Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta lilla glasrör, af nära ett halft qvarters längd, hade han stoppat i fickan af sina linnebyxor och vid lifvandet öfver en liten gärdesgård nära klockarestugan afbrutit detsamma, då eld antändt skjortan och byxorna, men som han vid den närbelägna brunnen genast släckt, icke utan att hafva fått ett brännsår på låret. Den gamle mannen var fullt och fast öfvertygad, att någon trollkraft under allt detta varit förborgad och att brännsåret skulle blifva, om icke dödligt, åtminstone oläkligt. Jag gaf honom genast upplysning om förhållandet med det lilla glasröret, hvarom han blef så mycket lättare öfvertygad, som jag hade till hands en dylik glascylinder, fylld med fosfor, hvilken jag afbröt, då genast fosforen tände sig vid luftens tillkomst. Såsom erkänsla för den upplysning och tröst jag lemnat honom, begärde jag att han nästa gång, då en sådan hemlig samling skulle ega rum, borde underrätta mig derom, och emellertid utse för mig något ställe i gamla tornet, der jag osedd kunde iakttaga hvad som förehafvas skulle. Klockaren lofvade hvad jag begärt, och några dagar derefter (det var i början af Augusti månad) kom han att tillsäga mig, att en hemlig sammankomst om aftonen skulle ega rum. På utsatt tid inställde jag mig och fann en skäligen beqvämlig plats i tornet några trappsteg upp, der jag, om icke nog tydligen, likväl till en del kunde osedd observera hvad som förehades; jag hade emellertid ställt mig så, att jag kunde se de ankommande för att genast intaga min plats. Kongl. sekreteraren Björnram och en hans medhjelpare voro de första, som kommo vägen framåt, och som jag ansåg för de rätta aktörerna vid denna farce. Inkomna i kyrkan, stängde de genast dörrarne och framtogo hvarjehanda saker, som jag icke så noga kunde urskilja. Jag såg likväl att fina tagelsträngar fästades i ljuskronorna och att dervid häftades masker, hvilka åter voro fastsydda på något hvitt tyg, hvilket var utspändt på fina tunnband och upphissades med tagelsträngarne och åter nedsläpptes.
Alfred Johnson nickade i mörkret: »Just därför, att hon ger mest, känner hon det som om hon finge mest. Kärlekens uttrycksmedel äro alltid enahanda, smekningarna alltid desamma, men för henne betyda hans ord och smekningar icke det, som de betyda för honom! Hennes känsla lägger sin egen värme och sin egen själ in i hans ord och smekningar, och du kan lita på, att hennes själ får vingar, när han stryker henne öfver kinden med sin grofva hand! Medan han aldrig ett ögonblick lyftes öfver jorden af hennes kärlek, hur innerlig och rik och fin den än är!» Eric kastade cigarren utanför verandans barrier så afgörande, som ville han därmed afbryta diskussionen. »Du har nog rätt,» sade han. »En kvinna lägger alltid sin egen kärleks själ in i den mans smekningar, som hon älskar.» De sutto båda tysta några minuter. Därpå sade Alfred Johnson, med ett försök att ge samtalet en något gladare ton: »Har du lagt märke till hur hon idealiserar honom? Hur hon, som eljes är så mild i sina omdömen, bryter stafven öfver alla punschfeta män med svällda magar och pussiga kinder? Hon föraktar sannerligen själfva den svenska manstypen: punschmopsen! Det kommer sig däraf, att Casimir händelsevis är mager — han tycks bli magrare ju mer han dricker. I annat fall skulle den svenska punschmopsen troligen ha blifvit hennes mansideal! — Och har du sett att håret börjar falla af honom i pannan? Det tycks, som om pannan växte — och hon inbillar sig, att han ser intelligent ut nu!» Eric svarade ingenting. Alfred Johnson fick ett intryck af, att den skämtsamma tonen skurit emot hans stämning och gjort honom ondt. »För resten har han en förtjänst,» tillade doktorn. »Han är henne trogen; och kvinnorna veta att värdera den egenskapen hos en man. Monandrien är en af deras allra outrotligaste instinkter, och där kärleken funnits, dör den visst aldrig, innan den instinkten fått ett dödssår.» »Och där den aldrig funnits,» sade Eric, »blir mannens trofasthet blott en pina mer! Se på Gerda!» »Ja, mellan henne och hennes man har kärlek aldrig funnits.» »Nej, hon visar det i sitt uppförande.
Om Hr von Hartmansdorff uti sitt första yttrande, hvilket jag icke hörde, yrkade återremiss, så har jag ingen ting deremot. Jag för min del begärde upskof, derföre att jag icke hört någon önska återremiss. Hvilketdera af båda dessa förslag, som går igenom gör mig alldeles detsamma, emedan jag anser att det önskade målet genom dem kan vinnas. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Det är naturligt — och vi finna del beständigt — att när en fråga, i hvars bedömande man förmodar att enskilda intressen ingå, framställes, så blifver delta enskilda intresse framhållet. För min del har jag aldrig baft och har icke heller lyckan att vara delegare i någon Privatbank, och kan således icke heller räkna mig till godo den omtalade och afundade vinsten. Lika litet har jag någonsin varit så lycklig att behöfva ingå i någon Hypotheksförening, men icke destomindre vill jag söka bevisa de förras nytta, och i afseende på de sednare göra allt hvad jag förmår, för alt göra dem så litet skadliga som möjligt. Det är med sådana åsigter jag uplräder, för alt försvara Privatbankerna. Den obenägenhet, som mot dessa banker upståll, har sin första och egentliga grund uti'den vinst delegarne af dem er hållit, men hvad betyder, det för det allmänna, om en eller flere personer hafva den lyckan att göra en spekulation, som tillskyndar dem en vinst. Icke blir den ena personen fattigare derföre alt den andra blir rikare; tvertom genom somliges rikedom beredes fördelar åt andra, hvilka hade blifvit ändå fattigare, ifall de icke bade haft någon rik, som varit i tillfälle att understödja dem. Så är äfven händelsen här. Privatbankerna hafva gjort landet en stor nytta. De hafva varit förläggare för den allmänna rörelsen och hafva er satt den brist på kapitaler, som förefanns i vårt land, hvilken brist icke pä något annat sätt kunnat eller någonsin kan fyllas genom kredit-anstalter, hvilka äro så fotade att de icke framkalla olägenheter och oreda i penningerörelsen. Ingen kan påstå att sådant blifvit följden af våra nuvar:de Privatbanker.
St:rs beslut rörande Beväringsmanskapets vapenöfningar m. m. blifva af nöden. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Utsk. Remitterades till StatsUtsk., hvarjemte den nu väckta motionen kommunicerades MedStm. Föredrogs K. M:s denna dag i Rikssalen meddelade Nåd. Svar, i anledn. af åtskilliga utaf R. St:r vid innev:de Riksdag antagne lagförändringar; och beslöts att detta Nåd. Svar>kulle meddelas Exped.Utsk. för att iakttagas vid Riksdagsbeslutets uprättande.tjg^ Anmäldes till bordläggning ett från BankoUtsk. inkommet Utlåt. N:o 66, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om åtgärders vidtagande för att underlätta penninge-ställningen och rörelsen inom landet. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: R. o. Ad. torde inse viglen deraf, att detta ärende skyndsamt afgöres. Jag anhåller derföre, att detta Utlåt måtte blifva upfördt först på föredragningslistan för nästa plenum. Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts att BankoUtslcs nu bordlagda Utlåt. N:o 66, skulle upföras främst å föredragningslistan för nästa plenum. Anmäldes och lades på bordet ett från StatsUtsk. inkommet Utlåt. N:o 192, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk. N:o 148, ang:de reglering af utgifterne under RiksStatens Åttonde Ilufvudtitel. Den 21 December. Föredrogs ett frän Yällofl. BorgareSt. ankommet prot.-utdr. HT:o 491, innehållande inbjudning till MedStm att förena sig i BorgareSt:s, vid pröfning af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 176, ang:de ett ytterligare lån af allmänna medel åt NoraErvalla Jernvägsbolag, fattade beslut att afslå Utlåt.'och till NoraErvalla Jernvägsbolag bevilja ett lån af 75,000 Rdr
I grundsatsen kunde jag visserligen dela samma åsigt, att ett strängare ansvar erfordras; roen då det hittills kanske ofta varit ansedt för en heder att truga sina gäster att dricka, och på så sätt vara god värd, hvarigenom mången kunnat förledas att förtära så mycket att han blifvit drucken: så skulle jag tro, att det vore en för häftig öfvergång, om ansvaret i detta hänseende bestämdes till så höga böter, och då vore det fara värdi, att detta lagstadgande aldrig tillämpades, och att böterna aldrig utginge, emedan man ansåg dem orimliga, ovan att betrakta saken från den mera allvarsamma sidan. Deremot måste jag instämma uti den af Frih. 4° Den 2 September f. m. Leijonhufvud gjorda anmärknm, att det icke bör vara någon faders eller husbondes åliggande att ställa sig till efterlefnad hvad en kronoeller polisbetjent kan linna för godt att, efter föregången lagioring och ifieddeladt utslag, föreskrifva i afseende på aga för barn eller tjenstehjon. Den varde talaren har så väl utvecklat skälet för sin åsigt, att jag endast behöfver förena mig med honom. För min del anser jag penningestraffet för den omyndige icke vara olämpligt, emedan det egentligen drabbade fadren eller förmyndaren, som derigenom påminnes om hvad i uppfostran kata brista. Det stadgande, alt den som i förrättande af K. Rl:s Och Kronans tjenst är drucken skall böta dubbelt emot det som i i §:n i mom. är utsatt, finner jag ganska riktigt* Sker det tredje gången , heter det j bör han från tjensten afsätta*\ hvarföre icke ändra gången? Uti 5 §:n har äfven en talare yrkat högre ansvar. Jag tror, att man icke bör stadga alltför stränga straffbestämmelser; ty i samma män, sora straffet är lindrigt, kaO man hoppas att det skall blifva Verksteldt. För Öfrigt anser jag, lika med Hr von Röök , att alla föreglde författningar angtde fyllerilasten äro uppliäfnä genom denna, derest den blir antagen. Man har nämnt något om ny ktei hetsvännernas bemödanden att utrota Och förekomma dryckenskapen.
Egendomligt synes mig det sätt vara, på hvilket det meromnämnda ordet sjömanskap för skärgårdsartilleri-officerare definieras, då man säger, att det inskränker sig till »att ega vana vid den del af ångbåtsmanövern, som omfattar bedömandet af lärtygets rörelsekraft.» Ligger icke hela hemligheten uti fartygets manöver, uti fartygets förande just uti detta riktiga bedömande af fartygets rörelsekraft; den som eger den konsten inne, skall säkerligen anses såsom en duglig sjöman, eller i få ord ega sjömanskap. Ar ett af skärgårds-artilleriets fartyg på väg till Norrköping eller annan vid hafvet belägen ort, och någon maskindel brister under båtens arbete i öppen sjö och hårdt väder, en förutsättning, som ej får anses osannolik, mann tro den så kallade vanliga båtseglingen och förmågan att styra och ro ej måtte här benämnas verkligt sjömanskap, för så vidt befälhafvaren skall anses skyldig att, ehuru med brusten maskin, dock söka få fartyget i hamn och ej detsamma öfvergifva på den grund att han saknar sjömanskap. I likhet med hvad en talare i föreg:de plenum yttrade, synes det mig besynnerligt, jag vågar säga oegentligt, att på förhand bilda en offfcerskorps, hvilkens arbeten jag ej med ens sken af pålitlighet kan bestämma. Huru är det väl möjligt att begreppen om en officers blifvande verksamhet kunna vara fullkomligt utredda, då jag, snart sagdt, ej vet om mannen skall sättas på en båt eller en lultbalong. Säger icke Hr Sjö-Ministern uttryckligen att, »de olika fartygscerter och den särskilda beskaffenheten af desamma, hvilka böra anskaffas för flottan och skärgårds-artilleriet, ej kunna med något sken af pålitlighet bestämmas under nuvarande förhållanden;» men redan under nuvarande förhållanden har man kunnat bestämma arten af den verksamhet, för hvilken de Hrr skola bildas, som äro ämnade till chefer på dessa förstörelseredskap, hvars konstruktion 74 Den 11 November f. m. ännu ej är framsprungen ur fartygsbyggarens eller mekanikerns hjerna.
Såsom tillägg härtill ber jag att få påminna om del sätt, hvarpå Rikets Ständer erhålla kunskap om sådane Lagförklaringars tillkomst. Det sker nemligen endast genom Rikets Ständers JustitiasOmbudsmans Berättelser. Om han skulle underlåta, att upgifva en sådan förklaring; så lingö ej Ständerne någon kunskap derom; och sålunda kunde, genom hans menskliga försummelse eller glömska, Lagförklaringar kunna halka förbi Riksens Ständer, och dem förutan blifva gällande Lagar. Det är derföre angeläget, alt ej försaka den rätt, som 88 §. RegeringsFormen nu tillägger Rikets Ständer, att utan prtescriptionstid ogilla utkomne Lagförklaringar, och besluta att de ej få tillämpas. — SI ideligen får jag erinra, att en del Talare begärt bifall till ConstitulionsUlskottels Uii4 H. 2 18 Den a3 Februarii f. m. låtande i frågan, andre åter yrkat, att Konungens Förslag måtte förkastas. Detta kommer i sjelfva verket på ett ut. Mea torde hända ej alla Ledamöter ihågkomma, att ConstitutionsUtskottet afstyrkt förslagets antagande, likasom förut äfven Konungens Rådgifvare och Föredragande StatsSekreteraren. — Jag hemställer, om det icke är häst, att pröfva hela Förslaget på en gång; och tillstyrker afslag å detsamma. Friherre Boije: Ståndets tid är för dyrbar att uptagas af ordstrider. Jag förbigår derföre en stor del af hvad Herr Hjerta behagat yttra, helst han i resultatet instämt med mig. Hvad dea af honom anförda historiken om våra Konungars deltagande i Lagskipningen angår, så hänvisar jag till Sveriges Historia ända från AlshärjarTingen till den dag i Augusti månad .1790, då Konung Gustaf III sista gången bivistade Högsta Domstolens Sessioner. —. Jag återgår till frågan om formen för detta förslags behandling härstädes. Jag gör gerna Ridderskapet och Adeln till Domare, hvilkendera af oss, Herr Hjerta eller jag, misstager sig.
Maj:t och kronan samt nuvarande arrendatorn afslutade arrendekontrakt upphört att vara gällande, för den upplåtne platsens begagnande erlägga en efter den afsöndrade jordens rymd och beskaffenhet, i förhållande till hela hemmanet samt deraf utgående arrende och öfrige onera lämpad årlig afgäld, hvilken af Kongl. Maj:ts befallnings-hafvande i Skaraborgs län torde böra i författningsenlig ordning bestämmas. Stockholm den 17 Maj 1848. StatsUtskottets Memorial, iY o i80. IS:o IS 80. Arik. till Exp.-Utsk. den 13 Maj, kl. 11 e. m. Memoria!j i fråga om det rotehållarna vid Westerbottens f. d. regemente tillerkända understöds utgående för åren 184S och 1846. (Rgs A(<!.}
Utskottet tror sig derföre nu böra förklara att enar den stående Armeen äger en gifwen rättighet att warfwet inom »8 och z6 ärs alder, denna ratt aldeles oförkränkt fortfar, och att den yngling mellan 20 och 25 ärs älder, som frivilligt ingär för nummer i den stäende Armeen, derigenom fullkomligen anses uppfylla sin bewaringspligt. I anledning af de anmärkningar, som blifwit gjorda rörande legning af tjenstehjon, och andras Hem - 66r Den rz Junii. HemmanSaboer, samt rörande de författningar hwilka borde widragas wid Bewäringsmanstape hemförlofwonde ur t/ensten, har Utskottet trott redan gällande stadgar wara tillräckligt kraftiga a skydda husbönders och tjenstehfons ömsesidiga ra tiaheter, och bewara den allmänna ordningen; li wal torde, om Riksens Stander sa finna tjenlig nar nu sa mangfalldigt ökade tillfällen till desia Försg! ningars tillämpning inträffa, Riksens Ständer lill Har Kongl. Maf:t i underdånighet anmäla den önskan, a wid de reglementarista författningars utfärdande, so> härmed baswa gemenjkap, ett noga afseende p deka omständigheter matte göras. Antcligcn får Utstoltet anmäla att det af meddelade anmärkningarne icke funnit skäl att frär ga någon af de önstnmgspuncter det i sitt förr Memorial föreslagit, men deremot i anlednind i Preste-Standet gjorda anmärkningar, trott , böra antaga den wid andra puncten gjorda rätteljr att i stället för ordet Studenter, nyttja uttryck Studerande w d Lärowerken. Det är^ i sammanhang härmed Utskottet nu ki Riksens Ständer får anmäla följande ifrän Rik Stånden förestagne nya önffningar: , r:o.
Enligt sista Femårs-Berättelsen utgjorde antalet af Länets Innevånare' 87,803 Personer;: och för en lättare öfversigt upptages bär det närvarande antalet efter i832? års Mantals-skrifningar i bredd med förrai för hå»! la lide t sålunda' Antalet efter sista Ali rtaY ninie an tale f, Berättelsen. V 3,829 3.3-4 Arboga • * • ir . .* 1,75 r Köping i,35o r,43* Sala ... 2,692 2,728 Westerås Södra Fögderi . 6,97° 0,477 dito Norra •• Strömsholms . io,582 iö,36o Kongsörs . 13,878 14,021 Bergslags 14,284 I4’9°9 Salbergsoch 16,261 16,802 Wäsby Fögderi .. .. 9,368 9’4;8 Summa 87,803 88,4'9 Folkmängden bär således på det sista qvinqvennium förökats me 616 personer. Af det närvarande' antalet äro? Summan af bvar Mantalsskrifn». - Mantalsfne. dera tönct. Ben anmärkta folkökningen synes vara en följd af fredslugnet och Uteblifne farsoter. . Folkets lynne har icke undergått någon' hufvudsaklig förändring. Opinionen i synnerhet ibland de bättre och upplystare synes vara riktad på nödvändigheten att införa nödig nykterhet. Fylleriet och dess olyckliga följder hafva varit mest märkbara de tider då brännvinet varit i lågt pris. Brännvrnsförbuden lufva således verkat godt,- både i ekonomiskt och sedligt afseende. Örn folkets bildning och sedlighet i allmänhet är icke något att tillägga hvad förra Berättelsen innehåller. Åtskilige gröfre brott hafva beklagligtvis onder sista fem åren blifvit föröfvade, hvilketii min öfvertygelse härrör af bristande sann religiosite. Denna brist forsenar att blifva föremål för Presterskapets fördubblade uppmärksamhet. Konstoch Näringsfliten är ungefärligen i sammaförhållande somföir.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Dag-Ut* skottets handläggning remitterat ett af RiksdagsFullmägtigen Joli. Magn. Vessing ingifvit så lydande: * ’M e m o r i a 1: Vid de första Riksdagar jag genom mina Med-Bröders förtroende bevistade , erhöllos alla så allmänna som enskildta till Kongl. Majit i underdånighet ingrfne besvär directe från Kongl. Majit utan lösen. Efter sist öfverståndne Riksdag år 1815 har Kongl. Maj:ts och Rikets Karnmar-Collegium, icke allenast af mig fordrat förklaring öfver besvär som i underdånighet blifvit till Kongl. Maj:t ingifne, utan äfven sluteligen förklarat sig icke med målet kvinna taga 68 Lag-Utskottets Betänkatiden. någon befattning, efter jag ej haft elen i Kongl; Författningen föreskrifne serskildta Fullmakt» Då nu åter Rikets Lagstiftare äro samlade, vore åtminstone för Ronde-Ståndet af högsta vigt få afgjordt, om den i Kongl. Förordningen, förmodeligen Adyocater föreskrifne skyldighet, att vara försedde med särskildte Fullmagter, kan lämpas till Riksdagsmän, sorn vid Riksdagens början allartina en i Riksdags-Ordningen föreskrifven Fullmagt, samt om icke de i underdånighet till Kongl. Maj:t ingifne Resvär , i Nåder blefvo afhulpne med svar utan Riksdagsmäns förklaringskostnad och Domslösen i de Collegier, hvilkas utlåtande Kongl. Maj:t i Nfider täcks påkalla. Ifall detta skulle vinna mina hedervärda Med-Rröders bifall, hemställer jag till deras ompröfning och öfverläggning huru detta lämpeligast skulle kunna vinnas. Stockholm dén 5:te Januarii igi g. Joh. Magn. Vessing.” ifrån Siende och Tuhundrade Härader i Vestmanland’’.
Men all den uppmagasinerade ömhet, all den skygga kärlek, som hon gått och gömt på under sin ungdom, den slösade hon på mig, aldrig enträget, aldrig besvärande, utan med en ängslig tillbakadragenhet, som fruktade hon ständigt att jag skulle råka i vrede – för det hon var så god.» Ännu en gång återhöll han sitt leende; Marianne kunde höra det på rösten. »Menniskor som sågo oss tillsamman togo henne alltid för min äldre syster, och hon var icke mån om att taga dem ur villfarelsen. Hon led, men hon var beundransvärdt tålig och rädd att vålla mig obehag ... Åh, fru Marianne, nu – efteråt – kommer det som en aggande förebråelse öfver mig, hur jag afskydde henne för denna godhet, denna tålighet. Hur jag kände leda för den, hur jag skulle velat sparka henne som en hund, bara för att se henne ond, bara för att slippa denna eviga undergifvenhet. Fru Marianne – jag hatade denna qvinna, som jag aldrig hatat någon menniska på jorden. Jag kunde ha skakat henne i axlarne och ropat: res dig upp emot mig! Men hon skulle icke ha gjort det ... Och ändå kunde hon i vissa stunder få någonting tilldragande för mig. Vi kulturmenniskor äro så underligt komplicerade. Vi, som efter lärda regler lärt oss att tänka, vi blanda tillhopa det väsentliga och det utanför stående, vi drifvas af tusen motstridiga stämningar, och ju mer vi lära oss att förklara dem, dess mer beherska de oss. Hon visste det – Mathilda – hon visste hur fullständigt jag är slaf under ögonblicket. Det fins inte qvinna så dum, att inte kärleken gör henne slug, slugare än tio män, sen hon en gång fått nyckeln till vår karaktärs inkonseqvens. Mathilda visste att jag hatade henne, hon måste ha märkt det på hundrade ting. Hon visste att jag med vanvettig svartsjuka dolde för henne alla mina tankar och böjelser, mina planer och förhoppningar. Men hon var som en orm: hon utspionerade mina åsigter, läste mina böcker, vann mina vänner och stal mitt åskådningssätt. Och ju mer jag märkte att hon ville smyga sig in i mitt hjerta, dess mer hatade jag henne.
Majtts öfver berörde Höga Bref Nådigs* afgifne förklaring af den 14 Februari 18x5, Skattläggningen kommer att verkställas på det sätt, att Grundräntan både af Inägor och Skogsrymd skall beräknas efter Savolaxska methoden tili minsta afgiften, eller ö'r® Sunt för Tunnelandet, jemte KronoTionden af de Hemman som få inägor uti Aker bestående, hvaremot sådane Hemman sora komma alt bestå endast af Skogsmark från KronoTionde befrias, intill dess Silfververket med vederbörligt tillstånd kan få nedläggas. I underdånig följd af dessa Höga föreskrifter och sedan undersökning å.Äker, Äng, Skog och Mark för sig gått, och allt befunnits öfverensstämma med den af underskrifne 2:dra Landtmätare i Nerikes Län, upprättade ChartseBeskrifning , företogo sig Skattläggningsmännen att, efter den fördelning af Marken i Hemmantal Intressenterne utstakat, den belöpande Räntan efter Savolaxska Methoden och Ortens undervisning Uträkna, som föijer: fl/i an-1 tal. Tunnland. Åkern tillhopa utgörande 35 Tunnland 27 Kappland, bestående af sandoch stenbunden Såg-jord, hvaraf ~:del nyttjas till Träde och |:del till .VH1 eller Lindor, således 1 afgår |8 Tunneland ig-f Kappl. för Trädet 8 Tunneland rg-| Kappl. för Vall eller Lindor. Återstår 8 Tunni. 1 gy Kappl. till beräknande å q| Korns äring i anseende till Jordmånens släta beskaffenhet, gör 2 1 T:r 17-J Kap:r, hvaraf Kronooch PrestTionde uppgår till 2 Th 4i! Kaptr. Åkern gör således Höslåtten och Äng Skog och Mark Hvilka Niohundrade Femtio Tunneland 3^ Kappl. beräknade efter Savolaxska Methoden , å y öre Sunt Tunnelandet, utgör . Gustafstrom Skattlägges således lill j Tre Attondedels Mantal med följande Räntor; JordeboksRänta. - singar - *— !• 6. Spannmål.
Main särskildt t undcrvänighek anmält ofwan upptagne förhållande, och Kammar Collcgium, hwarS underdäniga utlåtande i anledning deraf blifwil infordradk, har uti skrifwelse af den zi nästförledne Justi, under åberopande af hwad Cellegium i förberörde mätto anfört, underdanigst l.llkännagifwit, att största delen af stämpladt papper för nästa ärs behof redan finnes i orterna, dels af sörre arens beställningar, dels af hwad till Kongl. Majus Vesellningöhaftvande blifwit afsändk, innan Collegium echt ll kännedom af den nya Charkä-Sigillakä-Förordningen; samt att, om detta stämplade papper, enligt Collegii underdäninga hemställan, finge anmändaS, mycken besparing skulle för Kronan uppkomma, sä wäl uri kostnaden för papperet, som derigenom, alt ett sä stort quantum onyttigt papper, med gamle stämplar, ej bchöfde ifrän Landsorterne ätertransporterås till Charlä.Sigillarä. Contoret, der behållningen skall conirolleras. Kongl. Maj:r, som ansett sig böra meddela Riksens Ständer underrättelse om de hinder, som fölunda mött wcrkstäliighetrn af den förnyade CharräSigillatä-Förordningen, HwarS utfärdande Kongl. Majrt emedlertid lätir inställa, öswcrlemnar i Nädec till Riksens Siänders pröfning hwad Komma,. Col» legium derwid i underdånighet hemställt och förcstagir. Och finner Kongl. Maj^t naaon betydlig olägenhet, af dröjsmål med berrrde Förordnings we,kstäliighet, sa mycket mindre kunna befaras, som det ändamäl af en noggrannare controll tvid CharkäSigillatä uppbörden, hwtlkct oftanämnde Förordning sy - Den 22 Aug. 75 synes förnämligast asyf<a, likafullt hnfwndsakligen winnes, dä Riksens