Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Veiledere« kallar professor Hansten, i sin interessanta «Fjeldreise« dessa vårdar, «thi – (fortfor han) «de ere «paa denne Vandring det eneste Spaar af Mene«sker, og naar man i nogen Tid ingen saadan «Mærkesteen har seet, saa tilintetgjör den næste «man opdager den opvaagnende ængstelighed ved «det trøstelige Tilsagn: Du er endnu paa den «rette Vei!« I mörkt eller dimmigt väder äro imedlertid dessa vänliga vårdar till nästan ingen nytta och resan är då ytterst farlig. Man förvillar sig lätt och förfryser i denna isöcken eller uppslukas af snöfonderne. De som sålunda omkomma, kallas efter döden Drauger, och tros spöka i de dystra bergspassen. Vägvisaren pekade på ett ställe nära vägen, der man funnit liken af tvenne handelskarlar, hvilka en höst blifvit öfverraskade af yrväder på fjellen och derunder omkommit. Han berättade detta med stor likgiltighet, ty alla år omkomma menniskor på detta vis i fjelltrakterna, och detta sätt att dö anses icke värre än ett annat. Men hemska tankar började uppstiga hos Susanna. Ingen anledning till olycka var likväl för handen, ty vädret var vackert och resan, ehuru besvärlig, gick säkert och väl. Den fortsattes oafbrutet ända mot aftonen. Då man ingen Säter kunde nå innan natten, skulle man slå upp nattläger på ett ställe kalladt «Monsbuheja«, emedan deromkring fanns gräs för hästarne, och hit kommo lyckligen våra resande kort före solens nedgång. En grotta fanns här halft af naturen, halft af menniskohänder gjord, hvilka sednare hade rullat stora stenar kringom dess ingång. Väggarne voro beväxta med mossa och prydda med horn af renar instuckna i bergets remnor. Snart hade Susanna här, af kappsäckar, kappor och shawlar tillagat en beqväm hvilobädd för sin trötta matmoder, som tackade henne derför med en så vänlig blick, som Susanna ännu icke sett i hennes ögon.
Under mötet beslöts, att en erkännande adress skulle öfverlamnas till den amerikanska operasångerskan, miss Nikita, för hennes modiga vägran att sjunga p % utställningsplatsen därför att där såldes spirituosa, oaktadt detta medförde en ganska stor pekunier förlast för henne själf. Äfven omtalades haro samma unga sbngerska en gång blef uppmanad af en rysk general att dricka hans skål i champagne och att vid hennes nekande, han bjöd henne 20,000 rubel, hvarpå hon svarade:, 0111 ni fyllde hela detta ruin med giild, kunde jag dock ej g$ ifrån mina principer. Om min bana skall brytas för dessas skull, s i m&amp; den brytasz. Den katolska afdelningen af kvinliga nykterhetskongressen antog en resolution innehallande ett fullkomligt boycottarrde af hvarje religiös tidning, som intog annonser om försäljning af spirituosa. Afven ICi~tderga~terzsgste,~et hade inknga och ifriga fosesprikare niider det saminsiitrade, som var den saken tillmätt. Bland dessa stod främst mrs Sarak Cooper, som sedan sksom helt ung började den filautropiska verksainhet, hvilken hon nu under en lang lefnad troget fullföljt, näml. införande af Kindergartensystemen i sitt hemland Californien. Hvilken välsignelse detta a r för Amerika ha vi, som &amp; ro nog lyckliga att för våra fattiga barn aga sm&amp;barnsskolor ocli arbetsstngor, svirt att satta oss in uti. Det iir helt och iikllct pk enskila välgörenhet dessa skolor äro grundade, och det sags, att 300,000 dollars flutit in till Sarah Cooper för detta anclamXi. Också finns nu i RaraFrancisco 65 sådana skolor med 10,000 barn. X r s Cooper ar president uti den för ett par å r sedan bildade Kiizdelgarterz Lhtio~t. Hon: a r en i Amerika högt uppburen kvinna. Ännu en pk det filantropiska omradet mycket högt staende kvinna måste jag omnämna, nämligen CZarnn Ba.rtoa.
Jag har sökt upplysning, huruvida Kara mar-co!l:m tillstyrkt ansökningen eller icke; oell örn det förhåller sig, som jag hört sägas, att Kammar-colltm afstyrkt hvad Konungens Bef:h:de tillstyrkt, så synes mig, genom handlingarnes blotta öfverlemnande, saken icke vara så utngerad, som den borde vara, för att Ständerne skulle i detaljen fatta ett definitivt beslut. Jag tror således, att i detta fall icke finnes annat att göra, än att Ständerne säga, det de för sin del anse, att undantag från den allmänna auctionsprincipen böra och kunna äga ruin, men att de öfverlemna tillämpningen deraf i hvarje specielt fall till Konungen. 1 principen är jag ense tned StatsUtsk., alt man ej hör söka förskaffa Staten en högre, men måhända mindre säker inkomst, genom arrendenas å Kronans hemman uppdrifvande å auetioner; men jag tror det vara lika litet rätt att alldeles frångå auctionsprincipen, som att ovillkorligt vidhålla densamma vid alla tillfällen. Det rätta måtte vara att gå en medelväg, och denna riktiga stråt belrädes, då Stän derne öfverlemna till Konungen alt afgöra detalj-förhållanden. Hr Ribbing: Jag skall ej vara vidlyftig, utan endast D c n 22 M a j. >97 yttra , såvidt det ej anses afbryta discussionen i den egentliga frågan, att såvida man fattar den grundsats, att långvariga arrenden äro de förmånligaste , kunde man så gerna försälja hemmanen till kronoskatte. Hr Hjerta liar föreslagit en förlängning af dessa arrenden endast till nästa riksdag. Så lange räcker det ifrågavar. enl. Utskts utlåt., nemi. till den i4 Mars 1846, och hvarefter den begärda 3o års prolongationen först skulle vidtaga. För min del skulle jag tro bäst vara, till förekommande af allt trassel, att i denna och dylika frågor hänvisa till de allmänna lagar och stadgande!], sorn redan äro utfärdade. Gr. Horn:
Att ännu ytterligare nedsätta anslaget, har synts Utskotten icke kunna komma i friäga, då billigt afseende ej kan förnekas den allmänna klagan öfver saknade Råne-tillgångar, hvartill orsaken, eiler brist på enskild credit, visserligen aldrig kan genom någre allmänna Låne-tillgangar undanrödjas, men likväl skulle ännu svårare kärrnäs, örn de redan tillförene bestämde och, af rörelsen påräknad© anslag skulle inskränkas. Örn, vid särskilda tider, särdeles do tvän. ne sistförfiutne arén, icke ens Råneo - Discontens ordinaira Creditiv-rätt, enligt förra Riksdagens beslut, varit fullt begagnad, och ännu, mindre de från Filial - Disconternes utredning influtn© medel åter i låneväg utgått, är det likväl alltid lika obestridligt, att denna tillgång funnits; och det t i 11 fa! 1 i gen förminskade anlitande deraf, sorn de sednare åren egt rum, ian så mycket mindre antagas såsom ett bevis derpå, att anslaget varit gjordt utöfver behofvet, sorn, redan under detta år, förändrade omständigheter vållat ett okände af Dis« contens utlåningar med mera än hälften af Baneo-Utskottets Betänianden. den obegagnade summan. Naturen af de eventuella Dane-biträden ät enskilda närings-driften, sorn Discontens Dane rörelse äsyftar, kan också aldrig medgifva, att beständigt samma summa skall Hållas ute 1 rörelsen; men just samma ombyiliga större eller mindre behof deraf, och de otaliga, till en del ofta ganska, hastiga, omvexlingarne af alla de särskilde om~ ständigheier, hvaraf detta behof bestämmes, och hvaraf det nu anmärkta är en följd, fordra, att tillgängen i alla fall bibehålles oförryckt, sådan dari en gång varit för ändaiaåiel ansedd nödig. Dernäst hade Utskotten föreslagit» att räntan vid Banco-Discontens utlåningar borde, från och med början af nästa år, beräknas efter feni för hundradet om året.t
Siden fördelaktigaste för Öländningarna, och under förutsättning af att den förnyade undersökningen skall föra till det resultat, att dem skett orätt, och att de följaktligen under denna långa tid betalt mer än de bort, så kan jag ej förstå annat, än att de både enligt rättsbegrepp och billighet böra återfå hvad de orätt erlagt. Jag begär propos. på Frih. Cederströms förslag. Hr Frih. o Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att, sedan votering blifvit begärd öfver den af honom framställda propos., discussion och propos. derom icke vidare kunde äga rum, utan att votering borde företagas emellan Frih. Cederströms mening och Frih. Raabs, så att ja-propos:n korinne att innehålla Frih. Cederströms, och nejpros:n Frih. Raabs. Hr Ribbing: Vid sådant förhållande skulle min me ning ej komma i fråga, men då jag framställt den uti behörig ordning, så hoppas jag att Hr Frih. o. Landtm, har godheten att lemna propos. derå. Hr Frih. o. L a n d t m. yttrade, att om han ej uppfattat oriktigt Frih. Raabs mening och yttrande, hade han begärt att den af Hr Riibbing framställda mening skulle förenas med hans och utgöra contra-propos. emot Frih. Cederströms. Hr Ribbings mening vore, såsom Hr Landtm, uppfattat saken, således innefattad i contra-propositionen. Hr Rosenblad: Såsom jag fattade Frih. Raabs yt trande, så instämde han uti hvad Hr Ribbing föreslagit, men derjemte ville han hafva en särskild mellanmening, som Hr Ribbing ej begärt. Jag hemställer likväl till Frih. Raab, om han icke, just med afseende på Ölands intresse, skulle vilja låta den yrkade mellanmeningen gå bort; ty om densamma införes, så inskränker den undersökningen till hvad rätten kan bestämma, och då fruktar jag, på grund af en icke så alldeles obetydlig bekantskap med 1680-talets skattläggning, att hemmansägarnes rätt blefve inskränkt endast till den betesrätt de ägt.
Herrar Fullmägtiges åtgärd Utskotten ansett sig böra härigenom vördsamligen lill Rikets Ständer inberätta; och få derjemte, lill vidare upplysning af förhållandet, bifoga det hos Herrar Fullmägtige vid öfverlåggningen hållna Protocoll, hvilket Fullmägtige jemte deras skrifvelse till Utskotten öfverlemnadt. Stockholm den a3 September i8a3. Protocoll, hållet i Banken vid gemensamt sammanträde af Banco - och Riksgälds - Gerkens Herrar Fullmägtige den 17 September 18*3- Efter Anslag och utfärdade kallelser sam' manträdde klockan 1 Middagen Rikets Sta t s-Uts kottets Betänka uden. 635 Ständers Samtelige Fullmäglige öfver Bancooch Riksgälds-Verken, med undantag endast af 3:ne Ledamöter hvilka i anseende till serskildle anmälde förfall, sig ej infunno nemligen: Banco-Fullmägligen f. d. Talemannen Lars Olsson; samt Fullmägtigerne vid Riksgälds-Contoiret: Herr StadsMajoren Limnelius och Eric Svensson. Sedan Ordföranden Herr Grefve F. B'. Schwerin tillkännagifvit, det ändamålet med denne sammankomst vore, att i följd af den ingångne underrättelsen om Herr Justilia - Ombudsmannen och Riddaren Casper Ehrenborgs förliden gårdag den 16 Sept. inträffade dödeJiga frånfälle, öfverlägga om den åtgärd sorn till åtlydnad af 26 §, uti den för Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman utfärdade Inslruction af den 27 Februarii 1810 Fullmäglige samfällt ålåge upplästes nyssnämnde § ord för ord så lydande: ’‘Dör Juslitis-Ombudsmannen, sa*njaaiitfäde genast Fullmägtige öfver Banco - 636 Ståts-Utskottets Betänkanden. och Riksgälds-Verken, och insätfe i Ämhetet genom Prelocolls-Utdrag, elen person Riksens Ständer till hans efterträdare utsett.
Föredrogs å nyo RiddarhusUlskottets den 7 sistlidne Mars aflåtne, och den i g i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, angående verkställd undersökning af en i Riddarhusets Cassahvalf befintlig förseglad kista, hvilken funnits innehålla åtskilliga, å bifogad förteckning upptagne, den år 1^43 öfver föregående årens Finska Fälttåg nedsatte Rikets Ständers Undersöknings CommissionsProtocoller och Handlingar, som, enligt hvad i kistan jemväl befintligt ProtocoIlsUtdrag af den i5 Maji i744 utvisade, blifvit af vissa Deputerade från bemälte Commission till förvar å Riddarhuset öfverlemnade; och fann Ridder - 48 Den U Maji, skåpet och Adeln för godt, att, med bifall till hvad RiddarhusUtskottet hemställt, förordna, att berörde Protocoller och Handlingar borde utur den kista, deruti de för närvarande finnas nedlagde, förflyttas samt, efter behörig sortering och inbindning, i RiddarhusArchivet uppställas, hvarförutan, och då dessa Handlingar rörde icke blott Ridderskapet och Adeln, utan äfven de öfrige RiksStånden, bemälte RiksStånd skulle om den af samma Handlingar skedde upptäckt och inventering genom ProtocollsUtdrag erhålla underrättelse. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskotlens den 4 sisth April under N:o ig afgifne, och den 13 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjord hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära del af de KrigsLagar, som äro under utarbetning. Friherre Sprengtporten., Jacob Wilhelm:
R:dr 32 sk. nämnda mynt för detta ändamål förut uppfördi å den ordinarie staten; och då, jemlikt den vid sednasle riksdag framlagda, af Rikets Ständer i allo gillade plan för ordnandet af beväringsmanskapets beklädnad och utredning, en summa af 84,000 R.dr B:ko årligen eller sammanlagda beloppet af nyssnämnda anslag, erfordras för persedlarnes underhäll, och vid sådant förhållande nu ifrågavarande extra anslag 27,333 R:dr 16 sk., Olifver älven för framliden nödvändigt, så framt rubbning i den en gång fastställda planen icke skall ske, hafva, med bifall lill Eders Kongl. Majlis förslag, Rikets Stander låtit omlörmälda extra anslags-belopp, 27,333 R:dr 16 sk. B:ko, eller i Riksmynt 41,000
Utskotten anse likväl det af motionären åberopade förfarande vara af helt annan art, än sådan ljung-bränning, hvarom förmälesuti ofvannämnde Kongl, bref, deruti ändamålet för densamma förut sättes vara gräsväxtens befordrande; och torde det af motionären anmärkta antändande af ljung, om okynne eller sjefsvåld, men icke arghet eller illvilja, antages hafva detsamma föranledt, kunna närmast hänföras till den förbrytelse, som afses uti 15 kap. 3 §. Byggninga-balken; hvilket lagrum för den händelse, att genom upptändande af eld ute å marken, skada inträffar, stadgar böter till belopp af till och med etthundrade daler silfvermynt, jemte skadans ersättande. Då denna ansvars-bestämmelse, helst vid afseende å den derjemte stadgade ersättningsskyldighet, synes Utskotten vara tillräckligt hög, och något skäl för dess skärpande icke blifvit af motionären anfördt, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 14 Mars 1851. -4 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 3. JS:o e. Ank. till Exp.-Uisk. d. 14 Mars 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om ytterligare underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om utfärdande af förklaring öfver 8 § i 2 kap. af Fiskeri-Stadgan den 14- November 1766. Uti ett hos Vällofl.
Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande angående yrkad ändring uti Kongl. Förordningen den 11 Julii 1803 om Räntegifvares och Räntetagares ömsesidiga rättigheter och [.skyldigheter. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkoliomiUtskottens Betänkande IN:o p3 , har af Högloft. Piidderskapet och Adeln blifvit återremitteradt, till följe af Herr Printzenskölds dervid gjorde anmärkningar, hvilka innefatta att, genom af Utskotten begånget c I.ftnVtskottets Betankaudtn. *053 misstag, det icke skall blifvit besvaradt,- som med motionen åsyftadts, hvadan Herr Printzensköld yrkar af Utskotten få ytterligare bestämdt: 1:0 Inom hvad tid, då Tiondetagaren eller Tiondegifvare» icke är inom Häradet boende, vederbörande Tjensteman åligger, att om den bos honom skedde uppsägelsen underrätta Tionde t agaren; 2:0 Det ansvar, hvartill han gör sig förfallen i händelse sådant af honom försummas. Men Herr Printzensköld anser det icke hafva tillkommit Utskotten att framställa något förslag till ett förändradt förhållande mellan Tiondegifvare och Tiondetagare, så att den ene af de förre icke skulle få njuta samma uppsägningstid, som den andre. ■ Utan att ingå i något utlåtande till besvarande, huruvida Utskotten misstagit sig örn motionens mening, få Utskotten å sin sida, till ådagaläggande att anmärknings-Författaren icke rätt fattat Betänkandet, vördsamt upplysa, att de af honom saknade omständigheter redan äro i detsamma tydligen upptagne. Det är nemligen hvad första punkten beträffar, föreslagit och hemstäldt, alt all uppsägning skall ske före Thomredag.
Den förmår nog ej motstå hemsökelsen, men den äkta, den sanna kärleken • — den stannar qvar. » » Men hur skall man känna, om det är den rätta? » » Man skall pröfva och ej som i ett rus besluta öfver lifvets vigtigaste steg. Beräkningspartierna gå der vid lag oftast vida bättre till verket än de så kallade kärlekspartierna. » » Ni fördömer då ej giftermål af beräkning. » » Har jag sagt det? Man kan egentligen ej i våra dagar klandra mannen, om han vid sitt val af hustru ser på förmögenhet. Bland vetenWallin. skapsmän, embetsmän, officerare, således våra mest bildade och intelligenta klasser, räcker sällan inkomsten till att anständigt försörja en familj — » » Och en köpmansaffär behöfver nu mer än förr kapital. Den som ej kan arbeta med stora medel kommer långsamt framåt. » Nästan hvar och en af fruarne hade något exempel att nämna. Så började man tala om de gamla goda tiderna, då den ledsamma penningfrågan ej spelade någon så vigtig rol, utan hjertat hade bestämmanderätten obestridd. Man började nästan bli litet sentimentala, då den unga frun inföll: » Men, mina damer, hvad ni der säga, tro ni bestämdt ej sjelfva, om ni blott först tänka efter. Lyx och för stora anspråk, begäret att lefva öfver sina tillgångar hafva funnits i alla tider. Läs blott de gamla förordningarne om kläder, edikterna mot öfverdrifven prakt vid bröllop, barndop och gästabud; och hvad hemgiften beträffar, så måste redan Laban lofva sin svärson Jakob en dylik, och så har det varit sed både hos germaner och romare, både hos gamla och nya folk. » » Alldeles riktigt, söta du! » sade borgmästarinnan. » Men jag har lust att fullständiga din historiska öfverblick. Bland österländska folk gafs det ingen kärlek i ordets egentliga bemärkelse, och så är det nog delvis ännu; månggiftet gjorde qvinnan till slafvinna, som köptes och såldes. Jag vet också, att det flns länder, der den unga från klostret kommande flickan giftes enligt familjebeslut, och har ej hört, att det ledt till sedernas förbättring. Men här har utbildat sig en annan sed, som vi borde söka få bort.
Om sistnämnda stadganden åter ensamme qvarstå, blir otvifvelaktigt följden att, då vid utmätning en köpe-afhandling om gäldenärens lösegendom företes, i form så upprättad, att, om den anginge fast egendom, den måste tagas för god, densamma äfven kommer att anses såsom tillräckligen bestyrkande öfvergången af äganderätt till lösegendom, så att densamma, såsom annan man tillhörig, icke kan tagas i mät, Då har fordringsägaren ingen annan utväg än att sjelf klaga hos Konungens Befallningshafvande. Tages egendomen i mät, klagar åter köparen och får måhända utmätningen upphäfven. I begge fallen kan emellertid, om lagens föreskrifter i öfrigt iakttagas, utmätningen ej gå fort, förr än Domaren afgjort äganderättsfrågan; och då bevisning om köpeaftalets verklighet endast i yttre hänseende fordras, är densamma också lättare åstadkommen, än då köparen har skyldighet med ed betyga, att emellan honom och säljaren är på god tro så tingad t och betaldt, som afhandlingen innehåller. Om än lagförslaget om underpant skulle blifva antaget, torde dock den säkerhet, som derigenom kan beredas fordringsägare, befinnas vara förenad med så mycken kostnad och osäkerhet för honom, att mången finner större uträkning vid att med gäldenären träffa aftal om köp och återköp af hans lösa egendom, aftal, hvilkas laglighet väl ingen lärer betvifla.” Bih. till B. St. Lag-Ut skottets Betänkande N:o 37. I mT:o 3*. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Juni 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående förmyndarevården. Dessa till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade motioner hafva blifvit väckta inom llöglolliga Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve Löwenhielm, Carl, och Herr Dalman, W. F., samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen A. W. Uhr från Nerike.
Men att amalgameringen af det judiska elementet är önskvärd, lär ingen tänkande fördomsfri människa förneka. Och verksammare medel gifves ej än » consangv-initas ». Härvid hålla vi fast, och häri vida mer än i riksdagars dekreterom judars rättigheter in. m. se vi judefrågans slutliga lösning. ii. h. Å. *) Nationàlhat behöfver i allmänhet ingen annan förklaring än den, som ligger i oviljan mot det för oss själfva främmande. Och däri torde ock helt enkelt den allmänna förklaringsgrunden vara att söka till judehatet, där ett sådant funnits och finnes. Judens utseende, hans sätt och, djupare sedt, hans rättsbegrepp och hela världsåskådning hafva stämplat honom mångenstädes såsom en främling och redan därigenom gjort honom antipatisk. Kommer så därtill, att denne främling vanligen väl förstått att ställa sig särkildt i den ekonomiska kampen för tillvaron och därigenom ofta förvärfvat en ej ringa medelbar makt i det samhälle, hvars son han dock ej fullt kunnat blifva, så är den ovilja, som uppväxt omkring honom, räknadt med vanliga mänskliga faktorer lätt förklarlig. Red. 2) Ingen tage hvad vi nu sagt åt sig personligen. Vi tala här om nationella drag, ej om individer. Individen är naturligtvis blott relative bunden vid sin nationalkarakter.Literära notiser. Trenne svenska original-romaner, utkomna nästan samtidigt — detta tyder på en betydande lifaktighet inom vår berättande litteratur, helst då de alla tre äro rätt betydande konstalster. Ty det erkännandet måste man gifya åt Mathilda Roos ' nutidsskildring » Genom skuggor » (Stockholm, Alb. Bonnier. Kr. 3: 75), Victor Hugo Wickström ' s roman » Sådan var vägen, några själars historia » (samma förlag. Kr. 3: 50) och Sigurd ' s berättelse » Komministern i Qvislinge » (Stockholm, Hugo Geber. Kr. Det är för den nutida tidsandan egendomligt utmärkande, huru likartade i ämne och tendens alla dessa tre arbeten äro. I dem allesamman spelar en präst en af hufvudrollerna, och alla tre författarne teckna dennes karakter med stor sympati och med varm aktning för ' hans kristna lefnadskall.
Textalternativ som Victoria Benedictsson skrivit ovanför en rad utan att markera vilket av alternativen hon valt, placeras direkt efter det överskrivna stället i texten mellan snedstreck /.../. Förhållandevis likgiltiga ändringar och överstrykningar noteras inte i kommentaren. Anteckningar i marginalen förs in på lämpligt ställe i texten och markeras i kommentaren. Understrykningar markeras på sedvanligt sätt med kursiv stil. Samma principer har följts vid överföringen av chifferavsnitten. Ibland har Victoria Benedictsson i hastigheten skrivit fel tecken, men den åsyftade bokstaven sätts då in på rätt ställe, utan markering. Partier med chifferskrift återges med halvfet stil och understrykningar i chifferavsnitt med spärrad halvfet stil. Personindex skall avsluta del III. FÖRKORTNINGAR AL LUB VB Böök Svenska Akademiens minnesteckningar. Samlade till en levnadsteckning av Axel Lundegård. 1–2. Geijerstam Utgifvna af Matti af Geijerstam. Key Några biografiska meddelanden. Rosengren I serien Svenska författare. SB I Volym I. Utgiven under redaktion av Christina Sjöblad. Samlade och utgifne af Axel Lundegård. Samlade och utgifna af Axel Lundegård. Andra omarbetade upplagan. Noter till Stora boken II Hänvisningar till Stora boken I ges antingen som ”se SBI, s. 33, eller jmf not I, 210.” Noter Victoria Benedictsson (VB) är på besök hos kyrkoherde Lundegårds. Tillsammans med fru Ida Lundegård och sonen Axel läser hon sin novell ”En kris”, som stått i Fyris den 3 och 5.9 1883. Den skall ingå i Från Skåne, som nu är under tryckning. ”Juvelen” Jmf not I, 210. Familjen Lundegård bestod av följande medlemmar: Evald Lundegård (1827–1915) kyrkoherde Ida Lundegård, f. Hallberg (1830–1898) hans hustru. Deras barn: 1. Justus (1860–1924) blivande konstnär 2. Axel (1861–1930) litteratör, blivande författare 3. Karl (1864–1947) studerande, blivande tidningsman