Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppläst tillika med delgifven besvärshänvisning och justeradt den 30 novemb. 1856 intygas af. O. A. Staaff v. pastor Å socknarnes vägnar Eric Nilsson i Tomte, Olof Jonsson i Undrom, Lars Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 175, ÖLA. Protocoll hållet uti allmän i laga tid utlyst, socken stämma i Rödön den 30 november 1856. Sedan en till pastors embetet i Rödön ankommen skrifvelse från herr öfverstelöjtnant C. A. Ström, å Jemtlands hästoch fältjägre-corpsens vägnar, och v. rector L.O. Hammargren, å Östersunds skolstats vägnar blifvit uppläsen, deri Rödöns socknemän erbjödos att slippa 135 leverering och forsling in natura af årets tionde korn, emot erläggande af 10 r.d. b:co per tunna i fast mål, såvida alla tiondegifvare inom Rödöns socken sig derom förenade, så förklarade Rödöns socknemän enhälligt att de ville antaga detta erbjudande af regementet och skolstaten, och lösa sitt tionde inslag efter 10 r.d. banco per tunna. Rödöns sockenstuga som ofvan in fidem O. A. Staaff t. f. pastor Uppläst och godkänd å allmän sockenstämma i Rödön den 6:te december 1856, intyges af O. A. Staaff t. f. pastor Å socknemännens vägnar. Måns Pehrsson i Trusta, Jon Olofsson i Wike, Pehr Larsson i Sota, Nils Nilsson i Kälen. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 175, ÖLA. På allmän sockenstsämma i Rödön den 30 november 1856, blef det beviljadt inh. Magnus Olsson från Wejmon, att skrifvas \i mantal/ såsom sockensnickare. In fidem O. A. Staaff Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:2, opaginerad, ÖLA. Protocoll hållet uti allmän, i laga tid utlyst, sockenstämma i Rödön, den 30:de november 1856.
När han äfven afsomnade, hvilket inträffade icke långt efter Wahls flyttning till Stånga och Gertruds förklaring att Nådi Herrskapet hade inte mera att önska, skakades Wahl så af denna förlust1, att han icke mera ville se något barn i sitt hus och Fru Wahl, visserligen barnkär, men älskande sin man öfver allt annat, var nöjd huru som helst, blott han ville gifva sig tillfreds. När Erik Wahl friade till sin Ingalill, hade han några hundrade Riksdalers lön, samt hvad besparingar han under förrgående år på den kunnat göra, att sätta hushåll på. Icke så grufligt många år derefter var han egare af hela Stånga bruk och egendom, en af de bästa lägenheter i * * * län. Och det stannade icke dervid, ty med hvar dag blef det barnlösa äkta paret rikare. Intet barn syntes dock för beständigt i deras tysta hvardagsrum. När båda Makarna sutto der allena tillsammans, talade Wahl gerna om de många små, som af dem utomhus vårdades och slutade ofta med det yttrandet: ”Numera trifvas alla våra barn, sedan vi ej mer älska dem för vår skull utan för Guds.” Hans hustru svarade aldrig med annat, än att hon sakta kysste mannens kind eller rockskört eller axel eller till och med hans hand Ännu en gång efter Ludvigs död skulle Wahls likväl för sin egen skull älska barn. Också – Men hvarföre vara vidskeplig och tillika gå händelserna i förväg? Gertrud brukade säga om Stånga, åt hvars besittning hon måhända något väl mycket yfdes, att det som annat öfverstort folk intet tålte andra bredvid sig, och var meningen häraf, att inga nära granskap funnos omkring detta ställe. Om det närmaste, som ändå låg två mil ifrån Stånga, visste hon länge ej mer, än att det hette Högesta, samt var Grefve Ringschölds, ”Sali Friherrinnans köttsliga halfsyster dotterdotters mans Grefliga Fillekommissariat”, men hvilket just icke heller var så litet, och nästan allt hvad man en lång tid kunde säga om den ytterst vanvårdade egendomen. Men tiderna ändras. Grefve Ringschölds flyttade till Högesta, och Gertrud fick sannerligen nog att tala om. Icke att hon vore squallersjuk.
Jag tror icke att detta är rätta sättet att behandla ett ämne af denna beskaffenhet, ett ämne, hvilket har sin egentligaste och kraftigaste grund i den krisina lärans Den 17 Maj f. m. 119 egen princip, och jag tror att det här företrädesvis är om principen, sorn man strider, och icke om de 1,100 Mosaiske trosbekännare, som äro i landet hosatte. Det är en princip, som gäller vår religions ställning till andra religioner inom den civiliserade verlden; det är principen om den mest omfattande kärleken, och denna utgör just den kristna lärans innersta väsende. Det är denna princip, som öfverallt vill göra sig gällande, och man kan icke ostraffadt sätta sig deremot. Då ifrägavande Betänk, förra gången förekom i detta Stånd, motsatte jag mig det förslag Utsk. då framställt. Man får icke bedömma denna fråga blott pä grund af enskilda åsigter, och jag kunde derföre icke heller gilla den mening, som hos majoriteten gjorde sig gällande. I korthet får jag nämna, att, så länge man icke med öfriga medborgare i samhället och med samma rättigheter som dessa införlifva!- ifrägavaride trosbekännare, så länge fortfar man också att vända dem emot det samhälle, inom hvilket de lefva. De kunna icke hafva samma nitälskan för detta samhälles utveckling som andra, och derföre tror jag för min del, att det är af vigt att lossa på de band, som ännu hålla dem fängslade. Man skall derigenom öppna en utväg för dem att göra sina kunskaper ännu mera fruktbärande för samhällets utveckling, än hittills. Men detta hör icke hit; hvad jag egentligen nu håller mig vid, är att R. o. Ad. icke måtte frånträda det löfte, som engång blifvit gifvet, och jag anser att detta icke kan ske på bättre sätt, än att B. o. Ad. i likhet med de andra Stånden gör en inbjudning lill dem att föi^na sig i de åsigter, som här gjort sig gällande, eller att genom en underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, alt åt de i landet födde Judar måtte beredas rättighet alt, utan K. M:s serskilda tillstånd, få bosätta sig i alla rikets städer. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
1,000,000 broilfcn fimtma icfe foränbraö, 0111 9t. ©t:r (Julle bcflttta, att Grebitiösgonben bör, för realifationenö fortgång, futliqvibcraå af 3)?aga3inö 1 Sfaranbeé för&åflanbct meb berörbe ligoib nu fåbant: att Grc — 1/000,000 1 — asetänfanbert, 9?:o 2.55. wifar, bör, förutan ofwauberörbe 750,000 «R:br, utgöra cn famina af 2.50,000 9t:br, tift Jtongl. 9)tai:t$ biöpofttioit ina öfwerlännäs äfweit berörbe 250,000 St;br, att till bet ifrågawaranbc änbantålct anroänbas. £>cf) fontmer, i fåban bänbelfe, fantmaitlagbe betoset af nu föreflagite eftra anflag för görfwarS^Berfet att uts göra S?:br 2,820,000 83anco. åbemftällanbe UtfFottet, att Si St.r l;oS Sl. 9)?aj:t i nnberb. anhålla: att Srlig rcbowisnittg för anwänbattbef beraf afgifweö, till granfFningö uitbergåenbe i åt åfamiitar*Stättcn jamt af St. ®t:r eller beraS Steuiforer. £)en 17 (Sept. 1829, SUfemtioner. Sif å?err ©rcfwe von Schwerin.
Den, sorn bifaller Utskottets, af 3 Stånd godkända förslag, att indela oljor, feta, i: hampolja med G rst. införselstull och andra till apotheksvaror ei Sevillnings-Utskottets Memorial, N:o SS, 41 ej hänförliga, eller eljest ej specificerade slag med 1 sk. 4 rst. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma feta oljor att, enligt Preste-ståndets beslut, indelas i: bomeller af oliver: i fat 1 kanna 8 sk. inf.-tull. i flaskor, bouteljer eller krukor .1 „ 16 sk. d:o hamp1 „ 3 sk. d:o andra till apotheksvaror ej hänförliga, eller eljest ej specificerade slag 1 „ 8 sk. d:o. Den af Utskottet föreslagna nedsättning af införselstullen å ost från 2 r:dr till 1 r:dr 24 sk. lispundet har Preste-ståndet godkänt. Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet hafva bibehållit gällande tullsats, hvilken Borgare-ståndet deremot nedsatt till 1 r:dr lispundet. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bondestånden att, med frånträdande af sina beslut, antaga TJtskotlels förslag, Eljest måste följande omröstningar ega rum: a) om kontrapropositionen: 231:o. Den, sorn lill kontraproposition i hufvudsakliga voteringen angående införselslullen å ost, antager Ridderskapets och Adelns samt Bonde-ståndets beslut alt bibehålla nu gällande tull, 2 r:dr per lispund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgareståndets beslut att å ost nedsätta införselstullen Lill. 1 r:dr lispundet; och Bih. till fl. St. Prat. *847 & 1848; 5 Sami. 1.
Blifve han eller de derefter af Konungen, hos hvilken Riksens Ständer härom anmälan skola göra, ifrån Embetet genom Nådigt afsked skiljde. Dock tillägge Konungen honom eller dem hvardera en årlig Pension till lönens halfva belopp. 104 och 105 §§ bibehållas oförändrade. 106 §. Finner Utskottet af desse Protocoll, att någon af Stats-Rådets Ledamöter eller Föredragande uppenbarligen handlat emot denna Regerings-Forms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då äge Constitutions-Utskottet att ställa en sådan under tilltal af Justitise-Ombudsmannen inför Riks-Rätten, hvaruti, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Justitiee-Råd, tvänne af Frälse och tvänne af Ofrälse Stånd, i dessa fall komma att säte taga, och gånge härmed som i 101 och 102 §§ om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves. Då Stats-Rådets Ledamöter finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, dömme dem Riks-Rätten efter allmän Lag och den särskilda Författning, som till bestämmande af sådant ansvar af Konungen och Riksens Ständer faststäld varder. 107 §. Skulle Constitutions-Utskottet anmärka, att Stats-Rådets Ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsMinister eller Stats-Secreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embete utöfvat, äge då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksens Ständer, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrifteligen anmäla deras önskan, att Han Bilaga B till Mern. N:o 14. 503 ville ur Stats-Rådet och från Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Febr. 1858, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion, om kungörelsers uppläsande å sockenstämma. Uti ett till Ridderskapet och Adeln Ingifvet Memorial har Herr Ehrenborg, Richard, föreslagit att, för den händelse att en al honom vid nu pågående riksdag väckt motion, angående förändringar i nu gällande sockenstämmo-förordning skulle vinna Rikets Ständers bifall, Rikets Ständer måtte för deras del besluta att, med upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 samt alla de lagar och författningar, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelsers och andra verldsliga akters uppläsande från predikstolen, stadgas måtte att, med undantag af Bönedags-plakat och kollekt på lysningar, alla de tillkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen från predikostolarne skett, hädanefter skola i sockenstämma meddelas. Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvars Utlåtande öfver förrberörde förslag blifvit infordradt, har, enär den af motionären såsom vilkor för bifall till hans framställning väckta motion, angående förändringar i nu gällande sockenstämmo-förordning, blifvit afstyrkt af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i dess Betäckande N:o 95, hvilket afstyrkande vunnit Rikets Ständers godkännande, vid sådant förhållande ansett hvad motionären föreslagit icke böra till någon vidare åtgärd föranleda; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer: att Herr Ehrenborgs ifrågavarande motion mätte anses vara förfallen. Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Febr. 1858, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om upphäfvande af stadgandet i iO kap. 5 § Byggninga-balken, i fråga om vite för åverkan, m. m.
Ej mindre Ordinarie tjenste männen inom samtelige gradernej än äfven de vid Verket anställde Extra Ordinarie!'. Till Fiscalstjensterne: En hvar som fullgjort hvad Förfatlningarne föreskrifva i afseende på dem som uti Doniarevärf må begagnas: För Herrar Fullmägtige ville det synas som hvart och ett af de ofvan ordagrannt upprepade Stadganden ägde, för sig betraktadt, den fullkomligaste tydlighet. Till Fiscalstjenst skall nemligen såsom competent Sökande betraktas, (vare sig bland Verkets tjenstemän eller bland främmande) en hvar som iuilgjorl hvad Författniugarne föreskrifva i afseende på dem som uti Doniarevärf må begagnas; och till sådan ledig tjenst skall utnämnas: den bland compelente Sökande, som Fullmägtige_, med fåstadt afseende på Verkets fördel samt befattningens vigt och ansvarighetj finna till densamma mest skicklig och passande. Så har också vid den ifrågavarande Advocat-Fiscalsledighetens besättande tillgått. Fullmägtige hafva enhälligt ansett bägge Sökanderne äga competence, men utaf dem båda, bar Häradshöfdingen Heurlin funnits, enligt Pluralitetens åsigt, till tj ensten mest skicklig och passande. Till tjenstbefaltning inom Fullmägtiges Expedition skola såsom competente Sökande betraktas, så väl Ordinariesom Extra Ordinarie-Tjenstemän inom Banco-Verket; och till sådan ledig tjenst skall utnämnas : den bland compelente Sökande, som Fullmägtige, med fåstadt afseende pä Verkets fördel samt befattningens vigt och ansvarighets finna till densamma mest skicklig och passande. Så har också vid den ifrågavarande Notarie-ledighetens besättande tillgått. Icke mindre än G Sökande hade dertill anmält sig, hvilka alla befunnos compelente; men rösterne hos Fullmägtige delade sig emellan arne ibland dem; och utaf desse, fanls Notarien Thyselius, enligt Pluralitetens åsigt, vara till tj ensten mest skicklig och passande.
Silfret, som igenom Guds Välsignelse vid detta Bruket tillverkas kan, skola de, efter sorn vid Silfver-Verken vanligit är, behörigen låta förvara, och sedan hit till Kongl. Myntet i Stockholm försända, och sist Skogarne, som under detta Bruket nu ligga, eller hädanefter läggas kan, med all försigtighet och aktsam het försvarligen handtera. Hvilket, allt, då det af dessa Interessenter noga. och väl iakttages, blifver dem för det öfrige alla de immuniteter, Privilegier och förmoner tillägnadt. sorn Kongl. Bergs-Ordningarne öfver slika Verk innehålla och förmäla. Det alle sorn detta angår hafva sig att efter - Den 2 Juli. efterratta, Till yttermera visso etc. Datum Stockholm den 6 December Anno 1687. Fabian Wrede. Olaus Tegner. N. Kanterhjelm. P. Cronström. U. Hjerne. Fagel. Robert Kinnemundt. B. Transumt af Kongl. Majits Nådiga Skrifvelsej till Dess och Rikets Kammaroch BergsColle gier, angående ätskillige sökte jörmöner för Löfås ■ Silfververk; Gifven Stockholm den 9 Juni 1747. Hvad 3:0 beträffar Rundströms ansökning, att af Säters, Kopparbergs och Näsgårds Läns Socknar, sedan vår Militiae-Stat erhållit sina anordningar, af den öfverskjutade Spannemålen efter Krono-värdering till sig lösa två hundrade tunnor Spannemål , hälften Rag och hälften Korn , samt derest i samma
Det var Agde jarl, som kom för att dräpa Torsten; men emot honom slog en så stark hetta, att han ej vågade sig in i kammaren utan drog sig tillbaka. Och i detsamma kom konung Olof och slog honom i hufvudet med en guldsirad yxa, så att han försvann ned i jorden. Konungen höll sedan vakt där om natten; och när morgonen grydde, voro de bägge hornen Hvitingarne borta. Torsten stannade öfver vintern hos konungen, och han och Gudrun höllo mycket af hvarandra. Om våren bad han om orlof att åter få segla österut för att där råka konung Gudmund. Det fick han, och därtill bad kung Olof honom, att han måtte hålla sin tro oryggligt; »följ mera din egen vilja än deras där österut», sade han. De skildes åt i kärlek, och alla uppstämde böner för Torsten, ty han hade numera blifvit vänsäll. Efter en god färd kom han till Gläsesvallarne; och Gudmund tog emot honom med öppen famn. »Hvad har du sport ifrån Gerröds gårdar?» frågade Torsten. »Jag drog själf dit», svarade han; »och de lämnade strax landet i mitt våld. Däröfver härskar nu Hedrek Ulfhamn, min son.» »Hvar är Agde jarl?» frågade Torsten. »Han lät resa sig en hög, så snart I farit eder väg; och in i den gick han med stora rikedomar. Men hans män Jökul och Froste drunknade i ån Hamra den gången de redo från konung Gerröds gästabud. Äfven öfver Agde jarls land, häradet Grunder, härskar jag nu.» »För mig», återtog Torsten, »ligger det stor vikt uppå, om du vill dela med dig något af allt ditt välde, ty Gudrun synes mig böra äga arf efter sin fader jarlen.» »Rätt så, ifall du vill blifva min man», svarade Gudmund. »Ja, men då får du icke lasta min tro.» »Nej, det skall jag icke», slöt Gudmund. Sedan begåfvo de sig tillsammans till Grunder, och Torsten lade under sig häradet. Han byggde sig sedan en ny gård i Gnipalund, ty Agde jarl hade gått igen och ödelagt den gamla gården.
Delegare, som ej till fullo inbetalt på honom belöpande andel i teckningssumtuan, skall, för hvad å hans lott är oguldet, inom viss i bolagsordningen utsatt tid afgifva sin skriftliga förbindelse; — och må den förbindelse, innan den är fullgjord, icke återställas med mindre utbyte sker, efter thy bolagsordningen härom bestämmer, eller ock sådant fall inträffar, att återfåendet är i öfverenstämmelse med § 6. medgifvet. §6. Bolagsordningen utsatte hvad äfventyr skall följa på delegares underlåtenhet att, inom rätter tid, afgifva sådan förbindelse, hvarom i § 5 förmäles, eller verkställa beslutad inbetalning å aktie. Bestämmes äfventyret till förlust af aktierätten, då bör tillika i bolagsordningen stadgas om delegare» efter sitt uteslutande från bolaget skall vara fri från vidare ansvar, eller otn ban ändock förblifver skyldig att återstående inbetalning till större eller mindre del fullgöra. Råkar bolaget i konkurs inom ett år från det delegare ef - 24 Kongl, Majlis Nåd. PropositionNo 56, ter denna § utesluten blef; vare lian ej genom uteslutandet befriad från nyssnämnde betalningsskyldighet, så vid t borgenärers rätt angår; och skall förthy å betalningsskyldigheten afgifven skriftlig förbindelse icke i detta fall återställas förr, än sagde tid förflutit. § 7. För bolag, hvars aktier ställas till viss man, bör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida delegares, genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifne rättsinnehafvare, eger, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiers inbetalda belopp, eller annan grund, för aktien taga lösen. § 8. I alla skriftliga afhandlingar, som bolagsstyrelsen å bolagets vägnar ingår, skall detsamma uttryckligen benämnas aktiebolag, vid äfventyr att eljest styrelsens ledamöter, som afhandlingen underskrifva, skola vara skyldige att för fullgörande af bolagets derpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld, samt en för alla och alla för en. § 9.
Ridderskapet och Adeln till Utskotten remitterad motion, har Friherre Cederströmj Andersanfört, hurusom det skulle vara både i militäriskt och commercielt afseende af serdeles vigt, att farleden genom det s. k. Baggens Stäket eller Södra Stäket, beläget emellan Stockholm och Dalarön, uppmuddrades, så att den äfven för större fartyg blefve farbar; att genom en sådan uppmuddring skulle beredas en genväg af något öfver 7 sjömil, enär den nu vanliga segelleden emellan Dalarön och Stockholm utgjorde lii sjömil, hvaremot farleden genom Södra Stäket vöre endast 4 sådane mil; att till befarandet af den förra vägen ofta fordrades flere veckor, synnerligast under ofördelaktiga vindar, då deremot man kunde färdas vägen genom omnämnde Stäke på några timmar; att under krigstid det nu varande förhållandet vore i så måtto menligt, som Stockholm lätt skulle kunna af en ganska ringa sjömakt hindras från ali tillförsel utifrån genom blockad af inloppen till Washolmen, Fredriksborg och Södertelje, hvar - I 2 Stats-samt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Utlåtande j N:o 7. emot en sådan blockad icke skulle kunna, utan en högst betydlig sjömakt, verkställas, om vägen genom Södra Stäket vore farbar, helst vid sådant förhållande en fiendtlig flotta, som vore bestämd att förhindra genomfarten af Stäket, antingen äfventyrade att, om den inträngde i den utanför Stäket varande Baggens fjerden, blifva instängd och afskuren från den öfriga styrkan, eller ock måste bevaka en sträcka af i4 sjömil, utsatt för stormar på en af klippor och grund tätt besådd redd; hvarjemte motionären uppgifvit, att den sträcka, som behöfde uppmuddras, utgjorde, om farleden ansåges böra vara 18 fot djup, omkring 1800 alnar, men, om den skulle blifva 24 fot djup, 2057 alnar.
Utdikning af myror vid Kuckola by, i Carl Gustafs socken, bör, j enligt antaget kontrakt, fullbordas till den 1 Oktober 1865. ) Dito af Jonka myra i Gellivara socken, borde enligt antagna \ kontraktet hafva fullbordats till den 1 Oktober 1862, men afsyningsbetyg har icke ännu inkommit. Statsbidraget blef l den 50 December 1859 i Nåder anvisadt, och utgår från I lliksstatens 6-te Hufvudtitel. J Vesterbottens län. Utdikning af Hamptjernsoch Degermvrorne i Degerforss socken. j Enligt kontrakt bör företaget fullbordas inom 1865 års slut, f Jemtlands län. Utdikning af myror vid åtskilliga byar i Ströms socken. Ar1 betet bör fulländas inom den 1 Oktober 1867. J Anm. Den primitivt i Nåder gillade planen upptog ett till 17,700 R:dr beräknadt utdikningsarbete, hvartill ett lån af 8,850 R:dr anvisades: men planen blef ändrad, enär delägarne uti en by afsade sig att ingå i företaget, när kontrakt om utförandet skulle uppgöras. Gefleborgs län. Sänkning af sjöarne Herlen, Håsjön och llerteltjern, i Bollnäs soc] ken. Företaget bör fullbordas inom den » Oktober 1865. | 41 erläggas 8 procent å lånesiimman. Räntan bestämdes till 4 för 100 af det obetalda kapitalbeloppet, och det öfriga skulle anses såsom afbetalning. Af den mängd planer för tillämnade vattenaftappningar, sorn småningom under de förlidna årens lopp till Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader ingått och i dess arkiv funnos hvilande, har urval efter pröfning skett, i den syftning, att till hvarje län, hvarifrån flere aftappningsplaner inkommit, ett eller högst 2:ne arbeten blifvit antecknade till bidrags erhållande; och Kongl. Majit behagade enligt uppgjordt förslag i Nåder fördela tillgångarne för understödjande af nedantecknade företags utförande.
Ja! vi komma aldrig till full verklighet i ansvarighets-systeme, så länge vi vidhålla oafsättligheten enl. 35 §:n Reg.F:n. Må mig tillåtas åberopa mig en liten skrift, betitlad: ”Om Styrelsens organisation i Sverige, hvilken utförligare än tiden nu och Ståndets tålamod kunna medgifva, utvecklar min öfvertygelse, att vid den nu lyckligen afskaffade organisationen var vårt ansvarighets-systeme illusoriskt; Dea 3 Juli c. ra. ty dess verklighet kati ej existera utan dess rättvisa5 och denna existerade icke mot maktlösa rådgifvare. Den nya organisationen är ännu icke fulländad; ej heller har grundlagsförändringen lemnat full möjlighet till denna fulländning. Men, det väsendtligaste är gjordt. Hufvudprincipen är vunnen. Miuistrarne äro maktägande. (Jag försade mig nu; men den officiella benämningen är långtrådig. Hvi skulle för öfrigt ortbodoxien taga vid sig? Sedan 1809 hafva vi ju Ministrar, nemi. för de a:ne departemenler der ingen egentlig administration förekommer.) Så långt äro vi dock komna, sade jag — och längre i minister-systeme har jag aldrig velat se oss gå — att de 7 Porlefeuille-Statsråden äro utrustade med förmäns makt i alla af lag bestämda, och af Konungen i g r u n d I a g 1 i g väg beslutna mål (ty om jag ej oriktigt lärt vårt språk, är ordet föreskrifter alldeles synonymt med befallningar); och nu blifver, utan undantag, hvarje embetsverk i Itiket lydande under en af dessa 7 rådgifvare; så att icke en enda fristående myndighet mera i Riket finnes. Och deråt gläder jag mig innerligen. Sålunda äro vi nu inne på Europas allmänna, så dess lagbundna som öfriga statsskick alltid och samfäldt vandrade stråt. Maktägande rådgifvare och ansvariga, eller maktlösa och ansvarslösa, så talar den redbara organisationsläran. Högstsalig Drottning Disas systcme må anstå enväldet. Lagbundenheten vill hafva allting klippt eller skuret.