Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En fyrspänd vagn håller framför trappan i löngången, och Rantzau skyndar fram, med hatten under armen, för att hjälpa drottningen in. Hon går honom förbi, som om hon icke sett honom. Hennes blickar flyga mot Kristiansborgs gråa murar, och hon ryser till som om onda minnen dragit genom hennes själ. – Jag afskyr detta slott! mumlar hon. Så stiger hon in i vagnen; efter henne följer hoffröken Mösting och barnjungfrun med den lilla prinsessan; sist major Carstenskjold med dragen värja. Ännu en gång reser sig trotset inom den unga drottningen, och hennes blick stryker med outsägligt förakt öfver förrädaren i den falska kavaljersattityden. – Detta skall kosta er hufvudet! säger hon. Rantzau är blåblek som en inkarnation af vanäran, hans ögon äro fredlösa, men han småler förhärdadt och svarar: – Jag älskar Gud och är min konung trogen. Adjö, madame! Vagnen rullar bort, omringad och följd af trettio dragoner. Hästarnas hofvar klappra mot den knaggliga stenläggningen i Stormgaden. Från ett fönster i andra våningen af ett stort hus stirrar en liten blek dam med mörka, förskrämda ögon ut i morgondiset. Stackars lilla Sophie Gæhler! Tårarna rinna så strida öfver hennes emaljerade kinder, att moucherna lossna. Hon väntar på vagnen, som skall föra henne till kastellet. Hvarför? Hon förstår det icke. Nyss trängde en tölp – denne brutale öfverste Köller – in i hennes boudoir, där han utan respekt för hennes deshabillé förkunnade henne arrest och infångade henne som ett rådjur, när hon försökte fly. Drottningens ekipage viker af till höger och rullar längs med vallen till Nörreport och ut ur staden. Hästarna jaga i fyrsprång fram öfver de frusna vägarna, snöfält och nakna skogar, gårdar och byar flyga förbi. Karoline Mathilde håller sitt barn krampaktigt slutet till sitt bröst och stirrar ut genom fönstret. Ingen vågar tala. Major Carstenskjold har en besvärad min som om han blygdes för sin dragna klinga.
Men, hvarföre skämta med en sak blott för det den afviker ifrån hvardagslefnadens tröga gång? Alt hvad som väcker själens förkjusning, utan sinlighetens grofva njutning, kallas af hopen för romantiskt; antingen emedan den icke kan begripa dessa rörelser eller ock att de väcka dess afund. Lilkväl har man gjordt rättvisa åt ömheten; och detta namn, som skulle förlöjliga henne, har blifvit nyttjadt att utmärka de sällsynta dygder, hvilka en flycktig samtid icke kunnat neka sin beundran, äfven då man ville måla dem för efterverlden som en digt. Föreställ dig likväl icke att jag härigenom vill försvara det öfverdrifna, känslosamma, som så ofta retat Satirens löje och Filosofens harm: denna dårskap – kanske den mäst härskande i vårt tidehvarf – är ett foster af förvirrad inbillning, icke af sann ömhet, och dess bedröfligaste följd är att den förvandlar vår verksamhet i det goda till några flygtiga tårar, som lika lätt utprässas af veklingen och den dygdige. En människja af verkelig själsstorhet känner lifligt hvarje intryck af det höga, det sköna; men emedan den redliges missöden fugta hans ögon, emedan hans röst höjes vid försvarandet af den lidande förtjenstens rätt, straxt tror den kårttänkte att all sorg, alt deltagande i en olycka är vördnadsvärdt, utan afsende på föremålet. Således förbytes kärleken till sedlighet i beundran för en galenskap, vi glömme att våra känslor blifva föragtliga då de icke äga något inflytande på våre handlingar, att de blifva brottsliga då deras inflytande icke öfverensstämmer med förnuftsbuden. Dessutom finner du verkeligen ingen ting ovanligt i min bekantskap med Lotta, du saknar där hela ordningen af en Roman; både kärleksförklaringar, suckar, rivaler, hårdheter, förtviflan och hela detta systemlika framskridandet som synes nästan kedjadt vid detta slags litteratur. Tvänne unga personer råkas, lära känna hvarannan, dragas af ett ömsesidigt förtroende; oförmärkt förenas de af vänskapen, och lika oförmärkt förvandlas denna vänskap i kärlek: Är det då icke naturen, snarare än lyckan, som ledt dem?
För våla varor bestämdes: dels Ahrn om 60 kannor, med fjerdedels åhm eller ankare om 15, samt dels Öltunna eller Spilträ om 48 kannor, med fjerding om 12 och åtting om 6 kannor, efter hvilket sistnämnde mått äfven kött, packadt salt, fisk, beck och tjära skulle mätas; men för opackadt salt borde spanmålslunnan användas. 1 förordningen den 8 Oktober 1733 beskrifves kannans storlek sålunda, att »den bör hålla i vigt och tyngd al friskt vatten 6 skålpund 8 lod efter Stockholms viktualievigt och i kubik, eller lika fyrkantig skapnad på alla sidor, inom alla sidorna af måttet alt rakna, 4ijj decimaltoll af svensk fot.» I det väsendtligaste öfvereasstämmer för (ifrigt denna förordning med 1665 års mandat, dock med den skillnad, i fråga om mätning af spanmäl, att »mätandet bör ske skyffladt och skakadt, så att all den spanmål bringas in i tunnan, som der kan innehållas, hvarföre, när tunnan är full, den 4 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollets Ullålande, N:o 4. skall skakas två å fre gånger, eller oflare, efter köparens behag, och stötas tre å fjra gånger på tunnbrädden med strykbrädet, hvarefter tunnan skall strykas jemnt utaf.» Vid mätning af äfrads-spanmålen skulle enahanda råga lemnäs, som enligt 1665 års plakat, dock med nedsättning af rågan för malt till 2 kappar.
Följer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stannar brottet vid försök; då skall till straffarbete från och med fyra till och med åtta år dömas. S so. Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs; dömes, om foslret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och i annat fall till sådant arbete från och med sex månader lill och med två år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, kunna dömas i förra fallet till straffarbete på tio år och i det sednare till sådant arbete på lifstid. röstar Ja; Den Lnrj-Ulshottcts Memorial N:u i(i. Den det ej vi!!, röstar Nej; \ inner Nej, anses Rikets Ständer hafva lie hitåt, alt omför milida delar af ifrågavarande författning skola erhålla följande, af Korml. Majit föreslagna samt af Ridderskapet oell Adeln samt 1’reste-Ståndet antagna lydelse: § 4. Den som, i uppsåt att döda, med berådt mod bcröfvar mågon lifvet, miste, för mord, lif sitt. § 2. Har någon gjort försök till mord, och Lief endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad ; varde han dömd, om af gerningen kom svår kroppsskada, till straffarbete på lifstid, och i annot lall till sådant arbete från och med sex till och med tio år. Kom af gerningen ringa eller ingen skada, må tiden för straffarbetet till två år nedsättas. § 5. Ifvar som, med uppsåt alt döda, men af hastigt mod, beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete på lifstid. Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne till vrede retad; då må straffarbetet inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år. § 4.
Hr Edelstam, Gustaf Jakob, med 55 röster; sedan genom lottning blifvit bestämdt hvilken af de två ledamöter, som erhållit 56 röster, skulle ingå såsom Elektor eller förste Suppleant. Föredrogs K. M:ts den 10 dennes bordlagda Nåd. Propos. till R. St:r ang. pension å Allmänna Indragriingsstaten för Kommendanten och Direktören vid StrafToch Arbetsfängelset på Långholmen, Majoren m. m. Frans August Tellander. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Direktören vid Straffoch Arbetsfängelset på Långholmen, Major Tellanders stora förtjenster äro allmänt kända och erkända, att derom icke behöfver mycket ordas. Då Major Tellander i slutet af 1853 tillträdde direktörsbefattningen och i sammanhang dermed kommendants-embetet, var straff-inrättningen både i afseende på disciplin, ordning och arbetsverksamheten uti ett så betänkligt tillstånd, att hans första åtgörande till införande af nödvändig ordning föranledde ett större upplopp, sorn kunnat för hufvudstaden medfört de största vådor, om det ej i tid blifvit dämpadt, och hvarföre man isynnerhet har att tacka Major Tellanders personliga mod och beslutsamhet. Sedan han genom ändamålsenlig behandling af fångarno lyckats återvinna förtroende för fängelsets förvaltning, hvarigenom arbetskrafterna kunde riktigt användas till fullgörande af ständigt ökade arbetsbeställningar, så har, enligt utdrag af Fångvårdsstyrelsens underd. berättelse åren 1862 och 1863, behållna inkomsten, som tillgodokommit fångvården, ökats som följer: 1853 utgjorde densa mma 280,94. 1854 » » 5,574,35. 1855 » » 8,617,32. 1856 » 16.163.31. 1857 » 35.837,99. Äfven - Den 13 Januari. «5 Äfvenledes har exemplet verkat till andra strafT-inrättningar, hvarifrån äfven betydliga besparingar ingått.
Om vädret då var vackert samlades en hel skara af hans landsmän, af hvilka det fans bortåt ett femtiotal i lägret, omkring honom under ett väldigt brödfruktträd, som stod i omedelbar närhet af mitt rum, genom hvars glesa väggar man kunde höra hvart ord som talades. Och det var sannerligen värdt att höra på då William Anilin slog upp sin språklåda och nedlät sig till att underhålla sina mindre beresta, okunniga landsmän. O! I milde gudar så han ljög! Det fans intet land på jordklotet som han ej besökt, ingenting mellan himmel och jord som han ej kände till. Och allt hvad regenter eller annars högt uppsatta personer hette hade han åtminstone sett, om också icke haft någon närmare beröring med. Det hvimlade i hans berättelser af sådant folk som "Austraalian kejsari", "Kiinan kuningatar" (enligt hans uppgifter lätt igenkänlig på den totala afsaknaden af fötter), indiska kungar, arabiska prinsar och andra mer eller mindre mythiska personligheter. Men sådana historier voro ändå bara oskyldig barnlek i bredd med berättelserna om hans egna äfventyr till lands och vatten. Alla de odjur, sjömans fantasin under århundradenas lopp kallat till lif, och åtskilliga andra derjemte; dem William Anilin skapade för sitt eget privata bruk, uppträdde i de mest hårresande kombinationer och i äfventyr så storslaget lögnaktiga till sin uppränning, att de kunnat komma salig friherre von Münchhausen att stöna af afund ännu i grafven. Sådana småsaker generade honom inte det minsta som t.ex. att efter ett skepsbrott hafva nödgats vandra två och en half mil (om engelska eller svenska glömde han tala om) längs ryggen af den stora sjöormen, hvilken lyckligtvis just då var sysselsatt med att plocka ned kokosnötter med stjerten från några palmer på stranden och sålunda kunde användas som brygga öfver till fastlandet från det klippref der fartyget strandat. Sådant, menade han, kunde ju hända enhvar, som hade helst någon tur. Han för sin del hade nog varit med om värre. Det var t.ex. hela hopen värre att, såsom det engång händt honom då han tog ett bad utanför brasilianska kusten, blifva upplockad och sväljd af en stor sjöfogel.
Publika Pappers-fondens 1,135: 31. 7. 6,105,055 6,105,055 350,435 51 Fördelning pä Distrikter , Näringar och Yrken af de vid Banko Diskont-Verket i Stockholm år 1848 ulgifna nya Län pä Namn säkerhet med Omsättning srätt, enligt gjorde anteckningar. Distrikter: Antal. Summa. Stockholms Stad „ 721 703,190 Stockholms Lön , 201 162,570 Nyköpings d:o 66 86,620 Upsala d:o , 263 148,900 Westmanlands d:o 122 133,250 Örebro d:o 217 253,160 Wermlands d:o O o co 349,100 Kopparbergs d:o 574 268,570 Gefleborgs d:o 52 62,720 Westernorrlands d;o ■ 12 12,670 Westerbottens d:o 31 40,050 Norrbottens d:o 41 63,710 Östergöthlands d:o 397 482,890 Jönköpings d:o lil 144,550 Kronobergs d:o 116 80,850 Calmar d:o 364 279,990 Gottlands d:o 71 52,650 Jemtlands d:o . 59 40,220 S u m mfa 3,718 3,365,660 52 Näringar och Yrken. Jordbrukande utom Bondeståndet Antal. Tjenstemän och diverse personer 933. 654,110: 3,718 3,365,660 53 Sammandrag Öfver de till Götheborgs Låne-Kontor, för utlåning, dels med Omsättning srätt och dels på Publika Papper, upplåtne Fonder, samt hvardera rörelsens afkastning för åren 1847 och 1848. 1:0 Allmiiiiiui Diskonten, eller utlåning med Ouisättningsrätt. Inkomst.
heter, jag vet nog hvad jag har att göra ändå! lyss utåt. Det Du ska inte reta mig med att tala om skyldighär ha vi emellertid god tid att fundera JEAN. öfver. Gå nu in och gör dig i ordning, så gå vi till körkan. Hvem är det som vandrar deroppe? KRISTIN. Fröken Julie. JEAN. Jag vet inte jag, om inte det är Clara. Det kan väl aldrig vara grefven heller som komKRISTIN går. mit hem så ingen hört honom. JEAN rädd. skulle han nog ha ringt. Grefven? Nej, det kan jag aldrig tro, för då KRISTIN går. slikt. Ja Gud hjelpe oss! Aldrig har jag varit med om Solen har nu gått upp och lyser på parkens trätoppar; skenet flyttar sig småningom, tills det snedt faller in genom fönsterna. JEAN går till dörren och ger ett tecken. FRÖKEN in resklädd med en liten fågelbur, höljd af en handduk, och hvilken hon ställer på en stol. Nu är jag färdig. Tyst! Kristin är vaken! FRÖKEN ytterligt nervöst det följande. JEAN. Misstänkte hon någonting? JEAN. ser ut! Hon vet ingenting alls! Men min Gud, så ni Hur? Ser jag ut? FRÖKEN. JEAN. är smutsig i ansigtet. Ni är blek som ett lik och förlåt, men ni FRÖKEN. fatet och tvättar ansigte och händer. Ge Låt mig tvätta mig då! Så! Hon går till handmig en hand duk! Åh det är solen som går opp! Och då spricker trollet! FRÖKEN. JEAN. Jean, hör på! Följ med, för nu har jag medel! JEAN tvekande. Ja, det är trollen som varit ute i natt! Men, Tillräckligt? Tillräckligt att börja med! Följ mig, för jag kan FRÖKEN. inte resa ensam i dag. Tänk, midsommardagen, på ska gapa på en; stå stilla på stationerna, när man ville flyga. Nej, jag kan inte, jag kan inte! Och ett qvalmigt tåg, inpackad bland massor af folk som så komma minnena; barndomens minnen af mid sommardagar med den löfvade kyrkan björklöf tingarna, vännerna; eftermiddagen i parken, dans, musik, blommor och lekar!
Med antagande att det vore rikligt att lodanialet utgjorde 4,200,000 och alt med beräkning af moderation medelporlot utgjordes af 5J sk. så ock om medelportot sattes till 4 sk. b:co, hvilket vore det lämpligaste, då vi i Sverige hafva postpenningar från 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 till 12 sk. b:co, sä skulle detta utgöra en förlust af 116.000 r:dr b:co. Denna förlust skulle väl kunna betäckas genom afsättande af Statsverkets inkomst 115,000 r:dr, och med den tillökning i correspondancen som möjligen kan inträffa, men införes derjemte poslstämplar, så upstår deraf den följd alt Postförvaltarna förlora större delen af sina inkomster. Postförvaltarne äro ganska klent aflönade på ett sätt och väl på ett annat, d. v. s. det bidrag som postverket ger dem består dels i kontanta penningar, och dels i sportler. Dessa sportler, som nu utgå under Hera olika benämningar, såsom för räkningshållande, lösbrefs utsändande till kringliggande egendomar, lösväskors expedierande in. m. skulle helt och hållet försvinna, och derigenom skulle postförvaltarne, som på de flesta ställen äro tvungna att hålla sig skrifvare-biträden, blifva försatta i den ställning att de icke kunde lefva, om icke deras kontanta löner förhöjdes. Den lön, som sålunda skulle hvarje postförvaltare tillkomma, kan icke beräknas till mindre än 5 å 600 r:dr b:co, hvilket för de 144 postkontor som i Sverige finnas, utgör sammanräknadt en summa af 86 ä 100.000 r:dr b;co.
Hvad Kongl. Maj:t profvat nödigt att föreslå, samt hvad de Utskottet i detta ämne tillställde handlingar innehålla, har af Utskottet tagits i öfvervägande; men härvid har, hvad nu först angår: 20:0 Indelta Armeens vapenöfningar, hos Utskottet tillika kommit i Betraktande, att tillgång för dessa vapenöfningar redan finnes beredd, genom den, enligt afslutade contract, till Kronan från Rustoch Rotehållare utgående Passevolance-afgiften; att denna afgift hittills för ändamålet funnits tillräcklig, och att Svenska Armeens styrka icke blifvit i senare tider ökad. Då lör öfrigt betydligare delen af det uppgifne hehofvet skulle åtgå i och för större läger, och det synes, som skulle, när sådane öfningstilHallen för trupperne anses behöflige, tillgång dertill kunna beredas genom indragning eiler inskränkning i Regementenas serskilda möten, får Utskottet, under förnyadt åberopande af Stats-Werkets, i förhållande lill behofven, otillräckliga tillgångar, afstyrka beviljandet af det för Armeens vapenöfningar äskade anslag af 85,ooo R:dr årligen. I sammanhang härmed har Utskottet förehaft Grefve Hornsj C. F., motion om passevolance-afgiftens upphäfvande, och om årligt anslag till Arméens vapenöfningar af 200,000 R:dr. Utskottet, som af förut anförde skäl och i betraktande af Stats-Werkets nu kände tillgångar, icke kan tillstyrka uppförandet å Stat af något anslag till berörde ändamål, och hvilket
Jag vill lemna derhän lämpligheten deraf, men efter det blifvit bragdt å bane, så måste otvifvelakligt i de conversationerna hafva blifvit omtaladt, alt en betydlig del af Wadstena spanmålshandel, och särdeles den här nämnde handlandens spanmål, går just på Wermland i vanliga år. Jag får upprepa min förut yttrade tanke, att äfven om det skulle lyckas att göra ortens rörelse så obetydlig som möjligt och hindra alla dess medel till uppkomst, så tror jag dock att orten har så mycken naturlig förmån, att om en handlande upphör med sin rörelse, så träder der en annan upp. För det rika Dals härad, för Lysings och Lystrings härader och hvad mera de må beta, har naturen haft välvillig omsorg; men jag tror, alt om man gör hvad Utsk. nu föreslagit, så skall ytterligare beredas tillfälle för Öster22 H. 57 45° Den 37 Wais e. m. göthland och särdeles för denna orl att begagna de rike» domskällor, som der finnas. Vi veta t. ex., att i ingen del af Sverige odlingen af hvete så väl lyckas, sorn i Östergöthland, men som hvetet i Sverige icke i allmänhet har mycken ålgång, så är det vanligen icke någon kurant vara. När, under nuvar. spanmålslagar i England, tullen, då skörden slagit felt, sänkes till intet, så göra de, som komma dil med de största lasterna, den bästa förtunen; då ligger ingen hamn så väl till som Götheborg, och då är det förmånligt att hafva en hamn vid Wadstena, derifrån man utan omgång ifrån Norrköping, hela Östersjövägen, kunde direele föra hvete till England, och efter det nu en gång är tillåtet att tiar nämna personer, hvilket jag trott vara mindre lämpligt, så torde jag få nämna, att just den man, hvars namn har blifvit uppgifvet, gjort sin betydliga fortuné derigenom alt han år 1827 kunde begagna en sådan conjunclnr. Den önskar jag måtte af liela Östergöthland kunna begagnas, och jag förnyar således min anhållan om propos. till bifall å Ulsk:s förslag. Frih. Tersmeden:
Som hon bör lägga i socker och slå i mjölken — grädde förekommer i regel alls icke — ät hvar och en, och som mången i England dricker te än med, än utan båda delarne, eller endera delen, bör hon väl känna till eller artigt göra sig underrättad om hvars och ens smak, på det att hon må kunna göra alla till lags. En värdinnas plikter i England äro alls icke så lätta att fullkomligt fylla. Så t. ex. bjuder man sällan omkring rätterna, utan hon måste skära och lägga för alla, både af kött och efterrätter. Ä r bordssällskapet stort, blir detta ofta en ganska arbetsam sak. Sant är att herrn i huset, då han är närvarande, öfvertager de stora stekarne, men de flesta engelska damerna förvärfva sig redan vid helt unga år stor skicklighet i förskärningskonsten. Det är ganska intressant att se på, huru ledigt och behändigt de sönderstycka en anka eller böna enligt alla konstens regler, under det de fortfara att flitigt konversera med sina gäster. Granska vi nu frukostbordet för att se, hvaraf frukosten egentligen består, se vi först och främst, att en eller flere varma rätter fått sin plats framför husfadern, som nu lägger för en och hvar af det han själf önskar — biffstek, fårkotletter, små fina korfvar eller förlorade ägg med bräckt skinka. Ganska ofta bjudes äfven på hafregrynsgrynsgröt — oatmeal porridge — skottarnes lifrätt. På buffeten stå de kalla rätterna, bestående af skinka, tunga elier stekar sedan föregående dag. Detta i förmögnare hus, men i alla hus utan undantag serveras varm lagad mat till frukost. Det engelska brödet förekommer i stora bullar, gräddade i bleckformar. Det är hvitt och välsmakande, anses mycket närande och ätes af fattiga såväl som rika, men förekommer nog mången gång en utländing litet tungt och enformigt, isynnerhet då det i många hus icke varieras med flere brödsorter och man af princip sällan äter det färskt. Skuret i lagom tjocka skifvor samt rostadt är det dock särdeles välsmakande, isynnerhet som man i allmänhet får mycket godt, ehuru osaltadt smör därtill.
Redan i fordna tider funnos medel anvisade för detta ändamål och t. o. m. kort efter det landet varit inveckladt i vidtutseende krig, hafva en mängd officerare varit utskickade till andra länder för alt genom tjenstgöring vid deras arméer förvärfva erfarenhet i krigsyrket under utländska fälttåg. Till och med hela officers-corpser hafva i sådant afseende varit utsände och så har varit fallet under de Nederländska krigen mot Frankrike. Jag påminner mig serskildt, att större delen af officers-corpsen vid det s. k. Bjelkeska reg:tet, som stridde under General-Staternas fahnor emot Frankrikes krigshärar, utgjordes af Svenska officerare. Våra ulmärklarc fältherrar och generaler hafva på delta säll förvärfvat sig erfarenhet i sitt yrke, hvilket kommit fäder - Den 4 Januari e. m. 73 neslandet tillgodo. Jag behöfver i detta fall endast upgifva namnen Stenbock och Königsmark. Efter krigen under Konung Carl XII:s regering förekommer uti krigshandlingarna bland annat K. Brefvet (ill K. Krigs-Colhm d. 16 April 1725, hvari K. M. yttrar: ”Wi håfve erhållit eder underd. skrifvelse d. 14 hujus ”tillika med en förteckning å de personer, hvilka äro utsedde ”att träda i Fransysk tjenst under Brigadieren Leucks befäl; och ”sorn J dem hos OSS ammilen till att erhålla vårt nåd. tillstånd ”till deras resas fortsättande; alltså vele WI deni detsamma hafva ”i nåder beviljat; kunnande de för öfrigt vara försäkrade, att, ”der de med tiden visa, att de sigo förkofrat hafva uti nyttiga ”vetenskaper, hafva all förvänta WAR nådiga åtanke, att blifva ”framdeles indragne till WAR och Rikets tjenst igen”. Vidare uptager K. Krigs-Colkgii arkif under d. 1 Maj 1745 en upgift å 10 officerare, som blifvit permitterade att under Öfversten Baron Hamiltons befäl tjenstgöra vid Preusiska arméen.