Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Af stiftad eller sä kallad Bytes-afhandling kunde wärdct efter enahanda grund pä den minsta hemmanödeien först utföras, dä det i och med det sam - Den 22 Junit. 8oz samma bestämmes för den större nar mellangiften tillägges-" ' När Gäfwobref pä Fastighet utfärdas, katt pä lika fält, som om Arf är sagt, dess rätta warde utsattas." "Till andra frägan gifwes anledning ! sjette puncten af Högstberörde Nädiga Kungörelse, dä stadgandet är om Skatteköp, hwarifrän wisa Hemman undantagas, som en dylik afgift förur åtföljer?' '.Manne icke hit kunde föras Krono Skatte Rusthäll i allmänhet, dä de säljas eller stiftas enstilte personer emellan?' "Deke Hemman hafwa efter äldre Lagar kilk samma Cassa faststälde utgifter, wid hwarje Afhandling, för Säljaren En Procent afhela Fastighetens wärde, samt för Köparen En Riksd. för helt Mantal och proportionaliter för de mindre. More dä icke med billighet instämmande, att deke befriades frän den ifrägawarande En per mille afgiften." Pä satt Kongl. Majis Nädiga Kungörelse den 2i Januarii delta är wisar, har, till LandtmannenS stora lindring, uppbörden af En per mille afgiften blifwit anförtrodd tili Kronofogdarne ä Landet. Huruwida desse Tjenstemän, som i alla affeender hafwa manga görcmäl, fä nägon ersättning för delta tillökta befwär, känner jag icke» Snsteligt wore, om de af inflytande mede! kunde fä afstrifwa en wiss procent, och derigenom winna nägot till stn bergning." "Som Riksens Högloft. Ständers Statsutskott wid 1809 och r8ro ärS Riksdag hafwik sig uppdragit, att förestå grunder till Högbemälte Författning; sa anhälles i ödmjukhet sill detta Me * * moM 8c>4 Den 20 Junii. moria! matte blifwa dit remitteradt.
Icke rubba giltigheten af de skäl, för hvilka Lagstiftaren förordnat, att gäldenär, som sökt cession, skall hälla sig inom sitt hus , finner sig Utskottet ej befogadt att biträda Motionairens förslag, att berörde föreskrift må alldeles upphöra, och gäldenären endast förpligta* att ej från orten sig begifva, helst ett sådant förpligtande ej skulle kunna förekomma den händelse, att gäldenären, när han af Katten, eller af Gode Män, eller af Syslomän till upplysningars meddelande kallas, icke anträffas men sorn Utskottet anser det i sistnämnde §. gäldenär ålagde tvång samt det i sammanhang dermed uti 5 §. för gäldenären stadgade äfventyr ej böra vara obegränsade eller räcka längre än ändamålet fordrar ; så har Utskottet af Motionairens yrkande hemfat anledning till framställande af det förslag, att 1 5. må ändras till följande? lydelse : jDa. gäldenär sölct att sin egen« dom afträda, halle lian sig inom sitt hus intill dess första dom i saken utgifven är, och ege ej rättighet, att derutom vistas, vid andra tillfällen, än dd lian d Helgedag bevistar Gudstjenst ? eller af LagUiskottets Betänkande N:o Gji 2gj Kåtten, eller ock af Gode Mårn eller Syssloman, till upplysningars meddelande kallad varder. Af iletta utlåtande följer, att Utskottet finner någon ändring af a §; ej vara bs-f höflig. '4 Capi 9 §. Emot denna jjj., hvilken handlar om galm åencirs rättighet att för sig, hustru och harn njuta underhåll af boet, har Herr Mon-'< tan påmint, att ej bestämdt är, huru länge denna rättighet skall fortfara, och att stad-; gandet dessutom är i alla afseenden både olagligt och obilligt. Då gahlenären afstått alla sina tillgångar till borgenärerne och er* känt sig oförmögen, att sin skuld betala, borde borgenärernes förlust icke ökas derigenom, att gäldenären och dess familj skola en längre tid försörjas på borgenärernes bekostnad.
Utskottets skäl synas mig ej eller vara sä kraftiga, att ju icke de motskäl, som kunna anföras, förtjena ännu meri afseende. Götheborgs Stad har alltid med beredvillighet gått Statens behof till mötes. Jag vill förbigå alla andra exempel, än att 1833 några handlande på en förmiddag subscriberada 3 å 400,000 R:dr, till försträckning åt Slaten , emot 4 procents ränta, hvilka penningar de ej återfingo förr än 1819. ii Historien uppvisar få eller ing» *å danc händelser Haotn mitt Fädernesland, då e Den 14 Junit f. m. Sjj private lemnat det allmänna dylikt låneunderstöd. Att nu behandla Götheborg på annai sätt än alla öfriga inom riket varande Fastighets låntagare, synes mig, under åberopande af föregående förhållande, vara en för stor contradition, att icke föranleda tili återremisa derom jag ock hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhåller att Proposition måtte framställas. Herr Hjerta, Gujlaf: Jag får till alla delar förena mig med hvad Herr Leifler uti dess inom BancoUtskottet afgifne reservation yttrat, och Grefve von Rosen nu anfört. Visst är, att om ej skuldsedlen förnyas, måste vilkoren förblifva sådane de för närvarande äro;. men vill Staden åter förnya den, tror jag det rätta vara, att samma grunder utstakas för detta, som för andra fastighetslån. Jag anhåller derföre om återremiss af Betänkandet, och att mera afseende må fästas på det föreslagna andra al-; ternativet. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att BancoUtskottet» Betänkande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottet återförviaa - Sedan de öfrig» trenne RiktStindena Herrar Taleman och Deputerad», hvilka borde del - 36o Ven 14 Junit J\ m, taga uti Riksens Ständers Stora Deputation, sorn skulle till Hennes Majit
- .D ni skulle sjunka ihop, on1 det ej Iiölle er uppe ' Ja visst! ja visst !. afbröt hon mig med en jublande endast oniflyttade, hviskning, ioch alldeles på samma grunder förstäs. från dct fysiska till det nioraliska onirådct förkhrar juristen der borta, att ni akta man skola sjunka ihop till nollor i samma stund nian beröfvar cr mSlsm: ~nskapets konstlade stöd och begär, att cdcrt eget värde skall bestämma ert förhallande inom akt ... nien-ts,~. Den Ijudandc nialnien hade förklingat, diskussionen vidtog; inoiii kort afslutades mötet och först på hcmvagcn kiliide vi Stertaga det afbrutna samtalet. Dct slöts med en kompromiss: -. Jag erkände analogien nicllan snörlifvet ocli m5lsmanskapet sanit lofvade inträda i foreningen för att verka för målsmansrattens upphafvandc. Min Iiustru lofvade att aflägga snörlifvet och Stergå till naturlifvet. I glädjen öfver den seger, vi silunda vunnit öfver hvarandra, togo vi in vin till vår enkla qvallsvard och drucko en skal för den gamla juristen, som varit den oskyldiga orsaken dcrtill. Glasen fyldes på nytt. Min Iiustru höjde sitt ocli hriskade med ett vackert leende, böjd niot mig: sHon &amp; dc hon on^ !. Jag svaraclc: * Och han +it Irrirnc. Löjet smalt bort i allvar, ett fuktigt skimmer dämpade blicken, tv5 händer möttes öfver bordet i ett trofast haridslag, och sil var den lilla malsmansfesten slut. Svensk giftermalsstatistik. Af f M. H. tatistiken en jemförelsevis ny \ .etenskap. men dess betydelse ... för iir hvarje vaxer dag, och den har redon hunnit göra menskligheten stora och rigtiga tjenster.
Hon äter långsamt och beqvämt sin frukost, går sedan ut med » Molly Bown » eller » En modern Circe » under armen och kastar i förbifarten en blick in i strykkammaren, der modern arbetsamt hjelper att stryka » flickornas » .luftiga sommardrägter. Detta bekommer ej dottern det minsta, hon lägger sig i hängmattan och fördjupar sig snart i sin bok. Nej — då gilla vi mer bruk och seder, om än öfverdrifna, från » den gamla goda tiden ». Men hvarför behöfva vi gå så långt till baka som till Fredrika Bremers barndomsdagar? Bättre tider hafva dock funnits, då den gamla stelheten och fordringsfulla strängheten voro försvunna, men det nya sjelfsvåldet ej ännu intagit dess plats. Frihet tilläts, men en frihet med tillsats af vördnad och respekt för äldre. Flickor och pojkar sluppo sitta » raka som ljus », men de vågade likväl ej ovärdigt slänga sig i stolar och soffor och alltid utse åt sig det bä- sta, såsom nu är fallet. Och hör blott, hur de unga tilltala de äldre! Hvarje yngling emellan 15 och 20 år anser sig kunna reformera verlden och rycker medlidsamt på axlarna åt de gamlas åsigter, såsom varande alldeles otidsenliga och urgamla. Man har lagt bort att ödmjukt kyssa på hand, att aktningsfullt stå med obetäckt hufvud, men behöfver man derför lägga bort den aktning och vördnad, som gåfvo upphofvet till denna sed? Dock lyckligtvis — ungdomen är ej alltid så- dan. Vi se än i dag unga flickor förekommande bjuda far och mor en stol, en pall, vi se dem läsa högt för en gammal tant med svaga ögon, vi höra dem vid strykbrädet gladt sjungande vid arbetet med den ljusa bomullsklädningen. Vi se äfven unge män bjuda armen åt någon gammal dam, som har svårt att gå i trapporna, hålla paraplyet öfver modern eller hjelpa far på med öfverrocken, allt detta utan spår af fjäsk eller tillgjordhet. Det är ej den vanvördiga ungdomen, som ensam bör klandras. Barnen skola i tidigare år vänjas att visa de äldre aktning och vördnad, ty de vanor, som inympas i barndomen, följa oss hela lifvet igenom.
Om derföre lagstiftaren bör åt makarnes personliga rätt skänka genom lagen ett erforderligt skydd och jemväl på den iodividuela friheten fästa tillbörligt afseende, så måste dock i främsta rummet komma bevarandet af helgden af äktenskapet såsom sedlig institution. Helgden af det innerligaste föreningsband på jorden sättes likväl på spel hvarje gång man vill, under sken af att blott tillintetgöra en olycklig förbindelse, upplösa äktenskap, der ena makan eller begge makarne måhända hysa planer, som allena syfta på ingåendet af någon ny äktenskaplig förening. Icke heller lärer en större lättnad i äktenskaps-skilnad, än som nu eger rum, enligt vår gällande lag, förekomma olyckliga äktenskap och af denna orsak kunna anses nödvändig eller rättfärdigad. Det är visserligen sant, att de äktenskap, som, till följd af individernas immoralitet, äro olyckliga, icke omedelbart genom någon tvångslag, som binder makarne vid hvarandra, kunna göras lyckliga. Men å andra sidan lärer dock icke kunna förnekas, att en indirekt helsosam verkan genom lagen är möjlig; och just denna indirekta inverkan bör lagstiftaren icke lemna utan uppmärksamhet. Yid de allra 20 Lag-Utskottets Betänkande M 10. flesta olyckliga äktenskap, torde nemligen felet ifrån början ligga i den lättsinnighet, hvarmed de blifvit ingångna. Om nu lagen alltför mycket gynnar äktenskaps-skilnad, om skilsmessa kan erhållas utan särdeles stora svårigheter eller omgång, så ligger redan i medvetandet af den lätta upplösningen en verksam orsak alt många förbindelser tanklöst knytas, hvilka, vid närmare besinnande, eljest uteblifvit. Den oenighet mellan makar, som vanligen gör deras äktenskap olyckligt, är oftast en följd af blott elakt lynne, egennytta, råhet eller passioner, som, med en måttlig sjelfbeherrskning böra kunna besegras. Ett i lagen nedlagdt tvång kan härvid mången gång bringa individen till den sjelfbeherrskning och besinning, som erfordras för att återställa den emellan makarne störda friden
I sådan händelse borde Biskopen i Hernösand hafva den största inkomsten; men denna inkomst understiger likväl, enl. den tabell som i Betänk, finnes uptagen, Biskopens i Lund med 400 0 R:dr, ehuru sistmde stift har ett bland de minsta områden. Samme talare har vidare påpekat skyldigheten för Biskoparne att, utan aflöning, bevista Riksdagarne. Härvid ber jag att få göra den anmärkmn, att vistandet vid Riksdagar visserligen för de flesta andra medför kostnad, men för Biskoparne är det, i fall man får antaga att de skola hafva någon representation i hemmet, snarare en anledning till besparing, än till förlust. Frih. Cederström har äfven yttrat, att Biskoparne äro Kyrkans stöd. Jag är icke ibland dem som antaga, att Kyrkan befinner sig i något vacklande tillstånd; men jag skulle tro, att Kyrkan ännu finner sig tillräcklig stark för att kunna undvara tolf enskilda personers stöd. Den 4 Mars f. m. Det hufvudsakligaste af hvad man mot detta Betiink. anfört, är att det skulle föranleda en kollision med Presterskapets privilegier, och en ledamot, Gr. Björnstjerna, har upiäst 4:de mom. i dessa privilegier, hvilket mom. syftar på denna fråga. Andra talare hafva redan fästat upmärksamheten derpå, att här f. n. alldeles icke är fråga om att afgöra saken, utan endast att besluta om en underd. anhållan, att K. M. ville anbefalla en undersökning i ämnet. Men då fråga upstått om privilegier, må det tillåtas mig att upläsa hvad en ingalunda presthatare, utan prestman, vid sista Riksdagen yttrade i sin reservation mot Konstit.Utsk. s. k. déchargebetänk. hvilken reservation afsåg Utsk:s anmärkt), mot Regeringens beslut i fråga om utbyte af tvenne praebende-pastorater, tillhörande Calmar biskopsstol. Anmärkmn innehöll klander mot Konungens Rådgifvare, derföre att de tillstyrkt dessa praebendens afsöndrande.
Äfven detta förhållande bevisar, att förläggarens förtjenst ej kan vara stor på hvarje arbete, och att dessa således ega en jemförelsevis ringa publik; men mängden af förlagsartiklar gör emellertid yrket i Tyskland lönande, äfvensom å andra sidan denna omständighet tvingar förläggarne att förskaffa sig flerfaldiga artiklar och lättar vetenskapliga skrifters utgifvande. Som många undantag ifrån dessa förhållanden gifvas, och man ser vissa skrifter utkomma i flera upplagor af tusentals exemplar, så förstås det af sig sjelf, att förf. här icke talat om de många utmärkta vetenskapliga arbeten, som Tyskland producerar, och hvilka så väl till sin uppkomst som sina öden visa en annan tafla än den nyss aftecknade. Denna sida af saken är den allmänt kända, emedan sådana skriftställare och deras arbeten åtminstone till namnet äro bekanta, äfven utom Tyskland och den germaniska norden. Förrän vi fortgå till betraktelsen af tyska vetenskapens inverkan uppå den europeiska bildningen i allmänhet och på tyska nationens isynnerhet, torde det ej vara ur vägen att kasta en blick på en dess inhemska fiende, censuren i Tyskland. Såsom censuren nu är ordnad, härleder den sig från förbundsdagsbeslutet af d. 20 Sept. 1819, hvilket stadgar: Att «skrifter, som utkomma i form af dagblad eller häftevis, äfvensom öfriga skrifter, som icke utgöra öfver tjugu tryckta ark», ej få utgifvas «utan vederbörande auktoriteters i hvarje stat vetskap och föregående tillåtelse.» Derjemte borde å alla tryckskrifter utsättas förläggarens namn samt å tidningar och tidskrifter äfven redaktörens. Detta beslut egde hvarje stat att på sätt lämpligt syntes bringa till verkställighet. Men om någon förbundsstat ansåg sig förnärmad genom en uti annan förbundsstat utkommen skrift, så vore den sednare förbunden att befordra förläggaren eller författaren till ansvar. Äfvenså eger förbundsförsamlingen rättighet att fordra hvarje densamma misshaglig skrifts undertryckande. I de flesta tyska stater, i Würtemberg, Baden, Sachsen, Bayern, följes nu endast detta förbundsdagens beslut, delvis mot de gällande konstitutionernas uttryckliga lydelse.
La^Utskottets BctHnkattden. ggy BondeStåndet bifallne yttrande; hvilket vördsamligen åberopas oell till ytterligare pröfning öfverlemnas. Stockholm den 7 Augusti 1823. Ankom d. 1g Aug. i8a3v Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betankande N:o 84, öfver vackt motion, om LagmansRätternes af skaff ande. De åter-remisser af ifrågavarande Betänkande, hvilka Lagutskottet fått emottaga från Högloft. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. BorgareStåndet och Ilederv. BondeStåndet hafva blifvit föranledde af följande anmärkningar: Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln af flere dess Ledamöter: Att den motion, sorn gifvit anledning till Betänkandet öfverensstämmer så väl med den allmänna Opinionen som med sanna förhållandet; att Utskottets skäl till afslag å motionen icke skola vara tillräckliga, och det enda deribland af vigt, att LagCommitteen uti dess framtida förslag arnar afskaffa Lagman.sRätterne; men att då en sådan nyttig sak äfven bör komma närvarande generation 866 Lagutskottet! Betänkandet!, till godo.
(Naturligtvis dock under förutsättning, att tidningen ej har en tillfredsställande korrespondent bosatt på samma ort. Bor hon en eller annan mil längre bort, så låt icke afskräcka er. Den är alltid välkommen, som hinner först.) Helst bör ni, samtidigt ni erbjuder er som korrespondent, skicka en riktigt färsk och aptitlig nyhet som prof på er förmåga. Detta är det bä- sta rekommendationskortet hos redaktionen. Vid val af tidning bör ni undvika annonsblad och sådana, som endast utkomma en gång i veckan. D e betala i allmänhet då- ligt eller intet. Väud er till en ansedd tidning och skrif aldrig utan betalning. I allmänhet betalas från tre till fem öre raden. En vanlig liten notis ger sålunda alltid en krona eller däromkring i inkomst. Jämför arbetet att sarnmanskrifv. ", och afsända den med det arbete, som måste göras för att förtjäna en krona på virkning eller dylikt! Har ni en gång introducerat er som korrespondent, så var angelägen att upprätthålla ert anseende som medarbetare i pressen. Låt aldrig något af vikt passera, utan att genast inrapportera det. Korn ihåg, att det ligger stor vikt på genast. Som en vägledning hvad ni bör skrifva om, vill jag nämna: dödsfall och nekrologer, familjenotiser (bröllop, förlofningar, födelsedagar e t c), märkligare möten och fester (ju viktigare, dess utförligare referat), lustiga tilldragelser som ha värde som anekdoter eller folklifsbilder, olyckshändelser, konkurser, viktiga kommunalstämmebeslut etc. Skaffa er pålitliga meddelare. Jag föreställer mig, att ett fruntimmer alltid har lättare än män att få sådana. Var icke rädd att göra en liten resa eller en promenad för att skaffa säkra detaljer, om något af större vikt inträffat. V a r framför allt samvetsgrann och berätta med diskretion! Det är icke alltsom lämpar sig för offentligheten. En sak till: gör era meddelanden så koncisa som möjligt! Ingenting är förargligare för en redaktion än att erhålla långa meddelanden om lapprisaker. Under förutsättning att ni uppfyller här framställda fordringar, kan ni med visshet påräkna redaktionens bevågenhet. Den ger er många goda vinkar och kan stundom använda er som sin specielle korrespondent vid märkligare tilldragelser, då ni kan förtjäna ända till tio kronor på en dag.
Skogseldar hafva förekommit inom Örkelljunga socken i Norra Asbo härad dels år 1856, då genom en elfvaårig gosses okynne 56 tunnland gles skog förstördes, i värde uppskattad till 300 R:dr Runt, och dels år 1857, då skog å omkring 20 tunnland gick förlorad i följd af vårdslöshet vid torfbränning, hvilken skada uppskattades till 40 R:dr Runt, samt inom Qviinge socken i Östra Göinge härad år 1859, då en under Hanaskogs gård lydande vacker furuplantering på omkring 80 tunnlands rymd lades i aska, utan att orsaken till eldens uppkomst kunde utrönas. Fabriksanläggningar finnas icke inom länet af det omfång, att de inverka på skogsvården. Till kolning samt tjärnoch 6ec&-bränning begagnas mest stubbar och vid kalkbränning till största delen torf. I skogs trakterne medtager stängselsättet icke obetydligt skog. Hufvudsakliga surrogatet för brännmateriel är torftägt, som finnes på de flesta ställen i länet. Också Engelska stenkol användas numera till betydlig del, särdeles å orter belägne i närhet af lastageplats. Priserne å skogsprodukter hafva under perioden stegrats. Vid periodens slut gällde en kubikfamn bokved 20 k 22 R:dr Runt, då den vid förra femårsperiodens slut kunde köpas för 16 å 18 R:dr Runt. Äfven Tab. liitt. E. Dagsverkspriser. Under vintermånaderne. Under sommarmånaderne. Mansdagsverken. Q, vinsdagsverken. Mansdagsverken. Rofdjur. Bruk och fabriker. priset på virke och bräder har stigit, dock icke så märkbart. En-tums furubräder med 120 tum på tolften noterades till 6 K:dr R:mt och i förhållande derefter för gröfre plankor. Tabb. Uppgifter om antal dödade rofdjur och af rofdjur dödade husdjur meddelas å bifogade tabeller N:is 5 och 6. Dessa uppgifter äro dock icke tillförlitliga, emedan vid deras infordrande många förklarat, att, i saknad af anteckningar, man icke kunde erinra sig antalet af det ena eller andra slaget af djur som blifvit dö dade.
Bcsv,- och Ekon.-Utskoltcns Betänkande N\o 178. 3 lemnäs öppen rält alt låta närboende, emot någon lämplig ersättning, förmala sin säd å samma qvarnar, och att för den inkomst, som derigenom möjligen skulle kunna utöfver skade-ersättningen inflyta, en skälig bevillning må komma att erläggas, hvilken billigast torde af Taxerings-Comitéerna uppgöras och bestämmas; och hafva motionärerne, såsom skäl för bifall härtill, anfört: att bögst få och derjemte obetydliga vattenqvarnar linnas å Gottland, hvadan väderqvarnar och hästqvarnar äro de, som egentligen kunna der påräknas för sädens förmälning; att kostnaden för en sådan qvarn är så betydlig, att egare af mindre hemmansdelar icke hafva råd att uppföra dylika verk, vid hvilket förhållande, och då det är förbjudet för dem att tillita qvarnegare om förmälning af deras spanmål, de nödgas att verkställa detta arbete å handqvarnar, hvilket åter för dessa mindre bemedlade personer medför alltför stor uppoffring af tid och arbete, som de till större nytta för sig sjelfva eljest kunde hafva användt, m. m.; 4:o af Riksdagsfullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthland, som, med anledning deraf, att det i senare tider förmenats qvarnegare att hafva skattlagd qvarn och husbehofsqvarn i samma qvarnhus, samt Kammar-Collegii Advocat-Fiscals-Embete äfven i öfverensstämmelse härmed fortfarande yrkat, att sådane husbehofs-qvarnstenar antingen må utvräkas eller förseglas, begärt att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det både orättvisa och våldsamma uti nämnde åtgärder, hvilka innebära ett kränkande af eganderätten så vida, som hvarje jordegare har ovilkorlig rält till husbehofsqvarn, och då dessutom det måste tagas i betraktande, att dessa förbjudna husbehofsqvarnar på många ställen liro så gamla, att de redan funnos i qvarnbuset å den tid, då skattläggning å den eller de öfriga qvarnarne derstädes egde rum, samt att det ofia inträffar, att tillgången ä vatten finnes på ett sådant ställe, hvars belägenhet förhindrar uppbyggandet derstädes af mera än ett qvarnhus, hvarigenom i det fall, att husbehofsqvaras inrymmande i detsamma blir förbjuden, jordegaren måste alldeles gå miste om fördelen att hafva en sådan qvarn, hvilket dock icke vore med billighet förenligt och med urgamla fri{och rättigheter öfverensstämmande.
„Herren låter sina nåd väldiga vara öfver dem, som frukta honom“. Men Simrith låg hemma på knä invid sitt barns bädd och prisade Herren för den stora nåd henne vederfarits: „Lofvad vare Herren, att han mig en underlig godhet bevisat hafver, i enom fastom stad; ty jag sade i min häpenhet: jag är bortdrifven ifrå dina ögon: likväl hörde du min böns röst, då jag till dig ropade“. „Glädjens Herranom all verlden, sjunger, priser och lofver!“ „Lif är kärlek“. Vill du höra sagan om Kalmas 3 dotter? Dunkel framrinner Tuoniströmmen 4. Hvem skymtar i dimman på dess strand? Hvem nalkas mörka Manala hemmet? Kalma står på andra stranden. Hon kallar Manalas jungfrur: „Kalmas döttrar, Tuoni 5 nalkas det dunkla hemmet, den starke mannen, jordens herre, nalkas med byte. Stolt är bytet som han för. Kalmas dotter, du den yngsta af dina systrar, fatta årorna, flytta båten till strömmens andra strand“. Redan flyter båten sagta fram på det dunkla vattnet. Tuonelas 6 flicka ror med tysta åratag, hennes blick hvilar i fjerran der Tuoni nalkas. Hvem medför den starke, den alltförödande? Bleke yngling, din vext bådar styrka i hvarje muskel; huru har du låtit besegra dig? Dina lockar falla trotsande ned på ömse sidor om en stolt panna, din knutna hand omfattar ett stort svärd och ännu thronar vreden öfver dina ögon, röd brusar bloden ur såret i ditt bröst. Din var styrkan, din var skönheten, hvarföre låter du Tuoni bortföra dig? Men nu hördes en ton från harpans strängar, en sakta flägt krusade det matta vattnet, en sång hördes, orden hördes, Kalmatars båt stannade. Tuoni stannade ej, han skyndade framåt sin gång. „Det är för sent, du gamla sångare „ropade Kalma på stranden. „Tuoni återger ej det rof han fattat. Skynda med färjan, från Manala återvänder ingen“. Men fullare ljöd sången, kraftigare klingade orden, ordets makt besegrade jernets. Maktlös fällde Tuoni den mot rofvet sträckta handen.