Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Arbetskarl för kringdraguing af skif van 36 sk. om dagen „ i56. Machinens underhåll, reparation af trädvirket jemte inköp af Amalgama , i32. S:a B:co R:dr 600. Af Handlingarne i detta ämne har Utskottet vidare inhemtat: att SundhetsCollegium, som förut i dess Embetshus upplåtit ett serskildt runi, der alla som sig anmält, medellösa eller fattige, utan all vedergällning vissa bestämda dagar i hvarje vecka, så vidt utrymmet medgifvit, åtnjutit den electriska behandling deras sjukdomstillstånd fordrat, har, i anledning afDoctor Sseves underd. ansökning anfört, att, då det icke låge i naturen af SundhetsCollegii Organisation och Embets-befattning att omedelbarligen handhafva någon sjukvård, utan allenast att bilda en Administrativ Öfverstyrelse i de med hälsovården gemenskap ägande ämnen, hvadan ock Collegiutn emottagit Bruhns donation endast till beredande af en förr saknad tillgång på Electrisk Yard för medellösa Patienter» 88 Stats-Utskottets och berörde syftemål, äfven om tillräcklige underhålls-medel anslogos, icke fullkomligen kunde ernås, så länge ElectrieitetsAppareillen funnes i Gollegii Embetshus, i anseende till der saknadt utrymme för alla dem som af Inrättningen kunde önska att sig begagna; så ansåge Collegiura, att det, visserligen ganska vigtiga, ändamålet med ifrågavarande Machin närmast skulle vinnas, om vid någon af de i Hufvud staden varande större Sjukhusinrättningar, såsom SeraphimerOrdensLazarettet, en fullständig Electrisk Appareil anskaffades och alltjemt böls tillgänglig, då äfven den nu ifrågavarande Bruhnska kunde, utan rubbning i TestatorS föreskrift, dit öfverlemnas.
I betraktande häraf och af innehållet i såväl Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid 1840—1841 årens riksdag, hvarom ofvan blifvit förmäldt, som ock sednare delen af den underdåniga skrilvelsen den 10 December 1857, hafva Rikets nu församlade Ständer ansett borttagandet af den teoretiska undervisningen och examen från Carolinska Medico-kirurgiska Institutet, långt ifrån alt öfverensstämma med Rikets Ständers förut uttalade önskan, tvärtom strida mot både ordalydelsen och meningen i Rikets Ständers berörda skrivelser. Dessutom kan man ej undgå alt i den ifrågavarande anordningen anmärka en annan inkonseqvens. Emot komiterades hufvudförslag, att inrätta ett enda fullständigt medicinskt läroverk i Slockholm, har erinrats, att det vore skadligt i vetenskapligt hänseende att skilja medicinska fakulteterna från universiteten, i och föi' det samband, som finnes alla vetenskaper emellan; men en vida större skada måste tillskyndas den medicinska vetenskapen och läkarebildningen, dä från det fullständigaste medicinska läroverket Iränskiljes en del af de ämnen, som ingå i den medicinska kursen och hvilka alla så nära sammanhänga med hvarandra, eller just de ämnen, som äro de grundläggande uti den medicinska bildningen. Rikets Ständer anse sig i detta afseende böra i minnet återkalla ett yttrande af komiternde, i hvilket Rikets Ständer till alla delar instämma. Detta yttrande är af följande lydelse: "Då det väl kan antagas såsom afgjordt, all mellan alla former al menskligt ve lande, mellan alla särskilda studier och forskningsarler, hvilka samtliga, oaktadt sin skenbara olikhet, arbeta på att befordra kulturens gemensamma mål, som är utvecklingen af menniskans intellektuela och moraliska förmögenheter, ett sammanhang eger rum, så måste naturligtvis detta sammanhang vara starkast och tydligast mellan dem, som tillsammans bearbeta de olika delarne af ett och samma forskningsfält, ty ju närmare ämnena eller föremålen för forskningen ligaa hvarandra, desto flera beröringspunkter erbjudas för de särskilda disciplinerna sinsemellan.
De som besitta något Hemman under förpantning, anses lika med full ägo i denna del och betala efter Hemrranoets Natur; äfvensom Torp under Förpant - 400 Den n Maj. e. m. ning jemföras med dem, hvilka utgöra Dagsverken. Sugare och Mjölnare — —56 sk. Begärdes på Bordet. Herr äf Stenhoff, Christian, uppläste ett så lydande Ödmjukt Memorial! Uppå Riksens Ständers underdåniga tillstyrkan vid i8l2 års Riksdag i Orebro, har Kongl. Maj:t, den 9 Octcber samma år, utfärdat Dess Nådiga Kungörelse angående Stämplade Puppers-ulgiften, hvartill hufvudgrunden egentligen varit dea förhöjning af 50 procent å hvarje artikel, hvilken, jemte nödiga befundsa jemkningar, stadgad blifvit. Och ehuru bruket nf Stämpladi Tapper till dess belopp jemväl blifvit nog tydligen bestämdt, har dock den arbiträr» tillåtelse iör Parter, att antingen nyttja sjelfva Charta», elier dermed belägga Skrifter och Handlingar, föranledt till menliga följder, ej mindre för Rättegångens fortgång , än till en lika onyttig som omåttlig consumtion af ostämpiadt Papper, irsta $. stadgar: Alla Skrifter och Handlingar hvilka i enskildta mål och ärender författas. Den ii Maj e. m. 401? författas, sam nedanföre nämnas, skola skrifvas pd Stämpladt Papper, eiler dermed belaggas.
Herr Cederschjöld; Ehuru jag för min del anser expeditionernes ordning sins emellan likgiltig, får jag vördsamt erinra, att Grundlagen på ett annat ställe uppgifver en annan ordning emellan de olika ärenderna, som äro förvaltningarnes föremål, nemligen vid uppräknandet af Ständernes Utskott, der Stats-Be villningsoch Banco-Utskotten uppräknas framför Lag-Utskottet, Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln instämde i Herr von Hartmansdorff!», i afseende å de särskilte Stats-Förvaltnings-Departementens ordning sins emellan, gjorde anmärkning. Ropades J a. Herr von Hartmansdorff; Nu torde vid denna §, blott återstå att bestämma antalet af Stats-Rådets Ledamöter, samt derefter företaga öfverläggningen om Hof-Cancellereo, Enligt hvad redan blifvit beslutadt, skola Stats-Rådets Föredragande Ledamöter blifva följande; En \D(.’.n 3 December c. m, 167 Justitiar-Stats-Minister , En Justitia;-Canceller, hvilken kan anses såsom den andre Juridiskt Ledamoten , En Utrikes Minister, En Minister för Landt-försvarets och en för Sjö-fcrsvarets Ärender , en Ecclesiastik-Minister , en Inrikes Minister, samt en Finance-Minister, tillsam» mans Åtta. Då bör, i händelse antalet 13 anses tillräckligt, ordalydelsen i slutet af 6 §. blifva: Bland de öfriga fern Stats-Råderik böra minst tre dre. De 2:ne Stats-Råd, som icke hade förvaltat Civilt Embete, vore då Militaire-personer, hvilka kunde tjena till Suppleanter för de bägge Militaira Förvalfnings-Cheferne. Af de 3:ne återstående Civila, skulle då Suppleanter tagas för Utrikes Ministern , för EcclesiastikInrikesoch Drätsel-Ministrarne. Hvad Hof-Cancelleren beträffar, så kunde han visserligen behålla denna benämning , såsom Suppleant åt Utrikes Ministern, i fall man finner namnet vigtigt.
Många och långa år – brefskrifvaren minnes kanske huru många – hade jag suttit i trög overksamhet och måhända hade det varit bäst att icke vakna ur densamma, ty så underligt förekommer mig detta buller om ett stackars arbete af ringa vigt, att jag frågar mig sjelf om jag sofvit i sex decennier i stället för att ha hvilat i sex år, och om det således är framtidshändelser som föregå. På den tid jag kallades en af Sveriges »produktivaste» författarinnor, hörde jag ej omtalas att det var någon skriftställare förbjudet att, sedan han föryttrat originalmanuskriptet till sitt arbete, med förläggarens bifall öfverenskomma med någon utgifvare om öfversättningsrätt på annat språk, så att arbetet i en så kallad auktoriserad upplaga kunde samtidigt utkomma i utlandet. Men nu vill det svnas som om vi antagligen skridit tillbaka eller ock flyttat oss långt framåt, då en af Sveriges berömdaste och mest lysande författare, brefskrifvaren sjelf, som borde häfda dessa en författares och förläggares rättigheter, ej vill fatta detta så enkla och vanliga förhållande annorlunda än såsom ämne till en improviserad »skandal». Märkliga och oförutsedda omständigheter kunna öfverallt inträffa, och visserligen var det en sådan, som orsakade att hr Maass’ kommissionär uti Leipzig, i stället att enligt ordres qvarhålla den tyska originalupplagan, sände några exemplar deraf till härvarande bokhandlare, dernäst var det en ännu märkligare och mera oförutsedd omständighet att någon skulle vilja begagna sig af detta egna fall för att, dagen efter häftets ankomst, annonsera det till öfversättning från den öfversatta boken. Men båda dessa omständigheter måste dock stå tillbaka för den allra märkvärdigaste och mest oförutsedda, den nemligen, att Aftonbladets rätt till sin egen följetong kan betviflas derför att några ark af denna utkommit i bokformat på tyska. Den, som i första rummet kände sig pligtig att se på Aftonbladets välförvärfvade rättighet, var naturligtvis jag. Också hade jag icke förr fått underrättelse om det tyska häftets ankomst än jag genast med hr Maass trädde i underhandling, hvars resultat blef att jag, genom afstående af hela mitt honorarium för ifrågavarande tyska upplaga, fick denna sak klar och utgifningen afbruten samt instäld. Och nu hoppas jag saken är klar för alla andra.
Hon får icke göra något, som skulle kunna vålla honom obehag, äfven om det för henne är heligt och dyrbart, och han vill ha henne för sig ensam. Kallblodigt lockar han henne att förråda, hvad hon tänkt sjelfständigast och känt innerligast, kallblodigt predikar han till slut öppet kvinnans fullkomliga underkastelse under mannen. Hennes äktenskaps historia blir historien om, huru hon kastar bort sig sjelf och blifver till ingenting, intet för sig sjelf, blott en glädje för mannen, huru hennes ungdomliga, kvinliga entusiasm brytes mot hans kalla, sega egoism, tills den med en sista kraftansträngning spränger denna och hon rustar sig till kamp med den tanken till tröst, att hon, en kvinna med sjelfständiga tankar, i outtröttad, om äfven skenbart fruktlös strid, är en framtidens förebådare samt martyr för en god och rättvis sak. August, Astrids make, är en beklagansvärd stackare, en blandning af äkta och oäkta. Han söker göra sig intressant genom Weltschmerz, han är led och trött vid allting på samma gång han njuter af den tanken att han är intressant, han anser sig icke moraliskt ansvarig för sin karaktärs lyten och brister på grund af ärftlighetslagarne, han är en af dem, som icke alltid sjelfva kunna afgöra, om de i sina ord och åtbörder varit naturliga eller beräknande. Han försöker sig med allt möjligt, som diktare, läkare, målare, musiker, men kommer ingen väg, tröttnar vid allt; och Astrid slår ständigt af på sina stora tankar om sin man och de stora fordringar, hon stält på honom, samt ser allt djupare in i hans väsen, som är brist på viljekraft. När han slutligen uppger allt, är det af slapphet, men han förskönar det med det vackra ordet resignation för att trösta sig sjelf. Hans feghet kulminerar, då han i samråd med sin nya älskade söker uppspåra någon skamfläck på sin hustrus lif för att kunna vältra all skulden på henne och våga begära skilsmessa. Den genomgående grundtanken är kvinnans rätt till sjelfständighet och likställighet med mannen. Öfver denna tanke har Adda Ravnkilde utspunnit sin »En Pyrrhussejr».
Lag samt Allmänna Besvärs och EkonomieUtskotts gemensamma Pleno den 6 Sept. 1823* S. D. Upplästes Utskottens samfälda Berednings afgifne Förslag till Utlåtande öfver de hos samtelige Respective RiksStånden gjorde anmärkningar vid Utskottens afgifne Betänkande N:o i36, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om antagande af en Författning angående förändring eller utdömande af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling; Och Klef samma förslag af Utskotten utan förändring antaget. Herr Gyllensvahn, Herr Prosten Hagberg j Herr Professoren Bexell samt Herrar Hies teifer Lagerstrand och Huldberg förklarade sig icke kunna dela Utskottens nu ytterligare i Utlåtandet uttryckta tanka , om nyttan och behofvet af den af Kongl Majrt i Nå de v föreslagne Författning, hvars antagande de tvärtom ansågo vara i iner än ett afseende vådligt; och anhöllo de att få denna sin mening LagUtskottetsBttnnkainien, 1141 till Protocollet reserverad samt följaktig Utlåtandet till de Respective RiksStånden. Herr nf Robson anförde: att han icke kunde instämma i de principer som ligga till grund för Höglofl. Utskottens Betänkande samt den utveckling, som i anledning af skedd återremis, åt densamma nu Blifvit gifne, och sådant destomindre, sorn Utskotten låtit föra sig ända derhän, att såsom ringa betänkligheter anse de ingrepp i eganderätt, hvilka genom Vattenlagens tillämpning eller rättighet till tillämpning uppkommit eller erbjuda sig, äfvensom Utskottens nit för undanrödjande af olägenheterne af Vattendammars utrifvande, framställt Eld och Luft machiners användande bland surrogaterne, utan att anmärka huru inskränkt detta användande L>]ifver , genom nödvändigheten af bränsle för deras drifvande.
Öfver mina handlingar är jag herre, mer kallt herre än de flesta menniskor, men mitt sinne vexlar som vind och våg, jag kan inte stå som en vägvisare, alltid likadan, pekande riktning för andra. Jag har fått för mycket af min fars laglösa natur i mina ådror. Det är kanske det som gör mig till författare. (Jag menar framställare af lif, icke predikant.) De flesta menniskor sakna förmåga att upplefva något; jag vill säga upplefva med sådan intensitet, att det upplefda har lifskraft att utveckla sig vidare, till sjelfständiga bilder. Jag har denna intensitet. Och så är jag inte feg; jag är inte rädd för det som är ovanligt; det lockar mig. Jag menar hos andra. Sjelf gör jag allt hvad jag kan för att bli lik en af dussinet. Under denna samma Stockholmsvistelse, då hon föreföll att, girigt som en länge törstande jord dricker vatten, insupa nya intryck, och göra detta med ett så friskt deltagande i andras intressen, att man trodde hennes personliga historia vara alldeles afslutad, och henne själf för framtiden helt hängifven sin diktning – då bekämpade hon redan medvetet frestelsen till själfmord. Hon hade under sjukdomen varit så nära friheten genom döden, att frihetslängtan fortfarande kretsade kring dödstankarne. Själfva ifvern, med hvilken hon i Stockholm knöt förbindelser med människor, sökte bekantskaper, hängaf sig åt intrycken var – som alltid hos henne – försöket att bygga sig af många fina trådar ett bo här i lifvet. Hon ville ej förblifva hvad hon kallade sig, »en vinddrifven stormfogel»; hon ville öfvervinna tomhetskänslan, hvilken hon kände som dödande. Framför allt var det diktningen, hon hoppades skulle fylla tomheten. Och hon kunde, under förtroliga stunder, tala om detta sitt hopp så som en mor talar om den son, hvilken hon tror skall bli hennes stöd en gång, ifall hon kan göra honom så stark och god som hon önskar. Jämte Fru Marianne hade hon då också en större novell färdigdiktad inom sig, i hvilken hennes inre lif under sjukdomen till dels utgjorde stoffet, nämligen Att dö.
Jo, syster lilla, jag lioppas annu - jag skall ännu llnge hoppas att du ocli jag en g %ng skola f % s l i oss till ro en kort tid, jag vet icke livar, men där det finns varmare, friare luft an liar. O m jag. blir så att jag kan arbeta, så # r det viil troligt att jag framdeles lrommer att fijrtjiina mera än nu. Frisk, säger du! Nej, mor lilla, frisk blir jag aldrig iner. Aldrig till kroppen, men kanske till sjalen, oin jag kan komma 11.5, ocli ruska på mig riktigt. Hade jag varit en karl med daliga ben och långa kryckor, d i. liade det ingenting gjort heller, ty d % Ilade jag och Lnndegkrd rest tillhopa. Men nu ar det ' också en omöjlighet. Hur bra det än för resten skulle passa, s % passade det sig inte,. (Du ser att jag kan witza, fast jag ligger sjuk.) J a g får emellertid inte uppge hoppet för det, slumpen kan Eraiiske vara gunstigare an man tror. Bara man hade nkgm litteriira bekantskaper! Ty att resa med vanliga kameler det blefve förshackligt - en riktig ökenvandring. Att resa pk sommaren Tore inte sa lämpligt, ty då äro alla teatrar stängda; nej, höst eller sbr skulle det vara, da naturen ar vacker och det andl finns lif i städerna. Men allt det der ar säkert helt onödigt att bekymra sig öfver, ty jag blir val sjuk igen. Usch! Det kliimmer som järnband kring bröstet, bara vid a t t tanka p % det. SA långt jag rabblar ur mig. Du ser att det icke l r lusten att meddela mig med dig, som fattas, nar du p i langa tider inte får bref frabn mig, utau det ä r då a t t jag arbetar s&amp; strängt, a t t jag icke orkar skrifva bref. J a g undantar naturligtvis min kamrat, Axel L., ty nar vi arbeta som värst ha vi också mest att säga hvarandra. Det blir roligt att se hans bok i tryck, och jag undrar hvad dii skall tycka on1 den. J a g känner naturligtvis livarenda bit i den; vi byta ju alltid manuskript.
Bränvin, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af. V. B. 350, 481. VI. Se vidare BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1. Bränvins-förfaltning, angående väckt motion om bibehållande af den sedan sistförHellna riksmöte gällande. II. 342. R. 343. Se vidare BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden N:ris 1, 3, 4 och 5. Bränvins-försäljning, angående väckt fråga ora förtydligande af 47 §. i gällande Bränvins-förordning, rörande tillåtelse att å sönoch andra helgedagar å gäslgifvaregårdar och andra minu - ( sa ) (eringsslällen, vid måltider idka sådan försäljning. 1. R. 201. Se vidare Bevillning*- Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlens Betänkande N:o 1. Bränvins-försåljning vid auktioner, om tillägg till 58 §. 3 moni. i gällande Bräuvins-förordning, hvarigenom den deri stadgade hränvinsminnterings-afgifi nedsäites till 24 sk. hanko. II, R. 192. Se vidare Be vill n i ngsLagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1. Byggnad, emellan Carl XIILs Torg och Operahuset i Slockholm. I. R. 24. II. B. 250. III. 3. 61. A. 63. E. 59, 61, 94. Byggnads-föreningen i Stockholm, angående anslag lill. II. R. 350. Se vidare Stals-Ulskottets Betänkande N:o 297. Byggnads-lån, angående rättighet för Byggnads-Komitén i Wexiö att få disponera 7500 R:dr af det nämnde stad år 1843 beviljade. I. R. 23.
I afseende derpå är en af åtskilliga större jordägare, och deribland ordförandena i Trögds, Bro och Håbo samt Åsunda hushållsnärnder, undertecknad skrift förtjent af uppmärksamhet. Enligt denna kunde länet indelas i trenne med afseende på läge och produktion särskilda delar: den södra, vid betraktande af arealen, den folkrikaste och utan tvifvel bördigaste delen, bestående af nyssnämde Bro, Håbo, Trögds och Åsunda härad samt Lagunda härad; den mellersta, som utgöres af Hagunda, Ulleråkers, Bälinge, Rasbo och Vaksala härad; samt den norra, bestående af Örbyhus, Norunda och Olands härad. Af dessa tre hufvuddelar producerade den södra, och den till Stockholms län gränsande delen af den mellersta, spannmål, rotoch trädgårdsfrukter samt ladugårdsprodukter vida utöfver eget behof. Det till Westerås län gränsande stycket af den mellersta delen samt hela den norra vore deremot skogsbärande, den sista jemväl bruksidkande, och beböfde på grund deraf tillförsel af förenämde varor från de bördigare delarne. Dessa sistnämde åter hade, till följd af sitt läge, olika afsättningsorter för sina produkter, nämligen den södra: förnämligast Stockholm, med undantag för en del spannmål, som fördes till Westerås samt Westmanlands och Dalarnes bergslag; den mellersta: Upsala och till någon del, hvad spannmål beträffade, bruksdistrikten i den norra delen. Den spannmål, som af jordbrukare inom denna sistnämda del producerades utöfver eget behof, afsattes inom dervarande bruksdistrikt, eller på Gefle, hvaremot jernet hufvudsakligen sjöledes transporterades från kusten till Stockholm. Den södra delen utgjordes, med 48 högst få undantag, af en stor, särdeles bördig slättbygd — kommitterade skulle vilja kalla den en i allmänhet sädesproducerande bygd med stora slätter —, som ifrån söder utsträckte sig i vester till den angränsande Westmanlandsslätten och i norr till länets skogsbygd, der den vidtoge med eller inom Hagunda härad.
När nu i betraktande tages, att utländningen med sina rika ressurser i tillgångar på medel, mekanik, uppdrifven konstfärdighet och billigare priser på rudimaterie!' saint enorma öfverproduction eller tillverkning, ovillkorligen varit, är, och efter menskliga förutseendet alltid förbi ifver i tillfälle alt öfverflygla vårt fattiga fädernesland med produeten eller tillverkningarna af sina omätliga lager i bomullstyger; så ruåste det falla sig tydligt för hvarje fosterlandsvän, att denna näring i eget land lika ovillkorligen behöfver genom en åtminstone billig tull skyddas; och detta skydd tyckes vara billigt, 0111 icke väl knappt tillskuret, genom dan sednast år i835 den 3o Juni fastställda tulltaxan, hvilken, efter hvad jag baft äran här ofvan förut visa, uppgår till öfver dubbelt af det nu föreslagna, och skulle, 0111 det antoges och lill lag bestämdes, totalt ruinera den industri, som först för någrii år tillbaka härstädes liksom gått ur vaggan för att till något större kunna utbildas; och jag vågar så mycket mer hoppas det begärda skyddet samt den nuvar. tulltaxans beståndande, som vbfnadsinduslrien just under detta skydd hunnit att bringa sig, näst åkerbruket, bergverken och klädrstillverkningen, till det fjerde i ordningen af Rikets stora ekonomiska intressen, hvaraf, med afseende på importen af bomull och bomullsgarn, Lvitt och kulört, försäljningsvärdet öfver hufvud nu torde kunna antagas til! omkring 3,000,000 rtdr b;co årligen.” Uti den nu uppgjorda tulltaxan har man i stället för de uti coniitcens förslag upptagna 4 sk*, utsatt 8 sk. lull på fé; således en förhöjning af 4 sk. Om den är tillräcklig, förstår jag ej att bedomina, titan vill blott fasta Bevilln.- Utsk:s uppmärksamhet på saken, så att rättelse må kunna vidtagas, om det behöfves. Ren upplästa skriften ar undertecknad af Sven Eriksson i Kinna Rättaregården, af Marks härad.
N:o 30, med förslag om ändring i Riksd.Ordms 26 §, ang:de ordningen för RiksSl:ns uppträdande å Rikssalen vid riksdags öppnande. Gr. Spens, Jacob Melcher: För min del finner jag icke nödvändigheten af den här föreslagna förändringen, men jag tror att den i visst afseende har någon likhet med den framställning, som det nyss behandlade mern. innehöll, oell att således, i händelse det skulle visa sig, alt de öfrige 3:ne Stånden skulle sätta något värde på ett afslående å R. o. Ad:s sida af den rättighet, som ett bifall till detta förslag skulle medföra, R. o. Ad. visserligen icke bör motsätta sig berörde förslag; och torde således få föreslå, att äfven rör:de detta betänk, beslutet måtte uppskjutas. Gr. Horn, Claes Fredr.: Om delta förslag innebure en önskan af de öfrige Stånden, att R. o. Ad. i detta fall skulle göra någon concession af en rättighet, så vore det en sak, som måhända borde bli föremål för en allvarlig öfverläggning inom R. o. Ad.; men jag kan ej tänka mig alt denna fråga, sä besynnerligt väckt och utvecklad inom Const.Utsk., kan såsom en allvarlig grundlagsfråga behandlas och anses, hvarken inom detta eller de 7 H. 57 450 Den 5 Mars. öfrige Stånden. Jag skulle visserligen tro, att det kunde vara en större utmärkelse för R. o. Ad. om detta stadgande utginge ur grundlagen, och Konungen icke desto mindre vidblef den gamla häfdvunna vanan att omgifva sig af Sveriges R. o. Ad. vid dessa högtidligare tillfällen; men då en ceremoni finnes i grundlagen utsatt, och jag ej kan inse den ringaste nytta eller nödvändighet att derifrån densamma borttaga, eller göra någon ändring derutinnan, så bör hela denna fråga icke en enda minut bli föremål för R. o. Adis uppmärksamhet, utan att R. o. Ad. helt enkelt förklarar, att förslaget hvarken är nödigt eller nyttigt. Jag kan icke ens för mig göra begriplig den rätta grunden för ett sådant förslag som detta.