Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna granskning kan väl icke ske annorledes än genom jemförelse af jordvärdet inom de olika taxerings-distrikterne, och således skulle ordet ”rättmätiga” innebära något absolut, men enl. början af §:n och den deruti befintliga mellanmeningen, synes, att ordet ”rättmätiga” icke betyder det absolut rälta värdet. Här är således en dubbelhet i ordalagen, hvilken man bör undvika i all lagstiftning och serdeles i den förevar:de. II. Ex. Frih. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedan till återremiss af ifrågavar. § framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle denna §, samt då härvid äter ropades ja och nej förklarade det han trott sig finna alt ja varit öfvervägande. Gr. Mörner: begärde votering. Uplästes till justering följande förslag till votens-propos. Den, som bifaller 112 § af det i Bevi!ln.Utsk:s betänk. N:o 4 afgifna förslag till Bevillms-sladga, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde § gjorda anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne utlålin och betänk:n nemi. från Stats-Utskottet: N:o 134, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för upförande af en fängelse-byggnad vid Qvistrum; N:o 135, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel lill byggnadshjelp för de mindre koministraturerne. N:o 136, i anledn. af K. M:s till R. St. aflåtna nådiga skrifvelse, ang:de dispositionen af de 1848 års krigsrustnings-fond till - 496
Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo C. A. Westerstrand. M 64- Ank. till Exp, Ulsk, den 11 Jan. kl, 1 e. m. Kongl. Maj.ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående öfverlätande till Malmö stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fästning; gifven Stockholms Slott den 2o December 1847• Sedan Kongl. Maj:t under den 3 September 1845 funnit godt i nåder tillåta, alt den del of glacisen, utanför Malmö f. d. fästning, som på en af kaptenen Beijer upprättad karta öfver Malmö hamn funnes utmärkt med litt A. till litt. C., hnge, för fortsättande af den uppgjorda planen för hamnbyggnaden vid nämnde stad, af hamn-direktionen derstädes tills vidare disponeras, emot vissa af Kongl. Maj:t föreskrifna vilkor, har bemälde Hilt. till R. St. Proposition, N:o 64. direktion, jemte anmälan alt direktionen icke ansåge sig kunna fullgöra åtskilliga af dessa vilkor, i underdånighet anhållit om loi ändringar deruti, hufvudsakligen åsyftande att vinna egande rätt till ofvannämnde kronan tillhöriga mark, samt den der ulanföre med litt. A. C.
Det är dock ej i residensstaden Karlsruhe, som den storhertigliga familjekretsen i år jular, utan i den utomordentligt naturskönt belägna, europeiskt ryktbara kurorten Baden-Baden, som ligger ungefär 4 mil söder om Karlsruhe vid stranden af Oos och gränsen af Schwarzwalds härliga högland. Leende dalar, rikt smyckade m e d ståtliga villor, vidsträckta ekoch kastanjeskogar, sorlande bäckar och kaskader, som störta sig ned från romantiskt formade klippkäglor — se där den ram, som innesluter platsen, där nu kronprinsessan Victoria i föräldrahemmets hägn möter det nya året. Den fotografiska v y vi här meddela af Baden-Baden torde kunna ge en föreställning o m dess naturliga behag. I stället för de vildt tornade bergmassor, som i högfjällslandskapen äro förhärskande, skåda vi här en äkta Schwarzwaldnatur, otaliga med yppig löfoch barrskog smyckade höjder, hvilka hvälfva sig öfver hvarandra och här och hvar tränga sig samman, som ville den ena bjässen mäta sig med den andra. Lägga vi så till denna bild de talrika ruinerna, hvilka vittna o m fordomtima prakt och storhet, och de storslagna moderna palats, som den mondäna lyxkurorten framkallat, kunna vi inse, att Baden-Baden väl vore värdt en utförligare beskrifning, än vi i dessa korta rader kunna gifva. Den punkt, från hvilken detta präktiga panorama ter sig kanske allra bäst, är från det så kallade Nya slottet, den storhertigliga familjens residens. På vår bild syns det resa sig högst på höjden till vänster. Egentligen är det ej så nytt, som namnet innebär; på ännu äldre grundmurar anlades det år 1479 af markgrefven Kristoffer I, men det är den nuvarande storhertigen, vår kronprinsessas fader, som genom en grundlig och smakfull restauration fullbordat dess inre. Härnäst skola vi lämna ett par bilder från Karlsruhe och vår kronprinsessas barndomshem, hvilket hon nu helt visst ej heller skall underlåta att besöka. VADSTENA NYRESTAURERADE KLOSTERKYRKA.
Hon har tillräckligt af fantasi och inspiration, men fantasien hålles med strama tyglar af förståndet, af reflektionen, och tyglarna släppas aldrig. D e t är just därför hennes konst är så stark, så fast, så säker på sig själf. A t t hennes spelsätt är fritt från all u p p - styltning, torde ej behöfva sägas. D e t är m o - dernt o c h nervöst, och fastän alltgenom beherskadt, likväl på samma gång bredt o c h hållet i stor stil, så som den danska traditionen vill ha det, o c h så som en stor scen och en stor salong fordrar. Må man ej missförstå mig, om jag äfven vågar nyttja det uttryck, att hennes spelsätt är gladlynt. Jag menar därmed, att det uppbäres af en uppenbar och genomskinlig konstnärsglädje — glädje öfver att kunna gifva uttryck för skaldens tankar, för samtidens jäsande idéer, för brytningarna inom själslifvet. Denna konstnärsglädje har också fått sitt uttryck i de otaliga små präktigt belysande drag, hon skänker sina personer, små ljusglimtar öfver en eller annan del af personligheten, drag, som visa en sällsynt och för en scenisk konstnärinna oskattbar spänstighet, rörlighet, ungdomlighet i lynnet. * * Det är denna uppfattning, stockholmspubliken fått a f de roller, hvari den danska konstnärinnan hittills visat sig för oss. I sitt fädernesland är ingen profet, och den, som — trots ordspråket — lyckas komma därhän, får åtminstone ej hvar dag glädja sig åt sin gloria. Fru Hennings, i två årtionden köbenhavnarnes kälbarn, har i längden ej gått fri från den lott, som drabbar flertalet sceniska förmå- gor, då de år efter år uppträda för en och samma publik och därunder naturligtvis ofta tvingas att utföra roller af föga intresse o c h som föga stämma öfverens m e d deras indivij ^OLMGREN. dualitet.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle 41 § af Utskms förslag, ropades starka nej, blandade med ja; i anledn. hvaraf llr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge denna § böra ur förordningen utgå, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. § 42. Lemnades utan anmärkning. § 43. Frill. Den 3 Juli. 449 Frih. Raab: Jag begär icke någon ändring i denna §, men anhåller, att få uttrycka min åsigt, att sä länge lagstiftningen tilläler bränvinsförsäljning af till och med £ kanna lill dem, som förrätta något arbete, så är det en de facto lofgifven bränvinsförsäljning, och att sålänge detta stadgande bibehälles, får man snai t sagt en liten krog hos hvar och en, som tillverkar bränvin. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att då 43 § väl icke blifvit lein nåd utan anmärkn., men likväl någon ändring deri ej blifvit yrkad, densamma torde böra anses vara af K. o. Ad. bifallen. Lemnades utan anmärkning. § 55- Frih. Raab: Uti denne § har Utsk:n bibehållit en föreskrift från 1845 års författning nemi. att den, som köper bränvin får icke sjelf till vittne användas. Man har sagt mig, hvad jag sjelf äfven erfarit, att, så länge denna föreskrift qvarstår, kan icke någon oloflig bränvinsförsäljning i bevis ledas, emedan försäljaren iakttager den försigtighet, att icke afyttra bränvin till mera än en person i sender, och derigenom omintetgöres möjligheten att erhålla ojäfviga vittnen. Men om han också säljer lill 3 eller 4 olika personer vid olika tillfällen, få ingendera af dem vittna om den försäljning, som till dem sjelfve uiöfvats.
Någon gemensam nytta uppkommer således icl^ af Tolagsafgiften. Jag kan ej annat än förblifva vid min tanka, att Tolagen är en Bevillning, som heror på Rikets Ständer allena att afgöra. C . Herr Hjerta: Jag skall, så mycket möjligt är, hålla mig vid saken, som innefattar frågan, om vi skola lemna utan afseende de anmärkningar, hvilka vid första Betänkandet blifvit gjorde deremot, att 6 artiklar blifvit fritagne från Tolag. Man har här försökt, att genom framställningar om 48 H. 2 18 Den 2 November f. tn. hvad sorn varit, och hvad som skall hända, skrämma oss från ett afslag å Utskottets Utlåtande, så att jag i sanning icke vet, hvar jag skall hörja för att vederlägga de värda Talar ne. Man har åberopat, alt Tolag år 1619 ej finnes nämd, och detta är helt naturligt, emedan den då icke fanns; men allt sedan Drottning Christinas tid har den funnits, och stått i alla de Städers privilegier, som under hennes regering erhöllo Tolag. Det är orätt att säga, att denna afgift utgår från Landtmannen eller SmåsUiderne. Den utgår alldeles icke derifrån, utan det är ortens Handlande, som erlägga afgiften. Jag tror, att om man tänker sig för, hör man väl hafva saken utredd, in nan man beslutar öfver densamma, Då 1S1 5 års Ständer hade påräknat att borttaga Tolag från 3i å 32 artiklar, men detta ej skedde, 'tyckas Rikets Ständer sjelfva hafva erkänt principen. Jag bestrider tillämpningen af de nya principerna på de ifrågavarande 6 artiklar. Vi få snart före ett Betänkande 0111 Städernas Inqvarteringsskyldighet, och det är då af vigt, att vi ej bundit händerna på oss genom ett förut fattadt beslut, emedan just i samma Betänkande föreslås en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t med anhållan, alt Kongl. Maj:t ville låta utreda förhållandet med Tolagen. Hela följden af ett afslag å denna punkt af Utskottets Utlåtande är, att BcviilningsUtskottet missräknat sig. D c n i November f. m.
»För att förekomma detta missbruk, biet genom lagen af den 5 Augusti 1815 be»stämdt ett maximum för lankrummets storlek, med tillägg, att ett större lankrum skulle »anses såsom panna, hvilket maximum icke sattes större, än man ansåg nödvändigt, för »att lankrummet skulle uppfylla sin egentliga bestämmelse. »Då man sålunda, sedan bemälde lag trädt i verkställighet, ej längre kunde begagna »lankrummet till afgiftsfri afverkning af mäsken, eller åtminstone endast en ringa del af »detsamma, har man gått ännu ett steg längre, i det man nemligen nu sednast drifvit »mäsken upp i det öfver lankrummet anbringade nedersta bäckenet, hvarest destillationen »försiggått och sålunda ett afgiftsfritt destillationsrum är vunnet. Åt bäckenen, särdeles »det nedersta, har man nemligen till den ändan gifvit ett till deras ursprungliga bestäm»melse, nemligen kondensering af vattenångorna, oproportionerligt rymdinnehåll, — och »genom att ännu mera öka detta skulle man kanhända kunna drifva detta missbruk än»nu längre än för närvarande är fallet. »Väl inser kommissionen, alt detta sätt alt drifva rörelsen på det sätt apparaterne »nu äro inrättade, icke bringar bränvinsbrännaren någon verklig fördel, och att det så»ledes ej kan bibehålla sig i längden, men det är att befara, att genom förändringar och »förbättringar utaf detsamma kunna utveckla sig vidare missbruk, som kunna stiga till en »för statskassans inkomst skadlig höjd. »Man måste derföre söka att förekomma detta, hvilket icke tros kunna ske på an»nat sätt, än genom att äfvenledes skattlägga lankrummet, utan hänseende till dess stor»lek, äfvensom bäckenen, der nemligen lankrum och bäcken finnas, samt tillika alla »rörledningar, genom hvilka de utvecklade ångorna passera för att komma till imkyla»ren, hvarest de kondenseras, för att uppsamlas såsom 'sprit eller bränvin. 82 Norska Regeringens underd. Utlåtande.
; \ f detta senare slag Br hr Ceijcrstains upsalaroinan. Don har en estetisk sida och en kultiirhistonsk-did3ktisk. Den föna Br relativt svag, den senare af betydande art. * Erik Grane * stfir, konstntirligt taget, icke 1x3 höjdpunkten af hvad förf. skrifvit. Ilen nir icke ens tillnYrmelsevis iipp mot en sidan novcll som rl: örbrytare~, detta konstverk, som 9r hugget ut ur det Dop,. 18 lefvande lifvet I i t en slipad granitpelare af en enda sten. Det fins intet af den moderna romanens komposition, enligt hrilken handlingen skall iitvcckla sig sa lugnt och organiskt som vauten ur sitt frö och kapitlen vika fram och breda ut sig som blad och blomma. De sarskilda afdelningarna &amp; o fristaende, sainmanhangslösa, ligga slängda kring på m$! % i sWllet för att foga. sig sanunan till ett arkitektoniskt helt. Stilen har ofta tidningsreferatets firglöshet och stelhet. Hufvndpersonen, Erik Grane, har icke rigtigt lyckats för förf. \ ' i f8 ingen konkret yttre bild af honom, och det myckna materialet har fört icke kunnat behandla, sofra och forma sa, att vi skönja beskaffenheten och utvecklingen af ett individuelt sjalslif. Det allmänua tidskynnet iir nog förtr5Wigt atergifvet, men det har icke nyanserats. Det ligger 6fver Erik Granes lif som det hviia solljuset. Detta har icke brutit sig mot nagon prisma i personlighetens särskilda firgnyans. Det är ett och samma enformiga hvita solljus. Som helhet är romanen konstniirligt ofullghgen, men den har partier af lifvets egen miktiga sanning och skönhet, sa fina och vanna, SS vemodiga och bittra som ens egna minnen. Det fins siallen i denna bok, som för oss unge &amp; o så heliga som vart eget lönligaste kinslolif och som Sterdallra i var sjal s8 ymnigt och djnpt som var egen ungdoms svirmodiga melodier.
— Det här erforderliga antalet hästar, eller 3 för en hvar af de 40 eleverna, skulle beredas sålunda: Manege-hästar, för skolans räkning inköpta 40. Hingstar från Flyinge stuteri 42. Kavalleri-officerares egna tjenstehästar 24 Från Husarregementet Konung Carl XV, i mån af behof, 74. 120. vid Herrevads kloster: årliga utgifter Rdr 42,300: — dock under förutsättning, att för de begge Skånska kavalleri-regementenas exercissqvadroner erforderliga byggnader varda uppförda, på sätt vore ifrågastäldt, samt lärare, elever och stallbetjening der kostnadsfritt erhålla bostad. flästantalet beräknas här, såsom följer: Skolans egna manége-hästar 40. Hingstar från Flyinge stuteri : 42. Kavalleri-officerares tjepstehästar 24. Öfriga 74. 120. skulle erhållas dels från nyssnämnda indelta kavalleri-regementen, dels ock derigenom, att enskilda personer tillhöriga hästar varda tili dressering eller utfodring vid skolan insatta; och tviflade Komitén så mycket mindre på att rusthållare skulle vara villiga att för skolans behof upplåta nummerhästar, som de derigenom hade hästarne kostnadsfritt födda och finge dem nresserade och väl vårdade, helst utfodringskostnaden för rustningshästar i orten vanligen betalades med 73 til! 400 rdr under vintermånaderna. — Till fördel för Herrevadskloster anmärkes af Komitén, att det läge i Sveriges hästrikaste provins och att, förutom tillräckliga ridplaner, der funnes det största exercisfält i Sverige, omfattande Ljungby och Bonarps hedar, hvarpå synnerligt afseende borde fästas vid ordnandet af en inrättning af ifrågavarande beskaffenhet. vid Drottningholm : årliga utgifter ... rdr 33,300: — så vida de vid skolan anställda lärare och elever kunde med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd (å kostnadsfritt bebo de vid kungsgården befintliga boningsrum, under förutsättning hvaraf endast servisypedel blifvit för dem upptagna. 94 Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:U Nåd.
I de rikare familjerna därstädes finnes väl knappt en ung fröken, som icke kan rida lika bra, som hon kan gå, ja, måhända bättre — i alla händelser hellre. Lawntennis, rodd och alla andra arter af sport, som egentligen håfva sin hemort i England, blifva allt mera ungdomens hufvudförlustelser, och så väl de unga svenska adelsmännen som deras damer utmärka sig i allmänhet för vackra och välväxta figurer, som lämpa sig väl för allehanda kroppsöfningar. Denna tilltagande lust för all friluftssport är måhända anledningen till, att den senast uppväxta generationen nästan genomgående är högväxt, betydligt mera högväxt än den förra. Hvad de unga svenska ädlingarne angår, igenkänner man dem nästan genast, när man ser dem utomlands, på en viss stram, nästan militärisk hållning, olik andra nationers unga gentlemän, som ha ett mera mjukt och ledigt sätt. Hvad alla svenska familjer ha som ett gemensamt tycke och hvari de adliga landtfamiljerna is3 ' nnerhet excellera, är deras stora gästfrihet. Som man vet. hålla svenskarne starkt på en första presentation. Det faller ju knappt en svensk in att tilltala en obekant person i en järnvägskupé eller på en ångbåt; och medan man i andra länder — utom England — kan resa flere dagar i den mest gemytliga samvaro med en person, om hvars namn och samhällsställning man icke vet det allra minsta, så säger en svensk ogärna ett tillmöteskommande ord till någon person, hvars namn är honom obekant. Men så snart den lilla presentationsceremonien är öfverstökad, är också isen bruten, och kommer en främling med en aldrig så liten rekommendation för sig och sitt namn, då är det knappt någon gräns för den svenska gästfriheten. Hvad där vid lag en svensk adelsfamilj, som äger gård på landet, kan åstadkomma för vänner och fränder, väntade och oväntade gäster, är rent otroligt. Man funderar i all stillhet på, huru outtömligt det linneskåp och det skafferi måste vara, som i veckor och månader kan reda så många sängar och servera så många och så rikliga mållider. Det tager ju också ibland slut.
Att fru Margaretha likvisst hade missräknat sig, kan man lätt sluta deraf, att uträkningar af detta slag så sällan lyckas. Welam började åter att till det mesta vistas på Hufvesta, och många dagar hade icke förgått innan han lyckats få reda på, hvart de fångna fruntimren blifvit förda. Lätt fann han en förevändning att uppsöka dem i deras nya hem, der han nu af Hebla mottogs gladt, som en gammal bekant, af Kathrina med blossande kinder och af fru Ebba liknöjdt nästan tvärt. Welams besök blefvo allt tätare och fru Ebba såg dem med allt mera missnöje. Slutligen ansåg hon sig ej längre böra dröja att derom tala med sin dotter. En dag då Hebla åtagit sig något litet hushållsgöromål i det yttre rummet, så att fru Ebba och Karin voro ensamma i det inre, förde den förra talet på Welam de Wyk och sade: ”Mig synes icke godt, att denne unge man så ofta besöker oss. Man skall berätta derom, det är icke bra. Men ännu mera misshaga mig hans täta besök af andra skäl. Denne unge man är icke ett passande sällskap för mina döttrar.” ”Huru så, morkär”, frågade Karin rodnande. ”Behöfver jag väl säga min dotter, att det icke är krigare, sådana som slutit sig till upprorets sak, hvilka vi böra värdera och hylla! Karin, min dotter, du fäller blicken, rodnad flyger opp på din kind. Gud bevare dig, mitt barn, för att icke hafva betänkt, hvem han är, hvem du är! Mitt barn, låt icke denne ynglings fagra yttre och älskvärda väsende finna en väg till ditt hjerta. De ungas hjertan rådfrågas sällan, vid frågor om de högättades giftermål, och dock är detta ofta sorgeligt. Det synes de ungas hjerta ofta svårare än döden, att försaka den hjertat fäst sig vid. Derföre, min dotter, vill jag varna dig. Var vaksam, besegra ditt hjerta i tid, innau det fäst sig så, att det icke kan lösslitas.”
Den, till följd af Rikets Ständers framställning under sist förflutna Riksdag, af Kongl. Majit bestutade Lagberedning för ytterligare granskning af Civiloch Kriminal-Lagförslagen organiserades i flutet af är 1841, dä den kommitto, som förut warit nedsatt att uppgöra jemförelse-tabläer öfwer nämnde förslag och den gällande lagen, upplöstes. Lagberedningens arbete börjades med det följande äret, under hwars lopp det uppdrag äfwen lemnades Lagberedningen att särskilt inkomma med yttranden angäende domstolarnes organisation, om wa - let emellan de nu brukliga olika satt till förevarande af straffarbetssängar, huruwida någon ändring uti den i Kriminal-lagförsiagec utsätta straffarbetsoch fängelsetid borde ega ruin samt slutligen om förliknings-konimittäers införande. Llngäende Vesta ämnen, jemte frägan om det straffsystem i hela dest widd, som i en ny Kriminal-lag borde bestämmas, har Lagberedningen afgifwit underdäniga yttranden, hwilka blifwit till trycket befordrade och komma att Rikets Ständer meddelas. Lagberedningens werksamhet har sedan warit upptagen med granskningen af Kriminal-lagförflaget; och för att påskynda detta wigliga arbete, sä att Kongl. Mast mä kunna under Riksdagens lopp till Rikets Ständer aflata nådig proposition rörande ny strafflag, har Kongl. Mast den 20 sistlidne Maj förstärkt Lagberedningen med tre nya arbetande Ledamöter. Det af Rikets Ständer bewiljade anslag för Länsfängelsernes i Nybygg,>adnRiket förändring och förbättring har lenmat Kongl. Maja ett önskätdt tillfälle att ät detta maktpåliggande ämne egna Sin uppmärksamhet. Resultatet häraf är, att nybyggnad eller utwidgning af Länsfängelser och Vesta häktens inrättande ester det sa kallade Cell-systemet är under arbete i sju Län, der behofvec af nya häkten war störst, neml. Stockholms, Gefleborgs, Fahlu, Wermlands, Östergöthlands, Skaraborgs och Christianstads.
Län, atr utan afseende pä Jordbruk eller annat försvar, fä pä egen hand obehindradt sysselsätta sig med linnemäfnader hwarige» nom en mängd Mennistor kunde, jämte beredande af en betpdelig winst för Rikets handel, winna nya tillfällen till utkomst och bergning; börande tikwäl härigenom inge» ändring ste u i hwad författningar» ne om fattigas wärd och underhäll wid främmande Personers inflyttning i Församlingarne, förestrifwa, I sammanhang med detta ämne har frägan om nödwändjgheten af widsträcktare försörjnings utwägars öppnande för tvrftige Personer bland Qwinno-könet hos Riksens Ständer wäckt den upmärksamhet och det behjertande, som detta köns behof kräfmer, samt menstF IL7- Den 26 Zebrucrrik mensklighet och rättwisa päkalla; och dä detta kön ej bör betagas den pä naturlig billighet grundade rättighet, art genom ett fritt anwändande af sin arbetsförmåga bidra, ga tik sin bergning; samt dcsilttom flere handreringar och yrken gifwas, hwilka liksom i naturlig ordning tillhöra Qwinnan, skulle af henne med lätthet och skicklighet utöswas, hafwa Riksens Ständer till utwidgande af Närings-friheren för den talrika klasi af behbfwande Qwinnor, hwilka eljest förgäfrves Mulle söka ett wärn mot dpn nöd och förtwiflan, som fluteligen leder till laster och brott, rrotr sig upfylla ett högst angeläget Åliggande, dä de till Eders Kongl. Majit härmed i underdänighsst frambära den anhållan» det täcktes Eders Kongl. Majit i Räder lära utfärda en sadan författning hwarigenom en hwar oförsörjd af Qwinnvkönet, synnerligast Embets och Tjenstemäns fattiga Enkor och Döttrar mä tilläggas rättighet, att man hinder af Handels-Reglemencen och Skä-Författningar i Staderne idka följande Näringar och Handt, werk, nemligen: Skomakare, Handskmakare, Linoch Stkump-wäfware, Knappoch Snörmakare, Brödoch Sockerbagare-Handtwerken, tillwerkning as alla flags Mansoch Fruntimmers Kläder, samt Handel uti öpna Salu-bodar med Kramwaror och Viktualier, jemte andre för Qwinspersoner patzantze handreringar och flöjder med wilkor akt de sig dertill hos Magistraten anmäla; och i öfrigt erlägga de Kronooch Stads-Utjkylder, som i mgn af deras rörelse, dem af Taxeringsmännen skäligen älägges; dem likwäl obetagit, att i händelse de anse sig för högt bestaktade pä det i författningarne stadgade sätt behörig rättelse söka; och hafwa Riksens Stander ansett det icke böra wara desie Personer rillätit, att pa si - Den 26 Zebruarii1273 me werkstäder eller i öpna Salubodar nyttja Manolks biträde,