Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om 1) e n 31 Juli. 380 man till en del medgifver möjligheten häraf, så mäste man väl äfven medgifva att i samma ögonblick som man vill försöka alt utbyta den gamla skatten, som utgår i en mängd räntepersedel-, sä att ensamt jordeboksränta!! består af ej mindre än 295 serskilda titlar och manlalsränlan beräknas efter 155 serskilda grunder, skall den farhåga uppstå, att dessa nya persedlars värde möjligen kan komma att förvandlas i belt annan proportion, än de gamla persedlarnes. Att utbyta dessa persedlar innebär ju möjligheten af en olikhet, och — på hvilkendera sidan olägenheten deraf skulle falla, tror jag svårligen att någon kan föruisäga. Manne det då ej är bäst, för att slita den långvariga tvisten, alt bestämma de nu ifrågavande, liksom alla andra skatter, i den allmänt antagna varumälaren eller mynt, och således för alla delar af riket på samma sätt, som jag nyss nämnt att förhållandet är i de couquetterade provinserna? Betänk, utvisar att komiterade, då de framställt della förslag, väl icke underlåtit att, för den händelse att detsamma icke skulle finnas lämpligt, framställa ett annat alternativ; men då komiterade gjort detta, så hafva de äfven, pä samma gäng, utvecklat de svårigheter, som, enligt hvad jag nu haft äran ytterligare anmärka, skulle möta verkställigheten deraf. Då nu det första alternativet blifvit af SlatsUlsk. tillstyrkt och af 2:ne RiksStånd redan antaget; sä anser jag mig äfven böra tillstyrka R. o. Ad. alt genom bifall till detta förslag, göra ett slut på de mänga och länga striderna om denna sak. Hr Printzensköld: I den ganska trogna öfversättning, som jag tasrit mig friheten verkställa utaf ett par strofer i komiterades betänk. har Hr Sandströmer trott sig finna ett bemödande å min sida att stämma R. o. Ad;s opinion för de åsigter, som af mig blifvit uttalade. Man finner häruti ett förnyande af det försök, som vid ett föreg:de plenum af denne talare blifvit gjordt, att tillägga sina motståndare hemliga motiver för sitt handlingssätt.
Att intet annat folk velat vara med om galenskapen, tyckes endast hafva gjort den ännu kärare för dess tillbedjare i vårt land. Man är ju på det hållet mycket benägen för att åberopaauktoriteter. Vi skalle kunna anföra en, hvars giltighet våra doktrinärer på detta område sjelfve i andra afseenden torde vara de förste att erkänna. Redan innan denna s. k. statsfilosofi hade framträdt hos oss, skref sedermera professorn Anton Martin Schwei-gaard i vårt granland Norge, en i alla konstitutionela spörsmål ytterst konservativ statsman, hvars lojalitet väl står höjd öfver alla tvifvel hos våra universitets-politici, om den filosofiska spekulationens berättigande i statsvetenskaperna, och fälde derunder vid olika tillfallen yttranden, som, riktade mot allt abstrakt spekulerande på detta område, tyckas nästan profetiska, om man tillämpar dem på den nya Upsala-religionen. * Deras gemensamma utgångspunkt, yttrade sålunda t. ex. vid ett tillfälle denna det norska samhällslifvets store pånyttfödare, är det godtyckliga, ett slags andens anarki; deras anspråk går ut på att skapa sanningen, icke att söka lära känna den, att sätta sina egna idéer i verklighetens ställe, att personifiera abstraktionerna, eller rättare att tillbedja dem som gudomliga väsen, i det de förbise deras ursprung och utgifva dem för inspirationer och omedelbara ingifvelser. — Och en annan gång skref samme tänkande statsman: Hvar nation och hvar tidsålder har sina begrepp, som den kallar absoluta och oföränderliga. Men från vetenskapens ståndpunkt, der det gäller begrundande och påvisande af fundamentets giltighet, får man icke låca det tillfälliga och i den historiska utvecklingen epokvis uppspirande och bort-döende blifva stående som det allmängiltiga och oföränderliga. Skolfilosofien går emellertid just ut på att inbalsamera och från förruttnelse freda de utvecklingens grenar, som voro till endast så länge de hade lif. * I det den söker fasthålla och föreviga de yexlande historiska tendenserna, gifver den oss en handfull af torra och i deras * saftlöshet oföränderliga qvistar, i stället för en bukett af friska rosor, som dofta till dess de dö.
Mänga så konstruerade gossar halva i skolan så ständigt hört talas om sin dumhet, att de slutligen förlorat all aktning för sig sjelfva och blifvit oduglingar för hela lifstiden; ehuru de med en annan undervisning skulle kunnat blifva gagneliga medborgare. Har icke skolan utdömt t vänne ynglingar, som sedermera blefvo Sveriges, ja hela verldens mest utmärkta vetenskapsmän, och hvilkas namn ständigt komma att utgöra Sveriges förnämsta prydnader. Vidare invänjes ynglingen att anse den Latinska grammatiken för något allmänt giltigt, som bör ega sin tillämpning äfven uti modersmålet. Man har velat intvinga del sednare i den förras former, hvilket föranled t manga språk-o.riktigheter. Härvid kan jag icke underlåta fästa uppmärksamheten å ett påstående, som så ofta blifvit upprepadt, att det numera öfvergålt till en trosartikel. Man säger att Lalin och Grekiska öro de mest utbildade språk, emedan de ega så många höjningar. Utan att vilja försöka på philologisk väg vederlägga denna sats, torde jag kunna visa att den åtminstone innebär én historisk osanning. Så väl Lalin och Grekiska, som Svenskan, hafva under sin utveckling förlorat många al sina böjningar. Och skulle rikedomen härpå utgöra ett kännetecken på ett språks utbildning, kommu Finskan, äfvensom åtskilliga Indiska språk, att taga företrädet framför håde Lalin och Grekiska. I afseende pä bedömandet af frågan om hvilketdera språket, det med större eller det med färre antal höjningar, är det mest utbildade, är det icke ur vägen att betrakta den olikhet, som uppstår emellan språk med större och mindre rikedom på förmer. I de sednare ligger hufvudsaklig vigt derpå, att orden följa hvarandra i logisk ordning, då sådant deremot är mera likgiltigt i de förra språken, der ordens plats mera bestämmes eller effekten, de skola väcka. Och frågas nu hvilketdera lager ädlare själsförmögenheter i anspråk, antingen att ordna orden eller deras logiska följd, eller att utsäga vissa af vanan inlärda förmer? Satsen om de gamla språkens företräde låter således åtminstone kunna omtvistas.
Den ifrågavarande förändringen har ännu icke af allmänna rösten blifvit påkallad, och ännu skall en dom , gifven under en annan benämning och försedd med en eller flere af Högste Domstolens Ledamöters underskrift, länge sakna det anseende, som den Konungsliga myndigheten deråt gifvit ; och om förändringen kommer att ega rum , skall Eders Majit ännu länge besväras med ständiga klagomål af dem, som förlorat i sista Instantien, likasom erfarenheten visat , att de beslut , som blifvit fattade och underskrifne af den , under Eders Majits frånvaro tillförordnade Regering , ehuru utfärdade i Eders Majits namn , likväl ej förmått utestänga förnyade ansökningar och besvär hos Eders Maj;t i samma ämne. Af alla dessa förenade skäl vågar jag i underdånighet afstyrka den föreslagna Propositionen. 12 Om upphörande af Kon. i:ne röster Uti detta yttrande instämde Stats-Rådets samtlige närvarande Ledamöter jemte undertecknad Hof-Canceller. Kongl. Maj;t täcktes i Nåder befalla, att det upplästa Förslaget, sådant det vid detta Protocoll finnes bilagdt, skulle på vanligt sätt till Riksens Ständer öfverlemnas. Ut supra. In fidem G. af /Vetterstedt. Kongl. Maj-ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om upphörandet af Konungens 2 me röster i Högsta Domstolen; Gifven Stockholms Slott den 5 Augusti 1823- Kongl. Majit, som redan i Sitt Tal till Rikets Ständer vid Riksdagens öppnande förklarat Dess önskan , att den Konungen i 21 §. Regerings-Formen förbehållne rätt af tvänne röster i Högsta Domstolen måtte upphöra , går nu , att, med uppfyllande af Dess då tillkännagifne föresats, till Rikets Ständer öfverlemna ett förslag till förändring af berörde §. jemte de öfrige stadganden i Regerings - Formens y , 17, 19, 23 och 88 §§• dermed hafva sammanhang.
För att likväl icke utdraga liden ytterligare, då Riksdagen är så nära sitt slut, hvilket skulle kunna föranleda till den olägenhet, hvarpå jag äfven utber mig få fästa uppmärksamheten, att målet förblef oexpedieradt ifrån ExpeditionsUtskoltet, skulle jag således tro det vara förnuftigast att, lika 184 Den 26 Februarii f. m. med Borgareoch BondeStånden, remittera saken till Statsoch EkonomiUtskotten, likväl med begagnande af andra ordalag, än dessa Stand nyttjat i sine beslut, det vill säga, att man bör förelägga Utskotten att inkomma med utlåtande, huruvida meningen med anslaget var, alt det får användas i allmänhet, utan afseende på någon viss Hufvudtitel. Herr Rosenblad_, Bernhard: Jag bekänner, att bland saker, hvilkas möjlighet jag icke anat, har äfven varit förstärkt Expeditionsutskott; men jag bekänner tillika, att jag häruti halt orätt. Ty örn det någon gång skulle hända, att Rikets Ständer skulle stanna i olika beslut, som icke kunde sammanjemkas uti de vigtiga frågorna om ett eomina, ett colou eller ett sernicolon skulle användas på något visst ställe uti en underdånig skrifvelse, eller om orden meddela, tillkännagifva eller gifva vid handen borde begagnas, så måste dessa frågor onekligen hänskjutas till förstärkt Expeditionsutskott; men då fråga är om sak, icke om val af ord eller skiljetecken, inser jag ingen möjlighet för ett förstärkt Expeditionsutskott. Jag instämmer med Herr Riben i den tanka, att PresteStåndet, som hänskjutit sakan till förstärkt Statsutskott, förfarit riktigast och klokast; men då de öfrige Ståndens beslut numera icke kunna ändras, är jag, för att icke _ förlänga schismen RiksStånden emel - Den aG Febr na rii f. m. i85 lan i denna sak, och för att komma till ett slut dermed, villrådig huruvida jag icke hör tillstyrka ett instämmande med Borgareoch BondeSlånden, ehuru jag erkänner, att deras beslut icke är fullkomligt formenligt. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob:
Krigs-collegii disposition ställda fonder och medel. X. B. 23o, 271. XI. A. 17. XII. E. 158. — N:o 208. i anledning af väckt motion all Myntoch Conlroll-verken åter måtte stallas under Kongl. Bergsco I leg i i öfverinseende. X. B. 23o. Å. 271. XX. U. 370. XXI. A. 17. XXII. E. 46. — N:o 20g. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 110. X. B. 2to. A. 274. — N:o 210. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 116. X. B. 23o. A. 274. A. 270. XVIII. U. 113. A. i57. U. 178. A. i95. E. 323. XXII. E. 381. — JS':o 213. i anledning af återremiss å utlåtandet AT:o 54, angående Riksstalens femte hufvudtitel. X B. 297. XI. 19. A. 369. XIII. E. 387. XVlf. A. 38. XVIII. E. 191. A. 212. — N:o 2i5. angående återremiss å utlåtandet N:o 58, angående reglering af sjunde hufvudtiteln. X. B. 297. XI. 19. A. 376. XVIII. Å. 648. XXII. E. 381. — N:o 220. i anledning af Professor Retzii motion, att den för aflidne Professorn Fries’s enka tillstyrkta pension måtte få beräknas relroaclivt. X. B. 297. XI. 20. XII. A. 36. XIII.
Tändstickor, jemväl af annat material än trä, äfvensom Tändsvamp, närmaste emballagets vigt inberäknad 1 skålp. — 2 lill,"alla slag — Fri Ur: fickmed boett af guld eller annat ämne 1 stycke. l — boetter, lösa; förtullas såsom det ämne, arbeladt, hvaraf de bestå. skeppskronometrar 1 stycke. l — väggoch studsare i foder: af brons eller annan metally äfvensom af alabaster och porslin2) 1 skålp. — 40 ') Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 12 öre. i) ,) b » » » » » » 1868 » 30 » Ur: Förslag till Tulltaxa. 49 Qvantitet för Införsels! tullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Ur: väggoch studsare i foder: • af trä eller andra slag 1 skalp. 20 urfoder, lösa, lod till ur, äfvensom tornur eller delar deraf; förtullas lika med det ämne, arbe! tadt, hvaraf de bestå lösa eller oinfattade urverk, eller delar af ur, ej specificerade t skålp. 75 Urglas; se Glas. Vadd: silkes1 skålp. 1 50 andra slag 1 skålp. 10 Vagnar och Åkdon: arbetsfordon och lastvagnar 1 stycke. 5 tvåhjuliga samt droskor, trillor och slädar 1 stycke. 20 öfriga slag 1 stycke. 100 synbart brukade, som af resande, för eget behof, medföras, eller som blifvit ur riket bevisligen utförda Fria Vagnmakare-arbeten, ej specificerade, hänföras under Slöjdvaror, ej specificerade. Vagnsmörja; se Machinsmörja. Valnötter; se Nötter. Vanilj 1 skålp. 5 50 Vantar s heleller halfsiden-1) 1 skålp. 2 andra slag 1 skålp. 50 öfverkladda med skinn; tullbehandlas lika med Handskar. Vatten, mineral— Frit ;t.
Derjemte har Utskottet i Memorialen N:ris 463 och 464 meddelat ej allenast uppgift ä den lill ordinarie Statsbehofvens fyllande erforderliga bevillnings-summa, utan ock ett sammandrag öfver de af Rikets nu församlade Ständer, oberoende af Extra Statsregleringen, å Riksgälds-Conloret anvisade utbetalningar; hvarförutan Utskottet i samma Memorial uppgjort en provisionell beräkning öfver Contorets samtliga utgifter under åren 184 * och 1842. Till fullgörande af Utskottets åliggande, enligt 53 §. Regeringsformen, alt utreda och för Rikets Ständer uppgifva Riksgäldsverkels tillstånd och behof, återstår således numera för Utskottet endast att upplysa Rikets Ständer om det belopp, som, vid allmänna bevillningens bestämmande, bör afses för bestridandet af Riksgälds-Contorets utgifter under den tid Contoret eger att påräkna den bevillning, som på grund af den nya Bevillnings-Förordningen skall utgöras. Men, innan Utskottet afgifver den för bestämmandet af ifrågavarande belopp erforderliga utredning, har Utskottet, till närmare upplysning om Riksgälds-Contorels nuvarande ställning, ansett sig böra, till hvad åberopade Utlåtanden och Memorial i detta hänseende innehålla, tillägga följande ur Contorets Räkenskaper för näsllidet år hemtade uppgifter. Vid nyssberörde års slut uppgingo Riksgälds-Contorets räntebärande skulders med afdrag af de, enligt Rikets Ständers beslut, inom linien Bih. till R. St. Fröt. 184.0. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 11 Haft. 1 Stats-Utskottets Memorialj JY:o 466. i Räkenskaperne uppförde skuldposter» till ett sammanräknadt belopp af , R:dr 4,004,618: hvaraf återstoden af skulden till Banken, enligt de år i83o utfärdade 4 procents obligatiouerne, utgjorde .
JM 307, för den 13 Juni, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda förstnämnda Riks-Stånds, vid behandlingen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JM 118, för sin del fattade beslut, att, med afslag af 12:te punkten jemte förslaget litt. e) i samma Betänkande, Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit behagade, på sätt Kongl. Majit pröfvade lämpligast och efter att hafva hört Öfver-styrelsen för Medicinalverket, låta utreda, huruvida nu gällande föreskrifter rörande undervisningen vid elementarläroverken menligt inverka på lärjungarnes helsotillstånd och, om så är händelsen, hvilka orsaker ligga derför till grund. Med afslag å inbjudningen, vidblef Ståndet sitt i fråga om denna del af omförmälda Betänkande fattade beslut. S. D. Godkändes Expeditions-Utskottets förslag, JM 96, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, angående utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetena å södra stambanan. Den 1 Juli. Frän Ho glo fl. Hidderskapel och Adeln. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande, JM 11, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet JM 7, angående stämpelpappersafgiften, fattade Riddderskapet och Adeln följande beslut: l:o. Prot.-Uldrag den 1 Juli 1863. 433 i:o.
Verkningarna af ett sådant ostördt hemlif, utan den frestelse lill superi och misshushållning, som äro oskiljaktiga från vistandet ute på vägar och stigar, samt i slädernes atmosfer, kunna icke annat än blifva i sedligt hänseende lika välgörande, som de medföra ekonomisk trefnad och välstånd; hvaraf återverkan blifver en minskning i brotten, med thy åtföljande kostnader för fångars vård, underhåll och transport, som nu ingifver så grundade bekymmer, genom deras ofantliga tillvext på sednare lider. I fråga om bergsbruks-näringens fördel af jernvägar, så torde jerntillverkningen, såsom den ojemförligen vigtigaste delen deraf, egentligen böra betraktas. Det är då kändt, att tillgången på malmer i våra berg är outtömlig, hvaremot skogarna i landet, synnerligen i bergslags-orter, äro så medtagna att kol-tillgången icke står i något förhållande till grufvornas malmförråd. Följden deraf är, att med en fortgående misshushållning med skogarna, grufbrytningen och tackjernsblåsningen i längden icke kunna gå framåt. Dessutom äro de flerfalldiga transporterna, först af malmen till hyttan, så af lackjernet till bruket, och sist af stångjernet till stapel-orten, förknippade med så mycket kostnader, att den fullfärdiga produkten på stapelstads-våg deraf tynges med flera r:dr på Sk?{. När då stångjernspriset ifrån 20 r:dr b:co gått ner till 15 r:dr Skf?, är det begripligt att förtjensten på tillverkningen icke kan vara annat än högst ringa, och det är ögonskenligt att hvarje minskning i förlaget är en betydande vinst. Men en sådan beredes på flerfaldigt sätt genom jernvägarna. Hvad först grufbrytningen beträffar, så kan den utvidgas till en utomordentlig grad, då malmen kan på jernväg med lätthet transporteras till aflägsna orter, der skogarna ännu äro rikliga och tackjernsblåsning kan anläggas, samt redan varande och nya stångjernshamrar med denna rudimaterie förses.
Det är lill stor del allmogen, som har dessa lån. Att de icke rätt väl förstå att sköta sina angelägenheter känna vi. De äro vanda vid den respit, sorn nu medgifves dem och den stränga påföljden' enl. 81 § gör, att jag, för min del, hyser tvekan att bifalla detta förslag. Jag får således på de skäl, som af Hr Doktor Sandberg och af Hr Ekenman, blifvit anförda, anhålla att R. o. Ad. icke ville bifalla detta förslag. Hr Nordenfelt, Joli. Åke; Gr. Sparre har yttrat betänkligheter emot anmaningsräkningarnes borttagande derföre att Gr:n befarat, att allmogen skulle blifva oviss om när deras lån förföllo, enär de äro vana vid att hafva s. k. respit-tid och att de derigenom skulle kunna utsättas för vådan af lagsökningar och de svårigheter, som deraf följa. Med anmaningsbrefven följer, jemte anmaningen att betala, äfven underrättelse om, hvad man har alt iakttaga vid liqviden och med hvarje qvitto för årets inbetaldta ränta följer en dylik uplysning, hvaraf man äfven underrättas derom, att om man icke inom tre månader betalar räntan, så förfaller lånet. Jag tycker således att dä låntagaren pä della sätt får fullständig uplysning 0111 hvad han har att iakttaga, så är det mycken vigt derpå, att han derjemte vänjes vid noggrannhet i upfyllandet af sina förbindelser. Jag har således icke någon betänklighet emot anmaningsräkningarnes uphörande, enär hvarje låntagare årligen får underrättelse om hvad han har alt göra och bar tre månaders respit vid liqviden. Jag får således tillstyrka bifall till Utskrs förslag. Gr. Sparre: Jag hade visserligen icke förbisett nyttan af den här föreslagna förändringen; men jag känner huru det går lill med allmogens affärer. De emottaga visserligen qvittenser, på hvilka det står att läsa hvad de hafva alt iakttaga, men de läsa dem icke, ulan lita på gammal vana.
Det är i sanning beklagligt, att man lägger så mycken vigt på den ökade kostnad, som södra stambanans fortsättning från Finja-sjön i mera östlig riktning sknlle komma att medföra, och att man ej fäster afseende på deri större industri, som upkommer på Nässjölinien och sona ovilkorligen alltid framkallas i orter der fruktbarheten är störst. Det är redan visadt så väl af Hr Troil som af reservanterna, att denna kostnad ej torde blifva så farlig och att räntan kan betäckas af den vida större trafik, som otvifvelaktig! är att förvänta på Nässjölinien. När man i allt fall ieke ser på uplåning af många millioner för jern vägsanläggningar i landet, så förstår jag icke en sparsamhetsanda, hvarigenom man vill förekomma Skånes förbindelse med Stockholm genaste vägen genom de medlersta och mest befolkade delarne af Sverige, ty icke må man med fullt allvar vilja påstå att Skåne och Småland har större fördel af att komma i beröring med vestra orterna, då man större delen af året har kommunikation emellan Skånska kusten och Götheborg. Det gäller nu att afgöra om medlersta Sverige och förnämligast den vestra delen af Småland skall, måhända för alltid, sakna kommunikation med de bördigare orterna och utlandet, eller om endast de vestra oeh norra orterna skola draga fördel af jernvägarna i Sverige. Jag vädjar i detta fall till R. o. Ad:s känsla, öfvertygad att, skiljd från alla enskilda intressen, alla biafsigter, en hvar icke förbiser det vigtiga målet, en i så många afseenden vanlottad och hittills på lättade kommunikationer blottad landsorts billiga önskan att komma i åtnjutande af de fördelar, som genom jernvägar åstadkommas. Dessa fördelar befordras till hufvudsaklig del gegenom det förslag, som K.
' Och när solen till sist bryter fram ur natt och töcken, beskiner hon en öde trakt, där lif ej finnes, där förintelsen rufvar tyst i ostörd enslighet, där förgängelsen sitter och ljudlöst predikar sin dystra lära med stelnad mun. ' jBild — ur mitt hjärtas värld har du dina drag, förkrossande sanna! V. E. Öman. Låtom oss ej förgäta, att vår sällhet beror af hvad vi ega, utan af hvad vi icke af det, som tillskyndas oss utifrån, af den i vår själ inneboende renheten kraften. icke äro, utan och W. E. Channing. C. W. SCHUMACHER i J Kongl. HoOeverantör. prägel. Och modern! Hur fin och älsklig hon såg ut i sin hemväfda klädning! » Och du sade aldrig, att du träffat h o n o m? » frågade hon, när löjtnant Brandt, som stannat öfver kvällsmaten, sent omsider gått därifrån. » Jag visste j u aldrig, hvem det var, » svarade dottern rodnande. » Det var roligt, att han kom — hur man kan misskänna en människa. » » En kärnkarl, » sade fadern åtgörande, — » men så mycket angelägnare är det att kunna betala honom. » Löjtnant Brandt vardt snart hvardagsgäst i huset, o c h från Holma sändes stora korgar af blommor, jordgubbar o c h grönsaker till Björkvik, där Ebba gick omkring, hjälpande föräldrar och syskon till rätta. Sommarferierna ledo mot sitt slut. Hon ville inte tänka på, hur det sedan skulle bli — hur hon skulle kunna lemna dem alla. Och ändå måste hon det. Om vintern var det mindre arbete i hemmet, så att modern kunde reda sig utan henne och en mun mindre att föda — samt lönen — nej, det var ej att tänka på. Idun Stockhoha, Iduns Fredagen den 10 januari 1896. N:r 2 (421) Prenumerationspris pr år t Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet-, mänadsuppl Barngarderoben kr. telef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffast säkrast kl. 2 — 3.
Att inflytandet af dessa stora dagspenningar, under andra förhållanden, skulle vara högst välgörande för arbetaren, om n. b. Statens upträdande på arbetsmarknaden åstadkom för folket en stadig förtjenst, medger jag gerna; men på sätt denna förtjenst sisth sommar tillgodonjutits, har den i allmänhet stannat på marketenterierna, om hvilkas skadliga inflytande på arbetarens sedlighet och religiositet icke många ord behöfva spillas; under det att månget hushåll, som egnat sin tjenst åt Staten under sisth sommar, nu farer vill efter husrum och skydd för den annalkande vintern. Hvar är nu industrimännen Staten? Staten ingår i ett för den alldeles nytt skifte. Den har blifvit industriman. Vi hafva alla blifvit ense derom, att den måste sjelf bygg8 sina jernvägar, telegrafer, kanaler och hamnar m. m. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den i6 Decenrber. 897 Z:o ''Sedan Herear Fullmägkige uppå en wärd ' Lcdawois erinran, redan i däljan as förlrdil är saltat "det bestnk, alk alla län meddeldle emot hypothekec as "a-rmla Ostindista Compagliiets aktier, genast stulle "upsäqas och denna upsägning således längst för della "m'-tre wara wcrkstälo; Mn jag af den nyligen iip"g>orde Länförtekaingen finner, alk flere sä bestaffade "län ännu finnas obctaldle, sä är min tanka, att Csn» 'loircrs Ombudsman får tillsägelse, alt deste län Utan "widare upstos lagligen utsöka, till hwilken ända ori''qinal handlinggrne böra honom kilställas och honom "derwid äläqgas, alt manadleligen inkomma med betraktelse om hwad j Vesta utsökningsmål tillgjord! blis"wic."