Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ier skulle samma grund följas som Kongl. CommerceCollegii Bref af den 5i December 1818 stadgar, med det undantag, att så vida Rikets Ständer bevilja !den föreslagne tillökningen af Ben I Martil. 27 iooooo Riksdaler, det kunde tillåtas de Glasbruksägare, som i början af detta år, icke erhållit något lån, emedan de för förra året icke tillverkat något glas, alt då de frampå sommaren bevisa sig hafva sådant tillverkadt, få i mon deraf låna till årets slut af det nya anslaget, vid hvilken sistnämnde tid de ovilkorligen till Disconten skola hafva åter betalt sina tagne lån, på det att den må såttas i tillfälle att vid nästa års början lördela och utlåna hela Fonden, Som jag tror mig bevisat att detta icke vårkar oförmånligt, hvarken på de andra Manufacturerne och Fabrikerne, ej eller någon vinst hårflyter af att Disconten ej utlånar medlen, under det att Glasbruksägare hafva allt annat för att med allvar drifva sin rörelse, anhåller jag ödmjukast att denna min motion må varda till behörigt Utskott remitterad, N:o 8. Herr Rosenblad, Bernhard'. * Jag får vördsamligen föreslå, att Riksens Ständer måtte uppdraga Statsoch BancoUtskotten att utarbeta en Plan till erhållande och försäkrande af ett fast myntvärde, utan rubbning i någon enskildt nu krajtägande rätt. 28 Den I Martii, N:o 9. Herr af Eienftam, Israel: I nära sammanhang med den önskade näringsfriheten står rättigheten till uteslutande pri. vilegier å nya uppfinningar. Denna rättighet ntgör en betydlig driffjäder till näringarnes lortkomsf, och blir säkerligen ifrigare åberopad, i samma mon sorn näringsfriheten lemnar utrymme för den enskilta omtankan och färdigheten. Tidernas närvarande skick synes derföre påkalla åtskilige förändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 28 April 1819, rörande exclusiva privilegier för nya, i Riket tillförene okända, slöjde-inrättningar, konster eller våsendtliga konstförbättringar.
Då tre RiksSt., efter hvad upplyst blifvit, redan bifallit Utsk:s förslag, så torde den åsyftade förändringen svårligen kunna genomdrifvas, äfven om saken kommer till förstärkt Utsk. Såsom jag förut har nämnt, har felet legat i de uppgifter, som från Utrikes Dep:tet blifvit lemnade, och då vederbör, icke lära underlåta att häruti erhålla rättelse, tror jag, att allt ändå blir hjelpt. Frih. Cederström: Sedan Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att alla 4 RiksStm hafva justerat bevilln.förordn. och att således ändring i någon af dess §§ numera icke kan ifrågakomma, så får jag hemställa, huruvida icke ändamålet kunde vinnas derigenom, alt R. St. hos K. M. anmäla förhållandet och begära, det Statscont. måtte blifva förständigadt att icke för de medel, som en minister åtnjuter af Norrska statscassan, någon bevillning må innehållas. Endast på grund af en sådan nådig befallning kan Slalscont. vid bevilln.förordms nuvar. lydelse, underlåta att afdraga bevillningen för de Norrska medlen; ty eljest skulle Revisorerna emot Statscont. anmärka, att det gjort sig till ersättning skyldigt genom förbiseende af föreskrifterna i bevilln.förordn. Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. ville besluta en und. skrif - 78 Den 5 Februari f. m. velse till K. M. i detta ämne, och att de öfriga Stånden inbjudas alt sig deruti förena. Frih. Palmstjerna: Då det anses, att icke något vidare tillägg kan i bevilln.förordn. inflyta, så vill jag icke vidare yrka något sådant. Hvad åter beträffar den af Frih. Cederström föreslagna und. skrifvelsen, så skulle jag ansett denna utväg ganska lämplig, om Bevilln.Utsk. hade densamma tillstyrkt; men i frågans närvar, ställning torde ett R. o. Ad:s beslut i detta fall svårligen kunna leda till något resultat.
St:r påpekade, att ännu ett dylikt onödigt hinder qvarstår, i sjötullen vid Blockhusudden. Alla små odäckade fartyg skola der lägga till; för att förekomma smuggling, säger man. General-tulldirektören har sjelf erkänt, att något beslag aldrig der blifvit gjordt; detta torde väl vara det bästa beviset att hela saken tjenar till ingenting; hvarföre då tvinga skärgådsbåtarne att vid Blockhusudden undergå en onödig och tidsödande visitation? Vill man lurendreja på en höskuta, lägger man väl det misstänkta godset så långt ner i höet, att det icke kan upptäckas, eller rättare, den som vill lurendreja, lärer väl icke vara så dum, att lägga till vid tullstation, då tusende andra ypperliga, men obevakade landningsställen finnas i närheten. Oloflig varuinförsel kan aldrig i Stockholms omgifning förhindras genom fasta tullplatser. Det Den 28 Januari. 239 är den rörliga bevakningen, som skall förekomma dylikt. Då Blockhustullen således efter min förmenieg blott är ett onödigt binder för sjöfarten, bör den borttagas, och får jag fördenskull yrka bifall till Utslots Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Redan har ett annat Riksstånd förkastat ifrågav:de Betänk., och det är också det beslut, hrarom jag anhåller att R. o. Ad. behagade sig förena. Gr. Björnstjerna har visserligen sagt, att bevakningen vid Blockhustullen icke vore af någon nödvändighet, emedan aldrig något beslag der blifvit gjordt. Men just det, att en bevakning finnes vid denna stationsort, är det väl, som föranledt att beslag icke gjorts. Jag anser ganska tänkbart, att en mängd smärre båtar, som försett sig med misstänkt gods från något större upplag i närheten, så kunde vilseleda och sysselsätta den rörliga tullbevakningen, alt under tiden andra båtar hunne att smyga sig förbi, och jag tror väl icke att det är skäl att uppmuntra dy lika demoraliserande lagbrytares verksamhet. Gr. Björnstjerna har visserligen antydt, att han önskar, det en rörlig tullbevakning skall hafva sin station vid Blockhusudden. Men en sådan inskränkning torde Gr:n medgifva icke vara i Utsk:ts ordalag på tydligt sätt utsagd.
Utom de ofvannämnda ovanligt gynnsamma terrängförhållandena, synes för Oscarshamns lämplighet, att utgöra anknytningspunkten vid Östersjön för en stambana från rikets vestra till dess östra kust, i synnerhet tala, denna stads utmärkta, rymliga, mot alla vindar väl skyddade och äfven under ganska stränga vintrar nästan alltid öppna hamn, hvarest en större skeppsdocka med en mekanisk verkstad nyligen blifvit anlagd och hvarifrån en beqväm ångbåtskommunikation äfven under vintertiden skulle kunna anordnas med Gotland och Öland, hvarigenom dessa öars befolkning och produkter skulle sättas i den ändamålsenligaste förbindelse med rikets jernvägsnät; äfvensom härvid något afseende torde böra fästas å en för landet vinstgifvande transitotrafik vintertiden med länderna på andra sidan Östersjön. På alla dessa, här i största korthet framställda skäl vågar jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta, att Statens stambana från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö, må på Statens bekostnad utsträckas till Östersjön vid Oscarshamn; samt att Rikets Ständer nu måtte bevilja ett belopp af 500,000 R:dr R:mt, att utgå till förberedande arbeten å denna bana. 166 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. De ofvannämnda undersökningshandlingarne skola tillhandahållas vederbörande Utskott, dit denna motion torde remitteras. Stockholm den 14 November 1865. Sv. Trägardh. Af Herr Hierta, L. J., om förändring af läseordningen och undervisning ssättet i de allmänna skolorna, särskildt hvad angår Latinska och Grekiska språkens studium. En olägenhet som vidlåder ungdomens undervisning, så som den är ordnad i Statens elementarläroverk, och som är egnad att väcka allvarliga bekymmer, är att lärjungarne öfveransträngas, och i allmänhet lida till sin helsa och sina fysiska krafter under den utvecklingsperiod då dessa bäst behöfde vårdas. Detta förhållande har någongång blifvit förnekadt, men under den sednare tiden mer och mer uppmärksammadt, och slutligen så erkändt, att möjligheten af dess förekommande blef vid sistförflutna riksdag ett föremål för Rikets Ständers omtanka.
Jemte tilikännagifvande att denna arbetsordning, som endast genom tjenstemännens likställighet i alla hänseenden kunnat genomföras, underhållit en täflan, sorn betydligt underlättat ansträngningarne, tillvägabragt allraminst en tredjedel mera arbete än som under andra förhållanden kunnat åstadkommas, och utgjort en för alla lika behöflig skola, hvars inflytelse, genom skicklige ordinarie tjenslemäns inverkan på de tillfälliga biträdena, för framtiden skulle betrygga tillgången pä duglige arbetare i den officiela statistiken, derest blott tillfälle till nödig utkomst för dem ej komnie alt saknas, har t. f. Chefen i underdånighet hemställt att: då det väsendtligt vidhållandet af sex timmars dagligt arbete å Byrån mäste utgöra ett hinder för liktidigt innehafvande af annan tjenst, — ett vilkor, som för öfrigt blifvit tjenstemännen inom Byrån af Rikets Ständer föreskrifva!, — och till största delen äfven för något enskildt förvärf; då göromålens mängd i förhållande till personalen icke syntes kunna medgifva någon semester; då, under förutsättning af likställighet och gemensamhet i arbetet, både lyckliga naturanlag, särskilda studier och öfvad tjenstemanna-skickligbet mäste strängt vidhållas såsom vilkor för inträde i Statistiska Byrån : då, efter erhållen anställning derstädes, utsiglerna till befordran inom verket kunde riglas endast åt en plats, och någon befordran utom detsamma antagligen blefve desto svårare att ernå, ju längre tid som förflutit efter afgången från annat embetsverk; Bil. N-o 4 till Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. N:o -/, om
”Jag gjorde Lord Byrons bekantskap i April 1819: – han blef mig föreställd af grefvinnan Benzoni vid en af hennes emottagningar. Denna presentation hvilken fick ett så stort inflytande öfver vårt lif egde rum tvärt emot begges våra önskningar samt tillstaddes å vår sida endast af artighet. Hvad mig beträffar var jag tröttare än vanligt i följe af de sena sällskapstimmar man brukar i Venedig och hade med stor motvilja och endast af hörsamhet mot grefve Guiccioli begifvit mig till detta samqväm. Äfven Lord Byron, som ej hade lust att göra nya bekantskaper, afslog i förstone grefvinnan Benzonis uppmaning att låta presentera sig för mig och gav slutligen efter endast för att göra henne till viljes. Hans ädla och vackra drag, klangen af hans röst, hans sätt att föra sig, och all den förtrollning som omgaf honom, gjorde honom till ett väsende så höjdt öfver och så olikt alla dem jag dittills sett att han nödvändigt måste göra det djupaste intryck på mig.” Den unga italienskans blonda fägring, hennes musikaliska uttal och tilldragande sätt, samt kanske mer än allt detta denna skönhets blidhet och renhet öfverraskade den trettioettårige skalden och den kärlek som han länge sedan försvurit, och hon knappast kände, slog dem plötsligt och för alltid i sina bojor. Knappt hade Teresa blifvit medveten om hela den despotiska magten hos en passion som hon dittills betraktat endast som en förtröelse än hon ryste tillbaka derför, som för något hon borde undfly, men det var för sent och hennes blifvande öde besegladt. Hon var redan för fast omslingrad af den för Lord Byron egna tjusningsförmågan och under sin återstående vistelse i Venedig träffade hon honom hvarje dag. Men snart slog skilsmessans stund och redan samma månad måste hon följa sin man till deras egentliga hem i Ravenna. Resan gick långsamt ty grefven egde mellan Venedig och Ravenna åtskilliga slott och landtgårdar, hvilka han brukade inspektera under sina färder mellan de båda städerna, dröjande öfver ett par dagar än här, än der.
Ty då, för vinnande deraf, 1734 års lagstiftare endast fordrade företeende af den handling, hvarpå sökanden grundade sin åtkomst, stadgades deremot i 1805 års ofvan åberopade förklaring, att »när lagfart derefter söktes, de handlingar, som styrkte förre ägarens åtkomst, ovilkorligen borde uppvisas», hvarjemte samma författning innehåller en »allvarlig påminnelse till domhafvande, att vid lagfarts beviljande noga tillse, att, uppå olaga åtkomst, uppbud ej varder meddeladt». Det synes vara på grund af detta stadgande som 1818 års lagstiftare tilltrodde sig kunna meddela det för rättssäkerheten så vigtiga stadgande, att inteckning må beviljas i fastighet, som förvärfvats genom sådant fång, hvarmed lagfaras bör, då uppbud derå vunnits. Man synes sålunda hafva ansett äganderätten försäkrad genom uppbuds erhållande. Emellertid finnes ingenstädes bestämdt hvilka handlingar böra såsom laga åtkomsthandlingar anses, och denna brist, jemte svårigheten för lagfartssökande att styrka förre ägarens åtkomst, föranledde åtskilliga domstolar, att då uppbud söktes å försåld egendom, men åtkomsthandlingar saknades, kungöra försäljningen i tidningarna, med föreläggande för den, som derå ville tala, att sin talan, vid förlust deraf, inom viss tid anställa. Detta förfaringssätt, som blef allt allmännare, föranledde dock till osäkerhet och oordning, och, i enlighet med Rikets Ständers begäran, utfärdades Kongl. Brefvet den 9 November 1838, hvarigenom Hof-rätterna förständigades anbefalla de under dem lydande Domare att noggrannt iakttaga de uti 1805 års förklaring meddelade föreskrifter. I enlighet dermed blefvo och cirkulärer af Hof-rätterna utfärdade. Af dessa de allmännaste dragen af gällande lagstiftning, så vidt den äger inflytande på bedömandet af nu väckta frågor, skönjer den uppmärksamme granskaren lätt, dels huru ringa säkerhet vår lag i sjelfva verket gifver åt jordbesittningen, dels ock, der denna besittning må vara tryggad, huru svårt, för att icke säga hardt nära omöjligt, det : allt fall är, att med full juridisk bevisning ådagalägga en persons verkliga äganderätt till en fastighet.
Förordning förmådde, gifva åt Soldaten årlig hushyra eller upplåta honom husrum i gården, ville serskildte kneck te-stugor upföra , hnge virke dertill, utan biträde från Kronans parker, på egen bekostnad anskaffa; på grund hvaraf Kammar-Collegium i underdånighet hemställde, om, vid det sålunda utredda förhållandet, Rikets Ständers vid sista Riksdag till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse i ämnet borde bifallas; och har Kongl. Maj:t, genom Bref af den 26 sistlidne Juni, förklarat Rikets Ständers i samma skrifvelse gjorda framställning icke kunna vinna Nådigt afseende. Detta allt hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och ehuru väl förenämnde Rustoch Rotehållare icke äro lagligen förpligtade att förse sina Soldater med kneck testugor, synes det likväl Utskotten vara tydligt, att Rustoch Roteliållarne, under närvarande omständigheter, äro nödsakade att vidkännas ett sådant, för sig, såsom boende i en på skog fattig trakt, ganska kännbart besvär. De skulle nemligen icke kunna anskaffa duglig Soldat, utan att bestå honom serskild bostad, och det torde otvifvelaktigt vara förenadt med stort obehag och många olägenheter för Rusteller Rotehållaren, om Soldaten, som oftast är gift och har familj, och som icke kan för den bestämda huslegan, en och en half daler, förskaffa sig husrum, bodde i Rusteller Rotehållarens hus samt vore så tillsägandes medlem af hans familj; och då sålunda, i anseende till de förändrade förhållanderna, Rustoch Roteliållarne uti ifrågavarande härader numera äro nödsakade att vidkännas besväret att åt sina Soldater uppbygga och underhålla knecktestugor, anse Utskotten för sin del det vara förenligt med billighet, att de af samma Rustoch Rotehållare, som hafva oundgängligt behof af virke till knecktestugors uppbyggande och underhållande, må, derest sådant lämpligen kan ske, undfå utsyning å kronans närbelägna parker.
Utlåtande för det mästa förklarat sig icke kunna tillstyrka de föreslagna förändringarne i KonglFörordningen den 26 Februarii 1817 angående Sockenstämmor och KyrkoRåd; och jag är af samma tanka, som Utskottet, utom hvad angår frågan om etc allmänt tillträde till Sockenstämmorne, hvilket Utskottet jämväl afstyrkt. Grunden för detta afstyrkande är hämtad af den förmodan, att 272 Den 21 Maji e, m. den goda afsigten med öfverläggningarne, an-' gående åtgärder till ordnings och sedlighets befordrande, skulle kunna förfelas, om de åhördes älven af ungdomen, som i syftningen till förekommandet af dess möjliga utsväfningar och oseder, troligen oftare skulle se föriörhatliga tvångsband, än en väTberäknad omvårdnad för dess bästa. Utskottet synes mig häri hafva misstagit sig. En lag. som inskränker naturlig frihet, anses alltid för ett tvångsband, som dock endast blir förhatligt i den mon, man mindre inser nyttan deraf för det allmänna så förhåller det sig med alla po lisförfattningar. De som vid Sockenstämmor vidtagas, kunna icke blifva särdeles ingripande i enskildas frihet, men jag tror, att deskul. le upphöra att anses förhatliga och tvärtom mera frivilligt efterlefvas, om de, som äro underkastade deras tvångsband, få öfvervara öfverläggningarne och besluten derom, och vänj. des att såmedelst anse sig liksom deruti deltagande. Utaf öfverläggningarne skulle de upplysas om den goda afsigten med de Författningar, som vidtogos, och deras nödvändighet; och denna upplysning skulle hos den ofta obetänksamma, sällan elaka ungdomen, bereda laglydnad af öfvertygelse, mera än af tvång. Detta är efter min tanka den allmänna fördelen af CommunalStyrelser och Municipalinrättningar.
» Gif inöjlighet f ör kvinnan till uppf ostra11 och sjiilf - bestiiuimelse i lilihet med heiiiies broder. Oplms för henne skolor och lirosdar, som ge henne tillfiille att lära käiiria sig sjalf och sina medfödda anlag. Öppna sedan, för heniie vägarile att i frihet f &amp; utöfva dem, de bli eljest fiir he~iiie och för sninhället ett dödt p~ !nd. » » Bort ined de gamla sl~ra~iikorna, bort iilecl all klenmodig frulctnii! Hnf ett stort förtroen.de till Gud, att han leda och bevara, sitt verk! S » Det k m ej nog kraftigt inskärpas, att omyiidighetstillstiiiidet, vare sig inom eller ut0111 älrteiiskapet, gör sjiileii svag, ett rof för dls slags ingifvelser; att det förnedrar uppfostran till en ytlig, artificiell dressyr, och gör jordelifvet ovardipt en persoiilig, odödlig andes striifvanden ..)) » Afarterim af den frigjorda kviniian uppstå, f ör.iiiiinligasb iiiider kanlpen, under motsägelsen, och finnas, som vi tro, oftare under omyndighetssy stemet än under frihetens. Kvinna11, som inom sitt ii,liteiiskap e: j far styra, med föriiuftets ma,lct, skall styra inecl ' toff elas '. Föriiuft, rättvisa, l.cii,rlelr gro de stora makter, som allena kmiia besvärja demonerna och frLmknlh den sai~iia skönheten. i Verklig zq3pfos~ra.n (som iimebiir upphö j else) skicll under frihetens system f örjaga den fnlslrs bildiiia gelis usla a9~ispr&amp;k och sj:; ilf vislm ingifvelser.
Fins det någon, som skulle vilja offra ett öre på, att hålla mig uppe? Han såg plötsligt klart som i en vision ett parti af en grå klippkust, mot hvilken de salta böljorna slogo gröna och skummiga. Det stod en brygga rätt ut i sjön, och under dess fasta plankor bullrade vågorna. Öfver en backe, beväxt med enbuskar och ljung, gick en sandig väg, och på andra sidan backen lågo ett par stora bygnader med uthus, stall och ladugård som han kände igen. När han kommit hem från utlandet på besök, brukade han altid på moderns fråga svara, att han aldrig hade sett något vackrare. När han nu tänkte på detta, syntes det honom mörkt, kallt, instängdt och trångt. Han erfor en rent af fysiskt sammandragande känsla, och vid tanken på, att han kanske skulle nödgas komma hem, kände han sig så bittert förödmjukad, så upprorisk, att han i ett behof att ge uttryck åt denna känsla i brist på bättre satte fötterna hårdare i stenläggningen och bet ihop tänderna. Där skulle han åter mötas af detta stumma medlidande, som han hatade. Bara att tänka sig, när hans taflor packades upp! Han kunde se sin far, när han med den långa pipan i mun stod inför dessa osålda dukar med ljusa, klara färger, så olika hvarje målning gubben hade sett, att han knappt kunde besluta sig för att betrakta dem som taflor. Målaren log ett hånfullt löje, och han visste med sig själf, att så långt skulle det aldrig gå. Men midt i de ensamhetstankar, som pinade honom, kom det något af lugn. Han såg ångbåtsbryggan igen, under hvilken vågorna trängdes efter svallet från ångbåten, den sandiga vägen gick i krok mellan klipporna, och på krönet af kullen, omgifven af ljungen, klart aftecknande sig mot den blåa himlen, på hvilken de hvita molnen seglade för hafsvinden, såg han en kvinna i mörk klädning och en stor halmhatt öfver det gamla ansigtet. Hm! sade han högt för sig själf och gick vidare, af instinkt sökande vägen hem, som hästen utan att ledas går tillbaka till stallet. Det är underligt, att ingenting kan ta bort vår onödiga känslighet, tänkte han.
Se vidare Bevillnings Utskottets Belänkanden N:ris 14 och 16, samt Siats-Utskottets Betänkande N:o 302. — N:o 7. angående stämpling af Spelkort och afgiften derföre. VII. B. 405. VIII. 33. A. 71. E. 153. — N:o 8. angående Städernas Salu-accis. VII. B. 405. VIII. 33, 71. A. 73. E. 626. — N:o 9. angående Postbevillningcn. VII. B. 405. VIII. 33. A. 74. E. 153. — N:o 10. i fråga om förändrade tullbestämmelser för raffineradt Socker samt Socker-Sirap med hänseende till särskilda Sockerraffinaderiet i Fredrikshall beviljade förmoner. VII. B. 465, 544, 557. VIII. 3. A. 25. E. 153. — N:o 11. i anledning af särskilda utaf Högvördige PresleStån det fattade beslut vid handläggningen af Utskottets Betänkande N:o 5, angående tullbevillningen. VIII. B. 171, 257. A. 262. U. 468, 478, 496. A. 505. — N:o 12. angående väckt förslag om inrättandet af så kalladt transit-upplag. VIII. B. 171, 257. A. 262. E. 363. — N:o 13. i anledning af väckt motion, om nedsättning af tullen å varor, som landvågen ifrån Norrige till Herjedalen införas. VIII. B. 171, 257. A. 262. — N:o 14. i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående tullbevillningen. Se vidare Stats-Utskotlets Memorial N:o 322. — N:o 15. i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 4, angående grunderna för den blifvande
Sig icke kunna lemna nådigt bifall lill någotdera alternativet af hvad Strömsholms nya kanalbolag, beträffande utvägarne för ombyggnadsarbetets fullbordande, i underdånighet hemställt; men då det vore af synnerlig vigt för rörelsen inom en betydande del af landet, att Strömsholms kanal med det första varder satt i det förbättrade skick, som vid meddelandet af anslaget till ombyggnaden åsyftats, ocb handlingarne utvisade att byggnadsarbetena, i anseende till stegrade arbetslöner och i vissa delar förhöjda material-priser, omöjligen kunna fullbordas utan en väsendtlig tillökning i den kostnad, som enligt Öfverstelöjtnant Edströms år 1833 upprättade och numera otillförlitligt befunna förslag togs i beräkning, när Rikets Ständer år 1841 anvisade statsanslaget för kanalombyggnaden, samt dervid, bland andra vilkor, dels stadgade att ombyggnadsarbetet borde inom femton år af bolaget utföras, utan att ytterligare statsbidrag dertill finge påräknas, och att, efter arbetets fullbordan, 5,000 R:dr årligen skulle till reparations-fonden afsättas, dels ock bestämde 15,000 Il:dr årligen såsom maximum för den ränta och utdelning på aktierna, som bolaget egde af kanal-inkomsten utbekomma, efter det kanaloch slussbvggnaderne blifvit fullbordade, har E. K. M:l, med bifogande af de lill målet hörande handlingar, uti en till Rikets 221 Expedit,iönsUtskottets Förslagtill und. Skrifvelse, N:o 112. Ständers Stats-utskott den 18 sistlidnc Mars afläten nådig skrifvelse behagat gifva Rikets Ständer tillkänna att, derest Rikets Ständer, på sådan grund, lika med E. K. M:t, funno billigheten och det allmännas fördel fordra, att de vilkor, som genom kontraktet blifvit bolaget ålagda, må i ofvänberörda omständigheter kunna efter E. K. M:ts bepröfvande förändras, E. K.