Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända dock, och för att utveckla Systemets följder, Köpmannen kan i utbyte mot andra varor på något ställe, der Spannmålen finnes i öfverflöd, få ett partie till detta låga pris; men då lägger han det på nederlag i Svensk hamn och afvaktar Spannmå - Den ia December f. m. lens stigande, samt förtullar den visserligen icke förr, än han dervid finnér sin uträkning. I det stället behåller han sina penningar till annat än Tull-liqvider, och troligen till uppköp af Svensk Säd under ett ymnigt år, att gömmas till dess han finner ett ställe, dit den kan sändas med fördel, hvartill de låga Tullafgifterna för exporterad Säd och goda inköps-priset lockar honom. Han blir då verklig Spannmålshandlare, och insticker i denna rörelse ett större Capital; ty han vet, att det finnes ett medelpris, omkring hvilket visserligen fluctuationer kunna komma i fråga, men icke så, att han den ena dagen kan vinna 6 R:dr på en Tunna införskrifven Råg, innan den lill Utländningen blifvit betald, och den andra förlora 6 å 8 R:dr på en hemma uppköpt: händelser som jag känner inträffat. Spanmål skulle alltid härigenom finnas i StapelStäderna, både sådan som vuxit i Sverige och kring Östersjöns södra kuster, samt möjligtvis England och Norrige, vid en hastig prisernas höjning derstädes, kunna skyndsamt förses med sina behof åtminstone från Götheborg, der nu verkligen ingen Spannmålshandlare i större scala finnes. Det ofvanföre uppgifne om Tullafgifternas rättande efter ett medelpris, samt höjande och sänkande i motsatt förhållande med försäljnings-priserna, innefattar det restrictions-system , som Engelska Possessionat-intressel ändteligen antagit, och hvilket vis,- Den 12 December f. m. serligen icke skett på höft. Huru landtmannens och importeurens intressen kunna förenas, återstår nu att bevisa. Må det ske genom en raisonnerad calcul, sorn tillika visar tillämpningen af de förtullningsgrunder jag vågat föreslå, eller, rättare sagdt, sökt öfverflytta sorn en integrerande del af ett Statshushållnings-system, visserligen användbart i vårt Land.
Kongl Maj: t svarar: Det är med stor tillfredsställelse jag mottager ett förnyat prov på Rikets Ständers tillgivenhet för min person och mina tänkesätt. När jag den 17 mars förra året blev sjuk vändes min blick till kronprinsen, som redan krönt segerns ära och endast väntade på att vinna fredligare lagrar och stadga för sitt nya fädernesland. Med oinskränkt förtroende lämnade jag rikets styrelse i hans hand. I min dubbla egenskap av konung och far bekräftar jag den genom Eder gode herrar och svenske män gjorda anhållan att om jag av sjukdom hindras att utöva min plikt genast kronprinsen träder i mitt ställe. Genom vad nu stadgas kan Sveriges inbyggare med trygga sinnen kunna gå framtidens osäkra öden tillmötes och Europas makter på det högtidligaste sätt övertygas om mitt tänkesätt för en värdig son. Deputationens ledamöter hade därefter den nåden att kyssa konungens hand och avträdde. Deputationens ledamöter begåvo sig därefter till kronprinsen, där lantmarskalken överlämnade en mut. mut. lika lydande adress, varpå kronprinsen behagade svara. Då konungen i anseende till sin vacklande hälsa anförtrodde mig rikets styrelse skulle detta prov på förtroende varit smärtande, om jag inte genast blivit övertygad om sjukdomens mindre farliga beskaffenhet. Då jag mottog förvaltningen av de allmänna ärendena kände jag redan de hinder jag hade att undanröja och svårigheter att övervinna. Övertygat att en tillräcklig armé utgör en stats väsentliga styrka har jag vidtagit åtgärder för krigsmaktens förökning. De händelser som tid efter annan inträffat hade bort övertyga oss om att inte endast goda lagar utan också en betydlig armé krävs för att bevara ett lands självständighet. Nu tillkommer det Er att bestämma om krigsmaktens förstärkande. Ert beslut skall bestämma Sveriges tillkommande öde. Mina förhoppningar är att Vi skall återse de lyckliga dagarna och med trygghet inom sitt område och fruktat utom sina gränser uppnå samma höjd av ära, som var grundvalen för dess fordna anseende. Er erkänsla är mycket smickrande, då ingen personlig avsikt kunnat avvända min enda ärelystnad att bidraga till mitt fädernesland sällhet. Mitt samvetes hemligaste vittnesbörd säger att aldrig någon svensk livats av varmare deltagande för sin fosterbygds lycka och ära. Svenskarnas ära och lycka är mitt enda föremål och skall ensamma bliva drivfjädern för mina handlingar.
Jag uttryckte redan då min högaktning för Gr. von Rosens sträfvanden, samt uttalade den öfvertygelse, att Grrn dervid varit ledd af de aldrabästa motiver. Om jag fällt några hastiga ord, — några ord som kunnat vara sårande för Gr:n eller den sak han förfäktar, så och ehuru jag icke tror att jag fällt några sådana ord, ber jag Gr:n vara öf vertygad, att de tillkommit utan afsigt. För min del kan jag dock icke undgå att finna det plågsamt, att höra en person, hvilken uti andra hänseenden gjort sig så väl förtjent af samhället, framkomma med orättvisa beskyllningar mot personer af läkarekorpsen, hvilka af en slik beskyllning gjort sig helt och hållet oförtjenta. Jag anhåller fortfarande om bifall. Gr. von Rosen: Jag har endast velat svara ett par ord på Hr Cederschjölds sista yttrande. Jag tror mig nyss hafva sagt, att, ehuru diskussionen i detta ämne icke alltid varit förd med den humanitet, som man haft skäl att fordra, likväl icke Hr Cederschjöld, för sin del, gjort sig skyldig till någon anmärkning uti berörde hänseende, lietta är äfven förhållandet med Hr Huss. Jag tillåter mig således att återgifva de vänliga ord, med hvilka Hr Cederschjöld tilltalat mig; och det skulle smärta mig, om jag på något vis, mig ovetande, sårat honom. Min öfvertygelse åter om homöopathiens nytta måste jag få behålla, intilldess jag blifvit öfverbevisad om motsatsen. Med anledning af Hr Cederschjölds yttrande om de 8,000 rdr:na, föranlåtes jag dock antaga, att han icke tagit någon närmare kännedom om Retänk:t. Det var nemi. vid förra riksdagen, som förslag väcktes om anvisande af en summa, stor 8,000 rdr, till inrättande i hufvudstaden af en polyklinisk anstalt för homöopathisk sjukvård. Nu åter är förslag väckt, »det K. M., om efter vederb:s hörande i Nåder så skäligt pröfvas, täcktes låta uppgöra förslag till inrättande af en särskild så beskaffad medicinsk kuranstalt».
Grefve Spens: I följd af Eders Excellences försäkran, att vi ej binda oss, förfaller min sista anmärkning. Men jag anhåller, att i contrapropositionen må sättas ordet obligationer i stället för Sedlarj på det ingen må tro, alt någon här menat, att afskrifningsräkningens belopp skulle tagas i beräkning. Friherre Cederströmj Ulricj anmälte sig att tala, men hindrades derifrån genom starka rop af Nej. Ben 6 Junii e. m. 307 Grefve De la Gardie, Jacob: Då vi allt sedan klockan half ett i förmiddags uppehållit oss med öfverläggning rörande denna punkt, samt den af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäldte Ja-proposition är alldeles enlig med Utskoltets Betänkande, och Contrapropositionen äfvenledes ganska vigtig, hemställer jag, om vi icke nu snart må skrida till votering, för alt derigenom någon gång få slut på detta ämne* Friherre CederströmUlric: Jag anhåller få veta, hvarföre det förslag, som jag i^ss framställde, icke äfven Blifvit i Voteringspropositionen upptagit. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att Ja-propositionen vore alldeles lika med Utskottens Betänkande, samt Nej-propositionen upprättad i öfverensstämmelse med discussionen. Friherre Cederström „ Ulric: Jag anhåller få veta, om Grundlagarne lägga något hinder i vägen för mitt förslags upptagande i Voteringspropositionen. Jag kan icke förmoda sådant, och förnyar derföre mitt yrkande, att Berörde förslag må i propositionen inflyta. Härvid uppstod något sorl. Sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken äskat ljud med kluBBan, yttrade sig. 303 Den 6 Junti e. m. Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Jag får hemställa, huruvida det är möjligt, att uti en voteringsproposition upptaga mera än tvenne meningar. Skulle vi gå så långt, alt hvarje anmärkning skulle utgöra en egen contraproposition, vet jag i sanning icke, huru vi någonsin skola komma till slut i detta mål.
Jag tror likväl icke att den lön, som här är motionerad, är tillräcklig till att upfylla det åsyftade ändamålet, men det är dock bättre alt gifva dem någon tillökning, än att, såsom en ledamot föreslagit, helt och' hållet afslå den, och för min del tillstyrker jag således bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk. Derigenom kan man få anledn. till den förhoppning att desse höge embetsman åtminstone hafva ^så pass tarflig bergning att de icke på andra vägar behöfva söka den tillökning uti inkomster som de nu möjligen, om de icke hafva enskild förmögenhet kunna vara i behof utaf. Del kan äfven blifva en upmunlran för desse embetsman att mera än som man nu kan antaga vara händelsen använda liden till ärendenas handläggning, så alt man omsider kunde komma till det lyckliga förhållande att de täta voteringar, som nu snart sagdt dagligen i Högsta Domstolen inträffa, icke så ofta skulle komma i fråga, hvarigenom lagskipningen lider och den högsta instansen icke bibehåller det anseende och det förtroende i det allmänna som den borde ega och hvartill den vore berättigad. Jag tillstyrker bifall till denna punkt af Betänk. Gr. von Platen: Jag anser mig vara berättigad att upträda till försvar för hvad jag nyss yttrade, enär en värd talare gifvil en helt annan tydning åt mina ord än jag tror alt de förtjena. J3g tror att jag började med att temligen tydligt reservera mig emot all håg alt ingå i någon pröfning huruvida de föreslagna lönerna vore för stora eller för små för de embetsman åt hvilka de skulle beviljas, och jag tror således att denna sak här icke bordt förekomma. Jag har deremot sagt all det icke vore princip-enligt att på grund af enskild motion anslå löneförhöjningar dem K. M. icke ansett vara af behofvet påkallade. Det har icke varit mig oväntadt att samma värde talare skulle hafva skäl för livad han anfört då han väckte motionen, men jag kan vid detta tillfälle, såsom det olyck ligtvis ibland handt mig, icke taga för så alldeles gifna alla de skäl han för sin mening anför.
Svea hofrätt Johan Stjernhöök, är äfven anmärkningsvärdt, emedan det är obegripligt huru två så aktade och lärda män kunnat till konungen insända en berättelse af sådant tvifvelaktigt innehåll. Lundius skall likväl ofta för sina lärjungar berättat och med liflig ed styrkt att djefvulen en afton i synbar skepnad flera gånger gjort dem besök. Deras skriftliga berättelse till konung Carl XI är af följande innehåll: “En dag, då inför kommissionen förevarit en besynnerlig händelse, hade Lundius, sedan Stjernhöök gått till sängs, suttit uppe och läst i en tysk bok, innehållande dylika händelser, hvaribland han hade funnit berättelsen om en alldeles lika kasus som kommissionen den dagen förehaft, hvilken uti ett konsistorium i Tyskland blifvit afdömd, och anfördes tillika, att under ransakningen hade djefvulen uti synbar skepnad sökt förskräcka domarena, och var den bild som han då antagit äfven uti boken beskrifven och afritad. Lundius hade i detsamma sett upp och blifvit varse en figur stående framför sig på golfvet, fullkomligen lik beskrifningen i boken, men den vederstyggliga synen hade straxt försvunnit. Lundius uppväckte Stjernhöök och berättade för honom hvad han sett, men denne ansåg detta orimligt och såsom en inbillning, då skepnaden åter visade sig för dem båda, men gick straxt, såsom de tyckte, ut genom dörren, hvilken hårdt igenslogs. För att hindra det kommissionens ledamöter skulle öfverhopas af det ofta i stor mängd församlade folket, hade hvarje kommission vakt utanför sina dörrar. Den vakt, som stod utanför Lundii dörr, tillfrågades om han sett något, men svarade, det han hvarken hört eller sett dörren öppnas. Stjernhöök ville nu se, huruvida den objudne gästen åter skulle infinna sig, och om han, såsom det syntes, gick genom dörren, hvilken öppnades inåt rummet. Han uppstaplade derför framför densamma flera stolar, hvilka hopbundos så, att de nödvändigt skulle ramla, om dörren öppnades. Detta var knappast fullbordadt, förrän dörren öppnades, utan att Stolarne rördes det ringaste, då samma ohyggliga skepnad ånyo inträdde för dem.
Jag har nemi. i mina händer ett BancoCJtskrs betänk., som visar, att sedelstocken d. 4 förlidet år utgjorde 33,760,000 r:dr, som tillsammans med de sedermera utgifna 814,000 r:dr, i afräkning å Riksg.cont:* creditiv, utgör mer än 34£ millioner eller det belopp, sorn rörelsecapitalet utgjorde d. 3i Dec. 182g. Jag vill icke vidare förlänga discussionen rör:de detta ämne, utan blott tillägga, att R. St., efter min åsigt, vida mer skola blottställa sig för åtlöje i Europas ögon, om de, några månader efter det de fattat ett beslut, upphäfva detsamma, äu om de ställa sig sina beslut till noggrann efterrättelse. t Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Under den tid, jag varit ledamot af BancoUtsk., d. v. s. från riksdagens början intilldess de hufvudsakligaste frågorna voro afgjorda, har mitt enskilda syfte alltid varit att med Bankens säkerhet och penningevärdets säkerhet för framtiden förena näringarnas understödjande. Jag har lika med pluraliteten af BancoUtsk. yrkat mera liberalitet, än Stånden sjelfva i sina beslut slutligen visat näringarna; likväl lärer det icke undfalla R. o. Ad., att de vidtagna besluten innefatta utvägar till näringarnas understödjande på ett vida verksammare sätt än genom de några hundra tusen r:dr, som här äro i fråga och som, i stället för att verka till näringarnas förmån, tvärtom verka till deras skada genom den fruktan, som uppkommer, att Ständerna upphäfva den princip , på hvilken Bankens säkerhet beror, men icke på dessa 2 ä 3oo,ooo r:dr, som bär äro i fråga. Det lärer icke vara någon, som tänkt sig in i våra financer, obekant, att landet behöfver vida verk sammare understöd för sina näringar, än som man på det sättet vill slicka sig till. Äter man sig icke mätt, icke slickar man sig mätt.
Rossetti diktar om »the blessed Damozel», som står på himmelens guldbalkong, med ögon djupare än djupet i vatten, stillnade för evigt, med tre liljor i sin hand och sju stjärnor i sitt hår, eller han målar Beatrice och Dante med färger gnistrande som gotiska kyrkfönsters, alltid är det Vita Nuovas ord och verser, som susa en till mötes, och som mästaren så dikta och måla också alla hans efterföljare med Beatriceballaderna i sina hjärtan. Det måste finnas och det finns någon hemlighetsfull känslans frändskap mellan denna florentinska drömmare och vår egen tids finast organiserade, mest förandligade diktarnaturer, och helig som en palimpsest, bakom hvilkens glosor man anar den äldsta tolkningen af ens egen ungdomslängtan, har den lilla boken blifvit, som först skildrade den romantiska kärleken mellan man och kvinna. Att öfversätta ett sådant verk är att lägga på sig ett tungt ansvar. Det är icke en vanlig profan skrift, som det gäller att återgifva. Det är en inspirerad, där den minsta vändning har sin mystiska betydelse. Lyckligtvis har uttolkaren gått till verket med det rätta sinnet, med en hänförelse och en kärleksfullhet öfver allt beröm. Hans försvenskning är också – särskildt i de af rytmiskt lif genomströmmade versifierade delarna – förträfflig, så mycket mer erkännansvärd, då man betänker de hardt när oöfvervinneliga svårigheterna i att gifva illusion af Dantes stil. Språket i Vita Nuova är nämligen fullt af motsatser. Det är först och främst ett litterärt och raffineradt språk, som ej vänder sig till massan, men till de ensamma och förfinade, hvilka älska att se ett kärlekslif tolkadt i de mest facetterade former, i komplicerade versmått och en prosa, genomväfd af lärda allusioner. Den unge skriftställaren har en bildningsstolt artists kärlek till formens ciselering och tankens slipning. Språket i Vita Nuova är vidare ett afsiktligt drömspråk. Liksom Dante räknar sig själf till de vittras och lärdas lilla förnäma minoritet, hör han också till hjärtats aristokrati, till de känslans fåtaliga, hvilka en ren natur lärt all lidelsens ädelhet.
Ej blott hans födelseland fick gång på gång mottaga förnyade bevis på en furstlig välgörenhet; hvarje land, hvaije stad, snart sagdt, som han gästade, på samma sätt: han spelade till förmån för arbetarkomitéer, för enkor och faderlösa, sjuka och blinda, och hvarje konsert inbragte summor, som äfven med vår tids lägre penningevärde måste anses betydande. Särskild t offrade han mycket på grundläggande af understödskassor för fattiga musici, och bland de större allmännare företag som han understöd t nämna vi här endast Kölnerdomcns fullbordande samt upprättandet af Beetho-vensmonumentet i Bonn, hvilket kunde komma till stånd endast deri-genom, att Liszt af egna medel tillsköt en tredjedel af hela den erforderliga summan. Under sådana förhållanden kan man knappast undra på att vid hans död ej mycket fans qvar af de millioner, hans konst inbiagt honom. / fattning af konstens nära samband med religionen och af konstnärens » medlaretjenst » har helt visst ej varit utan inverkan på Liszts egen ståndpunkt Hans direkta förbindelse med Saint-Simonisterna, hvilka, ehuru de existerat tidigare, först efter 1830 ådrogo sig allmännare uppmärksamhet, synes deremot hafva inskränkt sig till en närmare bekant-skap med en del af de särskilda medlemmarne samt till att åtskilliga gånger öfvervara deras sammankomster, och Schil-lings uppgift att han låtit upptaga sig till medlem af sällskapet är helt och hållet gripen ur luften, hvilket bäst visas af ett bref från Liszt till honom, deri detta på bestämdaste dementeras. Deijemte hade äfven den indirekta förbindelsen redan upphört under Saint-Simonismens senare cu ?h sjukligaste period. Men ej blott på det politiska och sociala området böljade det starkt; icke miqdre häftigt blef genombrottet på det konstnärliga. Man behöfver endast erinra sig, huru strängt den gamla klassiska skolans anhängare på alla områden vid denna tid regerade öfver den allmänna smaken, huru den utan nåd förkastade allt, som äfven i den minsta småsak gick utom de utstakade råmärkena *, för att förstå, huru den andedödande formalismen skulle vid brytningen framkalla sin yttersta motsats.
Örn a3» Den 16 Februari c. m. deremot tilloppet af långifvare å 6 proc. blifver ganska stort, eller obligationerna säljas med uppgäld, då är det ganska lätt för Riksg.cont. att upptaga nya lån å 5^ eller 5 proc. och dermed betala de äldre, hvilket sker utan capitalförlust för Riksg.cont., som utan något afdrag å capitalet detsamma uppburit. Med ett ord, räntan bör sänkas, icke höjas, och den ränteförlust, som under tiden kan hafva skett, kan icke jemnföras emot fördelen att hafva öppnat utvägen till inrikes stående lån, i den stund fäderneslandets bestånd kan fordra att deraf sig begagna. Vilja vi trygga Sveriges sjelfständighet i framtiden, så måste vi vara betänkta på utvägar dertill. Det är af sådana anledningar jag vågar föreslå: att fullmägtige i Riksg.cont. må autoriseras att, jemte det fullmägtige tillkännagifva sig vilja emottaga penningar emot 5 proc. emot obligationer, ställda på viss betalningstid, fullmägtige jemväl erbjuda långifvaren 6 proc:s ränta å obligationer, ställda att betalas sex månader efter af Riksg.cont. verkställd uppsägning. Att fullmägtige erhålla nödiga föreskrifter att emottaga lån till lägre ränta och dermed betala de emot högre ränta upptagna, då sådant låter sig verkställa, torde falla af sig sjelf. Detta mitt anförande torde få remitteras till StatsUtsk., der ärendet nu lärer vara under handläggning. Remitterades till StatsUtsk. Uppå begäran af Hrr Stuart, Carl Gust., och Oxehufvud, Göran Adolph, blef Constit Utsk:s d. 9 dennes på bordet lagda memor. N:o 84, med förslag till ändring och omflyttning af 2 mom. 56 § Reg.F. samt jemnkning i dess 81 § äfvensom i 29 § Riksd.Ordn., ånyo lagdt på bordet. Vid förnyad föredragning af Constit.Utskts d. 9 dennes' på bordet lagda memor.
— Alla dessa sorter innehållande, under olika hufvudbenämnia* gar, olika quantiteter. 458 Besv. och Ekon. Vtik. Betänknnden. Att en sådan mångfalld uti måttet för dylika beräkningar, hvaraf allmänna säkerheten i alla slags handelstransactioner enskilde emellan och uti liqvider för kronans uppbörd beror, skall förorsaka stora förvillelser samt följaktligen böra afskaffas, och i dess ställe ett förbättradt systern införas, anser Utskottet vara utom tvifvelsmål. Allt ankommer således på den synpunct, hvarunder man anser denna förbättring, samt ett klart uppfattande af hvad man bör söka, och huru det skall vinnas med minsta uppoffring för närvarande generation af moda och inrotade vanor. Härvid böra likväl icke lemnäs ur sigtet fördelarne af en fullkomlig förbättring, som en kommande generation har rättighet att förvänta, när man ser sig nödsakad, att rubba den fordna ordningen, och följaktligen bör begagna tillfället, hvilket, erfarenheten lärer, icke så snart återkommer, sedan det en gång blifvit försummadt. Utan ögonblickets uppoffring, särdeles hos ämbetsmän, det första året, hvilken likväl under de kommande uti enklare arbetsmethod, redighet och sparad tid, rikligen ersättes, vinnes intet. Men hos allmänheten försvinna nästan alla svårigheter, då de gamla benämningarna och måtten kunna man emellan tills vidare nyttjas och bibehållas jemte de nya, samt äro med dessa lätt commensurabla, det ärattkunna hufvudsakligen mätas med hvaran - Besv. och Ekon. Utsk. Betiinkandcn• Kongl. VetensfcapsAkademiens uppgifna system synes i detta hänseende ega ett afgjordt företräde framför de hittills uppgifna, ty med nu anförde stora fördel, att icke utesluta de gamlas bruk, förenar det tillika tvänne andra icke mindre nödvändiga egenskaper: att icke tvänne olika matt, mål eller vigter, bära samma namn, och att ingen förut nyttjad allmänt känd term betecknar något annat mätt, än hvad den hitintills betecknat.
År 1837 anförde så väl större delen af den allmoge, hvilken norr om Stockholm idkar landtmanna-seglalion, som flere af de norra städernas invånare hos Kongl. Maj:t underdånig klagan deröfver, alt en af deras vigtigaste näringsgrenar, sjöfarten, hufvudsakligen emellan de invid Bottniska Viken befintlige inhemska hamnar, i betydlig nion led genom den i senare tider ålagde skyldighet att, under resa med egna fartyg lill och ifrån berörde hamnar, äfvensom från egna stränder till hufvudstaden, taga lots till nästa lots-ombvte, hvarje gång de bcgåfvo sig inomskärs eller anlupo hamn, hvaraf uppkomtnc för dem väsendtlig» olägenheter, dels genom kostnader af ett, 4 Allm, Besv,- och Ekon.-Utskoitels Betankande, N:o 130. i anseende till missgynnande vindar ofta under samma resa orsakadt flerfaldigt iakttagande af denna föreskrift, dels ock af inträffande tidsutdrägt onder afbidan af lots vid de till samma lotsplats liktidigt inkomne fartyg; och erbödo klaganderne sig att, hvarje gång fartyg lossar last, erlägga en så kallad lols-afgift per fot till förhöjning af lotsarnes löner, i fall sådant skulle behöfvas. Denna framställning bar likväl af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder afslagen, äfvensom Kongl. Maj:t, genom Nådigt Utslag den 9 Juni 1837, förklarat Bottniska Viken för öppen sjö samt att 1 Art. 2 g i 1837 års Lots-Stadga borde i enlighet dermed tillämpas.