Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del önskar jag, att vi så mycket som möjligt försäkra vår ekonomiska ställning, på det vi ej, om till följd af en tillfällig opinion vid ett Adelsmöte kapitationsafgiften skulle aflysas, må blifva urståndsatte att sköta våra angelägenheter. Enligt min tro är planen om uppförande af de större paviljonerna ur ekonomisk synpunkt den bästa, enär dessa paviljoner komma att lemna en icke obetydlig revenu. Jag har derför inom Direktionen förordat detta förslag, och jag står ännu fäst vid denna min åsigt, ehuru jag ej vill framställa bestämdt yrkande derå. Men på det ifrigaste motsätter jag mig bifall till Utsk:ts förslag, enär det enligt min tro är ruinerande. Om nemi. de nu befintliga husen, hvilka afkasta temligen betydligt, borttoges, hvarifrån skulle man sedermera få in motsvarande inkomst? Om de åter finge stå qvar ännu någon tid, komme de sannolikt snart att expro Erieras, och derigenom tror jag skulle erhållas ett kapital, vars ränta motsvarade det belopp, byggnaderna för närvarande afkasta. Hvad beträffar Utsk:ts förslag att inreda ett af klubbrummen till vaktmästarebostad, så anser jag, i likhet med Frih. Leuhusen, att det vöre högst olämpligt att förstöra nämnda rum. För den händelse inrymmande af bostad åt vaktmästaren i sjelfva hufvudbyggnaden verkligen är af nöden, så tror jag det lämpligare kunna ske uti de rum, som för närvarande användas af R. o. Ad:ns Sekreterare och öfriga kansli, enär nämnda rum hädanefter torde kunna undvaras. I afseende å Frih. Alströmers förslag ber jag att få nämna, att jag ej anser det vara skäl, att R. o. Ad. tager initiativet till att afstå den för en blifvande strandgata möjligen behöfliga delen af gårdsplanen. Vid det förhållande, att denna strandgata måste anläggas i krökningar, Deli 16 Juni. 677 kan det nemligen lätt hända, att någon del af tomten ej blir för densamma behöflig; och ur denna synpunkt anser jag, att man bör låta staden taga första steget i ifrågav:de hänseende.
Sedan tilltagande Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 6i. tilltagande hö» alder och i bredd dermed aftagande kroppskrafter förbjudit hans vidare utsättande för de ansträngningar, som med utöfningen af detta embete äro förenade, anslogs ät honom vid 1856 års riksmöte en lifstidspension motsvarande Justitie-Ombudsmans-lönen. På grund af ofvan antydda förhållanden och då Kammar-rädet Theorells enka Sophia Wilhelmina von Sehwerin vid en uppnådd ålder af 64 är, ej eger för sitt och sina oförsörjda barns underhåll andra påräkneliga tillgångar än bidrag från Civil-statens Enkeoch Pupill-kassa saint Hiiradshöfdingars m. flis enskilda Enkekassa, till ett sammanräknadt belopp af 775 R:dr ärligen, får hos Rikets Ständer jag härmed vördsamt föreslå, att en årlig pension af Ett tusen fem hundra Riksdaler, eller en summa ej uppgående till en fjerdedel af den pension mannen i lifstiden innehaft, mätte anslås ät bemälda enkefru Sophia Wilhelmina Theorell född von Schwerin att, med beräkning från innevarande års början, utgå samt under hennes återstående lifstid och så länge hon enka förblifver henne tillgodokomina. Om remiss till Högloft. Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 22 November 1862. L. J. Lovén JW Si, Af Herr SlUtdvällSOIU Om förbud mot användande af kroppslig aga vid skolungdomens undervisning, eller ock särskild ansvarsbe stämmelse för sådan agas utdelande i annan än föreskriften ordning. Oti den af herr Sommelius, G. M., väckta och nyss remitterade motion örn fullständig revision i tidsenligare anda af nu gällande Stadga för Rikets Allmänna elementar-läroverk saknade jag något bestämdt och betryggande förslag om upp hörande eller nödig inskränkning af den kroppsliga agans handhafvande uti vära läroverk, hvaröfver manga klagomål försports.
Men öfver allting älskar och tillber jag denna sublima grannlagrnhet, att ”ingen annan förbindelse” fordra, än den, som fritt uppeldas i den förbundnes själ och hjerta. Ingen annan Minister i verlden hade kunnat, i fråga om en så materiell protection, vara stor nog, att icke göra sig qvittad genom formella fordringar. En så ren höghet trodde jag aldrig kunna finnas inom det system, som heter Politik. Derföre, undra icke, att jag beundrar den Man, som, genom en så omätlig hvirfvel af konst och egennyttor, klart ser, att förakta Politik är den högsta Politik; och att den minsta naturliga storsinnighet är mera värd till att vinna menniskor, än tio lagar. Hvilket är så sannt, att äfven den förra Regeringens versatila konst, som ofta var sjelfva tyranniets belesprit, uppehöll sig genom sina traits af mildhet, storsinnighet och frihet, – men störtades genom blott makt, som retade blott makt. Och i andan af denna äkta, innerliga, höga Politik, tillåt mig göra en anmärkning, som rör min metier och synes interessant för en Censor 93! – Jag skrifver ingen ”skön rörande populär Moral”. En from läsare kan icke gagnas, snarare få anstöt, af en briljant recherche med saillier och vågade ideer. Här måste betraktas en omätelig skillnad af tider. Då alle tro, så är ock all kraft i Moralen: ty det heligt erkända har då endast nödigt, att på ett skönt sätt upplifvas. Men då alle tvifla, så är all kraft blott i starkare Vett, – således i bindande undersökning, i princip och bevis: och det, som förut var ymnig och skön vältalighet, måste nu förvandlas till en kamp af starka ideer, en öfvermakt af tankens geni. Denna sednare tid är, i högsta grad, vår. Icke en af tusende läsare är en from moralisk läsare: de hafva alla sin klyftighet, sin mening, sin politik och philosophi. Predikningar, Theater, Moral, lyda Opinionen, och icke Opinionen dem; såsom han ses uppenbart. Moral, Skyldighet, Prestvarning ler den åt, som tviflar.
De nya Bevillningsoch Kommunal-förordningarne skola nu först tillämpas, och den förhöjning i Kronooch kommunal-utskylder, som dymedelst blifver Presterskapet ålagd, har derföre ännu icke hunnit kännbart erfaras. Men tyngden af berörda kyrkobyggnadskostnad har redan vid de trenne sisthållna riksmötena tillräckligen gjort sig känd medelst anförda talande exempel af utgiftssummor, som, efter hemmantalet debiterade, hafva måst af åtskilliga prestbolsinnehafvare, och äfven under nådår af en fattig pastors-enka, utgöras till belopp, som medtagit, jemte all prestbols-revenuen, äfven för åratal samtliga den öfriga löneinkomsten. Till lindring af sådant onus vid inträffande kyrkobyggnad hafva ock vid nämnda trenne riksmöten motioner för sådan kostnadsfördelning på flera år varit af tvänne numera hädangångne Ståndsledamöter väckta, fastän utan framgång, enär äfven den sista motionen, ehuru af vederbörande Utskott förordad och af 2:ne Riks-Stånd bifallen, likväl, i följd af återremiss, fick 3:ne Stånd emot sig och förföll. Endast blef dock verkan deraf den, att i stället på genare väg, med anledning af en underdånig framställning i enahanda syftning från Upsala Domkapitel, detta Högvördiga Stånd uti deröfver infordradt utlåtande underställde Kongl. Maj:t ett underdånigt förslag till särskild författning, enligt hvilken alla för boställen hafda, vare sig kyrkoeller allmännare väg-, brooch husbyggnadskostnader skulle böra på 20 år fördelas med afräkningsvis en tjugondedel på hvarje. Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 30. 51 Någon sådan Kongl. Författning har dock ännu icke afhörts, och torde, sådan den föreslagits, knappt vara att vänta, än mindre att önska, då väl dermed ändå litet eller intet i sjelfva verket vore vunnet, men väl mycket förloradt.
Utom andra olägenheter som härrört deraf att tillåtelsen ej varit allmän, var äfven den, att införseln på ett ställe motverkat öfverflöds-varornes inskränkning och kringspridande, ty om införseln varit allmän, hade hvar och en för sig requirerat mindre partier, hvaremot köpmännen varit nödsakade att, för sin säkerhet, deraf förskaffa sig i gross. Det skälet att Tullbevakningen skulle vara bäst i Götheborg kan jag ej medgifva, ty fastän jag icke känner förhållandet i flere andra Städer, vet jag likväl att den varit lika så god i Stockholm. Jag finner af detta tillräckliga anledningar till anmärkning vid saken, som ej kan åtskiljas från person, men anser anmärkningen endast i anseende till de åsidosatte formaliteterna och till förekommande af sådant för framtiden, böra i Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer intagas. Herr Biskop v. Rosenstein hade för sin del ej något att erinra dervid att Utskottet uti sitt Betänkande till .Riksens Ständer anmärkte att formaliteter blifvit åsidosatte, så vida Utskottet, i öfverensstämmelse med Grundlagen kunde utfinna ett annat sätt för anmälan än det i Constitutionen upgifna. Herr Professor Rosensköld trodde att Utskottet åtminstone kunde förklara, att, ehuru de i saken vidtagne åtgärder ej befrämjat Rikets sannskyldiga nytta, hade derjemte sådane skäl förekommit för deras vidtagande, att Utskottet ej kunnat till ansvarighet anmäla Stats Rådet och den Föredragande. Herr Commerce Rådet Egge: Med åberopande af hvad jag haft äran yttra angående grannlagenheten att meddela Riksens Ständer Constitutions Utskottets anmärkningar uti Opinions frågor, hvartill visserligen förevarande ämne hörer, får jag nu tillägga att Stats Rådet efter min tanka haft ali anledning till dess klandrande åtgärd både af Rikets Handels ställning och af Riksens Ständers några månader förut inför Kongl.
Sedan Stats-Utskottet ansett ofvanberörde motion böra gemensamt med Allmänna Besvärsoch Oeconomk-Utskoltet behandlas; så hafva de förenade .Utskotten tagit ärendet i öfvervägande, samt dervid funnit, att de hemman, hvilka genom afvittringnrne utrönts brista i egor, jemförelsevis emot skattetalet, och ej fått emot egobrislen svarande fyilnadsjord, obestridligen äro berättigade att, i förhållande till egorne, erhålla nedsättning så väl i nrantal sorn ränta, oéh alt iförmedlingen i afseende å alla onera tillgodonjuta, utan afbidan på den tid, då nyhemman, efter tilländalupne ti ihetsår, ingå i skatt och kunna öfvertaga den genom förmedlingen försvunna räntan; Och då, vid det förhållande, att en del af räntorne a1*0 åt löntagare anslagne, nödigt är, alt ersättning, genom anslag af Statsmedlen, dem beredes; men beloppet af detta anslag, som kommer att minskas i den nion nyhemman i skatt ingå, för närvarande ej kan bestämmas, enär ännu icke är lagligen pröfvadt, i hvad nion förmedling är al nöden, eller Sinlssamt Allm Tinsy, och Occoa.- ZJuL htlåtande N;o 33. 4 eller ulredt till luiru slör del densamma drabbar på lön anslagne räntor; få Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer måtte dels bevilja ett förlags-anslag af duo Rdr årligen, att af 8:dé Hufvud*Titeh), under benämning In~ delningsbrisl i Jemtland, för nyssberörde ändamål utgå, dels ock uti underdånig skrifvelse till* Kongl. Maj:t, jemte anmälan bärom, anhålla, att, på sätt bär ofvan är anfördt, ifrågavarande hemman måtte af förmedling fullt komma i åtnjutande, samt uti, sedan densamma verkställts och utredt blifvit, till hvad belopp oell till hvilka löntagare det gifna anslaget behöfver användas, Rikets Ständer måtte å nästa Riksdag derom erhålla kännedom, på det medlen må kunna såsom ordinarie anslag under sina rätta Titlar å Stat uppföras.
Vid Sala, Hallsta och Arboga gästgifverier äro håde hålloch reservskjutsen ställda på entreprenad; men skjuts-entreprenaden vid Hallsta är redan af entreprenören uppsagd och vid förnyad entreprenad-auktion har något anbud derpå icke kunnat erhållas. Ytterligare försök för att få ny skjuts-entreprenör vid Hallsta kominer dock att ske, hvarpå beror, om skjutshållningen vid detta gästgifveri kommer att återgå tili sitt förra skick. Vid Jordbron är en del af hållskjutsen ställd på entreprenad, nemligen den del, som utgår ifrån Sahlbergs fögderi. Vid Hemmingsbo och öfrige Gästgifvaregårdarne på Stora Kopparbergs - m vägen torde möjlighet vara att få skjutsen ställd på entreprenad, om Eders Kongl. Maj:t skulle täckas i Nåder bifalla skjutslagens gjorde ansökningar om förhöjning i skjutslegan, i afbidan hvarpå den beslutade entreprenad-auctionen i skjutsen vid Hemmingsbo är uppskjuten. Genom ofvanberörde indragning och förflyttning af Gästgifverier äro Gästgifvaregårdarnes uti mina förra berättelser uppgifne antal förminskadt med 3. Antalet af Sockne-Magazinerne och deras fonder har sedan min sista underdåniga berättelse icke undergått någon förändring. För att desse inrättningar måtte blifva så gagneliga som de kunde och borde, behöfdes en hufvudsaklig reform, utgående ifrån förändrade principer för syftemålet och för en i följd deraf förbättrad förvaltning.
Denna sak hörer egentligen icke till Jnstnickionen för Riddarhus Di, reetton, den beror af en hel annan Författning, som RidderjVapek ost) Adeln kan taga rörande Revisorerne, och jag tror ej alt Riddarhus»Utskottet kan sig der, med befatta. Herr Kok b lieb, Med »verkelig förundran sinner jag att i detta Förslag Riddarhus-Secreterare» hell och hållit, och Cancellie-Betjernngen till en del he, röswas sin Riksdagsmanna rätt. Jag will för det när, ivarande icke inga i granskning om billigheten eller vbilligheten häraf; men anser en sadan förestkrift icke knit - Den i December. 121 kunna fattas, utan i stöd as en Grundlag; Åtminstone synes mig alt detta stadgande, som aldrig kan wara pä sitt rum i Justructisu för Riddarhus Direktionen, emedan den samum under Riksdagar uphör, borde införas i RiddarhusOrdningen. Herr Grefwe:! och Lan dt - Marsk a ! ke n gjorde derefter proposition, att sedan wid de:ta Förslag arstullige anmärkningar blifwit gjorda, dek samma mätte kt!l Riddarhus Utffottct återremitteras. BiföliS Grefwe lSanrinFsdausen, frägad? om icke de §- mor hwilka maa anmärkningar djiswir gjorda kunde anses såsom bifallue. Ropadeö Nej. Uxlästes följande: Utdrag as Protokollet, hällit hos Riksens Höglost. Ständers Banco-Utsikott den Nowcinder 1809. S. D. Sedan Bm co-Ut!?ott t, i anledning af den till Det samma remitterade Kongl. Majus Nådiga proposition tili Riksens Stander, angående medel alt werkställa den förestagne Götha Canal anläggningen, deröfwer inhämtat Herrar Bmco Fulimägtiges utlärande, sär Vanco-Utssoltct wö-dsamt lil! Riksens Höglost. Ständer öfwer-ämna resultatet as Desi öswerlägg ungar öfwer detta pigt.gg ämne.
M:t fö'reslagne tillökning 10,000 R:dr i detta Anslag, har Utskottet trott en betydlig nedsättning böra kunna äga rum, derigenom, att de så kallade Ljuspenningarne, som af detta Anslag utgå, indragas till StatsVerket af alla de deraf i åtnjutande varande Embeten, åt hvilka löneförbättring af Utskottet blifvit tillstyrkt; med undantag dock. af HofRätternes Betjening, för hvilka en så ringa lönetillökning blifvit föreslagen, att den skulle nästan tillintetgöras, om ljuspenningar dem fråntogos. —Enär StatsRåden och JustitiseRåden icke uppbära ljuspenningar, skulle således för JustitiasCancelleren, HofCancelleren, StatsSecreterarne, HofRätternes Presidenter, Vice Presidenter och Ledamöter samt RevisionsSecreterarne nämnde förmon komma att upphöra; Och då destomindre anledning till klagan öfver en sådan åtgärd för innehafvarne af desse Embeten synes förete sig, som de fleste af dem, i händelse R. St:r bifalla den af Utskottet föreslagne lönförhöjning, i så måtto erhålla en större förmon än den K. M:t för dem begärt, att deras af K, M:t till visst oföränderligt belopp föreslagne löner, komma att derutöfver ökas, om Riksmarkegångspriset på den derunder begripna Spanmålen stiger öfver 6 R:dr T:n, har Utskottet, både för att bereda någon besparing åt StatsVerket och enkelhet i lönernes uppbärande med undvikande af alla de omgångar som uppgörandet och granskningen af serskilta förteckningar från Verken på Ljusmedlen äfvensom upp - Betänkanden, N.o 128. gy börden och redovisningen deraf för hvarje Verk medföra, funnit sig böra tillstyrka: Det R.
Hitåt. pag. 224.) 1 anledning af vid 1855 års Stats-revision gjord anmärkning i afseende å olämpligheten af de hittills vanliga anvisningarne på öfverskotten af statsverkets inkomster, anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, — jemte anmälan om »in afsigt att, vid Riks-statens uppgörande, tillse att de flesta sådane utgifter, som de sednare åren blifvit på nyssnämnda sätt bestridda, måtte kunna på hufvudtitlarne beräknas och upptagas, — uti underdånig skrifvelse af den 22 April 1857, att, om Kongl. Majit icke destomindre skulle framdeles finna nödigt anvisa statsmedel till sådana behof, hvilka ej blifvit af Rikets Ständer förutsedda, och hvartill anslag således ej beviljats, dessa utgifter, derest de ej kunde bestridas med de för dylika tillfälliga behof egentligen afsedda besparingarne å Riks-statens hufvudtitlar, framgent mätte under förskottslitel anordnas och vid påföljande riksmöte tillkännagifva» för Rikets Ständer, som då, efter föregången pröfning, blefve i tillfälle att med anledning af de gjorda anvisningarne besluta; — och har Kongl. Majrt, genom nådigt bref till Kongl. Stats-kontoret af den 10 .luli samma år förklarat Sig vilja laga nämnda framställning i betraktande vid de tillfällen, då anvisningar af omför mälda beskaffenhet komme i fråga.
Förbudet emot abalienationen af de Bolaget donerade skogar, jordegendomar - och stenbrott utgör således ett serskildt ämne,-soln hvarken är eller kunde vara inbegripet under den meddelade inteckningen; och enär 8 §. uti de af Götha Canäl-bolag upprättadesamt af Kongl. Majrt under den 16 Mars ig33 i Nåder fastställde förnyade Reglor för Canal-Bolaget innehåller, "att de af Kongl. Majrt och Rikets Ständer till Götha Canal”Bolag donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande "förblifva en Canalverkets tillhörighet, hvilken icke för detsamma af Boklaget a fhän das,” (se Svensk Författningssamling för år i833 N:oi5) samt ’ de af åtskillige Ledamöter inom BorgaréStåndet föreslagna försigtighetsmått emot den ifrågavarande abalienationen sålunda redan äro vidtagne, anser Utskottet någon ytterligare åtgärd i detta hänseende icke vara behöflig. Beträffande dernäst 3:dje punkten i Utskottets Utlåtande, så får Utskottet, med anledning af de dervid inom Ridderskapet och Adeln gjorda anmärkningar och i ofverenstämmelse med rättvisans billiga anspråk, såsom tillägg till förenämnde utaf Presteoch Bonde-Stånden redan laila lilie Betänkande, nu föreslå, att, så snart Canal-Directionen hos Fullmägtige i Riksgälds-Contoret behörigen styrkt, att något al de serskilda, vid Canalens Öppnande, ännu återstående arbeten i hamnbyggnads-väg, öfver hvilka kostnads-förslag under den a5 Julii i833 äro upprättade, hunnit blifva tillfullo verkställda Canal-Directionen må vara berättigad alt åter lyfta deri för hvarje sådant arbete uti Riksgälds-Contoret innestående summa, motsvarande dubbla kostnads-beloppet. Antom tili Exp. Utsk, den a4 April kl. n. f ro. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar md Stats Ut sk.
Men om detta skäl nogare betraktas, så förfaller det till ett intet, ty huru mångfalldigt mera spanmål till brödföda erfordras icke nu mot blott för 3o å 40 år tillbaka, sedan folkmängden så förökats, och följaktligen, huru mångfalldigt större qvantum spanmål måste icke föras till de gamla qvarnarna utöfver det SS D e 11 4 Mars e. ra. belopp, hvarföre ränta vid skattläggningen blifvit åsatt; —• Den ekonomiska lagstiftningen har dessutom redan vidtagit en åtgärd, som utmärker icke blott en erkänd brist på tillräckliga mjölqvarnar i landet, utan jemväl att de skattlagda qvarnarnas förmenta rättighet, att i evighet behålla deras mäldelag, icke äger rum; ty K. M. har i nåd. bref den i4 Juli i835 förklarat, att oin inkomsten å gamla skattlagda mjölqvarnar förminskas genom anläggning af husbehofs-qvarnar, så får räntan å de förra i mån derefter äfven förminskas. På skäl och grunder, som nu äro andragna, anhåller jag alltså vördsamt, att It. St. täcktes besluta och hos Konungen lili nåd. bifall anmäla förändring i 4 §:n 20 cap. Byggninga-balken, den jag lika vördsamt föreslår måtte få följande lydelse: ”Hvar och en, som ny vatteneller väderqvarn bygga vill, till egen och främmande spanmåls ”förmalande, äge rätt dertill, utan någon föregående åtgärd ”dervid, af offentlig embets-myndighet; gifve dock hos Konungens Bef:h:de inom fjorton dagar tillkänna, att den ”qvarnbyggnad då fullbordad är. Den som vattenqvarn byg”ger; vare ovillkorligt skyldig iakttaga hvad uti detta cap. ”föröfrigt är stadgadt. Om sågqvarnar vare lag samma.” Den nytta och fördel, som en sådan lagförändring skulle tillskynda allmänheten, är lätt begriplig och ojemförligt mera stor och redbar, än alla mjölnar-monopolisters inbillade rättighet. Huru mångå häradssyner och intriganta rättegångar skulle då icke utblifva, och hvilken större inkomst skulle icke tillskyndas statsverket medelst räntorna af de nya qvarnarna?
Kongl. Maj:ts den 2Z innewaranbe Mänad gifne nödiga Proposition angäendc Dränwinsbränningcn har Bonde - Ständct, till följe af Rege» rings-formens föreskrift, remitterat till allmänna Beswärs och Ekonomiesamt derefter till BewillningsUtskottet, med anmodan kill bcmälte Utskott, att pL det icke innan nägot beslut widtagcs den för DrännewinS»bränningen lämpcligaffc tid mä förflyta, sä fort möjcligcn ske kan med sine utlätanden dcröfwcr til! Riksens Ständer inkomma; och skulle öfrige respektive Ständen härom underrättas genom ProtocollS-Utdrag. Oc supra. kix krotocollo. 8. L. Irs^äläk. Utdrag af Protokollek, hällct hos Bottbe-Ständet den 29 Augusti I809. S. O. Md föredragning af Lag-UtskottetS Detänkande d. 19 dcnneS, angäende ändring i Lagcnk stadgande uti z Cap. 10 § Eiftermäls - Balken om häfdande under ägtenskaps-löfte, beslöt Bonde-Ständek att till samma Betänkande, säsom wäl grundadt, de§ bifall lemna; hwarom de öfrige respektive Ständer! skulle genom Protokolls - Utdrag underrättas, blt supra, Lx krotocollo 8. ki. TräZsräk. Tredje Band. N:o 29, zo. ut - LL6 Den 6 September.
En värld låg mellan henne och honom, och den var svårare att öfverhoppa i verkligheten än förut i tanken. Hon sprang röd och nervös in i köket. — Nils, rusa upstairs tvärt och sätt rock på dig — hygga till dig så godt du kan och kom bara ned, hör du — Almroth är här, målaren, kära du — som jag ser ut — och så lämna hela tvätten — usch. Hon ryckte ett renstärkt förkläde från väggen, och knöt på sig. Nils, som satt vid bordet i all sköns ro i skjortärmarna utan krage, hviskade: — Jag är inte hemma — hvad fan ska’ det tjäna till? och kilade med tysta steg upp i sängkammaren. Hans hustru slog hastigt upp fönsterluckorna i bästa rummet, hvarvid solen gassade in, och öppnade dörren till yttertrappan. — Var så god, herr Almroth, och stig in i det här palatset! Då Nils Fredman på åttiotalet hastigt försvann från sitt hemland och sitt atelierrum i hufvudstaden, där han målade studier, som aldrig blefvo taflor, observerades det icke så mycket, som man skulle trott. Ty han ansågs under sin studietid för en stor begåfning. Men hans utveckling hade varit egendomlig, han famlade och experimenterade, han bråkade och misslyckades, och ett faktum var: han sålde ingenting. Vid denna tid stod man inom konsten och väntade på något, som komma skulle, något nytt, starkt, ungt, något som redan lefde ute, där det var soligare och friare. Man hade varit i Paris, och man visste, att snart skulle det också vara här — när de unga väl druckit sig rusiga af det färska vinet och kommo hemstormande med hjärtat och hjärnan i glöd. I luften tonade — icke harpor — men sunda, stundom brutala sånger ur lifvet, man trodde, hvad man såg, men icke mer. Konstnären vore blott en, lifvet mångfaldigt. Icke hvad som upprann i hans hjärna och för hans ögonpar enbart, utan hvad alla andra ögonpar och hjärnor sågo och fattade, blef det intressanta. Konstnärens själ var en bisak, tingens själ var allt.