Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan förebråelse kan ej nu träffa Regeringen; men den skulle komma att så mycket mer stadna på R. St., af hvilka för närvar. Bankens reglerande, tyvärr, ensamt beror. Sveriges myntväsende bestämmes genom Banken. Hufvudändamålet med Banken bör derföre vara att försäkra dess förmåga att uppfylla sina förbindelser, sådana-de äro bestämda i i83o års banklag; men den kan tillika lemna kraftiga biträden åt handeln och somliga näringar, dock ej, såsom hittills, belåna fastigheter eller odlingsföretag, emedan Banken ej, utan möjlig skada för dess hufvudändamål, kan lemna lån på långa terminer. Naturen af en Statsbank fordrar, att de stora syftena för dess verksamhet äro bestämdt utstakade, men att förvaltningen i möjligaste måtto är fri i åtgärderna, som leda dertill, emedan dessa måste bero af allmänna händelser och conjuncturer, hvilka ej låta bestämma sig på förhand. Så länge R. St:s beslut om Bankens rörelse ej äro underkastade K. M:s pröfning och sanction, och så länge rörelsecapitalet beror ensamt på Bankens maniement, följer häraf, att rörelsecapitalets fördubbling eller förminskning till hälften kan komma att bero, under riksdagarna, på en röst i hvarje RiksSt., och emellan riksdagarne af Bankens förvaltning; men verkan deraf sönderrycker alla förhållanden medborgare emellan, allt som det ena eller det andra interesset haft öfvervigt, och åstadkommer derigenom stora rubbningar och skakningar i medborgarnes välstånd. Blotta tillvarelsen af en så obegränsad magt hos den ena Statsmagten eller dess ombud, äfven om den ock aldrig till ytterlighet utofvas, är tillräcklig att undergräfva förtroendet till Banken, hvartill de farhågor, som förflutna händelser i detta afseende väckt, isynnerhet bidraga. Med all omvårdnad om det vigtiga Bancoverket å R.
Randberg dets Ledamöters vägnar, Jon Jonsson. €• Junelius« Deri i Augusti *3 de om Ren skrifuings-medel ät Expeditions-Utskottets Cantzlister, samt kostnaden till Registers upprättande öfver Riks - Stundens Protocoller. I anledning af Höglofl. Ridderskapet och Adelnsj Hög vördiga Prest - Ståndets och Vallofl. Borgare Ståndets återremisser af frågan om Skrifvärehjelp åt Expeditions-Utskottets Canizli Betjer.ing, får Stats-Utskottet förklara, att då den upplysning nu blifvit meddelad, att det äskade beloppet af 75 R:d icke i ett för allt svarar emot kost; naden, utan erfordras att utgå till a Ganzljster; så och enär tillika är förmäldt, att härigenom bespares hvad som fordrades för en 3telje Cantzlist, hvarutaf Utskottet sig begagnat vid förra Riksdagar, ehuru mindre göromål då förefallit , finner Stats-Utskottet skäligt föreslå, att Skrifvarehjelpen bestämmes till 75 R:d för hvardera af de nuvarande 2tne Cantz!laterna, eiler till ett sam» manraknadt belopp af Etthundrade Eemiio R:d. Emot Stats-Utskottets hemställan huruvida idet, i såknad af annan utväg, kunde firlnas lämpligt, att Expeditions-Utskottet anmodades, att öfverlemna den af Höglofl.
skulle det emedlertid verkeligen kunna beslutas, att gräns sättes å ena sidan allena; så medger jag, att jag hälldre såge den fästad mot förbättringen, än mot försämringen, emedan jag föreställer mig, att de , som först skulle lida af den senare, hade mera uppmärksamhet att vakta sig deremot, ehuru i längden inflytandet af en sådan half reglering, efter min tam ka blefve skadlig för alla. Dock bör jag afhälla mig från allt yttrande öfver ett ännu så litet utveckladt förslag. Vidare förekommer det af Herr Tham uppgifne medel: BancoDiscontens utgrening mellan Stockholm, Götheborg och Skåne, med det Den 14 April. 25v diet största creditiv, som sedelstocken och Bankens tillgångar medgifva, mot fem procenta ränta. Om Sedelstocken icke skall ökas, lärer man ej kunna antaga större Discontfond än hittills, nemligen 6 millioner. Efter fördelningen deraf på hela Riket i förhållande till handel och rörelse, vill man exempelvis uppställa proportionen till i million för Götheborg med Vestergöthland och Bohus Län* 1 million för Skåne, och resten för det öfriga Riket. Nu är detta belopp utlåntgenom ea tiondedels omsättning hvar 6;te månad, inflyta 100.000 Rdr jemte Räntor. Dessa blifva dä tillgänglige till nya lån, det vill säga omkring 20.000 R:dr i månaden, eller 5000 R:dr i veckan, som af en del i afbetalning och räntor insättas* för att af andre sorn lån emottagas: och jag frågar, om man skäligen kan ange någon större nytta för rörelsen genom detta medel blifva att vinna? att det skall verka i sin tnoo, har jag aldrig ämnat bestrida} jag har ock derföre tillstyrkt det} men jag tror det Vara angeläget, att man, så vidt sorn möjligt, söker utreda resultatet af hvarje förslag} på det att inga illusioner derom må äga rum. Herr Friherre Wrangel finner mitt 6vaf örn Statsobligationer icke nog bestämdt.
Samman jemkningsförslaget, pag. 3, 4 ock 5, och inbjudningen till Borgare-Ståndet, pag. 7, i afseende på 9;de förslagspunkten af Memorialet N:o 41 > blefvo icke antagne, och Ståndet gillade vGterängs-propositionerne.. I öfrigt lät Ståndet vid Memorialet flfjo 59, bero; !N:o 60, till Borgare-Ståndet, angående dess återremiss på Memorialet, N;o 42>med föreslaget tillägg i 99 §. Regerings-formen: Ståndet ogillade Memorialet N:o 60, och anmodade Constitutions-Utskottet att, i anledning af Borgare-Ståndets serskilda beslut öfver Memorialet N:o 42> inkomma med jemkningilörslag, och, om icke frågan annorledes kan afgöras, voterings-proposition föreslå lill omröstning i förstärkt Constitutions-Utskott; N:o 6i, angående Bonde-Ståndets återremiss på Memorialet, N:o 43, med föreslaget tillägg vid 38 Riksdags-Ordningen: voterings-propositionen gillades; K:o 62, till PresteStåndet, om dess yttrande, i frågan örn behörigt Utskott för upptagande af motioner, angående Riksdagens prorogation, lades till handlingarne; jgpo 63, till Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet, i anledning af deras återremisser på Memorialet, N:o 46: med ogillande af Memorialet n:o 63, anmodade Ståndet Constitutions-Utskottet, att, i anledning af de serskilda besluten, med sammanjernknings-förslag inkomma och, om ej annorledes saken kan afgöras, voterings-propositioner föreslå; och N:o 64, till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, i anledning al återremis 36 Fröt.
Där såg man medlemmar af den stora slaviska republiken, ända ned från det forna Konstantinopel och från det inre af Asien, liksom ett stort antal medborgare från de tyska småstaterne hvilka fortforo att bekriga hvar andra alt från den tid, då det stora, »eniga» Tyskland själft sprängt sönder sig för att genom sitt riksföredöme visa alla enskilda, huru man borde lösgöra sig från tillvarons elände. I matsalarne syntes också handelsresande från Centralafrika, lustfarare från Söderhafsöarne, flera af Grönlands förnämsta slägter, hvilka tillbragte en stor del af sin tid på resor i Europa och Afrika. Äfven kineser och småländingar, skåningar och japanare trängdes med hvar andra kring de långa skänkarne och sväljde i största hast några universal-kraftextrakt-piller för att sedan åter fortsätta resan. Borden på golfvet voro upptagna mest af inhemska familjer. I senare hälften af 2300-talet åt man i allmänhet icke hemma. Det var endast den rikaste delen af befolkningen hvilken kunde hafva hushåll. Alla öfriga funno det ofantligt mycket billigare och bekvämare att äta på värdshus. Alstringen af näringsmedel hade icke kunnat hålla jämna steg med folkökningen, och prisstegringen på råämnena motvägdes endast däraf, att matens tillredning genom värdshusens storartade köksföreningar, biträdda af vetenskapens alla hjälpmedel, kunde göras ofantligt mycket billigare än i forntiden. Hvad som mycket sparade kostnaderne i dessa offentliga matanstalter var att endast ett högst ringa antal tjänstfolk eller som de nu mer kallades medarbetare användes. Nästan alt utfördes med maskin, och det var endast för maskinernas skötande som någon obetydlig människokraft togs i anspråk. Köksingeniörernes och kemisternes antal kunde dock icke inskränkas. Dessa motsvarade hvad man i forntiden kallade köksmästare, men voro alla akademiskt bildade män och kvinnor. De hade öfverinseendet öfver all matlagning och svarade för att endast hälsosamma och fullt närande rätter framsattes för gästerna.
En dag, då jag såg en kraftig, munter gubbe (den jag ofta sett fungera som undervisare för ett halftjog barn, hvilka samlade sig kring honom) sitta och se på, medan några större gossar och flickor mätte ytinnehållet af en liten nyodling, hvilken de skulle anlägga till trädgård, beslöt jag att göra honom några frågor samt framställa mina anmärkningar mot deras, som mig tycktes, osystematiska folkundervisning *. De voro dock alla nu så upptagna af geometri på sjelfva jordstycket, att jag förleddes att äfvenen stund fästa min uppmärksamhet vid detta rent praktiska arbete och nästan glömde, hvad * Jag har behållit författarens stil, emedan jag ej ansåg mig ha rätt att ändra något i hans manuskript. Ave. det var jag nyss velat kritisera. Först när jag såg en femtonårig flicka — fröken var hon — grip * en jernspade, mindes jag det jag ämnat anmärka, att för unga damer var det, vackrare och behagfullare att gymnastisera än arbeta. Nu kom jag fram dermed och tillfogade den upplysningen, att i mitt hemland hade gymnastiken för länge sedan aflöst allt kroppsarbete för tusentals någorlunda bergade föräldrars barn. Ungdomen såg upp från sitt arbete med oförstäld förvåning, och äfven den gamle såg häpen ut, då jag nu tog ordet och skildrade några af våra lysande förhållanden inom uppfostringsväsendets område. Men då jag tystnade för att torka svetten ur mitt ansigte, sade en liten parfvel: » Morfar, är den unge herrn verkligen ett hundra femtio år gammal, då han lefvat i den tiden, då folk gjorde illa med barn? » » Illa? » upprepade jag harmsen. » Barnets ord kräfva en förklaring, » svarade den gamle, » och då ungdomen här är färdig med det utsatta dagsarbetet, kunna vi ju, om ni behagar, slå oss ner och taga en återblick på vårt undervisningsväsen.
501 tidehvarf, att ett sådant ingånget förbund — «skall med vigsel fullbordas». (Giftm.- balk.) Här gäller ingen apell, ty i Sverige är äktenskapets substans — vigseln. I Sverige är hvarje, den mest trogna, den mest sanna, och i den högsta bemärkelse, rätt «äkta förbindelse» mellan älskande, försåvidt den icke är «heliggjord» genom prestvigseln — ett konkubinat. Följaktligen äro frukterna af sådana förbindelser, det vare sig — och såsom merändels är förhållandet då kärlek och natur förenas — de skönaste, de mest begåfvade till både kropp och själ, de äro dock och blifva, «oäkta». Men vigselns magiska inflytande, kan likasom genom ett slag utaf Handboksritualens trollstaf, under prestens signerier, göra det till hvitt, som svart är; göra det till «äkta», som «oäkta» föreges. Vigseln är således en högst dyrbar sak, och så dyrbar, att den skulle nästan vara kännbar för det högvördiga clerus att mista. Ty, hvem täljer alla de summor, som, lik breda Höder i sitt säkra lopp uppfångande många bäckar små, välvilligt eller ej, genom vigselns kanal tillströmmar vår så kallade »gamla moder» — kyrkan, d. v. s. — presterna! Man skulle nästan kunna blifva så hetherodox, att man började misstänka hela vigseln som en penningeaffär. Detta så mycket mer, som efter en långrandig ((förlofning» — ett bruk, som egentligen endast tillhör de Germaniska folken, och särdeles dem med en kallblodigare natur mot norden — den Statskyrkligt lagenliga ((lysningen» för hopen, samtidigt med lysningar efter förrymda fångar, bortkomna kreatur, utlysningar af auktioner m. m., ytterligare inbringar penningar för kyrkans både lägre och högre tjenare, det vare sig på predikstolens lägre trappsteg med kungörelserna i handen, eller på det högre, med den «skrifna predikan».
Efter upprop i den ordning, röstlängden visar, skola rösterna vid valmannaval munteligen afgifvas af dem, som valrätt der vilja och må utöfva; dock att kronofogde eller länsman ej må vid valet när vara, och att så desse, som den förfall styrker eller utom gäller bor, må i förseg ladt omslag insända skrifven röstsedel. Ej må omslaget brytas, utan att derå af insändaren egenhändigt skrifvet är, från hvem och till hvad val röstsedeln sändes samt om rösten är till valman eller suppleant; ej heller må röstsedel godkännas, der den lyder på annat tal af män, än då skall utses, eller innehåller benämning, som origtig eller tvetydig är, eiler som tillhörer person, den der, efter hvad kändt är, ej är valbar. Ej heller må muntlig röst upptagas, som i afseende på personernas antal eller på deras benämning innebär förseelse, sorn nu sagd är. Framslälles vid valet anmärkning om någon i röstlängden upptagen persons behörighet att rösta eller om minskning af valrätt, som i den längd räknad är: sker det förr än han röstat, hvars rätt man klandra Hor till Constitutions-Utskottets Memorialj N:o 36. U vill, varde anmärkningen genast pröfvad och beslut deröfver fatladt, på sätt om anmärkning vid röstlängds granskning sagdt är: sker det sednare; då må anmärkningen ej lill pröfning upptagas. När omröstningen slutad är, då skall ordföranden rösterna sammanräkna och utgången tillkännagifva. Protocollet varde sedan af kyrkoherden och minst fem andre män, sorn vid valet röstat, om så många när äro, underskrifvet; hvarefter det hos kyrkoherden förvaras skall. 28 §. Valman vare den, sorn flesta rösterna vid valet erhållit, så ock, der flera väljas skola, hvar som i röstetal närmare honom kommit, tills det tal är fullt, sorn Pröfnings-comilen utsatt. Hafva flera fått lika röstetal och är valet derigenom oafgjordt; ställe kyrkoherde sig till efterrättelse, hvad 16 §. för stadsrätt i thy fall bjuder.
Nådiga afsigt, att uppmuntra lill Districl-magasins inrättande äfven i de socknar, hvarest spanmåls-magasinshus ännu icke linnas: a) att afskrifning till en tredjedel af primitiva skuldbeloppet må beviljas undsältnings-tagarne i håda de ifrågavarande Länen, hvilken afskrifning, sedan en viss andel deraf blifvit hvarje Tingslag medgifven, i förhållande till hvad Tingslaget i undsättning åtnjutit, bör af vissa, inom Tingslaget utsedde Comiterade lämpas först till alla de undsättnings-tagare, hvilka under tiden blifvit alldeles oförmögne att sine skulder godtgöra , och derefter tillkomma öfrige undsättnings-tagare inom Tingslagen, i förhållande till deras mer eller mindre oförmåga att skulderne återbetala; b) att den i tredje punkten i den Kongl. Propositionen bestämda första inbetalnings-tiden för godtgörandet af den återstående skulden, nemligen vid Uppbörds-stämman i Februarii månad år i835, val må gälla för de socknar, hvilka redan hafva uppbyggda Magasinshus, hvaremot de socknar, hvilka sakna sådane hus, och icke möjligen kunna anskaffa dylika till nämnde tid, må erhålla förlängning med första levereringen lill samma tid år i836, med vilkor tillika, alt, der missväxt inträffar, anstånd med den lill betalning förfallna fjerdedelen beviljas lill det påföljande året. 6:0. Om eftergift af spanmåls-skultl. Kongl. Majit har slutligen lill Rikets Ständers pröfning öfverlemna!: en af Dess Befallningshafvande i Elfsborgs
Dessa skiljaktiga uppgifter synas hufvudsakligen hafva härrört deraf, att de under åren 1854 och 1855 å balansen skedda inbetalningar, till belopp af 10 R:dr 27 sk. 4 r:st. under det förra och 559 R:dr 40 sk. under det sednare året, icke blifvit i fängelsets hufvudbok införda; och borde den nu anmärkta bristen på öfverensstämmelse emellan räkenskaperna hafva förekommits antingen derigenom, att underrättelse om de verkställda afbetalningarne blifvit Direktionen för straffoch arbets-fängelset till behörigt iakttagande meddelad, eller ock att Wallbergs konto uti fängelsets redogörelse upphört, sedan denna skuld upptagits å särskildt konto uti Fångvårds-styrelsens hufvudbok. Utom de uti förestående g omförmälda fordringar i följd af inträffade balanser, förekomma uti de särskilda fängelsernas räkenskaper andra fordrings-poster, i allmänhet till mindre belopp, hvilka synas hafva tillkommit derigenom, att vid fängelserna beställda arbeten blifvit till vederbörande utlemnade, utan att liqvid derför till fulla beloppet erhållits. Enligt hvad Revisorerne inhemtat, har emellertid Fångvårds-styrelsen, genom cirkulär af den 17 Januari 1854, förordnat, bland annat, att fängelserna icke må hafva några fordringar hos enskilde personer, för så vidt icke med Kongl. Styrelsen ingångna kontrakter sådant medgifva, eller fordringarne utgöra arbetslön för sådane fängelsets tillverkningar, hvilka icke blifvit från fängelset utlemnade; och som denna föreskrift äfven under innevarande år lärer vara af Kongl. Styrelsen förnyad, torde det kunna förväntas, att några förluster i följd af nu antydda förhållande hädanefter icke skola vid fängelserna uppkomma. 322: 24. — 865: 27. — B) Anslagen till Cellfängelse-byggnader. Redogörelserna för dessa anslag, hvilka blifvit med anmärkning granskade i Kongl. Kammar-rätten, utvisa följande förhållande: Debet. Balans från år 1855: Balans till år 1857: Skulder. Credit. Utgifter:
Jag för min del tror, att när vi komma till jo:de titeln, blir derom en särskild öfverläggning, och att vi pu blott böra afse den cjtde titeln samt att behof ven för dep - Ijoö Dd» aS Maj c. m. samma äro påfallande. Om undervisningsverken hafva behof af understöd, hindrar det icke, att ett sådant kan beviljas. Det ena behofvets existens hindrar ej det andras. Når io:de titeln kommer under öfverläggning, torde vi få taga undervisningsverken i betraktande. I afseende på det förevar. utlåt, vägar jag upprepa, hvad jag förut sagt, att jag tillstyrker anslagets bifallande såsom nyttigt; och jag vågar tillstyrka li. o. Ad. att bifalla detta utlåt, i sin helhet, enär, i min tanka, inga sådana anmärkningar äro gjorda, som föranleda till återremiss. Frih. Ehrenborgh: När jag uppsteg för att tala i detta ämne, förklarade jag, alt jag underkastade mig vilkoret att antingen anse den af mig väckta fråga såsom en motion eller en anmärkning. Jag har ej blifvit föranledd att ändra denna öfvertygelse, och jag skulle tro, att fastän Frih, Cederström^ och mitt förslag skilja sig i formerna, äro de af natur att håda åsyfta mera en tillämpning än anmärkning. Jag hemställer till Frih. sjelf, hvars idd jag ganska väl fattar och i hvars calctiler jag ej ser så mycken svårighet, som åtskilliga andra ledamöter, huruvida lian icke anser, att vi, oaktadt ett bifall till utlåt., kunna i motionsväg vinna vårt mål. Frih. Cederström och jag skilja oss deruti, att då han föreslagit composition af sjelfva capitalet, har jag föreslagit cornposition af både ränta och capital. Jag hade skriftligen utvecklat denna motion, om jag ej trott, att jag ändå skulle blifva förstådd af R. o. Ad., och jag har ej misstagit mig häruti. Frih. Palmstjerna har fullkomligt förstått min rnomotion; men han har ansett, att medel icke skulle finnas, då redan g:de titeln vöre så belastad, att den ej kunde medgifva en användbar fond. Då jag nu anhåller om propos, till bifall å betänk., och Gr.
Om det vore gifvet, att dessa artiklar voro skadliga, och man genom förbud emot credilupplag kunde vinna den afsigt, sorn den värde talaren åsyftat, sä skulle jag visserligen icke sätta mig deremot; men då man icke kan neka, att af de ifrågavar. arliktarne, för hvilka man beviljat creditupplag, ett viss belopp ändock consumeras i landet, så mäste det vara en fördel, alt sä litet penningar som möjligt pä productionsorlen betalas derför. Nu vet hvar och en, att det ganska lätt kan bända, att då ett fartyg går lill en transatlantisk hamn t. ex., så kan detta fartyg medtaga ett visst belopp af en vara, derföre alt det för tillfället kan erhålla en mycket fördelaktig frakt för återresan; men skeppsredarne kan icke alltid göra det under annat villkor, än att Slaten, så mycket som möjligt, underlättar importen genom tillåtelse till credilupplag. Dervid måste skeppsredarne naturligtvis rälla sig efter hvad de finna redan vara infördt i landet. Hvar och en kan icke veta hvad den andra har genom sin correspondent reqvirerat, men man kan åtminstone hafva någon rättelse af hvad sorn redan finnes iuförskrifvet. Således anser jag verkligen, alt om ett visst belopp af dessa artiklar redan har inkommit på creditupplag, så förhindrar det också till en viss grad ytterligare införskrifningar; så att, i sjelfva verket, den skada man fruktar, är mera imaginär än verklig. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: För min del skulle jag tro det vara en allmänt erkänd statsekonomisk sats, alt man vid all beskattning bör gå så till väga, att skatten trycker den skattlagde så litet som möjligt. Ett medel för delta ändamål är creditupplagen, ty genom dem blir för de skattskyldige er - 324 Den 20 Janua ri. läggandet af lull i belydlig mån lindrad t, utan alt Statens inkomster derigenom lida någon minskning. Man säger sig genom upphäfvande af creditupplag vilja motverka införseln af vissa varor. För min del tror jag detta vara ett ganska förvändt sätt alt gå till väga.
Stånden böra vara de n u v a r. fyra, utan förändring eller tillökning. Härvid skulle jag tro, att sedan de ofvanomtalade föreg:de besluten hade afgjort, att någondera af dessa tre meningar nödvändigt måste af R. o. Ad. framställas såsom dess gemensamma tanke, blefve det bäst alt särskildt votera om hvilkendera af de två sisla skulle blifva contra-propos. till den första. Jag har i allmänhet i dessa förslag utgått från den tanken, att här nu egentligen vore fråga om vallagens principer. Skulle alla de föreslagna voterma utfalla enl. Const.- Ulskts tanke, då först synes det mig, att det blir lämpligt att punktvis debattera detaljerna af Ulskts valförslag. Skulle åter R. o. Ad:s tanke vara, alt man nu äfven kan debattera om sjelfva arbetssättet, och om de två kamrarnes betydelse såsom arbetsfördelningar , så finge man en ny serie af frågor; men som jag ej trott det vara meningen att nu gå så långt, och egentligen icke heller tror, att detta betänk. N:o 38 kan föranleda en sådan utsträckning af öfverläggningen, anhåller jag om propus, till Ståndet på antagande af det förslag till föredragning, som jag nu haft äran framställa. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., i anleda. af den väckta frågan om formen för föredragningen, torde vänta, att han framställde sin tanke. Han hade trott den första §:n i Const.Utsk:s förslag till vallag innefatta de hufvudsakligaste grunderna, hvarpå vallagen vore byggd, och att således, om denna § skulle utan betydliga anmärkn:r af R. o. Ad. anses böra hvila till grundlagsenlig behandling vid Den *.j Oetoler f. ra. vid nilsiä riksdag, de efterföljande §§:no skulle den ena efter den andra för R. o. Ad. föredragas (ill pröfning och afgörande. Ii I ef ve åter vid den första §:n sådana anmärknir gjorda, och hvaraf en del redan blifvit framställda, sorn kunde blifva R. o. Adis gemensamma tankar och utgå från helt andra grunder än den §, som Utsk. föreslagit; så torde R. o.
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets nedannämnde den 20 dennes på bordet lagda utlåtandem N:o 174, Prot.-utdrag den 27 Maj 1848. 401 N:o 174, i anledning af väckte motioner oin dels tulloch bränvinsm. fl. bevillnings-medels ingående till Riksgälds-konloret och dels allmänna bevillningens inlevererande till Stats-kontoret; N:o 175, i anledning af väckt motion om förbättring af lotsväsendel; och N:o 176, angående inlösen af åtskilliga, först efter preskriptions-tidens slut, i Riksgälds-kontoret företedda riksgälds-sedlar. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-utskottets den 22 dennes på bordet lagda utlåtanden: N;o 58, i anledning af gjord ansökning om eftergift af öfverränta å ett af f. d. handlanden C. G:son Bagge i banko-diskonten upptaget lån; och N:o 59, i anledning af färgaren U. W. Arnbergs ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 24 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 177, i fråga om äskadt stats-anslag för istånd sättande af de publika byggnaderne å ön S:t Barlhelemey, äfvensom till förhöjning i aflönings-slaten för derstädes anställde tjenstemän, fann Ridilerskapet och Adeln för godt, att, med bifall lill det förslags-anslag, Utskottet tillstyrkt, afslå Utskottets förslag om förnyande af Rikets Ständers, i afseende på ön S:t Barthelemys afträdande till någon främmande makt, vid sistlidne riksdag gjorda underdåniga begäran. S. D. Föred rogos och biföllos Stats-utskottets nedannämnde den 24 dennes på bordet lagda utlåtanden och memorial: N:o 178, i anledning af Kongl.