Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Doctorsvärdigheten; skadligheten för lärdoms-utbildningen och danandet till vetenskaplighet genom de i 1806 års Författning föreskrifne förändringar uti äldre stadganderne rörande denna examen, tror jag ej af någon med kännedom om förhållandet skall kunna motsägas. Men det är ej blott otjenligheten af de reglementariska föreskriflerna rörande vissa och de flesta Akedemiska examina, som utgör ett fel i Universitets-författningen. Lärdomens och den sanna vetenskaplighetens förkofran vid Högskolorna och som en följd deraf äfven i Samhället, tror jag ännu mera motarbetas, just genom den stora mängden af examina inom alla falkuteter. Utom andra föreskrifna lärdomsprof, såsom de offentliga Latinska stilöfningarne och Disputationerne, uppgår sammanlagde antalet af examina vid Universiteten till 20, deribland dock icke Studentexamen och de mångfaldiga examina med Stipendiaterne äro inberäknade. Att en sådan mängd af prof och förhör är öfverflödig och slutligen skall urarta till blotta formaliteter, tidsödande för Lä - 4:de Sami. 5 Band. 4s 658 Stats-Utskottets Betänkande^ rarne och dessutom förknippade med Betydlig kostnad för Lärjungarue, lär jag väl ej behöfva bevisa; och att Lexläsning i stället för rent vetenskapligt Studium för vetenskapens egen skuld deraf å andra sidan skall blifva en följd, torde lika klart inses. De djupt ingripande brister i Universitelsförfattningen, som jag ihär ofvanföre i korthet vidrört, torde vara tillräcklige för att visa angelägenheten af den allmänna Revisionen, som jag vågar tillstyrka Rikets Ständer att i underdånighet begära Men jag kan ej lemna detta i min tanka så högst vigtiga ämne, utan att dertill foga någre anmärkningar i afsigt att ännu klarare visa nödvändigheten, att den ifrågavarande undersökningen äfven utsträckes till Högskolorna. Jag gör visst icke anspråk att fullständigt här upptaga alla de större eller mindre brister, som, utom de ofvan uppräknade, synas vidlåda Universitets-författningen, och hvilka torde förtjena att afhjelpas; men ännu en eller annan af de mera magtpåliggande borde jag ej böra underlåta, att här i ett sammanhang framställa.
Detta är ett misstag, ty det var 2 år sednare dessa försök anställdes, och Hr af Lefrén har redan besvarat 120 Den 6 Juli e. m. detta. Jag vill likväl göra några tillägg. Det Reg:te, som gjorde detta försök, var just det, vid hvilket jag tjenade, och jag kan intyga, att derigenom att Beväringen inflickades på den gamla stammen, försvann visserligen den osäkerhet i manöver och rörelser, som vanligen förefinnes, men den gamla stammen deremot neddrogs till den löshet i manöver, som hos en ny soldat alltid måste uppenbara sig. Reg:tet var eljest kändt för skicklighet i manövren, men detta år kunde det icke göra någon vacker manöver för Beväringens skull. Frih:n skulle säkerligen hafva förändrat sin opinion, om han vetat att man med denna så sammansatta trupp icke vågade att göra den på slagtfältet vigtigaste manöver, nemi. mot kavalleri, och jag tror att detta skulle ensamt hafva afhållit Frih:n från sitt yttrande. Hr Bildts begäran om återremiss vore jag mycket benägen att biträda, emedan flere af de efterföljande punkterne ega sammanhang med denna fråga, och det är svårt att afgöra den på stående fot, helst anslagen blifva möjligen olika; men om Frih. Tersmeden till tror sig att vid de kommande punkterne framställa sådana förslag, hvarigenom misstag undvikas, har jag intet emot att de nu genast afgöras. Jag tror dock att det är försigtigast att återremittera dem. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag har redan offentligen uttalat min åsigt att, för betryggande af vår sjelfständighet, vi böra grunda vårt försvar på nationalbeväpning, och att man således måste upbjuda all sin förmåga för att utveckla militärisk skicklighet hos alla landets vapenföra unge män. I öfverensstämmelse härmed tror jag, att hvarje medel, som kan tjena att föra oss fram på vägen till detta mål, bör begagnas, och ehuru jag anser att man derigenom ännu icke på långt när tager steget fullt ut i denna rigtning, instämmer jag dock med Hr Bildt, att vi nu böra besluta, att Beväringens exercis skall utsträckas till 30 dagar, på det sätt Frih. Tersmeden föreslagit.
Stats-Sekreterare, intilldes; Presidentsiönen kunde honom i behörig ordning tillfalla, ehuru Herr Presidenten å Stats-Sekreterare-lönen aldrig afljent begrafningshjelp. e) Enligt Kongl. Majus den 2 Juni 1837 lill Sta!s-Kontoret aflåtna nådiga Bref, hafva, under åren 1840 och 134 r» a: besparingame — 69 å a:dra Hufvudtiteln anordnats 4oo R:dr årligen till en adjungerad Ledamot i Kongl. Kammar-Rätten; äf vensom sistnämnde ars Memorialbok, med åberopadt stöd af ett Kongl. Reskript den i 9 Januari 1842, hvaraf nästa gång sammanträdande Revisorer blifva i tillfälle taga kännedom, afförer, i och för enahanda behof nästlidet år, å 184* år* besparingar, 333 R:dr 16 sk., ehuru Rikets Ständer för sistnämnde Embetsverk beviljat ett ökadt anslag intill nästa Riksdag af 13,0^5 R:dr 38 sk. 9 r:st; Finnande, i afseende å bokföringssättet, Revisorerne derjemte anmärkningsvärdt, att en utgift, anbefalld år 1842, kan blifva synlig uti ett föregående års räkenskap. jQ För användande till arfvoden åt adjungerade Ledamöter oell vikarierande tjenstemän i Kongl. Kammar-Kollegium, afföras uti 1841 års Memorialbok, å det årets besparingar, enligt Kongl. Brefvet den 25 Januari 1842, 2,000 R:Jr, äfvensom, på grund af en nådig skrifvelse, daterad den 3o Augusti sistberörde år, åtskilliga adjungerade Ledamöter i Svea och Götha Hof-Rätter åtnjutit af a:dra Titelns besparingsmedel, de förre 496 R:dr 36 sk. oeb de sednare 433 R:dr 16 sk.
I anledning af Advocat - Fisealens Herr Lagmannen Hedenstjernas derefter afgifne yttrande öfver Herr Landshöfdingéns förklaring, deruti Herr Lagmannen ej funnit skäl Tara för handen, att stämpla Herr Landshöfdingens ofvanberörde åtgärder såsom fel af ansvarig påföljd, har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag den 8 nästlidne December, förklarat , att som det åtalade dröjsmålet med ifrågavarande medels utdelande, oemotsagdt härrört af de hinder Herr Landshöfdingen och Riddaren Flach uppgifvit; alltså och med bifall till Herr Lagmannen Hedenstjernas yttrande, fann Kongl. IIof-Rätlen något ansvar för Herr Landshöfdingéns förfarande i detta mål ej ega rum. Revisorers Berättelse. io83 Bonden Anders Svensson i Topps.jökulla, Kinds Härad af Elfsborgs Län, har hos mig klagat deröfver, all Kinds Härads-Rätt först den i4 October 1814 ? innan lagfart blifvit meddeld å det köp, hvarmedelst Anders Svensson till Mathias Larsson i Skjedeshamra försålt ett åttondedels mantal, Yttre Gjötshult, beviljat inteckning uti berörde hemman, till säkerhet, för en Matts Larssons skuld till Handlanden Bergin i Ulricehamn, och sedermera, efter det Anders Svensson, för bristande betalning af köpeskillingen , af Mathias Larsson återtagit och till Magnus Enander i Läggarud åter försålt denne hemmansdel, genom Utslag den 28 Januarii 181g, hvilket vunnit laga kraft, yttrat sig öfver Bergins då gjorde påstående, att på grund af ofvanberörde inteckning af nuvarande egaren till hemmanet utbekomma 957 R:d. Riksgälds sedlar, och på anförde skäl förklarat, att det ålåge Enander till Bergin utbetala den för hemmanet utfästa köpeskilling, så vidt den icke öfverstege den inteknade summan; genom hvilka Härads-Rättens åtgärder Anders Svensson blifvit i det oskyldiga lidande försatt, att han för ifrågavarande hemman förlorat hela köpeskillingen.
Mine Hrr, då en fästning belägras, sä tillhör det commendanlen ali försvara idla utanverken; försummar han alt göra det, så är fästningen snart tagen. På samma sätt förhåller det sig vid della tillfälle. Om man gifvetvika i alla småsaker, sä mäste man äfven slutligen gifva vika i luifvudsaken. Frih. Cederström, Jacob: Gr. Posse har tillstyrkt al ervem iss af Ulskis betänk., hvarvid Hr Berg von Lindes reservation egentligen skulle läggas till grund för beslutet, deraf följden skulle blifva, alt eleclorerna skulle välja ordförande inom Utskin. Om Ulskm sjelfva linge välja sina ordförande!', så skulle jag genast deruti instämma, och då blefve deraf en naturlig följd, alt sammansatta Utskin äfven skulle utse ordförande!- inom sig, sä att derigenom vore i och med detsamma bestämdt hvem som skulle vara ordförande der. Dä grundlagen nu säger, att den, som sitter främst på Riddarhuset, skall i Utsk. vara ordförande, så följer deraf, att äfven i sammansatta Utsk. den, som sitter främst pä Riddarhuset, skall vara ordförande, utan afseende på det Ulskis nummer enligt Riksd.Ordn., till hvilket lian hör. Efter det förslag, som nu af Gr. Posse är uppgjerdt, och den motion, som Hr Lagerheim väckt, skulle eleclorerna välja ordförande i Utskin. I afdelningarne skulle nummerordningen bestämma hvem som borde vara ordförande. Deremot finnes eler icke någonting stadgadt om ordförandeskapet vid sammansättning af två Utsk. eller afdelningar. Icke eller har Gr. Posse föreslagit huru dervid skall fölfaras. Om hans förslag antogs, sä skulle det kunna hända, alt den, som sitter under en yngre nummer inom sjelfva Utsk., kunde blifva ordförande i det sammansatta Utsk. Eli sådant förhållande skulle vara minst sagt löjligt, ty det vore oförståndigt, att en person, sorn icke vore ordförande i det Utsk., dit han blifvit invald till ledamot, skulle vid sammanträde af tvenne Utsk. vara ordförande i begge.
Ar tiden för betalning af vexel utsatt i visst antal dagar från utgifvandet eller från uppvisandet; vare den dag oräknad då utgifvandet eller uppvisandet sker. Ar betalningstiden bestämd i månader; då skall räkningen ske efter dagnummern från den ena månaden till den andra. Börjas den tid, som räknas skall, på dag, mot hvilken ej någon svarar i den månad, hvarunder räkningen slutar; varde sisla dagen i månaden för slutdag räknad. Ar vexel ställd att betalas i medlet af månaden; vare då femtonde dagen i samma månad rätter förfallodag. 12 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. 36 §. Texel skall betalas i det myntslag, hvarå den lyder. Ar det mynt inom landet ej gångbart; då må betalningen i inländskt mynt erläggas efter den å förfallodagen eller nästföregående vexeldag å stadens eller närmaste stads börs noterade kurs å det mynt, som i vexeln utsatt finnes. 37. §. Förmår icke den, som vexel godkänt, att vid förfallodagen hela summan betala; tage då vexel innehafvar en emot hvad han får, der han icke deremot har sin mans uttryckliga ordres; och skall sådan afbetalning å vexelbrefvet tecknas. 38 §. Innehafvare af vexel åligge att densamma å förfallodagen till inlösen uppvisa hos godkännaren, eller, då han ej är boende å den ort, der vexel infrias bör, hos den som af godkännaren å vexeln anvisad blifvit, alt betalningen fullgöra. 39 §. Yarder betalning å förfallodagen ej fullgjord, eller har den person ej anträffas kunnat, hos hvilken penningarne uppbäras skulle, eller vill eller förmår ej denne erlägga mer än en del af vexelns belopp; då skall innehafvaren, derest han rätt till återgångstalan förvara vill, protestera, uti stad senast å första dagen och på landet å andra dagen, efter rätta betalningsdagen, och förfare i öfrigt, på sätt i 7 Kap. sägs. Till han söka godkännaren; gälle hvad här ne dan stadgas. 40 S.
Bergsoch Bruks-rörelsen är en hufvudnäring för en god del af delta Län, hvilket lyder under 2.’:ie Bergmästaredömen utom Sala Bergslag, som styres af en Bergshauptman och under honcyn en Bergsmästare. ;s.y Jernmalmsgrufvor bearbetas i Norbergs Bergslag. Deras antal är för det närvarande 28, dervid 221 personer arbeta. De lemna rikhaltig Malm och Limsten för Tackjerns-blåsningens behof. Malm-utförslen ifrån dessa grufvor beräknad i Skeppund ä 3o Pund har varit; år 1828 106,526 Skeppd; 1829 xoo, 108 1830 g4,23o 1831 101,098 i332 67,608 som i medeltal årligen gör 93,914 Skeppund å 3o Lispund. Någon minskning i Malmtillgången inom denna Bergslag har icke förmärkts, men det i sista Berättelsen omförmäldte grufveförsök utom Bergslagen å Granhammars ägor vid Arboga å har afstannat. Tackjernstillverkningen, som inom Länet drifves endast inom Norbergs Bergslag bar förhållit sig som föijer. Blåsande Hyltor. 0 \ie 5 ^ co fpo O C/3 n u -• a 1 Blåsning den. o. «< aa sti3 3 W •i Derefter calculerad Taclvjerns-tillverkning, å i5| Sdeppd om bläsnings-dygnet. Utom — 9 — Utom Sala, Skinn-Skattebergs och Norbergs Bergslager äro 3:ne Bruks-distrikter nemligen 1:0 Östra Westmanlands och 2:0 Ramnäs-distrikterne lydande tillika med sistnämnde 2:ne Bergslager under samma Bergmästare-döme sorn Stora Kopparbergs Län samt 3:o den längst i vester belägna delen af Länet som tillhörer Lindes och Nora Bergmästaredöme. Privilegierade Stångjernsoch Manufactur-tillverkningen utgjorde sistlidet år i832. I Stångjerns-smide I Norbergs och Skinskattebergs Bergslager samt Östra, Westmanlands och Ramnäs Bruks districter
För att, i händelse af produktbeskattning, så vidt möjligt är, undvika tvistigheter om profning och uppmätning af bränvinet, bör kontrollören genast införa resultatet i sitt protokoll, såsom förut under art. Beskattning är antydt, samt brukaren, eller den i hans ställe är närvarande, i protokollet erkänna det anfördas riktighet; men skulle de härom icke blifva ense, må båda taga prof af bränvinet, hvarefter vederbörande departement, i likhet med hvad .i tullförfattningen är bestämdt, afgör saken, hvarefter afgiften betalas. Dock är det ej bränvinsbrännaren förment, att få saken afgjord vid domstol. Uti § 28 är upptaget ett stadgande, att ett bränneri, för den händelse att pannerymdsskatt är påbuden, måste begagnas minst 40 dygn efter dess öppnande, enligt hvad under art. Beskattning är anfördt, för att man äfven i detta fall må vara försäkrad om ett fabriksmässigt drifvande af rörelsen. Med afseende derpå att afgiften, i händelse af panneskatt, måste beräknas efter timmar, der dygnet icke fylles, måste här begagnas ordet ”dygn” Norska Kommis. Betänk, ant/. Bränvinsbrannine/en. ”dygn”, i stället för att i de 2:ne föregående paragraferna ordet ”dag”, såsom det mest passande är begagnadt. Förmedelst svårigheten af att på landet åstadkomma penningar, samt det längre afstånd, på hvilket bränvinsbrännaren vanligen bor ifrån uppbördsmannen, tror kommissionen ej att man bör föreslå kortare betalningsterminer, än i lagen af den 4 Aug. H84A, l 44, är bestämdt, hvarvid likväl är att märka, att den sista .terminen, på grund af don kortare tiden för bränvinsbränning, infaller i medio af April, i stället för den sista dagen i Maj.
Af handlingar rörande detta ärende, hvilka blifvit hos Rikets Ständer företedda, hafva Rikets Ständer inhemtat, bland annat, att genom Kongl. Förordningen och Reglementet emellan allmogen och soldaterna i Kopparbergs län af den 12 Januari 1728, Kongl. Majit i nåder stadfästat den genom Kongl. Resolutionen den 21 Oktober 1682 allmogen i Dalarne gifna försäkran, att, sedan de ökat talet af sitt vissa knektehåll till 1,200 man, ”hvarken de, som den tiden lefde eller deras efterkommande skulle då eller i tillkommande tider blifva betungade med högre knektehåll än 1,200 man” samt alt detta sålunda bestämda antal blifvit fördeladt emellan de särskilda socknarne utom Garpenbergs socken, äfvensom att Kongl.
Kronofiskenas antal, som vid förra qvinqvenniets slut utgjorde åtta med en årlig ränta af 17 tunnor 5 lispund 10 skålpund lax och 156 tunnor 9 lispund 5 skålpund strömming, samt ett arrende af 2,571 R:dr 27 sk. 1 rst. Banko, hafva år ifrån år minskats, dels genom skatteförsäljning, dels derigenom att de fråndöints kronan. Nu finnas endast 6 laxfisken, som gifva i arrende 590 Kalr R:mt. Under qvinqvenniet äro ur kronans räkenskaper uteslutna 2 fisken. Genom utslag den 31 Mars 1859, som af Kongl. Kammar-Kollegium under den 2 Oktober o 1860 blifvit fastställdt, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordnat, att laxfiske i Angermanelfven må om våren börjas huru tidigt efter isens försvinnande som helst, samt fortfara till och med den 31 Augusti, och de till fiskets bedrifvande begagnade pålar och stänger ur elfven borttagas inom den .15 September. Tab. Litt. d. Marke g äng sprint å fiskvaror har under qvinqvenniet varit det i följande tab. Litt. Skjälfångsten har under qvinqvenniet ej haft den framgång, som vore önskvärd; den har dock, likasom de föregående åren, varit af Hushållnings-sällskapet uppmuntrad med premier. Sålunda utdelades år 1856 ett premium för fångade 12 skjälar, år 1857 två premier för fångsten af 39 och 11 skjälar, år 1858 två premier för fångade 16 och 12 skjälar, år 1859 tre premier för fångade 25, 25 och 20 skjälar, samt år 1860 tre premier för fångade 14, 12 och 17 skjälar. Salpetertillverkningen kan sägas numera hafva inom länet nästan upphört, åtminstone har den under qvinqvenniet icke varit utöfvad. De
Naturligtvis kunna icke taxeringsmännen underlåta alt pröfva till hvilken dass ifrågavar. personer böra hänföras, och om då förhållandet är såsom Frih. von Krsemer omnämnde, att egendomen består endast af 4^ mantal, så torde icke bevillningen efter den högsta classen, utan efter någon af de lägre blifva påförd, då den också icke lärer blifva alltför orättvis Hvad åter den sednare anmärkntn beträffar, så vill jag icke förneka dess riktighet, utan torde ett tillagg i sista meningen böra införas framför rättare, så alt der upptages t. ex. fogdar eller rättare. Hr von Rosen: Uti sista mom. vid artikeln inspecto rcr står: ”de ägare eller innehafvare af jord, som sjelfve ”densamma bruka.” Meningen kan man väl förstå, men den är icke tydlig, ty man kan ej säga, alt t. e\. en enka sjelf brukar jorden. Om deremot redactionen blefve : ”de ägare ”eller innehafvare af jord, som hafva densamma under eget ”bruk,” så tror jag meningen vore tydligare. Frih. von Kraemer: Jag är alldeles tillfredställd med den förändring, som Frih. Ridderstolpe och Gr. Hamilton föreslagit, nemi. att ordalydelsen må blifva: ”De ägare eller ”innehafvare af jord, söm sjelfve densamma bruka och såle”des icke hafva hos sig anställde inspectorer eller rättare, ”skola ifrån den för sådana personer stadgade bevilln. vara 14 H. >4 Den 7 0 c kober f. m. ”befriade;” efter hvilken förändring jag medger alt förslaget kan vara riktigt. Hr von Hartmansdorff: Det förslag att bär införa dem, sorn hafva jorden under eget bruk, måste jag motsätta mig; ty det skulle ofelbart föranleda, alt samtlige jordägare, som ej hafva arrendatorer på sina hemman, utan hafva dem, såsom man säger, under eget bruk, men just fördenskull behöfva rättare, skulle komma att befrias från denna rättareafgift. Jag befarar till och med att det förslag, som Utsk. gjort i betänk. JN:o 27, är mera tvetydigt än det, som står i betänk.
De summor, som för dessa nu omförmälda behof erfordras, skulle enligt beräkning, grundad på inkomna uppgifter, utgöra: till fullbordande af den nordvestra stambanan genom Wermland under förutsättning, att den kommer att dragas öfver Carlstad 14,670,000. och till komplettering af bristande materiel för de redan anlagda stambanorna utöfver hvad som genom öfverskott på trafikmedlen för 1866 anses kunna anskaffas i rundt tal 2,000,000. eller tillsammans Rimt Ridr 16,670,000. och skulle häraf komma att utgå: år 1866: till anskaffning af materiel 2,000,000. „ „ såsom anticipation på de kommande årens arbetsanslag 500,000. 2,500,000. „ 1867: till fullbordande af banan mellan Arvika och norska gränsen 2,900,000. „ „ till arbete på banan mellan Carlstad och Arvika 3,424,000. 6,324,000. » 1868: till arbete på banan emellan Christinehamn och Arvika 5,885,000. „ 1869: till d:o d:o d:o 1,961,000. Summa R:mt R:dr 16,670,000. I afseende på utvägarne att anskaffa dessa medel, hvilka, enligt hvad ofvan är nämndt, hvarken böra direkte genom ökade skatter utkräfvas eller, med åsido - 4 Kongl. Maj.is Nåd. Proposition N:o 48. sättande af nästan alla andra vigtiga samhällsbehof, tagas af tillgångar, som för dessa ändamål äro behöfliga, utan böra på det för Statens kredit minst störande sätt upplånas, anser Kongl. Majit lämpligast att: antingen ifrågavarande medel — derest sådant ännu låter sig göra — upptagas i sammanhang med den återstående delen af sednast beslutna jernvägslån, hvilken återstod, uppgående till omkring 26,000,000 Eidr, såvidt Kongl.
Detta var för aldrig att med en obeskrifligt illparig min hålla att ni har större kallelse för musik än de dem en glädje, ty de hyste ett varmt och sig redo att äta ur Beilas fat, hvilket hade nittionio bland hundra, som öda bort tid och innerligt deltagande för hvar hjälpbehöfvande till följd, att hunden ofta förtärde mera, än krafter pä pianospelning. » och lidande medmänniska och skydde aldrig magen kunde rymma, särskildt då Bella i hem» Man får hvarken sky möda eller olägennågot besvär, någon möda eller uppoffring lighet fråssat på ägg. Det illamående, som heter, om man vill fram, » genmälde hon och för att kunna bistå med råd och dåd, så långt därpå öfverföll kamraten, tycktes i hög grad tog ett långt steg fram i rummet. det var dem möjligt. Med ett sådant hjärtefröjda Miss. • » Fram, » upprepade den gamle, » fram, till och sinnelag var det därför naturligt att När någon sporde husmodern, hvad som hvad? » Peggy Hård gärna skulle mottaga en syssla, bringat henne på tanken att använda denna Fröken Ulla skyggade till för hans stränga genom hvilkens lön hon blef i stånd att, nå- drifkraft på djuren, svarade hon lika oförbeblick. » Till att f l en nekrolog i platstidningot längre än de små nålpenningarne tilläto hållsamt som naivt: garna en gång, då ni förödt edert lif på gagnhenne, utsträcka den hjälpande och stödjande » Ack, vi göra ju ungefär på samma sätt, lösa arbeten. Den utmärkelsen tillfaller nuhanden. när vi vilja drifva fram barnen! Täflingslusten mera äfven vanliga brottslingar, » tillade han. Hon är nu den enda kvarlefvande af de bör väckas! » » Jag har alltid hört och lärt, att det är en många syskonen och har genom sitt älskvärda Hon träffade omedvetet hufvudet på spiken.
Sistnämnde lag upptager således icke egentligen andra sk il nadsskäl än de begge nyss anförda, så vida nian icke deribland särskildt vill räkna det, att mannen rest utom riket i nödigt ärende, men blifvit länge borta samt, ehuru kallad och saknande laga förfall, ändock ej vill återkomma — cn omständighet, som dock jemväl synes utmärka egen - 8 Lag-Utskottets Betänkande J\i 19. villigt öfvergifvande. Utom dessa i I , i och 6 §§ af 13 Kap. Giftermåls-Bulken gifna sladganden, uppräknar väl lagen några andra fall, då äktenskapet återgår. såsom då endera maken är af naturen vanför och till äktenskap obeqväm, eller förtegat obotlig smittosam sjukdom, m. in.; men dessa till annullering af ett äktenskap verkande omständigheter äro, såsom stödjande sig på helt andra grunder, icke att anse för hvad man i egentlig mening förstår med äktenskaps-skilnadsskäl, då man antager att äktenskapet från början varit i alla afseenden lagligt. Det dröjde dock icke länge, innan denna lagstiftning visade sig för trång, och Konungen nödgades genom dispenser tillfredsställa det allmänna tänkesättets fordran i detta hänseende. Detta tänkesätt borde dock hafva sitt uttryck i lagen, och måhända hade man redan då kommit till erfarenhet deraf, att de begge enda lagliga skilnadsskälen icke voro för lättsinnet svåra att gäcka. Så uppstod Kongl. Förordningen rörande äktenskapsskilnader den 27 April 1810, dervid man synes hafva med vissa inskränkningar följt den Preussiska Algemeine Landt-Reclit, äfvensom Gode Napoléon. Genom nämnde Kongl. Förordning tillädes flera nya skilnadsskäl, hvilka äro indelade i två klasser, nemligen dels sådana, som berättiga domstol, att döma till skilnad i äktenskap, och dels sådana, som gifva laglig anledning att söka skilnaden hos Kongl. Majit.