Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess första måndag hade hofvet haft ett slädparti, genom Djurgårdsparken, hvilket slutats med en bal på Ulriksdahl: allt, för att roa prinsessan Sophia Albertina, som var sin mors ögonsten. Konungen, som nu hunnit 60 års ålder, fann sig ej väl af nattvak. Han reste derföre hem, korrt efter midnatt, hvaremot drottningen med de begge prinsessorna höll ut till långt in på följande morgonen. Också voro de kungliga fruntimren hela fettisdagen sömniga och opassliga, då konungen deremot hela förmiddagen kände sig frisk både till själ och kropp. Då han märkte, att detta ej var förhållandet med hans gemål, föreslog han henne sjelf, att hon måtte stadna i sina rum och der, oklädd, låta gifva sig mat vid soffan, der hon hvilade. För denna gången skulle kungen förtära sin middag ensam. «Det är ett ungkarlsmanér – tillade den fryntlige, fromme, välmenande monarken – som jag väl i allmänhet ej tycker om, men som i dag är på sitt ställe, då du, min älskade Ulrika, icke är riktigt kry, och som jag dessutom hoppas må bli för sista gången! I alla fall har du afsmak för hetvägg, som deremot just är min älsklingsrätt. Det passar sig åtminstone bra, att jag slipper besvära dig med att åse min lystnad till de läckert anrättade semlorna, i hvilkas tillredande vi lära fått en ny fransk kock, hvilken skall vara en riktig mästare.« Drottningen samtyckte utan svårighet, och konungen lemnade henne, i det dubbla ändamål, att hon skulle få njuta någon sömn på dagen, efter den genomvakade natten, och att han i sin kära svarfstol måtte kunna medelst helsosam rörelse öka sin matlust. Verkan deraf uteblef ej heller. Adolf Fredrik åt sin efterlängtade hetvägg med verklig glupskhet. Efter måltidens slut kastade han sig på sin hvilsoffa och insomnade ganska tungt. Drottningen hade också ätit och låg på nytt inslumrad, efter gifven befallning till kammarfrun Jenny ***, att icke förr, än den vanliga thétimman, blifva väckt.
Det synes sålunda, som om de ur helsosynpunkt framställda anmärkningarna mot kvinliga simpromotioner vore nöjaktigt vederlagda. Frågan har åtminstone behandlats af Simsällskapet med ett allvar, hvaråt man måste gifva sitt erkännande. Också finnas i detta sällskap flere läkare, af hvilka en tillhör sällskapets styrelse — något som vi nämna till oroliga modershjärtans ytterligare lugnande. Den andra anmärkningen är kanske svårare att vederlägga, ty vid dess behandling spela tycke och smak en så stor roll. Den kommer hufvudsakligen från betänksamma mödrar, som skaka på hufvudet och säga: » Ja, de där fruntimmerspromotionerna kunna nog vara bra, men aldrig skulle jag tillåta, att min dotter finge uppträda på en sådan. » Detta räsonnemang har också ofta gjort, att skickliga simelever aldrig fått mottaga sin förtjänta utmärkelse och verka genom sitt exempel, detta både till egen och sina lärarinnors ledsnad. Det har till och med drifvits så långt, att i en uppvisning inför endast kvinliga anhöriga flickor af sina mödrar vägrats deltaga, sedan dessa erfarit, att några herrar af simskolans styrelse (alla gamla familjefäder) måste inviteras att närvara. Och på detta sätt har hela uppvisningen gjort fiasko till stor skada för lärarinnan, anstalten och hela den kvinliga simundervisningen. Detta måste ju för denna undervisnings vänner vara mycket nedslående. Men frågan är af så ömtålig beskaffenhet, att vi visst icke våga fördöma de med oss olika tänkande. V i vilja endast vördsamt och vänligen erinra dels om simkostymens blygsamma beskaffenhet, i vårt tycke vida blygsammare än den, i hvilken kanske mången af dessa nyssnämnda mödrar släpper sina döttrar på bal, dels om den värdiga och rena ton, som vi alltid funnit utmärka dessa promotioner, där kögt stående och högt aktade personer (till anmärkningsvärdt stort antal prester) utföra promotors höga funktioner, samt där man ser närvara en mängd personer, både damer och herrar, af obestridt anseende, hvilka säkert ej skulle bevista en offentlig tillställning, öfver hvilken den minsta skugga hvilade.
Herr Lefrén har fattat mitt anförande på det sätt, som jag skulle hafva bestridt revisionen af de allmänna Läroverken, Sådan har min mening aldrig varit, och så har jag icke heller yttrat mig. Jag fästade mig vid den af Friherre Björnstjerna framställde önskan, att de oflenteliga Undervisningsverken måtta underkastas en allmän granskning, och ansåg mig böra upplysa, hvad Friherre Björnstjerna syntes hafva förgätit, att en revision af dessa Undervisningsverk, så vida de utgöra Skolor och Gymnasier, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, redan år 1824 kommer att företagas. För öfrigt har jag icke bestridt och skall icke bestrida nyttan af en revision, som komme att omfatta alla slags Läroverk. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolph Göran: Jag ernar ej ingå i någon granskning af sjelfva hufvudfrågan. Jag utber mig endast att få hemställa, om icke Utskottens förevarande Betänkande egenteligen har till syftemål , att för framtiden bereda en fullkomligare kännedom af ämnet. Grefve von Schwerin har ådagalagt, att en sådan sakkännedom icke kan vinnas, utan att förut hafva tillfälle att i ett sammanhang öfverskåda de Civile och Militaire Undervisningsverken. Detta förutsätter således en gemensam granskning af det hela; och jag är öfvertygad, att Kongl. Maj:t, enär Han emottagit Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse härom, skall ingå i deras afsigt, och vidtaga Den 55 Augusti e. m. de åtgärder, som för ändamålet äro nödiga. Jag, får vid sådant förhållande vördsamt hemställa om enär Riksdagen redan är långt framliden, och många ganska vigtiga och angelägna ärenden afbida Riksens Ständers beslut om _ säger jag — det nu kan löna mödan att upptaga tiden med öfverläggningar om detaillerne af den ifrågaställde granskningen, och om ej ändamålet bäst ernås, genom det att Ridderskapet och Adeln helt enkelt bifaller Statsoch OeconomieUtskottens Betänkande. Herr Lefrén', Utskottens nyss upplästa Betänkande upptager Friherre Adlerbeths yttrande.
N:o 152. 389 Behöttigheten för farmaceuten af en bildning och kunskaper utöfver dem, han innanför apotheksdisken ar i tillfälle att inhemta, har derföre längesedan blifvit insedd; och redan år 1822 började apothekarne i Stockholm att, för detta behofs afhjelpande, åtminstone till någon del, af räntan å ett af dem sammanskjutet kapital årligen utdela tvänne stipendier, hvardera belöpande sig till 300 R:dr R:mt, åt skicklige farmaceuter, för att sätta dem i tillfälle att genom studier vid något af rikets universiteter förvärfva en mera omfattande bildning, specielt uti farmaciens grundvetenskaper. — Då likväl detta sätt att befrämja farmaceuternas bildning inom kort visade sig förfeladt, enär de fleste, som genom stipendierna kommit i tillfälle att vid universitetet studera, kastade sig från farmacien in på andra banor, och då i följd häraf nödvändigheten af en särskild för farmaceutens behof afsedd och ordnad läroanstalt allt mer och mer gjorde sig gällande, så indrogos år 1836 de ofvannämnda stipendierna och i stället inrättades af den, samtidigt organiserade, Apothekare-societeten en farmaceutisk undervisnings-anstalt med tvänne lärare, nemligen en i kemi och farmaci, samt en i natural-historia och materia medica, Denna läroanstalt, som fått namn af det Farmaceuliska institutet, underhölls sedermera ända till år 1845 uteslutande af Apothekare-societeten; men nyssnämnde år beviljade Rikets Ständer, på Kongl, Maj:ts nådiga Proposition, ett anslag af 1,500 R:dr att under tiden till nästföljande riksdag årligen utgå, mot vilkor att Apothekare-societetens årliga bidrag för samma ändamål skulle uppgå till lika stor summa. Samtidigt härmed, eller år 1845, erhölls äfven för att tillfälle till praktiska öfningar i kemi måtte beredas farmaceutiska institutets elever, tillåtelse för dem att på vissa vilkor begagna det Carolinska Mediko-kirurgiska institutets laboratorium, på de dagar och timmar, då det ej för Carolinska institutets eget behof var upptaget.
Statsrådet Faxe, som i öfrigt var af lika tanke med statsråden Munthe och Fåhreeus, yttrade sig, hvad särskilt angick artiklarna jern och malm, sålunda: »ehuru jag delar den åsigt, att tillåtelsen till utförsel af tackjern icke skulle medföra någon skada för svenska stångjernstiilverkningen, vare sig med hänseende till sistnämnda varas afsättning på den utländska marknaden eller i afseende på priserna derför, helst om en lämplig utförselstull åsättes råämnet eller tackjernet, anser jag dock frågan om tiden, då tillåtelse till en sådan utförsel må träda i verkställighet, hufvudsakligen böra bero deraf, huruvida åtgärden är nödig för att bereda en eljest saknad afsättning, till skäligt pris, af det tackjern, som här kan 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. tillverkas, och om den sammanstår med stångjernstillverkarens på häfd grundade billiga anspråk att inom landet finna erforderligt råämne för sin tillverkning. Någon klagan öfver saknad afsättning förspörjes för närvarande icke från tackjernstillverkarnes sida, och priserna å denna vara äro jemväl sådana, att de förre, i förhållande till stångjernets försäljningsvärde, hafva en skälig andel i den gemensamma vinsten. Tillverkningen af stångjern har under senare åren betyd ligt stigit, och sannolikt är, att densamma, till följd af den tillverkningsfrihet vid redan befintliga verk och den lättnad vid anläggningen af nya, som enligt Kongl. Maj:ts nådiga förordning angående stångjernssmidel och deu gröfre jernförädlingeu af den 27 April 1846 blifvit medgifven, kommer att ytterligare ökas, i hvilket fall ett större behof af tackjern och i förening dermed ökad täflan imellan köpare af denna vara måste uppkomma; men innan dessa nya förhållanden, jemte verkningarna deraf på tillgången och priserna å tackjernet, hinna närmare utvecklas, synes det icke vara lämpligt att på förhand bestämma om eller när utförsel af denna vara må äga rum; och då betänkligheten mot tillåtelse till utförsel synes vara åtminstone lika hvad angår malm, som i afseende på tackjernet, torde förbudet emot utförsel af den förra varan jemväl tills vidare böra bibehållas.
Detta är sannt; men går man till 30 §, som handlar om StatsUtsk:ts åligganden, så linner man der i 3 morn., rörande detta Utsk:s skyldighet att granska och yttra sig öfver Riksg.Kont:S förvaltning, följ.: »StatsUtsk. åligge, att dess berättelse örn Riksg.Kont:s förvaltning så tidigt inlemna, att val till Fullm:ge derstädes må, enl. 67 §, kunna förrättas.» Här finnes »6 Den 10 Mars f. m. Bål tales icke uttryckt att StatsUtsk. skall afgifva någon vägledning i décharge-frågan. Går jag till 3 2 §, rörande BankoUtsk., så finnes der blott med några ord antydt följ.: »börande detta Utsk. med sin berättelse om de afgående BankoFullm:s förvaltning, så tidigt under Riksdagen inkomma, att R. St:r må cga rådrum till nytt vals anställande, jemlikt nedanstående 6 6 §.» R. o. A.d. torde således finna, att det icke finnes i någon af dessa §§ stadgadt något åliggande för de deruti omförmålda Utslcn att inkomma med något atelier tillstyrkande för R. St:r i afseende på déchargen för Bankooch Rikg.Fullm:ge. Men icke desto mindre hafva dessa båda Utsk. alltid gjort det; och hvarföre har då icke Konst.Utsk vid detta tillfälle följt samma exempel? Det är icke mera ålagdt det ena Utsk. än det andra; men Konst.Utsk. har alltid underlåtit det. Vid nuvarande tillfälle betyder det visserligen ingenting; men vid ett kommande tillfälle, då det till äfventyrs kan blifva af större vigt, kan det, till följd af prejudikatet, icke ske. Om jag också nu bör med glädje erkänna, att landet har största anledning att vara belåtet med Regeringen, så kunna dock andra tider stunda och andra förhållanden upstå, hvilka göra det nödvändigt att på annat sätt gå till väga.
D e n n a kärlek visar sig i de många olika verksamhetsgrenar h o n omfattat. Oftast har man ansett, att de olyckliga kvinnor, o m hvilka här är fråga, o m ö j l i g t kunna upprättas, men skyddshemmet b l a n d H v i t a bergen har bevisat motsatsen. Nya föremål för Elsa B o r g s kärleks Ett litet hus fanns p å samma t o m t som skyddshemmet. I ett bref från denna tid skrifver föreståndarinnan: » En dag, nära jul, kom en af våra vänner beklagande, att hon hela dagen sökt plats för en liten ettårig flicka, som skulle utskrifvas från sjukhuset och hvilken, förnekad af sin onaturliga moder, icke hade någon i världen, som frågade efter sig. Vi emottogo barnet såsom en dyrbar julklapp. En annan liten sjuk, öfvergifven stackare, utsvulten, full af smuts och ohyra, bars en dag hem af en af våra bibelkvinnor. En afton kom en kvinna, hemfallen åt dryckenskapslasten, med sin lilla flicka, modern var utkörd från sitt usla tillhåll o c h hade ingen tillflykt för sitt barn. Sedan vi tagit reda på förhållandena, fanns intet .annat råd än att taga barnet om hand, taga fram badbaljan o c h låna kläder från barnhemmet, tills vi hunno sy nya. Sådana fall upprepades, tills utrymmet var så till trängsel upptaget, att ett par barn lågo på golfvet i vårt lilla mottagningsrum, och vi kunde ej annat än af hjärtat bedja om ännu ett nytt barnhem. » Strax därpå k o m m e d posten från G ö - t e b o r g ett bref innehållande 20 k r o n o r med påskrift: Grundplåt till barnhemmet n:r 2. Grundplåten härtill k o m hösten 1885 i ett bref, innehållande 100 kr. Konvalescent ^ m g i t t och kära barn, het ännu din kind är röd af feber glöd, och bak din mörka jag stråla ögonfrans ser en sällsam glansS. Din lilla, hvita, är magra, hand kall som is och varm Ack, ibland.
Vid en flyktig genomläsning af nämnde Betänk, skulle det kunna synas så, som hade anledning saknats till motionen och att densamma således blifvit temligen lättsinnigt af mig framställd; men sådant är dock ingalunda förhållandet. Vid Utsk:ts Betänk. N:o 44, i fråga om reorganisation af Bankoverket, medföljde nemi. en reservation, uti hvilken lanns intaget ett af Hrr Banko-kommissarier i ämnet afgifvet utlåt., hvaruti de, pag. 48, i afseende på Bankens tillgångar, yttra, att Bankens räkenskaper städse noggrannt utvisa, huru stor qvantitet af hvartdera slaget skall finnas under general-kassavårdarnes förvar; men, tillägga de, »att denna qvantitet vid hvarje tillfälle också verkligen orubbadt finnes, det kan endast kontrolleras genom en speciel inventering, hvilken åter är praktisk overkställbar.» Då nu detta Hrr Banko-kommissariernas yttrande icke blef motsagdt hvarken af Hrr Banko-fullm:ge eller af Banko-Utsk:t, lärer ingen annan slutsats häraf kunnat dragas, än att någon sådan inventering, hvarigenom general-kassans tillgångar kunnat kontrolleras, icke blifvit verkställd; och hade jag således fullgiltig anledning till den af mig väckta motionen om upplysnings erhållande, när Bankens general-kassa sednast blifvit inventerad. Uti Utsk:ts Betänk. N:o 57 uppgifves nu, att Hrr Fu!lm:ge sednast den 15 nästl. Juni skola hafva inventerat Bankens samtlige kassor och således äfven den större general-kassan. Men, Mine Hrr! hvad förstås med en kassa-inventering? Dermed har jag ansett böra förstås en undersökning, huruvida uti kassan verkligen finnas de tillgångar, som deruti böra finnas; och om denna min åsigt är riktig, så vågar jag bestämdt påstå, att någon sådan inventering af Bankens general-kassa icke blifvit verkställd den 15 nästl. Juni; ty huru har vid denna s. k. kassa-inventering tillgått?
Sedan jag nu framställt allt hvad jag un^ der den nogaste forskning efter det reela i den klagan man allmänt förnimmer, funnit samt vördsammast föreslagit de åtgärder, som i anledning deraf i min tanka kunna och böra vidtagas vid närvarande Riksmöte; samt äfvenledes sökt framställa min öfvertygelse om Rikets penningeväsende samt hvad dervid kan vara att göra vid innevarande Riksmöte; så får jag sluteligen öfvergå till en allmän betraktelse olver den alltsedan Regementsförändringen vid alla Riksmöten, än under en, än under annan form, framställda frågan: kunna de skatter som riket drager, nedsättas genom någon förminskning i de tärande classernas antal eller myndigheternas ändamålsenligare sammansättning? De tärande medborgare, som kosta Sraten något äro dess tjenare, Ecclesiastika, Civila och Militairci. Huruvida de förstnämnde äro för mångå, eller ej, och huruvida deras inkomster böra undergå någon jemnkning och inskränkning, är ännu icke undersökt; och fråga är derom af en värd ledamot inom detta hus väckt Inskränkning i de Embetsmäns antal som tillhöra den administrativa delen af den inre Riksstyrelse, och en förbättrad organisation af Styrelseverken, hafva varit i fråga alltsedan 1H09; serskildta Comitéer hafva i sådant ändamål varit nedsatte och de i detta ämne väckta undersökningar och förslag komraa i vederbörlig ordning till Kongl. Maj;ts Den 28 Fehruarii. nådiga pröfning. Det är väl för tidigt att bedöma verkan häraf uppå Statsverket eller om någre besparingar deraf kunna blifva en följd; men det synes mig vara anledning att förmoda, att möjliga besparingar i detta hänseende icke blifva betydliga, emedan de återstående färre Embetsmännen i allmänhet böra lönas bättre än de närvarande samt förses med pensioner, hvartill anslag åter fattas. Hvad sorn i Militairm deremot kan åstadkommas är icke utredt.
Ändtligen hade kajorna krupit in i sina otaliga bon i fästningstornets många hål och bristfälligheter, de svarta ringsvalorna flögo hvinande omkring, acaciernas fina grenar svajade för qvällsvinden, helt otydliga i den mörknande rymden, och den sista röda strimman på himlen hade helt och hållet försvunnit, då Malkolm slutligen reste sig upp för att lemna sin favoritplats. Alf suckade; det var nu för sent att kunna hoppas återse den vackra främlingen. Detta dröjsmål var det första offer han gjort sin vän, af sitt eget tycke eller nöje, och det syntes den tjugoettåriga kandidaten ganska stort. Just som de kommo in på hotellets lilla gård, sågo de tvenne personer försvinna genom porten, och vid det ljus, som uppassaren i förstugan bar, tyckte Alf sig igenkänna samma lilla tjocka person, som han sett på terrassen utanför fästningen. Hvad ungdomens blod är lätt upphettadt; hvad dess vågor bära för ett gnistrande och färgrikt skum till hjertat och hjernan! Hvilken berusning, hvilken sällhet för en fantasi, en chimère! Hvilka qval, hvilken oro, hvilka tårströmmar för — ingenting! Alfs röst var nästan otydlig af en för honom sjelf obegriplig rörelse, då han frågade uppassaren, hvilka de personer voro, som denne nyss lyst upp för trappan, och han var nära att qväfvas af en lika obegriplig glädje, då denne upplyste honom om, att det var den ”ryske majoren, som hade den vackra niècen”; hans namn kunde han icke minnas. Hittills hade den unge läkaren icke egt mer än ett lifligt interesse, det för sin vän och den hemlighetsfulla hvita pierrot’n, men ifrån denna dag fick han ännu ett, och om han höll sig vaken en god del af natten, så var det verkligen icke ensamt för att öfverraska den mystiske gengångaren som i alla händelser icke oroade dem. Det lilla Langenau med sin anspråkslösa helsobrunn kunde väl icke i något afseende mäta sig med Tysklands större bad och brunnar, men imellertid ville man äfven der roa sig och hade arrangerat en bal för brunnsgästerna.
Angående förändring, med afseende på enskilda banker af nu gällande bestämmelser om ordningen för bevillnings påförande, hafva framställningar blifvit gjorda: af Herr Grefve Posse, A., som (uti motionen N:o 20 hos Ridderskapet och Adeln), under framhållande af det olämpliga deri, att på grund af nu gällande Bevilluingsstadga, den enskilda banker med sedelutgifningsrätt åliggande bevillning för närvarande måste debiteras i den stad, der bankens hufvudkontor är förlagdt, till följd hvaraf kommunalutskylder för det kapital, som till bankrörelsens bedrifvande blifvit från olika orter sammanfördt, kornme att utgöras der hufvudkontoret är beläget, men ej der egaren af kapitalet är bosatt, föreslagit, att den bevillning å ifrågavarande banker, som Rikets Ständer vid innevarande riksdag kunna fastställa, må fördelas å hvarje särskildt Bevillning sUtskottets Betänkande N:o 3. 7 lottbref i banken och i öfverensstämmelse dermed påföras egaren af lottbréf, der han är boende; af Herr Fr. Hjertström, som (uti motionen N:o 60 hos Borgare-Ståndet), under erinran att, till följd af nu gällande stadgande att bevillning skall påföras enskilda banker, der hufvudkontoret är förlagdt, det obilliga förhållande uppkomme, att någon kommunalafgift för den inkomst, som erhålles vid bankens afdelningsoch kommissionskontor, icke kommer de kommuner, der dessa kontor äro belägna, till godo, föreslagit, att den bevillning å sedelutgifvande banker, som vid innevarande riksdag kan fastställas, må fördelas äfven på bankens afdelningsoch kommissionskontor i förhållande till de inkomster de lemnat; af Herr Åkerblom, som (i motionen N:o 83 i Borgare-Ståndet) fästat uppmärksamhet på den motsägelse, som förefunnes emellan bestämmelserna i l:sta och 2:dra momenten af 9 § i nu gällande Bevillningsstadga.
Söderut bildar den under olika namn (Langfjeld, Sognefjeld, Filefjeld, Hardangerfjeld m. fl.) den ofantliga fjellbygd, som på en sträcka af etthundrafemtio geografiska qvadratmil företer allt hvad naturen eger stort, fruktansvärdt, skönt och förtjusande. Här ännu, som på verldens första dagar, står i öfre Tellemarken Fjellstugan, bygd af osynlig hand, och hvars isvallar och torn endast denna hand kan störta; ännu, som vid tidens morgon, mötas vid midsommartid på urbergens snötäckta tinnar «morgonrodnad och aftonrodnad till flygtig broderkyss»; ännu som då dåna forsarne, störtande sig ned i djupen, ännu återgifva Jöcklernas (glacierernas) is-speglar samma föremål, än tjusande, än fasaväckande, och ännu i dag såsom då, finnas alp-räckor aldrig af menniskofot bestigna, dalar och skogar, «ensliga naturceller», dit blott örnen och midsommarsolen blicka ned. Här är det gamla, det evigt unga Norge, här häpnar betraktarens blick, men hans hjerta vidgar sig, han glömmer egen smärta, egen glädje, glömmer all litenhet, i det han med helig rysning anar att «Guds skugga genomvandrar naturen. I hjertat af Norge ligger denna bygd. Är din själ trött vid verldens buller, eller utnött vid småaktigheterna af ett fattigt hvardagslif, är den qvald af täppt kammarluft, af bokdamm, sällskapsdamm eller annat damm (det finnes i verlden så många sorter deraf, alla betäckande själen med grå stoftkappa) eller är den söndersliten af djupa, frätande lidelser, – då fly, fly till Norges hjerta, och der, lyssnande till naturens friska, mäktiga hjerteslag, ensam med de stora, tysta och dock så vältaliga naturföremålen, skall du inhämta nya krafter, nytt lif! Här faller intet damm. Friska och klara stå lifvets tankar, som på deras skapelses dag. Vill du se det stora, majestätliga?