Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionens försorg, de handlingar Fullmägtige tillhandahållas, hvarigenom upplysning erhålles om de ackords-liqvider, till hvilka kreditivmedlen skola användas, samt om några för dessförinnan lyftade och icke återbetalda kreditivmedels godtgörande påräknade tillgångar till ackordsfonden influtit. 12 Stats-Utskottets Memorial N:o 138. 0) Frän Riksgälds-kontoret utgående riksdagsoch revisions-kostnader, ajlönwgar, förvaltnings-utgifter m. m. § 167. Återstående kostnader och utgifter för innevarande riksdag skola af Riksgäldskontoret bestridas, med iakttagande af de genom Rikets Ständers Stats-Utskott, Fullmägtige till efterrättelse härvid meddelade beslut och föreskrifter. Likaså, bör Riksgälds-kontoret på föreskrifvet sätt liqvidera sådana, ännu icke godtgjorda kostnader för sednast förflutna riksdag, som, enligt Rikets då församlade Ständers beslut, skola af detta verks medel betalas. § 168. Med liufvudsakligt gillande af de utaf Kongl. Arkitekten Åbom uppgjorda planer till en sådan påbyggnad och förändring af Rikets Ständers och f. d. Hebbeska husen, som är nödig för inrymmande tillsvidare af Riksdagens båda Kamrar med dertill hörande Utskott och Kanslier, bibliothek och arkiv jemte klubbrum, hafva Rikets Ständer uppdragit åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att icke allenast ofördröjligen gå i författning om vidtagande af nödiga förberedande åtgärder härför, utan ock genast efter innevarande riksdags slut låta i dess helhet påbörja och utföra arbetet, hvartill jemväl hörer anbringande af ändamålsenliga luftvexlings-apparater, hvilket allt bör vara fullbordadt så tidigt före den 15 Januari nästkommande år, att samtliga rummen kunna för de dermed afsedda ändamål begagnas, hvadan jemväl nödiga möbler ocb inventarier dertill inom samma tid böra genom Fullmägtiges försorg anskaffas; börande Fullmägtige låta utföra arbetena på det sätt Fullmägtige anse ändamålsenligast och bäst ledande till det åsyftade ändamålet. Och skola de härför erforderliga utgifter af Riksgälds-kontorets tillgångar bestridas.
Jag utbeder mig likväl, att blott få erinra derom, att af alla de värde Ledamöter, som i denna §. trott sig finna en motsatt mening, har ingen enda sökt grunda sitt påstående pä §:s ordalydelse, ulan alla hafva blott äberopat GruudLagens mening, hvilken de genom analogi och vidlyftiga deductioner sökt utfinna. Jag har för min del aldrig vågat be; stämdt påstå , att Riksens Ständer verkeligen böra äga ifrågavarande pröfningsrått, emedan jag trott, att tid behöfts innan en opinion härom hinner stadga sig. Men jag väntar också samma moderation af dem, sorn äro af en motsatt mening, och om de skulle inbilla sig, att i sitt omdöme vara infaillibia, så får jag förklara, att de just derigenom väcka misstänka om ensidighet i afsigten och misstag i omdömet. Det synes således vara billigast, att två Ahernativer blifva till kommande Ständer öfverlemnade, för att då kunna antaga det, sorn dem kan synas nyttigast. Friherre Boye: Om , för att förvandla ett tydligt Lagbud till otydlighet, icke be; höfves mera än viljan och ihärdigheten, att ej erkänna tydligheten, så beror hvar enda §. i Regeringsformen, till sin tydlighet, ensamt af hvar och en Riksdagsmans godtycko. Då 'jag skildrade] de särskilta Magter, hvaraf vårt Constitutionélla Regeringssätt består, betragtade jag Regeringssättet i sin fullkomlighet. Må hvem som vill anse Minister Den 23 Maji. 173 rens Ledamöter för integrerande delar af Majestätet, så gör jag det icke, och den tid torde länge uteblifva, dä Ridderskapet och Adeln skulle göra det. Utgöra nu StatsRådets
Beträffande det i slutet af nu gällanö reglementes 175 § intagna stadgande, angående Fullmäktiges skyldighet att sökf på de för Riksgäldskontoret mest fördelaktiga vilkor erhålla de medel, som för meranämnde kreditivutbetalningar måst i låneväg anskaffas, anser sig Stats-Utsk>ttet dock böra erinra, att då Fullmäktige, genom samma reglementes 225 §, hvars oförändrade bibehållande Utskottet ämnar tillstyrka, fått sig i allmänhet ålagdt att, jemte ett noggrant iakttagande af hvad Rikets Ständer i afseende på förvaltniigen af Riksgälds-kontoret och dit anslagna medel beslutat och föreskrifvit, omsor,sfu!lt vårda och befrämja detta verks rätt, säkerhet och förmån, synes någon ytfcrligare eller särskild föreskrift med hänsigt till den upplåning, hvarom nu är fråg;, mindre behöflig och det derom förut meddelade stadgande således utan all olägenhet jemväl kunna ur det nya reglementet uteslutas. I öfverensstämmelse med Utskottets nu yttrade åsiser och under förutsättning, att Rikets Ständer bifalla Utskottets i fråga om meranännde 2:ne kreditiv-sumtnors Stats-Utskottets Memorial M 282. 5 framtida belopp har ofvan framställda förslag, får Utskottet hemställa, att nedanstående §§, hvilka motsvara 4 73, 174 och 175 §§ai 1854 års reglemente, måtte varda införda i det reglemente, som vid denna riksdags slut kommer att för Riksgälds-ksntoret utfärdas. Till följd af stadgandet i Regerings-formens 63 §., hafva Rikets Ständer anslagit och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisat en krediliv-summa af Tre millioner Riksdaler, för att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Statsrådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat. Rikets Ständers å denna summa utfärdade, förseglade, anordning får ej brytas eller summan af Fullmäktige utbetalas förr, än riksdags-kallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. §•
Ått Handels-Societeten i Carlshamn andragit, hurusom emot allmänna köpmanna-principen är stridande, alt, i fredstider hemta varor från indirecla platser, hvarest detsamma genom fragt, assurans, lossoch lastningskostnader, commissions-arfvoden och ränte-föi lust m. m., blifvit uppdyrkade vida utöfver hvad de på sjelfva produciions-orterne kosta; att den lilla tillökning i (Vaglen för ett större fartyg i afseende på skillnaden i seglaiionen emellan Gottland och Rysslands eller Finlands kuster, äfvensom den högre assurans-premien, hvilken icke bör eller kan öfverstiga en half procent, icke torde i något fall uppväga dessa kostnader; alt de Nordiska produclerne, såsom balkar, plankor, bräder, hampa, lin, olja, talg, m. m. äro af mest voluminösa arter och lill en del af ringa värde, hvaraf oftast lasta sendast för att dermed fört jena fragt; hvarjemte Societeten fästat Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på det obestridliga deruti; att lill bedrifvande af transitooch nederlags-bandel erfordras icke blott en god hamn och jord deromkring, utan äfven såsom hufvndsukligl nödvändige, handelshus med credit och vidsträckta relationer, capitaler, magaziner, lossoch fastnings-aparater, såsom broar, kranar, vågar och invandt arbetsfolk m. ni., hvilket allt icke danar sig så lätt; och att, då Staten bör vara 20 Allm, Bcsv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande3 N.-o 98. frikallatl för all slags uppoffring i denna sak, mäste sökanderne i främsta rummet anskaffa nödig och säker garanti för de kostnader, som kunna erfordras till tullkammares och nödig bevaknings-personals aflönande, på grund hvaraf Societeten ansett sig böra afstyrka Nådigt bifall till sökandernes begäran.
Ridderskapet och Adeln, angående dess åtgärd vid Memorialst N:o 118; N:o rssS, till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Si ände!, angående deras åtgärder vid Memorialet N:o ^5; W:o 124, till Borgare-Ståndet, med ytterligare hemställan om deltagande i voteringen öfver den, i Memorialet Nio 54, uppgifna proposition. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial N:o ag, till Ridderskapet och Adeln, i anledning af gjord framställ ning om en Grundlags-föiändrings intagande i Riksdags-Beslulct. S. D. Föredrogs IfiglofligeRidderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag af den 20 dennes, med inbjudning till Med-Slånden, att instämma i-dess Beslut, att ålägga Banco-Utskottet att, inom kortaste tid och senast inom instundande fredag den 22 dennes, inkomma med berättelse och anmälan om förhållandet med frågan, om sältet för Banko-Reglementets öfverlemnande till Kongl1. Majit; Preste-Ståndet, sorn den 20 dennes fattat i. hufvud sake it lika beslut, lade inbjudningen till: handlingarna. Fröt. TJtdr. d. 21 Maji 1S35, 115 S. D.
Tillämpningen af berörde Lagstadgande i detta mål syntes likväl uppenbart oriktig, då man härvid tog i betraktande, dels att uti detta Lagrum blott nämndes säd eller hö, hvartill potates och andra jordfrukter icke kunde räknas, dels att, enligt allmänt gällande regel, ingen Lag angående speciella eller qvalifieerade brott finge gifvas extensiv tolkning, dels Gck att ett annat Lagens bud i 40 Kap. 5 §. samma Balk igenfunnes, hvilket otvifvelaktigt vore det i förevarande fall tillämpliga, såsom R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 55 angående tjufnad af växande trädoch jord-frukter i allmänhet, hvarom liär stadgades, att den brottslige skulle, örn det stulna utgjorde full mansbörda elier lass, stånda tjufsrätt, men, i fall det vöre mindre, endast böta, som om snatteri sägs; i enlighet hvarmed och då för ostridigt kunde antagas, att de af ofvanbemälde personer olofligen tillgripna fyra kappar potates icke utgjort full mansbörda, de brottslige rätteligen skolat, likmätigt 47 Kap. förråberopade Balk, dömas att, såsom för snatteri, hvardera böta det tillgripnas halfva värde med 8 skillingar, eller, i brist deraf, plikta med tre dagars fängelse, samt dessutom undergå enskild skrift. HäradsRättens beslut, hvarmedelst, utan afseende å det stulnas ringare belopp, ansvar såsom för stöld, och dertill med i tveböte, blifvit de sakfällde ålagdt, vore fördenskull stridande emot bestämd och tydlig Lag samt påkallade rättelse, så vidt den då mera kunde ske, både till undanrödjande af dess verkan, i fall samma personer å nyo skulle för tjufnadsbrott tilltalas, och till förekommande af enahanda oriktiga lagtillämpning framdeles vid lika beskaffade händelser. Men om än i detta mål tillämpning af• 43 Kap. 1 §.
En nordisk musikoch Bellmansafton gifves o m måndag å Vetenskapsakademiens hörsal till förmån Hon lider gränslöst, när den unge mannens för Nordiska museet för anskaffande af ur kulturblickar med hela sin inneboende värme söka syhistorisk synpunkt märkliga stugor från olika sterns. trakter af Sverige o c h Norge, hvilka stugor såsom Lizzi studerar uppmärksamt hans minspel, som bekant äro ämnade att uppsättas å museet tillalltmera förråder en häftig passion. Hon kan nu hörig tomt på Djurgården. i allt mak stirra på honom, ty han ser ändå ej åt hennes håll — den tid, då hans blick kärleksProgrammet kommer att upptaga en serie af de fullt hvilade i hennes, är j u förbi — hopplöst bästa Bellmanssångerna föredragna till luta af en tyckes det, förbi för alltid! redan i enskilda kretsar värderad romansoch Bellmanssångare, hr Sven Scholander, samt dessMen hon är ej ensam i sin smärta. Äfven utom sång af fru Svanberg, f. Wistrand, och Bertarelli, den lugne, starke mannen, våndas som fiolnummer af vår såväl inom målaresom musiken mask hvarje gång Ereoles brännande ögon facket talangfulle artist Johan Tirén. Fröken Tora riktas mot Elena — - mot hans hustru. Hwass biträder vid de nummer, som fordra pianoBorde han ej stänga sitt hus för den oförsynte? ackompagnement. Men blickar äro j u tullfria de berättiga ej till ett brott mot höflighetens lagar, isynnerhet ej så länge Elena är tadelo c h felfri. Och det är hon, det vet Bertarelli. Bertarelli spårar hvar gång lisa, när han hör henne helt oskyldigt tala o m Lizzis stundande bröllop o c h bosättning. Hon anar ej, att giftermålet skall stranda emot den böjelse, som för hvarje dag allt starkare beherskar Ereole — en En skildring från Italien. böjelse, som ej gäller den utkorade bruden, utan För Idun henne, den gifta kvinnan. Bertarelli skär tänder, då han tänker härpå. af Bör han fästa Elenas uppmärksamhet på den ^ i l o a J^infje. vulkan, vid hvars rand hon vandrar, så omedveten om faran o c h därför också så sorglös?
äa tre timmar med slarf, och om någon, som vill göra framsteg, blott kan bestå en timma om dagen, får hon vara mycket noggrann emot En timma om dagen året om. sig sjelf. En timma om dagen är äfven förståndigt ti Timmarna förgå och läggas använd, om man begagnar den till rörelse i oss till last ». fria luften. På en timma kan man utan för Solvisare-motto. stor brådska gå en half mil. Enligt den beräkningen skulle årets promenader sammanlagdt ndast en timma om dagen ». Det låter icke mycket; det förefaller utgöra etthundra åttiotre mil, så långt ungefär knapt värdt att nämna, mycket mindre att som från Stockholm till Kom. Ingen har väl skrifva en artikel om. Men låt oss undersöka heller något emot att på ett förståndigt sätt och kalkylera en smula; en timma om dagen roa sig en timma om dagen och sålunda samla kan betyda mer än vi tro. På ett år repreett förråd af angenäma hågkomster. V i måste senterar det trehundra och sextiofem timmar, hafva förströelse för att hålla oss vid friskt som sammanlagdt utgöra nära tjugutre dagar, mod och hindra lifvet från att blifva så enformigt, som om vi voro dömda till en ändlös om man beräknar sexton timmar på dagen. Nu är tiden en egendom, som man lemnar trampqvarn. Vederqvickelse är nödvändig och ifrån sig i utbyte mot någonting annat. Lifvet att söka nöje är stundom en pligt. Detta är ett råd, som få skola taga illa upp, är verkligen en kedja af köp, och tiden utgör en stor del af det kapital, hvarmed vi handla. och då vi gifva det, känna vi oss säkra på Vi gifva den jemte arbete och få i utbyte att, för en gång åtminstone, slippa göra den uppfostran, penningar, skicklighet och nästan erfarenhet, som den ryktbare filosofen Locke, hvilken brukade säga, att han en tid hade för allting annat af värde. Att vara aktsam om tiden är således en vana att erbjuda sina vänner sådana råd, som vis hushållning.
Och att sådant hittills i allmänhet ock inträffat, är ett förhållande, som Utskottet anser vara, till heder för vår domare-korps’ insigter och urskilning, af de förflutna årens erfarenhet vitsordadt. Den nu föreslagna lagen lemnar ock domaren en närmare ledning för sin pröfning härutinnan genom sjelfva den ordning, hvari de för ett brott alternativt bestämda straffarter, då sådana finnas stadgade, i lagtexten förekomma. Den uppmärksamme granskaren finner nemligen lätt att den anordning, hvarigenom än den strängare, än den lindrigare straffarten blifvit satt i första rummet, icke kunnat bero af slump eller af vårdslöshet vid lagens uppställning: han måste deraf finna lagstiftarens mening hafva varit den, att domaren skall använda den straffart, som först finnes utsatt, när den svårare är, om ej mildrande omständigheter äro öfvervägande, och när den lindrigare är, om ej försvårande omständigheter öfverväga. Denna regel var visserligen med uttryckliga ord angifven i Lag-beredningens förslag, men Utskottet har, lika med Kongl. Maj:t, ansett den snarare genom doktrinen än genom ett uttryckligt lagbud böra göras gällande. På dessa grunder och framför allt derföre att latitudsystemet, hvilket redan i många fall var antaget af 1734 års lagstiftare, som till och med stundom öfverlemnade åt domaren en vida större pröfningsrätt än nu är i fråga, sedermera blifvit i vår lagstiftning häfdvunnet, utan att någon allmännare olägenhet deraf försports, anser Utskottet Friherre Creutz’ motion icke förtjena vidare afseende. I sammanhang härmed anser sig likväl Utskottet, på sätt ofvan är yttradt, böra angifva en irring i fråga om systemets tillämpning, som, dock mera i teorien än i praxis, stundom förnummits. Man hör nemligen någon gång påstås, att, såsom man uttrycker sig, i vanliga fäll, eller då hvarken försvårande eller mildrande omständigheter förekomma, domaren borde uträkna ett medium af den för brottet stadgade latitud, och bestämma detta medium såsom straffpåföljd för brottet.
Lindbäck för origtig förvandling af böter 72. 24) Häradshöfd. L. P. Eneqvist för ett origtigt gravationsbevis — 25) V. Häradshöfdingen Joh. Fr. Lindbäck för origtig förvandling af böter 73. 26) Förre Kronolänsmannen Stadsfiskalen G. A. Stenson för 2:ne fångars qvarhållande, i följd af anmälta, men icke ingifna besvär 74. Sid. 27) Häradshöfdingen P. F. Arling för origtig förvandling af böter 75. 28) Häradshöfdingen C. L. Molin för obehörigt dröjsmål med ransakning — 29) Rådstugurätten i Wexiö oell Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län för uppehåll i rausakningar — 30) Häradshöfdingen N. C. Claesson för upptagande af en icke instämd talan 76. 31) Landssekreteraren m. m. L. Hambraeus för uppehåll i ett från Hofrätten återförvisadt mål 77. 32) Karantänsbefälhafvaren vid Slitö Majoren m. m. Steveni och Konungens Befallningshafvande i Gottlands län för spärrning af ett hus, i anledning af cholera 78. 33) Häradshöfdingen F. M. Lund för ofullständiga domböcker 83. Wj agre för ån €*n. Sältet att höra vederparten öfver besvär hos Ofverrättcr och Konungens Högsta Domstol 84. Häktande för ransakning i brottmål 85. Hvilken domstol som lämpligen borde .upptaga åtal emot Ilofrättsledamöter för tjenstefel 94. Äfvensom emot Statsråd för tjenstefel, som icke kunna hos Riksrätt åtalas 95. Och emot Rikets Ständers Justitiä-Ombudsman 96. Om rättighet till besittning af omtvistad fast egendom 98. Konkursdomstol för bolag, deri frälseman äger del 99. Förebyggande af ett misstag angående boskillnadsrätt 100. Sättet att tillvägabringa bouppteckning i tvungen konkurs 101.
För alt fullständigt kunna bestämma Riksgälds-Contorets behof hafva Rikets Ständer funnit angeläget, att meddela serskild föreskrift angående ordningen och sättet för liqviderandet af Riksgälds-Contorets skuld, yid innevarande 1834 års slut för de utaf allmänheten upptagne lån; och ehuru vid förrättad granskning af Riksgälds-Contorets inkomster och utgifter befunnits, att det behof eller den brist i contanta tillgångar, som på ett eller annat sätt hör fyllas, uppgår till omkring R:dr 3,000,000; Likväl och som Rikets Ständer anse, enär Riksgälds-Contoret fortfarande får begagna creditivet i Banken eller assignerings-rättigheten för en million Riksdaler, att den ytterligare upplåningen utaf allmänheten inne varande år hör kunna så inskränkas, att hela summan af utelöpande obligationer, vid detta års slut, endast kommer att utgöra omkring 2 millioner R:dr hvaraf till betalning förfalla: Expeditions-Ulskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 22 t. 4°7’ R:dr 2,000000. hafva Rikets
I anledning häraf har Kongl. Maj:t infordrat Drälsel-Commissionens utlåtande, dels huruvida Commissionen kunde, å Stadens vägnar, lemna den garantie, hvilken Rikets Ständer fordrat, förden lill Pant-lånerörelsens bedrifvande på 10 år räntefritt beviljade förlagsumman 100,000 Ridr Banco, dels ock, oin icke det af Drätsel-Commissronen inköpte f. d. Hessensteinska Huset kunde till Fullmäglige i Riksgälds-Contoret upplåtas i utbyte mot det af General-Assistance-Contoret nu begagnade hus, i händelse Fullmägtige på ett sådant utbyte inginge, och i detta fall, den senare lägenheten få af Entreprerveuren för den nya Inrättningen disponeras; hvarefter, sedan Drätsel-Commisionen, å Stadens vägnar, ingått uppå alt lemna förrberörde garantie, samt, i afseende å frågan om f. d. Hessensteinska husets utbyte emot det af General-Assistance-Contoret nu innehafvande hus, för sin tiel förklarat sig finna ifrågavarande utbyte så mycket mera angeläget, sorn sistnämnde hus vore för en större Pant-låne-inrättning apteradt och i flera afseendcn för detta ändamål tjenligast, Kongl. Majit, innan Stridsbergs anbud och det af honom föreslagne Reglemente för den nya Pant-låne-inrätlningen till
Bestraffning är visserligen lagens hufvudsakliga ändamål, men den har äfven ett annat ändamål, nemi. att sätta Staten i säkerhet för de personer, sorn begå brott, så att icke Staten ytterligare kommer att lida af deras förvillelser. Utom det ändamål, som Staten således har att straffa, så måste den äfven afse att försäkra sig om den felaklige medborgaren under den lid, då lian kan vara farlig för samhället. Jemte det philantropiska i grundsatsen, som ålägger Slaten all söka förbättra den vilseförda, ligger således äfven i Statens intresse att icke utsläppa den vilseförda och brottslige förr, än man kunnat bringa honom till sansning, tili kännedom af sitt brott och till ånger, sä att när han åter inträder i gemenskap med det öfriga samhället, man icke må hafva att befara bans ytterligare våldsamheter. Det är således icke blott för den brottsliges bestraffning, utan äfven för samhällets eget intresse skull, som det är nödvändigt att bibehålla den brottslige i detta långvariga fängelse. Det existerar äfven, såsom den siste värde talaren yttrat sig, redan, att den, som blifvit bestraffad efter nuvarande lag, icke får utsläppas förr, än han erhållit laga försvar, och samhället således äger en garanti elnot hans ytterligare begående af brott. Samme talare har äfven sagt, att det nesliga för den, som straliäs med vatten och bröd eller kyrkoplikt, icke ligger i sjelfva straffet, utan i det brott, som föranledt straffet. För min del kan jag icke dela denna tanka. Må vara, att till en viss del det kan vara rätt, hvad vattenoeh brödstralfet angår, men hvad beträffar kyrko - Den 2G April e. ra. 105 plikten, så måste hvar och en erkänna, att just Jet sätt, hvarpå den verkslälles, då det sker inför allmänheten, inför den allmänhet, som har närmaste tillfälle att känna den brottslige, gör detta straff till en neslig sak, äfven om ieke sjelfva brottet skulle vara af neslig beskaffenhet. — Samme talare har äfven yttrat sig emot lalitudssyslemet. För min del skulle jag tro, att det icke kan finnas någon rättvis tillämpning af lag, utan att man dervid lemnar domaren latitud.
Huru vill man då att en indeldt trupp, som gör tjenst endast fjorton dagar af året, skall kunna vinna den öfning, som behöfves för en Ingeniörtrupp, att slå broar och göra fältarbeten af mångfalldig beskaffenhet? Jag sätter mycket värde på den indeldta arméen; men jag hör icke lill dem, som föreställa sig att indeldla arméens soldater äro några tusenkonstnärer, eller att de skulle kunna med den öfning de nu äga ersätta en sådan trupp, som den nu ifrågavar. Den utländska författare, som Gr. Mörner häntydt uppå, är mig bekant. Och om man läser hvad han yttrat om den Svenska indeldta truppen, så erhåller man deruti det bästa beviset om det anseende denna organisation vunnit inom utlandet, de bästa skäl för att afslå alla yrkanden om någon förändring i denna grundval för Svenska friheten; men man finnér deri inga bevis, hvarpå man kunde grunda en förhoppning, att den indeldta Soldalen skulle på kort tid kunna blifva en skicklig Ingeniör-soldat. De kostnader, som skulle erfordras för att dertill bilda honom, skulle vida öfverstiga det belopp, som nu blifvit föreslaget; ty om en indeldt trupp skulle Ijeostgöra hela sommaren, så skulle utgifterna derför med många tusen r:dr öfverstiga hvad K. M. nu för ifrågavar. ändamål äskat. Hr Rosenblad: Det torde hvarken vara behöfligt eller ens någon af mig vänta, att utreda behofvet af det ifrågasatta anslaget. Jag har begärt ordet för att yttra mig öfver de skäl, som Gr. Mörner anfört, att man måste afse de knappa tillgångarne. Det tror jag icke behöfver afses. Man behöfver endast kasta en blick på Bevillningssummorne och de öfriga beskattningstitlarne, för alt finna, alt under de sista några och 30 åren, oaktadt tillökningar i statsbehofven och i statsanslagen, bevilluingen och beskattningen blifvit nedsatta, och att de nuvarande tillgångarne äro fullt tillräckliga för alt fylla alla behof.