Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid dess lista punkt blifvit af tre Stånd godkänd, vid hvilket förhållande Borgare-Ståndets återremiss icke kan i afseende derå till någon åtgärd föranleda, samt Utskottet, som icke Guner sig öfvertygadt om företrädet af den mening, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet vid 2:dra punkten omfattat, vunnit stöd för sin åsigt derutinnan ej mindre of Bonde-Ståndets godkännande än deraf, att de anmärkningar, som i Borgare-Ståndet blifvit vid denna § framställda, uteslutande gällt lista punkten, får Utskottet vördsamt hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden måtte, de Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 5 två förstnämnda Stånden med frångående hvartdera Ståndet af sitt redan fattade beslut, antaga Utskottets förslag i denna del, i hvad detsamma icke genom tre Stånds röst utgör Rikets Ständers beslut. IS §. Denna §, deri stadgas, att för brott, som af embetsman begås i embetet, ej må gälla viss tid för ålals anställande, der brottet är i lagen belagdt med annat straff än böter, eller för doms verkställande, der annat straff än böter blifvit ådömdt, har blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, men deremot af de två öfriga Riks-Stånden till Utskottet återremitterad. De anmärkningar, som i båda dessa Stånd blifvit emot §:n framställda, gå hufvudsakligen derpå ut, att embetsmål! borde komma i åtnjutande af samma förmån af viss tidsbestämmelse för åtal af embetsfel, som vore andre personer för brott i allmänhet tillerkänd och att således §:n borde ur lagen uteslutas. Härvid får Utskottet erinra, att embetsmän ingalunda öro beröfvade den rätt, andra i ifrågavarande hänseende ega, men att embetsmännen dessutom just såsom sådane befinna sig i en från andra alldeles skiljd ställning. En embetsman har nemligen att uppbära icke allenast sitt eget utan äfven embetets anseende.
Riksgäldssedlar , samt tillika om denna utbetalning underrättat Stor-AmiralsJSmbetet, med begäran, att sådant i Flottans räkenskaper 'behörigen iakttaga] och då sålunda •utredt är, att ifrågavarande Obligation endast genom misstag blifvit, såsom oinlöst, uppförd å den uti Stats-Contoiret, under den 2 Januarii 1801, upprättade och till Riksgälds-Contoiret aflemnade Förteckning å Stats-Verkets skulder, hafva Riksens Ständer funnit Ryttmästaren Rappes omförmälde underdåniga ansökning icke föranleda till någon annan åtgärd , än att Obligationens belopp får uti Riksgälds-Contoirets räkenskaper afskrifvas. Hvilket förhållande Riksens Ständer få hos C. K. M. i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. IUnderdåniga Skrifvelser. 489 N:o 184.
Att vidare, genom antagande af Herr Santessons förslag, i sjelfva verket uppdraga åt Justitia» Ombudsmannen ett slags chefsskap öfver Juslitiae-Revisionen och Hof-Rätterne, samt ålägga dessa Embetsverk att inför Justitia» Ombudsmannen, och genom honom, inför Rikets Ständer, redovisa för sina göromål, äfven dem, vid hvilka någon anmärk - 6 Log-Ht/kottett Eet, xYle 107. •ning; ej förekommit, tror Utskottet icke vara lämpligt eller öfverensstämmande med Csjnstitutionen oell Justilia; Ombudsmans-emhetets syftemål; oell för denna mening liemlar Utskottet ytterligare stod af 11 §. i Justitia; Ombudsmannens instruetion. På grund häraf hemställer Utskottet vördsamt, att of vanberörde motioner ej må till någon vidare åtgärd föranleda. Trenne Ledamöters serskilde yttranden bifogas. Stockholm den i5 Julii 1834- Reservationer: 1:0. af Herr Hessle: ”Lika med Utskottets pluralitet anser jag Grundlagen hindra all pröfning af Utskottet om Högsta Domstolens organisation, äfvensom jag lika med Utskottet anser någon instruetion för Juslitife-Revisionen eller Hof-Rätterne icke kunna, utöfver hvad lagen och instructioneiv för Revisionen den 3 Aug. 1809 innehålla, af Lag-Utskottet eller Rikets Ständer omedelbart uppgöras; men då i Justi t iaj-Re visionen en betydlig baiance af så kallade revisionsmål från förra åren uppkommit, och balancen under detta år säkerligen än mera ökas; då de fleste Föredragande äro tillförordnade och den inamovibilitet Grundlagen tillerkänner
Båda njöto dessutom här som i Paris, med hela styrkan i sin demokratiska känsla, af jämlikheten klasserna emellan Här – säger hon – tyckes hvarje unge vara naturlig arftagare till sin drufva och sin bit vattenmelon! De fattiga och de rika höra här samma musik, gå i samma trädgårdar och se på samma taflor Jag lefver som i en förtrollning och medan andra kvinnor ofta förlora mycket genom äktenskapet, har jag vunnit allt Ingen har någonsin varit lyckligare än jag. Och Robert är – utom det att vara sig själf! – dessutom ett lika stort mönster som någon herr Smith: han dricker så litet som en kvinna, han röker inte, han är aldrig skyldig någon fem shilling! På mig kan han endast bli ond, när jag inte äter nog! Under femton månader har jag inte kunnat få honom ut en enda afton! Vi hyra piano, hafva tagit boklån och dagarna flyga bort under musik, läsning och arbete Och senare: Robert är i sig själf och mot mig den fullkomligaste af alla mänskliga varelser! Efter två års oafbrutet samlif, själ intill själ, under det förtroligaste utbyte, står han nu för mig mycket högre än t. o. m. min första idealbild af honom! Vi blifva lyckligare för hvar stund och när han äfven talar om sin lycka – då öfversvämmas min själ af känslor, hvilka ej kunna uttryckas! Och än senare skrifver han: Jag kunde hafva en del att berätta om hennes helt änglalika natur, om hennes hjärta, det mest gudalika Gud skapat! Jag lär känna nya sidor hos henne för hvar dag – jag, som ändå trodde att jag redan för fem år sedan visste en hel del om henne! Den 9 mars 1849 – några dagar efter att hon själf fyllt fyrtio år – blef Elisabeth Barrett Browning mor till en son. Midt under Brownings lycka öfver att hustrun lefde och gifvit lifvet åt ett präktigt barn, erhöll han underrättelsen om sin mors död. »Och nu, skref hans hustru senare, ser jag nästan alltid Robert gråtande. Hans förmåga att älska är mycket djupare och lidelsefullare än andra mäns och det är naturligt, ty styrkan i en mans hjärta står i förhållande till styrkan i hans öfriga begåfning.» En teori, hvilken är öppen för diskussion hvad mannen angår, men nästan ofelbar i fråga om kvinnan!
Propos. får jag göra det tillägg att om någon annan enhet aritages än R:gs R:drn eller t. ex. ^ R:dr R:gs, så hegar man i sjelfva verket det fel, för hvars skull decimalsystemets införande i åtskilliga andra länder har misslyckats, nemi. att man antagit en ny icke förut bruklig enhet, och det är af detta skäl, jemte det att denna enhet är bruklig, åtminstone i den lika handeln, som jag röstar för antagande af Utsk:s förslag i denna punkt. Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., jemte framställning att å denna punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i förevar:de punkt tillstyrkt. Ropades ja. 3:dje punkten, innehållande hemställan alt myntoch räkneenheten må till enahanda värde bestämmas. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Jag förmodar att Utsk:s afsigt med dess framställning i denna punkt har varit (och jag kan i sanning icke heller inse någon annan rimlig afsigt) att afskaffa, så vidt möjligt är, namnet Riksdaler och att i denna ifver mot namnet R:dr, Utsk. också ansett Specieeller Silfver-R:drn böra afskaffas. Jag kan ej i detta afseende dela Uisk:s mening, ty jag anser att det är både oklokt och skadligt, i viss mån omöjligt, och i alla händelser onödigt. K. M:s Nåd. Propos. visar bättre, än jag skulle kunna göra, det okloka och skadliga i denna åtgärd. K. M. säger nemi.: / ”Emellertid finner K. M. det vara af synnerlig vigt att undanrödja hvarje anledn. till den föreställning, att någon den ringaste Den 22 Februari f. m. 207 rubbning tili sjelfva myntfolen skulle vid della tillfälle ifrågakomma eller kunna deraf blifva en följd. En R:dr Specie, sådan som den lill skrot och korn är beslämd genom Kongl.
Deremot skulle, enligt hvad i den gjorda anmärkningen förmenas, Konungens rådgifvare vara förbundna, atti sina rådslag iakttaga despeciela föreskrifterna i belord ringslagarne, så att, då fråga vore om tillsättning af vegalt pastorat af första klassen, Konungens rådgifvare borde leda sitt tillstyrkande endast efter den regel, enligt hvilken Konsistorierna vid förslags upprättande mäta ,de sökandes företräde sins emellan. Men hvilken anledning gifva Grundlagar lie till en sådan tydning? Skulle meningen i dem kunna vara, att uti ett ämne, der Statsråds-ledamöternas pligt, är alt gifva Konungen råd, deras rådslag vore stängdt inom en sådan mekanisk begränsning, att, då Konungen ville till ett pastorat utnämna annan sökande, än den, som, till följd af de, enligt förmenande, för Konsistorierna och Statsrådet lika gällande befordrings-grunderna, funnits berättigad till första rummet å förslaget, Konungens rådgifvare icke vidare skulle kunna yttra sig, utan Konungen komma att sakna allt råd af sina rådgifvare? Det synes mig deremot vara uppenbart, att Konungens rådgifvare i förevarande fall egt att förorda den bland sökanderne, hvilken de ansågo ega företräde i de förenade egenskaperna af ”förtjenst och skicklighet”. Äfven då betydelsen af dessa ord uppfattas i den mening, som är förklarad uti 1786 års Cirkulärbref, voro de begge ifrågakomne sökanderne hvar för sig att anse fullt kompetente lill pastoratet. Valet dem emellan skulle göras efler en uppskattning icke allenast af förtjenslen, utan äfven af skickligheten; men, hvad denna sednare angår, mäste dess bestämmande i betydlig mån blifva beroende af subjektiva grunder; och huruvida bemälde Statsråds-ledamöters omdöme i uppskattningen af denna skicklighet, i jemförelse med den andre sökandens, träffat det rälta, ligger utom behörigheten af min pröfning.”
Lagerbjelke isynnerhet öfvat sin skarpsinnighet, för att ur ordalagen utleta en så orimlig mening, alt det enkla och sunda förståndet svårligen skall kunna följa honom i en sådan dialektik. För mig åtminstone och, såsom jag 32 Den 18 December. tror, för de flesta är den rätta meningen ganska lättfattlig. Vill man emedlertid strängt nagelfarara med orden, så vinnes i sjelfva verket ingenting dermed, att man, på sätt Gr. Lagerbjelke velat, här utbyter ordet hvardera emot någondera. Samma tillfälle till misstydning återstår; oeb detta torde bäst bevisa nödvändigheten att vid tolkningen af ifrågavar. §§, liksom vid all annan lagtolkning, gifva åt orden den tydning, som öfverensslämmer med en förnuftig mening bos lagsliftarne, så framt man ej vill göra sig saker till en uppenbar afsigt att förtyda den. Vid 33 §, som uplager af hvilka anledmr en ledamot af första kammaren kan under tiden för befattningens utöfvande blifva oskicklig att dermed fortfara, har blifvit anmärkt såsom en ofullständighet, alt bland dessa anledmr icke linnas uptagne de orsaker tili uteslutande frän både valrätt och riksdagsmannarätt, som omtalas ill §; och strängt taget bar denna anmärkn. sin riktighet. Den hade dock, för att sjelf vara fullständig, bordt omfatta icke blott lide §:n, utan äfven den 12de, som likaledes från valrätt utestänger vissa personer och följaktligen bör göra dem oskickliga att vara ledamöter i första kammaren. Emedlertid tror jag, att förslaget ingenting skulle hafva vunnit på en uttryckligen bär gjord förutsättning, att en i första kammaren invald person skulle under utöfningen af denna befattning kunna nedsjunka till en vaktmästarebeslältuing eller till enskildt tjenstehjon, och alt en så beskaffad fullständighet utan skada kan undvaras. § 41, som handlar om valsättet i de valdistrikt som bestå af flera städer, har ej heller varit Gr. Lagerbjelke lill nöjes, och han har trott, att detta valsätt skulle gifva alltförstor öfvervigt i inflytande åt den stad, som bar största folkmängden.
Vidare anförer Utskottet, att de uti Memorialerna gjorde uppgifter, antingen röja okunnighet om verkeliga tillståndet i Landet, eller foresatts, att, för ett visst ändamåls vinnande, göra de mera sällsynta svårigheter till allmänna och ound vikeliga. Utan att jag vågar höja mina insigter till någondera af de Herrar Ledamöter, som finnas i Utskottet, så enär jag i Io års tid reste utrikes, och 15 år haft den äran att i egenskap af Borgare, och i 2:ne år som Jordbrukare utgöra en del af reserve-skjutsen, torde jag icke vara så alldeles okunnig i denna delen om verkeliga tillståndet i Landet, sorn af Utskottet förmodas, och de ändamål, som jag med mitt ingifna Memorial åsyftat, hafva varit dels de, ali sorn jag ännu, både i egenskap af Borgare och Jordbrukare ,futgör reserve-skjuts, ligger det mig om hjertgt, afl åtmindstone från den dagen, ciå Riksmötet slutas, njuta fullkomlig ersättning f< r den kostnad och besvär jag härigenom ådra ge»» - ar Den 16 Juli. 1413 ges, och dels att fa organiserade bade Gästgifverioch Skjutsnings-inrättningarra på sådana grunder som stå i förening med Landets local, och hvaraf rnan i andia upplysta Stater sig begagnar. Vidare fortfar Utskottet : Att kostnaderna i och, för shjutsnings - skyldigheten skulle uppgå till ett sä betydligt belopp,' sorn deri uti åtskilliga ingifnaf och särdeles uti Herr Handelsmannen Stabecks Memorial blifvit beraknadt, dr så mycket mindre med erfarenheten öfverensstämmande , som dennanög samt visar, att de nar möre till Gästgifvaregårdarna boende , som för (iflagsnare hemman åtaga sig Hållskjuts , åtnöja sig med en' ojemförligt ringare betalning. Örn de sorn åtaga sig Håll-skjutsens utgörande för aflägsnare hemman, åtnöja' sig med en ojemnförligt mindre betalning än den förlustsom jag i mitt Memorial uppgaf, träffa dem som vid stråkvägarna utgöra Öeserve skjutsen, så bevises derigenom ingen origtighet i nain uppgift.
Domstolen deremot gjorde anmärkningar eller eljest kunde anses nödige; hade bemälde personer uti ett till Hans Excellens afgifvet memorial, i anledning af Högste Domstolens anmärkningar, sig yttrat och dervid tillika aflemnat ett omarbetadt förslag i ämnet: hvilket nu föredrogs. Hans Excellens Justitie-Stats-ministern tillstyrkte att Kongl. Maj:t, med godkännande för sin del af förslaget, sådant det nu, med afseende å de i Högste Domstolen framställda anmärkningar, blifvit förändradt, täcktes om antagande deraf till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition. I denna underdåniga tillstyrkan förenade sig Stats-rådets öfrige ledamöter; och åberopade de närvarande Justitie-råden, hvar för sig, de af dem vid förelagets granskning i Högste Domstolen afgifna yttranden. Hvad Hans Excellens Herr Justitie-stats-ministern och Statsrådets öfrige ledamöter på sätt ofvan förmäles, tillstyrkt, behagade Kongl. Majit i Nåder gilla; Och skulle i öfverensstämmelse dermed Nådig Proposition, sådan den finnes •Jetta Protokoll bilagd. till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo G. V. österdahl. Hih. lill II 47. Kungl. Majli» Aå.liga Proposition, JV.-o 98. 1 i\:o Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Aug. 1854, kl. 10 f. m. I\ovgl. Majlis Nådiga Proposition lill Pikets Ständer, angående skatte - försäljning af åtskilliga lagenheter under Elfsborgs kungsladugård i Götheborgs och Bohus län; Gifven Stockholms Slott den 11 Augusti 1854.
Swarades att det samma redan lange legat pä Bordet. Friherre kljsrta erindrade akt detta mäl more af mycken wigt och önskade derföre, att namnen pä alla de personer, hwilka pä Benadnings-Staten moro upsörde mätte för Ridderskapet och Adeln upläsaS pä det man mätte fä höra hwilka de moro som af Staten ätnjuta sä dyrbara förmvner. 928 Den 2v Zebruarii Härtill ropades af mänga nej och att denna upläsning skulle blifwa oändelig widlystig. Friherre 8tae! von volsiein, Lorktr I^uäviZ, erindrade art dä Grefwe ve Is OarZie gjorde sin motion, innefattande de 6 puncter, hwilka L StatsAlflorrets swar wörö nptagne, hade Friherre 8tae1 äfwen wäl gjordt den, att de som förut innehafwa Ordinarie Lön ej tillika mätte kunna för särskildt Ex» tra Lön pä Staren upföras. Skulle en sadan tilldelning komma under namn af pension, sä hade han ej nägot att påminna, men att någon person kunde pä en gang innehafwa rwänne flags inkomster under rubrique af Löner ansage han såsom en pätaglig obillighet. För öfrigt trodde Friherre 8taol, att man borde granska hwilka personer ätnjöre inkomster under flera tittlar, sanik afaöra hwilka borde sädana ätnjura eller icke, pä det man mätte kunna utröna hwilka besparingar deraf upkomme, emedan, innan Statens tillgängar genom besparingar wore kända, Bewilinings, Summans belopp icke borde bestämmas. Herr käsilman, Otto kreäric, yttrade sig, att fä ämnen hade för Slaks.-Utskottet wgrit sä granlaga som det förevarande att behandla.
Nu blir det frågan om Hr BraunerHjelms eller Ulsk:s förslag. Ehuru jag icke skulle tro, att de af Utsk. begagnade ordalag kunna misstydas, så, då skillnaden är obetydlig, har jag ingenting emot Hr Braunerhjelms förslag, i fall det skulle vinna R. o. Adis bifall. §:n skulle således i sin helhet få följande lydelse: ”Med undantag af den i 33:dje §:n gjorda föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller ulskänkning af bränvin gälla äfven för alla brända eller distillerade, ineller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för de drycker, hvilka äro med sådane tillagade”. Hr Printzensköld: Att utesluta de första orden i denna §, på sätt Frih. Cederström föreslagit, tror jag icke går an; att äter bibehålla dem, sådana de nu äro, anser jag icke heller lämpligt, men deremot synes mig det af Frih. Raab framställda redaktionsförslag vara tydligt, klart och ganska ändamålsenligt, .lag förenar mig med honom och anhåller om bifall ä detsamma. Beträffande Hr Braunerhjelms förslag, att utbyta pronomen ”dermed” med 2:ne andra ord ”af sådana” och således uplösa pronomen rclalivum i 2:ne ord, som skulle innehålla samma mening, anser jag det icke lämpligt. Om man så förfarer, kan man verkligen snarare misstaga sig om §:ns betydelse och syftning, än som orden nu lyda, ty ”sådana” kan lika väl hänföras till de drycker, der ordet står på det sednare stället, som på det föreg:de, hvaremot, om man bibehåller ordet ”dermed”, står ordet drycker på sitt ställe, så att ”dermed” icke kan hafva afseende pä drycker, utan på hela nästföreg:de period, nemi.: ”brända eller distillerade, ineller utländska spirituösa drycker”. Jag anhåller derföre vördsamt, att Utsk:s förslag i detta hänseende må blifva gällande. Frih. Cederström:
Här, undandragen det ljusa bråddjupets omedelbara tjusning, lutad mot den kalla, fasta stenväggen, hvars kyla genomtränger honom och gör honom nykter, ser han långt, långt i söder på andra sidan en ofantlig sjö af blåhvitt ljus några vackra, blåvioletta, töckniga linier draga upp konturerna af en strand i fjärran. Den ofantliga, blåhvita sjön är Lombardiska slätten och stranden på andra sidan äro Apenninernas våglinier. Han sluter ögonen och ryser igen af en bedårande och hänförande lust att sväfva bort högt öfver sjön, hän mot den vinkande stranden på andra sidan. Den lusten blir så stark, att han med vaderna måste krämpa sig fast vid bänken där han sitter för att icke formligen ryckas bort i den ljusa rymden. Och han tillbringar fem långa minuter i kamp med sig själf, innan han öppnar ögonen ånyo. Det skulle ju varit så lätt att gifva vika för den bedårande lusten, så lätt, så ljuft och så saligt, att det ingalunda skulle fått kallats ett själfmord, utan ett lustmord. En njutning, högre än han någonsin föreställt sig en sådan, skulle det beredt honom. Några steg, och så skulle han störtat ned minst tusen fot med ens. Tusen fot! Under fallet skulle han förlora medvetandet helt – han hade ju redan nu förlorat det till hälften. Och så stöten! Den skulle icke ens kännas. Han hade en gång fallit från endast tjugu fots höjd och brutit en arm, men han kände icke af stöten alls – förrän långt senare, när han vaknade ur sin svimning. Men ur en svimning efter ett fall på tusen fot skulle han aldrig vakna Det jublar till inom honom, han känner dödsskräcken som ett saligt rus, som att sväfva bort i en annan värld, en bättre och större värld, eller som att sjunka i den ljufvaste sömn. – Nu, om någonsin! Men plötsligt midt under frestelsen ljuda frestarens gamla ord för honom: »Gif dig här utför, och allt detta skall höra dig till!» Han kommer ihåg sitt samtal med döden och huru lätt han då haft att neka. Skulle han väl gifva vika nu – nu, när han sluppit sin förföljare och blifvit vän med honom?
Under de anstalter, hvilka redan äro vidtagne eller framdeles kunna komma att vidtagas till hinder emot den skada, som tillfogas Samhället af försvarslöse och vanfräjdade personer , våga Riksens Ständer äfven i underdånighet utbedja sig E. K. M:s Nådiga afseende på den ön. skan , att sådane Soldater af Garnizons-Regimen(terne , som lidit vanhedrande straff, ej måga derefter förpassas till sin fodelse-bygd , hvarigenom Uderdäniga Sirifvelser. •lenna ofta eljest blir en skadeplats för de befriades förnyade laster oell brott. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 72- Uppl. o. godkänd bos Ridd. och Ad, d. 31 Mars 1818. öfriga Riks-StSndiiii d, i April Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om upphörande af Kongl. KammarCollegii befattning med MarkegångsTaxornes granskning i andra fall, un då Riks-Markegungen bestämmes eller Besvär anföras öfver Deputerades beslut. Genom det fråga hos Riksens Ständer blifvit vackt om upphörande af E. IC. M:s och Rikets Katnmar-Collegii befattning med de årliga Markegångs-Taxornes granskning, hafva Riksens Ständer fått anledning att skärskåda de serskilda stadganden som rörande dessa Taxors upprättande blifvit utfärdade. Af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den i:ste Oktober 1810, jemförd med 3 § i 1731 års Resolution på Allmogens Besvär, samt Kongl. Brefvet den 16 December 1771 med Kammar.
Vid Wadstena hospital, för hvilket det af Rikets Ständer år 1854 beviljade anslag utgjorde 75,000 R:dr R:mt, befanns kort efter arbetets början år 1856, att de dertill anslagna medel på långt när icke skulle förslå, hvadan, på Ordens-gillets anmodan, Löjtnanten vid Ingeniör-korpsen Landegren, efter på stället tagen kännedom af förhållandet, den 12 Juni 1857 upprättat nytt kostnadsförslag, upptagande hvad af byggnads-arbetet redan var gjordt och vidare återstod, med tillägg af några mindre, förut ej beräknade arbeten, alltsammans uppgående till R:dr 90,470: 29. hvartill kom kostnaden för Sysslomans-boställets flyttning, beräknad till » 3,326: 28. Till dessa byggnader har från Hospitalsfonden hittills blifvit utbetalde 36,000 R:dr R:mt utöfver ofvanberörde 75,000 R.dr, eller tillhopa 111,000 R:dr. Ytterligare skulle således för de redan beslutade byggnaderna vid Wadstena hospital, en ligt Löjtnant Landegrens beräkning, erfordras 26,696 R:dr 68 öre, men enligt af Konduktörerne A. och J. R. Nyström, som utfört ifrågavarande arbete, den 12 April innevarande år gjord uträkning, utöfver sistnämnde belopp ytterligare 4,443 R:dr 32 Anslag till hospitalsbyggnaderna i Wexiö, Wadstena och Hernösand. 76 llil. JM 5 till Kongl. Maj.ts Nåd.