Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke dessmindre, då jag anser communicationerna så väl inverka i hög grad på del krigiska, som äfven höra till statsekonomiens fordringar; så vågar jag fästa uppmärksamheten på det företag, som redan genom H. M:s visa anordning blifvit börjadt, och till sin del, men ej för det stora hela, fullkomligt fullbordadt. Längs hela kusten har Norrland ej mer än en väg — i detta afseende räknar jag Norrland från trakten af Söderhanm utom den breda, som hafvet erbjuder; men långs våra herrliga vattendrag stryka intill densamma andra vägar, liksom contreforts till en bergsrygg, utan att på något sätt sammanbindas vid sina öfre ändar genom med kustvägen parallela linier. Derigenom har uppstått liksom detacherade delar af befolkningen , alldeles isolerade från hvarandra, hvilka, ehuru blott några få mil skiljda åt, likväl sommartiden ej ägt det ringaste samband. Och skulle nu inträffa, att den ena dalgången äger öfverflöd af spanmål, och den andra deremot lider brist derå; så, ehuru genom några mil endast skiljda, erfordras en transport af kanske oftast 3o å 4° mil till erhållande af en annans öfverskott , då likväl fogelvägen dem emellan endast utgjort 5 å lo mil, pch hvilka resurser alltså ej kunna begagnas. Den gamla satsen: "röj väg, det är bygga land,” uttalar sig bäst häruti. Den, hvars ljusa blick alltid i så många hänseenden uppfattat och befrämjat medlen till afhjelpande af Sveriges och Norriges behof, har, under nyss förflutna åren, låtit upptaga väg emellan Wenerns basin allt intill Ljusnans-dal; och genom dess upptagande, har icke allenast en del af de norra provinserna — äfven om en fiende eller naturhinder skulle för kortare tid afklippt cornmunicationen kustvägen — alltid en gemenskap fullkomligt fri, med kärnan af Sverige, utan äfven denna del af Sverige med norra delen af Norrige genom Jemtland; och det vackra vägarbetet öfver Kölen eller Norrska fjällen bar gifvit en ny styrka åt försvaret af Bottniska Vikens vestra Kustland, på samma gång som numera den ekonomiska trafiken å denna väg är högst betydlig.
Det muntliga stämningssättet ställde Käranden i beroende af stämningsmännens förmåga att rätteligen uppfatta och ihogkomma hans talan, och tillskyndade Svaranden äfventyret att underkastas Dom i vidsträcktare måtto än han haft anledning vänta. Det inedförde också den olägenheten, att Svaranden ofta kom till Domstolen mera oberedd i målet, och med giltigare anspråk på uppskof, än om stämningen skett skriftligen. Stadgandet i 11 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, såsom alltför obestämdt uti de nyttjade ordalagen: ‘*i ringa mål’* innefattade dessutom ingen säker ledning för att urskilja, när skriftlig stämning fordrades eller ej, samt var äfven ur detta skäl föga tjenligt att bibehållas. Lag-Utskottets Betänkande N:o g3. 5 Efter Utskottets öfvertygelse är således den i omförmälde afseende vid sistlidne Riksdag beslutade Lagförändring byggd på goda grunder; och Utskottet inser icke, att någon anmärkningsvärd olägenhet deraf bör kunna ega rum, enär den skriftliga stämningen ej behöfver vara utaf omständligare innehåll än den muntliga, samt skrifkonsten numera är så allmänt spridd, att, der så behofves, nödigt biträde för stämnings-påståendets skriftliga upptecknande är lätt tillgängligt, äfvensom hinder sällan lärer möta för samma personer, hvilka förut i så kallade ringa mål meddelat de muntliga stämningarne, att också hädanefter i enahanda slags mål kunna med den skriftliga stämningens utfärdande gå parterne tillhanda. Tillsättandet af stämningsman måste emedlertid äfven framgent ankomma på Domhafvanden; och ehuru Utskottet högligen önskar, att allt billigt afseende härvid göres på de rättsökandes fördel och beqvämlighet, kan Utskottet likväl destomindre biträda förslaget om det stadgande, att en stämningsman ovilkorligen skulle utses i hvarje Socken, som det tilläfventyrs icke allestädes vöre möjligt alt finna en dertill både tjenlig och hugad person.
" skulla inflickas efter or”den: till nämnde Betjening ’’ på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, och ConstilutionsUtskottet ansett innefatta en strängt conslitulioncll form. 183 Den 9 Januari i. Der tillägget nu är föreslaget alt införas, skulle clet verkligen leda till otydlighet, eller rättare till tydligt ingrepp i den rättighet alla Stånden, enligt §:s nuvarande lydelse, äga att utöfva. Tillägget skulle, efter det rum det fått i perioden, endast kunna refereras till det antal Betjening, som är uppräknadt, nemligen 4 Canzlister hos Adeln, en Notarie och 3 Canzlister hos PresteStåndet och BorgareStåndet, samt 2 Notarier och 4 Canzlister hos BondeStåndet. När nu §:s sista punkt medgifver en ytterligare Betjening, och erfarenheten visat, att behofvet fordrat större antal, så skulle, med mera skäl än förut, (och såvida samma extensionsprincip fortfore hos Ministe'ren, som den, hvilken legat till grund för den Nådiga skrifvelsens tillstyrkande) kunna sättas i fråga, om Stånden ägde sjelfve tillsätta mera Betjening, än de i §. omnämnde och här ofvan uppräknade. Så väl BondeStåndet, som alla de Öfrige, skulle således tappa på denna af ConstitutionsUtskottet beprisade gåfva af Grundlagsförändring, och sådant borde väl icke kunna förmodas vara meningen dermed. Icke heller borde det hafva undgått Utskottets uppmärksamhet. Resultatet af den undersökning jag här vågat framställa, blir: att allt tillägg till 24 §• ar onödigt, men tillika, att det, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse före - } Den 9 J a n u a r i i. 189 slagne tillägg är vådligt antaga, om icke bestämdt skadligt.
Utöfningen af nämnde åliggande må Fullmäktige sig emellan fördela på sätt dem bäst och lämpligast synes; dock äro de, en för alla och alla för en, ansvarige för den skada och förlust, som, genom en eller flera Fullmäktiges försummelse härutinnan, Banken möjligen tillskyndas.” 1 33 §• 37. Med bifall Lill ett af Chefen för Sedelkontoret gjordt och af Änäringiföre Understyrelsen understödt förslag, hafva Fullmäktige till efterrättelse fiöftenomsatJ • r» • >°r U'PPrai~ faslställ L den förändring af föreskriften i Sedel kontorets Redovisningstande af Ex ordning, angående de större sedlarnes bokföring, att i stället för de dittills anbelallte summariska extrakterrie, specificerade extrakt skola valoreme. efter hvarje års slut upprättas samt alla inkommande sedlar så väl deruti, sorn i en inrättande lika beskaffad kontra-bok införas, hvarigenom kollationering för dag emellan Creditsoch Debets-nummerböcker, såsom overkställbar, komme att upphöra, samt denna kollationering att anställas så fort ske kan under årets lopp, sedan extrakterne hunnit upprättas. Revisorerne, som ansett de efter det nya förslaget upprättande extrakt utgöra en väsendtlig förbättring i kontrollerna å utelöpande ' sedlar', hafva dock, beträffande uteslutningen af den utaf Pievisorerne såsom ändamålsenlig ansedda föreskriften om den dagliga kollationeringen, derom nu ej kunnat uttala något omdöme, enär det torde erfordras, att den förändrade föreskriften under några år varit tillämpad innan bestämd erfarenhet kan vinnas, huruvida densamma ensam för sig innebär fullständig kontroll'. §. 38. För behörig verkställighet af Rikets Högloft.
Det staden Eksjö under 1856—1858 års riksdag beviljade lån å Tvåhundra tusen R:dr, för återuppbyggande af den del utaf nämnda stad, som ödelädes vid den der i November 1856 inträffade eldsvåda, skall, sedan detta under år 1857 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån fått till 1861 års slut utan ränta och kapital-afbetalning innehafvas, återbetalas på, det sätt att, intilldess länet är till fullo godtgjordt, årligen erläggas för erhållna låneunderstöd till uppförande af byggnader utaf sten eller annat icke eldfarligt ämne Sex procent af sådant låns ursprungliga belopp, deraf ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning, och för lån till uppförande af vanliga trähus Sju procent utaf den ursprungliga lånesumman, af hvilka Sju procent det belopp, som, efter godtgörande af Fyra och en half procent årlig ränta å det dessförinnan icke liqviderade lånekapitalet, StatsUtskottets Memorial Jfs 125. 29 återstår, anses utgöra afbetalning å detsamma; börande denna årliga ränteoch kapitalinbetalning af Drätselförvaltningen vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest inbetalningssumman före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. § 56. A det staden Christianstad, för verkställigheten af ny tomtreglering derstädes, vid 1850 och 1851 års riksdag beviljade och sistnämnda år från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Tjugutusen R:dr böra, intilldess samma lån är till fullo godtgjordt, Sju procent af det ursprungliga lånebeloppet vid slutet af hvarje år, genom stadens Drätselförvaltning, till Riksgälds-kontoret inbetalas; skolande deraf ränta efter Fyra för hundra å den oguldna lånesumman först beräknas och afgå samt öfverskottet utgöra kapitalafbetalning. § 57.
Ridderskapets och Adelns tid i dag är dyrbar, hemställer jag vördsammast, om ej mig må tillåtas att först nästa Plenum uppläsa nämnde Motion. Jag får äfven äran anmäla en annan Motion, som egentligen grundar sig på det förhållande jag i min Motion om Bevillningsförordningens förändring uppgifvit, alt nemligen genom brist af en viss utsatt tid, inom hvilken alla Bevillnings-anmärkningsmål skola vara af KammarRätten och instansen deröfver granskade och afdömde, det i år handt alt till och med io års anmärkningsmedel blifvit påförde en fattig medborgareclass här i Staden. Den summa frågan rörer, utgör, som jag tror, omkring 8000 R:dr; men om den utsökes, lära icke mera än emellan Ettoch Tvåtusen R:dr kunna ingå, och äfven derigenom beröfvas en stor del menniskor det nödvändigaste. Genom ÖfverStåthållareEmbetets mensklighet har utsökningen någon lid varit instäld, men kan troligen icke länge fördröjas. I anledning af hvad jag nu anfört, liar jag vågat föreslå, att Rikets Ständer af billighet och mensklighet ville dessa anmärkningsmedel efterskänka; helst de äro af den natur, att hvarken Taxeringseller PröfningsGomiteerna trott sig, enligt Re - 3l2 Den i5 December e. m. villningsförordningen, kunna dessa afgifter påföra. För öfrigt vill jag endast nu reservera min rätt, att vid Motionernes uppläsande närmare få utveckla mina åsigter, Lades på bordet, Grefve HamiltonJacobj hade inlemnat följande, sorn upplästes: Den nu varande arbetstiden i våra HofRätter, Collegier och alla andra Embetsverk i Riket torde med skäl påkalla ändring. Vid första påseendet tyckes denna fråga kanske vara mindre vigtig; men vid närmare öfvervägande torde man finna den af mera betydenhet. Arbetstiden i våra Embetsverk är nu vanligen från klockan 10 förmiddagen till 3 eftermiddagen. Dessa timmar anser jag mindre lämplige; ty förmiddagen, som onekligen är den bästa arbetstiden blir derigenom för kort.
Man ser alla år processer med Banken, hvilka visa att Svea HofRätt kan dömma Rikets Ständers Bank. Rikets Ständer göra bäst att nöja sig med att vara en tredje magt, utmed de båda andra, på det icke den juridiska makten må få thronväldet. För min del anser jag allt, som behöfves, vara bestämdt genom Mynlbestämningslagen. Jag önskar derföre, att vi må komma till afgörande, huruvida en lag behöfves eller icke. Sedan skall jag söka få bort en §., hvilken ej är passande, den sorn talar om grundfonden, ty denna kan ej vara föremål för en allmän lag. Jag förnyar min anhållan om proposition, till bestämmande, huruvida Ridderskapet och Adeln anser sig böra ingå i pröfning af en ny lag för Banken, sedan man stiftat myntbestämningslagen. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag instämmer i den af Herr Hjerta framställ - D f ii 13 J u u u a r i i I. in. dc mening. Jag liar för öfrigt yttrat mig i denna fråga, och tror att man vid detta tillfälle vill för ett ändamål, som man anser godt, förvandla en Grundlagsfråga till en allmän Civ il-lags fråga, eller tillintetgöra ett stadgande i Grundlagen genom en ny Civil-lag. Jag skall ej upptaga tiden med att gå in i undersökning, orri den föreslagne lagen är nyttig. Jag skall blott bålla mig till Grundlagen, och jag fin ner af 72 §:s i RegeringsFormen tydliga stadgande, att en lag, sådan den nu är föreslagen, icke kan Grundlagsenlig! erhållas på annat sätt, än genom förslag till ändring i 72 , oell genom en framställning vid den na Riksdag, för att vid den nästa blifva afgjord. Att så förhåller sig, är redan på förhand troligt deraf, att det ingen Riksdag förut fallit någon Risdagsman, eller ens Regeringen sjelf in, att göra en sådan tydning, som den, hvilken nu föranledt förslaget 0111 denna lag. Jag tror ej det går an, att Lagstiftande magten sättes under Domaremagten; dess plats i samhället är bredevid den; b varken öfver eller under den.
Man har visserligen, uti en nyligen ifrån Upsala utgången skrift, kallat denna opinion »en omriörneslös och okunnig massas fanatism»; men då man ser huru denna opinion för hvarje år vinner allt större terräng; huru den drager till sig personer af alla samhällsklasser, äfven de mest upplysta; så kan den icke, så får den icke på detta sätt betraktas eller med likgiltighet tillbakavisas. Vid hvarje riksdag återkommer denna fråga med förnyad styrka, och skall säkert fortfarande återkomma, till dess densamma erhållit ett tillfredsställande svar. Det är således, enligt min uppfattning, alldeles nödvändigt, att denna för vetenskaperna och hela landet vigtiga fråga en gång blir allvarligt profvad, och att alla med en dylik åtgärd förenade fördelar och olägenheter blifva grundligt undersökta. Det är ju för närvarande ingenting annat man önskar. Det enda sättet att erhålla lösning på dessa frågor, torde val vara att öfverlemna dem i regeringens hand, helst i en tidpunkt som denna, då landet är nog lyckligt att ega en regering, som åtnjuter landets förtroende. Man har här egentligen fästat sig vid kostnaderne och nästan en hvar af de talare,som yttrat sig emot denna billiga begäran, har återkommit dertill. Jag vill tro att kostnaderna skulle blifva mycket större än motionären sagt, men jag är icke säker derpå. Det kommer mycket derpå an, luiru man vill att universitetet skall inrättas i sin första begynnelse. Man skulle, efter mitt förmenande, kunna inrätta ett universitet provisoriskt att börja med, utan att uppföra några större byggnader. Jag tror derföre att det kunde vara en möjlighet att kostnaderna icke blifva så stora, och hvarföre kan man icke undersöka det? Befinnes det då att det kunde ske med måttliga kostnader och att det vore af nytta för landet, så kan det ju verkställas; hvarom icke, så dör frågan bort. Jag tror derföre att det vore R. o. Ad. värdigt att instämma i Gr. von Roséns reservation; och på samma gång jag anhåller Den 20 April. 593 anhåller att få förklara det jag förenar mig derom, så sker det under den förhoppning att R. o. Ad. icke måtte beröfva vetenskapen och civilisationen det skydd, som R. o. Åd. vid så många andra tillfällen skänkt desamma. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus:
Men jag kan lika litet bestrida, hvad dageliga erfarenheten bevittnar, att sättet, hvarpå Gårdfarihandeln nu X)eu 17 Maji e. m. verkstålles, medförer mycken skadai Först derigenom, att dessa Gårdfari-handlande vanligen medföra en mängd Lurendrägeri-varor, hvarå de, igenom den Credit de lemna Allmoge och Tjenstefolk, vinna stor afsättning, och hvarmedelst de utsprida dem öfver hela Landet, samt ingifva smak för utländsk luxe hos massan af Nationen, och sedermera genom ett ännu farligare kringspridande af arsenik, som de försäljs, och hvarmed ofta iörgiftningar blifvit verkställde, och, för att förskaffa sig ännu större afsättning derå, inbilla de Allmogen att brånvinsklaring båttre lyckas, om man i brånvinspannan lägger en bit arsenik. Jag tror således, att det kan utfinnas en annan utväg för Gårdfarihandlande i Elfsborgs och Skaraborgs Lån att få afyttra sina inhemske tillverkningar, med undvikande af alla dessa skadeliga följder, till exempel, att dem må lemnäs tillåtelse, att icke allenast vid alla Rikets Marknader, utan äfven hvar dag hela året igenom, och i hvad Stad de behaga, på öppen gata och torg få uppslå stånd, och fritt utan intrång eller afgifter åt Allmoge och hvilken som håldst afyttra sine till afsalu tillåtne varor, och i anledning häraf, förenar jag mig med de värde Ledamöter, som yrkat återremiss af Utskottets Betänkande. Friherre Cederström,: Det år i anledning af hvad en vård ledamot åberopat af Grefve von Rosens yttrande, som jag anhåller att få upplysa, titt den skiljaktighet, som åger rum emellan betänkandet om Gårdfarihandeln och den ef sammansatta Utskotten sedermera antagne 698 Den 27 Maji e. m, grundsatts, att hvar och en fritt bör få afsätta inhemska tillverkningar, alldeles icke står i någon strid med det beslut Ridderskapet och Adeln nu går att i förevarande ämne fatta , så vida nemligen Betänkandet afslas, men väl om det bifalles. Ty i förra händelsen hafva Städerne inom Elfsborgs
S. D. Vid föredragning af Constitutions-Utskottets Memorial N;o 79, engående Herr A-vonHartmansdorfs motion, om förändring af 25 cch 26 § Justitiee Ombudsmans Instructionen, fann BondeStåndet samma Memorial endast böra läggas till Handljngarne - S. D. Vid förnyad föredragning af Stats.Utskotte!s Memorial N:o 6 44» med förslag till jemnkning af Kiks-Ståndens skiljagtiga beslut, i fråga om ersättning för Svenska Medborgares lidne förluster ge - rrut. Ut dr i d, 10 Decembr. 1813 361 norn uppbringningar, fann Bonde-Ståndet likväl under reservation, på grund af Ståndets 1 hufvudsaIcen förut vidtagne, från öfrige Respective Stånden* åtgärd skilj agtiga beslut, nu för godt, till befordrande af vederbörlig expedition, för sin del förordna: i:mo Att då ersättning för fartyg eger rum, böu densarnma, på sätt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Vällofl, Borgare.Ståndet antagit, beräknas för Ekfartyg med 80 Eiksdlr. Banco pr. East, och för furufartyg med 50 Riksdlr, B:co pr. East, Stdo Att i likhet med hvad Höglofl. Ridderskap pet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet Stadgadt, någon e*iät(ning icke bör ega rum för de i 33, 24, och 25, puncteme af Friherre Hjertås re' servation omförmäldte kostnader för Månadshyror och kosthållning åt skeppare och manskap, samt för rättegångskostnader och Fullmägtiges jHrfyode. Hg-.tio Att Höglofl.
Sedan Louise Söderqvist 1805 ingått giftermål med den högt aktade bokförläggaren Sigfrid Flodin, utvidgades hennes boktryckeri i betydlig mån och sysselsatte under många år bortåt 30 unga flickor. Samtidigt blef det Flodinska hemmet samlingsplats för särskildt snart sagdt hela det litterära Stockholm på 1800- och 70-talen. De Flodinska mottagningarna voro mönster af harmlöst skämt och fint umgängeslif och äro för dem, som däri hade lyckan få deltaga, oförgätliga. Och bland alla dessa gäster, däribland syntes sådana celebriteter som damerna Lea, Pilgrimen och fru Schwartz samt herrarne Sohlman, Elias Sehlstedt, Edvard Bäckström, professor Arrhenius, Otto v. Feilitzen, Adolf Hedin m. fl., rörde sig det Flodinska tryckeriets unga arbeterskor ledigt och otvunget, nästan som döttrar i huset. Detta förhållande var ej det minst tilltalande i de angenäma festerna. Ar 1874 upphörde Louise Flodin med sin typografiska verksamhet samt har sedan varit sysselsatt med litterärt arbete, hufvudsakligast såsom medhjälparinna i sin makes förlagsaffär, för hvilken hon bl. a. utfört flere förträffliga öfversättningar från tyskan, engelskan och holländskan. Men äfven på andra håll — Nya Dagligt Allehanda, Sv. Familj-Journalen, Tidning för Trädgårdsodlare m. fl. — ha under de senare åren alster af hennes väl skurna penna då och då varit synliga. Den högstämda kantat, hvilken, med musik af F. v. Heland, föredrogs vid sällskapet L. W:s 25-års-fest i fjor, var författad af Louise Flodin. Hon var ock en af stiftarinnorna af nämnda sällskap. » Att sunda vettet, af himlen gifvet, må göras fruktbart i sällskapslifvet: det är vår mening. Och vår symbol? Till ljus vi sträfva: det är vårt mål! » Nej, käre gubbe, kom i herrans namn och skaka snöfall ' n öfver nordens riken - hvar enda » kotte » skall ta ' dig i famn - vi sakna dig som Björnson republiken.
Anledningarne härtill äro flera, och synas hufvudsakligen vara: att jordegare, som söka skifte, erhålla förordnande för den landtmätare, som de begära, hvilket väl öfverensstämmer med 1 §:n i 2:dra Kapitlet Kongl. Skiftesstadgan, men är tvifvelsutan skadligt, emedan ofta, till följd deraf, icke de bästa och skickligaste landtmätare blifva förordnade; att jordegare på Gotland, hvilka tillsammans eller hvar för sig ega en åttondedel af skifteslagets jord, hafva vitsord att söka och erhålla laga skifte, hvartill dock minst borde erfordras en fjerdedel af skifteslaget, beräknad efter förmedladt hemmantal, hvilket sednare vitsord skulle utgöra ett sannare uttryck, än nu är möjligt, af jordegarnes i skifteslaget behof och önskningar; att gällande föreskrifter om behandlingen vid laga skifte af skog och bränntorfsmossar, oaktadt deras, särskildt för Gotland, med hänsyn till dess insulära natur, omätliga vigt och värde, visat sig vara otillräckliga, till följd hvaraf skogarne förstöras och bränntorfsmossarne icke med all erforderlig omsorg fördelas; samt att 1827 års Kongl. Skiftesstadga blifvit ändrad genom en så stor mängd Kongl. Kungörelser och Bref, icke långt från tjugo stycken, att, helst dessa författningar numera till en del icke kunna få köpas och någon säker kodifikation af dem icke finnes, kan - 416 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 174. ske understundom mången vederbörande, men isynnerhet folket misstager sig om eller rent af icke känner till somliga, dock ännu gällande, föreskrifter om det för hela riket vigtiga skiftesverket. Med stöd af allt detta, och då det ostridigt skulle innefatta en stor fördel för allmänheten, och omöjligen kunde vara skadligt för någon, om alla de föreskrifter, som nu finnas i såväl Kongl. Skiftesstadgan med alla dertill hörande Kongl. Kungörelser och Bref, som ock Kongl.
Genom NrotoLvlls - Utdrag af den zi sisel. Januarii, har Riksens Högloft. Ständers Bewillnings-Utffott, ibland annat, som ansetts bidraga til närmare Oomroll wid Upbörden och Inkomsten §f Lbarcre - Li^illgtlL-afgiften, hos Riksens Högloft. Ständer föreftagit, at den sa kallade HwikStämpeln ffulle päsättas mi Riksgälds-6ontoiret8 DepoZicions-Lomoir, hwilket enligt den underrättelse, som Högloft. BewiilningZ-Utffottet blifwir meddelad, pertil ffulle hafwa. ledighet och sören dylik Inrättning begwamligaste tilfäller. 2Z4 Den 8 Mars. I anledning af detta Högloft. BewillningsUtskottets krotocolls-Utdrag, hwilket med påtecknad remi88 af den 5 nästl. Februarii til Lancooch Stats-Utskottet, ifrån Högloft. Ridderffapet och Adeln först ankom, skyndade Stats-Utskottet, at öfwer denna omständighet, infordra Herrar Fullmägtiges uti Riksgälds-Lontoiret Utlåtande; och hwarefter medelst ankomne ki-otocoll8-Utdrag ifrån de z:ne öfrige ^68yeckive Riks-Standen, af den ; och 12 i samma manad, remien i sä matto blifwit sträckt utöfwer hwad Högloft. Bewillnings-Utskotters krotocolls-Utdrag innehaller, som Uancooch Stats-Utskotten detzlltom skulle upgifwa och förestå, hwad til nödig controll wid stämplingen, borde sa wäl af kan^uens Betjening, som Riksgälds-^ontoiret8 I)ep08ition8-Lontoir iakttagas.