Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer framlagt de vid denna Riksdag om ändring uti InteckningsLagen gjorde motioner, får Utskottet endast yttra, att Utskottet hvars befattning enligt 33 §• i Riksdagsordningen, ej får sträcka sig utöfver att besvara hvad i Remitterade Memorialer blifvit föreslagit, icke funnit någon af de gjorde motionerne föranleda tili framställning af Lagutskottet! Betånktinileif. 1159 fen generel öfversigt af InleckningsLagen, heldst Motionairerne endast yrkat bestämde förändringar uti lika bestämdt uppgifne §. §. deraf; och något annat yttrande än svar huruvida de föreslagne ändringarne äro med billighet och Lagens anda i öfrigt förenliga, bar Utskottet icke trott sig böra afgifva. Nyttan deraf, att dessa partielle yttranden blifvit uti Betänkandet sammanfattade, kan Utskottet ej inse. Tvärtom tror Utskottet att afgörr.ndet lättas och förenklas, då hvarje fråga uti ett särskildt Betänkande framställes, utan att sambandet delarne emellan och deras förhållande till det hela derigenom lemnäs ur sigte, hvilket Utskottet ej tror hafva inträffat här, enär de Åter-Remitterade yttranderne först äro vordne beslutade efter det alla Motionerne rörande InteckningsLagen blifvit granskade samt med hvarandra och Lagens stadganden i öfrigt jemnförde. Derjemte får Utskottet upplysa, att anledningen hvarföre Herr Mor atlas motion icke på en gång jned de öfrige blifvit besvarad, är den, att Utskottet, trott sig hafva anledning förvänta en Kongl, proposition i detta ämne, hvarom Herr Vloraths motion handlar, och Utskottet, som ännu tror, att de frågor hvilka uti de redan afgifna Betänkanderne blifvit afhandlade, kunna pröfvas och afgöras oberoende af de beslut, som fattas i anledning af Herr Moraths motion, har således ansett sig böra meddela särskildt yttrande i de ämnen hvarom någon Kongl. »2oct LagUtskatten Betänkande proposition förmodades icke vara att förvänta.
Mig synes, som om meningen med förslaget varit, att en revers skall till Diskonten ingifvas, och att dess innehållande säkerhet skall pröfvas, ty hufvudsaken är nu endast, att raan erhåller lån, Jag hemställer likväl, huruvida delta kan vara öfverensstämmande med ide'en med diskontrörelse, alt man skall fordra hos låntagarne en sådan ställning, att det är dem likgiltigt, om deras lån utfalla i Januari, Februari eller Mars månader. Detta blir följden, om lånehandlingarna pröfvas genast, de blifva inlemnade. Att Banken genom Uisk:s förslag skall vinna, är gifvet, ty då liera ansökningar inkomma, är tillfälle alt utvälja de bästa och säkraste handlingarna för belåningen. Den siste talaren har yttrat, att det vore svårt för lånesökande, att sedan de inlemna! sina lånehandlingar, nödgas vänta på lånet kanske flera veckor och månader. Afsigten med diskontrörelsen är icke, att, i händelse penningar för tillfället icke äro att tillgå, lånehandlingarna skola fras Diskonten qvarblifva intilldess medel inflyta, ulan man har förutsatt, att, då en lånebehöfvaude ingifver sin ansökning till direkt, och erhåller den uplysning, att penningar icke finnas, han då skall återtaga lånehandlingarna och förskaffa sig penningar på annat håll. Ar åter den lånebehöfvandes afsigt att undfå lån utan afseende på liden, då det kan utfalla, så medgifver jag, att det Den 16 April f. m. 441 gamla stadgandet kan vara fördelaktigt. Jag tror likväl, att Utsk:s förslag är mest öfverensstämmande med ideen om en diskontrörelse och alt del är för Banken det fördelaktigaste. Hr Printzensköld: Jag mäste beklaga, att Bankodiskonlverket så urartat, att det, i st. f. att upfylla sitt egentliga ändamål, nemi. att afhjelpa en lånesökandes ögonblickliga behof, blifvit en ordentlig assistens-inrättning, der livar och en söker sig låu, för att få dera stående med afbetalning hvarje halft år.
Passevolance-afgiften helt och hållet mätte upphöra, helst det, enligt Indelnings-Werkets grundidé, Stalssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o 35. icke vöre Rust-ochRotehållares skyldighet betala kostnader för möten inom Regementets stånd, än mindre alt vidkännas utgifter för öfning-och lustläger, hvartill Passevolance-Cassans medel vanligen blefvo använde. Och hafva häruti instämt Tufve Månsson från Malmöhus Län, Carl Gabrielsson från Östergöthland, Anders Johansson från Upsala Län m. fl; 4:o Af Riksdags-Fullmägligen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, som, medförklarande, det han, oaktadt allden orättvisa Rotehållarne under en tid af i5o år lidit, icke åsyftade, att roteringsbördan skulle °enom uppsägning af Knekte-Contractet alldeles afkastas, utan endast att rättelse på lämpligt sätt och i lagenliga former måtte till vägabringas, först upptagit de onera, hvarmed Rotehållarne, enligt Molionairens tanka*, blifvit. otillbörligt betungade och hvilka voro:
Majit har, af Nådig omtanka för Folkets val, inställt Uppbörden af Kronans Räntor, och det synes derföre vara en billig fordran, att Herrar BancoFuilmäktige frånträda denna Principe, som medförer, i synnerhet bland Allmogen, ofta fullkomlig undergång, och för andra Låntagare betydliga förluster. I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om Remiss lill BancoUtskottet, och att det måtte anmodas gifva BaneoFullmäktige behörig föreskrift i detta afseende. Grefve von Schwerinj Fredric Bogislaus: Hvad Herr af Wingård anfört emot den af BancoDiscontDirectionen vidtagna åtgärd, att den Låntagare, som i tvenne Månader efter förfallodagen försummar göra omsättning,-skall förlora bmsättnings-rättighelen och skall tillhållas att inbetala hela LåneCapitalet, finnér jag vara väl grundadt.
Rikets Ständer äge dock icke magt, att i dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar. Jag tror mig äfven häruti hafva inskränkt mig till önskningar, ehuru jag ägde rätt till föreställningar. Det är hlotten önskan jag fram stalt, och det vöre besynnerligt, om jag ej linge utöfva min Riksdagsmannarätt. Hvad en annan Ledamots anmärkning vidkommer, angående min begäran, att Konungen ville taga initiativet i afseende pä tullen å spanmålshandeln, så får jag begära talarens uppmärksamhet derå att det just är derföre, att motionen är under Ständernes pröfning, och medför långsamhet, som jag begärt att Styrelsen ville blifva medlare emellan intressena, ty man kan ej dölja för sig, att de olika intressena mäste vara verksamma, och att de ej annorlunda än genom den tredjes mellankomst kunna slitas, samt alt Styrelsen måste vara denna mellankommande person. Herr Grefve de la Gardie har mycket misstagit sig, då han anser såsom en contradiction att jag nu yttrat mitt missnöje med Författningen, men gillat, att i8a6 hränvinsbränningen blifvit förbuden ilen i September. Jag har gillat berörde åtgärd, för det att intet förbud då agde rum, och det är detta påstående, sorn i mitt anförande förekommer. Jag säger just, att den enda åtgärd jag då ej ogillade, nu vidtages såsom en primitiv åtgärd. Nu vidtages denna åtgärd genast, ehuru tullnedsält - 54 toen aa Jan i i f. in. ningen då likvid icke skedde förr än den i September. Jag anser denna sednare åtgärd böra vara den första, och, om den göres, ej böra göras småningom och i små portioner. Jag tror ej, att inverkan deraf på spanmålspriserne blir större än den, som en annan Ledamot trott sig kunna hämta derå af bränvinsbränningen. För öfrigt uppskjuter jag att vidare ingå i frågan, lills den i behörig ordning förekommer. Friherre Cederström: Det är i anledning af hvad Herr Hjerta nyss yttrat, som jag begärt ordet. Han har för att bevisa sin sats framställt det exempel, om Regeringen skulle vilja göra SkomakarcEmbetet regalt. Det må vara honom förbehållet att anse detta exempel tillämpligt.
Län från rotering, samt örn preste-boställens och slom-hemmans befriande från andra, dessa boställen och hemman åtföljande, besvär: bifölls; N:o 94, angående föreslagne åtgärder till beredande af en omedelbar post-communication emellan Sverige och England: bifölls; Prot.-Utdrag, ilen g April 18/5. 789 N:o 96, i anledning af väckt motion om upphörandet af, eller lindring uti, de consulad-afgifter, som erläggas för Svenska fartyg äfvensom inskränkning uti afgiften till Svenska kyrkan i London: l:a momentet, rörande consulad-afgifterne; bifölls4, deremot 2:a mom., angående afgiften till Svenska kyrkan i London: afslogs; N:o 97, i anledning af åter remiss af betänkandet, N:o 38, angående personliga skyddsafgiflens användande till folkundervisningens befrämjande: bifölls. S. D. Åter föredrogos följande Banco-Utskottets memorial och utlåtanden : N:o 46, i anledning af väckt fråga om förändring i grunderna för Rikets Ständers Banks förvaltning: bifölls; N:o 47, i anledning af väckt motion, att vederhäftighetsbevis, utfärdade af den i hvarje församling valde socknenämnd eller församlingens pastor, rnåtte för lånsökande i discont-verken såsom giltiga antagas: bifölls; N:o 48, i anledning af väckt motion örn inställande tills vidare af liela och halfva Silfver-Riksdalrars utmyntning, m. m.: Ståndet lät vid Utskottets utlåtande bero. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N-o 137, i anledning af väckt n otion om utfärdande af en ny Skrå-Ordning, blef samma betänkande af Ståndet bifallet. Den 9 April. Från Ilöglofl.
— Alt göra instruktionen lika för alla fjerdingsman, det står icke heller till; ty det lilkommer eii sådan mängd lokalförhållanden, som äro helt olika i hvarje län. Jag vill blott åberopa 2:ne härader inom Christanstads län, hvartdera med sin länsman på stat. Jag har begärt lönetillökning för dem, men ej lyckats deruti. Der måste då fjerdingsmannen inom socknar ne påtaga sig de göromål, som länsmännen ej medhinna. I andra trakter åter, der länsmännens bestyr äro mindre och färre, kunna fjerdingsmännen mycket mindre behöfva att lillitas. Fjer - Den 10 Maj. 495 dingsmannen rnåsle således vara länsmannens biträde, der länsmannen ej sjelf kan uträtta och medhinna sina göromål. Fjerdingsmannen har ej något annat åliggande. Det är på den grund jag tillstyrker afslag af denna punkt i betänk. Hr von Hartmansdorff: Frih. Raab har ej ansett den instruktion för fjerdingsmännen vara tillräcklig, hvilken Hr Printzensköld föreslagit. Jag skall föreslå en annan, som är något längre, men med hvilken jag befarar att Frilen ändock icke blifver nöjd. Den skulle innehålla, alt fjerdingsmännen skall förrätta allt, hvad som, enl. nu gällande författningar honom i tjensten lagligen åligger, och derefter allt hvad som, enl. hädanefter utkommande författningar, kan honom i tjenslen lagligen åläggas. Vill nu Frih. Raab hafva instruktionen fullständigare och längre i afseende på det förflutna, så lärer i afseende på det tillkommande väl svårligen något tillägg kunna äga rum; utan den sednare delen af mitt förslag slå qvar. Skall då en förteckning göras på allt hvad som, enl. förut utfärdade författningar, fjerdingsmannen åligger, så blir förteckningen så lång, ali fjerdingsmanncn ej torde hinna läsa igenom henne, under tiden från det han erhåller länsmannens ordres, till dess han bör dem verkställa. Påföljden blefve då troligen den, att han underläte all sådan läsning, eller också att han verkställde först och läste sedan han fullgjort sitt åliggande, hvilket väl vore det bästa.
I afton hoppades ambassadricen få se sin söta, älskade Cecilia hos sig på en bal, jemte hennes mor och syster. „Hvad jag skall vara stolt,“ tillade hon, „att vara den första, hos hvilken denna nyss uppgångna sol skall stråla. Under det Cecilia som bäst var sysselsatt med sin klädsel för balen, anhöll någon att få tala vid henne. Hon trädde ut i salen, och en ung, elegant klädd man lemnade henne ett bref och en liten ask, samt aflägsnade sig. Hon bröt brefvet förundrad och nyfiken, och fann det till sin förvåning undertecknadt af grefve Osterman, dåvarande rysk ambassadör i Stockholm. Det innehöll en anhållan, det hon ville pryda medföljande smycke genom att någon gång tillåta det att blixtra i hennes hår. Det smärtade honom, att hafva blifvit förekommen af det hus, som varit nog lyckligt att få försäkra sig om förmånen att äga henne denna afton. Imellertid vågade han innesluta sig i hennes välvilliga åtanke. Cecilias förvåning var utomordentlig. Då Carl kom för att afhemta fruntimmerna till balen, gick hon emot honom med smycket, för att förfråga sig hvad hon borde göra dermed. Hon ville ingalunda behålla det, men ej heller utan Carls hörande återsända det. Betraktande det blixtrande smycket, sade Carl: „ryssen är ändå alltid en klok karl; han förstår sig på det reela. Nå, nå, den andra får väl ock lof att lära sig tänka på annat än snömosartigheter, om han vill fortfara att ha något att säga. Dessa ord hade han sagt halfhögt vid sig sjelf, under det Cecilia gick fram till bordet, för att taga det smycket åtföljande brefvet. Nu vände han sig med den mest älskvärda artighet till Cecilia, sägande: „se, huru alla redan veta hvem det är, som hädanefter befaller öfver Carl Lejonankar.“ Bekymrad svarade Cecilia: „jag är alldeles bortkommen med detta. Hvarför gör man mig sådana skänker, hvartill all denna artighet, hvad vill det säga? „Åh, bry dig ej derom, min lilla förtjusande brud, och tänk endast på huru detta smycke skall förhöja din fägring i afton.
Sedan Herr Lallerstedt, G., inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion i förevarande ämne och densamma blifvit öfrige Riks-Stånden kommunicerad samt hos ISöglolliga Ridderskapet och Adeln af Herr Stjernsvärd, G. M., upptagits såsom egen motion, hvarförutom inom Hedervärda Bonde-Ståndet Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län och Per Persson från Wermlands län väckt en med Herr Lallerstedts hufvudsakligen öfverensstämmande motion, uti hvilken Ståndets, vid föredragningen närvarande, ledamöter instämt, hafva omförmälde motioner blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade. 1 dessa motioner anföres, att på den kongress, vid hvilken mellersta Italiens angelägenheter skulle afhandlas och hvilken innan kort komme att sammanträda, två meningar efter all anledning komme att bekämpa hvarandra. Å ena sidan skulle man föra förtryckets, å den andra frihetens talan. Om någonsin ett folk gjort sig förtjent af friheten, så vore det mellersta Italiens folk. Öfvergifvet af sina furstar, hade det under mera än ett halft år styrt sig sjelf och upprätthållit lag och ordning på ett sätt, som furstarne icke kunnat göra. Aldrig hade någon folkresning varit mera berättigad, än den Italienska, aldrig någon renare och ädlare. Der friheten framträdde så obefläckad kunde den icke visas tillbaka. Intet folk kunde bättre förstå Italien, än det Svenska, som aldrig legat under främmande förtryck och sjelf gifvit sig den dynasti det eger. Ingen dynasti kunde bättre förstå Italien, än vår, som genom folkets fria val uppstigit på tronen. Den ställning, Sveriges ombud borde vid kongressen intaga, vore således på förhand gifven, och man behöfde säkert icke frukta att del skulle af Konungen anvisas någon annan. Men då det Svenska ombudets uppträdande ©tvifvelaktigt skulle blifva mera oberoende och ega större vigt, om Ständerna haft tillfälle att uttala sin mening, ansågo sig motionärerna böra föreslå, det Rikets Ihli. till B. St. Z Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 17.
Det af Frih. Cederström, Jac., anförda skäl godkänner jag icke; ty om den af honom yttrade sats skulle vinna burskap, skulle deraf kunna dragas den slutföljd, alt om mantalspenniogarne upphörde, kunde ingen yngling hvarken få tjenst eller admjlteras lill nattvarden Jag anser detta vara två skiljaktiga frågor och tillstyrker bifall lill Utsk:s betänk, i denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Man bar invändt mot mitt yrkande, att allmogen behöfver sina söner vid den förutnämnda åldern. Jag tror att delta äfven är förhållandet vid hvarje annan ålder, så länge de orka arbeta. Det är sagdt, att vid den tiden inträffar deras nattvardsgång: en prest har, såsom J sen, mine herrar! yttrat, del fruktans - Den 8 Augusti e. m. värd t vöre, att, om eftergift beviljades för denna orsak, så Liefve nattvardsgången än längre uppskjuten, på det alt manta Ispenningar nes erläggande måtte ännu ett år fördröjas. Hvar är då gränsen? — En talare har sagt, att just ingen brist skulle uppstå, enär Ulsk. i det liela beräknat 3oo,ooo r:dr. Det må vara, men att 24,000 r:dr årligen skulle försvinna, lärer ingen kunna motsäga. Frih. Gederström, Anders: Jag har anmärkt, att tiden mellan i5 och 18 år är lärotiden för allmogens barn. Då de vid denna ålder ännu icke äro så utvecklade att de kunna fullt arbeta för att göra rätt för kläder och föda, utan måste lära att rätt använda sina arbetskrafter, så anser jag det vara obilligt, att allmogen skall betala mantalspenningar för ungdomen vid denna ålder, helst de då äro mera till besvär än verklig nytta. Dessutom inträffar då, som jag nämnt, deras nattvardsgång, under hvilken tid de ännu mindre äro i tillfälle att göra nytta för sig. På dessa skäl tror jag Utskts betänk, böra bifallas. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
N:o 12, i anledn. af Ii. R. o. Ad:s beslut, rör:de skrifvelseförslaget N:o 103. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 10 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 26 Juli 1848. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 9 prot.-uldr. för gårdagens plenum. Hr Printzensköld, Carl: Då StatsUtsk:s betänk, uti skattejemnkningsfrågan i Lördagens plenum för andra gången bordlädes, förklarade R. o. Ad. sig vilja i denna dagens plenum närmare bestämma, huruvida samma betänk, borde nu lill öfverläggning förekomma. I anledn. häraf får jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att förstärkt StatsUtsk. hade sammanträde Måndags förmiddag, hvarefter åtskilliga andra Utsk. hade sammanträden sednast i går pä f. m. och på e. m. var pleuum inom alla RiksStm; samt att R. o. Ad:s ledamöter sålunda saknat lid, att taga närmare kännedom om ifrägavar. betänk., och än mindre alt göra det på ett sätt, att man nu kan vara beredd, att i detta ämne fatta beslut. Således och på det att man må kunna bereda sig på afgörandet af della vigtiga ärende på samma gäng man i Den 26 Juli f. m. 217 und. går K. M:s önskningar i afseende på riksdagens snara afslutande till mötes, vågar jag anhålla, att R. o. Ad. måtte besluta ett uppskof med föredragningen af detta ärende åtminstone till nästa Lördag, hvarigenom man vinner 2:ne dagar för att genomgå betänk, och omsaken förskaffa sig den kännedom, som erfordras för alt fatta ett moget beslut. Hr Ridderborg, Jakob Fredr. Georg, förklarade sig häruti instämma. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Ehuru fru Helmer ogärna talade om sina sorger, förstod dock Ellen af ett och annat yttrande, att de båda makarnas åttaåriga äktenskap varit en följd af bekymmer och umbäranden. Maria talade om sin man nästan med hänryckning. » Ingen kan vara tillsamman med honom, utan att beundra honom, » sade hon med rö- rande naivitet. Efter kvällsvarden gingo herrarne in i lektorns rum, Maria hade något att bestyra i köket, och Ellen blef en stund lemnad ensam med äldste sonen, den sjuårige Rolf, ett stillsamt och brådmoget barn med moderns mörka ögon. Han satt en stund tyst och såg på Ellen; därpå utbrast han plötsligt: » Hvad tant ser glad ut! Brukar tant aldrig gråta? » » Åhjo, det händer nog, käre Rolf. » » Min mamma hon gråter ibland, men inte när pappa ser det, för då blir pappa ledsen. » » Var pappa mycket sjuk i våras? » frågade Ellen. » Ja, doktorn trodde, han skulle dö, men det ville inte Gud, ocb så blef pappa bättre, men mamma är så rädd, att han skall bli sjuk igen, för han sitter jämt oppe om nätterna oeh skrifver, fast doktorn har sagt, att han inte får det. Doktorn har sagt, att han måste vara på landet; men det kostar så mycket, ser tant. Brukar tant bo på landet? » » Ja, jag är uppfödd på landet. » Rolf såg nästan beundrande på tanten från landet. » Det måtte vara lifvadt att bo på landet, » sade han långsamt och såg fundersam ut. Ellen kände liksom ett styng i hjärtat. Det var samma tonfall, som när fadren sagt: » Det måtte vara härligt att resa. » » Jag tror Rolf riktigt slagit upp sin språklåda för tant Ellen, » sade modern, som just nu inkom. » Nu är det tid för gunstig herrn att gå till sängs. » Rolf tog godnatt och gick, och Ellen följde snart hans exempel. * När löjtnant Helmer två timmar därefter kom in till sin hustru, låg hon ännu vaken. » Sofver du inte än? » frågade han förvånad. » Nej, jag kan inte sofva, » svarade hon sakta. Hon märkte, att mannen såg allvarsam och nedslagen ut.
N:o 63; BancoUtskottet: N:o i4o. i anledn. af de inom 3:ne RiksSt. gjorda anmärkn:r vid Utskrs betänk. N:o 120; N:o 141 • > anledn. af de inom 2:ne RiksSt. gjorda an märkn:r vid Utsk:s under N:o <32 aflåtna memor. N:o 142. i anledn. af de inom 2:ne RiksSt. gjorda an märknlr vid Otsk:s under N:o i3i afgifna memor. Expedition sUtskottet: N:o 26. med öfverlemnande af den § i riksdagsbeslutet, hvilken innehåller till afgörande vid nästk. riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar; N:o 27. till Presteoch BondeSttn i anledn. afbemälda Stånds beslut rör:dé LagUtsk:s betänk:n Nilis 70 och 109. Upplästes följande från R. o. Ad:s särskilda, i enlighet med 3o § Riksd.Ordn. tillsatta Ulsk. inkoinne Hörsamste Memorial! Under d. 3o sisth April har H. R. o. Ad. beslutat, att ett Utsk. skulle sättas, som ägde att, på sätt 3o § Ridd.- Ordn. föreskrifver, inkomma med utlåt, öfver Hr Crusenstolpes i plenum d. 27 April f. m. afgifna yttrande. För fullgörande af delta åliggande har Utsk , åt hvilket ifrågavar. uppdrag, i den ordning nyssnämnde § utstakar, blifvit öfverlemnadt, ansett sig böra 0111 förloppet vid det tillfälle, då Hr Crusenstolpe afgaf sitt yttrande, taga en närmare kännedom , än blotta minnet hos dem bland Utsk:s ledamöter, som sjelfva varit tillstädes, kunnat gifva vid handen.
Inskrifningsoch Afskcds-pcnn ingar, Pensions-afgift, Afgift för Adeliga värdigheter m. m 2,156: \t. 6. 1,664: 39. 2. Utgifter* .* Till K. M:ls egen höga Disposition 1,500. 1,500. Pensioner till åtskillig-e afskedade Tjenstemän samt Gratificationer till afskedade Soldater 1,975: 4' — 1,865: /\o. — Remisslage och Provisioner, Postporto, Skrifmaterialier m. m 6,286: to. 5. 6,726: a5. 8. Summa 1,157,865: 6. 2. 1,140,608: 38. 7. (10*) ( 76 ) Någon anledning till anmärkning eller erinran vid dessa räkenskaper har icke förekommit; och hafva Cassans Lånehandlingar jemväl befunnits i behörig ordning. Förvaltningen af SjÖ-Ärenderne. Af de ifrån detta Verk aflemnade Räkenskaper, hafva Förvaltningens egne, för bägge åren 1829 och i83o, blifvit af Kongl. KammarRätten granskade med anmärkningar, undantagande Räkenskaperne för Lotserioch FyringsUarken, som för år 1829 funnits granskad, utan anmärkning, samt för år i83o ännu icke blifvit granskad; hvaremot redogörelsen för Stockholms och Götheborgs Stationer, som för år 1829 blifvit granskade, äfven med anmärkningar, för år i83o ännu icke undergått revision; hvilket sistnämnde förhållande synts äga rum med Carlskrona Stations Räkenskaper för bägge åren. Enligt Hufvudböckerne visa Förvaltningens Räkenskaper Inkomster och Utgifter sålunda: Debet. Ingående Balance: Behållne Uppbörd: Statsanslag för året å 4'.de Hufvud Titeln 1,071,010: 3a. 3. 1,155,979: 28.— Ersättning af gide HufvudTiteln för uthetaldt förskott 1,000. 1,000. Influtne