Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han, för ex. på 2 dagar kan förtjena tillräckligt för sin bergning under hela veckan och sålunda under de återstående arbetsdagarne gör ingenting; är väl delta gagnelig! för honom sjelf? Och ligger häruti någon vinst för det allmänna? Under min vistelse i Jemtland, år 1844, då denna provins i flere år varit hugnad med goda skördar, blef mig af trovärdiga personer berälladt, all arhelslönerne, som förut varit måttliga, voro uppdrifna till en sådan höjd, att landtmannen understundom måste tills vidare afstå från fullföljden af redan började odlingsföretag, såsom icke bärande den dryga arbetskostnad de medförde; och det torde nog hafva händt, hvad jag hörde befaras, att om de goda åren vidale fortforo, så skulle dagsverkspriserna än ytterligare stiga. Om således, å ena sidan, ingen hvarken kan eller vill bestrida skadan utaf oskäligt uppdrifna priser å födoämnen; sä skall man, å andra sidan, äfven nödgas erkänna, att förmycket nedtryckta priser å dessa artiklar äro icke mindre skadlige, och att jemn vigten mellan de båda ytterligheterna bör i möjligaste måtto söka bibehållas. Slutligen må det också erinras, att bchofvet af tillgång på en vara svårligen kan blifva någon antaglig grund för tullvärdets bestämmande å densamma, emedan detta värde, lika med det som gäller i handel och vandel, alltid måste blifva relativt, och således ibland högre, ibland lägre än det verkliga. Våren 1847 gällde 1 lunna råg ända till 28 r:dr och alla victualievaror voro äfven då ganska dyra. Nu kostar rågtunnan icke mer än 10 å 101 r:dr, samt de öfriga sädesslagen i förhållande derefter, och det är då klart, ali dessa olika priser måste utöfva en olika verkan på värdet af de alster, som genom säden skola frambringas. Jag anhåller, att nu gällande tulltaxa måtte i afseende å ifrågavarsde artikel bibehållas, men alt, om detta mitt yrkande icke vinner bifall, Ståndet åtminstone måtte godkänna den af Gr. Sparre föreslagna tullbestämmelsen af 1 r:dr pr Lf?. Hr Hjerta, Lars:
Thorild åsyftade således någon annan, mig ännu obekant, skrift af Bergklint till Höpkens ära. (Månne han menade den ”fest-ode”, hvarom nämnes på sid. 142?) Noter Swedenborg, Emanuel: född i Stockholm den 29 Jan. 1688; son af den sjelf ganska märkvärdige Jesper Svedberg (då ännu blott Kongl.
Dertill lärer desto mindre något på Stat uppfördt Ämbetsverk erfordras, söm CommerceCollegii Ledamöter, hvilka nu utgöra Direction, för denna befattning hafva särskildta arfvoden. Denna Direction skulle också stå under Stats-Secreterarens inseende, och vid dess sammanträden kunde Betjening kallas till biträde fran Commerceoch Manufactur-Contoiret, Directionens åliggande blefve; Att efter de föreskrifter, som nu å'ro eller framdeles blifva gällande , förvalta och redovisa de till manufacturernes upphjelpande anslagne medel, jemte de i öfrigt under Comtnerce-Collegii disposition nu stående fonder , såsom lästafgifts-medlen för naturalisation af utländska fartyg, och allmänna arbetshusfonden för besparda Pastoralier, med undantag af Spinnhusfonden och Eskilstuna Fristads-medel, hvilkas förvaltning kunde öfverlemnas , den förra åt Spinnhus -Directioneme, och de sistnämnde medlen åt Konungens Befallningshafvande i Nyköpings Län. Att utdela prasmier så väl för fabrikstillverkningarne, som för enskildta garnspinnerier och den fin are lärftsväfnaden i Riket. Bihang till Rikt-St, Prot, v.sta Sami, 1S13. 38 5Q4 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. Under denna Direction lyder: ett räkenskaps-Contoir med i Kamererare och behöfligt' antal Betjening. Den uti Commerceoch Manufactur Contoiret tjenstgörande Ombudsmannen kan äfven biträda Directionen. Dit hörer, att upprätta alla de räkenskaper, som af Directionen för dess förvaltning böra aflemnas, och att författa samt afsluta hufvudböckerr. e: skolande de nu gällande föreskrifter i afseende på medlens förvaltning, räkenskaps-methoden oqh disconteringen af detta Contoir iakttagas , intilldes de kunna blifva öfversedde och förbättrade.
Ständers Stats-Utskott, har Utskottet in - Stats-Utskottets Betänkanden. *73 hämtat att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Blekinge Län i underdånighet anhållit om Nådigt förord hos Riksens Ständer, att det vid 1815 års Riksdag för Carlskrona Fattigvårds-och Arbetshus-inrättning beviljade och enligt Riksens Ständers beslut vid sista Riksdag till näst derefter infallande Riksdag fortfarande årliga anslag af 3ooo R:dr B:co måtte än vidare få påräknas åtminstone till följande Riksdag, hälst enligt hvad jemväl med utdrag af räkenskaperne är visadt, de öfrige dertill disponible tillgångarne äro otillräcklige för den uppgifne talrika fattig-personalen; hvarjemte RiksdagsFullmägtigen för Carlskrona Stad Herr Zacharias Danielsson uti ett från Yällofl. Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet remitteradt anförande uppgifvit, att genom denna StadsFattigförsörjnings-anstalt, som skall medföra en kostnad af 13,800 R:dr B:co, 721 personer njuta contant understöd och 84 erhålla lius, kläder och föda, deraf blott 179 tillhöra Stadsoch Tyska Församlingarne då 626 finnas i Amiralitets-Församlingen, samt tillika anmält, att han af sine committenter blifvit ålagd för Riksens Höglofl. Ständer frambära Stadens innevånares fasta föresats, att så vida det till fattig-försörjnings-anstalten för Carlskrona AmiralitetsFörsamling gjorde anslag af 3ooo R:dr B:co ej Ökas med ytterligare 2000 R:dr samma mynt, de ej ville längre deltaga i denna fattigvård. 174 Stats-Utskottets Bctänkaliden. Stats-Utskottet bör härvid anmäla, att Riksens Ständer, vid Urtima Riksdagen år i8i5, uppå Riksdags-Fullmägligens förCarlskrona Stad gjorde framställning, i aftseen* de dertill att mängden af fattige i berörde
Det kan visserligen vara sannt, att på ett eller annat ställe, i en eller annan stad, brandförsäkrings-värdet möjligtvis icke torde vara så högt, att icke husets värde står i förhållande dertill. Deremot är förhållandet, såsom jag tror, så väl inom någon del af Stockholm som i andra städer, att detta värde verkligen öfverstiger det, hvartill husen kunna säljas. Inom Utsk. upgåfvos verkligen hus på söder, hvilkas värde fallit betydligt under taxeringsvärdet. Afven har jag, såsom en bevekande omständighet för att härutinnan göra någon förändring, hört anföras, att i smärre släder, smärre hus icke af sina egare brandförsäkras, derföre, att deras taxering derigenom blir förhöjd, och alt de icke frukta någonting så mycket som en sådan förhöjning, emedan de efter densamma skola erlägga sina kommunal-afgifter. De låta fördenskull bli att anmäla sig till erhållande af brandförsäkring, och följden häraf för de enskilda blir således ganska känbar, då en eller annan del af dessa städer upbrinner. I alla händelser anser jag detta stadgande icke ens billigt, då det ofta nog kan bestämdt styrkas, att brandförsäkringsvärdet öfverstiger egendomens verkliga värde. Man kan visserligen säga, att man kan begära nedsättning i brandförsäkringsvärdet; men detta vill man i allmänhet icke göra, derföre att brandförsäkringen vanligen göres, då huset är nybyggdt, och om det sedermera, när det blifvit äldre 456 Maj. och fallit i varde skulle upbrinna, så har raan, i fall brandförsäkringen blifvit nedsatt, ådragit sig en förlust. Jag får derföre vördsamt anhålla, att samma stadgande, sorn i 71:sta §:n är gällande för de hus, hvilka på lustställen eller andra, dermed jemförlige, mindre lägenheter blifvit upförde och deraf utgöra egentliga värdet, äfven måtte varda gällande för enahanda lägenheter i städerna, eller att brandförsäkrings-värdet skall tjena till hufvudsaklig ledning vid beskattningens beräkning. Kontrollerna äro för öfrigt så goda, att jag icke tror, det man behöfver frukta att dessa hus skola blifva annorlunda beskattade än andra. Hr von Hartmansdorff:
SJiajttö biépojttion för nnbfättning mib mifimärt ftätlba mebel ettbaft unbantagémid od) uti ringa mott ifrågafouimit; ffolanbe, till närmare upplpéning i affeettbe på anmänbanbet af be för otnför^ tttälbe änbatttål anmifabe tillgångar, äfmenfom angåenbe förfjållaitbet ttteb be ätbre unbfättningöligoiberne fatnt fortgången af f. b. allmänna SJiagaftnöfonbenö utrebtting, ben beröm utaf meberböranbe embetdmerf afgiftta berättelfe, meb tillfjöraitöe l)attblingar, till 9tifeté @tänberö 6tatö4ttffott öfmerletnnaé. féfter af 9iifetö febnaft förfamlabe @tänber gjorb anmälan om be 9Kaj:td nåbiga framftällning, fattabe be* flitt, attgåeitbe föränbrabt portofpjlent för bett ittrileö brefmerltttgen, jemte SSerättet f e ont l)wab i Diilet o cl; b e fé åtffidtga beniteb fatnntanbang eganbe frågor, l)ar, t öfmerendftänunelfe bernteb, Äongt. 9Kaj:t mebel)! Äuitgörelfe bett 9 Maro jtjllibne nr till iafttaganbe från ocb nteb bett l påfötjbe 3ult i »taber förorbttat, befö ntt un b inrited brefmeilingett flad för bref, font nteb poflett beforbraö emellan be orter, ber pojlanftalter ftnnad, ett wifit od) lifa mebelporto af flira ffidingat battfo, utan affeettbe på af|lånbet, erlägga^ för fnoarje bref af eniel wigt, belö ocl att, wib inlentnanbet af bref å $oft
Ty, Gud, du hafver försökt oss, och pröfvat oss, såsom silfver pröfvadt varder. Du hafver fört oss uti häktelse; du hafver lagt en tunga på våra länder. Du hafver låtit komma menniskor öfver vårt hufvud. Vi äre komne i eld och i vatten; men du hafver utfört oss, och vederqvickt oss. Derföre vill jag med bränneoffer gå in uti ditt hus, och betala dig mina löften; Såsom jag mina läppar upplåtit hafver, och min mun talat hafver, i mine nöd. Jag vill göra dig fet bränneoffer af brändom vädrom; jag vill offra oxar och bockar. Sela. Kommer hit, hörer till, alle I som Gud frukten; jag vill förtälja, hvad han mine själ gjort hafver. Till honom ropade jag med min mun, och prisade honom med mine tungo. Om jag något orätt förehade i mitt hjerta, så, vorde Herren mig ej hörandes. Derföre hörer mig Gud, och aktar uppå min bön. Lofvad vare Gud, den mina bön icke förkastar, eller vänder sina godhet ifrå mig. En Psalmvisa, till att föresjunga på strängaspel. Gud vare oss nådelig, och välsigne oss; han låte sitt ansigte lysa oss; Sela. Att vi på jordene måge känna hans väg, ibland alla Hedningar hans salighet. Gud, dig tacke folk; all folk tacke dig. Folken fröjde sig och glädjes, att du dömer folken rätt, och regerar folken på jordene. Sela. Gud, dig tacke folk; all folk tacke dig. Landet gifver sina frukt. Gud, vår Gud välsigna oss. Gud välsigne oss, och all verlden frukte honom. En Psalmvisa Davids, till att föresjunga. Gud stånde upp, att hans fiender måga förströdde varda, och de honom hata, fly för honom. Fördrif dem, såsom en rök fördrifven varder; såsom vax försmälter för eld, så förgånge de ogudaktige för Gudi. Men de rättfärdige fröjde sig, och vare glade för Gudi, och fröjde sig af hjertat.
Denna tanke hade wäl icke der blifwit antagen, men Herr Grefwe» funne den i sin grund sä billig, at han för sin del gerna deruti sig förenade. Friherre 8 therns t 06 t trodde, at om någor härom skulle stadgas/ borde der först utrönas, om det wore större hushållning at wara gift eller ogift. Friherre LecleiLtiöm, fgcob, yttrade sig, at ehuru han icke annars funne stät attil dennä motion lemna sir bifall, kunde likwäl någon anledning dertil hämtas ur det afseende man borde hafwa pä poxulgtionen, men at i sadant fall borde det äetei-miiiLrgs, at ogifta öfwer en witz alder skutte erlägga en högre Bevillning. Herr Grefwen och Landrmarskalken frägade om Ridderskapet och Adeln skulle anse 0- gifta personer med förmögenhet böra betala 25 pro cent - 468 Den 9 Mars. eent mer i bewillning an gifta personer, som ägde lika behällen inkomst. Ropades Mej. Friherre beckerström begärde ar en witz Alder mätte förefläs. Herr Landtmarskalken proponsracks 40 är. Ropades ater Mej. Någon Ledamot föreflog hundrade ar. Herr Landtmarskalken fragade om Ridderffaper och Adeln wille läka denna fräga förfalla» Ropades Ja och Mej. Grefwe körner önstade propositionen sädan, at en ogift person, som ägde lika förmögenhet med en annan hwilken wore gift, matte erlägga Bewillning i något högre progression, tillaggandes der han ansäge 25 procent wara för mycket. Häremot ropades ä nyv. Friherre Stael von wolstein yttrade sig sä mycket mindre hafwa stal at tala i Verra ämne, som han wore i den belägenhet at wara ogift; men wille blott anmärka, arder stadgande Grefwe körner förestagit franginge den enkla principen, at erlägga Bewillning efter förmögenhet.
Ehuru jag således ej delar den tanka att Sveriges stridskrafter med besparing af utgift skulle kunna vinna i styrka, i händelse man medelst minskning af stammen skaffade tillgångar att öka Beväringsmanskapets öfning, hindrar detta mig ej att lemna en gärd af uppriktig aktning åt det Patriotiska sinnet, som, har till föremål att med minst möjliga ansträngning af Nationalkraft i fred, vinna den mest möjliga Nationalkraft i krig; som på ett loijalt sätt öppnar vägen till discussionen, hvilken, förd med lugn och alfvar, kan lemna ett för samhället gagneligt resultat och hvars syftemål, lika med det jag alltid skall göra mig till en heliga lag, är uppsökandet af de kraftigaste medel att försvara ej endast vår jord, men den frihet, de lagar och de inrättningar, vi oss gifvit och förutan hvilka joS Den 25 Martii. vi ej skulle kunna sägas äga något Fädernesland. Jag får äran anhålla att detta mitt yttrao. de må få åtfölja Herr Lagerhjelms motion till behörigt Utskott. Friherre Björn/ljerna, Magnus: Tvänne värda Ledamöter af detta Ständ Herr Friherre Cederström, Jacob, och Herr Rosenblad hafva yrkat: den förra att Stats-, Bancooch EconomieUtskotten inom viss tid borde inkomma med grunderne till ett Statshushållningssysterne; den sednare, att Statsoch JBancoUtskotten borde utarbeta en FiiiancePlan. Dan förre värde Ledamotens motion, lärer af de förenade Utskotten icke vara bifallen; den sednare åter är ännu oafgjord, detta gifver mig anledning att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten, att Statsoch BancoUtskotten med det sna-J raste må till Stånden inkomma med grunderne för den Financeplan som skall utarbetas-, så inycket mer som Riksens Ständer derpå kunnat vinna en betydligen förkortad Riksdag, och Utskotten bespara sig ett möjligen onödigt arbete, i fall deras till alla sina detailler utarbetade Financeplan slutligen ej af Stånden skuls le blifva antagen.
Vår på sitt område lika nitiska och offervilliga fru Andersson-Meijerhelm reste för några år sedan ut för att på nära håll lära känna det storartade företaget, hvilket sedan genom hennes outtröttliga bemödanden vunnit insteg och tillkämpat sig en allt mera fast och aktad ställning i vårt fädernesland, hvars medlemmar, när de en gång få ögonen öppna för något stort moraliskt godt, som på samma gång eger mycken praktisk betydelse, förvisso skola vara redobogna att, hvar och en i sin stad, hjälpa och understödja. Men på senare år har en möjlighet till ett bättre förhållande inträdt. D e t var under flyttningsveckan i år. I en ljus, varm, hemtreflig och rymlig lokal satt en samling, skenbarligen unga främlingar från landsorten. D e åhörde ett föredrag — en enkel beskrifning på de faror och frestelser, som i en stad möta den med dess förhållanden obekante. Talet bestod af praktiska vinkar och underrättelser, af uppmaning till mod, hopp och förtröstan. A f råd om ekonomisk hjälp för dem, som önskade återvända till mången gång obetänksamt lemnade hem. I landsorten böra isynnerhet prester, husmödrar och personer, som kunna » nå » utflyttande ungdom, lära dessa att finna vägen till » K. F. U. K. », som har filialafdelningar i flere af våra svenska städer, där de blifva hjärtligt emottagna och omfattade, där de sedan kunna ingå som » gäster » och därvid den första tiden komma i åtnjutande af alla ofvannämnda förmåner för att sedan, när de blifvit hemmastadda, om de så önska, kvarstå som årsmedlemmar. U n g a flickor ur mera lyckligt lottade klasser serverade sedan vänligt och gladt kaffe och gjorde sig samtalsvis underrättade om de tjänstsökandes förhållanden och fordringar. D e t var i det nya vackra hemmet för » Kristliga föreningen af unga kvinnor », centralt, fritt och sundt beläget i ena hörnvåningen invid Berzelii park, Arsenalsgatan 2. Ofvannämnda gren af föreningens verksamhet var den, som under nämnda vecka var mest tagen i anspråk. Laura Men föreningen verkar med stor framgång äfven på många andra områden. Den står i samband med hela världen och har ett gemensamt ' igenkänningstecken — här i Sverige dessutom ett, uteslutande svenskt.
Derjemte skall Riksförsamlingen vid hvarje lagtima Riksdag förordna om Revisorer, att emellan Riksdagarne, enligt dt n Instruction , som Riksförsamlingen utfärdat, öfverse och granska Stats-Verkets, Riks-Bankens och Riksgälds-Contorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stats-Verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Desse Revisorer, hvilkas antal icke bör understiga Tolf, ej heller öfverstiga Tjugufyra, böra ärligen sammanträda den Femtonde September; hvarje revision bör omfatta ett års afslutade räkenskaper, och icke någon öfverskrida tvä månaders tid. Falen ske särskildt för hvardera af de revisioner, som innan nästföljande lagtima Riksdag skola förrättas; dock kunna en eller flere personer utses till bägge förrättningarne. Antalet bestämmes, inom ofvan utsatte gränsor, af Riksförsamlingen. Revi - . F. 108, t. o. §. 65 O. § § 66, och 67. R, O. §.68, 40 Comtilutions-UUliotteU Memorial, JW 2. B. O. § 70. »liom. 1. B. O. § 70. Blom. 2. Ny g. B. O § '28. -B. O. § 09. sors-l>ef'altning må ingen undandraga sig utan sådana skaij sorn, enligt Vallagen, befria från Riksdagsman?!a-befattning. § 130. Till Fullmäktig eller Revisor må icke någon väljas, icke heller vid sådan befattning bibehållas, sorn icke enligt Viållagen, till Riksdagsman, och, enligt 6y -§ af denna Regerings-Form, till Utskotts-ledamot valbar är, eller sorn vid det verk, hvars förvaltning skall granskas, redovisar eller njuter lön eller annan inkomst. Är emot Revisor sådant jäf, skola de öfrige Revisorerne om annan persons utseende, efter de i i33 § stadgade grunder, skyndsamt föranstalta. § 131.
R:dr, emedan de förut anslagna 10,000 R:dr icke ansågos tillräckliga till både godtgörande af de Accords ersättningar , för dem af Finska Eandtoch Sjö-Artilleriet , som borde med contanta penningar betalas, som ock till renta å de Accords ersättnings Obligationer, så i penningar som spannmål, hvilka efter Rikets Ständers Beslut blifvit utfärdade till reducerade Officerare vid Gardes-Regementema och f. d. Finska Arméen. Detta anslag har väl ock under de förflutna åren 1812 och 18x3 varit för sä beskaffad® utgifter tillräckligt; men blifver det •>3 34 Den - 14 Juli. det icke, till inlösande af de Accords ersättnings Obligationer, sorn ifrån oell med' innevarande ar varda till betalning förfallne,' och hvartill några medel af Rikets Ständer icke blifvit utsedtje eller anslagne. I följd af Rikets Ständers vid 180g och a 810 arens.
R:dr hvardera, lemna undervisning åt omkring 150 Flickor, dels i läsning, skrifning och räknande, dels i handarbeten. Skolan har e^et hus och en fond af 9,491 R:dr. g) Catechet-Skolan i S:t Clara; Församling med 1 Lärare och omkring 25 Lärjungar. h) Jacobsoch Johannis Församlingars Handtverks-Skola och den dermed förenade Stockholms Stads Borgare-Skola. Här emottagas Lärjungar från 28 handtvei kerierne inom bela Hufvudstadens område; och undervisning meddelas 7 timmar i veckan uti arithmetik, geografi, skrifning, bokföring, brefs och räkningars uppsättande m. m. Skolan bar under åren 1838—1842 varit bevistad af 323 Lärjungar, bland hvilka omkring ^:del genomgått fullständig lärocours. Läraren bar i lön 100 R:dr af Fri-Skolans fond och 150 R:dr af ett Sällskp, som bildat sig, för Borgare-Skolans upprätthållande. i) Frioch Fattig-Skolan i samma Församlingar. Den bar 2 Lärare, 1 Lärarinna och 1 Lärmästare i Handtverk. Antalet af de gossar och flickor, som bär erhållit undervisning, bar år 1842 uppgått till 200. Skolans tillgångar uti capilaler, fastighets-värde och contanta medel utgjorde, enligt 1842 års bokslut, 83,000 R:dr 34 sk. 3 r:st.
Vid ett sådant förhållande är det tröstande för håda dessa åsigter, att 2:ne så store män, som en Gustaf Adolph och Axel Oxenstjerna, äfven voro om hufvudprincipen af olika tankar, i hvad angår att invänta en fiende eller att först anfalla honom ; ty då de Kejserliga härarne under Wallenstein och Tilly, med eld och svärd, nnderkufvade hela Tyskland, och då vår frihet och Religionslära äfven hotades, yttrade sig den modfulle Axel Oxenstjerna: ”att det vore nog vågsamt för ett penninge fattigt land , att flytta ett Krig till främmande land.” Men dessa betraktelser vederlädes af Gustaf, som sade: "Afbida vi flen - Den ro Augusti e. m. 97 fienden i Sverige, så är allt förloradt, i Jäll en slagtning förloras. Allt är vunnet, om vi göra en lycklig början i Tyskland. Hafvet är stort, och vi hafva i Sverige vidlyftiga kuster att bevaka. Om fiendtliga Flottan undkom oss, eller om vår klef ve slagen, så vore ju fåfängt att förhindra fiendens landstigning. På Strålsunds erT hållande beror allt för oss. Så länge denna hamn står oss öppen, är o vi i stund att försvara vårt anseende på Östersjön och underhålla en fri gemenskap med Tyskland. Men för att skydda Stralsund, få vi icke gömma oss undan i Sverige, utan måste gå öf ver till Pommern med en Armee. Tala således icke mera till mig om ett försvarskrig, hvarigenom vi förneka oss våra bästa fördelar. Sverige sjelf t bör icke se några fiendtliga fanor, och blifva vi i Tyskland öfvervundna, sä är då tid nog, att följa er plan.” Så yttrade sig den Store Konungen. Om det nu mera visar sig omöjligt, att flytta Kriget i hjertat af ett fiendtligt land, så höra vi så mycket mera Beflita oss om att med tillhjelp af allierade bibehålla vårt anseende och öfverlägsenhet till Sjös, hvarigenom vi i händelse af en Krigsförklaring kunna anfalla en fiende i dess egna hamnar, och blockera de Transportflottor, med hvilka han ämnat anfalla och bekriga oss.
Deremot omsätter en association för spannmålsbelåning mycket fortare sina varor och kan således lättare och i större mån begagna sådana creditiv som dessa. Hvad åter angår den säkerhet, som Hr Lefre'n ej ansett vara att påräkna hos dessa ännu icke kända associationer, bör man ihågkomma, att uti punkten N:o 22 förekommer under lit. a, ett inom., som är nödvändigt och som jag förmodar, att R. o. Ad. icke afslår, det nemi., att innan något cassacreditiv till större eller mindre del får beviljas, skall den, som sådant creditiv söker, för hela det beviljade creditivets belopp hafva till Banken aflemnat fullgod och af Bancostyrelsen antagen säkerhet. Jag ser således icke något hinder att antaga den redactionsförändring, jag föreslagit, hvilken lemnar aila lika rätt och skulle lyda sålunda: ”attpåBanco sty - D e n 3o Juli c. m. styrelsens ompröfvande beror att, efter tagen kännedom af de till cassacreditiv sig anmälande inrättningars omfång oell verksamhet, bestämma till hvad belopp en hvar af deni må cassacreditiv erhålla; dock. ej för någon till högre belopp än 5oo,ooo r:dr b:co. Hr von Troil: Hr Rosenblad började med att säga, att han gjorde ett tillägg vid mitt anförande, då han uppläste en elei af Utskrs förslag i denna punkt. Jag skulle tro,- att detta tillägg, lindrigast sagdt, varit öfverflödigt. Han har sedan utvecklat, att hypotheksföreningarna ej borde röra sig ensamt med Bankens creditiv, och jag skulle tro, att äfven detta varit öfverflödigt, då dessa creditiv ej blifvit föreslagna till högre belopp än 5oo,ooo r:dr; ty en hypoteksförening, hvars rörelse ej vore större, skulle blifva ett åtlöje såväl inom som utom landet. Men deremot har Hr Rosenblad framställt orsaken, hvarföre han önskar större creditiv för spannmålsassocialioner, nemi. den, att dessa kunde rora sig endast med de medel, de af Banken erhålla.