Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar och en följer i våra dagar den väg, på hvilken böjelser och omständigheter föra henne in, och någras fördomar skola säkerligen icke hindra någon att egna sig åt publicistiskt arbete. Men har frågan den innebörd, som jag strax därefter gifvit den, förtjänar den allvarligt begrundande. Ganska säkert skulle samhället i lika grad som pressen själf vinna därpå, att våra skriftställarinnor mera ägnade sig åt publicistisk verksamhet — och för dem skulle öppna sig ett nytt, stort oeh fruktbart fält. Hj. Gasset. Dessutom, vår tid är ju en demokratisk tid. Dess sträfvan går ut på att göra så breda lager af befolkningen som möjligt, politiskt, kommunalt, litterärt, konstnärligt intresserade. Böckerna äro barn af ett mer aristokratiskt tidehvarf. De äro för dyra för att direkt och i tillräckligt antal kunna nedtränga till de djupa lederna. Därför är det, som vår tid tillgripit journalistiken, därför är det också som pressen blifvit och T y tidningsarbetet är icke blott ett fyän mer skall blifva vår tids främsta bildsiskt fordrande och ansträngande arbete, ningsmedel. De författarinnor, som hafva eftersom tiden för dess fullgörande vanligen något att säga den stora allmänheten, måste är strängt begränsad och knappt tilltagen, i framtiden göra det genom tidningarna. utan det kräfver äfven specialkunskaper, Och i själfva verket är det så, att de allra som endast förvärfvas genom omfattande flesta af våra skrifvande kvinnor tala studier eller långvarig rutin. För egen del till den stora allmänheten. De äro i detta är jag emellertid förvissad om, att många fall helt och hållet genomträngda af tidens kvinnor äga en äfven bland män sällsynt demokratiska anda. Om de fortfarande säga arbetsförmåga och energi. Andra än prosin mening i bokens form, är det i allmänduktiva och nervkraftiga personer böra emelhet icke därför, att de önska vända sig till lertid icke ägna sig åt detta slags arbete, en liten » elitpublik », utan därför att de som är mer enerverande än något annat. hänga fast vid en gammal vana.
Stats-Utskottets Utlåtande j N:o 8t. 5 N:o 81. Atik. till Exp. Utsk. den 29 Febr., kl. 7 e. un. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga fisken, m. m. (I. A.) Hederv. Bonde-ståndet har till Stats-utskottet remitterat 2:ne hos bemälde Riks-stånd afgifna memorialer, det ena al riksdagsfullmägtigen Olof Pehrsson från Gefleborgs län, med hvilken riksdagsfullmägtigen Erik Ersson från samma län sig förenat, innefattande det förslag, att alla kronans lisken, med undantag af de större laxfiskena, måtte, efter föregången värdering, få försäljas till de skattemän, inom hvilkas område fiskena voro belägna, utan att vidare skatt eller ränta derå komme att erläggas; — och det andra af riksdagsfullmägtigen Pehr Östman från Westernorrlands län, som äskat, att Rikets nu församlade Ständer ville besluta, att de inom Ångermanland varande laxfisken, hvilka för kronans räkning blifvit utarrenderade, men hvar för sig icke lemnade staten i årlig inkomst 10 r:dr banko, finge af de byalag, invid hvilkas stränder desamma äro belägna, utan afgift begagnas, samt att till de laxfisken, hvarföre vid arrende-auktion erbjödes högre afgift, byamännen, utmed hvilkas stränder fiskena voro belägne, måtte ega options-rätt.
Men må ock hvar och en, som icke med en lärd författare »från tankens höjder» delar den åsigten, att vår första bestämmelse och pligt är att bevaka riksstånds-intresset, utan som med mindre lärdom, men större fosterlandskärlek än denna lära kräfver, anser såsom sin första pligt att taga hänsyn till det helas väl (oell till denna åsigt har Svenska RiddarH. I. 21 322 Den 6 December. huset sig förr bekant), — må hvar och en sådan ej fatta sitt beslut eller stadga sin öfvertygelse utan öppen blick för sam hällets krafI Ty om denna öppna blick redan är nödvändig för den representant, som på grund af allmänt förtroende eller till följd al lags stadgande bekläder sitt kall, så är den det ännu mer för R. o. Ad., som blott med en i vår författning grundad rätt, men utan någon af författningen förestafvad pligt, här af egen drift inställt sig för alt afgöra den vigtigaste fråga, som under vårt nuv:de statsskick förefallit. Må vara, att pligtkänslan bjuder alt utöfva rätten åtminstone då samhällets lifsfrågor afgöras. Det bör så vara. Men samma pligtkänsla torde då ock böra förestafva ett desto större ansvar för rättens utöfning; och detta ansvar synes mig i sjelfva verket så allvarligt, då fråga är att motsätta sig Konungens förslag och folkets önskan samt gifva båda ett nej, att detta nej val må vara mo tiveradt och väl motiveradt i en läst öfvertygelse, att det skulle lända till förderf för Konung och folk att låta dem få sin vilja fram, men efter min uppfattning ingalunda tillräckligt motiveradt i en tveksam farhåga, långt mindre i den individuella åsigten, att en annan lösning af frågan skulle vara bättre. För egen del omfattar jag med lefvande öfvertygelse och lifligaste förhoppning det Kongl, förslaget.
Jag får dervid fästa Hr Stuarts uppmärksamhet derpå, att ehuru min motion blott afser den åtgärd, att riksdagsförhandlingarne skola i resumé' upptagas af referenterna, så finnes det likväl äfven en annan motion afgifven af Hr Bråkenhjelm. sorn föreslån en särskild tidning, och således kan intet behof uppkomma af någon ny motion, om R. o. Ad. behagade återremittera frågan. Medan jag nu har ordet, anhåller jag att få åter upptaga hvad Frih. Cederström yttrat och som sedan af flera talare blifvit upptaget, nemi. att, om en sådan åtgärd, som jag föreslagit, skulle af R. o. Ad. vidtagas, så borde inbjudningar till de öfriga Stånden äga rum alt deruti deltaga. Till besvarande deraf får jag uti R. o. Ad:s minne återföra slutet af min skrifvelse, deruti jag just antydt en sådan åtgärd, och får, för min del, i detta afseende tillstyrka, att R. o. Ad. först för sin del besluter om sättet att offentliggöra sina discussioner och derefter inbjuder de öfriga Stånden alt deruti deltaga. Hr von Hartmansdorff: Jag vill understödja Frih. Raabs yttrande i detta fall. Här behöfves efter mitt förmenande icke någon ny motion. Min mening är likväl icke att vid denna riksdag yrka någon verkställighet af förslaget, derest man icke skulle finna en desto större beredvillighet dertill bos de öfriga Stånden. Förberedelserna kunna likväl ganska väl, det oaktadt, göras under innevar. riksmöte. Ett säkrare sätt att förmå de mest lästa tidningarnas redactioner i vårt land att sanningsenligare upptaga förhandlingarna inom RiksSlånden kunde icke gifvas, än genom en sådan tidning, som Frih. Raab föreslagit, och hvarom vi nu talat. Att nu läsa berättelser att den dagen tilldrog sig det och det inom ett Stånd och något helt annat inom det 3:dje, lemnar ingen sammanhängande öfversigt af ärendenas behandling.
8 Hör till Conslitulions-Utskotlets Memorial, N:o 26. §• 16- Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet eller välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer. Konungen läte en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. §. 17. Konungens domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad Författningarne föreskrifva dem, som uti Domare-embeten må nyttjas, samt uti sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitiae-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. §. 18. Denna Högsta Domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta Dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. §. 19. Inkomma till Konungen ifrån Domstolar och Embetsman förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till Domares åtgärd höra, ege ock Högsta Domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. §. 20. Uti fredstider skola de mål, som från Krigsdornstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta Domstolen företagas och afgöras. Tvänne Militärpersoner af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, höra med domare-jäf och ansvar, och utan serskildt arfvode, sådana mål i Högsta Domstolen öfvervara och deröfver rösta, dock må DomareDas antal icke öfverstiga Åtta. Under krig förhålles härmed efter Krigs-Artiklarne. §• 21.
att, såsom ledande till största enkelhet vid tullbehandlingen, enahanda införsels-tullafgifter måtte fastställas för dubbleradt bomullsgarn i liärfvor, som för det otvinnade äro uti nu gällande tulltaxa bestämde, nemligen för hvitt under N:o 26 Sex skillingar, för hvitt af N:o 26 och deröfver Fern skillingar, och för allt annat färgadt Tolf skillingar per skålpund; samt slutligen att, till förebyggande af det möjliga missbruk att icke tråd varder såsom dubbleradt bomullsgarn förtullad och deraf föranledd förlust för statsverket, stadgas bör, att, derest hos vederbörande tulltjenstemän villrådighet uppstår om icke en under benämning af dubbleradt bomullsgarn till förtullning angifven vara rätteligen bör till bomullstråd hänföras, det i sådant fall skall åligga godsegaren att, såsom villkor för tillgodonjutande af de för det dubblerade bomullsgarnet sålunda föreslagne nedsatte tull-umgälder, med sakkunnige personers, efter anställd besigtning å godset, afgifne betyg, styrka, att den inkomna varan verkligen utgör garn af sistnämnde beskaffenhet; 3o Bevillnings-Utskottets Betankande > N:o 12. a:o att uti en till Kongl. Maj:t likaledes ingifven ansökning Kammakare-embetet i Stockholm genom dess ledamöter C. J.
Carell, enligt hvilket han skulle få uppbära vissa procent af de medel, sorn, genom hans åtgärd, kunde indrifvas; hvaremot han skulle bestrida alla ifrån indrifningen härrörande omkostnader. ■— Ett sådant Contract har sedermera, med bibehållande al ofvannämnde hufvudgrunder, blifvit förnyudt åren i83r, 1832 och 1833, hvarvid lill upplysning får anmärkas, att uti dessa contract alltid blifvit gjordt det uttryckliga förbehåll, att provisionen icke skulle få beräknas å sådana fordringar, hvilka godvilligt, och utan någon Ombudets åtgärd, kunde komma att liqvideras; och hvarigenom förklaras, att Ombudets provision ett och annat år affores till mindre belopp, än sorn motsvarar den för året influtne summan. Efter denna framställning af de, i afseende på återstående utredningen af Götha Canal Bolagssamt Malmö f. d. Discontverk, vid sist! Riksdag gifne riya förändrade föreskrifter samt cle, för verkställigheten häraf, vidtagne förfoganden, öfvergår nu Utskottet till det speciela, som angår hvartdera Discontverket enskildt. Götha Canal-Bolags f. d. Discont-Verk. Den öfver nämnde Discontverk för år i832 afslutade Hufvudbok har, utan anmärkning, blifvit af Utskottet granskad. —• För att åskådligt framställa utredningens framskridande sedan sisth Riksdag samt resultaten af de nya föreskrift erne, hvilka fram på året i83o trädt i verkställighet, har Utskottet låtit upprätta hilagde Tableau, Litt. E., öfver Discontverkets Inkomster och Utgifter ifrån och med år 1829 till och med år 1833.
Då lärer det väl icke kunna nekas, att en sådan vore lättare att åstadkomma, om man börjat med att gifva tjenstemännen mindre löner, så att man kunde öka dessa, än om man gifvit dem sådana löneanslag, att inskränkning deri möjligen kunde blifva behöflig. Jag fortfar altså att gilla bifall till Utskls förslag. Gr. Cronhjelm: Jag ber att få upptaga till besvarande några yttranden, som jag hört. Hr Dalman har begifvit sig till medgifvande, att de ifråga var. löneanslagen må fortfarande utgå till alla dem, som hafva fullrnagter å deras tjenster. Jag erkänner, att det strängaste och principenligaste vore att skilja emellan dem, som innehade tjensterna till följd af verkliga fullrnagter, och sådana, som blott vore tillförordnade; men genom en sådan distinction finge Regeringen i alla fall dementie i afseende å regleringen i dess helhet. Jag är icke bland dem, som hylla considerationssystemet; men lika med Hr Cederschjöld vet jag verkligen icke något annat sätt att komma ifrån saken, än det Utsk. föreslagit. Jag vill icke medgifva borttagande derifrån af någon mening. Det vill likväl synas, som Utsk. gått nog långt i stränghet, då så många yrkat rent afslag på mom. I anledn. af hvad som vidare under denna discussion förekommit, ber jag att få förklara, det jag fullkomligen bestrider, alt R. St. begärt organisationen af embetsverken, med öfverlemnad obegränsad rätt i afseende å kostnaden; tvärtom har Hr Cederschjöld upplyst, att Ständernas mening varit, det organisationerna borde ske inom redan anslagna tillgångar. Då Frih. Åkerhjelm yttrade sig i denna del och jag derpå svarade, begärde jag att slippa upptaga detta tvistefrö; men då det nu i alla fall utvidgat sig, mäste äfven jag erinra, att organisationerna skett helt och hållet annorlunda, än R. St. begärt. Och, mina Hrr! dessa organisationer skedde dessutom utan afvaktan på riksdagen. Det är nödigt att härpå fästa uppmärksamheten, på det man icke må förvilla omdömet med påstående, att allt gått efter Ständernas egen begäran.
Ett sådant förfarande, hvarvid sakkunskap vid ärendenas behandling, ickeqvaliticationen för valen, afses, skulle jag tro vara i så väsendtlig mån fördelaktigare, än hvad Utsk. i detta hänseende föreslagit, att icke ens någon tvekan bör uppstå om företrädet af det förslag, som jag tagit mig friheten framställa. Gr. Frölich: Jag ämnar alldeles icke tala enrot Gr. Mörners förslag, emedan jag finner deruti en oändligt vacker syftning, den nemi. alt, åtminstone inom den en gång bildade riksförsamlingen, se ståndsskillnaden försvunnen; men jag begagnar detta tillfälle att få till protocollet gifva min tanka tillkänna, att jag på det hela tror, att denna Hr Grefvens förutsättning är en illusion, enär de, som af Stånd blifvit valde, icke lära underlåta att ihågkomma att de detäro. Sä länge således Stånden icke allenast finnas sådana de hittills varit, ulan man synes ännu ytterligare vilja utveckla ståndsprincipen, genom att skaffa oss ett 5:tc, kanske snart ett 6:te och 7:de Stånd, kan jag åtminstone för min del icke ett ögonblick förblifva i den illusion, alt denna vackra tanka skulle betyda någonting annat än ett försök att etablera en sats, som, när man får experimentera, man finner hvartill den duger. Den 14 Mars. 323 Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, all det förhåller sig med Gr. Mörner, såsom med åtskilliga andra ledamöter, hvilka göra anmärkn.-r mot Ulsk:s betiink., att de icke läst det, åtminstone icke med den uppmärksamhet, som erfordras för att föreslå ändringar deri. Om Gr. Mörner behagar läsa 1 mom. af 56 § i förslaget, sä skall han linna, all K. o. Ad:s ledamöter kunna vid ifrågavarande tillfällen välja, om de behaga, i st. f. sine egne medlemmar, hara bönder eller hara prester eller hara borgare. Likaså konna de öfriga Stånden äfven förhålla sig. Det ändamål, Gr. Mörner, åsyftar, är således vunnet, om Ulsk:s förslag antages. Del var emot denna rättighet att, utan afseende på Ständ, välja hvilka ledamöter som helst, jag i går gjorde anmärkning och hvaruti jag då fick orätt.
R:dr, för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar 32,169: — 20,974: — » anslaget, 100,000 lidr, till kostnader för beskattningsvåsendets förenkling samt de nya jordeböckernas afslutande och granskning 4.770: 2. 3,970: 2 Anslaget till inlösen af Kamreraren C. Sandbergs samlingar och anteckningar rörande Svenska kameralväsendet i 5,000: — 5,000: — Dito till förre Landskamreraren, Kammarrätts-rådet S. Lindbergs godtgörande för honom ålagd ersättningsskyldighet till Statsrådet J. D. af Wingårds sterbhus 1,500: — 1,500: — Utaf anslaget, 37,500 R:dr, för vidmakthållande af Kalmar slott samt för åtskilliga dervarande rums restaurerande 10,500: — Anslagen till kapellbyggnad vid Muonionalusta och bönehus med begrafningsplats vid Turtola by samt inköp af boställe åt kapellpredikanten inom Pajala socken af Norrbottens län 13,800: — 13,800: — Anslaget till ny skolhusbyqqnads uppförande i Uddevalla .' 10,000: Utaf anslaget, 30,000 R:dr, till uppförande af nytt kemiskt laboratorium i Lund 20,000: — ■— » det till utgående under åren 1858—1860 anvisade belopp, 225,000 R:dr, utaf anslaget för tillbyggande af Vetenskaps-akademiens hus 75,000: — » anslaget, 6,000 R:dr, till utgifning af planchverk öfver fornsaker och historiska märkvärdigheter samt medeltidssigiller 3,000: — 3,000: •— » 1859 och 1860års anslag, 2000 K:dr årligen, till fortsatt utgifning af Svenskt diplomatarium 2,456: 25. 2,456: 25.
Det torde vara tids nog att upptaga frågan, om en sådan votering är gällande, när anmälan inkommer till RiksStm om utgången af den votering, som ägt rum. I närvar, ögonblick hafva vi blott af enskild ståndsledamot, hvilken är ordförande i StatsUtsk., en anmälan om hvad sig der tilldragit; men hvad som förefallit angår egentligen icke R. o. Ad. utan ett annat Stånd, nemi. BondeSt., från hvilket en ledamot fattades. Detsamma har äfven med delta Slånds ledamöter vid andra riksdagar tillförene inträffat och har icke haft annan påföljd, än en erinran genom Landlm. till Ståndets medlemmar af förstärkta StatsUtsk. att sig derstädes noggrannare infinna. Förmodligen kommer äfven i dag någon sådan erinran att göras i BondeSt., hvaraf följden torde blifva, att ingen ledamot hädanefter saknas. Vid sådant förhållande synes all öfverläggning på förhand vara onödig och onyttig. Jag anhåller derföre, all vi ej vidare må förspilla tiden dermed utan öfvergå till ordningen för dagen. Den ai April f. m. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det lian, underrättad om livad sorn i går förfallit vid voteringarna i förstäikt SiatsUtsk., hade anmodat samtlige R. o. Ad:s ledamöter i nämnda Utsk., sä viii de ordinarie som suppleanlerne, alt i morgon, en qvart före samlingen, vara Hr Landtm, till mötes för att öfverlägga om sättet alt förekomma en sådan händelse för R. o. Ad., som i går inträffat för ett annat Stånd. J)ä det vid en föregående riksdag inträffat, alt R. o. Ad:s ledamöter i förstärkta SiatsUtsk. saknats till fullt antal, och det förliden gårdag handt med ett annat Stånd, samt måhända för en annan dag under de många vidlyftiga och besvärliga voteringar, som återstå, kunde Ilända med R. o. Ai, så hade Hr Landtm, trott sig uppfylla en skyIdighet, då han anmodat samtlige fedainöterne och suppleanlerne att vära honom till mötes för att särskildt öfverlägga om de förhållanden, som kunde under sådana omständigheter inträffa.
Det tyckes dock icke vara för mycket begärdt, att Konungens Befallningshafvande finge påräkna någon förskoning i alla de fall, då ändamålet kan vinnas, utan att Konungens Befallningshafvandes åtgärd anlitas; och dessa fall äro alltid förhanden, då både myndighet, som äskar viss åtgärd och myndighet på hvilken det i sista hand ankommer att sådan åtgärd vidtaga, efteragällande 214 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. No 106. förhandlingar skola vara stationerade på bestämd ort. Hvad nu är sagdt om myndighet gäller naturligtvis äfven om embetsoch tjensteman. Men icke förty har inträffat icke en, utan flere gånger att stadsdomstol i Westmanland, som hos behörig myndighet utom länet begärt upplysningar angående inför domstolen tilltalad häktad person, icke bevärdigats med direkt svar från denna myndighet, som i stället anmodat Konungens Befallningshafvande att meddela domstolen de äskade upplysningarne, — en högst malplacerad förnämitet, som lämpligen bort besvaras med angifvelse till åtal, då genom ett sådant förfarande ransakningstiden för den häktade onödigtvis blifvit för längd. Det nuvarande oefterrättlighetstillståndet i ofvan antydda hänseende visar sig dock bäst vid en blick på de onödiga omvägarne med flera årligen återkommande ärenden af samma beskaffenhet, hvaribland företrädesvis de, som afse inteckningsförny elser. Ett penningeförvaltande allmänt verk till exempel här i Stockholm vill förnya en inteckning i en landtegendom. Advokatfiskal i Svea Hofrätt är alltid i tillfälle att lemna upplysning om domhafvandernes adresser, och hvad synes då enklare än att direkt till domhafvanden öfversända härvarande Rådhus-rätts protokoll rörande originalskuldsedelns uppvisande, jemte den till beloppet lätt uträknade lösen för diariibevis och Häradsrättens blifvande protokoll öfver intecknings-förnyelsen, hvilka sedermera å sine respektive tider komma verket tillhanda, hvarigenom den affären blifvit lyckligen bragt till slut, utan att mer än tre skrifvelser, nemligen en från verket och två från domhafvanden erfordrats.
Vid granskning af 3 §:u Tryckfr.lagen, synes det tydligen att åtskilliga sådana satnmanföringar äga 19 H. 58 458 Den 3o Januari f. tn. rum; det är ofta stor skilnad mellan det brott, sorn enligt förnuftet bör af en domare straffas med det högsta utsatta stratTel, och det som bör straffas med det minsta. Jurymännen kan härigenom med skäl påstå sig vara i den ställning, ali när lian dömnter, vet han icke hvar den pil skall tralla, som han afskjuter. Det nr i sådana fall jag tror att linn lättare an någonsin skall blifva förledd att aceordera med sitt samvete. Jag tror att 0111 delta förslag icke anlages, skola, hädanefter som hittills, flere jurymän fria den tilltalade, än sorn med en verklig lagskipning är förenligt, ifall tryckfrihetsbrott upptagas. Det är för stränghetens bibehållande vid afdömmandet af tryekfrihetsfrågor jag tror detta förslag vara isynnerhet nyttigt. Man bar invändt, att det vore olämpligt ntl domaren skulle vara bunden vid det utaf åklagaren utsatta straff. Jag erkänner att en annan utväg kunde vara möjlig, men den skulle i sanning göra undantagsproceduren, som ligger i tryckfrihetslagstiftningen, till så olika med ali annan att den derföre torde böra avstyrkas; det vore nemi. att domaren först yttrade sig eventuell öfver straffet, och att den frågan först utagerades eventuelt, innan juryn dömde. Antager man icke delta förslag, och tillika vill åt juryn bibehålla möjligheten att i längden kunna utbilda sig till livad den i andra länder är, eller derhän att klart begrepp örn juryn sjelf finnes hos alla landets innevånare; då tror jag all den föreslagna utvägen är den enda, hvarigenom man kan undgå att onödigtvis försvåra jurymannens åtgärd. Man har sagt alt åklagaren vore en olämplig utsättare af straff: uti tryckfrihetsmål uppträder likväl alltid antingen en publik åklagare eller också en enskild.