Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vid afgifvandet af senaste fernårsberättelsen redan beslutade indelningen af Vestra Göinge härad till en samt östra Göinge och Willands härader till en domsaga, har, sedan förre Domhafvanden i östra och Vestra Göinge häraders fordna domsaga afgått, träd t i verkställighet; Sedan Rikets Ständer den 6 Februari 1858 hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmält, att, i anledning af Eders Kongl. Majits nådiga framställning, Rikets Ständer på stat uppfört löneanslag för en ny o länsmansg enst för en del af Asbo och Bjäre häraders fögderi; så har, till underdånig följd af Eders Kongl. Majits nådiga Bref den 23 i nämnde månad, under den 15 Juni samma år blifvit bestämdt, att det nya distriktet skulle bestå af Rebbelberga, Barkåkra och Hjernarps socknar i Bjäre härad samt Tostarps, MunkaLjungby, Ossjö och Tossjö socknar i Norra Asbo härad, hvilka således från och med den 1 påföljde Juli frånskiljdes de två distrikter, desamma förut tillhört. — Genom nådigt Bref den 21 Januari 1859 har Eders Kongl. Majit, bifallit i underdånighet gjord framställning, att Hofby socken af Ingelstads härad, som dittills tillhörde Löderups, Hörups m. fl. socknars länsmansdistrikt i nämnde härad, finge utbytas mot Borrby i såväl Ingelstads som Jerrestads härader belägne socken, hvilken förut tillhörde Jerrestads härads länsmansdistrikt, så att Hofby socken kom att tillyda det sistnämnde och Borrby socken det förstnämnde distriktet. Ombytet skedde den 1 Juli 1859; Före år 1859 utgjorde Vestra Karups och Houfs socknar i Bjäre härad ett pastorat samt Båstads och Torekovs socknar i samma härad ett pastorat, men till följd af Eders Kongl. Majits nådiga Bref den 8 April nämnde år har utbyte skett, så att Vestra Karups och Torekovs socknar utgöra ett samt Båstads och Houfs socknar ett pastorat.
"Vallöf!. Borgare-Ståndet har tillika, i sammanhang med ofvanberörde remiss, till Utskottet hänvisat ett anförande af Herr Halling, som, — då af Justitiae-Ombudsmannens Embets-Berättelser inhemtades, att, nästan i alla Statsexpeditionerne, till hvilka Rikets Ständers önslcningsmål ingått, många ibland dessa ärenden förblifvit hvilande i brist af infordrade upplysningar, men utan att det omnämnes, huruvida anstalter blifvit fogade för påskyndande af desse upplysningar, och om de med eller utan skäl af vaktats,' hvarföre samma frågor, enär de emedlertid ännu voro oafgjorda och man saknade närfhare underrättelse om orsakerne till dröjsmålen, tilläfventyrs komme att ånyo väckas, —.framställt den anmärkning, att Justitice-Ombudsmannen bordt införskaffa upplysning om, och hos Rikets Ständer inberätta anledningarne till dröjsmålen med de oafgjorde önsknings frågorna. Lag-Utskottet, som förehaft den, enligt 2 Morn. 33 §. Riksdagsordningen, Utskottet tillhörande granskning af berörde handlingar, får nu anledning häraf sitt utlåtande afgifva. Bihang till R. St. Lag-Utskottets Utlåtande JY:o yg. Då Justitife-Ombudsmannens Diarier och Registratur icke komma att af Rikets Höglofl. Ständer omedelbart skärskådas, förmodar Utskottet en kort och summarisk framställning af de deri förekommande serskilda ärenden, här lämpligen kunna ega rum. Dessa ärenden, enär alla serskilda nummer sammanslås, hvarunder de till samma mål hörande anmärkningar, förklaringar, påminnelser o. s. v. efter tidsföljden äro upptagne, uppgå för är 182g) till 68', hvaraf 27 angå insända fånglistor, 28 enskildes klagomål öfver Embetsoch Tjenstemän , 12 i hvarjehanda ämnen ankomne skrifvelser, samt infordrade upplysningar m. m., och ett en skrift, som blifvit till granskning underställd Rikets Höglofl.
Från Vällojl. Borgare-Ståndst : JNT;o 102, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Norrländska Allmogen att vara försedde med bevis alt de varor, som af bemälde Allmoge försäljas i Stockholm, äro af egen Gårds-afvel; samt Från Hedervärda B onde-Ståndet: N:o 110, rörande väckt fråga om skattelösen af Ecclesiatique-hemman i Skåne ; Men som dessa Betänkanden blifvit af 3:ne Riks-Stånd bifallne, nemi, N:o 102 af Ridderskapet och Adeln, samt Preste-och Bonde-Stånden, och N:o 110 af Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Borgare-Stånden; så enär, enligt 87 § i Regeringsformen,samt 49 § 3 mom, Riksdags-Ordningen, Tre Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, samt återremiss från endast ett Stånd i dessa mål ej betager samma beslut dess kraft och verkan till expedition, finnér Utskottet, vid detta förhållande, något besvarande af de serskilda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, Vördsamt anmäla. Stockholm den 8 Julii 1829. 8 Besv. och Oecon. Utsk. N:o 142. Ankom till Expcd. Utskottet d. »3 Julli 1829» Förnyadt Betänkande, i fråga om forväsendet samt Gästgifveri-skjutsanstalterne. Emot det Betänkande, Utskottet under N:o 84 i delta ämne afgifvit, hafva anmärkningar inom samtlige Riks-Stånden blifvit gjorde. Dessa anmärkningar äro, dels sådana, sora innefatta ett bestämdt och allmänt ogillande af de generela åsigter, hvilka för Betänkandet ligga till grund, dels ock sådana, sora vidröra de förslag i detail, hvilka, i anledning af de väckta Motionerne, Utskot-» tet ansett sig böra afgifva.
Det som begäres är ju ingenting annat än att Stats-verket skall afstå från första artikelns bevillning såsom Stats-inkomst och tillåta kommunerne behålla densamma till fattiga barns undervisning och uppfostran, emedan medel härtill saknas och kunna på .de aldra flesta ställen icke på annat sätt, utan menigheternas alltför stora betungande, till erforderligt belopp sammanbringas. 6 Sta/sock Bevillning*- U/sko/tens Utlåtande, N:o 11. För öfrigt är det en beklaglig sanning, att behofven framträda med större anspråk, ju mera man saminanskjuter tili deras fyllande. Men i det mindre iättigvårds-samhället kunna de noggrannare pröfvas och omständigheterna undersökas. Dessutom liar man under den tilltagande fattigdomen ibland arbetsklasserne. hvartill vår förvända ekonomiska lagstiftning till en stor del är skulden, icke mera än tvänne alternativer: antingen måste vi utgöra dryga fattigvårdsafgifter eller låta land och stad öfversvämma? af ett kringstrykande tiggeri. För att nu icke alldeles lössläppa det sednare, tvingas man att välja det förra. Såsom skäl till afslag har man anfört, att den närvarande tidens politiska förvecklingar kunna möjligtvis göra det nödvändigt äfven för vårt fädernesland att verksamt deltaga uti det stora europeiska kriget, i hvilket fall skulle fordras utomordentliga uppoffringar, hvadan det icke vore rådligt att nu efterskänka den ifrågavarande stats-inkomsten. Vigten af denna anmärkning vill jagvisst icke förneka. Till krigsrustningar och militärbehof äro redan betydliga anslag beviljade, och, i den händelse så olyckligt skulle vara, att krig utbryter, komma de att fordras många gånger större. Men mig synes, att dessa krigsgärder böra utgöras af samhällets bättre lottade medlemmar, hvilkas egendom och välstånd hotas af fienden. Arbetsklasserne få gälda sin skuld till fosterjorden med sina egna personer, ty från deras talrika skaror utgå de trupper, som till största antalet i striderne få kläda blodig skjorta för fäderneslandet. Dessutom hafva vi, äfven i fredstider, inhemska fiender, vida farligare och svårare att motstå och öfvervinna, än alla fiendtligt anfall från främmande folk.
545 I brist af bestyrkte kuöta. ar jag nödsakad betjena mig af ds ljus allmänna ryckter meddelat, wid qranffningen af deras förhållande den markwardiga dagen den iz sistlidne Martii, da det synes klart och uppenbart, at de endast eldades af den renaste patriotisms > der hade åtminstone warit vtwifwelaktigt, -at Herr Hof-Jägmästaren och Riddaren Oreid icke kunde unvwika finna, at om han beledsagar för detta Konungen til den när belägne Högwakten, derigenom berett sig alr hwad denne magläaande Konung förmatt ästavkomma, i ställer ar desi motsätta förhållande kunnat bereda honom en neslig död, men pa detta wal berodde likwal Fäderneslandets frälsning eller undergång. I anledning häraf wa ar jag anhalka, at Högloft. Ridderffaper och Adeln läcktes anmoda Herr Grefwen och Landcmarssalken, at begära af Herr Generalen och Lommsndeuren Friherre cllei-Li-emr til namnen upgifne desse Herrar, samt lika benäget lämna en fullständig reimon om hela förlopper den iz Martii för at blifwa befordrad til trycket, samt mig liliam fa commumcera detta bcksmorial med de öfrige rs>poKive Ständen, och hoppas at Herr Grefwen och Landtmarskalken behagade göra proposition. Herr Grefwen och Landtmarskalken. Den af Friherre Lederström gjorda motion är icke annat an et Ridderskapets och Adelns Osconomicnm, som beror af desi enskildca afgörande, och torde således til en början fä remitteras til Riddarhus-Utffottet. Bifölls. Sjette Bandet. Den rz Mars. Herr Grefwen och Landtmarskalken. -Hwad ater angär Herr lieut6ikjelm8 motion, innefattar den en allmän fräga och lärer wal icke, da den sä sent pä Riksdagen ar inkommen, kunna enligt Riksdags-Ordningen til nägor UtffottremitIei i8.
Till ästadkommande af försök i denna wäg, finna Utskotten för sin del, nägot kjenligare förstag icke kunna pätänkas, än upprättandet af ett Bolag, som, med biträde af utifrän inkallade, i sädant Fiske kunnige och erfass,e personer, derom gä i författning. Utskotten förmoda, att den af Herr Di. recteuren Rosenberg, Fond till en sädan Fiskeri I». LO Den 11 Lctober. Inrättning nödige ansedde af 50,000.: R:dr., om icke hel och hällen, ätmrnstone till större delen stär att erhällas genom tillstött af enstillte, som af medborljgt nit för ett allmännyttigt företag, eller af sannolik utsigt till winst, stola förmäs att uti Bolaget deltaga; men som, i allt fall, ett publikt understöd stulle bäde uppmuntra, fortskynda och försäkra utförandet af denna angelägna inrättning, och dä, efter Utskottens tan. ka, Statens medel föga till nägot bättre kunna anwändas, stulle Utskotten högeligen önsta, det Stats. Werket wore i den lyckliga belägenhet att kunna med berörde Summa bispringa. Betydlige anslag hafwa i förra tider warit pä Stat uppförde till premier för idkare af Saltsjö Fistel. Ären »783 och flere päföljande bestego desie anslag sig till 20,000i R:dr. ärligen. Ännu är 1800 bewiljades till premier för tidigt Sill, Fiske pä djupet 4,000: R:dr., ehuru icke deraf nägot kommit att utbetalas. Regeringen har säledes städse lemnat en kraftig uppmärk, samhet ät denna wigtiga näringsgren. Men dä för närwarande Stats. WerketS inkomster med möda wilja förstä till de oumgängligaste behofwen, dä nye, under detta Riksmöte till. komne Stats, utgifter medtagit de sparsamma tillgängar, som kunnat utfinnas, sakna Riksens Högloft. Ständer all utwäg att af Stats, medlen anslä den ifrägawarande erforderliga Summan.
Antingen är ett stadgande i reglementet af den beskaffenhet, Den 4 Maj f. m. 39 att det förfaller, så vida Konungen icke promulgerar det till efterrättelse, eller ock är det sådant, att det kan verkställas utan behof af Konungens promulgation. I förra fallet äger Konungen en lika naturlig som obestridlig rätt att säga: ”Jag samtycker icke till detta stadgande, emedan jag anser det vara stridande mot grunderna i i83o års banklag, eller ock af något annat skäl.” Uti sednare fallet åter äger Konungen emot 72 § Reg.F. icke rätt att säga någonting. Nu säger likväl Konungen: ”De och de stadgarna, som angå Bankens lånerörelse, dess förvaltning &c., anser Jag vådliga för realisationens bestånd och stridande mot i83o års banklag. Jag godkänner dem således icke.” Nå väl, hvad blifver resultatet? Jo! R. St. hafva anbefallt sina fullmägtige att ställa sig det af BancoUtsk. utfärdade reglemente till efterrättelse, och de äro vid ansvar förbjudna att emottaga befallningar af några andra. Regeringens ogillande tjenar således till ingenting annat, än att compromettera henne sjelf. Någon annan magt kan icke hvarken genom den nu föreslagna eller någon annan skrifvelse, tillkomma Regeringen i afseende å pröfningen utaf bancoreglementet, än att hon för hvarje särskild förordn , som genom henne utfärdas rör:de Banken, tillser, huruvida den står tillsammans med j83o års lag. Denna sednare rätt åter äger hon, utan att brcoreglementet behöfver till henne af R. St. öfverlemnas, och utan att R. St. behöfva hos Regeringen anhålla, att hon icke skall utfärda till allmänhetens efterrättelse ett lagstridigt stadgande. På sådant sätt betraktar jag saken, och på dessa grunder anser jag Gr. Frölichs motion både öfverflödig och obehörig; ty jag kan icke tänka mig, att det är behörigt inom ett lagbundet samhälle, att i de mål, der den ena Statsmagten äger lagstiftande rätt, hon på förhand skall fråga den andra, om de af henne meddelade föreskrifter äro stridande mot lag eller icke.
Beträffande slutligen Revisorernes i den underdåniga berättelsen gjorda hemställan, i fråga om den rättighet att bestämma en utgiftsstat för Styrelsen, som Revisorerue ansåge vara Rikets Ständer genom grundlagen tillförsäkrad, anser Styrelsen, utan att inlåta sig i bedömande af de skäl, som må hafva föranledt Eders Kongl. Maj:t att icke förelägga Rikets Ständer en sådan utgiftsstat hvad Styrelsen angår, sig böra i underdånighet anföra, att, då Styrelsen har sig uppdragna ledningen och förvaltningen af statens jern vägsbyggnader ensamt, dess verksamhet och utgiftsstat således äro i viss mån beroende på storleken af de särskilda anslag, sorn Rikets Ständer till stambanornas fortsättning tid efter annan bevilja; att dess utgiftsstat icke kan anses annorlunda, än såsom en byggnadskostnad, helst som den utgår direkt af de för jernvägsbyggnaderna anslagna medel och, på grund häraf, är inbegripen i det för hvarje särskild stambana uppgjorda kostnadsförslag, samt äfven blifvit vid hvarje års bokslut påförd de särskilda under byggnad varande stambanorna i förhållande till deras utgifter för året; att ifrågavarande kostnad utgjort en ganska ringa procent af de särskilda banornas årsutgifter, hvilken under åren 1863 och 1864 icke uppgått till fullt j^dels procent af samtliga byggnadskostnaderna; att Styrelseu således, enligt sitt eget underdåniga förmenande, såväl i nämnde afseende som med hänsyn till sin af jernvägsbyggnadernas fortsättning helt och hållet beroende tillvaro, utgör ett undantag från öfrige förvaltande verk och styrelser; samt att någon utgiftsstatens särskilda granskning af Rikets Ständer, utöfver deras granskning af kostnadsförslaget i dess helhet, svårligen kan ske utan under den förutsättning, att de anslag, som för stambanornas fortsättning af Eders Kongl. Maj:t äskas, äfven blifva både till belopp och till tiden, hvarunder de äro påräknade att utgå, af Rikets Ständer beviljade. Anmärkningsakten återföljer härhos, och Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: CARL G. BEIJER.
Nej, en och en gång, en gång kanhända, skulle det kvinna glömmer icke. pockande vakna upp och kräfva sin rätt att vecklas ut och taga form och lif. låDga, Denna förfärliga stund, när hon sade honom allt! A h, hon skulle aldrig glömma den! • Efteråt kunde hon ej förstå, hvar hon tog mod ifrån. Hon visste, att han älskade henne gränslöst, och att hon grusade hans lefnads lycka. Han satt alldeles tyst, döfvad, ur stånd att förstå och fatta, och sedan föll han på knä för henne, bad, bönföll, som en dödsdömd, som tigger för sitt lif. Och allt, hvad hon i ensamheten endast tyckt vara plikt mot sig själf, alla farhågor för framtiden föllo hop till intet inför denna förtviflan, och för andra gången lofvade hon att blifva hans hustru. Hvad han då sade brände sig in i hennes minne: bryter du ditt ord, dödar du mig. — Så skulle de gifta sig. Och så en dag Hustruns rättsliga ställning enligt nu gällande lag. Efter Anna Bugge Wicksells föredrag den 16 d:s. T^rågan om ett tidsenligt reformerande af J l den nu gällande äktenskapslagstiftningen ©A har ganska länge varit brännande, ett nummer på dagordningen som dryftats i pressen, på allehanda möten och föreningar, j a, inom lagkomitéer och riksförsamling. A f allt detta arbete, skulle man tänka sig, har väl en hel del beaktansvärda resultat blifvit en följd; men tyvärr — hvad som vunnits visar sig vid närmare skärskådande rätt illusoriskt. EU har framgått ur detta myckna planlösa dryftande fram och åter: en oreda och ovisshet i de allmänna begreppen inför denna som måste anses högst beklaglig. Reformifrarne själfva veta knappast längre, hvad de vilja; de sakna ett bestämdt program. fråga, Den mäktigaste orsaken till allt detta ligger utan tvifvel därutinnan, att den verkligt sakkunniga diskussionen förts i en allt för litet populär form. Härigenom har den stora mängden så att säga hållits utom frågan; rö- relsen har öfvergått till att bli en uteslutande öfverklassrörelse.
Men detta allt är egenskaper, som höra till kvinnans Datur och i förening med sann blygsamhet gifva prägeln åt det kvinnliga väsendet. Sjuksköterskan har i ett troget, samvetsgrannt uppfyllande af sina plikter ingalunda någon lättare uppgift än läkaren gentemot det motsatta könet; tvärtom — - hon kallas utan skrupler till mannens sjukbädd, under det den kvinnliga läkaren endast begär att få behandla sina medsystrar. Är icke den verkliga orsaken att söka p å annat håll, då man så mycket söker betona, C. att den studerande kvinnan skulle förlora nå- (CaLixTus.) got af » das ewig weibliche? » Är det inte månne mera tanken, att den akademiskt bildade kvinnan skulle upphöra att vaia den obetydliga salongsdam och modedocka, som en stor del af skapelsens herrar helst vill finna Kvinnligheten och de akadei henne? Är det icke fruktan att mista ett angenämt tidsfördrif och en ypperlig kokerska, miska studierna. hvilkens ideal är en lyckad maträtt? Att det * M$år tid med sina fruktansvärda anspråk akademiska studiet måste efterlämna något féysJC fordrar af oss människor insatsen af vår spår hos kvinnan, däri har mannen fullkomligt fulla kraft, om vi ej i den förtviflade kampen rätt, men den, som resonerar rättvist, skall för tillvaron ömkligen skola duka under. Den aldrig frukta, att den allvarliga, handlingskraffordrar duktiga, handelskraftiga samhällsmedtiga kvinnan skall i föreläsningssalar och höglemmar, icke blott män, utan äfven kvinnor. skolor förlora sin bästa prydnad — kvinnligMen mannen, som sedan årtusenden varit van heten. Visserligen skall den studerande kvinatt skrifva det gamla bibelordet: » Han skall nan vara lika litet sympatisk för den sentimenvara din herre » på sin sköld, kan och vill ej talt svärmiske yngling, hvilken söker sitt ideal vänja sig vid att i kvinnan se ett med honom i ett smäktande, poetiserande väsen, som för andligt jämbördigt väsen, en människa — likvivören, hvilken fikar etter det kvinnliga endast som han. Stolt intalar han sig själf och ani kroppsliga behag. Men efter en sådan kvinndra, att han ensamt är berättigad att vara en lighet sträfvar väl ingen ädel kvinna.
Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorde anmärkningar, Stats samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens den 9 dennes, under Njo 405 afgifne, samt den 18 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckte Motioner, om återiäggande af Herjeådalen till Gefleborgs, och af Jemtland till Westerbottens Län. Från Högv. PresteStåndet. S. D. Föredrogs ä nyo och lades till handlingarne StatsUtskottets förnyade utlåtande; iJ:o 4*1, I fråga om Statens Ordinarie Rän - 740 Prat. Vtdr. d. 23 Aug. 1823. tors åtgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län ; BancoUtskottets förnyade utlåtande N.o 47, rörande vilkoren för återbetalning af Götheborgs Stads Lånebiträde, samt Expeditions Utskottets Memorial, i anledning af anmårkningar mot dess Förslag till underdånig skrifvelse N;o 117. S. D. StatsUtskottets under N:o 409, afgif. ne utlåtande, angående den i Hulvudstaden anlagde Veterinairslnrättningen, föredrogs å nyn, och ansåg PresteStåndet, som redan bifallit Utskottets förra yttrande i detta ämne, att det nu förevarande endast borde läggas tili handlingarne, S. D. Då Bevillningsutskottets ytterligere Memorial: N:o 30, Om sättet för kostnadernes bestridande till Hans Kongl. Höghets Kronprinsens förmälning och verstälde utlänska resa, nu ånyo föredrogs, blef det samma af PresteStåndet bifallet, med godkännande af den Voterings propositionen , hvilken i afseende på målets bänskjutande till förstärkta StatsUtskottet blifvit föreslagen. Fröt. Utdr. d. 22 Äng. 1823. 741 S. D. Wid förnyad föredragning biföllos följande från Utskotten inkomne betänkanden, nemligen från Stats <och BancoUtskotten:
Af fabriker förtjena färgerierne egentligen att särskildt nämnas, såsom varande af större betydenhet. Goda handtverkerier af alla nödige slag, deribland garfverier med vidsträckt rörelse, saknas icke inom Staden; och för öfrigt bedrifves både fabriksoch handtverks-näringarne med ordning och omtanka. Stadens jord användes för det mesta till frambringande af foderväxter och potates, men föga för spanmåls producerande; och synes, vid jemförelse af alla dessa förhållanden, slutföljden blifva: att Borås Stad, betraktad såsom afsätlningsställe, utöfvar i flere afseenden ett nyttigt och betydligt inflytande på cultur och näringar inom så väl Elfsborgs Län, som ofvannämnde flere angränsande Län. I Staden hålles årligen fyra mycket besökta marknader, som verksamt bidraga till varuomsättning och trafik. Uti Staden befinner sig en allmän Skola, som förestås af Rector och Collega och till hvars bestånd Staden något bidrager. Nära derintill finnes en på Stadens bekostnad väl ordnad och underhållen Gymnastik-inrättning; och är jemväl i sammanhang med fattigvårdsanstallerne, en Vexelundervisnings-skola inrättad, der 70 till 90 fattige barn njuta fri undervisning äfven på Stadens bekostnad; hvarförutan Stadens invånare genom frivillige bidrag underhålla en särskild Söndags-skola för handtverks-lärlingar och andre ynglingar af de industriella ocb arbetande classerne; hvilket allt vittnar om den upplysta och nitiska omsorg för medborgerlig bildning, som råder i denna Stad. Fattigförsörjnings-anstalterne, i och för sig sjelfve, äro äfven på ganska god fot och med omtanka vårdade; åtnjutande fattighjonen dels underhåll på fattighuset, som är rymligt och tillika hyser vexelundervisnings-skolan, dels månatligt understöd i penningar, beräknad t efter större eller mindre behof. Sjukvården bestrides af Stads-Läkare och Stads-Chirurg; och dessutom har ena Provincial-Läkaren sin station i Staden, med kringliggande härader till district.
Ståndet antog JJtskottens, i afseende härpå, gjorda inbjudning, J2;te punkten: Ståndet, som vidblef dess,’ yra rayntskatten? inberäknande i sjelfva myn - a6 Prot. Utdrag den 7 och 1 1 December 1829. tet, förut fattade beslut, afslog den af Utskotten i denna del till Ståndet gjorda framställning; hvaremot Ståndet antog inbjudninningen om deltagande uti det af Välloflige Borgare-Ståndet beslutade tillägg vid den-* na punkt I öfrigt beslöt Ståndet att i allo gilla livad Utskotten uti ifrågavarande Memorial framställt, utom hvad angick io'.de och i5:de punkterna, i hvilka delar Memorialet, i grund af gjorda anmärkningar, återremitterades. Från Högloflige Ridderskap pet och Adeln, S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 8 sistlidne Julii, under Njo 143, afgifna och, den 19 i samma månad f, m , på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt motion om belånings-rättighet uti publika fonder å ritorr Spannmål, blef berörde Ut - Prot. Utdrag den 11 December 183g. 27 låtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt, S, D. Då nu å nyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Qeconomie-Utskottens, den 5 sistlidne November, under N:o 94, atgifna °ch, den 25 i samma månad f. m, på bordet lagda Utlåtande, i anledning af yrkad jemkning i den Provincen Skåne ålagda Ordinarie Rotering, blef berörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. t>.