Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag anser den närvarande öfverläggningen egentligen såsom skott i luften, emedan denna sak ej tillhör det allmänna Betänkandet., hafva dock af de tvänne föregående Talarne, sådane yttranden blifvit fälde, som jag anser böra upptagas, emedan jag finnér mig böra fästa uppmärksamheten deruppå och på följderna deraf, om sådant oanmärkt får ske. Friherre Anckarswärd har yrkat tillämpning af 107 §. emot StatsSecreteraren för KrigsÄrenderna. Ett sådant yrkande här är icke i laglig form. Om det skall komma under Rikets Ständers pröfning, skall det ske i annan väg genom anmälan till ConstitutionsUtskottet, som kan, om anmärkningsanledningen gillas, remittera målet till Justitieombudsmannen, eller anmäla personen efter den i 107 §. föreskrifna form. Uti Ståndet äger Friherre Anckarswärd ej i förväg rätt begära något sådant. Ytterligare har Friherren påstått, att det ålegat Utskottet att utreda Sveriges politiska förhållande lill de SydAmericanska Staterne och Den 18 Jul ii f. m. till Europa, för att derigenom komma till slutföljder. Jag skulle förmoda, att ConstitutionsUtskoltet ingenstädes i Grundlagen finnes vara berättigadt att ingå uti pröfning af främmande Magters förhållande till hvarandra. ConstitulionstJtskottets rättigheter och skyldigheter äro tydeligen bestämde uti 29 §. RegeringsFormen, och för lagstiftningsåtgärder i 56 och 81 §§. RegeringsFormen. Det vore besynnerligt, om Rikets Ständer skulle vilja upphäfva sig att undersöka främmande länders förhållande, för att utlåta sig, huru Konungens Rådgifvare bort handla. Om ock Rikets Ständer voro en permanent autoritet, och i tillfälle att göra en sådan undersökning, skulle derigenom den verkställande magten upphöra att vara verkställande, och Rikets Ständer tillvälla sig den styrande magten. Ytterligare är af samma Ledamot yttradt, att ensamt politiska förhållanden kunde verka återgången af skeppshandeln. Det vore underligt, örn icke bristande förmåga bos köparen att betala köpeskillingen äfven hade kunnat verka återgång, så vida ej Staten Sverige skulle gifva bort sina skepp utan att få något för dem.
Posttidningen i en af sina fetstilar följande notis: »Författaren till de båda förtjenstfulla insända artiklarne i Kräftan lärer, enligt trovärdiga uppgifter, vara grefve Hägerstjerna». Notisen aftrycktes i de flesta andra blad. Under tiden hade jag oafbrutet varit sysselsatt med en grundlig vederläggning af de båda artiklarne. Som jag sjelf författat dem, var jag i stånd att klart och ovederläggligt framvisa alla felaktiga uppgifter, skenfagra skäl och skefva åsigter, som jag med flit inpassat i dem, ehuru insvepta i svassande fraser. Jag sände artikeln till «Den Radikale». Den hade all åsyftad verkan, ty genom en förening af grundlig bevisning och skarp satir bragte den både de opartiska och skrattarne på »Den Radikales» sida. Grefven sökte att svara, men okunnig i ämnet och ej ens mäktig ett rent och klart språk, gjorde han ett jemmerligt fiasko; och ångrande att han, förledd af fåfänga, skrutit af författarskapet till de båda olycksbringande artiklarne, reste han tillbaka ned till sitt gods, efter att för alltid hafva tagit afsked af den politiska banan. Dessförinnan hade han dock, väl ihågkommande att jag var upphofvet till hans förargelse – ehuru han ingalunda anade allt – genom sitt inflytande förmått rektorn för den skola, vid hvilken jag var anställd, att afskeda mig. Han lyckades likväl ej att skada mig derigenom. Tvärtom, jag slog mig på litteraturen och erhöll af lätt begripliga skäl plats vid redaktionen af »Den Radikale». Så blef jag bekant med en mängd tidningsskrifvare och författare, denna klass af menniskor, bland hvilka, enligt Thackerays påstående, det ej finnes några snobar 6. Efter den erfarenhet jag haft af mina fordna yrkesbröder, begriper jag ej huru Thackeray kunde gå så långt i blindhet – att ej säga snobbishness. Finnes det någon klass af menniskor mera rik på snobar än just litteratörernas? Och ändå känner han dem ej ... Han förnekar sina bröder ... Han har ej sett dem, dessa »riddare af det blixtrande ordet», som med kitslighetens och småaktighetens vapen bekriga hvarandra.
Af det för national-museibyggnaden beviljade anslag, stort 500,000 R:dr, anvisade Rikets Ständer, i anseende dertill, att detta byggnadsföretag erfordrade en till flere år utsträckt arbetstid och att anslaget icke var beräknadt att utgå annorlunda, än i den mån nybyggnaden fortskrede, icke större summa än 150,000 R:dr, hvarmed början tili uppförande af byggnaden borde ske. Af denna sistnämnda summa är visserligen blott en mindre del använd, men då byggnadsarbetet under de år, som förflyta innan Rikets Ständer, efter nu instundande riksdag, sammanträda, bör med drift och verksamhet fullföljas, erfordras ytterligare för ändamålet under samma tid åtminstone en lika summa eller 150,000 R:dr banko, å hvilken jag således hemställer, att Eders Kongl. Majit måtte af Rikets Ständer äska anvisning. Denna underdåniga hemställan, hvilken äfven af Statsrådets öfriga ledamöter biträddes, blef af Kongl. Majit i nåder bifallen. 35:o Ifrån år 1824 har musikaliska akademien fått uppbära af statsmedlen ett årligt anslag af 1,700 Ridt-; men då detta anslag skall betäcka: 1:0 aflöningen för 4 lärare vid undervisningsverket, en sekreterare, en kamererare och vaktbel jening; 2:0 kostnaden för ved, ljus, nödiga böckers anskaffande med mera; och 3:o understöd med stipendier åt fattiga elever, på sätt i Kongl.
Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och två Stånd beslutat, införselstullen å »Fisk, saltad eller inlagd: Strömming», bestämmes till 16 sk. tunnan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:a alternat.) Preste-Ståndets beslut. Bonde-Ståndets beslut. Den som bifaller Utskottets af två Stånd godkända förslag, att införsels-tullen å »Fisk, sallad eller inlagd»: »all annan» skall utgöra 1 R:dr tunnan, röstar Ja; Dep det ej viii, röstar Nej; Vinner Nej, kommer nu gällande tullsats 1 R:dr 42 sk. tunnan att bibehållas. a) om kontra-propositionen: N:o 15. Den scpn i hufvudsakliga voteringen rörande »Fisk, torr eller rökt: Gråsidor och Sej» till kontra-proposition antager Preste-Ståndets beslut att införsels-tullen härå skall bibehållas vid dess nu varande belopp, 10 sk. L'U., röstar Strömming. ali annan. torr eller rökt: Gråsidor och Sej\ 8 Bevillnings-Ulskottets Utlåtande, N:o t G. Lax och A Längor m. m. andra slag Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut att denna artikel skall vid införsel vara fri från tull. b) i hutvudsaken: N:o 16. Den som gillar Utskottets af två Stånd bifallna förslag, att införsels-tullen å »Fisk, torr eller rökt: Gråsidor eller Sej», skall nedsättas till 6 sk. Lii, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:a alternat.) Preste-Ståndets beslut. Bonde-Ståndets beslut. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och i öfverensstämmelse med två Stånds beslut, införsels-tullen å »Fisk, torr eller rökt: Lax och Ål», skall utgöra 30 sk. IM., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull fortfarande till 1 B:dr 12 sk. Lii.
Jag tror, ifrån helvetet! Men hvar är min hustru? MODREN. Hvilkendera? - DEN OKÄNDE. Frågan är berättigad. Allt är berättigadt, utom jag! MODREN. hvar har du varit? Det har väl sina grunder, och att du märkt det, är väl. Men AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. vet jag ej, men jag skulle vilja hålla det för en feberdröm. Jag har Men hvar är min hustru? Om det var ett fattighus, ett dårhus, eller ett vanligt sjukhus, legat sjuk, förlorat minnet, och kan icke tro att tre månader ha gått. MODREN. härifrån för att söka dig, men om hon tröttnat på sökandet vet jag ej. DEN OKÄNDE. Här ser hemskt ut! Hvar är Den Gamle? MODREN. Ja, hvar han är har han ingen sorg mer. DEN OKÄNDE. Död, menar du. Det borde jag fråga dig! När du öfvergaf henne, gick hon - MODREN. Ja! Han är död! DEN OKÄNDE. Detta säger du, som om du ville öka antalet af mina »offer». MODREN. Kanske har jag rätt i så fall... DEN OKÄNDE. bastant hat. Han såg icke så känslig ut, och visade sig kunna nära ett TILL DAMASKUS MODREN. Nej; han kunde endast hata det onda, hos sig och andra. DEN OKÄNDE. Så får jag orätt der också! (Paus.) MODREN. Hvad söker du här? DEN OKÄNDE. Barmhertighet! - MODREN. berätta. Ändtligen. Hur hade du det på sjukhuset? Sitt ner och AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE (sätter sig). för öfrigt. Det vill jag inte minnas! Jag vet inte om det var något sjukhus, MODREN Besynnerligt! Men hvad hände mellan din affärd härifrån DEN OKÄNDE. Om du talar vackert vid mig, skall du få veta mer. MODREN. Jag skall tala vackert! DEN OKÄNDE. och tre karlar dra i en lina, som löper genom två block; och hvar gång de dra så tycker jag mig bli två alnar längre och... MODREN Du hade vrickat dig, och de skulle dra det rätt igen... Nåväl!
Enär Rikets sednast församlade Ständer förordnat, att förhöjning af det belopp, för hvilket detta hus då var brandförsäkradt, borde söka beredas, så och ehuru den ifrågaställa ombyggnaden af husets ena flygel, efter hvars verkställighet erforderlig åtgärd för brandförsäkringssummans förhöjning skulle vidtagas, till följd af samma Ständers sedermera fattade beslut, ännu icke blifvit företagen, anser Utskottet Fullmäktige, vid betraktande af syftemålet med den af Rikets Ständer härom meddelade föreskrift, hafva egt grundad anledning att, oaktadt uppskofvet med nämnde flygels ombyggande, gå i författning om husets förhöjda brandför - 8 [Stats-Utskotlels Utlåtande, Jtä 61.. säkring, hvarigenom dess försäkringsvärde ökats från 39,730 till 60,000 R:dr; och får Utskottet alltså tillstyrka, att, hvad Fullmäktige i sådant hänseende vidgjort, må af Rikets Ständer godkännas. 6:o. Angående förbindelserna för de fordna Svenska statslånen i Holland och Brabant. (Sid. SO—SI i Revisionsberättelsen.) Såsom tillägg till den af Revisorerne meddelade underrättelse, att samtliga hufvudförbindelserna med dertill hörande handlingar, angående de, för Svenska statsverkets räkning, inom Holland upptagna, så kallade ärftliga lån, numera återbekommits och blifvit Riksgälskontoret tillställda, anser sig Utskottet böra upplysa, att en af de advokater, som å Svenska kronans vägnar utfört den i Revisionsberättelsen omförmälda rättegång angående dessa förbindelser, fått sig uppdraget att jemväl gå i författning om återfordrandet af de ännu icke återbekomna förbindelserna, jemte öfriga handlingar för Svenska statslånen i Brabant; och har ytterligare underrättelse om det skick, deruti denna fråga för närvarande sig befinner, nyligen genom Kongl. Utrikes-departementet blifvit infordrad från Kongl. Maj:ts Chargé d’Affaires i Briissel. 7:o. Angående en viss preskriptionstid för liqviderandet af några Riksgalds kontorets förfallna och sedan längre tid tillbaka balancerade skulder.
M |9. hinder möter, att använda dessa medel till en mängd trängande statsbehof; då, i det skick frågan blifvit till Rikets Ständers åtgärd öfverlemnad, det mest i ögat fallande behofvet af rättelse i folkskole-stadgan ej blifvit afhjelpt; då hittills varande statsanslaget ej åtgått; och då, om ej just för tillfället och i alla stift, det icke torde vara omöjligt, att arfvodena för stifts-inspektörerne torde komma att i en ej aflägsen framtid användas till rese-stipendier i andra syftemål, än folkskolans, har jag trott, att det Sammansatta Utskottet bordt, med afslag å framställningarne derom, att större eller mindre del af personliga skydds-afgiften för det närvarande anslås till folkskolans behof, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om revision af Folkskole-stadgan, samt att Kongl. Maj:t derefter behagade till nästkommande Ständer inkomma med nådig uppgift å de bidrag, som möjligtvis kunna erfordras för folkundervisningens ändamålsenliga ordnande i vårt land.» Af Herr Henschen, som vackt en särskild till detta Utskott dock icke öfverlemnad motion, rörande den direkta bevillningens anslående till folkskolor och andra undervisningsverk samt fattiga barns uppfostran, har, sedan Ständerne icke fästat afseende derå, nu ansett l:o att (i hufvudsaklig Öfverensstämmelse med hvad föreslagits af den särskilda Kommitté, som för ärendets behandling först utnämnts) hela bevillningen efter första artikeln, samt de 61,630 R:dr R:mt, som å Riks-statens 8:de hufvudtitel uppförts till folkundervisningens befrämjande, måtte för detta ändamål användas. 2:o att dessa medel ställas till Kongl. Maj:ts disposition. 3:o att af dem först utgå de 126,000 R:dr, som i detta Retänkande äro för särskildt bestämda ändamål ofvan utförda med vissa belopp.
Hon förklarar att hon vill förstå, icke döma; att hon alltid, långt innan hon reflekterade öfver konsten, själf erfarit det varaktigaste intrycket af de diktverk, där konflikterna förblefvo olösta: »Hvad betydde alla dessa bekymmer, svårigheter och sorger, tänkte jag, då de voro afhjälpta så lätt? Och hon påpekar, huru hon i sin första novellsamling liksom i sina första dramer, visat samma obenägenhet för ett positivt afgörande eller ett harmoniskt slut. Hon slutar med påståendet, att hon därvid följt sin individualitet, icke någon teori. »Jag tror icke», fortsätter hon i samma bref, »på teorier, jag tror att hvarje författare bör få utveckla sig efter sin egen individualitet, och min är nu en gång den, att vädja till läsarens egen tankeverksamhet, genom att sorgfälligt undvika att gifva honom någon fingervisning om huru han bör tänka. Harmonien i en berättelse tror jag ej vinnes genom att förf. söker hjälpa sina personer att lösa konflikterna, utan därigenom att karaktärerna få en följdriktig utveckling». Denna »estetiska trosbekännelse», som hon kallar den, förblef A. Ch. Lefflers till det sista och hon fick ej sällan återkommande anledningar att i olika former upprepa den. Att hon, oaktadt denna afgjorda objektivitet i sin anläggning, så ofta blifvit förebrådd att hon dömer eller tar parti för sina personligheter, att hon är tendentiös, beror till stor del på en begränsning i hennes konstnärliga förmåga. Hon talade för mycket om sina personer, hon skildrade dem ofta genom sina beskrifningar och omdömen, icke genom deras omedelbara uppträdande, tal och väsen. Hon berättade många stora, karaktäristiska drag, liksom en mängd små målande detaljer, men hon smälte ej alltid samman dem till en helhet, och skildringen förefaller genom detta refererande ofta skrufvad in i ett syftes tjänst. Detaljerna voro så omedelbart kopierade, att de framkallade anklagelsen, att hon »ritat af» den eller den – medan ofta intet annat än just något yttre, tillfälligt drag var taget från den uppgifna personligheten. Så t. ex. är fallet med de flesta s. k. »nyckelnovellerna» i andra samlingen Ur lifvet. Särskildt var det I krig med samhället, som framkallade ett ifrigt utpekande af modeller, och dock var denna den utifrån kanske allra minst påverkade.
Herr Landtmarskalken föreflog widare, att i händelse Ridverskapec och Adeln funne frägan om redowisningen af de Allmänna medlens förwaltning sedan 1802 äfwen wara af beskaffenhet att genom nämnd böra afgöras, berörde mål äfwen mätte öfwerlemnas till den nämnd som nu blefwe förordnad. Ropades Ja och Nej. Grefwe Oe la 6ar6i6, )acol, understödde det af Herr Greswen och Landnnarskalkcn gjorda förslag i sä matto, att när flera mäl, som hört till ett och samma Utskotts befattning, skulle fluteligen genom nämnd afgöras, syntes honom ett lika förtroende i afseende pä alla vefla ärender kunna hyfas till de Ledamöter, hwilka en gäng blifwit utsedde att utgöra detta Utskotts förstärkning. Zerr Landtmarskalken förnyade sin sist gjorda proposition samt föreflog bifall ä den af Herr Grefwe ve la 6ar«lis till widtagande framställde grundsalts. BiföllsZerr Grestoeit och Eandtmarskalken erin, bräde, att wid de wal som af Herrar Electorerne skulle Dm ry Februarn. 829 skulle förrättas, borde iakttagas, att endast 2:ne Ordinarie Ledamöter utsagos, nemligen ester Friherre ^ckeltvLrck och Friherre koncis, men att de andre skulle blott för tillfället watjas emedan Hans Excellens Herr Grefwe UuutK blott i frägan om Flyinge och Dahlby more jäfwig, och Herr liZerkjelm torde möjligen till deltagande i Utskottets öfwerläggningar återkomma. Herr Lock, Lorstt? OuckviF, ansäg en Ordinarie Ledamot böra mäkjas r H r r 1'iLsrbjsIms ställe, hwi ken fasom bortrest, fymes honont haswa sielfwilligt lemnat sin plats i Ulstottek. Grefwe Os la Lar-lis y trade sig wara af sam» ma tanka, lirwäl med den modifikation, att om Herr
Ehuru den för Roterings-commissionen utfärdade instruction bestämde, att utsockne frälset skulle roteras, kom det dock dertill icke i fråga och nämnes ej heller i det med provinsen sistnämnde år afslutade kontrakt örn ständigt båtsmanshåll, hvartill orsaken får sökas i den omständighet, att detta frälses egare vid förrättningen protesterat emot roteringsålgärden, samt att tillåtelse erhållits, ali dermed fick anstå lill nästa riksdag. Vid 1723 års riksmöte förklarade Adeln från Halland sig ej vilja undergå rotering för sina utsockne frälsehemman, emedan 1 jode utgöra sådana extra ordinarie utlagor, som icke åligga andra frälsebönder i riket, der båtsmanshåll är; 2:o det skall strida emot deras privilegier och 3:o något ”erkläckeligt” båtsmanslal af dera ej kunde erhållas. Rikets Ständer anmälde detta förhållande hos Kongl. Maj:t, men förklarade derjemte, att de förmodade, det Adeln, uppå vidare föreställning, skulle kunna förmås åtaga sig rotering, i lall 6 hemman sattes om hvarje rote och utskrifningspenningarne eftergåfvos. Vid riksdagen 1727 väcktes åter fråga om samma frälses skyldighet att deltaga i rotering, hvarom man dock icke kom att förena sig, och vid 1731 års riksdag framställdes, i anledning af Amiralitels-Collegiels erinran derom, nådig proposition, att Adeln i Halland skulle åtaga sig för sina utsockne frälsehemman hålla 128 båtsmän, genom hvilken rotering frälsemannen i Halland ansågos icke komma att ”känna någon större afsaknad än frälset uti Bleking och Södermöre i detta fall är underkastadt, som i sig sjelf är af föga eller alls ingen consequens, emot det att Kongl. Majit och riket dermedelst en märklig nytta tillflyta.” Men sedan Halländska adeln vägrat att bifalla propositionen, ”ehuru den projekterade bålsmans-indelningen för dem var dubbelt lindrigare än i Bleking,” förklarade Kongl. Majjt, under den 16 December samma år, att dervid fick bero.
St. ihågkommen med något penningeunderstöd, som ofta tillförene leni - Den 15 Januari. 117 ligen frikostigt blifvit andra historieskrifvare beviljadt. Men då så ej skedt, hade jag, såsom jag i början af detta anförande yttrade, önskat att motionen uteblifvit. Då den nn likväl är väckt och derjemte af Ridd.Utsk. blifvit tillstyrkt, kan jag, med afseende å prof. Fryxells nyssberörde förtjenster, icke annat än på det högsta önska, att densamma äfven måtte af R. o. Ad. bifallas. Man har påstått att prof:n smickrat och lofordat Svenska Adeln. Jag har icke funnit det, men deremot har jag trott mig finna, att han gjort Adeln rättvisa, att han framlagt fakta, som förut antingen varit med flit undanhållne eller ock af glömska förbisedde. För min del tror jag, att under en tid, då man ser så många personer, som söka skaffa sig både ryktbarhet och uppkomst genom att smickra massan och på popularitetens altare kasta sina rökoffer, på en sådan tid tror jag det vara värdigt rikets första Stånd att lemna en gärd af sin aktning åt den man, som icke tvekat att på historiens fält uppträda till strids emot en numera hädangången utmärkt författare, hvilken förut derstädes var allena herrskande, och som framställt Svenska Adeln under en från sanna förhållandet allt för mycket afvikande synpunkt. Jag tillstyrker bifall till mern. Några ledamöter yttrade härtill bifall. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Man har fört denna fråga in pä ett område dit hon egentligen icke hörer. Om sådant skett af missförstånd eller med afsigt, vill jag icke bedöma. Nog af, man har i samband med motionen och såsom hennes anledn. ställt den förelupna historiska striden emellan profine Fryxell och Geijer. Jag önskar deremot att R. o. Ad. ville från frågan alldeles afsöndra dessa personers strid med hvarandra.
Men den der omtalta magien för Coust.Utsk. att förordna livart en fråga skall remitteras qvarstår dock alltid R. St:s rättighet oförkränkt att i huf' vudsaken besluta utan att bindas af andra former än de sjelfve finna | grundlagarne hafva töreskrifvit; och deruti ligger just säkerheten för R. St., att icke nödgas underkasta sig något magfspråk eller något ! förmynderskap. Del exempel sorn Gr:n anfört om tvist mellan ett Stånd och dess talman, kan icke heller i ringaste mohn vara lämpligt på förevande fall. Der är först och främst fråga om endast j af re , presentationen, och när denna j råkar i strid med sin talman, så kan en sådan tvist lämpligen slitas af Const.Utsk.; eftersom tvisten - icke sträcker sig längre än inom sjelfva Ståndet, hvilket dessutom vid dylika tillfällen icke innehar större makt än dess ordförande, och sålunda mäste betraktas såsom part med denna sednare men icke med de öfriga RiksStm. Grin har, besynnerligt nog, för att 474 Den 26 September. gifva styrka ät sin satts, förutsatt den händelsen att, så som sakerna nu stå, 2 Stånd skulle neka att deltaga i statsregleringen; men man mäste hafva läst sina grundlagar med serdeles liten uppmärksamhet, då man föreställer sig såsom en möjlighet att 2 RiksStånd skulle kunna tillåta sig ett sådant steg. Innan frågan kommer till förstärkt Utsk., måste votens-propos. af Utsk. uppställas, och dessa propos:r undergå pröfning inom RiksSt:ns. Varda de då hifallna af samtliga RiksShn eller af 3 hland dem, så är ju frågan afgjord, att det skall voteras. Och huru är det dä tänkbart, att tvenne RiksStånd skulle kunna undandraga sig verkställigheten af detta beslut? Det är ej pä det sättet, man skall bevisa en sådan sak, som den ifrågavar:de.
Eders Kongl. Majus rrogne undersätec af Bonde-Ständet hafwa; den 26:ke derpä följande Julii under öswerläggning förehaft Med-StändenS beslut i detta ämne och deraf med synnerlig tillfredsställelse erfarit Deras benägenhet, arr åtminstone till nägon del lättade mängfalldiga tryckande behof, pä hwilka BondnStändet, genom Desi tillkännagisne önskningar sött att wäcka sina Med-Ständers upmärksamhet. Jäm, te det att Bondc-Srändet antagit de wilkor hwarmed det ena och andra af Med.Ständen sina erbudna ester, gifter förknippat, har Det bestmit att afsäga sig den uteflutondc besittningsrätt af Bergsmanshemman Stän, del hittills innehaft, sä att bet hädanefter mä wara hwar och en obetagit att sädane hemman förwärfwa, man att likwäl rubbning mä ske i jordens natur efter nu gällande Lagar, eller förr än den öfriga privilegierade jorden bliswit försatt i lika natur med Allmogens innehafwande Skatte hemman. As hwad Riksens Ständer nu i underdänighec anfört, täckter Eders Kongl. Maj-t nädigst inhämta, att samteliga Riks,Ständen sammanstämt i antagandet ^ «l 1566 Den 28 December. af den grundsattS, att, utan hinder af SkändS och pcrssnerS, i kraft af privilegier och stadgar, hittills in, nehaswande utestutande förmäner, hwarje Swensk man af hwilken Clasi Medborgare han wara mä, skall wara berättigad, att förwärfma och besitta fast egendom inom Swea Rike, i Stad och pä Landet af hwrd natur som hälst, och äknjuka sädan egendom ätsöljande förmäner, emot upsyllandc af med ten samma redan förknippade elier i laga ordning hädanefter till förknippande skyldigheter. Riksens Ständer göra sig sä mycket mera i undcrdänighet sörwstude om Eders Kongl. Maj:kS Nädjgste bifall till hw 'd