Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om införffrifning af utländsk spannemal ofrast skall bereda enskild winning, lker det dock altid med förlust för det allmänna, ont den icke owilkorligen behöswes, och bör således aldrig priser, da sannolikt fpannemalen icke med förmon - Dcn 14 Mars. 62; mon kan pa utrikes orter ater försaljas, utan endast behofwet bestämma införskrifning deraf, hwilken förmodeligen icke stall framdeles blifwa nödig, sa framt ej åkerbruket, för felande af» fattning, och deraf följande underpris pa detz prof ater kommer i wanmagt. At utlandst fpannemäls införffrifning sistlidne höst wid den rikaste störd, utan allt afseende pa inköpspriset, warit stadelia för Riket, da den bidragit at höja Louroch fylla bchofwen, sa at afsättning saknas, äfwen under spannemalens behöriga wärde, ligger sä i öppen dag, at anstalter, til befordran af sadane företag, icke böra af Riksens Stander gUas, än mindre förordnas. Hwad ater angar Urffoclets förstag til Inrättningar i socknarns genom Krono-Spannemalens aflemnande i mohn af hemmantalet m. m., sa lärer wäl i saknad af de större penningenlgangar, som til sadane inrättningar rarfwades, detta Förstag nu icke kunna komma til fullbordan, men i alla fall anser jag detsamma icke upfylia det ändamål, som dermed asyflas, utan kwärtom ffadeliar da, ester Urffottets tanke, de prmcipc-, til utlåning stulle följas, som nu wid Sockne-j allmänhet iakrtages.
Dessutom är tullen beroende af den utveckling, de nuv:de politiska förhållandena taga, och om det blir krig, kommer nog de 2 millioner, som nu finnas i öfverskott, att mer än väl behöfvas för den uppstående bristens betäckande. Dessutom hafva Utsk:ts motståndare icke fäst sig dervid att Regeringen sannolikt kommer att nödgas tillgripa det lilla kreditivet, och då kunna vi vara ganska säkra på att det icke blir en skilling öfver, hvarken på kreditivet eller detta anslag. Under dylika förhållanden synes mig Utslcts förslag ingalunda olämpligt. Lånet måste ju alltid betalas, och då kan ju ganska lätt hända, att nästa Ständer finna en brist, sorn måste fyllas genom bevillning, i stället för ett öfverskott. Och för min del kan jag ingalunda finna öfverensstämmande med rättvisa och billighet att lägga denna börda på framtiden. 348 Den 28 November. Och då vi dessutom veta att en egendom på 100,000 rdr icke betalar mer än 30 rdr i bevillning, bör det väl icke blifva så svårt för jordegaren att komma ut med denna tillökning. Hvad slutligen beträffar den fruktan, som åtskillige talare hyst för utlänningens oblida omdöme, så tror jag förvisso att han tvärtom får en ganska hög föreställning om vår belägenhet, då han får höra att 50 proc:s tillökning i vår »income taxe» icke belöper sig till mera än 1 million. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. Många ledamöter hördes ropa på propos. Gr. Mörner, Carl Göran: Till det mesta förekommen af de föreg:de talarne, skall jag icke länge upptaga R. o. Ad:s tid. Det är endast med afseende å Frih. af Ugglas’ förslag jag ville yttra ett par ord. Han ville nemi. utesluta ordet »inhemsk,» och jag önskar deremot att det måtte få qvarstå. Jag tror nemi. att det skulle skada vår kredit på utländsk marknad, om vi der framkomma med begäran om ett så litet lån som det nn ifrågav:de. Det kan visserligen hända att vi här hemma få betala 1 eller proc. mera än derute, men detta anser jag vara af mindre vigt, än att en god tanke om vår financiella ställning bibehåiles i utlandet.
O Flere af Ståndets herrar ledamöter yrkade, vid denna punkt, återremiss till Bevi/lnings-utskottet, med föreläggande för Utskottet att voterings-proposition föreslå, men hei'r talmannen förklarade sig på skäl, som anfördes , föranlåten vägra proposition derå; och som Ståndet ogillade nämnda propositions-vägran öfverlemnades det till Konstitutions-utskottet att afgöra, huruvida omförmälda proposition bör grundlags-enligt framställas eller icke. Konstitutions-utskottet anmodades att skyndsamt och sednast inom åtta dagar efter af remissen erhållen del, med moliveradt yttrande i berörde afseende till Ståndet inkomma; och emellertid hvila ej mindre förutskrifna yttrande, än äfven det nästföljande å sidan 54. 7:o Yttrandet, pag. 61, i fråga om rubrikerna Caffe och Cicorierot. Dervid lät Ståndet bero. Och 8:o hvad i öfrigt anföres uti nu genomgångna del af memorialet. Gillades. S. D. Föredrogs å nyo Stats-utskottets memorial N:o 239, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till regleringen af 8:de och 9:de hufvudtitlarna hörande frågor. Voterings-propositionerna godkändes, äfvensom memorialet i öfrigt gillades. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets memorialer: N:o 257, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut, rörande ifrågaställdt stats-anslag till armeens pensions-kassa. Yoterings-propositionen godkändes. Och N:o 258, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående ifrågaställdt låne-understöd till reparation af Linköpings domkyrka. Voterings-propositionen godkändes. Prot.-utdrag den 45 Juli 4848. 551 Från Hederv. Bonde-ståndet.
Rättsskipningen i vårt land är af den beskaffenhet, att ingen fruktar att dömas af hvilken domstol som helst, och om detta R. o. Adins särskilda forum medför olägenheter för öfriga medborgare, så anser jag denna omständighet vara en tillräcklig anledn. för R. o. Ad. att afsäga sig densamma. Vid de fall då detta lagbud oftast tillämpas, nemi. vid konkurser af R. o. Adins medlemmar, så medför det onekligen stora olägenheter för dem som hafva fordringar att bevaka i konkurser. Det är t. ex. i konkurs-lagen medgifvet allmogen, och i allmänhet dem som äro mindre skrifkunniga, att bevaka sina fordringar mundlligen, men detta blir naturligtvis omöjligt, då fordringsägaren bor långt från den HofRätt der målet skall bevakas. Han måste då göra det skriftligen, skaffa sig ett ombud och vidkännas alla de olägenheter, som man är underkastad, då man skall, fjerran från sin hemort, utföra en rättsangelägenhet. R. o. Ad:ns ledamöter hafva dessutom sjelfva olägenhet af att hafva HofRm till domstol vid deras konkurser; ty de nödgas derigenom ofta alt göra långa resor för att aflägga den föreskrifna eden. Ärendena skulle vidare komma att afgöras hastigare om de handlades af en person, än nu då de handläggas af flera, och såvida det är en förmån att hafva flera instanser, så skulle frälseman som gör konkurs, genom lagens antagande, komma att erhålla tre sådana, då man nu endast har två. Jag anser således, att R. o. Ad. ur ingen synpunkt har någon förmån af den jfrågav:de företrädesrätten, och då dessutom, såsom jag förut har sagt, öfriga medborgare derigenom tillskyndas en olägenhet, så är detta, för mig ett tillräckligt skäl alt tillstyrka uphäfvande af detta privilegium. Hvad slutligen angår den omständigheten, att något hinder derigenorrr skulle upstå för utöfvande af R. o. Ad:ns representationsrätt, så får jag bekänna, att jag icke kan inse hvaruti det skulle bestå, om man, på sätt Utsk. föreslagit, ålägger vederbörande domstolar att till Riddar!)
Uppfylles icke detta villkor, kan ingen vigsel göra samlifvet annat än oheligt, medan ingen vigsel behöfves för att ge helgd åt ett förhållande, där villkoret är uppfylldt. Det ofvan anförda är det väsentliga innehållet i de skrifter, med hvilka Almqvist från och med 1839 kastar sig i den offentliga strid, som så litet passar för hans väsen. Han säger själf, att han var innerst kvietist och helst ville »lefva i ett täckt eremitage för sin själs nöjen allenast», men att han af händelser och föranledanden kommit att af djup öfvertygelse yttra saker, som angripit de bestående samhällsformerna. Sedan han gått miste om den professur i Lund, hvilken kanske skulle varit hans räddning ur de senare förvecklingarne, fanns det intet, som höll honom tillbaka från att följa Lars Johan Hiertas ifriga, ofta, envist upprepade önskan att få utge Det går an. Novellen, som vid uppläsning i hemkretsen hänfört icke blott Hierta, utan äfven Almqvists andra vänner genom sin utsökta konstnärlighet och sina djärfva idéer, hade hans hustru, alltid orolig och tillbakahållande, förmått honom att hittills icke offentliggöra. Redan före Det går an hade Almqvist i Ninon de Lenclos gjort dennas tidehvarf till representant för den revolution, som lossat sedernas bojor. I sin person representerar hon däremot »sedefrihetens slående öfver på andra sidan om sitt mål», som är en äkta sedefrihet. En sådan vill blott upphäfva orikliga, skadliga och naturvidriga bojor på människans sedelif. Först när de falska plikterna äro bannlysta, kunna de återstående sanna älskas, vårdas, uppfyllas. »De blott titulerade dygderna äro de sanna dygdernas värsta fiender och ett af lastens största stöd. När detta djupt och allmänt fattas, då medför det en hvälfning i bildningen, betydelserikare än själfva den nuvarande politikens brytning. Den skall en gång skänka människan ett i himmelsk mening lätt sinne». Och, jämte dessa diktverk kommo skarpsinniga afhandlingar som Europeiska missnöjets grunder och de i Monografien, där Almqvist med kyrkliga auktoriteter – hvilka Thomander hjälpte honom att finna – stödde sina meningar.
Till hvad den siste värde talaren yttrat, får jag ännu tillägga, att Regeringsformen stadgar, det endast sådana förslag till GrundLags-förändring skola framstå'!-! las, som anses möjliga att verkställa, Jag hemställer nu, om det är möjlim att, i enlighet med GrundLagens föreskrifter, göra en sådan förändring i Representationen, sorn den friherre Anckarsvärd tyckes åsyfta, då ingen förändring kan ske utan alla fyra 3112 T)en 22 Julii e, m. Ståndens sammansstämmande beslut, och då intet St a ?! cl väl lärer vilja afstå sin representa* tions-rätt. Jag tror således, att ©n slik förändring ej, kan verkställas utan genom revolution, hvil* ken tidpunkt Gud, i det längsta nådeligen afJägsnet och kan ful jafctel igen ej tillstyrka, att Jfiksens Ständer skulle hos Kongl. Majh i un* derdånighet yttra någon önskan om en sådan förändring, Friherre Anckarsvärd t lag finnesmig af ©refve von Schwerina yttrande tillrättaford, ©eh då jagser vägen för mig i denna sak utstå* kad, skall jag derom vända mig direct© till Coust it ut iöns U tsko,t te t. Herr Lefrén i Johan Behr-:
Alt hvad här blifvit påstått, icke i ringaste mån är öfverdrifva, derom förvissas man på samma gång som man kastar en blick på arméens rangrulla och tager i beräkning korpsernas nummerär. Deu vid åtskilliga regiten och korpser af dagens händelser föranledda mobilisering af s. k. fältbataljoner, ådagalägger än ytterligare såväl olämpligheten af vår närvar, korps-indelning, som de nödvändige följderne af det för krigaryrket stationära förhållande, som vid indelningsverket är förenadt. Man finner nemi. att, sedan en till sitt erforderliga antal stark fält-bataljon utgått ur våra på 2:ne bataljoner fördelta, samt ytterligare befälscadre för ännu en bataljon innehållande reg:ten, återstår visserligen några qvarlefvor af såväl befäl som manskap, men som äro af den defecta egenskap, och dessutom, synnerligast hvad truppen angår, så otjenstbara, att de, oaktadt den dryga kostnad de icke destoraindre tillskynda staten, äro såsom något helt för sig oanvändbara. Tager man åter i betraktande arméen med hänseende till förvaltningen af dess ekonomiska angelägenheter, så framstår främst, att den polygarkiska kollegiala styrelseformen blifvit inom Krigs colbm bibehållen bredvid den enl. grundlagen ensamt ansvarige och af Ständerne åtkomlige Departds-chefen. Såsom skäl till detta bibehållande har man visserligen åberopat, att den enskildtes rätt skulle vara bättre bevarad genom den collegiala än deparlemental-styrelsen. Jag är likväl härutinan af alldeles motsatt öfvertygelse. Den ansvarighet inför R. St. som R.F. stadgar för Landtförsvars-Depart:ts-chef, bär utgöra ett säkrare skydd mot maktmissbruk och förbiseende af embetspligter, än den oåtkomlighet, som i verkligheten om icke lagenligt, skyddar möjligen alltför maklbegärlige coll.-ledamöter. Den collegiala styrelseformen minskar äfven den nödvändiga skyndsamheten i ärendernas handläggning och kan blifva ett medel alt högst menligt afleda den ministriella ansvarigheten. Öfvergående till arméens materiel, vill jag först föra till minnes hvad vi i nämnde afseende egde år 1810.
I ändamål att bereda förhöjning i anslaget tili allmänna Institutet för hlinda och döfstumma hafva inom samtliga Riks-Stånden åtskilliga framställningar blifvit gjorda, dervid erinrats, hurusom genom uppförandet af den nya byggnad vid berörda Institut, som för beredande af rymligare och sundare lokaler varit af behofvet påkallad, och för hvilken kostnaden blifvit beräknad att uppgå till omkring 350,000 R:dr, deraf Rikets Ständer vid tvenne föregående tillfällen anslagit tillsammans 157,000 R:dr och hvartill, för betäckande af återstående kostnaden, eller omkring 200,000 R:dr, efter af E. K. Majit dertill i nåder lemnadt tillstånd, blifvit använda de medel, som genom enskildes donationer och uppkomna besparingar m. m. under tiden alltsedan Institutets stiftelse tillfallit detsamma, Institutet sålunda gått i mistning af räntan å dessa medel eller omkring 12,000 R:dr årligen, samt att i följd häraf, derest icke någon ersättning härför bereddes Institutet, detsamma i högst betydlig mån måste inskränka sin verksamhet. Af sådan anledning och enär ofvanberörda nybyggnads fullbordande medtagit största delen af Institutets egna kapitaltillgångar, hvaraf den ärliga räntan så väl behöfts för att bidraga ej allenast till bestridande af de för Institutets ändamålsenliga verksamhet nödiga utgifter, än äfven till underhåll på Institutets fond af ett större antal fri-elever, vöre det årliga stats - é8 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169» anslaget af 45,000 R:dr numera alldeles otillräckligt till underhåll af det ökade antal elever, eller 180, som den nya lokalen vore afsedd att inrymma. För att bereda tillgång så väl till förenämnda ändamål, som ock till anställande af nya lärare samt ökade löner åt de nuvarande, har derför blifvit yrkadt att Rikets Ständer måtte bevilja en tillökning af 15,000 R:dr i det för denna inrättning nu utgående statsanslag.
Vid föinyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskott, ns förslag, N:o 190 , till sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljagliga beslut, lörande allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befremjande, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 Utskottens fö: skag i 3 morn. af 1 §. antogs, med förbehåll, att Presteoch Bonde-Siånden gilla den förklaring af deras beslut, som Utskotten föreslagit; 2;) inbjudningarna, angående 9 §., 10 5 mom. af 12 §, samt 3 mom. af 16 §. antogos, i följd hvaraf voterings-pi opositionen öfver 5 mom. af 12 §. ansågs komma att förfalla; 3;o den rörande a morn. af 12 §. gjorda inbjudningen blef icke antagen af Ridderskapet och Adeln, men voterings-propositionen, angående samma moment, godkändes; 388 fröt. Ut dr. den 3o April 18 41 • 4:o i allt öfiigt golkändes de af Utskolteu framställda förslag och föreslagna volerings-propositioner. S. D. Lades lill handlingarna Stats-Utskottels den 3 och 28 dennes på hordet lagde Memorial, N;o 481, angående det emellan Kongl. Majit och Kronan å ena samt nya Trollhätte Canal-bolag å andra sidan afslutide contract i och för Trollhätte canaloch slussverks ombyggnad. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoc. li N:o 184, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 87. S. D. Å.nyo föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets den 21 och 28 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 4^, med förslag till förändrade formulairer, hörande till den blifvande nya Bevillningssladgan. S. D.
Hvad skall det blifva af dessa komministrar, på gamla dagar, när de, oberättigade att ens söka pastorat, måste på sådan lön jemte familjen, som vanligen står i omvändt förhållande till brödet, äfven hälla adjunkt, för att sköta en tjenst, som vid 75 å 80 år kanske är lör tung? Vikarien efter mig lick af Konsistorium lönctillökning af 150 R:dr på året, emedan hela kaplanslönen icke ansågs tillräcklig till hans underhåll. En kaplan har icke att påräkna ett sådant understöd, hvarför hela tyngden af en talrik och utblottad familjs underhåll laller på en vanligtvis fattig och liten församling. Icke kan det kallas rättvist, hvarken mot prest eller församling, att stänga den förre från befordran och göra lidandet och tyngden för prest ocii församling permanenta? Kan man antaga soia sannt att hvarje prest är otjenstbar vid 65 års ålder? Ar icke mången vid denna ålder kraftfullare än en annan vid 45 år? Kräfver väl en pastors embete större fysiska krafter, än en generals under brinnande krig? Vi kiinne af historien en Camillus, som ännu mellan 80 och 90 år i spetsen för Roms legioner slog en fiende, som piskat Roms yngre generaler. Förnyelse härpå hafva våra dagar sett i Radetsky och i Englands öfverbefälhafvare i Indien. Prestens embete passar för en mogen ålder. Det är vishet när de gamle. Ordet vinner i kraft af vördnaden för de gråa håren. Skall o o derföre en befordringslag läggas på förnuftig grund, kan ansökningsrätten icke inskränkas af annat, än af oförmåga att sköta embetet, — den härtill olörmögne må nu vara 45 eller 75 är. Denna lag är in praxi nu gällande, så att en prest, som måste hafva vicarius af oförmåga att sjelf sköta sitt embete, icke sättes på förslag till annan lägenhet. — När hvarje Statens embetsman får söka befordran på sin bana så länge hankan och vill sköta ett kall, är det orättvist att neka presten denna rättighet?
Dock, det är fåfängt att försvara ett förslag sådant som detta Högstsalig Hans Maj:ts£ det skall försvara sig sjelf, eller kan det icke blifva begripet! Till Eders Excellence hemstället, jag ödmjukeligen, om icke Eders Excellence täckes föreslå Ridderskapet och Adeln, såsom ett tillägg till nu förevarande Betänkandet, att bifalla Högstsalig HansMaj:ts propositionaf d. 10 December,”i hvad det angår de föreslagna Statsobligationerne, på 6 procents ränta och 2 procents afbetalning, sorn Staten skulle med fordringsägarnes bifall lemna Gäldenärerne till liqvid af sinaskulder, och sedermera sjelf indrifva de bestämda procenten; mea hvilka obligationer dock ej anses böra hållas i värde genom något Creditiv, eller någonsin i liqvid af allmänna Cassör emottagas såsom mynt, utan blott så vida vara nyttig», som de utan allt detta kunna bibehålla 6in Credit; och sluteligen att, såsom Kongl. Maj:t föreslagit, dessa Sedlar till en början ej må utgifvas till ett högre årligt belopp än 500,000 Riksdaler, samt att alla Reglemenfariska detailler af detta förslag till Konungens höga vishet öfverlemna6.” Begärdes på bordet. Herr Flach, Carl Fredric: Jag kan ej dölja min öfvertygelse, att en realisation län - 500 Den 9 Junit /. m'. ge skall komma att höra till våra fromma önskningar. Att genom silfverköp, på sätt ry< Snarare tror jag, att, till realisationens befrämjande, skulle bidraga hvad Grefve Spens föreslagit. Jag delar väl med Utskotten den tanka, att ingenting är svårare, än att minska RörelseCapitalet; men jag kan ej med Utskotten instämma deri, att myntet ej, genom något annat medel, förbättras. Skall man antaga en amorterings-princip, anser jag dea böra på det sätt verkställas, att i samma mott sedeln amorteras, bör den substitueras genom ett creditmynt, hvarigenom alla näringar och skuldsätta subjecter, blifva bragte i tvång att anstränga sina krafter.
Till pedagogens lön höra l1/^ hemman Ålem och Ödebo, 57, tunnor kronotionde efter markegångs-pris, samt 14 R:dr 43 öre i djeknepenninge-ersättning. Skolkassan, bestämd för uppköp af böcker och materiel, uppgick vid sista bokslutet till 46 R:dr 33 öre, och är bildad af några kollekter jemte inskrifningspenningar. Pedagogien, rörande hvilken några vidare upplysningar icke vunnits, ligger 4 mil ifrån Calmar, hvarest närmaste elementar-läroverk är beläget. Stockholm af Kongl. Ecklesiastik-departementets afdelning för Undervisnings-ärenden den 17 November 1859. A. L. Nordvall. Bill. till R. St. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Jan. 1860, kl. 6 e. m. KONGL. MA J:TS Nådiga, Skrifvelse till Rikets Ständer i fråga om låneunderstöd för anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif; Gifven Stockholms Slott den i 6 December i 859. Sedan, vid ett inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län den 27 September detta är hållet sammanträde, Lideå Stads Borgerskap samt åtskilliga andre bland länets invånare öfverenskomma att bilda ett aktie-bolag till åstad kommande af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif, i ändamål att derigenom sammanbinda de ofvanoch nedanom dessa forssar liggande till elfven börande vidsträckta lugn vattenytor oeb såmedelst öppna en 11J mil lång kommunikationsled mellan landets inre delar och hafvet, bar Kongl. Majis bemäldc Befallningshafvande, uti underdånigt memorial den 3 sistlidne Oktober, jemte anmälan härom, till Kongl.
N:o 5 måtte få nästkommande Onsdag företagas till pröfning samt då upföras främst i föredragnings-listan. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Föredrogs och lades till handlingarne Const.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern. N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk. särskilda af Doktor Nils Nordlander och RiksdagsFullm:n J. E. Rutström väckte motioner böra förvisas. Föredrogs och bifölls sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mein. N:o 1, angtde arfvode för en af Utsk. antagen särskild Sekret. Föredrogs, men borlades ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 1, i anledn. af dels K. M:s Nåd. Propos. angtde vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifnings-sättet och inrättningen af allmänna Bevärings-manskapet, dels ock en i samina ämne väckt enskild motion. Föredrogs och bifölls Alim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 35, i anledn. af väckte motioner om afskaffande af den s. b. Folkmarknaden i Westerås. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern. N:o 36, i anledn. af återremiss utaf Betänk. N:o 11, fann R. o. Ad. detta Mern. ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Den 11 Februari. 371 Föredrogos och bifölios Allra. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s nedanniimnde d. 7 dennes på bordet lagda Betänk:n:
Liefve något öfver det ena året, skulle öfverskottet kunna begagnas det följande. Om nu denna fonds utgifter förminskades med de 800 r:dr, som hittills utgått för länsmännens aflöning, så uppkomme, på sätt Frih. Sprengtporten nämnt, en årlig besparing af 800 r:dr. Men denna bör ej tillfalla statsverket, utan varder en ökad tillgång för Lappska ecclesiastik-verket, att användas till sådana behof i framtiden, som jag nyss nämnde. Om således B., o. Ad. behagar säga, att Ståndet gillar StatsUtskls förslag, med förbehåll att Konungens dispositionsrätt till Lappska ecclesiaslik-fonden icke inskränkes, eller gillar StatsUtsk:s förslag oaii förklarar fem - 4°4 Den 12 Augusti e. m. dens anslag böra blifva oförminskad t, så komma vi, uti båda fallen, till samma mål. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om E. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts förslag i aldra punkten. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad sjelfva öfverflyltningen af de 8 länsmans-lönerna anginge, så hade R. o. Ad. redan beslutat den då 2ldra hufvudtiteln föredrogs; således återstode nu blott de öfriga frågorna. Då R. o. Ad. icke instämt i Utsk:s förslag, finge Hr Landtm, nu framställa propos. å Frih. Cederströms begäran, och hemställde alltså, om R. o. Ad. ansåg, att inkomsten af Lappmarks ecclesiastik-fond borde oförändrad på stat uppföras, och redogörelsen för dispositionen deraf förblifva oförändrad såsom hittills. Bifölls. 3:dje punkten. Universiteten. Mom. litt. a). Hr von Hartmansdorff begärde få vela, huru detta mom. blifvit afgjordt hos de öfriga Stånden. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ankommit om de öfriga Ståndens beslut i ämtfet. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle önska att R.