Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 164. 83 Hufvudredarens hemvist vare rederiets. Finues ej huvudredare, sä, räknas för rederiets hemvist den ort, hvarest fartygets störste delegare, eller om flere ega de större men sinsemellan lika lotterna, endera af samma delegare har sitt hemvist. Är, för upptagande af tvist, som skall efter denna lag bedömmas, öfverenskommelse parterna emellan träffad om viss ort, då må ock domstolen i den ort sökas. I de mål, der fråga är om anspråk på fartyg eller frakt, till följd af befälhafvarens görande eller låtande, må man söka honom eller rederiet, eller ock begge; och vare i sednare fallet den flätt behörig, der endera är skyldig att svara. § 303. Kommer tvist upp emellan försäkringstagare och försäkringsgifvare eller emellan dem och någon, som med försäkringen haft befattning, och är saken icke af beskaffenhet att den, enligt denna lag, bör af dispacheur handläggas; gånge den tvist till Rådstufvurätten i den stad, hvarunder svaranden lyder, eller, om han å landet bosatt är, till Rådstufvurätt i närmaste stad. § 304. Göres invändning emot domstols behörighet, eller om flere parters instämning till gemensamt svaromål, gifve Rätten utslag deröfver; dock må emot det utslag särskilda besvär ej anföras. § 305. Åtnöjes man ej med den fördelning i försäkringseller haverimål, som förordnad dispacheur verkställt; söke då ändring deri genom tvefald skriftlig inlaga, och ingifve den, så ock den klandrade utredningen och de handlingar, hvarå käranden sig beropar, till Rådstufvurätt i den stad, der dispachen ntgifven är, sist innan klockan tolf å tretionde dagen från den, dispachen utgifven hiet. Ä den inställelsedag vare ock svaranden tillstädes och emortage vederpartens inlaga till besvarande inom den tid Rådstufvurätten föreskrifver, dock ej öfver fjorton dagar från delfåendet. Svaranden gifve tvefaldt svar in och bifoge de handlingar, han åberopar och som ej redan ingifua äro.
R. vid » Farsoters och sniittosamma sjukdomars botande, anslaget till .. » Femte hufvudtitelns räkenskaper » Fjerde dito dito » Bilagorna litt. H, I, K, L, M. och N. vid » Filéenska testamentsfonden ■••• » Finans-departementets expensmedels räkning » Finans-kommittéens dito Flottans räkenskaper » Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt stu teri-inrättning » Folkskolornas anslag till undervisningsmateriel m. m ~i.i » Fonder och kassor, särskilda, ställda under Stats-kontorets förvaltning, . » Formulär till räkenskaper tor de förvaltande verken • » Fortifikations-afdelnings, Krigs-kollegii, räkenskaper » Bilagorna litt. K, L, M och N vid » Fria konsternas Akademi » Fribref, afsända med posterna, » Fyr-inrättning en » Fångvårds-anslaget •••• )} Bilagan litt. T. vid » Revisions-berättelaen. S. oell T. vid Fältläkare-kåren Fängelserna och arbets-inrättningarne i riket Bilagorna litt. S. och T. vid Fästningsbyggnader, anslag till. Bilagan litt. KL. vid Fästnings fängelserna Förenade mötespassevolans-fonderna Bilagan litt. M. vid Förskotter, balanserade Förslagsanslagen, brister å Försvarsverket till lands, anslag för Bilagorna litt. H, I, K, L, M. och N. vid Försvarsverket till sjös, anslagen för . Försäljningsprovisionen vid Karta-sigil lata-verket Bilagan litt. Gr. vid Förvaltningens af sjöärendena räkenskaper Garnisonssjukhuset, allmänna Gefle navigationsskola Bilagan litt. O. vid Gefleborgs län, afvittringar i Bilagan litt. W, vid General-tullstyrelsen Gevär stillverkning Gottlands Landtbevärings pensionsstat Gratialfond, Amiralitets-krigsmanskas sans Gripsholms slotts räkenskaper Grundfond, stats-verkets Bilagan litt. B. vid Götha Hofrätts pensionsfond. Bilagan litt. P. vid Götheborgs Depot af Flottan Navigationsskola Bilagan litt.
Denne ledamot lemnade oss en mycket vacker och rörande beskrifning öfver Sveriges financiela till-lånd, dervid han ordade om de blommor, sorn det törelelde, och om välbefinnandets rosor, sorn murino på näringsidkarnes kinder. Hvad blommorna angår så finnas de visserligen i vår flora, men de, sorn finnas i våia financer Aro af det species, alt den sorn värdar leur, icke vill bereda deni plats i sitt. drifhus. Jag lior att. dessa blommor be-tå af idel tistel, toine och brännässlor. Beträffande rosorna, så tror jag. att deras färg i sjelfva verket icke är någon annan lin den öfveriodnad, sorn elt öfverdrifvet spekulations och vingleri raseri framkallat. Jag tror således, att om man gåi till grunden för detta yttrande man måste förr aase det. sä-om ett f o - ter af them i meri alldeles icke af praktiken i fråga om vär financiela ställning. Hvad sjelfva saken angår, anser jag nu sorn förr all skuldsättning skadlig. Af de här afgifna yttranden vill det synas, sorn skulle allt hero af landets import. Jag åter föreställer mig, att det är på exporten vi skola byngs. Man har sagt, att örn detta lån icke beviljas skola alla våra näringar gå under. Jag åtmin stone har icke hört, att några olyckor drabb-t vår modernäring under denna tid, hvarföre jag icke heller finner, att en sådan 378 Den 23 D ecember. kraftåtgärd erfordras för vårt financiela välbefinnande. Om nu delta lån beviljas, så finnes ingen nation så skuldsalt sorn den Svenska. Hittills hafva vi lyckats att bevara oss från skuld, men vi äro nu å väg till det stadium, hvarifrån vi en gång blifvit ryckte. En talare har sagt, att man icke vet hvad sorn kan bända, om man gifver sig ut på svag is. Della gitver mig arledn. att påminna om något som inträffar 2:ne gånger om året nemi. de s. k. varningarna emot svag is.
Palmstjerna förklarat, att Utskrs mening rätteligen varit att skrifva 12,000 i stället för 9,000 r:dr. Men då siffrorna äro oriktiga, lära de genom misstag utelemnade 3ooo r:dr ej kunna såsom förslagsanslag betraktas, med mindre särskildt beslut derom fattas. Hr Tham: Jemte det jag förenar mig med Gr. Cronhjelm, ber jag att få nämna några ord, ang:de den föreslagna skrifvelsen. Jag anser den icke kunna medföra någon nytta, men möjligen blifva skadlig. Då man ifrar emot fyllerilasten, torde det icke vara ur vägen, att presterskapet fortfarande må vara ålagdt tillämpa författningarna om begrafning af sjelfspillingar; och nödvändigheten af besigtningar vid tillfälle af dråp &c. lärer lätteligen kunna inses. Man har sagt, att läkaren kan kallas frän den ena ändan af districtet till den andra; men jag får erinra, att oberäknadt prov.läkare finnas flera, som kunna beordras att verkställa besigtningar, såsom bruksläkare, bataillonsläkare m. fl., och jag vet bestämdt, att K. M:s Bef:h:de alltid förordnat den läkare, som var närmast till hands. Jag afstyrker således skrifvelsen. 4 mom. i 11 :te punkten af utlåt. N:o 214 afslogs. Uppå derom framställd särskild propos. beslöt R. o. Ad., att de 3ooo r:dr, som förr varit uppförda för medico-legala besigtningar, skola uppföras på stat såsom ett förslagsanslag. ii:te punkten, 5 mom. i utlåt. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att R. o. Ad. må afslå Utskrs förra betänk, och bifalla sednare utlåt. Frih. Palmstjerna: Om propos. meddelas å Utsk:s förslag under JV:o 214 samt R. o. Ad. bifalla denna, följer Den ii Augusti c. m. 3a5 derutaf utan någon särskild propos., att Utsk:s tillstyrkande i förra betänk, förfaller. Gr. Cronhjelm:
Sedan Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att Presteoch BorgareSl:n bifallit samt BondeSt. återremitterat detta morn., yttrade Hr Printzensköld: Då PresteSt. bifallit denna punkt, vill jag visserligen icke bestrida, att den äfven må utaf R. o. Åd. godkännas. Jag anser mig dock böra tillkännagifva den öfvertygelse jag äger, alt ordet ”ovilkorligen”, som förekommer i denna punkt, och hvarmed åsyftas, att konventioner i städerne skola alltid, vid inträffande pastorsledigheter, upprättas, är i högsta måtto olämpligt. När man besinnar beskaffenheten af en stadsförsamling och huru olik den är en församling pä landet, skall man tinna, hvilka svårigheter, för att icke säga omöjligheter, som kunna uppstå för tillvägabringandet af lönekonvention inom en stad. Man vet nemi., att derstädes aflöningen till presterskapet icke hvilar på fastigheterne utan helt och hållet beror på folkmängden och dess förmögenhetsvilkor, hvaraf båda delarne äro underkastade förändring, hvilken i sin ordning har inflytande på aflöningsbeioppet, så att detta kan under en lid blifva mindre och under en annan större. Dessutom finnas inom flere släder äfven flera församlingar, men det är icke individens skyldighet, att beständigt bo inom en annan viss församling. Han äger, att om han så för godt finner flytta hvart halfår ur ena församlingen till den andra. Deraf uppkommer hell naturligt en tätare omvexling af personalen inom församlingarne; och om dä den mindre bemedlade delen af invånarne inflyttar i en församling men de rikare bosätta sig i en annan, sä uppkommer ju det förhållande, att denna sednare församling, inom hvilken de förmögnare bo, blir i afseende på prestens aflöning, vida bättre lottad än den förra.
Mål ang:de öfverträdelse af denna författning skola, med undantag af åtal mot prest för embetsfel, updragaä och afdömas af allmän Underrätt, samt dess utslag, i händelse den för brott mot 1, 2 eller 3 § tilltalade varder åt saken fälld, HofRätts pröfning underställas. Slutligen afslyrker jag, på grund af Hr Domprosten Björlings reservation, hvad Utsk. i litt,:s B, C och D föreslagit; men bifaller hvad Utsk. föreslagit rörande Sakramenlal-lagen; samt tager mig friheten fästa Utsk:s synnerliga upmärksamhet på innehållet af Kongl. Förordningen af d. 20 Martii 1735, samt företrädesvis på hvad dess 6 punkt föreskrifver, nemi.: »Alldenstund mycken förargelse upviickes hos den rättsinte, och de villfarande styrkas i sine irrige meningar, derigenom att religions-saker lämnas länge oafgjorde liggande i Rätterne; fördenskull skola slike ärender, såsom Riksvårdande, skyndesammast afgiöras, och ÖfverRätterne, samt Consistorierne åhrligen till Oss insända Förteckningar på de^ReligionsSaker, som hos dem äro anhängige gjorde; Aliggandes ock JustitiaeCancelleren, att flitigt tillse och påminna, det sådane saker komme till skyndesamt slut.» Hr Estenberg, Carl Christian: Jag skall endast yttra mig om den nu föreslagna punkten, och icke beröra de öfriga, näst - 328 Deli f November /. m. följande punkterna. För min del Lyser jag den öfvertygelse, att de andliga rörelser, som upstått här i landet, icke kunna stillas derigenom att man stiftar lagar, de der snarare upväcka iin lugna den religiösa oron. Man måste, enl. milt begrepp, betrakta denna oro såsom en vådeld af andlig beskaffenhet, hvilken allt mer och mer upflammat samt spridt sig i landet. Nu vet en hvar, att man icke släcker eld med olja, utan med vatten. Yi måste således vara betänkta uppå att använda ett släckningsmedel, som verkligen släcker vådelden, och icke retar eller upblåser densamma.
Ridderssapet och Adeln besiöt remittera denna Kongl. Proposition först til Allmänna Veswärsoch Oeconomie - Utffottet, som ägda at sig ssyndssamt deröfwer yttra, hwarefter densanuna bomme at til utlätande af BewillningsUtstottet hänwisas. Opnsdes Andra Clasicns Herrar Electorers Lista til Wal af Ledamot i Stats-Utffottet ef. ter Herr ?rin^en8kölä, ^xol, och befanns r hans ställe wara wald N:o Den 28 Augusti 1269 N.0 501, Hökk källman. Otto l^reclric. Lieutenant. I anledning af genom anslag utfärdad Nädig kallelse til Riksens Stander al i dag ä Riks-Salen sig til Plenum Plenorum försam, la, aftägade Ridderffapet och Adeln, anförde af Herr Grefwe» och Landtmarffalken klockan 12 til Riks-Salen, hwarest Konungen behagade af Herr Landtmarffalken emottaga Riksens Ständers ffrifteliga undcrdäniga swar och bifall ä Hans Mayts Nädiga proposition at til Thronföljare utwälja Prins ellrik an ^.n§ust af Schlesswig Hollstein Sonderburg Au. gustenburg: Hwarjemte Hans Maj:t om detta Riksens Ständers Beslut redan korrt efter walet munteligen underrättad genom Herr Landtmarffalken och Talemännen, nu täcktes Riksens Ständer tilkännagifwa det Hans Maj.t derom förekommit Högbemälde Förste, som genom nyss ankommen ffrifwelse med erkänsla Riksens Ständers anbud emottagit, och utlofwat at efter slutad fred i Norden sig i Riket infinna: behagandes sluteligen Hans Maj:t i allmänna ordalag Sig yttra om de til fred med Rikets fiender sig företeende utsigter. Derefter begaf sig Ridderffapet och Adeln äter til Riddarehuset, och ätffildes klockan ^ lil s eftermiddagen. In kclem krotocolll, 6. Silverstolpe. Lis - 1270 Den 29 Augusti.
Och genom allt detta skall en berömd författare alltid bli en Croesus, medan äfven de mindre berömda, som förse de dagliga behofven, skola hafva god utkomst, hvarigenom endast, å andra sidan, då ännu en vetenskapsman eller poёt kan äta och lefva. En tviflare kunde väl invända, att på den tiden hvar och en äfven skall skrifva sin egen tidning, sina egna litterära jurnaler, och att det, då ingen annan än redaktören sjelf läser dem, blir omöjligt för en författare att blifva berömd och namnkunnig. Men det är ju klart, att likväl kokböcker måste läsas af kockar, hushållerskor m. m., och då kommer det att heta i en kokbok, precist såsom nu i en tidning: «det eller det arbetet rekommendera vi på det högsta, det är pikant, intressant, blixtrande, har natursanning» o. s. v., «det bör förtäras i boudoiren, vid en cigarr, på qvällen, passar för alla stånd, är tröstande eller muntrande i alla lifvets skiften», o. s. v. Det bästa vid saken är, att en sådan recensent i kokboken aldrig kan komma i fara att säga en osanning, såsom våra tidningsrecensenter nu vanligen göra, ty det beror ju på honom sjelf att med lämpliga ingredienser för tillredningen göra sin karta till en sanning. Och hvad den tidens berömda författare skola vara lyckliga, då de på en fashionabel middag höra sina arbeten prisas och berömmas af den sköna bordsgrannen –, vid hvarje munsbit eller skedblad hon förtärer! Nu är det gudnås annorlunda, och man kan, såsom jag, sammanskrifva en hel grekisk grammatik, utan att en vacker granne ens vet, att ett sådant berömdt opus finnes till i verlden.» Han såg härvid leende på Lina, som satt honom närmast till venster. Hon rodnade vid den långa blicken, ty leendet antog snart en sorglig dragning. Gubben hjelpte henne ur förlägenheten med det förslag, att Magnus skulle lemna
Sedan denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition blifvit af samtliga Riksstånden till Statsoch Banko-utskottens gemensamma handläggning remitterad, men fullmäktige i Riksgälds-kontoret derefter, uti skrifvelse af den 6 sisllidne April, meddelat att kontoret då mera icke innehade några af arméens ackords-amorterings-fond utfärdade obligationer, har Stals-utskottet, som vid sådant förhållande ansett något utlåtande i anledning af högstberörde nådiga proposition från bemälde Utskotts sida icke erfordras, öfverlemnat samma nådiga proposition till Banko-utskottets behandling. I anledning häraf och efter inhemtande af Banko-fullmäktiges yttrande i ämnet, får Banko-utskottet, jemte upplysning att Banken för närvarande innehar arméens aekords-amorterings-fonds obligationer lill följande belopp, nemi.: 2,788 st., å 5oo r:drs valör b:ko r:dr 1,3p4»000- i4 st., å 100 rtdrs valör . , 1,400. eller tillsammans b:ko r:dr i,3p5,4oo. anföra, att, då den förlängda inlösningstid af 10 år, eller till år 1886, som för ifrågavarande obligationer blifvit i Kongl Maj:ts nådiga proposition föreslagen, Bimko-Utsk:» Ulin i tindM: > lif). 9 föreslagen, eller Uukollets öfvertygelse, icke bör kunna förringa obligationernas viirile, eller leda lill svårighet för Banken att, i händelse af hehof, desamma lill lulla kapital-beloppet realisera, har Utskottet anselL sig höra det framställda förslaget biträda, och tillstyrker alltså vördsamt, att Banken må tillåtas att, i utbyte mot lin innehafvande obligationer af arméens ackords-amorteiings-fond, emottaga nya sådana med enahanda eller 4 procent ränta, men stålblå på en förlängd inlösningslid af tio Ar. Stockholm den 22 Juni-i§4$> Ht'sar v a t. i o ner: Af herr L.
Nu befinna vi oss i det stadium, att frågan om jernvägarne måste afgöras, ehuru statsregleringen ännu icke är afslutad, och vi äro således okunnige om beloppet af de öfverskottsmedel, som kunna för ändamålet vara att tillgå. Jag frågar derföre, om det kan vara välbetänkt att genom ett formligt beslut afhända oss denna tillgång eller bränvinsskatten. Jag skulle derföre tro, att det vore bäst att återremittera denna punkt. Den 13 Juni f. m. 253 Gr. Frölich: Jag kan icke instämma med den siste talaren, ehuru jag, likasom många andra inom de öfriga Stånden, genom väckta motioner ifrågasatt, att bränvinsskatten, jemte andra Statens inkomster, skulle användas till jernvägsbyggnader. Detta är numera icke en principfråga, utan en ren praktisk fråga. Så länge vi be farade och hoppades kunna förhindra att ett större statslån skulle uptagas, är det klart, att enhvar sökte afböja en sådan calamitet, och att man då borde tänka på möjligheten att vid den tidpunkten hänvisa på andra utvägar. Icke för jernvägarnes skull, utan förden ställning, hvari E. St:rs Bank nu befinnes och örn några månader än vidare kan befinnas, anser jag nödvändigt, att statslån uptages, och just derföre synes mig bränvinsskatten icke böra beräknas till jernvägarnes byggande. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: Jag anser olämpligt, att afvika från den hittills följda grundsatsen, att vid statsregleringens upgörande taga i beräkning statsverkets alla tillgångar, utan att man bestämmer, att den eller den inkomsten skall användas till det eller det ändamålet. Genom ett motsatt förfarande upkommer dels obehöflig vidlyftighet i räkenskaperne och dels oredor. Den hittills följda grundsatsen har medfört nytta och reda, och jag vet då icke hvarföre man skall göra en afvikelse derifrån. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Tersmeden: Jag instämmer med Frih. Åkerhjelm, och anser det högst olämpligt att afvika från den hittills följda grundsatsen, och tror att Utsk. välbetänkt afstyrkt den väckta motionen. Hr Cederschiöld:
Den siste värde talaren har beklagat sig deröfver, att en förcg;de icke läst till punkt. Om så sker, hvilket jag skall söka göra, så torde R. o. Ad. linna, att Hr Lefren får ännu mera rätt, än när man stannar vid de ord, sorn af honom upplästes. Paragraphcn lyder så här: ’'Ulaf alla memorial och anföranden, som äro af egenskap alt böra till något R. St:s lltsk, remitteras, skola till Ståndet ingifvas två exemplar, hvaraf det ena stannar vid prot., och det andra till Utsk. afgår. Begäres communication med de öfriga Stånden, aöemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.’'’ Frågan är således, huru förhållas skall med cn motion, sorn afgår lill Ulsk. Nu är det bekant, alt till Utsk. icke afgå andra motioner än de lefvande. De förkastade eller aflidna, liken, skickas icke lill något Ulsk. De böra då icke eller, efter min förmening, försändas till något annat Stånd, Den anmärkn., som Frih. Palmstjerna gjort, är visserligen så till vida riktig, att dä Hr Gr. o. Landtm, framställt propos., huruvida communication bör äga rum, densamma icke af Hr Gr. o. Landtm, ansåges olaglig. Del vore icke eiler skäl, att i en fråga sådan som denna, drifva den mening, Frih. Cederström yttrat, derhän, alt proposms laglighet skulle bestridas, så att man nödgades vända sig till Const.Utsk. med alla dithörande omvägar. Frågan är blott, huruvida R. o. Ad. anser sig böra bifalla den propos., som Landtm, anser sig kunna göra. Jag tror, alt Ståndet kan och bör afslå propus., men jag bestrider ingalunda, att ju icke Landtm, må göra den. Jag skulle önska, -att den snart gjordes, på det vi måtte komma från detta ämne till något annat. H. Ex. Hr Gr. o.
Hon ryckte till som om hans ord stuckit henne och de bruna ögonen gåfvo honom en blixtsnabb förebråelse, stolt och tillbakavisande. Han rodnade lätt. »Det gör man alltid», sade han urskuldande. »Och för öfrigt förstå kvinnor aldrig att bedöma män. De kunna inte se dem opartiskt.» »Jag ger mig icke heller ut för att se honom opartiskt», svarade hon i det hon såg upp. »Dertill var han mig för kär.» Det blef åter en paus. »Jag undrar, om du gör dig några illusioner beträffande mig», sade sonen plötsligt och som det tycktes helt omotiveradt. »För det skall du inte! Jag kan inte hålla af någon. Inte af dig och inte af någon annan. Jag har naturligtvis också en gång haft det der sentimentala begäret som aldrig kan fyllas, derför att en menniska är och förblir ensam, om hon så lefde i all evighet. Det var en illusion, det som allt annat något som stannat en i blodet från föregående naivare generationer men det är för mig en öfvervunnen ståndpunkt. Jag är en alltför aktgifvande natur och ser för tydligt det hemliga maskineriet i menniskorna. Jag är, som de fleste af den generation jag tillhör, en öfver-reflekterad själsanatom, jag plockar bevekelsegrunderna till alla handlingar i sär och undersöker deras beståndsdelar; det gör mig kall. Jag kan inte se på dig med andra ögon derför att du är min mor. För mig är du bara en menniska som andra, ett kompliceradt själsmaskineri, som jag studerar med samma nyfikna författar-intresse, hvarmed jag studerar andra. Jag kan inte ge dig hvarken vördnad eller andra sonliga känslor helt enkelt derför att jag ingenting i den vägen har att ge. Och till att spela komedi håller jag mig för god.» »Du är icke skyldig mig något. Jag vill icke hafva mera än jag kan vinna.» »Vinna? Jag är inte värd att vinna. Jag är ihålig. Jag är tom. Jag är helt annorlunda än du tänker. Ju närmare du lär känna mig, dess mindre tycker du om mig.» »Då gå vi hvar åt sitt håll. Det är allt.» Hon smålog och räckte honom sin hand. Han såg på henne med öfverraskning och så gaf han henne handslaget som till en öfverenskommelse.
Dä jag nu ödmjukeligen utbeder mig at, med Höarvälborue Herr Grefwen och Landtmar D. l - Den Lg Augusti. 1825 Genom tilökning af En Ledamot kan iväl ocksä möjligt wis den minst lyckliga och rigtiga meningen fä öfwerwigt, men mindre probabel! är at sä händer, dä öfwerläggning hoS en tilkommand-e Medlem stadgar Beflutet, än dä detsamma genom blotta Odet tilskapas. Wore icke detta sant, skulle det wara en nyttig genwäg, at utan Votering lotta sig til Utslag sä fort meningarnc märkas wara delade. Ehuru, fag aldeles intet gillar omröstningen i Utskotten per Capita, utan önskade pä det ifrigaste Len fortfore, som hittiis Ständswis, sä länge Lagstiftande Magien är delad i Ständ, ty jag kan ej se skäl wara at behandla et ärende i början, efter en annan prineipe än i flutet; kan jag likwä! än mindre gilla den föreflagne och sä ofta i Regeringsformen päbjudne utlottning, säsom altid obehaglig, ofta stötande för den det träffar; den nya helgd denna noa procedure wunnii, genom de flere fall den i nya Regeringsformen päbjudes, har ej ändrat nan öfwertygelse; jag anser den, det varstadt lika felaktig, och dä Len i de delar den i Regeringsformen anbefalles ej kan ändras förr, än nästa Riksdag, önskar jag likwäl at i den ännu' ej antagne RiksdagsOrdningen mätte rättas hwad enligt wär öfwertygelse ej är rigtigt och i wär magt stäk at andra.