Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mynt-enheten, den metalliska i Silfver och dess underafdelningar, om några stadganden för framtiden i afseende derå. XXX. B. 11 o, 168. XXXII. Å. 189, 246. XLII. Myntfoten, förslag till Förordning om. I. 551. II. R. 46. LIX. E. 159. Myntning, angående skyndsam, af Bankens tillgångar i Guld och Silfver. Se Banken. Myntsorter, Utoch Inländska, om inrättande af ett Conior i Banken för in vexling af, samt om Postvagnar för transporterande af sådant Mynt till Banken. Lill. B. 237. LIV. A. 25o. LXIV. E. 359. MyntVerkets räkenskaper för år 1826, om verkställd granskning af. XLVII. B. 5o8. XLVIII. A. 213. LXI. E. 11 o. Myntvärdets upprätthållande, angående. I. 494, 531. II. R. 28. LVIII. B. 396. LIX. E. i5g. LXV. A. 432. Myntväsendet, om en lag för. V. 345. VIII. R. 36r. XLII. B. 160. XLVI. Å. 242. LIX. E. i5g. Myrmalm, om rättigheten att å andras ägor hämta. XX. B. 321. XXI. A. 77. Myror och Kärrängar på Gottland, om förbud emot utgräfning af, då tvist derom uppstår, m. m. Se Gottland. Mått, mål och vigt, angående Rikets. V. i5. VII. R. 336. 1 XXXII. LVU. A. 32. LIX. E. 160. Möller, Organist, om tillstånd för, alt gifva Concert i RiddarhusSalen till förmån för dess dotter. XLII. B. 162. XLIII. A. 74.
Då det nemligen tages i betraktande, a) att utflyttning måste anses lika fördelaktig för den qvarboende som för den utflyttande, och att följaktligen skyldigheten dertill icke bör utsättas såsom ett vite, hvartill den sorn söker skifte skulle göra sig förfallen, utan måste bestämmas med afseende på det Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- UtsP.s Betänkande N:o 2t. i5 sökta hufvud-ändamålet, att för alla bereda så formligt skifte som localen medgifver; b) att detta ändamål skulle, om förslaget antoges, ganska ofta förfelas, helst det icke kan förutsättas, att den skiftes-sökande alltid förorsakar mesta trängseln inom en by; c) att betydliga hinder för skiftesverkets befordrande deraf skulle uppkomma, äfvensom ökade kostnader hela skifteslaget tillskyndas; anse Utskotten sig ega skäl tillstyrka, att Herr GjllenJiaals och Olof Olssons motioner icke må bifallas. 3 §. Af Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län: att icke andre delegare borde uti utflyttningskostnaderne deltaga än de, hvilka af utflyttningen få större eller beqvämare läge. Det torde med säkerhet kunna antagas, att, då laga skifte verkställes inom skifteslag, der delning förut ej skett, fördelen af utflyttning måste blifva allmän för delegarne, samt att, der storskifte föregått, enahanda förhållande inträffar, helst delegare, hvars egor hafva så fördelaktigt läge, alt nytt skifte icke erfordras, enligt 12 Cap. 8 §. kan undvika att deruti ingå. Då härtill kommer, att förevarande §. innehåller bestämd föreskrift, att, vid fördelning af utflytlningskostnad, afseende bör fästas å den nytta delegarne af utflyttningen vinna, synes något vidare stadgande härom icke behöfvas. 6 §. Af Peter Persson från Calmar Län: att den, sorn vid laga skifte icke återfår så stor rymd eller så väl odlad jord som han afträder, måtte njuta full odlingsersättning. Rättvisan af en jordegares så beskaffade anspråk lärer vid SkiftesStadgans utfärdande nogsamt varit insedd, hvarföre ock denna innehåller fullständiga föreskrifter härom.
75 vid utarrendering af Kungsoch Kungs-ladugårdar samt andra krono-lägenheter, hvaraf arrenden till slats-verket ingå, ineddelta sladganden måtte vinna tillämpning jemväl i del fall, att borlförlänad Kungsgård, Kungsladu-gård eller annan Kronolägenhet skall efter forlänings-tidens slut för stats-verkets räkning på arrende upplåtas, än oek alt tydligare blefve bestämdt, huruvida den åt innehafvare af landtstats-boslälle, som vöre till statsverket indraget, i berörda Kungörelse tillerkända options-rätt till arrendet af samma boställe bör, vid första utarrenderingen efter skedd indragning, företrädesvis tillhöra boställs-innehafvaren, såsom löntagare, eller den, som genom enskildt arrende-kontrakt innehade och brukade bostället. Vid öfvervägande häraf, och som, enligt hvad uti inledningen till nämnda Kongl.
I händelse Constitutions-Uukottets, i memorial endor N:o 46 , afgifna förslag lill nyssrjämde moments ändring och omflyttning skulle godkännas , kom» me det nu förevarande projectet att förfalla. % §' 5 punkten. —.Detta särskild — Detta särskil - Bil tOonstitHtiorts XJtsk. Betänk. 2$:o 3, 4* ta Utskotts Ledamö- ta Utskotts Ledamöter röste sedermera ter röste sedermera samfäldt och icke efter s a m fä 1 d t, med slutna Stånd, med slutna sedsedlar, —. —* 97 §* 3. punkten. i.—, — Desse E— •— •— Desse Electorer skola, samlectorer skola samfäldt, och icke efter fäldt, först medelst Stånd, först medelst slutna sedlar, slutna sedlar, —- — —- —- io3 §. —- — J den ord J den ordning 69 och 97 §§. fö- liing 69 och 97 §§. föreskrifva, röste samtreskiifva, röste samtlige Ledamölerne, Man lige Ledamöter ne, man för Man, och icke for man med slutna Ståndsvis, med slutna sedlar, *—• sedlar — 1 o3 §• 4- punkten. Desse Corn—• —- — Desse Oom Bi/t. till R. S. Prat. 1828, 1829. 3:d}e Sami. 6 4? Bil. i. Constitsitiom Vt sk. Betänk. N:o 3. mitterade skola väljas mitterade skola väljas af Riksens Ständer, geaf Riksens Ständer, noin Sex af hvarje genom Sex af hvarje Stånd utsedde ElecStund utsedda samtorer, som röste samfäldt röstande, Efäldt och icke Stånds1 e c t o r e r. vis. — - Riksdags-Orduingea, 62 §. 1. punltsn.
Jag har icke trott mig böra omständligare vidröra de nu ifrågakomna ämnena, emedan jag är öfvertygad, att fullkomligen sakkunniga män här i hvarje vigtigare del komma att yttra sig, utan får endast i afseende å de derför erforderliga anslagen tillägga: att som man ofta säger det ej vara svårt att af nationen begära anslag för beredandet af dess försvar, då man åsidosätter möjligheten att anskaffa medel, anser jag mig böra i sådant afseende hänvisa till Baron Palmstjernas af många ledamöter inom StatsUtsk. biträdda reservation, hvaruti ådagalägges, huru tillgångar för utförandet af de för Rikets sjelfbestånd och framtida förkofran mest angelägna företag kunna beredas. Då jag i följd af allt det ofvan anförda icke finner, att hvad Utsk:s utlåt. N:o 2o3 innehåller, kan leda till Rikets sannskyldiga nytta eller vara öfverensstämtflande med de patriotiska tänkesätt, sorn Utsk. pag. 2 yttrat, att nemi. ”äf”ven vid denna riksdag vissa extra statsanslag äro nödvändiga att bevilja, på det redan långt framskridna och för ”fäderneslandets trygghet väsendtligen vigtiga allmänna arbeten må kunna fullbordas eller åtminstone fortgå med den ”drift, som ändamålets angelägenhet kraf ver, och ”hvarförutan redan verkställda arbetens förfall och ”förlust af redan nedlagda kostnader skulle äf”ven tyras samt Rikets sanna nytta åsidosättas;” så mäste jag, till vinnande af rättelse härutinnan, vördsamt anhålla om återremiss af StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland, anförde skriftligen : StatsUtsk. har i dess utlåt. N:o 2o3 i det närmaste afslagit allt, hvad K. M., uti dess nåd. propos., i form af extra anslag äskat för försvarsverket till lands. Redan den ry
Jag förtjenar med min ringa verksamhet lika mycket, ja något år till och med mer, och nog lefver du upp 15,000 r: dr om du räknar rätt. Deremot skulle jag, såsom ledamot af stats-utskottet, ingalunda medgifvit att t. ex. de förvaltande verk, hvilka behöfva omorganiseras eller Kongl. Kansliets expeditioner uppföras till högre anslag på ordinarie stat, innan en sådan organisation skett. Nu bibehåller man t. ex. expeditionschefen och expeditions-sekreterare, hvilka begge två äro onödiga och hinderliga för ärendena, i stället för en organisation med byråchefer för vissa fack, inom dessa ministern till hjelp. Man bibehåller på ordinarie stat de miserabla kopist-tjensterna, hvilka inom kansliet, mer än kanske något annat, fortplanta odugligheten o. s. v. För min del tycker jag, att detta är uppoch ned vänd t och allting annat än statsmannamessigt. Om statsförvaltningen kostar några tusen riksdaler mer eller mindre, är en småsak. Att framtvinga en ändemålsenligare organisation, är deremot hufvudsak. Men härom vore mycket att säga, visst icke till beröm hvarken för ministrarne eller stats-utskottet, icke ens dig undantagen, då du hos bondeståndet (sic) föranledde till det okloka beslutet att afslå propositionen om en minister för allmänna arbeten. Hvad angår min » förtjusning » öfver den nuvarande ministeren, så är den visst icke öfverdrifven. Jag har livarken förestält mig eller sagt att den består af statsmän af första ordningen eller att den är liberal i ordets vidsträcktare mening. Jag tänker endast och har sagt att den är Ur dagens krönika. 6den mest konstitutionelt sinnade som suttit vid statsrodret, så långt jag mins tillbaka, d. v. s. nära 40 år. Och detta åtager jag mig när som helst att bevisa. Jag påstår äfven, att den i sjelfva verket är långt mera liberal, har mera sammanhållning och myndighet hos konungen, än konung Oskars första minister. Hvad Gripenstedt beträffar, så har jag visst icke glömt och glömmer aldrig hans handlingssätt under den gamla regimen, hvars detaljer jag måhända bättre känner än du. Han var då allting annat än en politisk karakter.
Med iakttagande af dessa förändringar och tillägg, och på grund af hvad jag nu haft äran anföra, ■— för hvars vidlyftig het jag anhåller om R. o. Ad:s tillgift —, får jag vördsamt anhålla, att Utsk:ts förslag i denna del måtte bifallas, och hoppas jag derjemte att äfven för öfrigt lagstiftningen i detta ämne må blifva sådan, att den må betrygga fäderneslandets framtid i dessa hänseenden, och sålunda förekomma en alltför sen, och derför äfven så mycket bittrare ånger öfver de följder, som för sumligheten i motsatt fall säkerligen skulle komma att medföra. Den 4 November f. m. 185 Gr. Mörner, Carl Göran: 1 de öfverläggningar, som af de föreg:de talarne blifvit omnämnde, har jag icke haft tillfälle att deltaga, och känner således endast ofullständigt hvad som der förevarit. Jag vill derför endast yttra mig om den punkt, som nu är föremål för K. o. Ad:s beslut. Jag har jemfört densamma med det beslut, som It. St:r vid en föregide riksdag lättat och som innehölls i en underd. skrifvelse, allåten till K.M. den 16 Februari 1858. För min del måste jag bekänna, att jag icke finner i afseende på det hufvudsakliga någon särdeles skillnad emellan de båda punkterna i det nu föredragna och i det förra förslaget. Skulle någon sådan förekomma, kan jag icke underlåta att uttrycka den åsigt, att det sednare förslaset i intet hänseende är att föredraga framför det förra, men väl tvertom, enär det sednare förslaget innehåller åtskilligt, som kan förefalla ganska betänkligt. Den punkt, som motsvarar den nu föredragna, lyder i 1858 års skrifvelse sålunda: »Att kronoparker samt andra kronans skogar och planteringar, derest särskilda omständigheter ej annat föranleda, bibehållas oförminskade och ställas under vård och förvaltning af en i hufvudsladen inrättad särskild styrelse, med underlydande tjenstemän och betjente i landsorterne, i ändamål att behandlas efter sådan på vetenskapliga reglor grundad hushållningsplan, som betryggar deras fratngena bestånd och tillväxt.»
Jag hade hoppats att man ej skulle så mycket ordat om denna sak, men diskussionen har förirrat sig och jag skall endast svara på Hr Brakels sista anförande några få ord. Den värde ledamoten sade att fästningar skola ligga på operationslinierne, detta är sannt i det hänseendet att de kunna ligga på operationslinierne men det finnes också många, som icke kunna sägas tillhöra samma klass af fästningar, hvaribland exempelvis må nämnas, förrådsfåslningar, spärrfäslen, sjöfäslningar m. fl. Hr Brakel: Frih. Klinkowström har rått, och det var ett örhastande af mig alt säga det fästningar blott ligga på operationslinierne. Detta mitt yttrande har af misstag i hastigheten undfallit mig och vet jag alltför väl att förrådsoell sjöfästningar finnas, äfvensom sådana sorn äro ett slags utgångspunkter för anfallet eller ett slags slutvärn för försvaret. Slutligen ber jag få nämna att raseringen af Christianstads fästning i min tanke var en ganska lämplig och gagnelig åtgärd, att Regeringen efter vedertagen tolkning af grundlagen egde rätt till denna rasering, men jag anser att en framtida möjligen inträffande rasering af en ändamålsenlig fästning, bör, så vidt af Ständerna beror, förekommas. Jag vill ej att Regeringen godtyckligt skall kunna rasera Carlsten, Waxholm, Carlsborg eller Kungsholmen. Då nu öfverlåggningen förklarades vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s ifrågavar:de utlåt, och ropades dervid starka nej, blandade med 106 Den 5 Augusti. ja; hvarefter H. Ex. framstälde propos. lill afslag å samma utlåt., samt efter denna propos:s besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det lian ansåg ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Frih. Stjernstedt begärd votering, uplästes till justering samt godkändes följande voter:spropos.: Den, som bifaller Allra. Besv.- o. Ekon.Utskts utlåt.
K.. till 1861 års reviuiona-berätt else. angående »iats-verket, sid. 67. Debet. Credit. Fordringar o förskott, ba lanserade frå år 1858 inon linien. eli Kontant behå n liing från år a ’ 1858., 1- Stats-anslag. Extra uppbörd Anticipation till år 1860. Summa. Skulder till 1860, balans de inom lin år era ien - Skulder från år 1858, balanserade inom linien i Anticipation | från år 1858. Utbetalning. iKontant behåll | ning till år 1860. Samma. Balans från år 1858: Uppbörd: Till Kongl. Krigs-kollegium levererade 17,342: 80. Balans till år 1860: Skulder, antecknade inom linien, 116: 50. Credit. Balans från år 1858: Skulder, antecknade inom linien, 116: 50. Utgifter: Balans till år 1860: Någon anmärkning emot räkenskapen har hos Revisorerne icke förekommit. D) Särskilda kassor och fonder. Beträffande räkenskaperna öfver nedannämnde, under Kongl. Krigs-kollegii förvaltning ställda kassor och fonder, få Revisorerne, som emot räkenskaperna icke haft något att erinia, i öfrigt meddela, att räkenskaperna rörande En-per-mille-fonden, Tross-passevolans-fonden, Förenade mötes-passevolans-fonderna, Volontär-vakansmedels-fonden, Wadstena krigsmanshus-kassa och Invalidhus-fonden ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, men att Norrbottens hästjägare-sqvadrons fonds -och Militieboställs-kassans räkenskaper derstädes blifvit utan anmärkning granskade. Förhållandet med inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: l:o Eu-per-mille-fonden. Debet. Balans från år 1858: Kontant behållning Credit. Utgift: Förskjuten ränta å inköpta obligationer 33: 19. Balans till år 1860:
Lifläkaren har i hemlighet börjat bereda sig för en hofmans lif. På lediga stunder utbildar han sig i ridderliga idrotter, tager undervisning i konsten att sitta till häst med värdighet och beställer sina kläder hos Londons förnämste skräddare. Men han försummar icke sin plikt utan vakar uppmärksamt öfver monarkens hälsa. H. M. anstränger sig att uppträda med värdighet och är mycket populär, men lifvet spänner hans nerver till det yttersta, ty efter hvar rastlös dag af officiella mottagningar och officiella besök, följer en tröttande natt af hemliga ströftåg på gatorna i den stora staden, där kungen njuter sin frihet att rasa ostörd och okänd, förklädd till sjöman, i sällskap med Holck. – Gif mig ett medel mot trötthet! säger konungen en morgon till sin läkare. Men Struensee skakar sitt hufvud: – Det finns blott ett medel – hvila. Kristian VII vandrar nervöst af och an på golfvet. Hans min är förlägen och hans tal förvirradt: – Jag vet, att det finnes hjältar, som stå för kulor och krut – ingenting biter på dem de äro hårda. En konung har icke tid att hvila. Förstår du – slaf! Jag vill, att krafterna växa – musklerna bli stål en konung bör kunna tåla allt! Men jag är alltjämt den lille mannen – det går tillbaka musklerna slappas jag vill ha ett medel däremot! – Ers M:t måste skona sina krafter. Det finns en gräns för hvad hvar människa förmår. – Nej, nej! Jag vill icke veta af någon gräns! Det finns ett hemligt medel Holck gaf mig det förr Och jag befaller dig, slaf, att skaffa mig elixiret – eller Monarken knyter sina händer, och hans ögon stirra vildt, men läkaren möter hans blick med ett uttryck af deltagande, ty han förstår, att det är en otillräknelig människa, som talar. – Ers M:t är för närvarande exalterad – säger han mildt och fattar kungens hand för att räkna pulsslagen. – Hur dags gick Ers M:t till sängs? Det verkar lugnande på kungens nerver, då läkaren håller hans hand i sin. – Sent framåt morgonen. Och jag kunde icke sofva. Här är ohyggligt i detta gamla näste. Här spökar historia – och det luktar blod! – Det är nervsjuka och kommer af öfveransträngning.
Sednast d femte Söckendagen efter Riksdagens början skola, uppå kallelse, utfärdad af Konungen eller af Stats-Rådet i de fall, 4, 5, 6 och 7 §§ omförmäla, nl. 1 Höft. i 26 Konstitutions-Utskoltets Memorial M 2■ lad Gudstjenst, md sammankomma på Rikssalen. Gudstjensten, hvartill alla Stånden höra enhälligt infinna sig, förrättes af en Biskop i Stadens Storkyrka. Efter dess slut, uppträde å Rikssalen först Bonde - Ståndet, vidare BorgareStåndet och sist Preste-Ståndet, alla, hvart för sig, anförde af deras Talmän. Ridderskapet och Adeln, anförde af Landtmarskalken, vare Konungen följaktige, och intage samtliga Stånden de dem anvista ställen. För Konungen skall längst fram i Salen slå en Thron, omkring hvilken KronPrinsen och de öfrige Kongl. Prinsarne hafva sina platser. Dernäst intage, framför alla andra, de tvänne Stats-Ministrarne deras rum, och förhålles i öfrigt enligt det Ceremoniel, Konungen låter för tillfället utfärda. Härefter före Konungen Sjelf, eller, der Konungen är frånvarande, eller Han så för godt finner, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena ordet till Riksens Ständer, och läte dem afhöra berättelsen om hvad sedan sista Riksdag uti Rikets Styrelse sig tilldragit. Landtmarskalken och Talmännen träde sedermera inför Konungen och framföre, i Ståndens namn, deras underdåniga vördnad. När Konungen lemnav Rikssalen, beledsagas Han af Ridderslcapet och Adeln, hvarefter de öfriga Stånden i ofvan föreskrifna ordning afträda. § 27. l:o.
På mund af hvad sålunda blifvit anfördt, anse Utskotten det vara alldeles nödvändigt för undanrödjande af de nuvarande stora olikheter och mindre rättsenlig» förhållanden, som vidlåda beskattningen å qvarnar, att de grunder, som härvid nu gälla, bringas till likhet;, och är det äfven, i Utskottens tanka, alldeles tydligt, att hela denna beskattning bör beräknas efter bevillning samt grundräntorna å qvarnverk försvinna, hvarigenom vunnes, dels att nämnda beskattning blefve rättsenlig och ställd i riktigt förhållande till den öfrige beskattningen i Riket, delsalt det oformliga deruti, att qvarnarne nu erlägga sina skatter efter olika grunder, komine att undanrödjas, och dels slutligen, att derigenom upphörde behofvet af den återhållande kraft, som hittills måst göra sig mer eller mindre gällande vid frågor om nya qvarnar» anläggande, i och för skyddande af äldre sådana verk.. Då likväl Stats-Utskottet, uti sina Utlåtanden Niris 64 Litt. A och 157, afstyrkt förändring uti de hemman åtföljande grundskatter och ansett anledning icke förekomma att, till förmon för egare af qvarn och sågverk, göra undantag från denna grundsats, samt dessa Utlåtanden härutinnan redan vunnit Rikets Ständers bifall, så hemställa Utskotten, att, då, till följd häraf, någon förändring: vid innevarande Riksdag uti beskattningen å qvarnar icke kan vidtagas, Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att genom vederbörande embets-myndigheter måtte utredas, hvilka och huru många qvarnar äro skattlagda samt grundränta åsätta eller till rustning eller knektehåll indelda, samt att Kongl. Majit, sedan detta, jemte beloppet af grundräntorna m. nr/, sålunda blifvit fullständigt uppgifvet och beräknadt, täcktes meddela Rikets näst sammanträdande Ständer Nådig Proposition om upphörande af grundskatt å qvarnar, samt vidtagande af de åtgärder, som i sammanhang dermed blifva af nöden.
Det enda, han icke känner, men hvarom jag sinom tid skall underrätta honom, är den besynnerliga vänskap, ni hyser för hexan och hennes dotter. Jag vet, att ni föraktar er gamle lärares råd, nådig herre; annars skulle jag säga: akta er själ för Djefvulen! Han försticker sig stundom äfven bakom ett vackert ansigte. Ni är på väg att fångas i den ondes garn. – Om ni kommit till den erfarenhet, att jag föraktar edra råd, så torde det kanske komma sig deraf, att jag ej alltid kunnat förblifva barn och ej alltid åtnjuta er undervisning. Bespara mig derför edra goda råd, herr pastor, och gif mig i stället den förklaring, jag önskar! Ni inser väl, att jag ej med samma eftertryck kan tala till min far som till er i ett ämne, hvaruti vi äro af så olika meningar. Och för öfrigt torde ni och ingen annan vara den närmaste personen att förklara er öfver edra egna uppsåt. – Nåväl, mina uppsåt och handlingar äro icke mörkrets; de kunna väl skåda dagens ljus. Jag vill derför uppfylla er begäran. Jag är af Herren satt till herde öfver en ringa del af hans stora hjord, jag har ett heligt kall, hvars tunga ansvar skulle komma mig att bäfva, om jag ej samvetsgrannt egnade det alla mina tankar och hela min ringa kraft. Fordom önskade jag mången gång att predika hedningarne evangelium, för att med offret af mitt lif kunna förvissa mig sjelf, att jag ej vore en ovärdig Herrans stridsman. Men tiderna hafva nu förändrats, och jag inser, att min verksamhet lika väl behöfves här, som i de aflägsna öarnes hedniska mörker, sedan Satan med exempellös djerfhet börjat uppträda bland oss till att förföra Guds församling. Vi hotas af den rysligaste syndaflod, ithy att den Onde genom magiska konsters förlänande rycker till sig otaliga själar. I Tyskland och andra kristna länder hafva gudfruktiga furstar, lärda theologer och samtliga presterskapet insett nödvändigheten att med jordiska medel sätta en damm för floden, enär de andliga till intet hjelpa. Mitt samvete bjuder mig att inom min trånga krets göra detsamma.
Grefve Horn; Då jag tog mig friheten begära återremiss, företedde sig den besynnerliga omständighet, att jag måste vidröra ett Betänkande som ännu ej blifvit uppläst, men då nämnde Betänkande hänvisar till det förevarande, trodde jag mig ej böra dröja. Jag anser bestämdt, att Utskottet uraktlåtit jemna de upplysningar, hvilka kunna bestämma Riksens Ständers beslut. På denna grund, och i följd af de anmärkningar jag gjort, finnér jag en återremiss högst nödig. Herr Treffenberg, Curry Gabriel: I Protocollet anhåller jag få förvarat: att jag på samma grunder Herr Hjerta anfört anser det en återreiniss harle bordt åga runi; att jag protesterar mot decharge', och att jag icke ens deltager i voteringen om en sådan. Friherre Anckarfvård: Sedan nu första frågan blifvit afgjord, att nemligen saken till slutligt afgörande skall företagas, vågar jag till Herr Grefven och Landt Marskalken samt lliclderskapet och Adeln underställa nödvändigheten, att, innan Herr Grefven och LandtMarskalken framställer proposition till bifall eller afslag, man får utred t, hvad som innefattas uti bifallet eller afslaget. För min del bekänner jag, att jag ej på en enkel proposition till afslag eller bifall skulle veta, hvad jag egentligen hade afslagit eller bifallit. 458 Dea 10 Julli e. rn. Herr Grefven och Landt MarJkalken yttrade att uti det vigtiga ämne, som nu komme att af Ridderskapet och Adelil pröfvas, Herr Grefven oell LandtMarskalken ansåg det vara dess pligt, att gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna sin öfvertygelse, rörande den behandling af ämnet, som, efter Herr LandtMarskalkens åsigt, vore med Grundlagens bokstafliga innehåll öfverensstämmande. Constitutions-Utskottet hade, i afseende å StatsRådet och vederbörande Föredragande, till Riksens Ständer öfverlemnat flere särskilte Memorial, hvilka tillsammans innefattade åtskillige olika ämnen.