Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers uppmärksamhet för tillvägabringande af nödig rättelse för framtiden. 8:0 Vidare få Revisorerne anmäla, att Förvaltningen af Sjö-Ärenderna synes, utan Kongl. Majits auetorisation, hafva, för Flottans behof, af framlidne Capitainen Carlslunds Enka inköpt en samling af vetenskapliga böcker och ritningar, för en summa af 1,300 Ridr Bico, af anslaget å 4:de Hufvud-Titeln till oförutsedde behof. 9:o Bland Expence-utgifterne vid Förvaltningen af Sjö-Ärenderna hafva jemväl under åren 1836 och 1837 utgått Skolappnings-penningar åt Vaktbetjeningen i Förvaltningen, arfvoden till Kamereraren, som fört Förvallningens räkning i Banken samt till den Tjensteman i Post-Ver - — 137 ket, som besörjer Förvaltningens fribrefs-correspondance, och, då det är Revisorerne bekant att dylika smärre gratificationer äfven af flera andra förvållande Verk utbetalas, få Revisorerne hos Rikets Ständer hemställa alt, på en gång, för alla Verk, utredning måtte ske till hvad belopp dessa discretioner af tjenstemän tillgodonjutas, och att på grund deraf, emot det att dessa småutgifter försvunne, tjensternännen tillädes så mycket i förhöjning å lönerna, som svarar emot deras dervid hafde besvär och ansvar. 10:o I anledning af Krono-Ångfartyget Odins under Premier-Lieutenanten och Riddaren Ehnemarks befäl i Augusti månad år 1836 inträffade strandning å J utländska kusten, hafva Revisorerne af handlingarne inhämtat alt fartygets primitiva värde med tackling, machineri och inredning utgjort 121,266
Det förhåller sig med sättet alt räkna penningar, såsom med hvarje gammalt bruk, hvilket djupt ingripit i ett folks plägseder, att det icke kan godtyckligt, eller utan stor svårighet, förändras. Oagtadt 60 års påbud, att i Frankrike begagna tio-, och lnindradelalsräkningen, bibehåller dock dess folk sin gamla tjugotalsräkning, hvaraf benämningen quatre-vingt på 80, är en återstod. Ännu räknar det lägre folket,'såsom jag sjelf för 2:ne år sedan hörde, och Hr Westerstrand dessutom besannat, sina 20 Sons pä 1 Franc. Icke nog dermed, kärleken för tjugutalet är så ingrodd, att Fransmännen om än afsigtslöst, dock ofta säga 40 Sons i st. f. 2 Franc. Enahanda är förhållandet hos oss. Huru länge sedan är det icke, som räkningen i Daler, Mark och Öre, uphörde att i allmänna räkenskaper och författningar begagnas? Likväl hörer man än det ena, än det andra af dessa räknesätt, qvarlefva bland' allmogen, särdeles är detta förhållandet i Södra Sverige med Daler S:mt, hvilka ännu qvarstå i lagen och hvilka den Blekingska samt Småländska allmogen vanligen beräknar i fråga om handel af fastigheter eller kreatur m. m. Till och med när det gamla räknesättet länder allmogen till skada, så bibehåller han det, för plägsedens skuld. Sådant är förhållandet med Småländningarnes bruk i Kronobergs län, alt räkna 42 kappar på en tunna säd, ehuru Konungen för mer än 100 år sedan, eller 1739, påbjöd att 32 kappar skulle, öfver hela riket räknas och mätas. Till Kronan och indelningshafvare mätas ej heller flera kappar. Men till presterskapet lära utgå, efter gammal plägsed, 42, likasom det brukas i handel och vandel, ehuru priset på en tunna säd ej skall stegras med fullt motsvarande upgäld i penningar.
Häruti har Riksdagfullmägtigen Daniel Danielsson från Örebro Län instämt. Af Johannes åndersson från Upsala Län: ”Jag kan icke annat än med ledsnad reservera mig emot Höglofl. Stats-Utskottels af majoriteten fattade beslut vid punkten C., att räntegifvare skall erlägga 16 sk. per tunna råg och korn och 12 sk. per tunna bafra, då den af honom forslas. Vid Riksdagens början talades om lindring för jordbruket, men Höglofl. Utskottets majoritet häfver genom forsel-lön ålagt de räntegifvande jordbrukare ett mera tryckande onus och uti omvändt förhållande beredt räntetagare en icke obetydlig tillökning på sine löneinkomster, så att t. ex. Herrar Biskopar, som häfva i3oo å i4oo tunnor indelt afradsoeh kronotionde-spanroål, skulle i följd häraf ytterligare blifva ikogkomne med en löneförhöjning af 433 T å 4J>6f R:dr Ba'nco; och äfven andra civila och miiitaira Tjenstemän skulle 1 mer och mindre nion äfven erhålla en icke obetydlig lönlörbättring, af den förut nog tryckta skatte - Stals-Utshottels Utlåtande N.o 273. 43 allmogen; livar och en rättvis lärer väl finna hvilken orättvisa blifver för räntegifvare att forsla sin räntespanmål och äfven betala försel a fgift, eller den af Högloft. Utskottet under fagert sken så kallade ersättning.” Riksdagsfullmägtige Anders Larsson från Upsala Län, J. O. Dahlberg från Westernorrland samt Eric Nilsson från Jemtland hafva förklarat sig instämma uti berörde reservation. Af Riksdagsfullmägtigen Nils Persson från Örebro Län. ”Emot det af Högloft.
Dervid skall domaren tillkalla två ledamöter, som till samma afdelning med honom i landstings-rätten höra och hvilkas domsagor äro närmast intill hans belägna; och synen skall för sig gå med sju nämndemän, samt dom på stället afsägas. Nämndens rösträtt skulle bestämmas sålunda, att dess flertal utgör sammanlagdt en röst, men hela nämnden, då han är ense, eger två röster.” Bih. till R. St. ”Från husesyner böra domstolarne befrias och endast utöfva sin domsrätt i de tvister, som af dessa syner föranledas.” ”Protokoll skall af domaren föras öfver allt. hvad hos stadseller härads-rätt samt synerätt förehafves, och utdrag deraf meddelas med hans underskrift.” ”Han utfärdar stämningar, när de begäras under den tid, han i domsagan vistas eller ock i landstings-rättens sammankomst deltager. Eljest böra de kunna utgifvas antingen af landstings-rättens sekreterare eller af kronobetjente och i orten tillförordnade ombud, hvilka alla skola lemna förteckningar deröfver till den ledamot, som har att målen upptaga.” "Till landstings-rättens sammankomst skall domaren medhafva protokoller och handlingar i alla mål, som hos stadseller härads-rätten förevarit efter näst föregående sammankomst i den afdelning han tillhörer. Dessa mål föredragas af honom i landstings-rätten, hvars protokoll han dervid förer. Efter målens afgörande uppsätter ock föredraganden rättens domar och besörjer om deras utfärdande (endast genom utdrag af prokollet).” Uti förestående plan har för de mindre länen, ej annan förändring skett, än beträffande antalet af domsagorne och följaktligen äfven ledamöternes antal i den föreslagna landstings-rätten, hvilka antal blifvit af Justiti-ombudsmannen modifierade efter storleken af folkmängden i de mindre länen, eller Gottlands, Blekinge, Hallands, Upsala,. Westmanlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län; och skulle, i enlighet med omfönnälde plan, domsagornas och domrarnes antal för hela riket i första instansen blifva till en början 21S.
M:s nåd. propos., hoppas jag derigenom hafva ådagalagt mitt bemödande att i möjligaste måtto befordra det åsyftade ändamålets uppnående, och min önskan att detta måtte vinnas pä ett sådant sätt, att alla kunde blifva nöjda. Då emedlertid detta ärendes behandling bekräftat den farhåga jag redan pä förhand yttrat, att ett sådant förvandlingssätt, som nyssnämnde alternativa förslag innefattas, eller de nuvande räntepersedlarnes utbyte mot färre, mötes af allmän farhåga hos den skattdragande och ej heller i öfrigt vunnit något understöd; så anser jag mig icke ega anledn. frångå den åsigt jag framställt, att ändamålet bäst bör kunna vinnas på det sätt Utsk. föreslagit, och finner mig derföre nu böra, i likhet med hvad jag förut gjort, yrka bifall till Utsk:s betänk. Gr. Anckarsvärd: Den nu under öfverläggning varande frågan hvälfver sig egentligen och så till sägandes ensamt omkring förslaget att förvandla våra räntepersedlar lill penningar. Jag anhåller att få upprepa för dagens prot. såsom utgångspunkt för mina åsigter, att. frågans ålder daterar sig från d. 10 Juli 1712, då ifrån Bender anbefalldes, att förslag skulle uppgöras till förenkling af skattepersedlarna, och dervid tagas i öfvervägande om icke nyttigast vore att räntorna sattes till en viss summa i penningar i ett för allt. Genom ett K. bref af d. 25 Januari 1744 meddelades Kammarcolbm lill behörig efterrättelse. R. St:s skrifvelse af d. 12 September 1743 innefattande bland annat, alt någon förbättring i kammarverket icke kunde ske om icke Bonden fick betala hela sin ränta med penningar, hvilket vore det bästa uppbördssättet. Det är således mer än 140 är sedan frågan bragtes å bane. Det är mer än 100 år sedan R. St. i detta hänseende yttrade sin åsigt, att ingen förbättring kunde ega rum med mindre än att bonden fick betala i penningar.
Peterssons i Falls - 38 herg uppgift, all det för Bjälbo församling utskrifna exemplar icke föir än efter långt dröjsmål var tillgängligt till utlösen, och att öfriga exemplaren ännu i början af Januari månad år 184-2 ej blifvit expedierade, del förekom, alt landssekreteraren, såsom anledning dertill, att målet, enligt från landskansliet utfärdad t diariiutdrag, ännu den 9 Oktober 1840 visade sig ej vara med slut afhulpet, anfört, alt, ehuru utslaget varit färdigt i slutet af Maj samma år, någon anteckning derom ej behöll i diarium inflyta, enär utslaget ej blifvit efterfrågadl eller till lösen begärdt, hvilket andragande, sammanställdt med landssekreterarens sedermera gjorda uppgift, att utslagen utlöstes allt efter som de hunno utskrifvas, innebure ett erkännande, att de åtminstone ej den 9 Oktober 1840 varit utskrifna; ty och då landssekreteraren såmedelst vore förvunnen att åtminstone något öfver tre månader, ulan gällande ursäkt, hafva fördröjt och äfven sedermera till en del aldeles underlåtit expedierandet af Konungens befallningshafvandes ifrågavarande utslag, yrkade advokatfiskals-embetet, det landssekreteraren, enligt sist åberopade lagrum och författningar, måtte fällas att derför böta åtta riksdaler sexton skillingar; men som Petersson dels visat, att Konungens befallningshafvandes utslag du mera blifvit i häradets alla kyrkor kungjordt, och dels icke fordrat någon kostnadsersättning, fann advokatfiskals-embetet för sin del vidare påföljd af åtalet ej kunna äga rum; öfver hvilket slutpåstående landskamereraren, så vidt det honom angick, blifvit hörd och aflemnal förklaring af det hufvudsakliga innehåll: att Kongl. Kammarkollegii kungörelse af den 1 Februari 1808 och cirkulär af den 23 September 1823 icke uttryckligen skulle stadga, att den derigenom förorduade föreskrift, angående kungörande och delgifvande af utslag i frågor om brooch vägdelning, borde i sjelfva utslaget införas, utan vore genom det uti berörda cirkulär förekommande alternativa förordnande att vederbörande kronobetjent eller den vinnande parten, efter hvarje måls särskilda beskaffenhet, skulle föreläggas att ombesörja kungörandet och delgifvandet, tvärtom antvdt, alt ett slikt föreläggande kunde, efter expeditionshafvandens godtfinnande, meddelas antingen uti utslaget eller genom skrifvelse lill vederbörande kronobetjent; hvarföre och då vid sådant förhållande det tillkommit landssekreteraren, såsom expeditionshafvande, att, uärkommunikationssättet icke blifvit i utslaget föreskrifvet, derom lemna vederbörande kronobetjent särskildt förständigande, och det icke tillhört landskamereraren att vaka deröfver,
— Jag åter vill bibehålla dem, så vidt möjligt, både i familj och stat. Den kosmopolitiska åttan, alt antaga andra länders sedvänjor gäller för mig vida mindre, än bevarandet af våra fäders lagar, med hvilka folkets seder och föreställningar stå i nära samband. Landet må ej svida för stadsbons mildhet eller flathet i åsigter. Vare nog sagdt. — Redan i ett föreg, plenum hafva i frågan sig yttrat en utmärkt statsman äfvensom en erfaren jordägare. — Hvem nitälskar ej för den ringa och tjenande klassens bästa? — Afven jag tror mig göra det, på samma gång jag behjertar samhällets gagn, då jag vördsammast hemställer att de afgifne molionerne må befinnas skäligen böra lemnäs utan afseende. Detta anförande skulle bifogas den i dag beslutade remissen till LagUtsk. af Hr Granfelts, och Hr Hjertås ifrågavar. motioner. IJ. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. 314 Den 30 December e. m. Måndagen den 30 December 1850. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.utdr. för denna dag t. m. Ilr Hjerta, Lars, upliiste en sålydande motion: I anseende till angelägenheten deraf att en ny lag för enskilda hanker varder upgjörd, och dä så vidt jag kunnat förmärka, någon motion derom ännu icke blifvit vid denna riksdag framställd, föreslår jag vördsamt, att LagUtsk. ensamt eller i förening med BankoUtsk., må lill R. St. inkomma med förslag till en sådan lag, i närmaste öfverensstämmelse med de grunder, som beslötos af Högv. PresteSt. och Hederv. BondeSt. vid sistförflutna riksdag; och anhålles om remiss häraf lill nämnde Utsk.
Hr Lefre'n har riktigt försökt, af livad orsak känner jag icke, måhända för att afleda uppmärksamheten ifrån ämnet, ehuru jag visserligen icke vill påstå något sådant, han har, säger jag, riktigt sökt inleda oss alt tala 0111 privilegier, då han velat kalla BondeSt. privilegieradt derföre att nämndemännen vid häradsrätterna äro bönder, och I]r Lefre'n har sagt, alt om hus honom någonsin en känsla af afund kunde uppstå, så skulle lian afundas ett sådant Bonde.Slts privilegium. Detta allt bevisar huru nödigt det är, men tillika huru svårt, 0111 ej alldeles omöjligt, att följa en man, Ilvars talareföl måga är så stor och sorn vill utbilda andras talarefönnågor, som ena stunden förklarar nödvändigheten af att med lugn och sans gå till väga och den andra omtalar sitt eget behof att yttra sig med värma, denna vexlande temperatur af lugn och värma, som lemnar en latitud åt hans egen oratoriska förmåga, icke mindre vidsträckt än den mellan himlahvalfvet och Riddarhustorgets rännstenar; herrarne torde (inna, säger jag, huru svårt det är att nödgas taga reda på det ämne, hvarom han talar. Då Hr Lefren första gången yttrade sig i denna fråga, begärde - Den 21 April f. m. 25j gärde han bestämdt afslag å detta betänk.; föremålet för mitt dictamen i förra plenum var åter endast att bedja alla andra ledamöter af detta Hus besinna hvart det skulle leda att på sådant sätt tillintetgöra den allmänna valprincipen. Jag har ingalunda instämt med dem som begärt bifall till detta betänk., utan med dem, sorn ansett det vara rätt att rälta hvad man kunde medelst anmärkn;r och dessas försändande till Const.Utsk. Jag förklarade att jag instämde nied Gr. Spens, äfvensom i hvad Hr Lefre'11 yttrat om det orätta att låta städerne välja för sig sjelfva.
Den 49:de punkten af Utskottets betänkande, deruti, jemte hemställan, att åtskilliga väckta motioner, afseende nedsättning i räntan för lån, som utlemnas från diskonterna, måtte få förfalla, Utskottet föreslagit, att lista mom. i Banko-reglementets 202 g oförändradt må bibehållas, är hifallen af höglofl. Ridderskapet och Adeln samt vällofl. Borgare-ståndet, men återremitterad af de 2:ne andra riksstånden med anmärkningar, de der hufvudsakligen innehålla, att räntan för diskontlån, nu bestämd till 5 procent, som vid lånets utassignerande afdragas, vore allt för hög, serdeles i betraktande af de flera afgifter, hvilka drabba lånsökanden; att den höga räntan föranledde förlust för banken genom minskad utlåning, och sålunda gerna kunde, äfven utan skada för välgörenhets-inrättningar, nedsättas, emedan dessa utgifva lån på längre tid, hvilka, såsom för låntagaren mera fördelaktiga, kunna bära högre ränta, än lån på kortare tid med omsältningsrätt samt att det åt Banko-styrelsen borde öfverlemnas alt inom något bestämdt maximum och minimum reglera räntefoten.
Rom förvandlades till ett kristnadt Romerskt rike (år 321), följdes efterdöme! snart af andra Stater, hvilka sammalunda med sina hedniska institutioner döptes till kristna. Det var icke tillräckligt för Staterne att kallas »verldsliga Stater», hvilka skulle regeras efter »naturliga lagar», utan kristendomens helighet skulle omskimra dem, ändock densamma i allmänhet icke duger att tillämpa i den verldsliga lagstiftningen, då det går utom möjligheternas gräns för denna lagstiftning, att döma och bestraffa »tankar och hjertans uppsåt». Det som till sin idé i sanning var naturligt, skulle nu blifva heligt. Såsom Staten methamorfoserades i kristendomen med bibehållande af alla inre som yttre hedendoms former, så blef äktenskapets hedniskt-religiösa karakter förvandladt till kristligt och således heligt. Det var nu icke tillfyllestgörande att äktenskapet var en helt och hållet verldslig sak, en naturlig, en borgerlig inrättning, utan det skulle blifva kristeligt, och således, ehuru emot sakens natur andeligt, för att vara homogent med kristendomens andeliga vä” sende. Motioner hos Riddersknpet och Adeln 1862. Att äktenskapet är menniskoslägtets nödvändiga behof, har af hedningar som kristna varit erkändt, ehuru en viss ällan till de sednares perfektionerande slagit öfver målet, och i en ultramontansk rigtning sökt att göra det till andligt och heligt, som aldrig kan blifva annat än naturligt och borgerligt. Man har således velat skilja på kristligt äktenskap, och icke kristligt, och, för att gifva det karakteren af kristligt, skulle prestvigseln vara ett vilkor. Mystifikationen af vigseln skulle vara ett förandligande af saken och göra äktenskapets inre borgerliga väsende till ett kyrkligt faktum, som skulle gifva det sitt egentliga värde, sedan en uppläst handboksritual belagt det med kyrkans andeliga välsignelse.
Maj-.ts nådiga framställning. 56 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. 46:o. Efter det extra Provincialläkaren i Ulricehamns distrikt af Elfsborgs län, Chirurgie Magistern Wilhelm Manritz Heinrici hos Kongl. Majit underdånigst anhållit, att enär, på sätt af den underdåniga ansökningen vidfogade handlingar styrktes, Heinrici var född den 29 Juni 1796 och i Statens tjenst varit anställd alltsedan den 1 September 1812 eller under en tid af 50 år, hvaraf såsom ordinarie Bataljonsläkare vid Elfsborgs regemente nära 50 år och 27 år såsom extra Provincialläkare i Ulricehamns distrikt, samt enär alltså sökandens helsa och krafter ej kunde medgifva en fortfarande längre verksamhet, Kongl. Majit täcktes hos Rikets nu församlade Ständer i nåder anmäla honora att, efter afskedstagande från extra provincialläkareIjensten, komma i åtnjutande af pension å allmänna indragningsstaten, — hade Sundhets-kollegium, anbefaldt alt öfver berörda ansökning sig yttra, med hänseende till Hcinricis mångåriga tjenstemannaverksamhet samt derunder ådagalagda synnerliga nit och skicklighet, ansett sig böra den sålunda gjorda framställningen till nådigt bifall förorda; hvarefter Stats-kontoret, jemte meddelande af den upplysning, att Heinrici, hvilken såsom extra Provincialläkare åtnjuter ett årligt arfvode af 1,000 Ridr, derjemte i egenskap af f. d. Bataljonsläkare uppbär en pension af 225 Ridr ur Arméens pensionskassa, uti infordradt utlåtande underdånigst hemställt, huruvida icke den underdåniga ansökningen kunde i så måtto vinna nådigt afseende, alt Heinrici beredes rättighet alt, vid afskedstagande! från extra provincialläkare-befattningen och när han styrker sig vara lill helsan försvagad, lä såsom pension å allmänna indragningsstaten uppbära skilnaden emellan ofvanberörda arfvode och den pension, Heinrici redan åtnjuter, eller 775 R:dr årligen. Med anledning häraf och då pension från allmänna indragningsstaten för ordinarie
Vid holvet gjorde man sig nu de högvigtiga frågorna: Skall konungen mottaga församlingsledamötema? Skola de stå, sitta eller knäböja? Huru skola de vara kostymerade? öfver-ceremonimästaren markis de Brézé tog dessa maktpåliggande fragor i allvarligt öfvervägande. Genom strängt iakttagande af ett fbrntraditionelt hofceremoniel skulle, menade han, det i fara sväfvande konungadömet befästas, inflytelsen af den förderfliga tidsandan segerrikt dämpas samt hela nationen återförsättas i den gamla goda tidens anda och vanor. För sadana inbillningar må man ej alltför hårdt klandra den gode markis de Brézé; ännu ett århundrade efter honom kan man, utan att gå synnerligen långt bort, finna hof-ceremonimästare, som tänka och handla på alldeles samma sätt. Man fick sålunda inom hofkretsen klart för sig, att cere-monielet af år 1614 skulle återupptagas. Riksständerna skulle af konungen mottagas, men dervid vara så kostymerade och sins emellan iakttaga samma skilnad som på den » gode Henriks » tid. Till detta ceremoniel hörde, att tredje ståndets medlemmar endast i knäböjande ställning kunde tilltala konungen eller af honom tilltalas. Först efter lång öfver-läggning beslöt man att afstå från detta ej längre tillrådliga bruk; men då skulle i stället tredje ståndets underordnade ställning genom andra anordningar på ett i ögonen fallande sätt framhållas. Det var (för att åter citera Walter Scott) att » reta ett redan förut vredgad t lejon ». Den 1 maj 1789 voro ständerna samlade i Versailles; den 3 maj fingo de nåden att göra sin underdåniga uppvaktning hos konungen. Först kommo kleresiets medlemmar i kaftaner, långmantlar och baretter eller i violettfärgade korkåpor; derefter kom adeln i guldstickad spansk mantel, väst och uppslag af guldtyg, paradväqa, spetshalsduk och plymhatt efter mönster från Henrik IV: s tid; sist kommo tredje ståndets medlemmar i enkel svart drägt, med korta mantlar och filthattar utan plym.
Widare framträdde Herr LilvLkseolpe, kreclric Humuel, til Herr Grefwcn och Landtmarffalken, och anmälte at öfwer! han yttrat samma begäran; och dä Hekr Landtmarffalken förmälte sig ej det hafwa hört, förklarade Herr Liiver^oiys til Protoeollet at han yrkat sakens hwrlande pä bordet. Widare hördes Friherre 8tae1 von kloilgtein, 6orllt2 l.uäviA, anledningen til Ridderffapets och Adelns olika tankar i detta ämne, tror jag härrör af et olika begrepp om hwad som kan och bör läggas pä bordet; dä man inlemnar Me. moria!, sä är afsigten, när man begär det pä bordet, at kunna fä under tiden genomläsa detsamma, och hädanefter fatta sit beslut; men dä man talar läter det sig ju icke göra, ty man kan ej lägga ett tanka pä bordet. Dek blir derföre en nödwändighet, at i alla sädana mäl, som kunna wara af wigt, antingen ffrifteligen fatta sin mening, eller ock dictera til Protocollet, dä allt hwad man behagar katt läggas pä bordet. Friherre ^äelgvärä, l8ric(^örg.n, förklarade sig ej hafwa nägot deremot at fåken blefwe pä bordet hwilande, blott densamma i nästa Plenum företoges och afgjordes. Äter blandade rop Grefwe 46 la 63.0416, iLcob, om den af Friherre ^46i8V3,r4 nu wäckta fräga rörer Andra Band. tTl.o 6. äta - 42 Den 3 Julik. ätagande eller icke nu åtagande af skjuts för Säterier, sa är den ej ny, utan redan förut wäckt af Herr Grefwe /^6oPb körner, således nu blott ä nyo uptagen, och kan pä sadan grund nu genom Ja eller Nej afgöras. Ropen förnyades.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse , angående Prest-rältigheternes utgörande pä Gottland, och dermed sammanhängande frågor, om en förändrad indelning af dervarande Pastorat, m. m. (I. A.) Under den T2 sistlidne Julii liar Kongl. Majrt till Stats-Utskollet aflåtit den Nådiga Skrifvelse i förrberörde ämnen, som uti / Sami., 1 Afdeln. af Bill. lill jR. St. Prol., N:o 5g, finnes intagen; hval jemte Utskottet från Bonde-Slåndet erhållit remiss af Riksdags-Fullmägtigen Per Isaksson Myrungs från Gottland till samma Stånd afgifne anförande, med öfverlemnande i afskrift af bemälde Riksdags-Fnllinägtigs lill Kongl. Maj:t i underdånighet ingifne skrift, innehållande förslag till viikor och grunder för den tionde-sättning, som genom Pastoratens sammanslående derstädes skulle kunna till vägabringas. Af högstberörde Nådiga Skrifvelse samt de deri omförmälde och tili Utskottet öfverlemnade Skrifter och Handlingar, har Utskottet inhemtat, huruledes alltsedan år iSii tvist förevarit emellan Allmogen och Presterskapct på Gottland, angående det sistnämndes aflöning, så i afseende på beloppet som sältet att densamma utgöra, utan att de försök till jemkningar och tvistigheternes biläggande, som af vederbörande Auloriteter, tid efter annan blifvit gjorde, förmatt leda till något resultat; varande, efter det Kongl. Majrts Befallningshafvande och Consistorium i Wisby sig i underdånighet yttrat, alla lil! detta mål hörande Handlingar så väl rörande den allmänna löne-regleriugen, som de serskilda förenings-frågorne,. jemlikt Kongl. Majrts fattade Nådiga beslut, år iS3i till Kongl, Kammar-Collegium öfverlemnade, för att sig deröfver i ett sammanhang utlåta; i följd hvaraf Kongl.