Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Karta-sigillata-konlorel skall alltid hafva i beredskap tillräckligt stämpladt papper af alla de serskilda slag och värden, hvilka efter denna författning erfordras, på det alt försändningen deraf må genast kunna expedieras på reqvisitioner af försäljnings-männen och kontoren. Äfvensom kollegier, konsistorier, embetsverk och embetsman erhålla i föreskrifven ordning, efter reqvisition hos Vårt och rikets stats-kontor, i Slockholm, och Väre befallningshafvande, i landsorlerne, det för ulöfningen af deras embeten erforderliga stämplade papper: och, på det stämpladt papper till erforderlig myckenhet ej må saknas i landsorterne, skola, uppå lands-kontorens anmälan, Wäre befallningshafvande så tidigt hos stats-kontoret reqvirera ytterligare förråd deraf, att tjenligt tillfälle till papperets afsändande, helst sjöledes, må kunna begagnas, vid äfventyr, att den högre kostnad, som genom en uteblifven tidig reqvisition åstadkommes, kronan ersätta; men om icke destomindre någon gång, af oförutsedda orsaker, en större åtgång af stämpladt papper af en eller annan valör skulle inträffa, och behof deraf så hastigt uppstå, att sjölägenhet ej hinner afbidas, så må, när Väre befallningshafvande sådant begära, afsändning med kronoskjuts verkställas genom kai ta-sigillata-kontorets försorg, hvilket dervid författar två reversaler, hvaruti stämplade pappei’S-sorterna specificeras. Af dessa reversaler förblifver det ena i landtränteriet till verifikation af årsräkningen, men det andra, qvitteradt och i lands-kontoret annoteradt, insändes till stats-kontoret, för att tillställas karta-sigil lata-kon tore t.
IX. A. 20. E. 172. Rolerings-skyldigliel: angående anvisandet af en kapital-ersättning till utsockne frälse-hemmansägare i Halland för dem ålagd sådan. IX. R. 321. A. 332. Rotevakans-afgift, angående befrielse för utsockne frälse-hemmanen i Hajland från skyldigheten ali sådan erlägga. Rudbeck, Friherre Carl Gabriel, yttrande. II. 347. Rusthållare: om befrielse för dem inom Kungsöhrs fögderi från erläggande af nu utgående lösen för dagsverken hvilka af deras stam-hemman utgöras, och rättighet att tillgodonjuta de dagsverken som af deras augments-hemman utgå. Se Befrielse. Rådstufvu-Rätt, om bestämmande af vissa dagar för utgifvande af domar och utslag derifrån. Räddningshus, om statsanslag lill inrättandet af så kallade för vanvårdade barn. II. 307, 312. III. R. 47. Se vidare Slals-Ulskoltets Betänkande N:o 188. Räkenskapsverkets förenklande. Se Slats-Utskottets Utlåtanden N:ris 167 och 262. Ränta, örn nedsättning deraf å Laneforss qvarn i Kinds Härad af Östergöthlands Län. IX. B. 58. A. 107. — om dess frigifvande i vissa fall. IX, B. 399. A. 400. Räntan, angående de uti den ordinarie räntan ingående persed lars omsättning och förenkling samt om förändring i nu gällande stadganden i afseende på indelta räntors och kronotiondes utgörande och de årliga markegångsprisens bestämmande. Ränteoch k api t al-försäkrings-a nst alt, angående hyresfri uplåtelse af ett rum i Riksgälds-kontorets hus för härvarande anstalt, III. B. 59, A. 90. Rättegången i Domkapitlen, om ändring i vissa delar af föreskrifterna derom. VI. 410. R. 414. VIII. B. 623.
— Han säger: fly uppåt de höga bärgen och de djupa skogarna, där örterna växa tätt som moskitos och villebrådet förökat sig ostördt i tusen mansåldrar och där den store Anden trifves i tystnadens dunkel. Fly dit, där vårt folk kan lefva lyckligt och sällt. Bidande Hjorten, som full af harm och hån lyssnat till den föraktades tal, beredde sig att svara, då luften ånyo genljöd af eldkulornas dofva knallar. Männen skyndade bort till skogens bryn. Med häpnad varseblefvo de stranden fyllas af främmande folk, som närmade sig de hvites wigwam och besköto pålverket, tills detta vacklade och sten och grus yrde i luften. Men när turen kom till wigwamens hvita murar, hördes ett skärande skri, portarna sprungo upp, och ut strömmade män, kvinnor och barn. Några föllo på knä och sträckte armarna mot den hvitglödande himmelen, andra störtade ned till båtarna och försvunno i vassen eller flydde norrut öfver fälten. Indianerna ryggade obeslutsamt tillbaka. — De hvita bekriga de hvita, sade någon betänksamt. En man sågs komma springande stigen uppåt. Hans svarta klädnad fladdrade för vinden, rundt halsen stod ett hvitt vippande tyg ut likt strålar från solen, och hans händer, höjda öfver det gulhåriga hufvudet, tecknade åt dem. Det var de hvites medicinman, han som helade sår och en afton från stranden talat ut till dem på floden om blekansiktets store Ande. — Fly — flämtade mannen — holländarne hafva eröfrat Kristineborg, de skola nedskjuta eder liksom de dödat svenske män. I ett ögonblick förvandlades stammens hållning. Kvicka, glidande och smidiga som ormar rörde sig männen mellan de skymmande träden, och efter en kort rådplägning beslöts, att man skulle draga bort till de höga bärgen, klädda af evigt grön skog. Skyndsamt lossade kvinnorna hyddornas stockar och kastade dem på låga fordon, förspända med hundar.
Öfver följande hos Fullmägtige väckte frågor och gjorde framställningar öfverlemna Fullmäktige härjemte af dem afgifne Utlåtanden, nemligen: l:o Berättelse af Banko-Fullmäktige. 65 l:o af den 6 Oktober 1842, i anledning af Sterbhusdelegarnes efter aflidne Frälse-Inspektoren Pehr Törnqvist ansökning om ersättning för åtskilige sedlar å Daler Kopparmynt; 2:'o af den 14 Mars 1844, angående en af Uppbördsskrifvarén S. Hejdenberg gjord ärhällan om ersättning för åtskilige genom eldsvåda förlorade Bankosedlar till ett belopp af 2900 Rdr Banko; och 3:o af den 28 Mars 1844, angående försäljning al en del i Bankens Pappersmagasin befintlige vid Tumba Bruk förfärdigade papperssorter. Stockholm den 11 Juli 1844, C. F. HORN. AUG. von HARTMANSDORFF. BERNH. ROSENBLAD. M. C. BERGWALL. JOSEF WALLIN. ABR. Z. PETTERSSON. N. SANDBLAD. FRANS SCHARTAU. JOH. OLSSON. S. HEURLIN. C. NORMAN. G. B. APPELQVIST. C. O. Ossbahr. Tillhör Banko-Ultk. Mern. i844, N:o 2. 9 STOCKHOLM, tryckt mos W. F. Dalman, 1844. Lii. A. Bankens genom Lånerörelsen förvärfvade, kontant influtna, årliga ränteinkomster, dess dermed bestridde egna ränteutgifter och förvaltningskostnader m. m., samt det totala öfverskott, som för hvartdera året å räntorne uppkommit. 1839. 1840. 1841. 1842. 1843. Dito för arméns Accords (Ränteutgifternes ökning under år 1843 härleder sig från upplåningen hos Riksgälds-Kontoret.
Utskottet, som nu har åliggande att afgifva förslag till voteringspropositioner för de stridiga meningarnes afgörande genom omröstning i förstärkt Konstitutions-Utskott, anser sig dervid böra till Borgare-ståndet hemställa, om icke Ståndets ofvanberörda gemensamma tanke i afseende på ändring af 103 § Regérings-formen må antagas vara uppfattad och uttryckt med följande redaktion af samma §, uppgjord med den förutsättning, att, i anseende Lill det olika antalet af ledamöter i Högste Domstolen och i Regerings-rätten, ej flera än två ledamöter i den sistnämnda skulle kunna samtidigt komma i fråga att, på grund af Nämndens omröstning, från embetet entledigas: ”Vid hvarje riksdag skola Riksens Ständer välja tolf ledamöter af hvartdera Ståndet lill en Nämnd, som ege att döma, huruvida Högste Domstolens och Regerings-rättens samtliga ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, iV.-o 41. ifrån embetet skiljas. Denna Nämnd träde samina dag, den blifvit vald, tillsammans. I den ordning 69 och 97 §§ föreskrifva, röste samtlige ledamöterna, man för man, med slutna sedlar, först öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högste Domstolens ledamöter? Besvaras derefter denna fråga enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, blifve då Högste Domstolens samtlige ledamöter bibeh&llne. Besvaras den åter med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten lista på dem af Högsta Domstolens ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas. De trenne ibland desse, som då fått det största antalet af röster emot sig, ställes hvar efter annan under en ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller deni, sorn skola anses vara ifrån Riksens Ständers förtroende uteslutne.
Det inkast af wigt sam torde kunna göras mot detta Förslag: at Jordbrukaren skulle beröfwas en penninge-förtjenst hwaraf han ofta är i det yttersta behof til bestridande af sina Kronoutskylder, upphäfwes genom nödwändigheten för Entrepreneuren at, wid flere Åfällen, dä en omanlig mängd resande sammanstötte, tillita sina grannar omen hjelp, den de äter icke skutte neka, antingen af anförde skäl, eller genom det behof de hade at wid andra til-fällen fä lega hans Drängar och Hästar. Det more ännu mycket at tillägga om jag icke fruktade at föröka en redan alt för läng Afhandling; skulle den kunna uthärda Högloft. Ridderffapet och Adelns uplysta granskning tor» de Ständet begagna sig af fin i 89 §. af Regerings - 1212 Den 24 Augusts. rings-Formen förwarade rättighet, at, sedan Oeconomie och BeswärS-Utskottet inkommit med sit yttrande, göra Kongl. Mast härom underdäniga föreställningar. Remitterades til Allmänna BeswärS - och Oeconomie-Utffottet. Herr keulei-bjelm, c^rl^, uppläste följande: Uppfordrad genom Herr Commerce-Rädet rrint28k,ölä!> Memorial, är jag nödsakad anbälla om Högloft. Ridderskapet och Adelns bewägna lilständ fä yttra mig i frägawarande ämne. Herr Commerce. Rädets Jntegritä och kundffaper, äro allmänt kända, men männe den klarsynta samt experimenterade icke äfwen kan initztaga sig, en sädan infaillibilitL är han för raisonnable sjelf pästä, och jag för upprigtig medgifwa.
Häradsskrifvare i nya fögderiet en motsvarande summa såsom extra inkomster upptoges. 4:o. Omförändrad Kongl. Maj:ts Befallning skafvandes i Gefleborgs län underdåniga skrifvelse fögdmindelaf den 22 Augusti 1859, hvaruti, med anledning af gjorda framställningar ning i länet. af Kronofogden och t. f. Häradsskrifvaren i Helsinglands norra fögderi, Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande hemställt om förändrad indelning af länets nuvarande tre fögderier, meddelst inrättande af två nya sådana, och dervid hufvudsakligen anfört: att fögderiernas nuvarande områden vore alltför vidsträckta, för att vederbörande Kronofogdar och Häradsskrifvare skulle kunna medhinna att, äfven med stora ansträngningar, behörigen sköta sina befattningar; att då, vid jemförelse med angränsande Stora Kopparbergs och Upsala län, det förra hade 7 fögderier med en befolkning af omkring 22,000 personer på hvarje fögderi, och det sednare länet 6 fögderier med endast 13,500 invånare inom hvarje, belöpte på hvartdera af Gefleborgs läns tre fögderier mer än 37,000 invånare, hvartill komme, att desse vore spridda på ett område, i medeltal, af omkring 57 qvadratmil, medan hvarje fögderi inom Upsala län omfattade blott ungefär 8 qvadratmil; att berörda förhållande äfven för ortens befolkning medförde väsendtliga olägenheter, enär långa resor måste företagas för att träffa tjenstemännen; att en stor del af dessas löneinkomster medtoges genom utgifter till resor och skrifvarebiträden, så att de icke af tjensterne kunde hafva sin bergning; att uppbördsboken för hvarje fögderi, utgörande omkring 300 ark, icke kunde, såsom författningarne afsåge och i andra län medhunnes, i ett helt afslutas, utan hunne aldrig mera än några få socknars uopbördsböcker att blifva färdiga i sender, så att, under det de första socknarnes uppbörd påginge, större delen af de andre socknarnes uppbördsböcker ännu vore under utarbetning, och Kongl. Majits Befallningshafvande vanligen måste bevilja Häradsskrifvaren ledighet från kontrollen vid uppbördsstämmorna, till utöfvande hvaraf alldeles oansvarige personer flera gånger måst förordnas; att uppbördsförvaltningarne inom länet från läugre tider tillbaka tillåtits, att, till beredande för dem af ökad inkomst medelst provisions åtnjutande, i uppbördsboken intaga flera enskilda uppbördstitlar, såsom prestlöner, fattigvårdsbidrag, skoleoch orgelverksbyggnadsmedel m. m., hvilket dock försvårade kontrollen öfver kronouppbördens ordentliga gång och redovisning; att, enligt - Kongl. Maj:ts Nåd.
Inträffar det förra, hvilket oftast händer, anser jag det icke vara förenadt med någon fara, om brottet blir oantastad!; men åsyftas åter en plan emot samhällets lugn, d. v. s. åsyftas dermed någon handling, tror jag, att lagens hela stränghet bör drabba förbrytaren; beroende det dock alltid af Konungen att äfven i sådant fall bestämma, om åtal skall äga runi eller ej. Då jag således, på nu anförda skäl, afstyrker bifall till den K. propostn, anser jag mig böra yrka återremiss afUlsk:s betänk., hvarmed min mening är att uppmana LagUtsk. att inkomma med ett motiveradt afslag å Konungens propos. och med ett särskildt betänk, öfver de i ämnet väckta enskilda motionerna, då jag förmodar, att Utsk. antingen, med anledn. deraf, skall föreslå en förändring i hela vårt straffsystem, eller ock afstyrka dessa motioner, såsom för tidiga. Hr Dalman; Jag är till största delen förekommen genom den siste talarens förträffliga anförande. Hvad formen angår, har också Hr Stuart redan besvarat Frih. Boye; jag skall derföre blott i största korthet upptaga, hvad en ledamot, 'Hr v. Stahl, yttrat. Den värde ledamoten har riktigt börjat med den fråga, som bör vara den första, nemi. om en ändring af nu gällande lagbud är af behofvet påkallad, Jag gör samma fråga, men kommer till ett motsatt svar och anser behofvet ej här påkalla någon ändring. En reservant inom Utsk. har yttrat sig i samma mening, hvilken, jag medger det, stödjer sig mer på politiska, an juridiska skäl; och i sjelfva verket är ämnet af sådan beskaffenhet, alt det icke kan bedömas efter strängt juridiska principer. För min del, och då jag erinrar mig, att ingen undergått straff för ifrågavar. brott under mer än ett hundra 38o Den 20 December f. m. år, skulle jag tro, att detta tillräckligt visar, att, då de tillfällen, som påkallat lagbudets tillämpning, varit så ytterst få, något behof af lagförändring icke heller är för handen.
Ja, du hvilar, och är likväl denna fördolda kraft: den ordning du infört, det gemensamma band af kärlek och vördnad, som förenar alla omkring dig, den villighet, hvarmed din minsta vink. är förstådd, upplösa denna gåta. Emedlertid saknar icke ditt sällskap förnöjelsen af ditt glada lynne, din nyttiga erfarenhet, ditt goda vett. Denna oupphörliga, men lätta omvårdnad om ditt hus; denna erkända myndighet som möts af lydnaden; denna alltid hugnande syn af omgifvande nöjda varelser: se der din ålderdoms hvila och dina nöjen. Men aldrig hvilar ditt känslofulla hjerta; och den som beskrifvit hela ditt öfriga tillstånd, men ej ditt hjertas rörelser, har ännu sagt intet. Som en vårdande engel sväfvar din ömhet beständigt kring dina anhöriga, näroch frånvarande, delar sig äfven till oskylde som behöfva din hjelp, och lider med alla som lida. Detta utgör höjden af din ålderdoms sällhet, men äfven gränsen för mitt bemödande att den teckna. Känsloförmågan sviker mig här, och inbillningen uppfyller illa dess rum. Hon fattar dig hellre vid denna familjefest, der du, omkretsad af dina döttrar och deras lyckliga makar, som tillbedja hos dem dina ungdomsbehag och dina dygder, visar dig i en triumf och utan tvifvel känner en lycksalighet vida öfver den fåfänga skönhetens, omringad af suckande och bedragna dårar. Men lifvets ban sluttar emedlertid åt grafven, och tvingar att betrakta förestående öden. Det skumma ögat mötes af evighetens svarta förlåt, den blott Religionens hopp förmår genomtränga. Den fasa naturen ingjutit för döden, ökas af ovissheten om det tillstånd som derpå skall följa. Man har hittills, af lif och förhoppning full, nästan ej sett de stundliga offer hon ger åt förgängelsen; men nära att sjelf blifva det, ser och räknar man dem sorgfälligt, och hvar känning i det bräckliga systemet, mer eller mindre oangenäm, föder en dödstanke. Är detta den höga ålderns lott, hvad blifva dess njutningar? skall ej denna bedröfliga tanka förjaga ända till skuggan af lycksalighet?
Garben är visst en bra och hederlig karl; men att se ett barn, så älskadt som Rosa, och så nödvändigt för min lycka, som hon blifvit, flytta öfver till ett annat land, huru nära det än må ligga, det kunde väl icke vara så önskvärdt, synnerligast då det skulle ske mot hennes egen böjelse, om icke, såsom sagdt är, – jag måste tala rent språk, – min fördel bjöd det.” ”Emellertid,” yttrade professorn, ”nämnde Rosa för mig i går afton, att bror icke ville i denna sak använda den faderliga myndighet, som fäder ofta missbruka till sina barns förderf och sin egen ånger. Detta finner jag också ganska rätt och serdeles att värdera hos bror, under närvarande omständigheter.” Nu var kommerserådet riktigt i klämman. Om han bara kunnat inse hvar han hade professorn; men denne hade så skickligt inkastat ett och annat hoppfullt ord, utan att derföre vara förbunden till dess uppfyllande, att kommerserådet ej riktigt visste hvad han nu skulle yttra, för att icke säga hvarken mer eller mindre i afseende på det faderliga ädelmodet, än ett framtida uppförande kunde rättfärdiga. Ändtligen började han i något osäker ton: ”Rosas oändliga smärta, obegriplig för mig, vid denna angelägenhet, upprörde mig i går afton i högsta grad, och jag vill erinra mig, att jag då yttrade något ditåt, för att lugna henne. Men sedan jag bättre betänkt saken, anser jag det likväl vara min pligt, som far, att föreställa henne, att ett sådant parti förtjenar tagas i närmare öfvervägande äfven för hennes fars skull; likväl utan tvång, förstås; det kommer aldrig i fråga.” ”Ja; men det gifves ett sätt att framställa sådana ämnen,” menade professorn, ”som är långt farligare, än det mest bestämda tvång. Rosa kom så upprörd och uppskrämd till mig i går afton, att jag hade all möda att återställa jemnvigten i hennes annars så lugna och stilla sinne. Sådana der häftiga känslouppsvallningar äro icke bra att tillvägabringa, och det kostar Rosas helsa och frid, kanhända hennes lif, om herrskapet följer den plan, som nu tyckes vara utkastad, att inverka på hennes alltför finkänsliga och veka hjerta. Sådan är åtminstone min öfvertygelse.
De till tractamenten till Consuler med flere utom Barbaresk-kusten af Handelsoch Sjöfarts-fonden bestridde utgifter, 66,400 R:dr och understöd för Svenska Kyrkan i London 1,200 R:dr, hvilka utgifter likaledes afsett diplomatiska och handelsförhållanden, gemensamma för Sverige och Norrige, anser Utskottet på sådan grund jemväl böra komma att tillhöra det för begge Rikena gemensamma Embetsverkets förvaltning; hvadan Utskottet tillstyrker, att nämnde summor, tillsammans 67,600 R:dr, må varda å stat uppförda, i likhet med de här ofvan om* förmälde 90,000 R:dr. Slats-Ulskoltets Utlåtande} N\o 337. 19 Vidkommande del uppförde bidragel till aflöningen för Beskickningen i Constantinopel., utgörande 14,720 R:dr; så, enär hela aflöningen för berörde beskickning utgått af anslaget för Minister-Staten, hvaremot nämnde bidrag ingått bland Stals-Verkels inkomster och upptagits under titeln ersättningar, anser Utskottet» af det förändrade förhållandet, alt de förut af Handelsoch Sjöfarts-fonden bcslridde utgifter komma alt å Riks-Staten upptagas, böra följa, alt någon anvisning å denna stat af berörde 14,720 R:dr icke kan ifrågakomma, och att således denna summa ej eller vidare bland Stats-Verkets inkomster kommer att ingå- Då emedlertid inkomstberäkningen redan är af Rikets Ständer pröfvad och någon nedsättning uti hvad under titeln ersättningar är upptaget, således numera icke lämpligen bör ega rum, tror Utskottet, att, på det någon brist i lillgångarne på det hela ändock icke må uppstå, den inkomst, som af Handelsoch Sjöfa vistandens afgifter, enligt Utskottets föislag, skulle komma alt bland StalsVerkets inkomster upptagas, bör beräknas med enahanda belopp eller 14,720 R:dr lägre, än hvad samma inkomst anses kunna utgöra, hvilket således af Utskottet ing t Lages, då förslag till beräkning af denna inkomst-titel här efteråt framslälles.
Linieskepps topp ser rundt om från strand till strand, då det lätteligen kan hända, att en 60-Canon-Fregatt, kommande mellan landet och ett 70-Canonskepp ej kan undvika att lefverera bataille, och då får Fregatten stryk. Dessa Fregatter kosta dessutom ungefär hvad våra små 70-Canonskepp kosta, kunna måhända segla bättre, men äro sämre sjöbåtar, och långsammare i sine rörelser, samt passa Den 19 Mars f. nu 33 passa således ej för oss. De äro måhända ej någonstädes lämpeliga, men minst bos oss; ty antages principen, och upphöra Liliieskeppen, samt dessa fregatter införas, skola snart fregatterna försvinna, emedan de få opinionen emot sig, och då hafva vi hvarken skepp eller fregatter. Jag har ansett det absolut nödvändigt för mig, att tala emot Herr Grefvens framställningar i dess bok, och kan ej gå ifrån min öfvertygelse i detta fall; men förklarar, att jag icke velat vara personlig emot Herr Grefven, för hvars djupa kunskaper jag alltid burit den största aktning, men känslan, att stora flottan ovänligt blifvit behandlad, anser jag ej felagtig; jag öfverlemnar detta till hvars och ens bedömmande. I öfrigt finner jag, alt flere punkter af mig borde besvaras; jag skulle ock kunna göra det genast, om jag mindes dem. Jag vill likväl icke begära bordläggning, för att ej vidare förlänga en obehaglig discussion, och för min enskilta del skall jag ej fråga efter, om den stora flottan skall upphöra eller ej, emedan det egentligen ej ölen Corps sak jag förer. Med full öfvertygelse anser jag allt tillhöra Hans Maj:ts visa otppröfvande, och öfverlemnar det gerna till Honom. Kanske hade Herr Grefven äfven bordt göra så, eller ock låta den 17 H. 3 34 Den 19 Mars f. m. fordna flottan få sofva i fred, och hörja med ordnandet af ett nytt försvar. Det skall, som jag nu hörer, ej finnas olikhet emellan framställningarna åren 1809 och 1828; jag öfverlemnar detta till hvars och ens ompröfvaude.
Manåberopade sig sålunda på den “ heligaste äganderätt “, och gjorde endast ett svagt försök att i allmänhet motivera ursprunget till dennas helgd dermed, att de till upphörande i fråga satta friheterna, “ långt ifrån att vara förvärfvade • på ett för staten betungande sätt, ursprungligen tillkommit genom motsvarande skyldigheter och onera “. Men man glömde alldeles att tala öm, huru dessa ursprungliga skyl^ digheter och onera snart nog upphört att utgöras, men friheterna ändock genom kungligt godtycke fått utan vidare stå qvar. At samma glömskå led märkvärdigt nog äfven 1846 års kungl. grundskattekomité, hvilken kom till alldeles samma resultat som ridderskapet och adeln 1809 på alldeles samma grunder. Helt visst hade det imellertid icke behöft vara ur vägen, om vid dessa båda tillfallen, eller åtminstone vid ett af,dem, vederbörande sökt åstadkomma en något mera bindande motivering för frälsefriheternas berättigande i vårt land. Icke nog med att man nu anför denna särskilda frihet såsom ett skäl för den oprivilegierade jordens lösning från alla grundskatter och särskilda pålagor till försvarsverket, utan sjelfva friheten och sättet för dess uppkomst ha nämligen ofta varit utsatta för en lika närgången som sakkunnig kritik. En bland de allra förste, som vi kunna påminna oss hafva sett föra denna fråga på tal, är t. ex. ingen mindre än sjelfve författaren af 1809 års Regeringsform. I sin bekanta af handling “ Försök att framställa svenska lagfarenhetens utbildning “ yttrar nämligen Hans.Järta bl. a. på ett ställe (Vitterhets-, historieoch antiqvitetsaka-demiens handlingar, fjortonde bandet, sid. 255): “ Ibland Sveriges konungar synes Magnus Ladulås hafva varit den förste, hvilken sökt skapa ett feodalsystem, efter tyskt mönster. Men det fattades honom grundämnen dertill, nämligen ett underkufvadt folk, att godtyckligt beskatta, och ett er-öfradt land, att såsom krigsbyte utskifta åt sina tjenste-män “.