Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För detta institut, hvars verksamhet är i jemn tillväxt, äskar Kongl. Majit ett ökadt anslag af 633; 16. - hvaraf skulle användas 200 R:dr till löneförhöjning åt öfver-läraren, på det att en skicklig person deri må finna anledning alt vid institutet qvarstanna, för alt vid föreståndarens afgång kunna blifva hans efterträdare; 300 R:dr till lön åt en ytterligare lärare i praktisk gymnastik och 133 R:dr 16 sk. till lön åt en lärarinna i gymnastiken. Då den summa af 200 R:dr, som finnes på Sundhets-kollegii stat uppförd, såsom arfvode för granskning af de apotheks-räkningar, hvilka, , enligt bemälda kollegii instruktion, skola derstädes revideras, numera icke är svarande emot detta besvär, helst nämnde räkningar, hvilka år 1816 utgjorde 235 stycken med en summa af 18,352 R:dr 19 sk. 9 r:st, år 1846 uppgått till '707 stycken med ett totalbelopp af 64,320 R:dr 26 sk., föreslår Kongl. Majit, att ifrågavarande arfvode må förhöjas med 400; Som, i anseende till den ringa lön af endast 432 Ridr 24 sk., hvilken är å stat anslagen för en provincial-läkare i Herjeådalens distrikt af Jemtlands län, svårighet sig yppat att återbesätta denna nu lediga beställning, äskar Kongl. Majit, att nyssnämnde lönebelopp måtte förhöjas med • 234: 8. — Rikets Ständer he v i 1 jade vid sisllidne Riksdag, ett anslag, stort 1,000 Ridr årligen, att Transport Ridr 65,408: 46. — 20 t:r 25 kipr. 70 Kungl, Majds Nåd. Prop. till R. Transport R:dr 65,408: 4g. — intill nu instundande Riksmöte under vissa v i i - kor utgå för den i Stockholm stiftade pharmaceutiska läroanstalt.
Och för öfrigt kan det hända, att det blir vetenskap af denna anspråkslösa början. - &gt;Hvad var Linné, då han i Vexiö gick, och hans linnéa odöpt stod i skogen? » Lätom icke skrämma oss af det där ordet vetenslcap! » Det behöfves icke vetenskap härvidlag, bara det blir enkelt och klart, » hörde vi någon säga till en af våra vetenskapsmän. » Enkelt och klart, ja, då blir det vetenskap, » svarade professorn. Litet hvar skulle låta sig angeläget vara att lära sig skilja de särskilda trädslagen, de mest förekommande blommorna och, då man på landet har tillfälle att mer eller mindre se djuren på nära håll, göra sig bekant med deras olika lefnadssätt och utmärkande egenkaper. Och hvilket nöje att lyssna till fåglarnes olika tongångar och iakttaga deras olika flykt 1 Det är icke heller någon svå- righet att lära sig namnen på de ätliga svam parne, de vanligaste insekterna och fiskarne. Vistelsen på landet om sommaren bör, utom helsa, äfven gifva en behållning af ofvan antydt vetande åt både äldre och yngre. Det vittnar ej fördelaktigt för den gosses vakenhet, som tillbragt sina somrar på landet, om han t. ex. förblandar ängsknarrens och nötskrikans läten eller kråkan och tornfalken i flykten, om han tager en ask för en alm eller en mört för en aborre. Huru har han användt sommarmånaderna? Han är i sanning icke förmer än den stockholmsjungfru, som, när hon fick se ett fält med rågbrodd, utbrast: » Kors så mycket gräslök! », eller en annan, som icke kände flere väderstreck än norr, söder och Kungsholmen. ; Barnet är af sig själft ofta vetgirigt och intresseradt för naturföremålen; det står naturen närmare än vi och lefver nästan på kamratlik fot med får och kalf var, höns och ankor. Det gör sina iakttagelser och frågor, men afvisas allt för ofta med ett: det vet jag icke, eller ett: tyst nu och fråga icke så mycket! Därigenom förslöas det och blifver i sin tar likt de äldre: det hvarken ser eller bryr sig om att taga reda på det, som möter på dess väg.
Ehuru motionären med sin förevarande framställning icke åsyftade att söka utreda, huruvida vägning af jern-effekter vid uppstadsvågarne kunde vara för jernbandteringens behöriga kontrollerande eiler Bruks-egarnes egne välförstådda intressen lämplig eller icke, vore det dock, enligt hans förmenande, uppenbart alt, så länge å städernas sida skyldigheten qvarstode att upprätthålla våg och dithörande anstalter, medan å Bruks-egarnes sida den ovilkorliga skyldigheten att vågföra jern-effekter upphört, och vägningen numera berodde af deras godtfinnande, berörde inkomster mäste, såsom ock redan till någon del visat sig, förminskas eller ock alldeles försvinna, hvadan också städerna måste anses berättigade att af allmänna medel undfå ersättning för deri minskning i inkomster, sorn sålunda vore för handen, såvida de skulle kunna fullgöra sitt åliggande att aflöna tjenstemanna-personaien och bestrida flere andra allmänna utgifter. Att denna rättighet blifvit af framfarne Konungar erkänd, ådagalades, bland annat, af ofvan åberopade Nådiga Konunga-bref och stödde sig på samma grunder, som ersättning af allmänna medel numera är eller Ellfver anvisad lill stapelstäderna för den indragning af lolags-inkomster, hvilken vid innevarande riksmöte blifvit föreslagen; Och har, lill följd häraf, motionären å Westerås stads vägnar anhållit att ersättning af allmänna medel målto staden beviljas för den minskning i vågpenningar, sorn egt rum efter det sistberörde Kongl. Majits föreskrift uti Nådiga skrifvelsen den 30 Mars sistlidet år, trädde i verkställighet, enligt den utredning, som för hvarje år i behörig ordning Siats-Utskottets Utlåtande N:o 208, 13 kunde varda upprällad oeh genom Konungens Befallningshafvande® försorg samt efter undergången granskning i Lands-konloret, torde böra till Stats-kontoret allemnas.
Nat~nrligtvis Aterfinna de hvarandra 01x1 en tid, (scenen för aterseendet iir förlagd till hjaltens egen park, dar hjiiltinnan helt A propos lagt sig ntt sofva i grtiset i en skön attityd efter att först ha tagit af sig bluslifvet, skor och strumpor och slagit ut sitt böljande hår) och efter Atskilligt trassel och n-iissf6rstånd slutar det, som alla goda r o ~ ~ ~ a n mccl er, att de iilslrmde f B Iivarandra. Je, de tillhöra hvarauclra nu så I d t, att hon med förtrytelse ocli förakt bortvisar blotta tanken p&amp; att vigsel skulle behöfvas för att befasta föreningen. TTisserligen skulle cle vid tillfiille lata viga sig, men karlelren vore, sager den visa lkilirta, » det ends naturliga, holigo lagtviinget - nndra band vore till för simpla naturer ». Vi få, utom af de hiir skisserade huhindpersone~: na, göra åtslrilliga andra intressanta bekantskaper. Den chvitfeta)) friherrinnan Mina, f. d. massös, som » knådat sig till » sin frilierrlige m; illre, e11 för öfrigt verkligt roligt och hininoïistislrt h5llen figur; frölrnmna Ilfelitta och Benedikta ined sina » boudoir-fötter, den iindergörancle filosofen-doktorn iiled sitt sanatorium, d8r l %saren införes i soloch luftbadens alla mysterier med inera, dylikt - nndra figurer att förtiga. Man finner att de dryga 32 ' 7 sidorna bjuclu p&amp; ett gansla omviislande innehåll vid sidan af de djupsinniga filosofiska resoimemangerna, hvarpii förf. ej heller ar snål. En ' tillöl~ning i lai~biblioteliens bokseul hg, dar Och beh~~llniiigen roinnnen siilrert Iron~wer att st; högt i 1riii.s.
Efter öfvervägande af de grunder, som blifvit följde vid senast verkställde regleringar af pensioner för Hof-Slats-personalen, äfvensom af hvad Riks-Marskalks-Embetet i ämnet yttrat, får Utskottet i hufvudsaklig öf• verensstämmelse med hvad hittills egt rum, tillstyrka antagandet af följande grunder för hädanefter skeende dylika regleringar: För Embetsoch Tjenstemän> äfvensom Hof-Fruntimret : 1:0
Vallgossen och vallflickan skulle en dag bygga hjonelag samman, bo där i skogstorpet och lefva af sina händers arbete. Men innan de blefvo gifta, kom krigets olycka öfver landet, och gossen tog värfning. Hem kom han åter utan sår eller skadad lem, men märke för lifvet hade han fått af den färden. Alltför mycket af världens ondska och människors grymma framfärd mot människor hade han skådat. Han blef ur stånd att se det goda. Till en början såg ingen någon ändring på honom. Med sin barndoms käresta gick han till prästen och tog ut lysning. Skogstorpet ofvan Ekeby blef deras hem, såsom de längesedan aftalat, men i det hemmet rådde ingen trefnad. Hustrun gick där och såg på mannen som på en främmande. Alltsedan han kom ur kriget, kunde hon ej känna igen honom. Han skrattade hårdt och talade litet. Hon var rädd för honom. Han gjorde ingen förtret eller skada, och han var en flitig arbetare. Dock blef han föga afhållen, ty han trodde alla om ondt. Själf kände han sig som förhatad främling. Nu voro skogens djur hans fiender. Berget, som skymde solen, och myren, som sände dimma, voro hans ovänner. Skogen blir hemsk bostad för den, som bär på onda tankar. Ljusa minnen förvärfve den, som vill lefva i ödemarker! Eljes ser han blott mord och förtryck bland växter och djur, liksom han förut sett det bland människor. Han väntar ondt af allt han möter. Ej kunde Jan Hök, soldaten, själf tyda, hvad som brast honom, men han märkte, att intet gick honom väl. Föga frid bjöd hemmet. Sönerna, som växte upp där, blefvo starka, men vilda. Härdade och modige män voro de, men äfven de lefde i strid med hvar man. Hustrun hans lockades i sin sorg att utforska ödemarkens hemligheter. I myr och snår sökte hon hälsobringande örter. De underjordiskes väsen begrundade hon, och hon visste, hvad offer som behagade dem. Hon kunde bota sjukdom och ge goda råd åt dem, som hade älskogssorger. Hon vann rykte som trollkunnig och blef skydd, fastän hon gjorde människor stor nytta. En gång tog hustrun sig för att tala med mannen om hans bekymmer.
Den luft, vi upptaga i våra lungor, som skall stärka vår hud och äfven genom denna intränga i kroppen, bör ofta förnyas, ty vi förderfva den genom sjelfva det bruk, vi deraf göra. Det är ett stort misstag, om man tror mycken sömn vara nyttig för helsan eller skönheten; förhållandet är tvärtom. Mycken sömn gör safterna tjocka, verkar stockningar, fullblodighet och elak andedrägt, samt kan derföre omöjligt befordra skönheten. Lika så litet främjas denna å andra sidan genom för ringa sömn, genom ihärdiga vakor, särdeles långt inpå natten, samt genom oftare afbrott af sömnen. Allt detta förtär krafterna, dödar den lifliga färgen på kinderna, betager ögat eld och glans, samt utplånar anletsdragens behagliga uttryck. Helsa och skönhet skola fly, om vi försumma nödig kroppsrörelse och föra en alltför stillasittande lefnad. Det förslappar allting hos oss; hyns skönhet går förlorad, huden blir torr och vissnad. Man ser detta tydligt hos studerande, som vid läsbordet, och hos fruntimmer, som vid syeller spelbordet, inspärrade mellan fyra väggar, tillbringa sitt lif. Ingenting är mer välgörande, än rörelse i fria luften, när denna är ren och sund. Den är en balsam för helsan, det yppersta smink för kinden. Det samma gäller om snyggheten. Utan den blifva vi sjuka, men för skönheten gör den underverk. Den, som daglig tvättar alla sin kropps delar med friskt vatten, och ofta badar, skall icke blott vinna i kraft, styrka och fyllighet, utan jemväl i hyns finhet, glans och färg. Mycken försigtighet är dock nödig i val af vattnet och dess värmograd, helst vid badning; intet missförhållande får ega rum mellan kroppens, luftens och vattnets temperatur, icke engång mellan vissa ömtåliga lemmar, särdeles ögonen, och vattnets beskaffenhet. Öfverflödigt anser jag att varna mot för kalla bad, då kroppen är upphettad, helst enhvar känner den lifsfara man derigenom äfventyrar. Äfven hufvudets tvagning eller begjutning med kallt vatten är icke nyttig för alla. Det har icke sällan medfört krampaktig hufvudvärk och gjort håret grått i förtid.
IX, sliiill e (le fattiga, de sjuka och nödställda, g1öm.t egen. iiijd fn~: att iniliiias heiiii.es, ocli dö, skulle alla de barn, ~ o ~ n.11 i z vuxit sig stola i valsignel.seiz af hennes g&amp;rnin.g, knäppt sina, Iiäniler för altt bedja oni. 811 ett &amp; r för sin basta, vän: ' Ett hr för a t t hon iiifitte fa gifva fdl. Iilarl~et ht och insätta, sl.utsteii.eii i sit-t] .if ' s gärning .. Ty döden. var för snar föl: mai~isell. Frecli: ikzi. Stoim var det ~ I ~ r i i i. t e n.y~irsiiatten, storm var det i heiines inre. Hoii. kilide d l a lifvets ocli dödens lrvd bryta sig inoiii henne. r Ångest! r wckade hoii, Angest! &gt;: Men. &amp; ngesten vek. och f1: iclen kom, och hon Ilviskade Sakta: .Kristi klritelr - bästa kärlek - Guds fi.ic1 - det eviga ljuset! r .Ja, det var 11.r~ detta 11011 die Ilahi, skrifvit i sin bok, och k m ske 11i.y cket m111 a t lika vackert. och Ii ädigt. Hveii~. vet! Blott ett veta vi, a t t l~ijclrer glönimas, nieii. ett lif s8dant som hennes förgates aldrig. I) en ga.iiih sierskails ögoi L sl.ötos, och hon försj öiik i sy iier. Hennes 1; ropp käiii.gnde tungt ined döden, iizei~. Iion visste det ej. Hennes närmaste sntt o gr8tnncle kring dödsl~ilddeii. meii lioiz rn.iirlrte derii e,j.
Redan under vår härvaro rann vattnet så hastigt undan, att ställen, som ena dagen varit täckta med en vattenspegel, öfver hvilken en grundgående båt kunnat ros fram, den andra dagen voro förvandlade till våta sumpiga marker, skylda af gul gräshalm från det föregående året. Mångenstädes hade grässvålen blifvit af isen uppryckt och bortförd, hvarigenom svarta, af skarpa räta linier begränsade öppningar i gräsvallen uppstått, fullkomligt liknande nyss afverkade ställen i en torftägt. Om sommaren måtte här finnas gröna ängsmarker, täckta med temligen högt gräs, men vid vår afresa hade växtligheten ännu ej hunnit någon synnerlig utveckling, och få voro de blommor, som då kunde upptäckas. Jag förmodar dock, att äfven här en vacker arktisk blomsterverld framspirar, om ock, till följd af kustlandets för nordanvindarne blottade läge, fattig i jemförelse med växtligheten i skyddade dalar uti det inre af landet. Der finnas äfven temligen höga buskar, medan deremot trädrepresentanten vid Pitlekaj utgjordes endast af en låg, längs marken krypande videart. Träd från Pitlekaj. Salix arctica Pallas. nat. storlek. Vi fingo dock ej se ens denna »skog» fullt löfbeklädd. För att full sommarvärme skall inträda, behöfves det väl äfven här, att isen skall bryta upp, och denna efterlängtade stund tycktes ännu vara långt aflägsen. Isen blef visserligen i början af juli snöfri, och dervid minskades den issörja och det flödvatten, som under de föregående veckorna varit samladt på dess yta och gjort det ganska svårt att från fartyget gå i Land. Nu kunde man åter temligen torrskodd och på en hård blå isyta göra utflygter i fartygets granskap. Man fick dock vara försigtig. De forna springorna hade mångenstädes af det nedrinnande flödvattnet vidgats till större eller mindre öppningar, och der ett tunnt svart föremål – litet grus, bleckbitar från konserv burkar o.s.v. – legat på isen, hade bildat sig runda hål, liknande de sälhål, som jag om våren efter snösmältningen sett blottade på isen å Spetsbergens fjordar.
Jag medger visserligen, att vakthållningen vid Långholmen kanske är oförenlig med indelta arnicens egentliga bestämmelse, enär krigarens egentliga föremål naturligtvis är alt försvara fäderneslandet och i fredstid öfva sig för detta ändamål; men jag för ulin del tror ej, att deruti ligger någon obillighet, att man äfven under fredliga tider foidrai tjenstgöring icke blott af indelta armeen, utan äfven af dem, som bekosta densamma. Jag vill taga för gifvet, att tjenstgöringen vid Långholmen, likasom tjenstgöringen uti krig, går på lif och död. Den är således mycket motbjudande, och jag skulle önska, att den kunde undvikas; men det tyckes snarare, som det skulle blifva nödvändigt att öka denna garnison för att hindra correctionisternes rymning, än att det skulle blifva någon möjlighet att minska den. Jag tror derföre, att hvarje försök från Representationens sida att försvåra denna bevakning är oförenlig med hvad ett sådant behof fordrar, och tror icke, att deruti ligger någon orättvisa, att man tid efter annan incommenderar något regemente, för att fullgöra detta högst vigtiga medborgerliga åliggande. I afseende på den ekonomiska delen af frågan anser jag mig icke behöfva vara vidlyftig. Jag tror, att den besparing, som Utsk:s förslag skulle medföra, vore ganska ringa. Således återstår blott den mildhet, man velat bevisa mot indelta armeen och dess rotehållare genom befrielse från ett sådant åliggande. Jag för min del tager mig friheten att anhålla om afslag på ifrågavar. betänkande. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med dem, som yrkat afslag på Ekon.Ulsk:s betänkande. Det kan icke vara obekant för Ekon.Utsk:s ledamöter, att correctionsiurättningen å Långholmen är belägen nära till hufvudsta - 3 or. Den 20 Juni f. m. elen, oell att således bevakningen der nödvändigt måste vara så stor, att icke vid en möjlig oordning i hufvudstaden de på corrections-inrättningen förvarade personer kunna bryta sig ut och öka en sådan oordning.
Sedan Rikets Ständers Justilias-Ombudsrnan hemställt ej mindre, att 7 §. i 16 Cap. Jorda-Balken mätte sålunda ändras, att den rättighet upphörde, som derigenom blifvit jordegare tillagd, att sjelf återhemta rymd landbo och det han med sig fört, då landbon träffas på vägen, samt att derom lita Befallningshafvande!» till, i händelse landbon salt sig neder å annan ort, än ock alt 8 §. i samma Cap. och Balk, hvilken utsätter serskildt straff för landbo, som i berörde fall ställer sig till motvärn, och för dem, som honom värja vilja, skulle upphöra att vara gällande; så har Lag-Utskottet, genom dess Betänkande N:o 4°) i sådan måtto understödt omförmälde förslag, att Utskottet tillstyrkt, alt jordegare endast skulle ega vända sig till Befallningshafvande!!, för att få rymd landbo och hans medtagna gods återförde, samt att 8 $. måtte, i stället för dess nuvarande lydelse, innehålla stadgande om rättighet för jordegare alt qvarhålla afflyttad landbos gods å hemmanet, intilldess landbon betalt lega m. m., hvarför han vid ahlyttningen häftar. Enligt ankomne Pi otoeolls-utdrag, liar detta Betänkande vunnit Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt Högvördiga Preste-Ståndets bifall; hvaremot detsamma är vordet från de öfrige två Riks-Stånden till Utskottet återremilteradt, på grund af gjorde anmärkningar inom Yällofl. Borgare-Ståndet, af Herr Levin, Herr Christierson, Herr Halling, Herr JVedherg och Herr Gezelius, samt i Hedervärda Bonde-Ståndet, af Nils Pehrsson från Södermanland, Nils Strindlund från WesterNorrland, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, Peter Claesson frän Elfsborgs Län, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Peter Jönsson från Christianstads Län och Johannes Christoffersson från Kronobergs Län, med hvilka åtskilliga andra Stånds Ledamöter sig förenat.
Sjöförvaltningen med hvilken jag jemte några andra possessionater i Skåne för 3 se år tillbaka ingingo i Contract, om en leverans af Skeppsvirke till kronan, ingalunda betalte 40 sk. utan blott 36 sk. för större dimensioner, Cubikfoten samt i proportion för de mindre. Grefve Cronhjelm*Till hvad Grefve Spens yttrat, anhåller jag få tillägga att ännu ett ytterligare skäl för låg tull å Ek är, att Ridderska - mtn SO Augusti e, m, pet och Adeln ej lär vilja vara inconseqvent i beslut. Då Ridderskapet och Adeln beslutat att stockämnen böra få införas mot 5 procent, ehuru sådane finnas tillräckligt i Blekinge, så bör ej eller införsel-tullen å Ek vara högre. Herr Hjerta : Jag tror det vara stor skil nad att nu behandla Ek i allmänhet och jemföra den med etocktran. Det är misshushållning att använda våra skogar till stockämnen, emedan ett sådant förstör ett helt träd, Om vi kunna iå stockämnen utifrån för godt pris så är det således en vinst, och på den grnud har man derå lagt låg tull, utom det att de utländske äro bättre och tjenligare, i afseende till trädsortemes beroende af climaiet. Detta gör att sådant står att förena med consequence. Lik-: väl är jag ej bland dem som tro, att en öfverdrifven hög tull bör sättas pä inkommande Ekat, utan blott en skyddsafgift, så att de som hafva Ekskogar äro trygg*de att kunna täfla med utlänningen. Jag anser det således ej vara öfverflödigt om man sätter 10 Procent Grefve Cronhjelm'. I afseende på första delen af den siste talarens yttrande »år jag anmärka, att man må i afseende på producentens fördel raisonnera så mycket man vill, så förstår hao sjelf bäst sin fördel, om ingen tvingar honom. Om m*n således i Blekinge anser det fördelaktigt att afsätta stockämnen, så gör man det i alia fall.
Då emellertid i ganska många fall återstoden, utan att vara alldeles onyttig och fastän den fortfarande medför besutenhet, likväl kan hafva förlorat sitt egentliga värde för egaren, och det synes vara orättvist att icke egaren i sådana fall skall vara berättigad att afstå det hela, samt det föröfrigt är mindre lämpligt, att, då sådant kan undvikas, lägga såsom grund för en civillags bestämmelser ett begrepp, hemtadt från den ekonomiska lagstiftningen, dit frågan om vilkoren för besutenhet anses höra, torde ifrågavarande bestämmelse erhålla både ett rättvisare innehåll och en lämpligare form, om, på sätt Kongl. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid sisthålina riksdag, nu föreslagit, egarens rättighet att afstå det hela, utan allt afseende på besutenheten, utsträckes till det fall att, genom afträdande af en del, synnerligt men i nyttjanderätten uppkommer. 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. § 15- För närvarande är i 15 § stadgadt, att, om egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att öka jordens eller lägenhetens värde, derå nedlagt kostnader, dessa ej må tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande, och blotta väckandet af frågan om egendomens afträdande måste derföre hindra en omtänksam egare att å sin jord eller lägenhet nedlägga några kostnader, som kunde åt densamma gifva ett förökadt värde, emedan dessa, i händelse expropriation sedermera inträffade, vore för honom förspilda. Då nu å ena sidan detta är obilligt, men det å andra sidan synes betänkligt, att helt och hållet borttaga ifrågavarande stadgande i anseende till det tillfälle, som derigenom skulle beredas att uppdrifva expropriationskostnaderna och sålunda försvåra eller till och med förhindra expropriationen, så torde en lämplig medelväg vara anvisad i den af Kongl. Maj:t föreslagna bestämmelsen, att ifrågavarande undantag från den allmänna rättigheten till högsta skäliga ersättning inskränkes till det fall, att kostnader nedlagts å jorden eller lägenheten i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning. § 25.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottets den 18 sistledne Februari afgifne, samt den 3 dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af BorgareStåndets återremiss af Utskottets den 2 i förstnämnde månad aflåtne Memorial angående hemställan, att utöfver hvad Riksdagsordningen löresk-rilver få antaga fyra Canzlister; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Uiskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till handlingarne. 2l8 Den 7 April e, m. Föredrogos å nyo och bifÖUos RiddarhusUtskottets den 526 och 27 sistledne Mars afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Memorial; 1) Angående våckt fråga att Ridderskapets och Adelns justerade Protocoller må vara tillgänglige för de TidningsRedacteurer, som deraf vilja sig begagna, 2) Angående sättet att nu genast kunna göra fruktbara medel, hvilka tillhöra de under RiddarhusDirectionens förvaltning ställde fonder. Upplåstes BorgareStåndets ProtocollsUtdrag of denna dag innehållande att, sedan mer ån tvenne månader redan förflutit ifrån det Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof blifvit den 3i sistledne Januari StatsUtskottet tillställd, samt de ännu återstående många och vigtiga Riksdagsgöromålen omöjligen hinna afslutas inom tre månader från berörde dag, BorgareStåndet beslutat att inbjuda de öfrige Medstånden till deltagande uti en underdånig skrifvelse, hvarigenom Riksens Ständer enligt 109 §. RegeringsFormen och 80 §. Riksdagsordningen hos Kongl. Maj:t anhålla, det Riksdagen må på en månad, räknad ifrån den 1 instundande