Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För dem som likna er, är en god gerning mera dyrbar då föremålet är okändt och den göres utan afseende på belöning. Edert tänkesätt är ädelt. I morgon skall brefvet lemnas till Kejsaren. Men ännu en sak af största vigt: Detta bref får ej falla i Hertigens af Casano händer. Er vilja skall uppfyllas. (Den okände går.) O Gud! Casano... min farbror... orsaken till mina olyckor... detta eviga föremål för mitt hat ... och som jag aldrig sett! Hvad betyder denna hemlighet? mitt hjerta brinner af åtrå att den T HEOTIME . D EN O KÄNDE . T HEOTIME . D EN O KÄNDE . T HEOTIME . Svaga Theotime! Glömmer du än hvem du nu är hvad ditt stånd, din pligt äskar... Qväf, och för evigt, allt minne af din fordna varelse... af Grefvens af Belmir öden? (Han går in i inre rummet.) DIEGO. FABIO. ALONZO. F ABIO . (Man ser Diego hastigt komma fram mellan träden, åtföljd af Fabio , som bär den unga Alonzo.) Gud! Hvilken olycklig händelse Så nära ert slott, hade vi snart blifvit krossade tillika med hästarna och vagnen, genom detta förskräckliga fall. Säg snarare: hvilken lycka! att under nattens mörker, störtade ifrån en gruflig brant, undvika döden... Men är du säker att ej min son är sårad? Ja, Herre; men han dör snart af matthet, om ni ej tillåter oss söka ett ögonblicks hvila i denna koja, dit eldskenet lockat våra steg. Du vet, Fabio, hur angeläget det för mig är att snart komma fram till slottet, efter denna persons död, i hvars sköte alla mina angelägenheter och de största hemligheter varit anförtrodde... Du vet att jag i hela denna nejd ej bör iD IEGO . F ABIO . D IEGO . En timmas uppehåll kan röja allt och blottställa mig för stora olyckor... Men gå, sök skydd för ovädret i denna hydda, under det jag tillbringar det öfriga af natten i skogen under något träd.
Enar ekr sädant förbud emot branwins bränning, under en eller flera manader af den tillätna branwins bränningstiden, bliflver ansedr nödigt, korn» mer denna förlorade tid stallas pä sä mänga mäuader, räknade frän October manads början, som nödmandigheten fordrar, afwen som förbudstidm altid kommer akt wara i oafbruten fortsättning, och säledes utan mellanflof af tillätne eller icke tillätne bränneri terminer, hwarföcutan Riksens Stander anse nödigt hos Kongl. Maj:t underdänlgst anhälla, att enär branwins bränning för längre eller kortare tid anses böra inställas, Kongl. Majtt täckes derom sä tidigt, som möjligt ar, meddela all - ,66 Dea 9 Julii. man underrättelse, pä det hushållare mage blifwa i tillfälle derefter ställa de härmed i sammanhang stående enftilde hushälls anstalter. Alla de öfrige puncterne af Allmänna Besmärs? och Oeconomiä-Utskottets betänkande bitöllos: om hwilket alt de öfrige respegrive Ständen ftulle genom utdrag af protocollet manligen underrättas. lilt suxrz. Zerr Landt-Narskalken Yttrade att dä Herr Loifet begärt scustilt propvltion ä sin i dag skrifteligen gjorda motion om öfwerlämnande till Kongl. Majit att gifva pannerymden den widd som förändrade tider ocb olika orter kunna medgifva nu m , hade Herr Landt-Marstalken ej bordt underlåta att härom erindra Ridderstapet och Adeln, men förmodade tillika alt Ridderstapet och Adeln nu mera sunne denna fraga förfalla, i anledning af det beslut, hwaruti Ridderstaget och Adetn i de Md bränwins tillwerkningen gemenskap ägande ämnen stannat, Ropades fg..
»Tycker du om dem, då?» Frun höll på att öppna sin lilla resväska och plockade upp en massa småsaker, handarbeten och toalettartiklar om hvart annat; hon kastade fram frågan helt likgiltigt, som om hon egentligen tänkt på tandborsten och håroljan, men gjort en ansträngning för att fortsätta samtalet. »Hm»... Lotta hängde upp regnkappan, slätade ut skrynklorna med sin grofva hand och svarade otydligt: »När di ä' snälla, så är det nog bra. Men...» »Men...» »När di ä' som värst, får en ju tänka på Guds vilja. Och efter det inte kan vara annorlunda, så får en vara nöjd. Jag har det ju för resten bra.» Så gick Lotta ned. Nu var hästen i stallet, och Lasse kom med ett stort bylte under armen gående öfver gräsplanen hem till sig. Han nickade vänligt åt Lotta, kastade klädbyltet på golfvet i stugan, som var tätt beströdt med nyss plockadt enris, och satte sig, pustande af belåtenhet. »Här får du lite att tvätta», sade han, »det torkar ju fort här ute, så vi får det med oss, när vi resa hem på torsdag. Hva'? Lotta svarade inte. »Nu ska' maten riktigt smaka», fortsatte Lasse, »du har väl färskt kärnadt?» Hon dukade bordet: hårdt bröd och strömming, smör och filbunke, ett stort krus med svagdricka. Så gick hon till vaggan, tog upp den nyfödde, satte sig utan ett ord på sängen och lade barnet till sitt bröst. Lasse såg förvånad på. Så slog han handen i bordet och gaf till ett gapskratt. »Nå, är den här redan, det var mig en rackare! En hel häst att äta, hungrig som far sin och svart hår. Hahaha!» Lasse skrattade och tog sig en bra klunk, så skrattade han igen. »Du passar riktigt bra på, Lotta», yttrade han till slut, »vi hinner just jämt till prästen till torsdagen. Det var mig en rackare att skynda sig.» Lotta satt, som om hon inte hade lif. Icke en muskel rörde sig i hennes ansikte vid mannens skämt. Hon betraktade barnet med en viss sorgmodig ömhet, och hennes ögonlock lade sig tungt och skuggande ned öfver hennes trötta ögon.
Här är en vigtig Lagoch principfråga å bane. Visserligen stadgar allmänna Lagen i i5 Cap, H. B., att uti Bolag, ’’som drifva handel samman” (se i §) beror det på ”the andre” (Bolagsmännen se 6 §.) om Bolagsman ”får träda af och annan i sitt ställe sätta.” Lagstiftaren som onekligen hade ett godt skäl, att skydda delegare i ett litet Han dels-Bolag, vanligen bestående af högst 3 å 4 personer, från den rubbning i deras rörelse, som enderas godtyckliga frånträdande före släm rnodags slut — hvarmed menas Contractets tilländalöpande, skulle åstadkomma, har dock tydeligen ådagalagt, genom införande af orden ”annan i sitt ställe sätta” att det icke var absolut sjelfva af trädandet utan fastmer, iställetsättandet som var förbjudet; hvarföre ock detta motiv blifvit ytterligare uttryckt i de efterföljande orden: ”Ej må någon emot theres vilja tränga sig i Bolaget in.” Den, sorn vill tvifla om denna tolknings vigtighet, får jag hänvisa till cpde §. af samma Cap. och Balk, hvilken tydeligen, såsom ett undantag — för den händelse: att ”Bolagsman tränges för gäld &c. eller häfver förverkat — •— stadgat träde målsegande i hans stad och rättj ther the andra Bolagsmän hans del ej lösa vilja.” Nu hafva Utskotten uppenbarligen gjort det vida svårare för en lottegare i Bank bland femtio, att utträda, än förm bland 3 å 4- ! I förra fallet eller för en Bank måtte det i de fleste fall betyda ingenting. De förmenta skälen till denna stränghet, efter hvilken en lottegare skulle fasthållas äfven mot sin vilja liksom i skrufstäd, uppgåfvos vara: i :o Att det vore contradiction förbjuda lottbrefvens rörlighet genom öfverlåtelse; dd man ti/lät annan innehafvare söka ut beloppet hos Bolaget.” hvartill svaras:
IV. B. 121. A. 197. — N:o 11. angående väckt fråga om inköp af ett brandfritt skåp till förvarande af Riddarhusets genealogier. IV. B. 278. V. 227. A. 230. — N:o 12. med förslag till gravering och inskriptioner å en medalj öfver framlidne Presidenten von Hartmansdorff. V. B. 495, 578 617. Å. 627. VIII. U. 198, 219. 230. A. 232- IX. U. 449. 472. A. 476. — N:o 13. i anledning af Friherre Stjernstedts, August Wilhelm, motion om granskning af Ridderskapet och Adelns i RiddarhusArkivet förvarade genealosriska tabeller. — N:o 14 i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande N:o 7 öfver Riddarhus-direktioners riksdags-berättelse. — N:o 15. angående förstärkning af grunden under Riddarhusbyggnaden. VI. B. 23, 337. A. 482. 160 — R — Riddarhus-Utskottets Meraorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 16 i anledning af återremiss af Utskottets Memorial N:o 12, angående vilkoren för utdelning af en medalj öfver Presidenten August von Hartmansdorff. VIII. B. 198 219, 230- A 232. — N:o 17- angående erläggande a? en afgift utaf hvarje ledamot af Ridderskapet och Adeln, som uttager pollett för inträde å Riddarhuset. VIII. 199,219,232.
Där heter det nemligen: ’’Under ”Riksdagarne må likväl ej introduetion beviljas förr, än RiddarhusDirectionen hos Riddar”husUtskottet tillkännagifva, och Riddarhus”Utskottet hos Ridderskapet och Adeln anmält, ”det vederbörlige prestanda blifvit fullgjorde, "samt Ridderskapet och Adeln derefter till introdn”dion in Pleno tillstånd gifvitFordras det Ridderskapets och Adelns tillstånd för att kunna få introduetion, så är det ock en naturlig följd, att Ståndet jemnväl kan vägra detta tillstånd. I »nnat fall vore ordet af ingen betydelse; och man lärer förmodeligen ej vilja anse Riddarhuset vara i samma författning, som vissa andra folkförsamlingar , hvilka blott åro berättigade att tillkännagifva deras bifall, men icke deras ogillande^ Konungens rätt i Dm G Augusti /, m, ss5 afseenda på utdelandet af Adellga värdigheter, består uti initiativet, eller att kunna börja åtgärden, väcka frågan derom; Ridderskapets och Adelns rättighet är att gifva fulländning deråt. Likasom när Kongl. Maj:t framställer Lagförslag, desse endast blifva till efterlefnad gällande , då de af Riksens Ständer bifallas , så kommer, på samma sätt, den uti adelig värdighet upphöjde personen först i åtnjutande deraf, då Ståndet dertill lemnat sitt samtycke. I afseende på de serskilda anmärkningar som blifvit gjorde emot Utskottets Memorial, får jag, i enlighet med hvad Friherre Anckarsvärd nyss anfört, instämma deruti, att det är nyttigt , att Ridderskapet och Adeln känner de personer, som bland dem introduceras. Detta öfverensstämmer med rättigheten att känna de författningar , som af Kongl. Majit utfärdas. Ett nytt Adelsdiplome är icke annat än en ny författning, eller ett tillägg till de förutvarande, genom hvilket vissa allmänna rättigheter åt vissa personer på Riddarhuset beviljas. Det synes vara skäl, att man får göra bekantskap så väl med personen, hvarom författningen handlar, som med den sednare. Detta gäller äfven om de Adeliga Ledamöterna i Högsta Domstolen.
Men det måste alltid anses som ett missförstånd eller missbruk »f ett Utskrs åligganden, arn dess Uti. i en fråga grundar sig, antingen endast på en tillfällig majoritets subjektiva tycke, eller på sådana skäl, sam ådagalägga antingen bristande sakkännedom eller stödja sig på oriktiga faktiska upgifter. Jag föränledes att inleda mitt yttrande öfver deri nu föredragna punkten med denna anmärkning af det summariska sätt,' hvarpå Stats Utsk; t afstyrker det af K. M. begärda anslaget till ny upskattuing af indelta arméens boställen. Denna fråga är en af de aldra vigtigaste som förekomma på denna hufvudtitel, emedan deraf är lieroende en lönereglering lör indelta arméens befäl, hvars nödvändighet ingen, icke eu gång nuvarande StatsUtsk., förnekar och hvars upskjutaude ©tvifvelaktigt II. V. 12 178 Den 14 April f. m. måste, förr eller sednare, föranleda brist på bildade oell dugliga officersämnen vid den del af arméen, sorn med skäl kallas arméens kärna. Vid flera föreg:de riksdagar oell äfven vid denna har behofvet af löneförbättring för indelta arméens befäl blifvit af K. St:r erkändt. Det vittnar således i sanning om föga'konseqvens alt, sedan lt. Sl:r vid sistförfiutne riksdag anvisade cirka 280,000 rdrs ökadt anslag till lönetillökning för den värfvade arméens befäl, hvilket nuvarande StatsUtsk. tillstyrkt att upföras på ord. Stat, samma Utsk. nu afstyrker det anslag, som begäres till verkställande af just den åtgärd, som 11. St:r alltid ansett nödvändig, innan den lönereglering för indelta arméeus befäl, som man anser afbeliofvet påkallad, kan företagas. Sitt afstyrkande har Utsk:t, utan att anse sig behöfva egna någon omsorg åt den vigtiga frågans vidare utredande, uteslutande grundat på ett af K.
Jag anser visst denne ledamot af R. o. Ad. äga, såsom jag sagdt honom förut, ett privilegium de non appellando, och jag vill således icke vara den, som yrkar, att han skall erhålla af Landlmarskalken den varning, som 50 § Riksd.Ordn. omförmäler; men om det yrkades af andra, så skulle det icke förundra mig: jag tror att det vore förtjent. För egen del, i öfrigt, jag upprepar det, vill jag ej tillåta mig omdömen, vare sig om den ena eller andra; men tror att det är orätt, att just emot riksdagens slut upptaga tiden med ett ämne, hvilket lämpligen kunnat vara afgjordt med Hr Silfverstolpes anförande, hvaremot ingen invändning hade behöft eller hort göras, och önskar, att detta ämne således med aldraförsta matie taga en välsignad ända. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då nu Frih. Palmstjerna ansett det vara stridande mot 48 § Riksd.Ordn., att denna öfverläggning ägde rum, vore skyldig att i detta afseende afgifva ett förklarande. Dä Hr Silfverstolpes anförande icke vore af den beskaffenhet, att det kunde föranleda till någon åtgärd eller något beslut af R. o. Ad., och således icke vore ett ämne, som kunde uppföras pä bordslistan, för alt inför R. o. Ad. föredragas, så vore det ej ett sådant föredragningsämne, hvarom 48 § Riksd.Ordn. handlade, hvarföre II. Ex. an så ge denna § icke vara till förevarande fall lämplig. Att åter andra ärenden, än de föredragningsämnen, som i nyssnämnde § uppräknades, kunde och måste förekomma hos RrksStm, derom vittnade nogsamt håde deras protocoll och den dagliga erfarenheten, och det funnes icke något grundlagsstadgande, som motsade detta. Då härtill nu komme, att 50 § Riksd.Ordn. tillåter hvarje Ståndsledamot att till protocollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som till öfverläggande komma, och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager, så hade 11.
Genom den på 1815 års räkenskaper grundade utredning af förhållandet inom åtskilliga län, som uti bifogade Statsråds-protokoll finnes intagen, visar sig nemligen: att inom Elfsborgs lände, jemte årliga penningar, uti grundräntan ingående persedlar af icke mindre än omkring 40 serskilda slag med ett, efter förenämnde års markegång beräknadt, i jemna tiotal utsatt värde af 158,500 rdr, lämpligen skulle kunna reduceras til! ett antal af endast 3:ne, nemligen spanmål, smör och dagsverken, hvilka persedlar, med tillägg af de årliga penningarne, för nu ifrågavarande år motsvarat en summa af 153,910 rdr, hvadan sammanlagda värdet å de persedlar, sorn skulle förvandlas i penningar, här endast komme ait uppgå till 4,590 rdr, utgörande icke fullt tre procent af hela grundräntebeloppet, oberäknadt tionden; att uti Skaraborgs län, hvarest räntorna äro faststälda i ungefärligen enahanda persedlar, som inom Elfsborgs län. de mindre persedlarnes förvandling skulle kunna efter samma grunder och med samma resultat verkställas; att inom Kronobergs län, de serskilda slags räntepersedlarne, hvilka derstädes förekomma till ungefärligen lika antal, som inom Elfsborgs och Skaraborgs län och uppgå till ett sammanlagdt värde af 184,400 rdr, uti räntorne ingående kontanta penningar 13,650 rdr deruti inberäknade, skulle, genom förvandling i penningar af de mindre persedlarne, hvarå värdet år 1845 utgjort 12,570 rdr, motsvarande omkring sex procent af hela giundräntebeloppet, tionden oberäknad, kunna reduceras till sju hufvudpersediar, nemligen spanmål, smör, kött, fläsk, ved, hö och dagsverken; att uti Örebro län, hvarest likaledes serskilda skaltetitlar förekomma till ungefärligen enahanda Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition.
Kungörelsen den 19 Maji ”1824, angående brännvinsbränningen, hvilken ”§, rörande den Städerne Stockholm, Götheborg ”och Carlscrona tillkommande Brannvinsbrän”ningsrättighet, R. St. beslutat skola uti den ”nya Författningen i detta ämne bibehållas, bör, ”i öfverensstämmelse dermed, uti samma Författning intagas, och att numerföljden af §:n, ”af sådan anledning, kommer att rätta»”; icke destomindre förordnat, att denna 13$, af Kongl, Kungörelsen den 19 Maji 1824» borde bibehållas, men de öfriga 3:ne Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse och Förordning angående Brännvinsbränningsrättigheten, får Utskottet vördsamt hemställa, huruvida det må vara Utskottet tillåtet att till Herrar Talmäns underskrift expediera den af 5:ne Riks-Slånd justerade expedition, oansedt det Vällofl. Borgare-Ståndets beslut rörande oftanämude 13 §. Exp. Utsi. Förslag till tind. Skri/ii. Uppl, o, godk. hos Ridd. och Adeln d. 5 Mar» 18 io. PresJfi-Ståndet d. 8 Borgare-Ståndet d 8 Bonde-Ståndet d. 8 Rikets Ständers uhderdåniga Skrifvelsej med Be villningsförordning m. riu S. A, K. Sedan R. St., efter granskning af Stats-Verketö behof och brister* till dessas fyllande numera åtagit sig en ärlig beskattning, att* i egenskap af Bevillning, för år 1831 och de påföljande, intill slutet af det år, då en förnyad Bevillningsstadga varder afR. St, antagen, utgå med Två Millioner Tvåhundrade Sjutio Tusende Sexhundrade Riksdaler Banco, oberäknad Sjö-Tullsfifgiften, sotn efter serskild
Likaså nödigt, som det, enligt min tanka, är, att Götha CanalDiscont erhåller det ökade creditivet, lika så nödigt anser jag det vara, att en åtgärd vidtages, som försäkrar oss om uppfyllande af hufvudändamålet med creditivets beviljande. Hufvudändamålet med detta måste onekligen vara, att så mycket möjligt rädda låntagarne uti denna Discont ifrån ruine eller en alltför kännbar förlust, som de fleste af dem ej kunna undgå, om de nu helt och hållet, eller för en betydlig del, skola inbetala sina lån. BancoUtskottets af Ridderskapet och Adeln bifallna Betänkande satter väl Directionen i stand att hjelpa låntagarne, men jörpligtar den icke der - Den 3 Juni. e. m> 91 till. Det är af den orsak jag föreslår, att Riksens Ständer förständiga Direction: i:o Att använda det nu beviljade creditivet så, att de redan för lån häftande personer få göra så liten afbetalning som möjligt, t. ex. högst TV af lånsumman, undantagande då frågan är om con» cours eller tillkommen osäkerhet å både låntagarens och caventernes sida; samt 2:0 att, i händelse nya lån kunna utlemnas, de beviljas i synnerhet till verkliga jordbrukare och äfven till andra näringsidkare, framför till Handlande. Friherre Mannerheim, Lars Angnst: När Höglofl. Ridderskapet och Adeln denna förmiddag fattade sitt beslut öfver detta ämne, skedde det i full enlighet med Constitutionen; BancoUtskottets Memorial blef ovilkorligen bifallet. Jag ingår ej nu i pröfning, huruvida man vid samtycket till Disconträttens förhöjning hade kunnat fästa vilkor; saken är nu mera constitutionelt afgjord; hade frågan om vilkor uppkommit, i form af anmärkningar emot Memorialet, hvilka blifvit af Ridderskapet och Adeln ansedde hindra dess antagande, så hade återremiss deraf blifvit en följd; efter bifallet kan en sådan slags anmärkning icke äga rum. Grefve Lilliencrantz, yohan Wilhelm: BancoUtskottets Betänkande var ej första gången uppläst, utan hade legat på bordet.
Dertill föranledes jag deraf, att något sådant stadgande icke finnes i 148 Deli 11 April f. m. gamla Riddarh.-Ordningen, oell då R. o. Ad. hittills följt den grundsats, att icke införa några nyheter i Riddarh.-Ordn., torde samma förfarande äfven i detta fall böra iakttagas. Hr Ramsay: Utsk:t har föreställt sig, att det icke kunde vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande att den ledamot, som komme att utses till ordförande, derföre skulle vara utesluten från rättighet att i öfverläggningarna och besluten deltaga, och Utsk:t tog dervid jemväl i betraktande, att ordförande i Utsk., Landsting, Krigsbefälet o. s. v. icke är från nämnde rättighet utesluten. - En annan sak är, om ordföranden må anse lämpligt att begagna sig af en sådan rätt. 1 det ursprungliga förslaget till Riddarh.-Ordn. fanns detta mom. icke intaget och det tillkom först elter hemställan af Riddarh.-Direktionen. Jag har icke något emot om mom:t uteslutes; men vill erinra derom, att af ett sådant uteslutande ingalunda följer, att ordföranden är förhindrad att deltaga i öfverläggningarne och besluten, ty dä något stadgande icke finnes derom, är det öfverlåtet åt hans eget bedömande huruvida han skall deltaga eller icke. Frih. Klinckowströms förslag kan jag icke biträda, ty jag kan icke anse, att det ovilkorligen bör stadgas, att ordföranden icke får i öfverläggningarne och besluten deltaga. Frih. Leuhusen: För min del kan jag icke gilla Frih. Klinckowströms förslag till förändring af förevarande morn.; jag ser nemligen icke någon anledning, hvarför man numera, då de förekommande ärendena blifva af mera enskild natur, skulle utesluta ordföranden från deltagande i öfverläggningarne och besluten.
Är ni ifrån E–tuna? – Nej, jag är stockholmare. Brauner kände sig fullkomligt lugnad. Det var tydligt, att en person, som närvarit vid eldsvådan till dess slut, ej skulle hunnit resa till hufvudstaden med morgontåget. Mannen hade fått någon telegrafisk order, troligen vore han någon polisman eller åtminstone någon af polisens tjenstvillige handtlangare. För att få bekräftelse härpå frågade han: – Ert namn, om jag får be? – Fridolf, H. Fridolf, inkasserare och agent för litet af hvarje, svarade Hammar. Brauner nickade tyst; det var som han tänkt sig. – Nåå? frågade han. – Jo, er närvaro är kanske nödvändig vid polisundersökningen. – Och ni har fått uppdrag att lemna mig kallelsen? – Ja! – Hur ser den ut, låt mig se? – Beklagligtvis har den ännu ej anländt, den kommer med nästa post. – Då kunde ni väntat tills dess tycker jag. – Visserligen, men som förhöret är i morgon och jag fått telegrafisk order, så ville jag för herr konsulns egen skull underrätta er i tid. Brauner tänkte efter en stund, innan han svarade. Naturligtvis hade någon vid det olycksaliga tillfället känt igen honom; men kanske allt kunde förklaras som ett misstag. I brådskan och det ojemna skenet från elden kunde ju ett misstag på person lätt ske. – Tack för er välvilja, sade han, men dess bättre så har jag ingenting att upplysa i denna sak. Jag har inte varit i E–tuna. – Verkligen? – Ja, man har tagit misste på person, det är alltsammans. Någon har sett en som liknat mig, sådant händer ju alla dagar. – Men ... – Hvad? Tror ni mig inte? Hvad skulle jag väl hafva för fördel af att förneka mitt besök i E–tuna, om jag verkligen varit der? – Hvad vet jag? I affärsintressen företager man ju ofta resor utan att låta någon veta hvart färden gäller. – Min herre! Ni glömmer er! – Förlåt min envishet! Jag är öfvertygad att ni har vigtiga affärsskäl att fördölja er resa till E–tuna; men det låter icke förneka sig att ni var der i natt. – Huru? Ni vågar verkligen påstå?
Om således It. o. Ad. skulle nied detsamma, sora Ståndet bifaller det första morn., äfven gilla det sednare och derigenom lugna den ena ledamoten eller hela BondeSt., i händelse det delat hans farhåga, ser jag icke annat, än att R. o. Ad. gör, hvad sorn i detta afseende beliöfves. Men den af Gr. Frölich gjorda anmärkning synes mig icke vara riktad mot farhågans föremål, utan emot redactionen af framställningen. Hr Gr. har nemi. ansett R. St. icke böra uttrycka en anhåli lan, utan en bestämd förklaring i det afseende, hvarom punkten handlar. Hrr Cederschjöld och Lagerhjelm synas mig hafva så fullständigt vederlagt Hr Gr:s anmärkning i detta fall, att jag icke har annat att tillägga, än att någon bonde troligen icke fallit på den anmärkning, Hr Gr. gjort, och att således den yrkade redactionsförändringeu icke torde behöfvas till BondeStts lugnande. Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm., vid detta såsom vid andra tillfällen, förstjframställer propos. till bifall å Utsk:s betänk., då Frih. Cederström, Gr. Frölich och andra ledamöter, som hafva något att invända mot utlåt., få tillfälle att i contrapropos:n göra de yrkanden, de anse nödiga. Ater hördes starka rop på proposition. Hr Lefre'n: En af BondeStts mest verksamma och mest i ärenderna ingripande ledamöter, hvars namn det icke ar tillständigt att nu nämna, har särskildt af mig såsom ledamot i BancoUtsk. begärt, att på denna fråga måtte fästas uppmärksamhet, hvilket han försäkrade rojg vara nödvändigt för lugnande af farhågorna i BondeSt., och han anförde då det exempel, att efter 1776 års. realisation räknades vissa onera på jorden icke efter den då stadgade, utan efter den förra myntbestämmelsen. För att icke sådant möjligen skulle kunna ske, och för att lugna de ledamöter af BondeSt., sorn icke hade förmåga att intränga i dessa sammansatta beräkningsgrunder, önskades, att ett sådant förklarande motte komma från Utsk., sorn nu influtit i betänk.