Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Hörde du, Bob,» sade han, just som de gingo förbi. «Hörde du inte! Det suckade nånstans derinne. Hvi suckar det så tungt uti skogen, Bob? Det är en farlig natt, Bob, för unga och obefästade sinnen. Jag sjelf känner såsom en orientalisk glöd omkring mig. Gud hjelpe allt svagt kött ...!» De begge vandrarne försvunno in på skogsvägen åt andra hållet; och kärleksparet vågade sig omsider fram igen från sitt gömställe. De hunno ner till Ydingesjön. Skogarne stodo dunkla kring det blankstilla vattnet; månen steg just upp och gjorde randen ännu mörkare, natten helt ljus; blott ett årslag var att höra; den första raketen sköt röd upp i den nattblå himlen och slocknade igen, ljudlöst. De hade satt sig på en träbänk, som uppslagits mellan två bokar. «När jag nu i öfvermorgon far hem till mig igen,» sade hon och log och stack med parasollen i sin gula sko, som hon sköt fram under kjolen, så att den röda strumpan syntes, «och gjort våningen tom på menniskor, och sitter ensam i skymningen och väntar ...» Hon satte ansigtet tätt intill hans. Det sjöng och sjöd honom i öron och blod; och omkring sig och henne såg han med ens ett litet kringslutet rum med rosenrödt ampelsken öfver något hvitt. Han svarade ingenting, men kastade henne inemot sig, så att hon skrek till. Följande dag utåt förmiddagen satt Nisse inne i en berså utanför Horns kafé och njöt sin frukostrisp: smörgåsar, sup och Tuborgs pilsner. Derute föll formligt hettan; en vattenvagn skramlade just långsamt förbi med sin svalkande sprutstjert. Nisse tog af sig cylindern och stälde den på bordet samt strök sig med näsduken ned öfver det svettiga ansigtet. När han efter denna akt fick utsigten fri igen, rultade vännen Bob fram inom hans horisont på väg neråt mot hamnen till. «Bob,» vrålade Nisse och lät munnen stå på gap efter ropet, i väntan på verkan. Bob tvärstannade, vände sig om, hjulade med ena armen, då han fick syn på Nisse, och kom styrande upp mot hotellet.
Is för den ifragasiälde tillökningen uti v«itenledningen, Vidkommande åter den projecterade anläggningen af 4 större brunnar eller vatten-reservoirer inom Staden, bär Kongl. Maj;t, med bifall till hvad Befälhafvande Amiralen och Kongl. Mujrts Befallningshafvande dervid i underdånighet tillstyrkt, anbefallt den sednare att besörja upprättandet af en sådan reservoir sistlidet år, samt af en dylik hvarje af nästpåföljande 3:ne' år, samt af en dylik ,hvarje af nästpåföljande 3:ne år, hvartill kostnaderne uti de årliga Statsförslagen borde uppföras, För öfrigt och på det Kronan matte försäkras om oinskränkt dispositionsrätt öfver de för vattenledningen påräknade källor och vattendrag å Angerums egor, samt alla binder undanrödjas, som för densamma kunde läggas af dem, öfver hvilkas egor vattenledningen kommer att sträcka sig ända ifrån Angerum till Csrlskrona, har Kongl. Majit uppdragit Sin Befallningshafvande att om vilkoren för berörde dispositions-rätt, samt för vattenledningens obehindrade anläggning i liela dess sträckning inhemta vederbörande Hemmansoch Jordegares yttranden, äfvensom å Kongl. Majrt och Kronans vägnar med Stadens innevånare, träffa slutlig öfverenskommelse, om eaJäg - 4,94 Slats-Utskottets B e t ä nk a n d e n. jändel af det erbudua årliga bidraget tili Vattenledningens och de lili Reservoir*?»' föreslagna 4 brunnars underhållande, öfver hvilka Kronan jemn viii borde full disposition förbehållas. Till underdånig följd af hvad sålunda förests ifvet blifvit hafva Befälhafvande Amiralen och Kongl. Maj:ls. Befallningshafvande i underdånighet inkommit med kostnads-förslag öfver Basinen till sammanfogning af Angeruros-källorna med M uggehagens gch profil
Att dea är behöflig lärer icke kunna bestridas, då Ilcvisorerne, som haft tillfälle att närmare granska räkenskaperne och förhållandena, ansett den af stort behof påkallad. Att det åter skulle vara opassande, atu göra en sådan framställning till Konungen, kan jag ej eller inse. Millet har nu redan hvilat hos K. M. uti ett och ett halft år, utan att hafva blifvit förelaget. Jag vill dermed icke säga, alt sådant skott genom uraktlåtenhet hos vederbör., men för mycket mätte del icke vara alt 11. St. begära, alt en sä nödig åtgärd må koni - 484 Don 27 November f. m. ma till så snar verkställighet sorn möjligt. Hvad den sisla punkten beträffar, så tycker jag att den är så tydlig, som den någonsin bör och beliöfver vara, ty der står klarligen, att det. är vid inoch utproberiug af samma metall som samma method skall begagnas. Orden lyda: ”alt, vid inoch utproberiug af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas”. Dermed menas icke ett ovillkorligt förbud att någonsin få begagna annat än en och samma method, utan blott att det silfver, som emottages, skall pröfvas på samma sätt, som det silfver, som ullemnas lill en och samma person, och delta måtte väl vara det enda rätta. Det rörer icke blott Myntets utan ock Bankens och enskildes rätt. Ty det är klart, alt om man vid mottagningen använder en method, sora visar ett annat resultat än den man begagnar vid utlemnandet, så måste förlusten falla antingen på myntverket eller på den som inlemna!, silfret, och man kan vara lemligen öfvertygad, att deri alltid träffar den sednare. Ett correcliv deremot är rättvisligen af nöden, och jag tillstyrker derföre R. o. Ad. att i sin helhet bifalla förslaget. Frih. Cederström:
Uti elementarläroverken lärer man sig icke att blifva lärare, ly detta är en serskild konst, såsom Hr Bråkenhjelm redan tillräckligt har utredt. Vi hafva för öfrigt dylika inrättningar i alla möjliga brandler såsom navigationsskolor, der våra sjömän bildas; landtbruksoch teckniska skolor af alla slag; hvarföie skulle man dä icke äfven hafva dylika anstalter för att upfostra och bilda lärare till elementar-läroverken? Den andra delen af frågan eller stals-anslagel rörer en bär allt för ofta åberopad sals, som i tid och otid framhålles. Man säger, att då icke tillräckliga anslag af statsmedel förefinnas, så skola alla äfven nödvändiga anslag nekas lill dess penningar ånyo kunna inkasseras. Detta är en gyllene regel för dem, som komma fort i hus hållning med endast inkasserade penningar; men det sättet alt hushålla skulle snarast — sä löjligt det låter — ruinera Slaten. Alla stora företag i de på kulturens väg framstående stater företagas icke med uplupne vinster. Ingen stat i verlden skulle t. ex. kunna uprätta ett nät af jernvägar så skyndsamt, som industrien fordrar det eller med klingande mynt kunna förlägga rörelsen endast med uplupne vinster. Denna industriens allt för långsamma utveckling i ett land, skulle suart leda till dess fullkomliga öfverrumpling af industrien i andra länder och till dess gradvisa aftynande och ulslockning. Också visar oss England som andra culturstater att allt förläggande sker genom anlicipalion pä inkomster, som det tillämnade förelaget i framtiden skapar. Detta är hemligheten för industriens hastiga utveckling i England och utan begagnandet af densamma skulle icke industrien kunna höja sig öfver den ståndpunkt, hvarpå den slått under sekler. Hr Bildt har lika med Hr von Troil ganska räll derulf, att 318 Den 22 April f. m. anslagsfrågan icke liar blifvit nöjaktigt utredd. Det finnes icke uti motionärens framställning uptaget huru många lärare, som till dessa seminarier erfordras, och huru stora löner de borde erhålla.
Ar han, hvad man säger, väl beredd att dö, ångrar sitt brott och är färdig att genom ett förbättradt lefverne godtgöra hvad han brutit, är det skäl att just då beröfva honom lifvet? Mängden löper till afrättsplatsen för att se huru delinqventen förhåller sig, eller för att tillfredsställa en rå hämdkänsla. Visar sig den lif - 372 Den li Jnli f. m. dömde ångerfull och undergifven, betraktas lian såsom en martyr för samhällets s. k. rättvisa. Hopen glömmer brottet för personen. Bedyrar han sin oskuld, retas massan ofta till utbrott emot straffets verkställare. Går han återigen med låtsadt mod dristigt till stupstocken, prisas han såsom en hjelte afsina likar och vinner alltid mängdens sympatier, under' det att icke någon tänker på det afskyvärda brott, som han begått. Må man icke glömma, att dödsstraffet, om det träffar en oskyldig, aldrig kan godtgöras. Staten bör ej välja en straffart, som kan medföra förluster, hvilka ej kunna ersättas. Hos oss har, mig veterligen, icke på. delta århundradet något s. k. justitsmord inträffat. Delta lyckliga förhållande måste skattas högt. Men domare kunna misstaga sig; sådant ligger alltid inom möjlighetens gränser. I länder, der en jury, utan alt behöfva anföra något motiv för sitt uttalade: skyldig, afgör delinqventens öde, visar erfarenheten att justitsmorden icke äro så utan exempel. I Frankrike har man i det 19:de seklet räknat 5 sådana och jag vill minnas äfven i England ett lika antal; i Hannover 1 sådant fall 1854. Det synes vara en falsk föreställning att de grofsta brottslingar icke kunna, under tjenlig behandling, förbättras. Mr Renaud, föreståndare för les hagnes i Toulon, har förklarat, alt, enligt hans mångåriga erfarenhet, icke någon af der förvarade grofva missdådare kunde anses fullkomligt oförbätterlig. Ar det då icke staten värdigare att söka upprätta och förbättra den fallne, än att befria sig ifrån en sådan samhällsmedlem genom ett kallblodigt afdagatagande? Man har så länge blindt trott på nödvändigheten att bibehålla dödsstraffet, att detta blifvit upphöjdt till ett axiom.
Likwäl, enär Eders Kongl. Magt genom Nådigt Bref af den 6 Febr. lgm täckls förklara Sig inse, det Majoren Reuterskiöld blifwit mera lidande genom f. d. Swensta Gardets upplösning, an öfrige derwid anstälde Officerare, och att fördenskull Eder Kongl. Maj:t som da saknade utwägar att halla honom skadeslös för desi förlorade Inkomster, wille, i händelse tillfälle sturle sig förete, att någon ersättning honom tilldela, hafwa honom i skälig atanka, anse Riksens Ständer i underdånighet det ankomma pa Eders Kongl. Majus Eget Nådiga wälbehag, när och huru eu sadan ersättning ma kunna honom i Nader bewiljas; Hwilket allt Riksens Ständer härmed sa Eder KonglMajit i underdamcchet tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den y Julli. Prest^tändet den y » - Borgare-Siändet d. y Bonde-Ltändet d. y R ksens Ständors Gtats-l!kl?otts Betänkande, om Stats Regleringen, samt pro ject - Den 9 Julii. i ject till Riks-Stat för inncwarande och följande är. ^2edan Stats - Utstottet, efter art haswa granssat och ken io nästl. Junii, kill Rikets Högkst. Ständer afgifwit desi wärdsamma Berättelse om StalsWerkets färwaltning under de 2:ne ar fran i8>o ars början, för hwilka Rikets Högi. Ständers Regiering deraf bordt följas och blifwit iakttagen, nu mera, jemwäl utlåtit sig öfwer alla, Smts-Werkct rörande, och fran Nespective Riks-Stånden, till Utstottet remitterade. sa wäl Kongl. Majus Nådiga Propositioner, som serstildte i Riks-Standen wäckre Motioner —, och detze utlatanden till större delen blifwit af Rikets Högloft.
Jag ansel-, att af alla ullånta copitaler bör en eller åtminstone en half proc. utgå som bevillning, ehvad de Dc 11 29 M a j äro intecknade eller icke, så alt lagliga räntan blir, sedan låntagaren utbetalt bevillning, endast fem eller fem oell en half proc.; af capilaler, ntlånta mot lägre ränta, bör bevilln. proctn i samma förhållande blifva mindre. För att konna controllera att bevilln. utgöres af alla ullånta capitaler, bör en viss del af alla de capilaler, för hvilka lagsökes, utan att bevillning af dem blifvit gifven, tillfalla de fattiga. Jag tror det icke vara landets nytta, att göra det förmånligare alt lefva på penninge-ocker, än att använda capitalerna till nyttiga industriföretag. Af den hittills fastställda bevilln.stadgan har capitalislen varit gynnad , men näringsidkaren förtryckt. Jag får tillägga, att vid alla executiva auetioner bör af borgenärens fordran åtminstone en proc. afdraga?. 4:0. § 34- Vid denna § får jag göra den anmärkt!., det jag anser, att af alla cassör oell fonder utan undantag, af livad slag de än vara månde, bör gifvas bevilln. i mån af den proc. de för sina utlånta capilaler erhålla. 5:o. § 36. Jag anser, att ej blott af testamenten, utan af alla boförteckningar bör gifvas bevillning, dock mindre af sådana, der arfvet skall delas efter lag, än af borttestamenterad egendom; af de förra t. ex. blott en eller •■jgdels proc. 6:0. Art. V. § 138. Jag anser, det vara oriktigt alt husbonde skall häfta för torpares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder; ty häraf har följden blifvit och skall blifva, att jordägaren söker hindra så många som möjligt att blifva skattskrifna på hans grund.
Mor nickar instämmande och säger: » Någon sorg kommer Betty aldrig att göra oss, hon är fäst vid oss gamla och brukar säga, att hon aldrig ska ' lemna vårt hem, utan alltjämt vara vår ålders tröst och solsken och en dag sluta till våra ögon, när vi ingå i den eviga hvilan. » Det blir högtidligt tyst i rummet några minuter. Skymningen faller allt starkare på och skuggorna svepa sig djupare kring föremålen i dagligstugan. » Men det är värst, hvad tösen dröjer länge i kväll, » säger far och ser ut åt sandgången. » Det är snart mörkt. » Denna anmärkning erinrar mig om, att jag måste skynda mig till min bostad. Som jag dock gärna vill taga farväl af den täcka, glada Betty, hvilken ofta i solnedgången rott mig i sin lilla båt, när hafvet legat lugnt och spegelklart, ber jag, att de skola skicka henne ner till ångbåten, som tidigt följande morgon skall föra mig därifrån. Efter ett hjärtligt farväl och följd af den vänliga gumman ända till trädgården och gubben släpande sig ut på förstukvisten, går jag hastigt genom grinden ut på vägen. Vinden tar fatt i mina kläder och sveper hatten af mig, så att jag måste springa ett stycke för att få tag i den. Genom blåsten hör jag gummans röst ropa: » Om fröken möter Betty, så bed henne skynda sig hem! » Där finns en genväg genom en liten skogsdunge till min bostad. Jag hinner nog gå den vägen, innan det blir alldeles mörkt. Allt folket känner mig och jag dem, så jag behöfver inte vara rädd, om jag skulle träffa på någon. Knappt inne i dunklet hör jag röster strax i min närhet. Här är lugnare, så de höras klart och tydligt. Jag stannar ett ögonblick och undrar, om jag skall bli rädd och vända om. Jag hör en kvinnoröst mellan häftigt gråtande och en mansröst, som talar tröstande ord. Den senare känner jag genast igen på brytningen som tillhörande en ung tysk må- lare, hvilken sedan några veckor vistats i trakten för att taga vyer. Jag har några gånger träffat honom och talat vid honom.
hvilken ej ulan vederbörandes samtycke må utställas längre fram än en månad efter försäljnings-dagen; åliggande det den Magistrat eller Kronofogde, sorn försummar något af hvad, i afseende på utmätning, försäljning och indrifning, sålunda föreskrifvel är och ej kan visa, att borgenär lemnat anstånd med betalningen eller att, oagtadt vidtagna lagliga åtgärder till utmätning och försäljning samt köpeskillingens indrifvande, sådane hinder dervid mott, som af Magistraten eller Kronofogden ej kunnat förekommas, att svara för det, hvarför utmätning sökt är, och skall Konungens Befallningshafvande mot Magistraten eller Kronofogden lemna borgenär skyndsam handräckning; f) att den, som tillgriper medel, vare sig Kronans, städers, menigheters eller enskildes, dem han i eller för embete eller tjenst till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit, skall mista embete eller tjenst, förklaras ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas och straffas med fängelse och tjenligt arbete, efter det tillgripnas värde, ifrån ett till och med sexton år samt derutöfver med fern ars fäslnings-arbete, i fall^ han rymt med uppbörd; och g} att till ersättning för enskilde personers af uppbördsman enligt tjenstpligt emoltagne, men derefter förskingrade, medel, vederbörande komma alt närmast efter Staten, i fall af allmänna medels förskingring, och framför andra fordringsegare, ega förrnonsrätt till uppbördsmans tillgångar, samt att den summa, för hvilken uppbördsman vid tjenstens tillträdande bör ställa borgen, skall anses lemna säkerhet äfven för de enskilda medel, som i tjensteväg uppbäras, närmast elter de allmänna medel, uppbördsman om händer får. Af hvad sålunda tid efter annan i dessa ämnen blifvit stadgadt inses, huru omsorgsfullt lagstiftningen sökt förekomma, det förluster genom utmätningsmäns oredlighet eller försummelser må enskilde personer tillskyndas. Alt utsträcka vården om de senares vått ända derhän, att Staten blefve ansvarig för utmätningsmans balance, vore äler i mångå hänseenden olämpligt.
Betäckta portiker, bestående af marmorkolonner med stora och eleganta terrasser, ämnade till promenad, omgåfvo på tre sidor ett aflångt torg, hvarifrån flera gator utgrenade sig, flankerade med tempel, palatser och enskilta hus. Midt emot mig reste sig tvänne triumfbågar; på sidorna lågo en mängd tempel med sina kolonner, altaren och piedestaler. På ett ställe tycktes portiken vara under reparation. Man syntes vara sysselsatt med att ändra dess arkitektyr och förvandla arkaderna till en dorisk kolonnad med pelare, dels murade af tegel, dels af travertin. Några piedestaler fyllde platserna mellan kolonnerna, färdiga att emottaga statyerna af stadens berömdaste män. På en läste jag Sallustii namn – måhända var det historieskrifvarens. Men statyerna voro troligen ännu ofulländade och väntade i bildhuggarens verkstad på det sista mejselhugget. Tydligen hade jag bedragit mig i min föreställning om Pompeji. Historien, Bulwer och Lördags-magasinet hade alla misstagit sig. Det var ju ej ruiner jag såg, icke uppgräfningar – jag befann mig ju på en höjd, i det klara dagsljuset och hade framför mina ögon en fullständig stad med sina torg och gator, hus och kyrkor, handelsbodar och promenadplatser. Men innevånarne? Det var sannt: staden tycktes ej vara folkrik. På forum var jag för tillfället ensam; men på afstånd hördes buller af steg och menniskoröster, och i ändan af en lång ståtlig gata tyckte jag mig upptäcka ett par kärror förspända med åsnor. För öfrigt vore det ej underligt om Pompejis innevånare, ledsna vid den despotiska regeringen och Neapels hårda öfvervälde, hade öfvergifvit sin stad och flyttat ut på sina landtgårdar. Skada blott att de ej först fullbordat en mängd påbörjade reparationer och nybyggnader, som utan tvifvel skulle ha i hög grad bidragit till stadens förskönande. Men kanske hade de med skäl ledsnat vid att arbeta alla dessa herrliga marmorstatyer, dessa graciösa figurer i brons, som ej få qvarstanna i Pompeji, utan skoningslöst sköflas för att pryda det kongliga museum i Neapel eller någon enskilt samling.
Derest, såsom krigsbefälet vågat föreställa sig, ett sådant understöd kunde komma Enkeoch Pupillkassan till godo, bar krigsbefälet ansett äfven öfriga med Arméens pensionsinrättning förenade, för militär-enkors och barns understödjande afsedda fonder, nemligen Kongl. Maj:ts fond enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1819; Stats-anslaget på 9:de Hufvudtiteln till aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande; samt den af framlidna grefvinnan Horn, född Blomstedt, för nyssnämda ändamål donerade fond, kunna utan vidare kostnad förvaltas af den blifvande Direktionen öfver Enkeoch Pupillkassan. I anledning häraf och med afseende å den vidlyftiga uppbörd och redovisning, hvaraf Enkeoch Pupillkassan åtföljes, enär afgifter från samtlige delegare i Arméens Pensionskassa skola till Enkekassan ingå, ehuru efter olika grunder för delegare och icke delegare i sistnämnda kassa, har krigsbefälet slutligen anhållit, att, hufvudsakligen till bestridande af Enkeoch Pupillkassans förvaltningskostnad, en summa af etthundrafemtio tusen Riksdaler Riksmynt må af Arméens Pensionskassas medel öfverlemnas till räntefritt begagnande af dess Enkeoch Pupillkassa, så länge nyssnämnde Arméens Pensionskassas fond af Staten förvaltas; uti hvilket belopp Arméens Pensionskassas husegendom skulle inräknas till dess bokförda värde 49,800 Riksdaler Riksmynt.
I anledn. häraf och uppå derom framställd propos. blefvo såväl 3o:de som 3i:sta, 32:dra, 33:dje och 34:de punkterna lagda till handlingarna. 35:te punkten bifölls. Allt, hvad Utsk. slutligen yttrat efter 35:te punkten, blef af R. o. Ad. lagdt till handlingarna. H. R. o Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Plenum kl. 6 e. m. Hr Montgoraraerie, Gust., hade inlemnat följande: Som jag innan kort kommer att flytta från orten och för denna orsak på länge icke kunnat — och icke heller för närvar, kan — befatta mig med riksdagsärendernn, får jag härmedelst afsäga mig H. R. o. Ad:s förtroende att vara vald till ledamot i Eevilln Utsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ny ledamot uti Bevilln.Utsk. efter Hr Montgommerie. Justerades 5 prot.utdr. för denna dag f. m. Ånyo föredrogs Statsoch Oecon.Utsk:ns d 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk. N:o 12 i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta. Hr Danckwardt, Magn. Georg: Uti Statsoch Oecon.Utsk:ns nu ifrågavar. betänk kan jag icke instämma. Utsk:n tillstyrka der en förnyad und. anhållan hos K. M., att å Öland en undersökning måtte på hemmansägarnes bekostnad varda af KammarColkm och Landsh:n föranstaltad till utredande, huruvida, på sätt Riksd.fullmägtige uppgifvit, Ölands utmarker verkligen blifvit på 2:ne särskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagda, eller hemmansägarnes lagliga rätt i annat afseende för nära trädd, i hvilket afseende K. M. täcktes rättelse deri förordna.
Fördelarne af Norrbottens kolonisation vore således att landet blefve uppodladt och dess rika naturskatter, som nu ligga obegagnade och räntelösa, tillgodogjordes, samt — att ett starkt bålverk af härdade och kraftige frie män upprestes på den svagaste punkten af våra gränser, hvarigenom sådana ovälkomna påhelsningar af vår östra granne, som under de sednare krigen varit vanliga, kunde, om ej förekommas, göras för honom mindre angenäma. För att vinna ifrågavarande vigtiga ändamål, fordras emellertid till en början åtgärder och äfven uppoffringar från Statens sida, ty väl ordnad bör saken sedan gå af sig sjelf — och att denna idé på ett ändamålsenligt sätt realiserad, bör i hög grad bidraga till ett älskadt fäderneslands förkofran och ökade trygghet — det mål, hvartill vi ju alla sträfva — derom kan väl ej vara mer än en tanke. Huru denna sak emellertid uti detalj ,bör ordnas, derom tilltror jqg mig ej framlägga förslag, utan får vördsamt motionera: att Rikets Ständer ställa ett anslag af 10,000 R:dr R:mt till Kongl. Maj:ts disposition, med uttryckt underdånig önskan det behagade Kongl. Maj:t genom kompetente sakkunnige män låta upprätta en fullständig plan till Norrbottens kolonisation. Stockholm den 26 November 1862. L. A. von Hedenberg. Af Herr von Hedenberg liiuivi^ Anbust* angående låneunderstöd för fullbordande af en brobyggnad öfver Umeå eif. Sedan uti ett af Herr Majoren och Riddaren C. Adelsköld uppgjordt kostnadsförslag till uppförande af bro öfver Umeå eif i närheten af Umeå stad, utgiften för berörda byggnadsarbete blifvit beräknad till 86,000 R:dr R:mt, deraf nämnde stads Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.