Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Israels barn sade till dem: Vi vilje draga den meniga stråtena; och om vi dricke af ditt vatten, vi och vår boskap, så vilje vi det betala; vi vilje icke utan allenast gå till fot derigenom. Men han sade: Du skall icke draga härigenom. Och de Edomeer drogo ut emot dem med mägtigt folk, och starka hand. Alltså förvägrade de Edomeer Israel draga igenom deras landsändar. Och Israel vek ifrå dem. Och Israels barn drogo ifrå Kades, och kommo med hela menighetene intill det berget Hor. Och Herren talade med Mose och Aaron på bergena Hor, vid gränsen åt de Edomeers land, och sade: Låt Aaron samla sig till sitt folk; ty han skall icke komma i det landet, som jag Israels barnom gifvit hafver, derföre, att I voren minom mun ohörsamme vid trätovattnet. Så tag nu Aaron och hans son Eleazar, och haf dem upp på berget Hor; Och afkläd Aaron hans kläder, och kläd dem på hans son Eleazar; och Aaron skall der samlas, och dö. Mose gjorde såsom Herren honom böd; och de stego upp på berget Hor, för hela menighetene. Och Mose afklädde Aaron hans kläder, och klädde dem på hans son Eleazar. Och Aaron blef der död uppå berget; men Mose och Eleazar stego neder utaf bergena. Och då hela menigheten såg att Aaron var död, begreto de honom i tretio dagar, hela Israels hus. Och då den Cananeen, Konungen i Arad, som söderut bor, hörde att Israel inkom genom spejares väg, stridde han emot Israel, och förde några af dem fångna. Då lofvade Israel Herranom ett löfte, och sade: Om du gifver detta folket under mina hand, så skall jag gifva deras städer tillspillo. Och Herren hörde Israels bön, och gaf dem de Cananeer, och de gjorde dem tillspillo med deras städer; och kallade det rummet Horma. Sedan drogo de ifrå berget Hor, på den vägen åt röda hafvet, att de skulle draga omkring de Edomeers land. Och folket vardt ledse på vägen.
Ridd. och Adeln, af någre Ledamöter, dels att, utom det olämpliga sorn Jåge i sjelfva systemet af Utskylders utgående efter matlagen, det hittills iakttagne uppbördssättet af ifrågavarande afgift 5,800 R:dr, som skulle upptagas af omkring 1,800,000 Personer, vore ett skäl, hvarföre samma afgift borde upphöra, emedan den ökade det invecklade af Kameral-Verket, och att derföre, om Utskottet ej kunde tillstyrka upphörandet af DjeknePenningarne, de åtminstone måtte på samma sätt som Lagmansoch Häradshöfdingeräntan, ingå lill SlalsVerket och derifrån till LäroVerken: dels att, då Kongl. Proposition om reglering af Anslag till LäroVerken i allmänhet vore gjord, det synts lämpligast, att Utskottet i sammanhang dermed ville taga denna angelägenhet i betraktande och föreslå Djekne-Penningavnes upphörande samt ersättning till Consistorierne för deras belopp, hvilket skulle föranleda enkelhet i uppbörden inom flere Län; dels ock att behofvet af den ifrågavarande afgiftens bibehållande nu mera, efter något öfver 200 år efter dess tillkomst för upphörandet af tillåtelsen för fattige Studerande, att vandra ikring och begära hvad de behöfde för sitt underhåll vid LäroVerken, icke blifvit -af Utskottet ådagnlagdt; men i händelse dess fortfarande för Consistorierne förefunnes, borde dock inkomsten upp - Betan k anden, N:o 176. 53 tagas på Stat ibland StatsVerkets Extraordinarie Inkomster och uppföras till utgift ibland de medel, sorn kunde anvisas för fromma stiftelserj med rättighet för Consistorierne att lios K. M:t anmäla behofvet^ och efter dess Nåd. pröfning undfå sine anordningar deraf intill nästa Riksdag, hvarom Skrifvelse till K. M:t borde aflåtas, med anhållan, ej mindre att K. M:t täcktes i Nåder anbefalla, det med lefvereringen och redovisningen af
Priset, nii 1 kr. 50, öre hade diirför icke behöft blifvit .s % mycket Iiögre. f ' ' ' XZojc7vii.n. ' Den svenska kvinnans deltagande i varldsutstallningen i Chicago 1893. H. Drottningen liar behagat lämna. sitt bifall till. a t t blifva .dainkomiténs höga beskyddarinna och diirjiiinte uttryckt sitt lifliga intresse ' för konliténs verksai~iliet och sin ' öiiskau, a t t det svens1; a kvinnoarbetet inhtte blifva riirdigt representerat p&amp; världsutställningen. Vid den Allinaniia Koiiiitéiis första sammankoiiist under hösten den 3 oktober företogs val af två platser i centralkoiiiitén, h i l k a blifvit lediga emedan frii Olivecroiia uttryckt sin önskan a t t afg5 .och fröken W z r n afflyttat från. hufviidstacien. Friherrinnan TjlorBorbj Rappe född Rappe och fröken M a ~ i e Louise af Segershrönz invaldes i de afgiendes stidle. Till ordförande utsags hittillsvarande. vice-ordföranden fru Anknm&amp;cZ samt till vice-ordförande friherrinnan Rappe. ' if ve ii förekoiii v d till iiiedlen~iiiar af jury för bedömande. af iiikornna nt~tällnin~sföremkl ' och iitsågos härtill fruarna Wallenberg född von Sydow och Petrelli född Eketrä. samt fröknarna Rohtlieb, .Giöbel ocli W2istbel.g. Dainkomit6n, so111 från september inåiiads början öppnat siii byrå i deii af 11. k. 11. kronprinsen i mfprinsens palats upplåtna lokalen, liar Iiaft att glädja sig åt ett lifligt och växande intresse för sin verl~samhet. l ?öreiii&amp;l af mångfaldig art inkomnia dagligen och sta-.
Hvad styrelsen beträffar, så känner Herr Montgommeri säkerligen., att om desse onntalte vidsträckte trakter skola blifva hvad naturen tycks för en framtid danat dem till, och om tillsyn och uppmuntran af styrelsen skall rätt verkställas, till odlingar, röjdningar, strömrensningar, Bergverksanläggningar, med flerd näringar som der bjudas och hvilka en gång säkerligen komma att gifva Fäderneslandet tacksamma gärder för gjorde uppoffringar så öfverstiger allt detta, jemte de lagligå målens afgörande, den mäst verksammes förmåga'; men kanske skulle återkallandet af de uråldrige tidernas sätt att styra dessa trakter, anses dämpligare! då ett beständigt lika kunde opåtalt råda, och då medvetandet om uppfylld® plikter redan tillfredsställande den styrande, då han å Embetsruromet förrättade sin tjenst, och sällan annorstädes än der i anseende till svitrigheter att öf verfara de nästan ömäteliga rytm der, gaf rätt åt de lidandes klagan. Att detta, jemte Herr Montgomeris mer moria! må till vederbörligt Utskott remitteras; Den 6 Martil; 511 och med de öfrige RiksStånden communiceras,1 derom anhåller jag ödmjukast. Js-O g, Herr Kling fl ed 11 Gnflaf Fredric: Med den kännedom j?g, under en flerårig bosättning inom Norrbottens Län, hunnit före* värfva angående denne Rikets nordligaste del; kan jag icke undgå att göra följande anmärkningar emot den af Herr Montgomerij väckte motion, om sammanslående af Norrbottens och Westerbottens Län.
Mm sä wäl detta, som ännu mer de manlige Auktioner, fordra cn fdrcgäende längre publiceringstid; uphandlingarne äter kräfwa ef sällan mer eller mindre skyndsamhet, som ej altid dermed kan förenas. Wid förra äretS oräkneliga uphandlingar moro ofta bchofwen högst prätzande: Effccterne skulle oförtöfwat antingen sjö - eller lanbwägcn afsändas. FörgäfweS war dä att euS tänka pä Auction. En driftig och rädig Embetsman eller EmbctSmanna Corps lärer e) underläta, att i sädane fall förskaffa Kronan dr bästa mö» jeliga wilkor, hwartill ofta fordras den största hemlighet, om ändamälet stall winnås. Med alt hwad jag här haft ben äran anföra, är min mening ingalunda, att Auctioner altid skulle medföra förluster, utan endast att, i anledning af en wärd Ledamots, för nägra dagar sedan, inlemnade Memorial, förklara, att, efter min tanke, torde det wara bäst om dylika Economista mäl, utan nä, gra absoluta föreskrifter, bfwerlemnas till de Embctsmänö nitiska omsorg och rädiga besörjande, som böra äga nog kunskap, att till olika fall lämpa olika uphandlingssätt, nog owäldighet, att wälja det bästa, och som för sine widtagne mätt och steg blifwa redostpldige. Remitterades till Allmänna Beswärs - och E conomie-Utskottet.
Det förftåé tjenftegraber i Slrmeen; beläggeé Der» om utfärDaD ftullmaft ellet öppet 33ref meD ftämp» laDt papper till gern procent of Den lön, font åt» följet Dplifa ellet meD Dem jemförltga beftällningar. Snär någon, forn förut mätit ellet ät t ^to» nänö ellet annan offentlig tjenft, tillägges fyögre namn, t>eDet od) vx>ätDigf>et af ämbete ellet tjenft, cfwrteraS De Derom utfätDaDe öppna £3ref 01$ $ull* mafter till Dubbla beloppet emot l>maD förejfrifmet ät för gullmafter å lifa bevillning i merflig tjenft, ellet, Det fåDant ej fan äga tum, å fåDane Sm» beten ellet tjenjter, font meDföta lifa märDtgfyet. Srbållet någon fåDan caracterö»märDig!)et i an» nan tjenjtemäg, än Den, fymatuti l)an marit ellet ät Smbetö* ellet §jenfteman, fåfom t. ep. Då en ^ilitaite får en Siotl SaracterS»$ullmaft, ellet tmärtom, belägges Skatta efter £retio procent af Dit l/öranDe löneinfotnjt. §ullmaft, Öppet Q3tef ellet SUfolittion på Saractet för Dem, font ej förut marit i ^to» nänö tjenft, förfeS meD Sparta till ©eptio för f)ttnDtaDe af löneinfomjten för Dplifa eller Dem i märDigfjet motfmarattDe tjenjter. £)ocf beräfnas i ofmannämnDe fpta IjänDelfet cnDajt Den på @tat beftåDDa DrDinarie lön, ftmil» fen, Dereft
En sådan gemensam tanke innefattar nemi. ett afslag under en annan form, hvilket R. St. icke äga rättighet att göfi H. 77 filo Den 29 Januari e. irw ra vid samma riksdag, ett sådant förslag är af Coust.Ulsk. väckt. Hvarje Stånd kan väl såsom gemensam lanke föreslå jemkuingar och redaelionsförändringar i ett sådant förslag, men det, kan icke anniliileras, ty Sfi § Reg.F. stadgar tydligen, alt det sålunda jemkade förslaget skall hvila till nästföljande riksdag, för att då bilällas eller förkastas. Något måste således blifva qvar sedan jemkningen är gjord. Jag bar nu till prot. förklarat mitt ogillande af detta förslag, men endast, för alt få det upplaget i prot. Ar jag lefvande vid nasta riksdag, så skall jag söka göra min åsigt gällande lill ett Ståndets afslående beslut, men nu får det ieke ske, ty betänk, skall hvila. Gr. Horn, Claes Fredr.: Lika med Frih. Tersmeden anser jag visserligen ifrågavarande grundlagsförändring hvarken vara högst nyttig eller nödig, men jag anser äfven, alt Const.- Ulsk. föreslagit en fullkomlig grundlagsvidrigbel. Ulsk:s majoritet bar nemi., förundersainl nog, så läst grundlagen och så tolkat den, som skulle det vara Ständernas Utsk. förbehållet, alt ställa Konungens embetsman under någon ansvarighet inför R. St. Vi känna ganska väl, att en sådan makt ingalunda linnes bos Utskai, ty Ständernas Utsk. kunna ieke till ansvar ställa andra embetsmän, än sina egna, och dessutom fordra ansvarighet af Konungens rådgifvare. I afseende på alla andra embetsmän, emot hvilka Ständerna finna någon anledning alt åtal borde anställas, äga de ingen annan makt, än alt till Konungen frambära und. önskningar. Dä således ieke eller en landshöfding äger någon ansvarighet inför R. St., finner jag det alldeles obehörigt att Consl.Utsk. kunna sätta i fråga införandet af en särskildt mening i en grundlags-§, som skulle, tvertemot grundlagens anda, tillägga R. St. en sådan rättighet.
På desse grunder tillstyrker jag, för min del, bifall till de nu ifrågavarande motioner, på ett sådant sätt: att, intill dess regleringen af Pikets penningeverk blifvit af Riksens Ständer faststäld, de låntagare uti Piks-Banko Diskonten, hvil - Banko-Utskottets Betänkanden. livilke, för uraktlåten inbetalning af sine, efter den i sistlidne Öctober förfallne lån, blifvit lagsökte, må äga, att dessa lån omsätta inom en månad efter härom vunnen underrättelse, utan afseende derpå, att de icke iakttagit den dertill föreskrifne tid, samt att emedlertid försäljning af fastigheter, sorn för Diskontens fordringar blifvit utmätte, inställes. Om ett sådant Beslut vidtages, torde det skäl sorn Direktionen anfört, att tillgången för nya lansökande minskas genom försummad inbetalning, eller underlåten lagsökning, förfalla; helst troligt är, alt manga lån skyndsamt omsättas, hvilka icke kunnat förr än efter en längre tids förlopp indrifva?, och att således den afbetalning, som dervid sker, säkrare ökar de uti Diskonten inflytande tillgångar, än det belopp,1 som genom utmätningen kunde erhållas. Härmed förenade sig Herr Protokolls Sekreteraren Hammarhjelm, Herr Majoren Gyllenkrok, och Riksdagsmannen Ander* Joachimsson. Herr Professoien Agardh åberopade hvad Herr Professoren under öfverläggningen på Fi-; nance-Fördelningen yttra»; med tillägg: att låntagare tillika ej borde förlora sin omsättningsrätt. Och förklarade Herr Prosten Hasselroth sig uti berörde yttrande jemväl instämma. H err StatsSekreteraren Friherre Virsén ansåg äfven för sin del någon föränd ring med afseende på nuvarande serskilde omständigheter böra äga rum; Och förbehöll sig att vidare till Protokollet härom utveckla sine tankar. Ut supra Yt - 92 Banho-Ulshottets Betänkandeti. Yttrande till Riksens Ständers Banko-Utskotts Protokoll den 31 Januari 1818 af Herr Stats-Sekreteraren m. m. Friherre Wirsén. i frågan om förfallne Låns Omsättning i Banko-Diskont-Verket.
Sofia Albertinas djupa sorg öfver enkedrottningens frånfälle, och isynnerhet långvarigheten af denna sorg behagade konungen ingalunda. Han gjorde allt hvad han kunde, för att skingra den. Bevekelsegrunden var ej endast ömt deltagande i systerns smärta; han fruktade tillika, att jemförelsen mellan denna och hans egen köld skulle verka menligt för honom i allmänhetens omdöme: och skalets utseende låg honom städse och i allt mer om hjertat, än kärnans beskaffenhet. Han hade länge förgäfves bjudit prinsessan att deltaga i hofvets förströelser. Frampå hösten samtyckte hon, att tillbringa någon tid med sin uppvaktning på Gripsholm. Det blef signalen till en fest, hvilken Gustafs uppfinningsrika smak för omvexlande tidsfördrif och ifver att eröfra systern tillbaka åt hofvets nöjen lika bidrogo att göra retande. Han beslöt nemligen fira hennes ankomst till Gripsholm med hennes invigning till abedissa af Quedlingburg. Tillställningen var följande. Konungen skickade prinsessan till mötes baron Schoultz och herr Boltenstern, föreställande tvänne borgmästare från Quedlingburg, som hälsade henne välkommen å hela borgerskapets vägnar. Dessa begge borgmästare ledsagade henne först till hertiginnans sal, der hon mottogs af fyra prostinnor: herrar Schröderheim, Jernfeltz, Armfelt och general Mörner, klädda i fruntimmerskläder, – alla fyra af en herculisk kroppslängd. De förde henne upp i stora matsalen, der invigningsceremonien gick för sig, hvilken grefvinnan Wrede ombesörjde. Derefter ledsagades prinsessan till skattkammaren – drottning Catharina Jagellonicas fordna rum – der man framvisade den föregifna skatten. Under det hon befann sig der, kom konungen sjelf, i spetsen för svenska folket, alla i bondkläder, och fordrade sin furstinna tillbaka. Gustaf skänkte henne då ett dyrbart och väl arbetadt ordenskors af diamanter. Med många böner öfvertalte man prinsessan att återvända till Sverige, i sällskap med konungen och svenska folket, hvilka ledsagade henne upp i förmaket, der hela svenska allmänheten täflade att ådagalägga sin fröjd öfver hennes återseende.
— I afseende åter å Hammarskattsjernet, vid 1841 års Statsreglering uppfördt till 6,000 Skp:d å 15^ R:dr, eller till 94,000 R:dr, hafva Rikets Ständer, på de uti E. K. M:s Nådiga Proposition upptagna skäl, beräknat ifrågavarande inkomst lill 6,000 Skp:d å 13 R:dr 78,000: — 9:o Jlun-tionden, På sätt E. K. M. i Nåder före - 33,600: — 118,000: 55S Exp edit i o n s - V t skottet s Förslöa, till und Skri) veise, N:o 10 4. slagit, liar denna inkomst upptagits till det vid hittills gällande Statsreglering fastställda belopp 10:o Svajvelbruks-tionden, hvarunder jemväl inbegripas Victriol och rödfärg, har oförändradt blifvit upptagen till ll;o Mantalspenuingarne beräknades vid senaste Statsreglering till 300,000 R:dr. Denna afgift har intill är 1841 erlagts af hvarje person, som fyllt 15 år, hvarefter, i följd af Kongl. Maj;ts och Rikets Ständers vid sisllidne Riksdag fattade gemensamma beslut, friheten från mantalspenningars utgörande förlängts till 17 års ålder. Enär, oagtadt berörde förändring, ifrågavarande inkomst uppgått, år 1841 till 324,712 R:dr och år 1842 till 327,548 R:dr, samt följagtligen visat sig i stigande, hafva Rikets Ständer, med bifall till hvad E. K. M. härutinnan i Nåder föreslagit, beloppet häraf utfört med 12;o Gerningsören af handtverkare.
Mattare och mattare föll skenet längre bort öfver golftiljorna med deras breda sprickor, lemnande den långa soffan i halfdunkel och visande längst bort i hörnet vid fönstret konturerna af en bokhylla, som tycktes ha svårt att stå rak i det låga rummet. Om en stund reste Grane sig upp ur sin lutande ställning och kastade boken med en nervös åtbörd ifrån sig på bordet. – Det går inte, utbrast han högt och började i detsamma att gå af och an på golfvet. Det låg något stridslystet i det sätt, hvarpå han för hvart steg satte klacken i golfvet, och om han ett ögonblick stannade, var det endast för att tämligen omildt kasta undan något föremål, som kommit i hans väg. Hans ansigtsmuskler arbetade häftigt, munnens linier fingo något onaturligt och hårdt markeradt, som var långt öfver hans tjuguett år, och de bruna ögonen hade en glans, som om han kämpade mot något, hvilket med all makt hotade att öfverväldiga honom. Till sist satte han sig ned i soffan och förde handen med en nästan barnslig rörelse öfver pannan, som var fuktig, så att det mörka håret stod som ett burr omkring hans ansigte. När han setat så en stund, gick han tillbaka fram till skrifbordet, makade undan böckerna, tog fram ett postpappersark och skref med en hand, som tycktes flyga fram utefter linierna. Älskade moder. Jag vet, att hvad jag nu skrifver kommer att göra mamma ondt, och jag förebrår mig lifligast af alt, att jag under de år, när jag ej själf kunde tänka, utan blott kände lust att försöka, utan något gagn drog mamma in i alt det, som nu rifver och sliter i mig, och som en gång skall gifva mig behållning, fast på annat sätt, än mamma nu tror. Jag är beherskad af en oro, som betager mig nöjet af kamraters sälskap och till och med hindrar mig i min läsning, hvarför jag ofta nödgas rycka mig lös från en hel mängd tankar. Men när jag är ensam som nu i kväll, då är det annorlunda. Då glömmer jag examen, som skall tagas, och då känner jag bara en sak fullt klart och tydligt. Jag kan icke blifva prest. Jag vet, att jag nu gör mamma sorg. Men jag kan icke.
Emot annan än den, som till prest i Svenska kyrkan antagen är, må åtal för villfarande lärosatsers utspridande ej ega rum, med mindre Konungens Justitiekansler, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förordnat om åtalets anställande. § 3- Den, som genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar söker förmå någon till affall från den rena evangeliska läran, vare, der gerningen ej är Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1Ö4. efter annan lag belagd med högre straff, förfallen, första gången till böter från och med etthundra till och med trehundra riksdaler, och hvarje gång det oftare sker till fängelse från och med två månader till och med ett år. Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar eller målsman fått sig anförtrodt att uppfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska kyrkan, beträdes att under utöfningen af sådant uppdrag bibringa barnet annan religionstro, än som med den rena evangeliska läran öfverensstämmer. s *• Barn af Svenska kyrkans medlemmar skall anses tillhöra samma kyrka, ändå att föräldrarne, efter barnets födelse, till annan trosbekännelse öfvergå. Har blott endera af makarne till annan troslära öfvergått, vare äfven om barn, som sedermera i det äktenskap födes, lag som nu sagdt är, der ej båda föräldrarne äro ense om barnets uppfostran till annan religionstro, och derom inför vederbörande presterskap, före barnets dop, afgifva uttrycklig förklaring, till anteckning i kyrkoboken. § 5- Hvad i afseende på främmande religionsförvandter hittills varit stadgadt och icke genom denna författning blifvit ändradt, skall intill dess annorlunda förordnas fortfarande tjena till efterrättelse, och jemväl ega tillämpning på dem, som från Svenska kyrkan till annan trosbekännelse öfvergå. Ej skall någon på grund af sin trosbekännelse anses frikallad från efterlefnad af rikets borgerliga lagar. Tillstädjer honom ej bans troslära att aflägga i lag föreskrifven ed, då sådant erfordras, och är derom ej särskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 6.
Uti det dernäst, den 21 Mars hållna sammanträdet blef ändtligeu lånekontraktet, som uti en särskild kodicill upptog bestämmelserna rörande de af Riksgälds-kontoret öfvertagna 250,000 £ Sterling, inför Fullmäktige justeradt, sedan uti det dertill, på Fullmäktiges anmodan, af Riksarkivarien Nordström uppsatta förslaget åtskilliga ändringar vidtagits och deribland, på låneöfvertagarnes yrkande, äfven den, att någon försäljning af de obligationer till belopp af 250,000 £ Sterling, som Fullmäktige be - — 67 — slutat öfvertaga, icke finge ske till någon annan än Rikets Ständers Bank förr än efter två års tid och att, om Riksgälds-kontoret eller Banken skulle under något af näst derefter följande 8 åren försälja dessa obligationer, borde en procent af försäljningspriset tillkomma låneöfvertagarne, åt hvilka bestyret med försäljningen, derest den komme att ske utrikes, också skulle uppdragas, Sedan kontraktet sålunda blifvit justeradt, anmäldes, att den person, som af låneö!vertagarne fått i uppdrag att afresa till Sverige för att å deras vägnar afsluta och underteckna lånekontraktet, under hitresan insjuknat och måst qvarstadna i Hamburg, med anledning hvaraf låneöfvertagarne anhöllo, att Fullmäktige måtte, så skyndsamt sorn ske kunde, utsända ett ombud till Frankfurt arn Main med förslag till kontrakt och med fullmakt att afsluta uppgörelsen om lånet. I betraktande af vigten deraf att detta ärende blefve, så fort sig göra lät, slutligen och med ömsesidigt förbindande kraft afgjordt, beslöto Fullmäktige att bifalla den ifrågavarande framställningen; och blef, vid den sammankomst, som Fullmäktige höllö påföljande dag den 23 Mars, Riksarkivarien Nordström af Fullmäktige utsedd att såsom Fullmäktiges ombud afresa till Tyskland, i hvilket afseende fullmakt och instruktion för honom utfärdades samt det med Fullmäktiges namnunderskrifter försedda kontraktsexemplaret till honom öfverlemnades.
Under vår lyckliga Statsförfattning måtte ej samtidens ojäfaktig ga företräden och framtida förhoppningar någonsin skuggas af den tanken, att en gång blott den arbetsamme medellöse ynglingen skall af böjelse och ädel kraft hänföras på en verkningsbana för Statens tjenst, der snillet och fortjensten kunde umbäras, eller obemärkte borttvina! Den sednast af Kongl. Maj.t för De6s och Den 7 Martil. 651 Rikets Canzli utfärdade ordning, jemte Kongl. Maj:ts vid Riksdagarne till Rikets Ständer meddelte berättelfer om styrelsen, angifva och upp.; lysa till en väsendtlig del de magtpåliggande, flerartade och ökade befattningar expeditionerne af Canzliet åligga och tillhöra; deribland torde såsom en allmän öfversigt få nämnas och åberopas att uti detta embetsverk alla Kongl. Maj;ts egna bud och befallningar, Riksens Ständers beslut och hemställanden handläggas och till behörig verkställighet befordras, jemte alla Konungens Beslut, hvilka ytterst bestämma hvarje medborgares pligt och rätt; att der mål i sista instancen ingå och till pröfning upptagas, hvilka af alla vederbörande Domstolar, Verk eller Embetsman blifvit behandlade, samt tillämpning derstädes göres af lagar och författningar i alla grenar af Riksstyrelsen under ompröfning af andras åtgärder; att der Författa ningar och allmänna föreskrifter skola utarbetas, stiftelser och publike inrättningar till beskaffenhet och nytta skärskådas och sanctioneras, äfvensom deras egenskaper och förtjenster jemföras och pröfvas, hvilka till Rikets sysslor eller till särskilta vedermälen af Kongl, nåd kunos komma i fråga. Religionens fordringar, en stigande upplysning, vidgade Statsintressen och behof, nya inrättningar och industri-grenir, tillkomne lagar och författningar, hafva i den mån de föranledt ökade Regeringsomsorger och åtgärder verkat i årlig progression på göromålerjs mängd 6|2 Ben 7 Martti, och svårighet inom Konungens CanzliExpeditioner. Jemlikt Kongl.