Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad slutligen angår den jemnförelse, Hr Gen.adjutanten för Armeen behagat framställa öfver sättet, hvarpå den ena och andra sidans åsigter bedömas, och de skarpa beskyllningar, som emot Styrelsen och dess embetsman skola äga rum från den sida af opinionen, jag tillhör, så vill jag för egen del icke bestrida, att ju icke mina framställningar, såväl i skrift sorn tal, någon gång kunnat sträcka sig längre, än jag önskat, och att jag stundom nyttjat ord, som icke varit så milda, som de tilläfventyrs bort vara; men då jag här yttrar mig, yttrar jäg min enskilda opinion såsom Svensk medborgare. Jag representerar under våra närvar, former ingen annan än mig sjelf. Jag begagnar således endast min enskilda yttrande-rätt, då jag här säger mina tankar; men då Gen.adjutanten för Armeen yttrar sig, åtminstone i sådana frågor som denna, gör han det icke såsom blott medborgare och ledamot af Riddarhuset; han gör det i dessa mål oskiljaktigt afven såsom Konungens rådgifvare. Hvad H. Ex. Hr Gr. Brahe enskildt te.iker om Svenska folket kan visserligen vara detsamma fka likgiltigt, som det kan yara Styrelsen likgiltigt, hvad jag om henne tänker; men hvad H. Ex. såsom Konungens rådgifvare tänker om Svenska folkets vilja och förmåga att försvara fosterlandet hvarken bör eller, såsom jag hoppas, någonsin kan för detsamma blifva utan värde och betydelse. Jag förmodar, att II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, icke finner något skäl att vägra remiss af motionen. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Det är endast för att besvara Hr Dalmans yttrande om olikheten såsom representanter emellan honom och mig, som jag begärt ordet. Jag kan icke ingå pä Hr Dalmans princip, eller lika litet erkänna honom någon rättighet såsom representant, hvilken jag ej äger, som jag anser mig i denna egenskap hafva någon skyldighet att uppfylla, som ej Hr Dalman har.
Herr Tobiasson. »Du har alltid varit ett nöt», sade herr Tobiasson till sig sjelf tidigt på julafton, då han efter slutad rakning lyfte ljuset mot spegeln för att se hur arbetet lyckats. Han såg länge på det gamla ansigte, som ur spegeln betraktade honom med icke mindre uppmärksamhet. Ja, herr Tobiasson var ett ovanligt gammalt nöt, det visste han. Men han kunde icke fatta hvarför han skulle vara det. Han hade från barnsben sökt att vara klok och förståndig, som alla andra voro det. Men det hade icke lyckats. Och derför stod han nu och granskade sitt ansigte, som om han der kunde finna svar på de spörsmål han stälde till sig sjelf. Ansigtet såg emellertid ut, som om det kunnat tillhöra en ganska intelligent gammal herre. Derför trodde ingen honom om att vara sådan han verkligen var. Och det var väl. Ett lustigt ansigte var det. Det kunde bli långt och det kunde bli kort. Det hade mjuka, rörliga drag, liksom af kautschuk. Munnen var hoptryckt, som hade man slutit den genom att ge hakan en knyck, näsan var klumpig och stor, beherskande det hela med komiskt majestät. Öfver den blanka hjessan låg håret draget upp i tunna stripor för att skyla kalheten, men från öronen växte det rundt kring nacken i kortklippt stålgrå rikedom. Ur detta gummiansigte logo ett par ljusa ögon, skyddade af gardinlika ögonlock, med många skrynklor. Genom en elak liten dragning af ena mungipan i förening med en hopknipning af dessa ögonlock kunde detta ansigte förvandlas till en inkarnation af gubbslug illmarighet. Det visste herr Tobiasson, och han visste, att det var hans lycka, ty deri låg hans enda värn, när dumheten ville lysa igenom. »Jaha ja», sade han och såg på det godlynta gamla ansigtet med dess många valkar, fåror och ränder. Det der »jaha ja» var för honom ett slags sällskap. Det kunde svara på allting och utsäga allting. Hela dagar kunde förgå, utan att han hade annat umgänge än det. Men det kunde vara tillräckligt så, ty egentligen bestod han af två personer. Det var just det, som förargade honom.
Hvad kan väl vara pinsammare för den som behöfver ett diskontlån, än att icke veta om det lån, han söker, katt erhållas eller om direktionen afslår detsamma, ty direktionen eger härvidlag en fullkomligt godtycklig beslutande rätt, Berni, så till vida att det endast är ledamöternas öfvertygelse, utan att denna behöfver grunda sig på några objektiva skäl, som skall utgöra rättesnöret för dem vid beviljandet af ett diskontlån eller afslag å detsamma; men att försätta den lånesökande i den ställning, att han icke på veckor eller månader kan veta om han får detta Ian eller icke, är väl högst obilligt; dessutom. Mine Hrr, hvad fördel medför detta för diskontdirektionen ? Utsk:t har uplyst att i medeltal utgöra nya låneansökmingar i allmänna diskontfonden 134 i veckan. Om nu finnes tillgång för ungef. hälften af dessa 134, så frågar jag: med hvad rätt skall man lägga åtskilliga ansökningar fi sido, under det man beviljar andra? De kunna vara samtidigt, fastän i olika ordning inkomna till diskontv-erket. Således måste jag ega rättighet att få pröfvadt huruvida min ansökning, •om den får ett sednare diariinummer, är bättre än en som har ett diariinummer framför min. Men denna pröfningsrätt skulle diskontdirektionen icke, enl. Utsk:ts förslag, tillkomma, utan sedan direktionen pröfvat så mångå ansökningar som svara mot den förhandenvarande penningetillgången, sä skulle det vara slut och de andra an sokn ingar ne alldeles icke, ehuru ingifna på samma dag, vara berättigade att blifva föremål för pröfning, utan dermed skulle •upskjulas ända till dess möjligtvis penningetilägåog för lånens ut - Den 20 Juni ». m. assigriering funnes. Men då vet raan ieke huruvida man erhåller det sökta lånet eller ej, under hela den tid, som förflyter intill dess en sådan utassignering kan ske. Kan detta vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande?
Marskalkens person, uphör wäl mitt beifrande i denne del; men ej att min tanke ar och förblifwer, att yurandet, om det warit sädant som jag det hört, bör enligt Riddarhus-Ordningen genom bestm af Ridderskaoe och Adeln högeligen ogillas. För öfrigt instämmer jag uti Herr Grefwe Nörners nu yttrade önskan, att hela denna obehagliga sräga mätte sörfalla. Grefwe von 8cstverin, I^rettric Logistaus, förklarade sig tydeligcn hafwa hört Friherre Letterström nyttja ordalaget inom ett RikS-StändUndertecknad RiddarhuS-Secreterare Yttrade ,g list Herr Grefwe va la 6arttie: som hwad Herr Grefwen uiläkil sig om Protocollet rörer inin tjenste-befattning, får jag härmed den aran förklara, att Protocollet icke är förändradt, utan atl säsom Friherre Letterströms uttryck daruti aro fattade, sä har jag hörk dem, och sä har Friherre Loderström erkäm desamma. Grefwe De la Liarttie förklarade fin mening endast Den z Julli. endast hafwa warit att han annorlunda hört Friherre Oäerströms u tryck. ZanS Excellence Zerr Grefwe Kuutst: af,ven ,ag har lika n,ed Herr Grefwe ve la 6arstie hörk samma uttryck annorlunda an de nu blif-vit uppläste. I afseende pä Herr Grefwe Ickörner8 anmärkning wid hwad jag i anseende till RiddarHus-Fiscalcns skyldighet, föreflaqit, fär jag erinra a t Herr Grefwen origtigt fattat min mening, hmilken ej warit alt Riddarhus-Fiscalen stu le kun» na warna en ledamot, uran blott anmärka och hos Landt-Marffalken anmäla hans förhållande. Herr Landt-Marskalken: Jag får inför Ridderstapet och Adenn erkänna det jag under öfwerläggningen den 26 dennes icke lemnade särdeles uppmärksamher ät Friherre Österströms nu i fra. ga satte ukläkande.
Om jag ej misstar mig alltför mycket, så innehålla de i Utskis betänk, åberopade §§ i bankoreglementet rättighet för discont-directionen, alt när så pröfvas oundgändligen nödigt och nyttigt, kunna ingå accorder med diskont-verkets gäldenärer; och då ett återtagande eller en inskränkning af denna rättighet skulle snarare leda till förlust än till förmån för diskontverket, enär den ersättning, som genom antagande utan uppskof af ett accords anbud kan vinnas, ofta skulle uteblifva i fall anbudet måste bero på framtida pröfning af ett blifvande BankoUlsk.; så skulle jag för min del tro, att ifrågavaride §§ böra oförändrade bibehållas. Frih. Cederström, Jakob: Den värde talaren som sist yttrade sig har icke tagit kunskap om den instruclion för BankoUtsk. som af R. St. fastställd är. Denna instruclion innehåller nemi. att BankoUtsk. alldeles icke eger rättighet att medgifva afskrifning af några lån utan att hemställa sådant till R. St. och deras pröfning. Det är således icke fråga om att vänta på BankolJtsk:s tillkomst, ty BankoUtsk. får icke medgifva en sådan afskrifning utan skall gå in till R. Sl. med tillstyrkande deraf enl. BankoUlskis instruktion och den här förändringen i §§ är blott en simpel följd af hvad som beslutadt är. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag har vid efterseende i Banko-reglementet funnit att förhållandet är sådant, som Frih. Cederström uppgifvit. Jag tillstyrker derföre vördsamt att R. o. Ad. mätte antaga betänk. R. o. Ad. biföll den nu ifrågavaride delen af Utskis mern. 5:te punkten, ang:de Utsk:s tillstyrkande N:o 9; samt 6:te punkten, ang:de Utsk:s förslag N:o 10. Biföllos. 11 * 164 Den n Augusti. 7:de punkten, ang:de Utsk:s förslag N:o 11. Hr von Hartmansdorff:
Efter min tanke grundar sig detsamma i främsta rummet derpå, att man riktigt ansett den sä kallade husbehofsbränningen i statsekonomiskl hänseende förkastlig och derför sökt alt, så vidt sig göra låtit, inskränka den, och dernäst derpå, att de hufvndsakligaste, att icke säga enda, skäl, hvilka kunna för hushehofs-bränningen på landet åberopas, nemligen dels nödvändigheten att å orter, der svårighet är att med fördel afsätta jordens rå-produkter, förvandla dessa i en flyttbarare och mera säljbar form, dels behofvet att i ladugårdarne använda drank en såsom hjelpmedel vid utfordringen, sakna ali tillämplighet i fråga om Beotlin.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 21 bränvinsbräuning i städerne, hvilkas jord, efter hvad bekant är, i de flesta fall blifvit dem donerad för helt andra ändamål än för - idkande af vanliga landtmanna-näringar. Visserligen begagnas städernes jord såväl till idkande af boskapsskötsel, som till odlande af produkter, användbara till bränvinsbräuning, men innehafvarne af sådan jord torde hvarken hafva någon svårighet att med fördel afsätta sina produkter i deras enklaste form eller något behof att för sina ladugårdar tillgripa ett hjelpmedel, af beskaffenhet, som det landtmannen använder i dranken, oell kunna äfven, derest det sednare icke må antagas alltid vara förhållandet, med den största lättheten och minsta kostnaden förse sig med den erforderliga varan från ett fabriksbränneri, som deremot naturligen har sitt läge på städernas jord och lika litel för framtiden, som hittills, lär komma att der fattas.
Af sådan anledn. och på det alt de mätte företagas i sammanhang med StatsUtsk:s betänk, i ämnet, så beslöts att de skulle på föredragms-listan sättas näst efter detta betänk. Då det således är beslutadt att de, i sammanhang med Utsk:s betänk., skola förekomma, så lära de icke kunna annat än följa med Slatslltsk:s betänk., hvarom nu andra bordläggningen är beslutad. Frih. Stjernstedt: Det är väl en sanning, att Gr. Mörners framställning innehöll en önskan, att BorgareSl :s inbjudning skulle företagas i sammanhang med StalsUtsk:s utlåt. N:o 351, men det är också en sanning, att någon framställning af Hr Frih. o. Landtm, icke gjordes derom, att inbjudningen skulle företagas i sammanhang med StatsUtsk:s utlåt., och emot ett beslut alt inbjudningen skulle få stå näst efter Utsk:s betänk, på listan kunde ingenting vara att erinra. Frih. Gederström, Rud.: Man har visserligen under dessa dagar kommit i erfarenhet af huru ytterst nödvändigt det är, att i formelt hänseende se sig mycket väl före, och jag har derföre icke underlåtit, att åt alla framställningar, som här förekomma egna den största upmärksamhet såväl i formelt hänseende, som i fråga om deras innehåll. Jag kan icke erinra mig annat än, att den propos., som vid iftågavande tillfälle af Hr Frih. och Landtm, framställdes, innehöll en hemställan att R. o. Ad., på sätt en ledamot begärt, jag minnes icke nu, om det var Gr. Mörner eller någon annan, ville besluta att BorgareStis inbjudning finge sättas å föredragmslistan näst efter Gr. Lagerbjelkes inbjudningsförslag. Då tror jag att när man säger: ”på sått den eller den ledamoten föreslagit,” så måste man för att fullständigt upfatta förhållandet gå tillbaka till hvad denne ledamot begärt, och då kan det icke förnekas att t. ex. Gr. Mörner och jag begärt att postposition skulle ske på sätt icke heller Frih. Stjernstedt bestridt.
Hans undervisningsmethod var mera vännens än lärarens; han bildade mig på samma sätt, som en mor, genom att vara en lekkamrat, bildar sitt barn. Hans ovanliga skarpsinne och menniskokännedom tillät honom att alltid ställa sig på en med mig jemnhög ståndpunkt, samt först derifrån se saken för att sedan höja mig till sin egen. Oaktadt jag, enligt hvad min lärare redan de första timmarne försäkrade mig, icke var oäfven i kopiering, sysselsatte jag mig dock dermed uteslutande i två år. Sedan gaf han mig sina egna ungdomsförsök "hvimlande af fel" att kopieras och tillika korrigeras. Det är en glädje för mig att minnas den glädje, som intog den åldrige mannen, då jag honom i smaken lyckades omskapa de partier af hans taflor, med hvilka han ej var belåten. Huru jag i tvenne års tid kunde tygla mitt brinnande begär att låta penseln leka med egna skapelser, kan endast förklaras af gubbens älskvärdhet och hans deraf härflytande stora inflytande på mitt sinne. Det första steget, sade han, är att blindt och troget följa andras verk, det andra att klandra dem, det tredje först att skapa egna. Jag tänkte: gubben har antingen rätt eller orätt, men jag vill lyda honom; jag vill icke genom en vrång sjelfviskhet söka skapa mitt öde. Jag skall icke söka beskrifva min hänryckning, då jag första gången lade hand vid en egen tafla. Lik älskarens hänryckning är konstnärens, försåvidt det lika kan vara det olika. Älskarens ideal är mera utom, konstnärens mera inom; älskaren hänvisas ifrån sin egen själ till en annans, konstnären från en yttre själ, verldssjälen till sin egen. Den förre söker, den sednare finner. Fyra originaltaflor hade jag målat under min lärares ledning och den femte var halffärdig, då döden bortryckte honom. Jag var honom för djupt tillgifven, att jag icke med häpnad skulle emottaga detta budskap. Nu stod jag än en gång ensam. Min sorg ökades, då jag fann, att den gode gubben testamenterat åt mig sin lilla qvarlåtenskap, ty deraf förstod jag ännu mera, hvem jag i honom förlorat, och huru kär jag varit honom.
-Herr Oimkva trodde, att hans förslag innehölle mera billighet emot Borgare - Ständer, an hwad Oeconomia-sttstotler projcclerat, han trodde art man ej genom för starka instränkningar borde aigrera sinnena i siändsfrägor, och rwislade för öfrigt att efter hans förslag mera bränwin ändä kunde i städerne tillwerkas an som dar consumeras, enär man toge i beräkning ej blott stadernes egne imvänare, utan ock landrsolk, resande, sjöfolk m. m. och tillstyrkte i anledning häraf bifall ä de af honom nytz upläste Z:ke och 6:te puncler säsom med billigheren öfwecensstämmande. Näaon erindrade,- att här icke kunde wara fräga art i beslutet ledas af widrighek emot något stand. 5:te och 6:ke puncterne af Herr vrukvag förflag blefwv härefter bifallne med undantag af slutmeningen r den sednare, som rörde tillökning i af gifken - Den y Julli - I5Z giften enär flere pannor nyttjades inom samma werk, hwilken HenHerr Landt-Marskalkeu erindrade agde gemenskap med en senare annu ej afgjord punct i Utskottets betänkande. Esrer upläsning af iL:de puncten af Utskoktets betänkande och i8:de puncten af Herr Orukvs» förflag, blef den sednare antagen. 11:ce Z. af U skörtets betänkande befanns redan wara afgjord genom bifallet till i8:de punccen af Herr vrukvas föl stag. Uplastes 12 Saf Utskottets betänkande samt ig och >4:de puncterne af Herr Orukvas projeo^. Zerr Eandt-Narskalken e indrade, alk Utskottets betänkande och Herr Orukvas förflag wme i före>varande flaga aldeles olika.
Bref af samma dag, 16,666: 3a. 4:o till Motala mekaniska Verkstads Bolag, i afräkning å det lån af 60,000 R:dr, hvilket, enligt Kongl. Brefvet den i4 December 1841, blifvit Bolaget tillagdt, i och för Verkstadens utvidgande och förbättrande, 13,000: — tillsammans R:dr 92,666: 32. — hvadan totalbeloppet af utestående förlagslån vid 1844 ^rs s^ut uppgick till 499»120 34 sk2 rst. Jemlikt nådigt Bref af den 29 Maj i843, har Kongl. Maj:t beviljat Grosshandlaren August Bergman, för bedrifvande af dess vid egendomen Harg i Södermanlands Län anlagda Bomulls-spinneri, ett förlagslån utur Manufaktur-Diskonten, stort R:dr 4°>000: och om härtill lägges återstoden af Motala mekaniska Verkstads-Bolags nyssberörde lån „ 47>000: äfvensom beloppet af följande, enligt Kongl. Brefven af den i4 December 184*» medgifna, vid utgången af år i844 ännu icke utassignerade, förlags-lån, nemligen: 1:0 lill Bruksidkaren S. Owen, för fortsatt drifvande af dess här i Staden beliutliga mekaniska Faktori, hvilket lån, genom Kongl. Brefvet af den i3 November ■ 843, öfverflyttats på den blifvande köparen af berörde, till Owens borgenärer afträdda, Faktori 25,ooo: 2:0 til Grosshandlaren G. F. Hennig, för gjorda förbättringar vid Rosendals Bomulls-spinneri nära Götheborg, 15,ooo: och 3:o till Bromö Glasbruks ägare, för tillverkning af hvitt taffelglas, „< 16,666: 3a. —- så visar sig, att, vid slutet af sistlidet år, å förlagslåne fonden voro anvisade lån af tillsammans
Hjertås förslag om förnyande af ett, utaf Rikets Ständer å förra Riksdagen, jemlikt underdånig skrifvelse den 17 November 1834, beslutadt, men af Kongl. Majit icke antaget stad gande, som skulle berättiga part att, med vissa inskränkningar, från Rådstufvuoch Öfver-Rätter samt Exsecu t ion ssäten återfå dit ingifna protocoll, utslag och andra handlingar; så har, enligt ankomne Protocolls-Utelrag,'samma Betänkande blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet återremitleradt, i följd af anmärkningar, som Herr Hjerta, Herr Stuart, Fredrik, Herr Rosenqvist, Herr Biskopen Doctor Bruhn, Herr Prosten Säve, Herr Prosten Lyth, Herr Doclorn Björkman, Herr Conlracls-Prosten Tunelius, Herr Christiersson, Herr Gezelius, Herr Ekholm, Hils Strindlund från Vester-Norrland samt Gustaf Bernhard Jpelr/vist och Ola Jeppsson från Blekinge, med flere, deremot framställt. Jemte åberopande af de med Betänkandet följaktige reservationer af Herr Doctorn Bexell, Herr Prosten Suve och F. <v. Zweigbergk från Skararaborgs Län, är dervid hufvudsakligen yttradt: att de handlingar, som en part inlemnade till domstolen, voro partens lagliga egendom, den han, enligt rättvisa och billighet, borde återfå, utan att nödgas bekosta handlingarnes afskrifvande, hvilket för den mindre bemedlade ofta vore serdeles betungande; att, då fråga endast vore om sådane, i ett redan afgjordt mål, ingifna handlingar, hvartill hufvudskrift hos vederbörande embetsmyndighet funnes, någon våda af deras utlemnande ej kunde för Domarens eller partens säkerhet uppstå; att parten deremot kunde af dem för sig och efterkommande vinna upplysning och trygghet, i afseende på flere med det afgjorde målet sammanhang egande ämnen; samt att det följagtligen ej borde bero på embetsmyndigheternes godtfinnande, huruvida dylika handlingars återställande skulle ega rum eller ej.
Uplästes ä npo Oeconomie-Utskottets i sista Plenum föredragna och pä bordet lagda Protocolls-Utdrag af den s Augusti rörande Friherre ttLmiilons, carl, til Utffottet remitterade Memorial, om organisation, förändrina och indragning af ätffilliga Collegier och Ämbeten m. m. Friherre »amilton, carl, pttrade sig, at han i sitt Memorial kan hända begätt et fel, dä ban i detsamma uptagit trenne ämnen. Den första delen deraf rörde Collegiernas organisation och befattning. Som Collegierne tilförene warit fullständigt uptagne i Regeringsformen har jag trodt, at denna delen tilhörde Constitutions-Utskottet och borde dit remitteras. Den andra delen har synts mig tydeligen böra til Lag-Utskottet förwisas, och den tredje , som rörcr indragningar, lärer ofelbart Lilhöra StatSUtffottet. Un - Den 15 Augusti. Undertecknad 8ilkverstolpe, ^ X 6 l 6 Ldri el, utbad sig fä uplysningö wis nämna, 6t dä Regeringsformen i Constitutions-Utstottet utarbetades, hade den allmänna tankan warit, at Collgierns deruti wäl borde nämnas, säsom de där utgjorde Regeringens armar, men deras organisation hade man ansett til sin be. ffasscnbet sä föränderlig, at den ej borde i Grundlagen fä rum utan lemnäs til Konungens och SL undernäs särskilta afgörande, när förändringar deruti syntes nödige; och ansäg han säledes den första delen af Friherre ' -m,iltons Memorial icke höra til Lonstitutions - Utskottets befattning, utan -rodte, at dä Allmänna Beswärsoch Oeconomi" - Mffottet, enligt Regeringsformen, ägde at urtaga frägor om Allmänna Inrättningar af alla stag, berörde del af Memorialet rätteligen dir hörde.
Nu är öfvertygelsen om plikt, såvidt den är riktig, identisk med kunskapen om urdriftens (den sedliga driftens) fordran med afseende å objekter. Alltså: en öfvertygelse om plikt är riktig och åtföljes af en känsla af visshet, om den fullständigt angifver objektets ändamål42. Därmed ha vi också beredt oss en lämplig öfvergång till betraktelsen af de materiella betingningarna för sedligheten, d. v. s. de handlingar, som ligga i den af själfständighetens idé bestämda raden. Det är enligt det föregående tydligt, att dessa handlingar äro sådana, i hvilka objekten behandlas efter deras fullständiga ändamål i förhållande till urdriften eller den sedliga driften. Vid den närmare undersökningen häraf böra sålunda behandlas de fordringar, som urdriften ställer på förnuftsväsendet, om den betraktas såsom en totalitet, d. v. s. med hänsyn endast till de ursprungliga inskränkningarna i den samma, ej till de genom reflexionen godtyckligt satta. Urdriften är i sig såsom ren drift drift till absolut själfständighet eller negativt till fullständigt oberoende. De enda ursprungliga inskränkningarna hos denna drift äro själfmedvetandets betingningar. Det enda, på fullständigt beroende af hvilket driften till fullständigt oberoende hos ett förnuftsväsen icke kan gå, är själfmedvetandets betingningar, emedan i och med upphäfvandet af dessa förnuftsväsendet själf skulle upphäfvas. Vi hafva sålunda att referera driften till absolut själfständighet till själfmedvetandets betingningar. Emellertid torde Fichtes speciella framställning häraf icke vara af direkt betydelse för förståendet af hans lära om den moraliska driften och känslan, hvarför den samma här kan lämnas åsido. Såsom inledning till kritiken af Fichtes lära om den moraliska känslan och driften, sådan den här blifvit framställd, torde lämpligen böra företagas en undersökning af hållbarheten af utgångspunkten i hans system. Fichtes system är väsentligen transscendentalfilosofi, i det den uppsöker erfarenhetens högsta förutsättningar för att ur dessa förklara den samma. De högsta förutsättningarna för allt medvetande uttrycker Fichte i de bekanta tre grundsatserna. Den första af dessa härleder han provisoriskt ur den såsom erfarenhetens förutsättning allmänt erkända identitetslagen. I denna lag sättes ett föremål såsom med sig själf identiskt.