Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde likväl icke kun na bestridas, alt då författningen bjuder, alt äfven bilägguingschartor skola påskrifvas, när de biläggas, att de äro använda till den och den handlingen, samt att charteringen icke gäller utan en sådan påskrift, sä måste det icke hafva någonting att betyda, om chartan kommer bort; ty sedan chartan en gång är päskrifven der handlingen inlemnas, sä är den maculerad, och kan icke till en annan expedition användas. Jag torde få nämna, 6 H. 7 50 Den 4 Januari e. m. att den af Kammarrätten föreslagna hufvudprincipen för controllerna just ligger deruti, att chartorna skola vara biläggningschartor, pä det alt de måtte från handlingen skiljas och utgöra controll öfver chartaeafgiftens erläggande. Om R. o. Ad. nu besluter, att handlingen skall skrifvas pä chartan, i st. f. att biläggas med charta, så skulle den eontrollen komma att alldeles försvinna. Slut ligen torde jag få fästa uppmärksamheten på K. M:s nåd. kungör, af d. 19 sistl. Aug., uli hvilken K. BI. yttrar följande: ”så hafva
Jag känner nogsamt att så understundom icke skett, utan att deputerade företrädesvis tagit sitt godtycke till ledning för markegångens bestämmande; men då har också följden blifvit den, alt kammar-colbm, på advokat-fiskalens påstående, ändrat deputerades åtgärd och fastställt sådana markegängsvärden, som utgjort medelpriset efter priskuranterne. Emedlertid är det ett nöje för mig att, i öfverensstämmelse med hvad jag i mitt förra yttrande anfört, och då jag i detta yttrande försvarat nuvar:de markegångssättning mot allt det obilliga klander som mot densamma blifvit framstäldt, kunna med Gr. Ridderstolpe instämma deruti, att man väl bör söka uppnå större fullkomlighet i markegängsprisets bestämmande, men derföre icke ändra tiden för sjelfva markegångssättningen. Det förra låter, på sätt Hr Gr:n erinrat, ganska lätt sig verkställa, om man tager till grund de priser, sorn varit gångbara på torg och marknader under de första 10 månaderne af året; hvilka omfatta icke blott årets första qvartal, då afradsliden är för handen, utan äfven vår och sommar, samt en del af höslmånaderne, då handeln saknat föga mindre liflighet ån under vintern, eller just de tidsperioder, som göra det till en möjlighet att genom jern fö-. 88 Den 2 Augusti reise af derunder gällande varuprisen närmast träffa detsamma och verkliga medelpriset — en fördel, betydlig redan i sig sjelf, men hvars värde ökas än mer deraf, all ingen förflyttning af markegångstideo behöfver ske, och att 2:ne markegångssättningar, ej heller blifva af nöden. Hr von Hartmansdorff: Vi hafva nu kommit lill den punkt, som i min tanka utgör hufvudsaken af betänk. Om komilerade och Utsk. hade åt denna egnat lika uppmärksamhet, Sorn åt mindre vigtiga, så kunde man måhända hafva hoppats ett bättre slut pä saken. Jag tror, att Gr. Ridderstolpe vidrört hufvudfrågan den nemi., att man vid markegångssättningen skall taga prisen efter verkliga och icke efter förmodade förhållanden.
Hvad Raketcorpsen angår, har Utsk., med frångående af sin antagna princip, att inga aflöningsstater må ställas på besparingar, tillstyrkt, att densamma med sin nuvar. personal skulle aflönas med disponibla tillgångar, d. v. s. besparingar. Om också detta till en tid skulle låta sig göra, vore ej dermed mycket vunnet, ty med en så ringa styrka skulle corpsen i activt krig göra föga nytta; och då hvad Utsk. välbetänkt yttrat pag. 11 om nödvändigheten att under freden bilda artilleristen måhända i ännu högre grad gäller om raketieren, så synes, då nyttan af en sådan corps icke kan bestridas, det anslag icke böra vägras, som för dess organisation till bruk och gagn i krigstid erfordras. 10:0 Indelta Infanteriet: Utsk. har förbisett, att R. St. vid förra riksdagen på långt när icke beviljat, hvad K. M. för indelta armeens lönreglering då äskade. Då dagliga erfarenheten ådagalägger, huru ofta skickliga unga officerare måste lemna tjensten, dertill föranledda af nöd och brist; då medborgare af alla classer bland det yngre befälet hafva söner eller nära anförvandter, som detta öde, hvilket vanligast medför fullkomligt elände, kan drabba, borde man väl här kunna räkna på Representationens rättskänsla, om icke frikostighet. Om man föreställer sig att en ung fänrik första året måste sätta sig i 5o r:drs skuld, de följande likaså, tills han blir lieutenant, så inser man lätt, att den tillökning i Ion, han då erhåller, icke förslår att betala den skuld, han under tiden med räntor på räntor sig åsamkat. Han måste således fortfara med skuldsättningen, och när han blir capitaine, har han ändå icke mera än som fänrik, utan skulder. Dessa komma att trycka honom hela hans bana Den 37 Maj. bana igenom, mina Hrr! låtom oss icke vara karga emot vära försvarare; sådant är icke vackert. i3:o Lif'beväringsreg:tet: Här åberopas Hrr Lundgrens och Ekermans m. fl. reservationer, som fullständigt ådagalägga rättvisan af hvad K.
N:o 84, angide regleringen af utgifterne under BiksStatens Fjerde Hufvudtitel; och N:o 85, angide regleringen af utgifterne under BiksStatens Femte Hufvudtitel; BevillningsUtskottet: N:o 19, dels i anledn. af återremiss å Betänk. Nio 13, ifråga om den så kallade tolagens utgående på sätt löre sednaste Biksdag varit stadgadt, dels i anledn. af ifrågasatt ändring i de vid samma Riksdag för tolagsersättningens beräknande faststälda grunder; Nio 21, i anledn. af väckta motioner angide skatt för hundar; Sammansatta D en 31 Mars. Sammansatta Bevilln.- samt Allm. Besvärso. Ekon.Utskottet: N:0 5, i anledu. af återremiss af Betänk. N:o 1; N:o 6, i auledn. af återremiss af Betänk. N:o 2. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Eörste Direktören vid K. M:ts HofKapell och Spektakler. hos hvilken åtskilliga ledamöter af RiksStånden anmält deras önskan att få bese deri Kongl. Theatern och dess materiel, inbjudit samtlige medlemmar af R. St. att för sådant ändamål nästk:de Tisdag d. 3 åpril kl. 5 e. m. infinna sig i Theaterhuset, dervid Riksdagsmannapolletterne komme att gälla såsom inträdeskort; och skulle kl. 7 samma qväll s. k. uppvisning af Theaterns elevskolor ega rum, för åskådande hvaraf Riksdagsmännen och deras damer, om de önskade öfvervara denna upvisning, egde att toga plats i Tlieatersalongen, hvarhelst de behagade. Eöredrogs Konst..Utsk:ts den 21 och 30 dennes bordlagde Memorial N:o 7, ang:de del tillägg till 12 § Reg.Eorm., att Konungen icke må utan R. Stms samtycke blifva regerande furste af utländsk stat. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar:
Odaljorden skulle af fattige Jordbrukare wanffötas och Spannemäl införffrifwas med förlust af Speciemynt Jordbrukaren, wanmägtig och utfattig, kunde icke lemna sine Söner en bättre up - Den 9 iJuun. 6Z5 upfostran, icke älderbrutne Föräldrar nödigt underhäll; de skulle, likt den Rysta, äta flafwars bröd, och för hwilket ändamål? Endast at fylla Tjenstcmäns och Prästerstapets Löningsbehof: men et styckadt Rike bör inskränka Tjenstemannastaren efter Statsunkomsterne, och Niksstulden bör betalas, icke med ewärdeligen älagde grundräntor, utan med förmögenhets bestattningar, som med stulden uphör Tideböckerne, upflagne/ wittna om desie bedröfligt mnnin.gar, och föreställa en ryswärd tafla. I början af sjuttonde ärhundradet grundlädes en ny grundränta; flere tusende Hemman blefwo öde, och tusendetals Jordbrukare kringwandrade landet at söka nya bostäder, andre wänstöttes, Spannemälsutsteppningar uohorde, och Riket blef stattlagt för utlandst säd. hwarwid det förblifmrt i nära 2oo är innan äkerbruket hunnit bota stadorne.. Et Rike är icke förmöget derföre at det äger en stor reel Penningstock, icke fattigt för det ät det äger en stor Riksskuld. Spanien och England bewisa motsatsen; utan i den mon det producerar waror, och äger fä Jnsteppningsbebof, och således öfmermigt pä Handelswägen. Genom en trodd säkerhet i ägendsmsrättcn, genom en större representatif Myntstock, och genom boga Spannenrälspris har Jordbruket blifwit sä lönande, at det hastigt upnätt den förmanande böjd, at det nu flere är under hjelsma Kriget försedt Riket med egne spannemälsbebof, och således bespart mrllioner Riksdaler Speciemynt, sou: förut derföre utgätt.
Köpet är väl icke afslutadt ännu, men blir det om några dagar, och då äger institutet en egen local, samt heror det icke af godtycket hos en blifvande köpare af egendomen att förhöja hyresvillkoren. Jag får derföre högligen anhålla om återremiss af detta betänk, i förevar, del, och hoppas, att StatsUtsk. måtte finna medel till den obetydliga tillökning i anslaget, som är begärd. Det är en af de vigtigastc angelägenheter för menskligheten, som hvilar derpå, isynnerhet som äfven den olyckan inträffat, att de döfstummes antal tilltagit i betydlig grad. Ansökningar hafva till directionen inkommit, hvilka uppgifva, att 2:ne familjer hafva hvardera 4 döfstumma barn, tillhörande fattigclasserna, Jag 66 a Den i5 Maj f. m. f hemställer, om icke en sådan olycka bör behjertas, och tillstyrker bifall till ifrågavar. ökade anslag. Frih. Boye, Ludv.: Lika med de 2!ne siste ta lar ne i detta ämne, anhåller jag, alt StatsUtsk. vilie behjerta de mest beklagansvärda af våra olyckliga medbroder, och icke se på en usel besparing, då fråga är om att mildra deras olycka. Jag förenar mig i anhållan om återremiss. Hr Ribbing: Det vore utan tvifvel rätt väl, om Staten hade tillfälle att lemna understöd åt alla de välgörenhetsanstalter, som man kunde önska sig: men då, vid valet emellan flera, företräde bör lemnäs dem, som bäst behöfva understöd; så torde man måhända, vid närmare betraktande af saken, finna alt Utsk. rätteligen förfarit, då det låtit stanna vid de anslag, som R. St. tid efter annan och vid de sednare riksdagarna beviljat denna inrättning.
Till åtlydnad af Högvördiga Domkapitlets befallning alt inkomma med förklaring i anledning af den i Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse, angående samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, förekommande anmärkning, att i Westerås Gymnasii pre.nie-kassas räkning för redogörelseåret Juli 1844 — Juni 1845, upptages utgående balansen till 319 R:dr 18 sk. 10 rst, men i det följande årets räkning inbalanseras blott 319 R:dr; får jag erkänna anmärkningens riktighet och med härjemte bilagda 18 sk. 10 rst. Banko godtgöra kassan skillnaden mellan den i räkningen upptagna och den verkliga ingående balansen. Stockholm den 26 Januari 1848. J. P. J. Tellbom. — 460 — Strengnäs Stifts Konsistor» underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af Konsistoriernas räkenskaper. Stormäktig ste Allernådf gste Konung ! Till underdånig följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning att inkomma med underdånigt Utlåtande i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers anmärkning, att från Strengnäs Konsistorium räkningar för Trosa_, Söclerteljej Mariefreds Thorshälla och Malmköping uteblifvit, får Konsistorium underdånigst anföra orsakerna till det anmärkta uteblifvandet: l:o emedan hittills inga räkningar afgifvits för dessa skolor, såsom icke börande till Elementar-läroverken, enär de Fyra första äro pedagogier och den sista en folkskola; 2:o emedan, Konsistorium veterligt, ingen föreskrift finnes om uppgörande och insändande af räkningar från dylika skolor; 3:o emedan vid förberörde skolor, så vidt Konsistorium har sig bekant, inga allmänna medel finnas, hvaröfver räkningar, som kunde blifva föremål för Stats-Revisionens granskning skulle kunna uppgöras.
Reglementet den 11 December 1822, sig anvisad en så vidsträckt verksamhet, att, såsom orden i samma reglemente lyda, »pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst vid samma institut skulle kunna danas» ; hvilket mål ansågs kunna ernås med den organisation institutet då erhöll och med de lärarekrafter detsamma då redan egde, nemligen 6 Professorer och 6 Adjunkter, hvaraf 3 Professorer och 3 Adjunkter redan derförinnan voro afsedda för den theoretiska undervisningen. Likasom tillförene den gamla skolan egt att med sådana universiteternas Medicine Licentiater och Doktorer, som önskade kirurgisk befordran, anställa en examen i vissa ämnen (den s. k. operations-exainen), så stadgades äfven nu, att Medicine Licentiat eller Doktor borde, för erhållande af kirurgie magistergrad och legitimation, aflägga berörda examen; i afseende hvarå likväl redan genom Kongl. Kungörelsen den 30 Oktober 1828 vidtogs en förändring, hvarigenom dels den så kallade kirurgie magisterexamen vid Carolinska Medico-kirurgiska institutet i viss mån inskränktes, dels ock stadgades, att Medicine Licentiater och Doktorer samt Kirurgie Magistrar skulle, innan de till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtskoliets Betänkande N:o 94. 9 till offentlig läkareeller lärarebefattning befordrades, inför Sundhets-kollegium aflägga praktiskt prof på skicklighet att i den medicinska cmbetsutöfningen använda och tillämpa deras kännedom i medicina legalis och politia medica, hvilka vetenskapsgrenar likväl fortforo att vara ämnen såväl för licentiat-examen som för den s. k. 2:dra examen vid Carolinska Institutet. Genom denna Institutets nya organisation hade Universiteternas fakulteter, dittills i ensam och uteslutande besittning af rättigheten att utbilda läkare, fått vid sin sida en med dem likartad medicinsk bildningsanstalt, som, redan från början utrustad med fullständigare lärarekrafter och förlagd på ett ställe, der vida rikare materiela resurser än vid Universiteterna erbjödo sig till begagnande i och för undervisningen, hotade att vexa fakulteterna öfver hufvudet.
Hvad åter oredan angår, lorde det blifva lika svårt, att finna densamma annorstädes, än i hufvudet på Vederbörande, som med liqviden på stället fingo befattning; ty sedan LandsContoiret fått reqvisitionen på antalet af hästar, och fordon, som för en Kronoskjutsning erfordras, och skjutspenningarne, derefter uträknade, böra enligt Kongl. Brefvet den 3o November 1810 anticipationseller förskottsvis utbetalas af Kronofogden, så kunde liqviden lika lätt gå för sig genast på stället, som flere månader derefter; helst Kro - # *20 Den 12 Augusti f. ni. nofogdens deröfver lill LandsContoirel afgifvande räkning in duplo, i allt fall kan, äfven i anseende lill den anbefall te verificationen, blifva lika redig och tillförlitlig. —- Jag vill dessutom tro, att det är Folkets, och icke Kronobetjeningens, lättnad pcb fördel, som bör afses och befrämjas; så alt, om ock det skulle för de sistnämnde vara mera beqvämt, att få behålla penjhugarne i några månader, och att i sakta ina k uppgöra durchtågs-räkningen, dylika fördelar ändock böra stå långt tillbaka för allmänhetens rättmätiga anspråk, att utan binder, besvär, kostnad och tidspillan erhålla sin rätt. Vidkommande Kungsskjutsen, så har jag derom redan tillförene yttrat mina tankar, och jag bar icke kunnat föreställa mig, att Ekonomiutskottet, oaktadt all sin ömtålighet och farhåga, att vidröra och utreda det af en eller annan person inom Utskottet förmodligen kinkigt ansedda ämnet, skulle gjort den nog sällsamma framställning j att icke ens den Kongl. Familjens svit på resor behöfver efterlefva beskrifna Lagar och Författningar, i afseende på den hastigare farten med de skjutsandes hästar.
Dalman har rätt; hvarföre jag förenar mig med honom i afseende på anhållan om återremiss af betänk., isynnerhet som jag förmodar, att på samma gång Gr. Frölichs och de öfriges anmärknrr blifva till Utsk. remitterade. Gr. Frölichs anmärknrr i sista ple - Den 3 Juli e. ni. plenum innefattade i min tanke så mångå ganska l iktiga idéer i afseende på nödvändigheten deraf, att Utsk. icke framstår, såsom det der på något sålt skulle vilja styra R. St:s plena eller gå deras yttranden i förväg i en så angelägen sak som denna, att jag hoppas att, ifall betänk, blir återremitteradt, de ma blifva en ledning för Utsk., så att Utsk. i afseende på förmen, så mycket som möjligt går de återremitterande Ständerhes önskan till mötes. Utsk. må likväl icke sträcka sin åtgärd derhän alt yttra något i afseende på hvad Rikets väl klöfver, hvilket jag fortfar alt anse tillhöra R. Sl:s plena ensamt, och tror att det vore ett farligt proejudicat , om Utsk. skulle derom yttra sig, så länge Reg.Fm uttryckligen säger, att det tillhör R. Sits plena ensamt. Hr von Strussenfelt, Adolph Ludv.: Då jag icke tillförene under innevar. riksmöte deltagit i någon debatt inom detta rum, torde det ursägtas mig, om jag nu vågar att för några ögonblick påkalla R. ö. Ad:s uppmärksamhet. Det är ingalunda min afsigt att ingå i någon granskning af nu förevar, betänkande. Om dess många och stora bristfälligheter torde icke vara mera än en mening, enär äfven de ledamöter, som tillhört majoriteten inom Utsk., yrkat på återremiss, förmodligen för att försöka åstadkomma något mindre bristfälligt. Det är egentligen vid några under denna debatt fällda yttranden och framställda åsigter , som jag velat göra erinringar. Sedan man synes hafva funnit att Utsk:s anmärkntr äro dels grundlösa, dels olämpliga, för att icke säga något Värre, har man tagit sin tillflykt till några allmänna, obestämda beskyllningar mot KohUngens rådgifvare, Och derjemte påstått att R.
Så vida nemligen det icke kan bestridas, att ju sjelfva idéen af Indelningsverket är den, att samma inrättning skall grundas på jordens värde och förmåga att draga roteringsoch rustningsbördan, samt desse omstiiudigbeter alltså ensamt böra tjena lill måttstock för det belopp indelt •manskap, som af hvarje serskild province skall underhållas, lärer ostridigt 36 Stais* samlOnconoinic-Uiskollens Betänkande Nio og. följa, att om nian genom anslag al Statsmedlen, ville i en province af Riket, såsom nu är i (råga, söka tillvägabringa en högre rotering, än sora af jorden ensamt kan bäras* skulle Indelnings-verkets princip frånträdas, och i stället den oformlighet och orättvisa uppkomma, alt invånarne i det öfriga Paket skulle, utom egen. rotering, till en del bära roteringstungan i det nyssnämnde landskapet; hvarjemte härvid förekommer det hufvudsaklig:! hinder, alt Statens knappa och för andra oundgängliga behof nödiga medel icke lemna tillgång lill de, dels för ali framtid, dels för obestämd lid i Nåder äskade anslag.
N:o 35 och Uti. N:o 51). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom den uti gällande författningar om förlag för bedrifvande af bergshandtering, bruksoch fabriksrörelse samt idkande af vissa andra näringar, äfvensom fiskerier medgifna rätt att ställa underpant till säkerhet för förlag, hade behof af närmare bestämmande; och enär vore orimligt, att förläggare af de för varuförädling erforderliga råämnen och verktyg icke skulle ega rätt att dermed, utan endast med den frambragta produkten godtgöra sin förlagsfordran, hvadan synnerligast en sådan föreskrift vore af nöden, som undanröjde den nu allmänt antagna lagtillämpningen, att förmånsrätt på grund af inlecknadt förlag, hvad fabrikerna anginge inskränktes till endast det tillverkade godset, har under yrkande att allt hvad i särskilda författningar vore stadgadt rörande förlag till och för bergverk, bergsbruk, fabriker, handlverkerier, Nordsjöfiske och arbete inom Eskilstuna fristad, med undantag dock af hvad om förlag i Handels-Ordningen den 22 December 1846 föreskrifves, mätte upphäfvas, förslag blifvit framslälldt till bestämmande af de näringar, för hvilkas bedrifvande förlag med rätt lill underpant kunde lemnäs; den egendom, som kunde pantsättas; den frihet, som i afseende på ränteaftal vid förlag finge ega rum; E.vpeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 174. 151 den lorm, hvarunder förlagskontrakt skulle upprättas; den förmånsrätt, som deraf följde; vilkoret) derför och sättet för fullgörande af samma vilkor samt för åstadkommande och bibehållande af den offentlighet, som erfordrades. I afseende å denna fråga förekommer ali i 1734 års lag egentligen endast den pantsättning, som benämnes handfången pant, omfönnäles och alt om densamma stadgas i 10 Kap. Handels-Balken.
En liten stund derefter var rummet tomt, och gumman Larsson kunde med lättadt hjerta rigla sin förstugdörr. Efter någon tids förlopp kom ”herr Löfström” ensam en dag för att dricka bier hos henne. ”Jag såg hvad fru Larsson tänkte härom natten, när vi alla voro här inne,” sade han då han skulle betala. ”Jag nej hm. Hvad skulle jag tänka?” ”Jo, jag såg att det riktigt klack till i fru Larsson, fast hon ingenting låtsade. Sedan stod fru Larsson riktigt och funderade. Hon visste inte i verden hvad hon skulle ta sig till med oss. Men så tänkte frun: jag skall göra mig till vän med den värste kältringen, så kan han hålla de andra kältringarne i styr.” ”Åh , nej men hur i all verlden kan herr Löfström tro något sådant!” utropade fru Larsson protesterande och med sin allra oskyldigaste min. Löfström bara tittade slugt på henne och svarade icke. Han lade penningarne på bordet, tog sin mössa och gick med en skadeglad liten nick af hemligt förstånd. När jag var i Hårderup hade lilla mor ett par hemstickade bomullsvantar, som sågo fasligt roliga ut. ”Ja du skrattar åt mina vantar,” sade hon, ”men de äro så bra, ty de kunna tvättas, och så kan jag så präktigt rifva hästarne och klia svinen.”217 Hon stod och satte magen ut så att hon liknade en fet liten anka; det nubbiga släpet pekade utåt gården som en stjertsnibb. Den tysken som Olof Bengtsson var hos innan han kom till Margrethe, var en riktig storätare. Dessa menniskor förtärde alltid sin måltid i glupsk tystnad. När någon af statkarlarne bad om förhöjd stat, klagande öfver att barnskaran tillväxte och att maten var otillräcklig, brukade gubben svara: ”Ni ska’ äta så lagom då, så gör jag. Man behöfver inte bräcka i sig så mycket man kan få ned.” Den gången då Margrethe var i den förskräckliga penningförlägenheten och förgäfves bedt Mamma om att få låna 4.000 kr., åtog sig Mårten Trulsson att gå bort och tala vid gumman. Fia – feg som vanligt – låste in sig.
Det var en »sommarkärlek», som fadern då sade, hon var blomman och han fjäriln, och han tillade: »Sådant slutar med den varma årstiden.» Men det slutade icke. Hösten hade stormat fram öfver bygden, och rosen doftade ännu för samma fjäril. Vintern kom med snö och höga drifvor, men fjäriln svärmade alltjemt för sin röda ros. När nästa vår slog ut i grönska och fägring öfver Saarijärvis ängder, och när de starka forsarne, svällande af vårvattenmassorna, stormade fram genom skogar och ödemarker, stod Leena alltid lika betagen och såg hur Matti, vig och djerf, flötade sin husbondes stockar nedför fallen. Hon älskade honom, den unge dugtige drängen, stark och härdig som han var, och så fullkomligt nykter, att ännu aldrig ett glas af den förödande drycken tömts af hans läppar. När qvällen kom, kunde intet hindra den unga flickan att med sin käraste svärma omkring i skog och mark. Och ingen försökte att afhålla dem från hvarandras sällskap »de äro ju fullvuxna menniskor», menade Kalliola-gubben, »låt dem hållas! Bara hon inte gifter sig med Fattig-Matti, så må hon vara, det är nu en gång ungdomens sed att leka kärlek. Låt dem hållas!» Den var nu slut, sommardrömmen, först i detta ögonblick insåg hon det rätt. Leena gned sig i ögonen yrvaken. Det var ovana tårar... Matti visste ännu ingenting, men om en stund skulle de mötas... Hon steg upp från sin plats vid dikeskanten och klef igenom rågen, ända tills hon nådde stranden. Forsen brusade der så starkt. De branta, sluttande stränderna voro mellan stenar och tufvor tätt och högt bevuxna med konvaljer och andra vårblomster. I dag gjorde hon ingen bukett, hon gick till bron i nya, allvarsamma tankar. Men der voro redan många samlade. Herrskapen från granngården stodo och betraktade det strida vattnet, som vräkte väldiga massor mot de osynliga klipporna i djupet och dånande kastade sig tillbaka igen i hvirflande skum. Fallet var långt och synnerligen stridt. En lös stockflotte flöt just ned.