Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till svar på denna fråga, ber jag att få upp; läsa något utur en skrift, som i anledning af Fi«ance*Committéens utlåtande jag, under denna ben 14 Julli 't'- rri; Riksdag, från trycket utgifvit, Jag yttrar mig der på följande sätt: man behöfver icke hafva mycket tänkt i financiella ämnen, för att inse den canning, att i ett Land, sorn. icke producerar silf. ver, ärsilfret en fremmande vara, hvars begärlighet i andra Länder kallar detsamma utur Landet, så snart Landets allmänna ställning, i pro* ductift afseende, aftager elier brister i förmåga att vara sig sjelft nog; det vill säga, så snart dess handels-balance kommer i undervigt. Jag vet att till sednare tidens sophisteri hörer, att neka möjligheten af en underbalance ; men så vida jag kunnat uppfatta de olika meningarne derom har skiljaktigheten egenteligen bestått i en ordtvist, ty ännu har ingen förnekat de sanningar, som gifva begreppet och bevisa saken. Man nekar, nemi. icke, att det ena Landet kan vara rikare än det andra, och att följaktligen det ena Landets rikedom tillåter att förvärfva, hvad det andra LanJ dets fattigdom tvingar att aflåta; och man nekar alltså icke eller, att ju fattigare ett Land blir, ju. mindre kan det påräkna att behålla sina ädla metaller. Med godkännande af desse sanningar, och’ följakteligen också af under-balancens påföljd i Sverige af mycken erfarenhet bevisad — åligger oss att pröfva, om vårt productiva tillstånd är sådant, och verlceligen lofvar att förblifva sådant, att silfret, utlemnadt till mynt, också qvarblifver i Landet; eller ej ? Och i denna pröfning tillhör oss äfven att upptaga i beräkning de utsigter till silfrets stigande i begärlighet utom oss, som verldshändelserna redan framställa. Med före-, satts att i allt iagttaga en oväldig sanning, måtte man erkänna, att vår productiva förmåga är i 74*'
Derförulan Kämnersrätten, af hvilken ytterligare upplysningar äskats, i ett sednare utlåtande förmält, alt tillsynen öfver rådhushäktet, der Engman undergått fängelsestraffet, redan dessförinnan tillhört Konungens Fogate, hvilken ock, efter hvad Rätten hade sig bekant, gifvit fångvaktmästaren befallning att icke insätta någon person i häktet, innan och förr än åtminstone så kallad promemoria från domstolen erhållits: att någon annan åtgärd för att få verkställighet å Rättens beslut om böternas förvandling icke heller, såsom Engman föreburit och fångvaktmästarens af Engman åberopade betyg oriktigt innehölle, blifvit af Rätten eller någon dess Ledamot vidtagen, än den dittills alltid brukliga, att Rättens primarie-kämnär, i egenskap af tillika special-förare, niskrifvit och till fångvaktmästaren låtit aflemna en promemoria, rörande den beslutade förvänd - 16 II. St. Just. OntbUdsm. Emb.-Bcrättclse den 15 Nov. 1847. lingen; samt att Engman hvarken innan eller under det beslutet verkställdes, begärt verkställighetens inhiberande; med hvilka anföranden, dertill äfven koinrne innehållet af exekulionsbetjenternas ofvanuämnde betyg, Kämners rätten trodde riktigheten af dess förra utlåtande, jemväl i de af Engman anmärkta omständigheter, vara ådagalagd. Slutligen hade ock af de från ve derbörande insända fånglistor för rådhushäktel inhämtats, att Engman blifvit den 9 April 1840, såsom orden lyda, ”af Kämnersrättens tredje afdelning insatt i häktet för att med sju veckors fängelse försona de genom Södra förstadens Kämnersrätls utslag den 16 Juli 1836 honom ådömda böter 133 R:dr 16 sk., hvilken bestraffning med dagen derpå börjades och den 29 nästföljde Maj slutades”.
Kongl. Maj:t har, i öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af SjöÄrendena och Kammar-Kollegium härvid i underdånighet yttrat, i Nåder funnit billigt, att båtsmans-rotehfillarne i Bohus Län frikallas från skyldigheten att gifva en månads utredningskost till de båtsmän, som hädanefter antagas vid länets begge roterings-kompanier, samt deremot endast förpligtas att vid uppfordring gifva dem samma rätt, som åtnjutes af roterings-båtsmän i allmänhet, nemligen nöjaktigt underhåll i matsäcken eller i kontant, till samlingsplatsen, äfvensom att lemna skjuts för deras tross dit; dock med iakttagande härvid, att de båtsmän, hvilka äro i tjenst, när förändringen vidtager, bibehållas vid den rättighet till en månads vägkost vid uppfordringar, som båtsmanskontraktet dem tillerkänner; äfvensom, vidkommande frågan om utsättande af bestämdt pris på den matsäckskost, som efter förändringen bör båtsmannen tilldelas, Kongl. Majit ansett ett sådant pris icke kunna bestämmas annorlunda än efter dag, och således vara beroende af den våglängd, som från roten till samlingsplatsen måste tillryggaläggas; hvarvid, för tillvägabrmgande af full rättvisa i denna del, priset på ifrågavarande kost bör bestämmas efter det i hvarje års markegångs-taxa utsatta portionspris för tågande trupper; och Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 10. 5 har Kongl. Majit, jemte tillkännagifvande häraf, velat i Nåder inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande i ämnet. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. Ggllengranat. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Statsrådet A Stockholms Slott den 8 Oktober 1847. Närvarande:
Förslaget innefattar i alla fall icke, på sätt en värd talare anmärkt, något alldeles ny tt. R. St. fattade redan vid sista riksdagen ett dylikt beslut i afseende på landshöfdingnrs pensionerande. Äfven der bestämdes en tjenstetid af minst 5 år. Jag tror derföre icke, alt några synnerligen vigtiga skäl förefinnas för ogillande af betänk., ehuru jag får tillkännagifva, alt jag inom IJtsk. var så till vida af skiljaktig tanke, att jag trodde tjenstetiden icke behöfva bestämmas till mera än tvänne fir. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har an märkt, alt det föreslagna stadgandet endast vore tillämpligt på dem, som redan upphunnit 60 års ålder, och att de i alla fall hade deras pensionsrätt försäkrad för den tjenst de förut innehaft. Men dervid bör man betänka, att de kunde hafva innehaft sådana tjenster, från hvilka nian icke plägar taga, afsked för ålderdoms skull, t. ex. häl adshöfdingetjenster, om pensioner för hvilka fråga vid denna riksdag redan varit väckt. En häradshöfdinge behåller sin syssla lill sin död, låter den af en annan förrättas, och hans villkölkunna i de bästa domsagorna vara lika så goda som ett Statsråds, åtminstone föga sämre. Om nu ett Statsråds. embete erbjödes en häradshöfding, och lian ej hade utsigten att få bibehålla sin lön för framtiden, i händelse han ej stöde ut med tjensten till sin död , så frågas, huruvida han kunde mottaga Statsråds-embetet med mindre han ägde enskild förmögenhet att lefva af. R. o. Ad. torde således lätteligen finna hvaruti den svårighet består, som jag omförmalt. Det exempel, sorn här anfördes orri landshöfdingar, torde icke vara tillämpligt på Statsråds-embeten, Det är med landshöfdingar, om icke alldeles, dock nära nog såsom med häradshöfdingar; åtminstone har erfarenheten hittills visat, att landshöfdingar ingalunda äro utsatte för det äfventyr som Konungens rådgifvare alt lemna embetet.
Man har förebrått mig att härigenom öka voteringarnes antal, men jag hemställer, om ej saken är vigtigare, än förlusten af en timmas lid. Hans Excellence Herr Grefven ock LancltMarskalken yttrade, att då Friherre Ridderstolpe icke ville afstå från dess förslag, blefvo .åtminstone tvenne voteringar, den ena att i afseende å contra-propositionens bestämmande, och den andra rörande hufvudsaken, nödiga; och hemstälde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att ett lönebelopp för StatsRåden af 6000 R:dr finge, vid voteringen i hufvudsaken, i Ja-propositionen upptagas. Ropades Ja. 42 H. lo 146 Den j3 September c, m, Herr HjertaJag tar mig friheten fästa Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den generela benämningen lön visserligen kan vara god, för att vinna tid, men att man måste skilja emellan lön och taffelpenningar, om man icke vill se sig tvungen att pensionera hvarje StatsRåd vid 65 års ålder med 6000 R:dr årligen. Friherre Ridderstolpe: Min mening var, att taffelpenningarne skulle beräknas till lika belopp, som Utskottet föreslagit. Herr von Hartmansdorff^ August: För min del önskar jag, att StatsRådens taffelpennigar måtte anslås till samma belopp de hittills utgjort, eller i5oo R:dr för dem hvardera. Herr Hjerta: Första gången StatsRådslönerne af Rikets Ständer bestämdes, eller år 1809, uppgjordes icke proportionen emellan lön och taffelpenningar så hög, som nu; hvarigenom större pension uppkommer, än man eljest behöfde gifva. Jag föreslår derföre, att, om StatsRådens löneinkomster skola bestämmas till 6000 R:dr, deraf måtte beräknas såsom lön endast 3,5oo R:dr, och såsom taffelpenningar 25oo R:dr. Friherre Ridderstolpe:
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion, har Herr Christierson> HF., anfört: att, oagtadt af Carlskrona stads fattigpersonal, som, enligt motionen bilagdt bevis, vid tSzjo års början utgjort 5p4 antalet, 5o4 tillhöra garnizons-församlingen, och endast de återstående po stads-församlingen, staden, såsom bidrag till fattigförsörjningen, hvilken, jemlikt utdrag utur stadens fattigvårds-inrättnings räkenskaper för år i838, medfört en kostnad af to ,8gy R:dr it sk. i r r.
Passen kunde nu på isarne kringgås och vattendragen öfverridas både med Cavalleri och Artilleri. Redan denna inconsequense i yttranden så nära inpå hvarann, ger något nära tillkänna Författarens halt och värde och hvad tillit man kan fästa vid dess omdömen. Om honom kan man med skäl säga, att han märkte grandet i Befälhafvarens öga men icke bjelken i sitt eget. På andra sidan börjar Herr Holm utveckla sina vackra militaira åsigter, med den frågan: "Hvem har kunnat klandra Finska hären om den, seende de usla anstalterne etc. om den förlorat modet, ledsnat och återvändt till sina hemvist?" Derpå svarar jag å egne och mine vapenbröders vägnar: att vi blifvit af våra fiender begabbade och hade förtjent det. De medborgare, som nu så välvilligt emot Finska Arméen recenserat Herr Holms skrift, hade då med rättvisa föraktadt och kallat oss uslingar och Herr Holm sjelf hade i sådant fall icke nu sutit vid ett godt brödstycke och Kongl. Wasa-Orden inom detta Fäderneslands område, hvilket bordt tysta munnen på hans ärelystnad som Författare och skona qvarlefvorne af Finska hären från så lumpna frågor som denna. Hans ytterligare raisonnement på samma och följande sidor ådagalägger Herr Holms fullkomliga obekantskap med ärans och en riktig militair-esprits fordringar. Han anför att intet annat än "Finska folkets trohet och medfödda tapperhet Arméens från barndomen inplantade vördnad och tillgifvenhet för Konung samt ett med modersmjölken insupit hat till Ryssarne" skall qvarhållit Finska hären under sina fanor. Finska Arméen hade likväl svurit sina fanor att med lif och blod försvara dem att icke förr än i döden öfvergifva dem Fanorne voro Svenska och Sverige var vårt fädernesland. Men Författaren, tjenstförrättande Regements-Presten, tillåter sig ändå fråga om någon kunnat klandra Arméen, i fall den svikit sin ed och förrädiskt lemnat sig i fiendens våld!
Det oaktadt visar den stora värma, hvarmed många ledamöter yttrat sig att de resp. talarne å båda sidor känna och inse, alt det här handlar om en stor grundsats, en grundsats, som icke kan vara likgiltig för någon, som nitälskar för det rent menskliga; en grundsats, som alltid återkommit ehuru ofta fördomarna skjutit densamma åt sidan och som alltid skall återvända ånyo och klappa allt hårdare på dörren hos lagsliftarne till dess den blifver inläten och lyckas alt göra sig hörd af förnuft och billighet. De i dag afgifna yttranden hafva så fullständigt uttömt allt hvad, som kan sägas om sjelfva saken och som för öfrigt till en stor del redan är sagdt under föregående Riksdagar, att jag icke skulle trötta Ståndets tålamod vidare, om ej motiverne för Utsk:s tillstyrkande voro sådane, att man svårligen med godt samvete kan stillatigande låta dervid förblifva. En aktad ledamot af detta Stånd har sagt, att i detta Betänk. förekommer så betänkliga saker, att han ansett sig förhindrad att upläsa desamma. Jag tillåter mig att dertill lägga, att ehvad beslut R. o. Ad. i sjelfva saken fattar, det enl. mitt omdöme skulle vara föga hedrande för Rikets första Stånd att synas hafva bestämt sitt beslut på grund af de i detta Betänk, förekommande slutledningar och af sådan anledn. anhåller jag att emot dessa få framställa några skäl, hvilka jag tror i denna så sakrika och grundliga discussion ännu icke blifvit anförda. Utsk. har behagat för R. St. updraga en slags summarisk teckning af Judarnes troslära.
Att deras sapphiska versmått visserligen ej är det antika och äkta; att det af dem förvandlades till det lösare, vekligare och i grunden jemväl entonigare, som uppkommer, när man enligt svenskt gehör scanderar de romerska originalen 5: detta gjorde, i afseende på den allmänna princip hvarom stridsfrågan varit, ingenting. Samma princip visade sig yttermera hyllad i en (rätt vacker) orimmad Fabel om ”Ugglan och hennes Unge” (N:o 123), och i ett med mycken skicklighet öfversatt ”Passions-Oratorium af Ewald” (N:o 92), – en blandning af såkallad ”blankvers” med rimmade stropher och chorer 6. Också i en annan och allmännare hänsigt förtjente denna öfversättning märkas: den var ju en ny lystring till den nya Genius, som i Tyskland hade lyftat Poesien till en högre flygt, och sedan – till någon del genom Baggesen, men enkannerligen genom Ewald – börjat äfven till Danmark utsträcka samma lyftning. Det borde ej för Thorild vara fördoldt, huru mycket denne Genius redan på Kellgren inverkat till en i flerfaldig måtto förändrad och förhöjd själsstämning; och det, numera, äfven genom en af Thorilds egna hjeltar, Klopstock; som nu, enligt hvad vi nyligen sett, i Kellgrens tidning betraktades med den djupaste vördnad. Ej heller kunna vi förstå, huru han skulle ha blundat för den anmälan (N:o 180) om den nyss till Europa öfverförda ”Sakontala”, hvilken, af mig på ett annat ställe 7 aftryckt, förmånligt vittnar om en vidgad utsigt öfver Poesiens väsende och former. – Öfverhufvud kan det ej undfalla oss, som tillhöra desse mäns efterverld, att Kellgrens dagblad, sådant det var under sista tiden af hans förvaltning, verkligen städse mera skred framåt: i en allvarligare medborgaranda, ett bemödande att mindre lösligt recensera, ett större omfång af ämnen, en äfven åt de Bildande Konsterna egnad uppmärksamhet.
En lättnad i fattigvårdens bestridande är beredd genom en af nyssbemälde Rådman Nyberg jemväl gjord donation, nu utgörande ett kapital af 18,133 R:dr 16 sk. Banko, hvaraf de årliga räntorne, enligt gifvarens föreskrifter, utdelas såsom pensioner till aflidne borgares obemedlade enkor och barn. I förra fem årsberättelsen omnämndes, alt, i anseende till härvarande kyrkas förfall, Gudstjensten hölles i en större säl inom Gymnasiihuset. Detta förhållande fortfar väl ännu, men sedan sistlidna års höst är en ny Domkyrka, efter en smakfull af Eders Kongl. Maj:t fastställd ritning, under byggnad. Det börjar dock visa sig, att församlingens invånare, vid beslutet härom, mera rådfrågat sin längtan att erhålla ett värdigt runi för sina andaktsöfningar, än sin förmåga; ty fastän kyrkan ännu ej är halffärdig, äro de samlade tillgängarne redan medtagne och länevägen beträdd. De hafva jemväl under tiden sett sitt hopp sviket, att få kyrkan tillerkände de så kallade Domkyrkotunnorne, hvilka af kronotionden inom Hernösands Stift innehållas, men disponeras till Upsala Domkyrkas underhåll, och jag fruktar med skäl, att det vackra företaget ej kail bringas till fullbordan, derest ej det allmänna kommer församlingen till hjelp. Sundsvall, belägen i provinsen Medelpad, vid Selångersåiis utlopp i hafvet, räknar sin tillvaro frän år 1624, då dess privilegier af Konung Gustaf II Adolf utfärdades. Invånares antal är 2,104. Likasom Hernösand grundar denna stad sitt bestånd på bandel och sjöfart, handtverkerier, strömmingsfiske och jordbruk. Utrikes handel och sjöfart hafva varit i starkt stigande och den årliga exporten är högst betydlig, dels af jern, tillverkadt vid bruken inom orten, men hufvudsak ligast af trädvaror frän skogarne i Medelpad samt några socknar af jemtland, till hvilka artiklar i sednare åren äfven kommit pottaska.
I sådant afseende innehåller densamma en »allvarlig påminnelse till domhafvande, att vid lagfarts beviljande noga tillse, att, Lag-Utskottets Betänkande, M 10. 9 att, uppå olaga åtkomst, uppbud ej varder meddeldt», i sammanhang hvarmed föreskrilves att, då lagfart derefter sökes, böra de handlingar, sorn styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen uppvisas samt till innehållet i Lagfarts-protokollet antecknas. Genom iakttagande häraf skulle ock, åtminstone för framtiden, de händelser, hvilka föranledde klander, till största delen förekomrnas. Det var jemväl på sådan grund, som 1818 års lagstiftare kunde förklara att inteckning må beviljas i fastighet, som förvärfvats genom sådant fång, sorn lagfaras bör, då uppbud derå vunnits. Med iakttagande af det vilkor, som för uppbuds erhållande fanns stadgadt, ansåg man egande-rätten i allmänhet försäkrad; och säkerhet i denna del utgjorde åter vilkoret för den säkerhet, som inteckning skulle medföra. Häraf finnes således, hurusom en af de vigtigaste lagar för den allmänna krediten blifvit ställd i beroende af lagstiftningen i afseende på lagfart; och det var äfven hufvudsakligen på denna grund, sorn Rikets år 1834 församlade Ständer fästade Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på vådan af den sed, sorti hade blifvit öllig vid åtskillige underdomstolar, att nemligen då någon säljares åtkomst ej kunde nied handlingar styrkas, genom kungörelse i allmänna tidningarne förständiga dem, hvilka hade fog till klander af skedda köpet, att detsamma inom viss tid vid Rätten anmäla, vid påföljd att lagfart eljest beviljades, och som Kongl. Majit i nådigt bref af den 9 November 1838 förbjöd berörde kungörande, med uttrycklig erinran om ett noggrant iakttagande af oftanäuinde i 1805 års förklaring gifne föreskrift om styrkande af förre egarens åtkomst innan uppbud beviljas. Emellertid bade inom representationen fråga blifvit väckt angående modifikation af berörde föreskrilt för den händelse att förre egarens åtkomst ej kunde med handlingar styrkas.
Dertill kommer, att då 3:ne af de församlingar, inom hvilka inrättandet af dessa nya läroverk skulle ifrågakomma, nyligen på sin bekostnad uppfört nya, väl inrättade och för de förut befintliga läroverken fullt lämpliga skolhus, lörsamlingarne svårligen torde kunna tillförbindas alt uppföra 3:ne nya läroverksbyggnader i större skala, hvilken betydliga kostnad sålunda kunde komma alt ytterligare betunga statskassan. På dessa förenade skäl hafva Rikets Ständer, funnit Stockholms särskilda läroverk böra i hänseende lill lärjungarne belraktas såsom utgörande eli enda högre Elementar-läroverk, fullständigare ulrusladt med klasser i den lägre afdelningen; såsom följd hvaraf Rikcls Ständer beslutat att för Slockholm på stal uppföra 1 högre afdelning med fullständigt antal lärare, 4 femklassiga Skolor samt 4 Skolor med 2:ne klasser. Rörande dessa sednare torde Rikets Ständer få sig yttra efter redogörelsen för de grunder, på hvilka Rikets Ständer anse staten för de lägre Elemenlar-Läroverken böra uppgöras; Bilt. lill R. St. Suppl. 4 26 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 222. och har för det högre läroverket i Stockholm blifvit pä slaf uppförd aflöning för 1 Rektor och 7 Lektorer. Bland de äldre fullständiga läroverken finnas Ivänne, hvilka, pä grund af sitt afskiljda lage, både för närvarande hafva elt inskränktare antal lärjungar och knappast kunna påräkna att i en nära föreslående framlid mottaga betydligt flera, nemligen läroverken i Hernösand och Wisby. I afseende på dessa läroanstalter hafva Rikets Ständer funnit det af E. K. M:t för dem afsedda antal lärare böra på staten uppföras, dock med den förändring, att i Hernösand, med fäsladt afseende å de trägna konsistoriel göromålen och särdeles i den pröfning af talrika vid Skolorna inom Stiftet ingående lärare i olika vetenskapsgrenar, sorn åligger Lektorerne, upptages 1 Lektor mera och deremot 1 Adjunkt mindre än E. K. Majit föreslagit.
M. skulle kunna verka till öns bibehållande och frångående af den K. propos. Hvad dernäst nämnde ös drätsel eller inkomster vidkommer, så är det väl sant, alt ön icke lemnar några cölonialproducler, men den kan i commereielt hänseende, i händelse af eli sjökrig mellan främmande makter, vara för Sverige af största vigt. Under de 5 åren, som jag var gouverneur på S:t Barthelemy (det är sant att colonien var den enda ö i det vattnet, som hade fri hamn), under dessa 5 års tid belupo sig inkomsterne lill 386,368 piaster, hvaremot utgifterne i och för coloniens underhäll etc. icke uppgingo till mera än 146,295; hvaraf synes, alt ön den tiden lemuade en årlig inkomst af ungefär 40,000 piaster. Jag tror, att om sådane conjunclurer framdeles äter inträda, det skall blifva ganska lätt för colonien att medelst penningarnes öfverlemnande till Sverige etablera en fond, som kan blifva tillräcklig alt under missgynnande conjunclurer bestrida öns omkostnader. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Jag tror mig äga någon kännedom derom, att äfven om R. St. skulle tillstyrka K. M. alt sälja colonien S:t Barthelemy, så skulle man svårligen finna någon makt i Europa, sorn ville öfvertaga densamma; ty denna coloni är af intet värde för andra makter. England har nemi. en så stor mängd af colonier, att de snart sagdt äro lill besvär. Frankrike har äfven en mängd öar, som nästan kosta mera, än de gifva i inkomst; och de öfriga roakterne skulle icke gerna vilja blanda sig in uti en främmande ö-grupp, hvilket kunde ganska mycket complicpiera deras politiska förhållanden, ulan att göra dem det minsta gagn. Under sådana förhållanden mäste jag säga, ali jag anser det tjena till ingenting ali underhandla om öns försäljning, utan all jag då anser det vara Sverige värdigare, att i dessa vatten hafva en hamn, der Svenska flaggan svajar, och får jag på denna grund förena mig med de
3 Utskottets utlåtande av den 20 juli bifölls. 750 Den 7 Augusti 1815 cle från dem utgifne Memorial och Betänkanden, och i det fall någon jämnkning vore möjlig och af nöden eller målet till Nämnd måste hänskjutas, sådant till vederbörlig åtgärd hos Riks Stånden anmäla, samt föreskrift derjemte, at Arfvoden ej åt Utskottets Secreterare och Cantzlister ej förr må utbetalas, än genom Riddarhus Secreterarens qvitto styrkas kan at Utskottens Protocoll och öfriga handlingar vederbörligen blifvit till Riddarhus Arcliivet aflemnande1; gällande detta stadgande likväl icke för Stats och Banco Utskotten. (bilägges) 9:o af den 4 augusti, i anledning af en föreslagen ändring af 68 §. Riksdags ordningen. (bilägges) 2 Uppå derom gjord hemställan biföll 1 tskottet, at desse tvänne sista dagars Protocoll må inför Ordföranden allena till justering upläsas. Herr Baron Cederström, Jacob, som, sedan Herr Baron Cederström, Rudolf, lemnat sin plats som ordförande inom Utskottet, fattat klubban, tillkännagaf med förklarande af sin högaktning för Utskottets medlemmar, at Utskottets arbeten under nu varande Riksdag med denna dag voro slutade. Utskottet uplöstes. In fidem Protocolli. G: A: Silverstolpe. En synbar brådska vid utskriften har vållat en del formella inadvertenser i protokollet. 2 Utskottets memorial av den 4 aug. förklarades vilande. N:o 1} Justeras J.