Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liknande översikter finnas även vid slutet av 1812 och 1815 års rep. protokollsband och hava i det föregående avtryckts på sina vederbörliga platser. Det har därför svnts lämpligt att i detta tillägg även införa 1810 års förteckning, som följer här nedan: Förteckning på R. H. S. Constitutions-Utskotts Protocoll hållna vid Riksdagen i örebro 1810. Folio1 1 :o den 6 Augusti: Angående Utskottets sättan de och Anfordran af Stats Rådets Protocoll 1. 2:0 den 8 Augusti: a) angående Rum för Utskottet och betjening 12. b) Justitia' Ombudsmannens förfrågan huruvida han, såsom vid Riksdagen vistande, kunde deraf anses hindrad att sina Embetsgöromål bestrida. c) Emottogs med skrifvelse från HofCantzleren, de Protocoller som skulle undergå Utskottets granskning — började upläsas sedan Utskottet delat sig på 3 :ne Divisioner. 3 :o. e. m. den 8 Augusti: Läsningen af Protocollerna fortsattes 24. 4:o. den 9 Augusti: Läsningen fortsattes 28. 6. e. m. den 10 Augusti: Läsningen fortsattes 30. 1 Hänvisningen sker till fol. i protokollsbandet. Den 23 Augusti » 13 :o den 24 Augusti: 14 :o den 25 Augusti: 15 :o den 27 Augusti: 16 :o den 29 Augusti: » Folio Rådplägning om infordrande af Stats Rådets Protocoll öfwer Ordresna till Vestra Arméens återtåg från Stockholm emot Norrige Lästes Stats Rådets Protocoll 65 & 66. Fortsattes läsning af Protocoller. Prosten Schartaus Memorial om förhållandet, när RiksGälds Contoirets fullmäktige väljas till Riksdagsmän 67. Fortsattes Läsningen af Protocollerna öfver KrigsÄrender 71. Föreslogs: Val-Act, Successions Ordning och Thronföljare Försäkran 72. Föredrogs BondeStåndets förfrågan om rättigheten att rösta på Fullmäktige i Banquen och RiksGäldsContoiret 91.
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottat: 1:0 Hans Janssom från Elfsborgs LänMemo^- rial, angående förändrad författning om huru förhållas skall med sådane personers underhåll, som flytta från den ena församlingen till den andra och sedermera icke kunna sig sjelfve försörja. 2:0 Erik Sve?issons från Bobus Eän Memorial, om rättelse i Expeditions-Taxan, i afseende på arfvodet för försäljning af fastigheter, som bortgå på Utmätning*- Auctioner. 3:0 Jacs Larssons från Gefleborgs Län Memorial, angående befrielse från ansvar för Rote-hållare af Båtsmanshåll, då de uteblifva från General.Mönstringar. 4:0 Vice-Häradshöfdingen Casper Vijkman s från Upsala Län Memorial, om lindring i skyldigheten för Landtmannen, att förpläga tågande tronper. l&'i Prat. Vlär. ä, jn Dnr. 1J3J. 5:0 Nils Insulins från Stockholms Län Memorial , om Nämndemännens i samma Län befrielse från Håll. och Reserve-Skjutsen* utgörande. 6:0 Anders Anderssons från Upsala Län Motion, att fångar hädanefter böra färdat till fots. LagVt skott et: a:o Lars Larssons från Calmare Län Memorial, angående skyldighet för dem, som företaga odlingar af mossar eller andra sidländta trakter, att icke allenast sjelfve verkställa gräfningen utan jemväl ersätta denegorymd, som för grannar medtages. 2:o Börje Börjessons från Hallands Län Memorial, att de egendomar, som, för deras sämre beskaffenhet, blifvit från större till mindre hemmantal förmedlade, äfven måtte , då skog, mossa och utmark skiftas, få del deri efter sistnämnde hemmantal. 3:0 Botvid JProt.
Först och främst tror jag, att när fastighets ägaren med ett lärn* peligt lån uti hypotheks-banken arrangerat sina affairer, han icke gerna kan vara i behof af det ytterligare lån, hvarmed panten moje-* ligen skulle kunna till fullo graveras. Och i öfrigt är jag förvissad, att, om han är känd för ordning, och man har förtroende till hans caracter, han utan tvifvel kan få låna äfven på det överskjutande värdet å hans förut hypoticerade egendom. Utskotten säga vidare, alt de af hypotheks inrättningen utställda eller garanterade förbindelser skulle hafva ett ostadigt värde. Jåfter sorn jag fattat ideen af denna inrättning, borde delägarne deruti insätta yissa procent i contant, hvilka bildade en fond, sorn sedermera uti obligationer utläntes; och så vida denna fond blefve i hypotheks-banken innestående, skulle .Banken alltid vara i tillfälle, att vid uppsägning och på yiss tid inlösa sina obligationer. Utskotten hafva ock yttrat, att räntan skulle blifva en ökad skatt 1 de liypothicerdde egendamarne. Jag hemställer dock, om icke hvar och en, som har skuld, och derföre måste betala ränta, redan har en större borda, än den han genom ett lån i hypotheks-banken skulle bära. Utskotten frukta vidare, att capitalerne skulle af inrättningen blifva hos låntagarne uppsagde och indrifne. Jag hade förställt mig, att meningen ej kunde vara annan, än att en del af capitalet skulle jemte räntan årligen till hypotheks-banken inbetalas. Och då Banken ej yrkar eller kan yrka annat, torde icke eller någon fråga om I Den 2 2 Julii f. m. lo4g hela capltalets uppsägning böra uppsta. Grunderna för jords värdering böra naturligtvis för mig icke synas mota svårigheter) då jag genom en motion trott mig dertill hafva funnit en ledning, som bättre utarbetad säkerligen skulle tillvägabringa det önsjcade målet. Jag vet icke att i andra Länder svårigheter möta, vid fri* gan om Egendomars värdering.
Maj:t sjelf, nu redan vid närmare »eftertanka och stillare sinne, lärer hysa afsky för »sådant företagande, hvilket likväl, under rörelsernas »häftighet, som önskligt och billigt blifvit ansedt och »antaget. Sjukdomens kännedom måste gå förut, in»nan tjenliga läkemedel deremot kunna användas. »Eders Kongl. Maj:t täcktes alltså tillåta, att man »med den frimodighet och uppriktighet, som Herrans »tjenare af Gud och för Gud egnar, uppter de källor, »af hvilka det härflutit, att Eders Kongl. Maj:ts håg »blifvit så alldeles från lag afvänd och mot sitt folk »afvigt. Den menskliga naturen är fallen för sjelfrå»dighet, att efter eget behag göra och låta. I synner»het är detta en last, hvaraf konungar och höga per»soner framför andra frestas, hvilken frestelse styr»kes genom uppfostran och efterdömen i envåldsriken. »Härtill har hos Eders Kongl. Maj:t kommit obetänkt »lemnadt förtroende till lösa och onda rådgifvare, »hvilka till det värsta uttydt och med svart färg an»stuckit Riksens Ständers menlösaste, och så väl till »Deras Maj:ters som undersåtarnes sannskyldiga och »förenade bästa tjenande göromål. Men presterska»pet nödgas med grämelse gå längre. I den of»van anförda berättelsen förekomma omständighe»ter, som visa, att Eders Maj:t, då sådana förslag till »ändring i rikets heligt besvurna regeringssätt varit »på banen, åsidosatt och förgätit den pligt, som Eders »Kongl. Maj.t Gud, sin herre och gemål, Hans Maj:t »konungen, sig sjelf och sina efterkommande samt »Sveriges rike skyldig är. Gud fordrar sina buds »obrottsliga efterlefnad, och att hvar och en i sina »rättigheters besittning må blifva bibehållen: konun»gen vid de förmåner, som folket frivilligt honom »lemnar, samt folket vid de friheter, som det sig för»behåller.
Jag tror det vara tillräckligt att stadga, såsom §:n innehåller: ’’dér han bosatt ”är, till nästa fardag flyttar, eller största delen af året sig ”uppehåller;” hvarigenom all tvetydighet försvinner. Jag tror också att man kan låta orden der han bosatt är qvarstå, emedan den s. k. löslistan på sådana persöner, som icke hafva stadigt hemvist, ändock icke kan umbäras. Äfven under nuVäf. förhållanden, vill i en församling, der vanfräjdade personer finnas, ingen låta dem skattskrifves hos sig. För öfrigt tror jag, alt Frih. von Krasmer begått ett misstag, då han, på grund af förslaget lill lag orri menighetsstyrelser och fattigvård, velat bibehålla orden eller stör sta delen af året sig uppehåller; ty nämnda förslag åsyftar, att en person må kunna uppehålla sig och arbeta i annan församling, än der han är skattskrifva, för att derigenom förekomma inflytlningstvistér. Skulle man nu bibehålla de ord Frih. vört Kraemer önskat, så skulle indyttningstvister oftare uppkomma, emedan den församling, der arbetskar leri , söm vistades i främmande församling, voré skattskrifven, skulle genast säga: ”då han vistas största delen af året i en annan församling, så bör han snarare skattskrifvaS der än hos oss* emedan det står ett eller i författningen, och det är mera skäl att han skattskrifves der han arbetar, ärt dör hän sällan finnes.” För att förebygga denna tvist, lärer det vara bäst ätt borttaga de ord, som aro i fråga; Frih. Cederström, Anders: Örti man börlingen dessa Ord, så hemställer jag hvar man skall skattskrifva de persöner, hvilka ej äro bosatte på något viSst ställe, utari bo än här än der, och blott några dagar äro på ena stället samt några dagar på ett annat. Huru skall man vid ett sådant tillfälle bele sig, om dessa ord borttagas? Något måste väl sättas i stället för att stadga huru i sådant fall bör förfaras. Hr Printzensköld:
Vidare finnas Ägodeln:sR:r, som vägrat fastställa ett skifte, medan af handlingarna ej synes, det handlingar blifvit angränsande grannar, för dess vid skiftet verkstä'lde ägoutbyten, tillställde. 14 Kap. 4 § i SkiftesStadgan lyder: »När Skiftesmannen på »marken utstakat och rörlagt skiftet samt anvist delägarne deras »ägolotter, vare han skyldig att dem mot lösen, som, i fall den ej »genast erlägges, genom Kronobetjeningen, på Skiftesmannens re»qvisition, uttagas bör, meddela alla under skiftet förde prot., af»sluta föreningar, jemte ägograderingslängden, och häfde beskrif - Den 3 December e. m. 117 »ningen etc.»; och 15 § af 1834 års Nåd. Taxa å landtmäteriarfvoden lyder: »Begär någon att lösa karta, med tillhörande prot. »öfver verkställd landtmäteriförrättning eller utdrag deraf, då må »sådant icke förvägras. Ingen jordägare vare skyldig att lösa såndane kartor oeh prot. nian så vida skifte skett, som laga kraft »vunnit, då dermed förhålles på sätt i SkiftesStadgan sägs.» Härförefinnes äfven en tydlig motsägelse, emedan på ena stället stadgas, att handläggningarne skola af delägarne genast lösas vid skiftets af slutande, men på andra stället heter det, ingen vare skyldig sådane handlingar lösa förr än skiftet vunnit laga kraft — följden har äfven blifvit den, att mången rågranne, som vid ett skifte uti ägoutbyle ingått, vägrat lösa utdrag af skiflesprot., och som skiftet ej vinner laga kraft förr än 60 dagar efter dess afslutande, så lär väl svårligen sådan delägare kunna åläggas utdraget lösa; men Ägodeln:sR:n vägrar dock skiftets fastställande, emedan handlingarna för ägoutbytet ej blifvit till rågrannen utgifne, och i följd deraf, enl. dess förmenande, det vid skiftet verkställda ägoutbytet ej vunnit laga kraft.
Den 5 Fc b r u a ri. a!t äfven dictera conti apropos., utan att man måste åtnöja sig med, att motståndame få deras mening uttryckt uti conlrapropos:n, då man liar sin egen i ja-propos:n. Gr. florn: Den siste värde talaren, må tillåta mig att tro min rättighet vara fullkomlig deruti, att föreslå en conträpropos., emedan jag, som icke deltagit uti discussion om sjelfva hufvudfrågan eller derom ens velat utlåta mig, icke heller delat deras åsigt, som önskat motionens remitterande lill sammansatt Utskott eiler StatsUtsk. enskildt. Riin mening, att remissen bör ske till Bevilln:s-Utsk., är sålunda skiljaktig frän de öfriga förslagen, och bör således vinna afseende som conträpropos. Hr von Troil yttrade sig vara förekommen af Gr. Horn. Frih. Boye: Till alla de ledamöter, som bestridt den föreslagna contrapropos:n, hemställer jag, om icke bibehållande af denna conträpropos. utgör enda slittet att ej förtrampa deras rätt, hvilka tilläfventyrs tro, att förevar, motion innebär ett förnärmande af den andra Statsmaktens rätt; desse skulle således cj få yttra sin tanka. Är detta meningen? Man talar örn frihet, man talar om allas rätt att yttra sig; men man tvekar icke att neka en conträpropos., hvarigenom ett förqväfvande af andras rätt de facto skulle äga rum. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Gr. Horn har yttrat sin önskan, att målet måtte remitteras till BeviIln:s-IJtsk.; och Isan har äfven öppet, i händelse ja vinner, att göra sin tanka gällande; derföre bör han lemna sina motståndare, hvilka först begärt votering, tillfälle att äfven söka göra sin mening gällande. Frih. Cederström, Jacob: Till en del är jag förekommen af Hr Lefren, men icke fullständigt. Jag anser nemi., i anledn. af Gr.
Och dock skulle jag icke velat handla så tyranniskt emot eder, som J haden gjort, huru god fog jag än hade dertill; och skulle icke hafva skadat ens en man till lifvet, blott J haden öfverlemnat dem, som voro roten och upphofvet till detta oväsendet, och sedan gått, stilla och fredligt, hvar och en till sitt och gifvit eder troget under eder konung. Men J hafven stått efter mord och blod, och derför har det öfvergått eder sjelfve. Hvem är kung Carl, den J omtalen? En sådan har på flere hundrade år icke funnits. Konung Sigismundus är vår rätte herre och konung, och honom tjene vi, som krigsmän, och tänke icke låta slå eller mörda oss af någon, utan slå igen och afvärja uppror och förräderi, liksom vi ock hafve försvarat eder mot utrikes fiender, då J fått sitta hemma i eder varma stuga hos hustru och barn och sköta om eder. Då hafva krigarne legat i fält emot fienden, och för eder slitit ondt och offrat lif och blod, eller blifvit förderfvade. Och dem, som öfver lefvat, sedan de för eder utstått fara och vedermöda, dem viljen J mörda och förderfva.” En gammal bonde tog sig nu mod till och steg fram, bedjande ödmjukeligen, att hans nåde icke ville utrota de fattige bönderne för den trohet, de hade visat hans fursteliga nåde, hertig Carl, hvilken sändt dem många bud och bref, synnerligen med Hans Hansson och Hans Fordeel, bjudande dem, på konungens och rådets vägnar, att gå man ur huse och strida emot hvar och en, som dem förtryckte, och åläggande dem att sköfla alla adelns gårdar, utom några, dem han befallt skona. ”Hafve än icke mellanlöparne sjelfve varit de, som skrifvit sådana bref, hvilket troligt är, så skolen J veta, att, om än fursten sjelf hade varit med eder emot hans kunglig majestät, så hade vi, för vår trohetseds och pligts skull, icke kunnat skona ens hans egen person, så mycket mindre eder, som i hans namn gjort uppror.
Förordningen den 4 Februarii 1811 blifvit stadgadt angående Recognitions-Skogarnes afmätande och undersökning m. m. i afseende på deras upplåtande och användande såsom Riksens Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag förordnade, ännu icke, i anseende till dervid förekon: ne hinder och svårigheter, hunnit lomma till någon allmännare verkställighet, bar Stats - Utskottet, sorn ansett Bruksägarnes rätt icke kunna ifrågaställas att så snart de åtgärder blifva vidtagne som böra föregå skattelösningen af de dem tiTdelande RecognitionsSkogar, sig deraf i föreskrifven ordning begagna, på sätt högstbeijörde Nådiga Författning bestämmer, skolat tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anställa, det måtte de hinder som mött verkstäl - StatsUtskottets Betänkanderi; Jigheten häraf genom Kongl. Maj:fs Nådiga omsorg varda undanröjde samt verksamme anstalter vidtagas till befordrande af ändamålet, så att den för Staten afsedda forman vid ifrågavarande disposition af Recognitions - Skogarn© måtte vinnas; Hvarförutan och som härvid jemväl synes nödigt, att utom de uti 1811 års Kongl. Författning utstakade förberedande åtgärder med Skogarnes afrnätande och undersök-' liing m. 10. en viss tid bestämmes inom hvilken det skall åliggi Innehafvarne af Recognitions-Skogar att sig om Skatteköp anmäla; på det den återstående de en deraf måtte kunna, såsom förordnadt blifvit, föcyttras; så hemställer Utskottet till Riksens Höglofl.
Hon trodde, att han blundade af lycka under hennes händers beröring, hon lade sin arm under hans och drog honom in i sitt eget lilla kabinett, och där fick han ligga på chäslongen med hufvudet i hennes sköte; och hon fuktade sina händer med eau de cologne och höll dem på hans panna. Och till sist tog hon den kyliga kristallflaskan och rullade den långsamt från tinning till tinning. Orsaken till illamåendet nämndes aldrig, och Maria tvingade sig själf till att glömma den. Hon ville icke veta den, ville icke minnas det nattliga uppträdet. Hon lyckades också till sist att helt och hållet bortarbeta det ur sitt medvetande, genom en af dessa själens reflexrörelser, tack vare hvilka vi människor så ofta kunna dölja för oss själfve de mest påtagliga sanningar, när de äro af obehaglig, sinnesupprörande natur. Detta psykiska fenomen är af samma slag som det: att vi så lätt låta oss öfvertyga — och öfvertyga oss själfve — om allt som är oss behagligt. Den lungsiktige märker icke sjukdomens hastiga framsteg och de spår, den lämnar efter sig; han tror i det längsta, att hälsan skall komma en dag och beröra hans brutna kropp med sitt trollspö. Liksom alla lefvande varelser ha sin själfbevarelseinstinkt, så ha alla starka känslor det ock. Alla egenheter, allt det inom en personlighet, som är ursprungligt och lefvande, har en särskild instinkt att reagera emot alla inflytelser, som hota dess existens. Och detta gäller framför allt, om känslan har så djupa rötter, att den icke kan tillintetgöras utan att personligheten själf går under därvid. Så var förhållandet med Maria. Kärleken till Casimir hade genomträngt henne så helt, slingrat sig så helt kring hennes väsen, att den aldrig skulle kunna lösryckas därifrån, utan att hon själf förblödde; det var därför hennes själfbevarelseinstinkt ständigt var i färd med att undanskaffa, bortförklara och omdikta allt, som kunde innebära den ringaste fara för hennes känsla. Det var som om känslan bott i en sluten värld af kristall, dit intet kyligt vinddrag nådde. Ljuset föll ditin, och det yttre lifvets små händelser speglade sig däri, men allt fick en annan valör, sedt genom hennes inbillnings ögon.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af det motsvarande stadgandet i nu gällande bankoreglemente, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. von Schwerin begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den sorn bifaller sista delen af 2:dra punkten i Banko-Utsk:ts Mern. N:o 27, eller det stycke, som börjar med orden: äfvensom då bankens säkerhet etc., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår ii. o. Ad. denna del af punkten och bibehåller oförändradt det motsvarande stadgandet i nu gällande bankoreglemente.» Voteringen företogs och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 19. Nej •— 27. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:ts den 22 och 23 dennes bordlagda Mein. N:o 28, ang. instruktion för nästkommande riksdags Banko-Utsk. Föredrogos ånyo och biföllos sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 och 23 dennes bordlagda Betänkm: N:o 12, i ani. af väckt motion om ändring af 28 Kap. 7 § Byggn.-B., i fråga om ansvar för försummelse att utgöra skjuts; och N:o 13, i ani. af v äckta motioner om förändring af gällande föreskrifter ang. tiden för fullföljande af besvär i ekonomiska och administrativa mål. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo pä bordet, Stats-Utsk:ts den 23 dennes bordlagda Utlåt. N:o Den' *6 Maj e. m. 101, i ani. af Kongl. Maj:ts Nåd. Propos. ang. kostnadsfri utdelning af Postoch Inrikes Tidningar till alla kommuner i riket. Föredrogs och bifölls Lag-Utsk:ts den 23 dennes bordlagda Betänk.
Jemte anmälan alt Allmänna Besvärsoch Ekonohii-Utsköltet, i förening med LagUtskottet, ämnar särskildt yttra sig öfver den del af Herr Gripelistedls cili för mäldte anförande, sorn alser skärpning i ansvaret för skogsåverkan och hvilket ämne icke egen teli gen äger sammanhang med förevarande, på Stats samt Allmänna Besvärsoch Ekönomi-Utskottehs åtgärd ensamt beroende, hufvudfråga, eller den om Stats-rUtskottets Betänkandcn, 5» en förändrad disposition om Kronoskogarne, få sammansatta Stats, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, i sistnämnde afseende, nu afgifva deras vördsamma Utlåtande; Och hafva Utskotten härvid ansett sig desto heldre böra följa ledningen och ordningen af Kongl. Maj:ts i Nåder atlemnade proposition, som densamma omfattar alla öfrige frågqr, hvilka genom pfVannämude Motioner blifvit väckte, så vidt nemi. de icke ärq af ali-, deles enskild egenskap, Sålunda förekommer fiirst, att utreda, huruvida nuvarande hushållning och författning med de för Kronans ooh menig-, hetens räkning afsatte Parker och, Allmänning ar, är af den beskaffenhet, att den uppfyller ändamålet, eller om en förändring deruti är af behotVet påkallad. Utskotten tveka icke, att låta sitt omdöme härutinnan bestämmas af föregående Ständers beslut, af Kongl. Majlis Nådiga yttranden i Propositionen, och af de berättelser om aftagande Skogstillgång och vanvårdad skogshushållning, sorn flere af de enskildte Motionerne innehålla, heldst då detta omdöme icke jäfyas, utan tvärtom vinner styrka, af flera Utskottens Ledamöters egen kännedom och erfarenhet.
Fartyget blef med öfriga passagerare och besättning räddadt. Kungliga räntmästaren Lagersparre var en rik man, som förde stor stat. Då han sjelf reste med tre par hästar, förhäfde han sig i ett sällskap öfver riksrådet Lagerberg, som plägade rida till rådet på en hvit häst. Lagerberg lagade af harm häröfver så, att Lagersparre ställdes för domstol. Springer, som då var Lagersparres skrifvare, försnillade hvad han kunde från sin husbonde och hjelpte till att få honom fälld, hvilken nog skulle ha redt sig, om han fått tid. Lagersparre dömdes till Marstrand. Springer blef förmögen handlande i Stockholm, men råkade i ovänskap med borgmästaren Plomgren samt drogs inför rätta för sina utlåtelser mot det rådande partiet (hattarne) vid riksdagen. Han blef dömd till Marstrands fästning, hvarifrån Lagersparre kort derpå lösgafs, då Springer kom att sitta i samma rum, der hans forna husbonde förut suttit. Springer rymde till Ryssland, fick väl 1766 frihet att komma hem, men kom icke. Borgmästaren Renhorn i Upsala, som var en “arger karl“, förordnades af ständerna till åklagare mot de sammansvurne 1756, och yrkade med mycken stränghet förlust af “lif, ära och gods“. För sitt omak erhöll Renhorn af ständerna 6000 plåtar, men blef snart sjuklig och började begagna vattnet vid Djurgårdsbrunn. En dag bjöd han alla brunnsgästerna på kalas, utom en skeppare Ahlström, som för sin “ovettiga trut“ allmänt kallades den Ottomaniska porten. Följande dagen begärde Ahlström derför brunnsrätt öfver Renhorn. Ahlström, som åklagare, upprepade nu hans eget votum mot Brahe m. fl. och yrkade med stränghet förlust af “lif, ära och gods“. Renhorn, häröfver förargad, reste hem, fick feber och dog om några dagar. Major Malcolm Sinclair hade under sin fångenskap stuckit ihjäl en underofficer vid namn Lod, han hade tillika så dödligt hat till ryssarne, att han brukade säga sig ej vilja komma till himmelen, om någon ryss finge följa med.