September 1861 hållna protokoll öfver den omröstning, som vid förevarande måls afgörande ägt rum. Detta protokoll, om hvars innehåll jag före åtalets förordnande icke hade kännedom, utvisade, att Rådmannen V, som förklarat Haglund hafva gjort sig förfallen till ansvar för fylleri under marknad, svordom å allmän gata, derstädes föröfvadt oljud, gatufridsbrott och brandvakts Öfverfallande, dömt Haglund, med tillämpning af 18 kap. 9 § Missgerningsbalken, för sistnämnda förbrytelse att bota
Jag vill blott innan voteringen , till förekommande af allt missförstånd , hafva äran göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamt derpå . att den framställde frågan om §;ns redactions-förändring är af ingen vigt, och den vill äfven jag för min del bifalla, derest jag ansåg §:n böra bibehållas ; äfvensom att det endast är genom hela §:ns uteslutande, som Allmänna Beredningens upphörande kan beredas. Grefve Löwenhjelm: Jag får likaledes den äran nämna, att, hurudant ock det framtida beslutet kan blifva om Coliegiernes bibehållande ellér afskaffande, är det min tänka, 3tt ordet Coilegier bör i allt fall ur <§:n uteslutas , om än redactionen skulle blifva bibehållen i sitt gamla skick. Friherre Björnstjerna: Jag hemställer, om icke först Proposition kunde meddelas på uteslutande ur redactionen af ordet Coilegier i alla händelser, hvarefter den andra frågan lämpligare kunde till pröfning företagas. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, att han ansåg det fullkomligen likgiltigt, antingen frågan om nyssnämnde mindre betydliga Redactions-förändring afgjordes först, eiler sist. Då nu likväl votering vid den af Herr Landt-Marskalken sist framställde proposition redan blifvit begärd , trodde Herr Landt-Marskalken, för dess del , det vara mindre lämpeligt, att innan densamma för sig gatt, till Ridder - Den 3 December e, m. skåpets och Adelns pröfning framställa ett nytt ämna. Herr Mannerstam; Om jag fattat discussionen rätt , har ej någon bestridt Grefve Löwenhjelms hemställan om Collegiernes uteslutande ur redactionen.
Jag tror nu, likasom jag förut Uamnt, att, i händelse Ständerna velat besluta en öfverflyttning i denna sak, medel dertill ganska väl kunnat beredas genom den indirecta beskattningen, och kan blott i detta af - Den it\ November. a3<J i seende godkänna utlåt., att Utsi. medgifvit, det ändamålet vore nyttigt, i fall medel dertill funnes; men på det icke något prejudicat må ligga i vägen vid en kommande riksdag, vågar jag anhålla om afslag å utlåt. Frih. Boye, Ludv.: I consequens med de yttranden, jag haft äran afgifva, dä passevolaneefrägan här förevar, får jag i allo förena mig uti Gr. v. Fersens yttrande. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Jag anhåller vördsamt att få förena mig uti hvad Hr Gr. v. Fersen anfört, ehuru jag icke instämmer i motionen i sin helhet, emedan jag anser någon revision af knektecontracten obehöflig, enär de missbruk, som på ett eller annat ställe kunna äga rum, lätt kunna rättas i administrativ väg; men som motionen äfven afser att bereda rustoch rotehållare någon lättnad i deras kostnader för underhållet af ryttare och soldater, deltager jag deruti, så vidt en sådan lättnad icke utsträckes utöfver gränsen af hvad B.. St. vid förra riksdagen i passevolancefrågan bestämde. Som likväl den då bestämda afgiften icke varit tillräcklig för att bestrida armeens vapenöfningar, utan en brist deruti uppstått, anser jag, lika med Gr. v. Fersen, att det tillhör de öfriga classerna i samhället att fylla denna brist. Jag vet ganska väl, att man i sednare tider, så vidt möjligt varit, velat undandraga sig fäderneslandets försvar och öfverflytta denna tunga på de mindre bemedlade folkclasserna. Jag anser derföre så mycket lämpligare, att de bemedlade classerna bidraga till bildande af fäderneslandets försvar, som de personligen icke deltaga i försvaret. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag understödjer äfven Gr. v.
Det finnes nemi. många »lags hundar, som för landtmånnena behof årö oundgängliga eller Ben 7 April. 27 nyttiga, såsom jagthundar, vallhundar, gårdsvardar etc. etc. och det vore foga rättvist att belasta innehafvare af sådana djur med skattg under det, om dessa slag undantages, de fleste hundar skulle komma att dertill hänföras och undgå skatt. I städerna deremot är förhållandet väsendtligen olika och hundar medföra äfven der större olägenhet för allmänheten än på landet. Jag anhåller således vördsamt om propos. å följande förändrade förslag: »att hvarje särskild stad, ehvad den består af en elier flera församlingar, må ega rätt bestämma» — etc. lika med Utsk:t. Frih. Cederström, Rudolf: I hufvudsaklig enlighet med de åsigter, dem jag vid flera föregående tillfällen, då denna fråga utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, uttalat, tager jag mig äfven nu friheten tillstyrka R. o. Ad., att lemna sitt bifall till Bevilln.- Utsk:ts framställda förslag om beskattning för hundar, s& väl i städerna, som på landsbygden. I de flesta Europas länder har man nemi. kommit till det resultat, att hundar böra beskattas, och jag inser verkligen icke, hvarföre man nästan endast i Sverige och Turkiet vill försmå en inkomst, som kunde tillskynda, vare sig Staten eller kommunen, en efter Utsk.ts uppgift ganska betydlig inkomst, då nemi. antalet af hundar, derest Utskits beräkning är grundad, i vårt land Uppgår till den ganska betydliga siffran af 6 0,000 stycken. Otvifvelaktigt är visserligen, att hundarnes antal skulle genom en så beskaffad beskattning i ansenlig mån förminskas; men dels är detta ingen olycka, så vida man, såsom jag tror, kan taga för gifvet, att alla de bättre hundarna få bli vid lif, och endast de vanvårdade, sin död i öfrigt värda, skola försvinna, dels torde det återstående antalet i alla fall bli tillräckligen stort, för att bereda en rätt vacker inkomstkälla åt vederbörande kommuner.