Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna framställning har blifvit gjord i alldeles motsatt riktning, nemi. för att utreda det trassel, sora uppkommer genom frågan om dessa 58 nummers uppsitlning, under det att regttet för öfrigt förblifver infanteri. Om R. o. Ad. skulle, lika med de öfriga Stånden, bifalla detta betänk., så vore det, så att säga, en belöning åt dem, som krånglat, nemi. Bohuslänningarne, och skulle blifva en uppmuntran för andra, som dertill kunde hafva tillfälle, att på samma sätt vålla Regeringen svårigheter, för alt derigenom förskaffa sig sjelfva förmåner. Jag tror ej att sådant vore klokt handladt af oss. Här påstås att 2tne efter hvarandra följande krigsministrar gillat det ifrågavar. anslaget. Jag har aldrig sett några Svenska krigsministrar, och Konungens rådgifvare för Landtförsvars-dep:tet har jag knappast heller sett på detta rum, alltsedan denna titel blef dem tillagd. Icke heller har jag hort dem yttra sig i detta mål, knappt nog uti något annat. Jag skulle således tro, att det är mera ur inbillningens verld än ur verkligheten, som Grefven liemtat sitt påstående. Jag anhåller om afslag på betänkandet. Hr Munck af Rosenschöld: Det torde hafva und fallit Hr von Hartmansdorff, att förhållandet med Smålands, samt Österoch Westergötlands afsuttna cavallerireg:ten ej är detsamma som med Bohusläns. Vid detta sista reg:te yrkas ersättning för de hästar och munderingspersedlar, hvilka under 1778 års krig blifvit regilet fråntagne. Detta lärer ej vara förhållandet med de af Hr von Hartmansdorff nämnda regementen. Gr. Den 15 April f. m. *7 Gr. von Platen: Jag medgifva' visserligen, ntt det var oförsigtigt af mig att numna ordet minister, då jag vet, ntt ett sådant uttryck alltid uppkallat talare af en viss sida, för att motsatta sig hvarje skymt, som i detta fall kunde framlysa. Att Hr von Hartmansdorff, då jag förklarat, att jag hade skäl förmoda, att de ifrågavar.
Ridd. och Adeln samt Hederv. BondeStåndet, hvilka, ehuru gjorda punktevis, kunna sammanfattas i den sats, att de grunder, som vid nu påstående Riksdag blifvit fastställda för liquiden af Skaraborgs Läns undsätlningsskulder, boide jemväl för alla öfriga Län tillämpas. 43o Stats-Utskottets I första rummet får Utskottet härvid erinra, att de af K. M:t uti Dess Nådiga Proposition uppgifna, och af Utskottet hufvudsakligen understödda grunder för afskrifningar afse icke allenast de i följd af 1826 års missväxt meddelade undsättningar, hvilket åter välfället med Skaraborgs Län, utan äfven sådane fordringar, som tid efter annan derförinnan uppkommit, och vid hvilkas indrifvande tillämpningen af de för nämnde Län stadgade serskilta Liquidationsgrunder säkert skulle möta flera svårigheter. Utskottet hade i i:sta punkten föreslagit ”att, till bevarande af det allmännas fördel, i möjligaste förening med låntagarnes, det må af K. M:t bero att uppå K. M:ts Bef:hdes anmälan att Spanmålslånen i vissa socknar eller orter icke kunna utan låntagarnes obestånd, på redan bestämda tider gäldas samt efter pröfning af de i hvarje fall förekommande serskilta omständigheter, bevilja räntefritt anstånd med återbetalningen på lämpliga terminer, under vilkor af fortfarande säkerhet för låne-beloppet.”—Härvid har blifvit anmärkt, det tillämpningen af nämnde sats skulle leda derhän, att Konungens Embetsmäns uppgifter om någon mindre förmåga att betala undsättningsskulderna skulle förorsaka att olika grunder för desammas liqviderande lomme att stadgas: att 1826 års märkegångspris som blefve återbetalningsgrunden för de efter samma års missväxt meddelte lån, vore altför högt, för de skuldsatte, hvaremot, om 1828 års pris toges till grund, inbetalningens verkställande ger - Betan ka n den, W:o 294. 4 J1 na, lika med livad för Skaraborgs Län sladgats, kunde bestämmas till senast i83o års slut.
Justitieombudsmannens befattning med deras granskning , dels ock om jemkning uti de Tionde-’ ocn Rentegifvare emot Indelningshafvare och Rentetagare åliggande skyldigheter. Instämmande uti Ridderskapets och Adelns beslut, att åt ConstitutionsUtskottet uppdraga redactionen af förslaget till den Riksact, sorn blifvit besluten att upprättas öfver föreningen mellan Sverige och Norrige. Instämmande uti BorgareStåndets beslut, att, med bifall till StatsUtrkottets utlåtande rörande det lån af 120,000 R:dr, sorn Hans Excellence Grefve Ruuth utaf Wismarska Panteskiliingen innehar, ProtocollsUtdrag till StatsUtskottet skulle afgå, med anmodan, att uti instruetionen för de blifvande Fullmägtige 1 RiksgäldsContoiret föreskrifva infordrande af behöriga värderingar öfver den pant, sorn för detta lån blifvit intecknaJ.j Upplästes och lades på bordet följande LagUtskottets Betäakanden; Den 15 Jnit!. 1:0 Af elen 25 Maj, angående RiksdagsFulImägtiges från Skaraborgs Län, LarsCarl tjoki och Anders Carlssons yrkande att i stäl. let för de för Allmogen kostsamma och tidsspillande åtgärder, Konungens Befallningshafvande vidtaga i ämnen, som tö:a försummad skjuts, underläten väglagning, snöplogning, m. m. måtte stadgas, att mål af nämnde beskaffenhet endast vid HäradsRätterna må göras anhängige och skärskådas. Utskottet hade ansett Konungens Befallningshafvande endast äga att befatta sig med mål, sorn anginge försummad håll och reservskjuts; men att för öfrigt, enligt 1 Cap. 2 §. UtsökningsBalken, 25 Cap. ByggningaBalken-och TågOrdningen af den 15 September 1791, 11 Artikeln, borde ifrågavarande ämnen, såsom af tvistig beskaffenhet, i Laga ordning vid HäradsRätten instämmas. 2:0 Af den 26 Maj, öfver RiksdagsFullmägfi-: gen från Kronobergs
Visserligen hade hon hört talas om &gt;de fallna »; detta begrepp var dock för Sigrid liktydigt med « « ett lägre släkte eller varelser, utstötta af det öfto &lt; * &gt; « riga samhället, och hon hade trott, att hederliga, arbetsamma flickor, sådana som Hilma, stode öfb&gt;t&lt; " ver dylika frestelser. Och nu såg hon allt med O ens i en annan dager. Hilma hade ju icke felat af lättsinne, nej endast af kärlek, utan hägra beräkningar hade hon hängifvit sig åt den ende, som vunnit hennes hjärta. Liksom i en drömbild såg Sigrid sig själf, ensam, värnlös, utan mor och utan vänner. Och Isidor kom och slog sina armar omkring henne och hviskade i hennes öra sina kärleksord, men mera glödande, mera passioneradt än hon ännu hört dem i verkligheten — och han bad — och han besvor — och de voro ensamma, de båda — och hon hade ingen mer än sig själf att svara för! — Skulle hon då vara stark — eller skulle hon domna i hans famn — bäfva — rysa — • och vakna för att förakta — och älska ändå? Sigrid andades häftigt och tryckte handen mot sitt bröst. Store Gud, kampen skulle måhända bli svårare än hon anat! Hon kände med ens en obeskriflig tacksamhet öfver att ha ägt en mor och ett hem, som skyddat hennes ungdom, och oemotståndligt hviskade hennes läppar: » Inled oss icke i frestelse! » — och liksom med eldskrift stod det för hennes sinne, den djupa betydelsen af dessa enkla ord. Hon reste sig åter och gick fram till Hilma. — Stackars Hilma! — sade hon med af rörelse skälfvande läppar Och så blef det länge tyst i det lilla rummet. Liten Signe hade bäddat åt sin docka i soffhörnet, och när detta var gjordt, kröp hon upp, tyst och stilla, och lade sig själf där bredvid. Och utan aning om människohjärtats stormar somnade hon med den rosiga kinden tätt tryckt mot dockans gula linhufvud. Sigrid betraktade henne rörd och lyssnade till de lugna, jämna andetagen. — Hur kan en far öfvergifva en sådan liten älsklig varelse! — sade hon halfhögt.
Dea af staden egande stapelstadsrätt har ej föranledt till aktiv sjöfart'; staden äger intet fartyg, men med främmande liar de sednare åren inkommit varor direkte från utländsk ort, så att tulluppbörden, som år 1833 utgjorde 1,597 R:dr och 1834 blott 1,272, år 1835 uppsteg till närmare 17,000 R:dr, år 1836 till nära 8,000 R:dr och år 1837 lill nära 9,500. Inrikes sjöfarten bedrifves lika inskränkt; men daglig förbindelse med större handelsplatserne kunde genom de ständigt förbigående ångfartygen underhållas, om ej vidtagne författningar lade hinder i vägen för mindre varu-qvantiteters lossning uti Söderköping. Ett stort hinder för stadens handel ligger ock deruti att tullkammaren är på \ mils afstånd vid Mern, hvarest mycket saknas af det, som eljest gör upplags-rältigheten till en fördel, och dit ej en gång någon direkt väg härifrån leder. Der saknas tillräckligt och tjenligt utrymme för varors uppläggning, och der är lossningen förenad med större kostnad, än den vore vid staden. Derjemte ökas kostnaderne, derigenom att fartyg, som kanalvägen ankomma med last till handlande i Söderköping, skola först gå förbi staden genom slussarne ned till Mern, der tullbehandlas och lossas, samt derefter åter lastas och åter förpassas och gå uppföre slussarne tillbaka till staden att för andra gången lossas; samt att fartyg från Östersjön, som till Mern ankomma, der skola tullbehandlas och lossas, samt åter-lastas för att gå till staden och der åter lossas. Med så många svårigheter att bekämpa, går stadens förkofran långsamt. Härvarande lägre lärdomsskolan har numera blott 2 lärare på stat, och dess fordna anseende har sjunkit till blott 10 lärjungar. Uti en genom donation af Forssman stiftad särskildt Apologist-klass, är antalet större. Fattigskolan, till hvilken första grunden lades genom en gåfva af II. M. Konungen, och som erhöll tillökning genom testamentarisk disposition af Doktor Mulack, har eget hus, och begagnas i medeltal af 25 barn.
Ehuru jag visserligen deltagit i detta tillstyrkande af StatsUtsk., äfvensom i andra beslut af dylik beskaffenhet, anser jag icke mig tillständigt att strida emot den mening, sorn nu blifvit så allmänt inom B. o. Ad. yttrad; men om resultatet skall blifva sådant, som nu är yrkadt, må det vara mig tillåtet att anhålla att få lill prot. antecknadt, att jag beklagar den inconseqvens, som uppkommer, enär R. o. Ad. förut för den lilla staden Öregrund samt äfven för Wenersborg afslagit sådana lånevillkor, sorn nu yrkas för Borås, 63a Den 26 September. Hr af Dalström: Jag billigar visserligen det yttran de, som Gr. Platen nyss afgifvit och finner att nu ifråga var. lindrings beviljande ej står i fullkomlig conseqvens med förut fattade beslut; men jag tror dock, att harvid förekommer en omständighet, som ej kunde åberopas i fråga 0111 de af Gr. von Platen nämnda städer, nemi. att Öregrund och Wenersborg blott en enda gang albrunnit, då deremot Borås 2:ne gånger afbrunnit och det inom loppet af 5 år; och hoppas jag således att detta förhållande matte inverka på R. o. Ad:s beslut. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s i denna fråga gjorda inbjudning. Ropades ja. Ånyo föredrogs Const.Utskrs den ig och 23 dennes på bordet lagda mern. N:o 43, med 2:ne förslag till ändring uti 9 §:n Reg.F:n. På derom af Hr Frih. o. Landtm, gjord hemställan, fann R. o. Ad. för godt att särskildt pröfva hvartdera af de tvänne under littäs A. o. B. i mein. upptagna förslag. Förslaget litt. A. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den gamla §:ns lydelse i sin helhet, så vidt den angår denna fråga. Nu finnes stadgadt:
Hos Kongl. Maj:t hary Domkapitlet i Carlstad gjort underdånig anmälan om behof af nytt skolhus och ny gymnastikbyggnad för dervarande högre elementarläroverk och bifogat en embetsskrifvelse från läroverkets nuvarande rektor samt ritningar och kostnadsförslag till dessa byggnader, af hvilka handlingar inhemtas: att Carlstads högre elementarläroverks skolhus redan länge varit för sitt ändamål otillräckligt och att man genom förhyrda lokaler i särskilda delar af staden sökt och i någon mån kunnat afhjelpa denna olägenhet; att genom den sednast timade eldsvådan läroverket förlorat, utom det för undervisningens behof samt för vaktmästarebostad m. m. inköpta gamla s. k. hospitalshusen äfven den till ritsal upplåtna, rymliga gymnastiklokalen; att skolhuset under åren 1754—1759 uppförts med gråstensmurar af mer än en alns tjocklek; att af de åtta i nedra våningen belägna rum endast fem ursprungligen varit bestämda till undervisningsrum, och att af de öfriga två varit till boningsrum åt vaktmästaren afsedda samt det återstående till kök åt observatorn; att i öfra våningen, från början bestämd till prestmötessal, konsistoriirum, naturaliekabinett m. m., endast fyra rum äro någorlunda tjenliga till undervisningslokaler; att ändtligen i båda våningarne alla rummen, som dels äro mörka, låga och små, dels ock i annat afseende till undervisningslokaler alldeles odugliga, dessutom äro otillräckliga och illa inredda, hvadan och då för närvarande alldeles saknas gymnastikoch ritlokaler samt det i den af sednaste branden ödelagda staden icke är eller åtminstone på länge blifver möjligt att, såsom tillförene, ersätta sådan brist genom att hyra andra lokaler, Carlstads läroverk under dessa förhållanden icke kan motsvara sin bestämmelse eller på ett tillfredsställande sätt lösa sin uppgift ; Bih. till H. St.
Uteblifver all underrättelse om fartyg, vid resa till och ifrån ort inom Europa under sex månader för segelfartyg, och fyra månader för ångfartyg; vid resa emellan Europa och någon af de på denna sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn belägna orter, nio månader, på andra sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn tolf månader; 63 vid resa emellan orter utom Europa sex, nio eller tolf månader, alltefter det resans medellängd kan antagas till högst två, högst tre, eller mera än tre månader; må de försäkrade föremålen anses förlorade och kunna afträdas. De ofvan uppgifna tider räknas från fartygets afgång från lastningsort eller från den dag det sist afhördes. Uppstår tvifvel om tidens beräkning, galle alltid den längre beräkningen. Yarder fartyg eller gods lagdt under embargo eller uppbringadt eller anhållet genom någon annan åtgärd af högre hand eller taget af sjöröfvare, och blifva de ej frigifne, inom sex månader, om upphringningen skett i europeisk hamn eller i ett europeiskt haf eller i en till Europa icke hörande del af Medelhafvet, Svarta Hafvet eller Asowska sjön; inom nio månader, om upphringningen skett i annat haf eller annan hamn, belägen på denna sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn; inom tolf månader, om upphringningen skett i haf eller hamn på andra sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn; ege försäkringstagaren rätt att de försäkrade föremålen afträda. r> o c? De ofvan angifna tider räknas från den dag försäkringstagaren bevisligen kungjort försäkringsgifvaren om olyckshändelsen. § 262. Vill försäkringstagare afträda försäkradt föremål: 1. efter § 259, gore han det inom två månader; 2. efter § 260, gore han det inom sex månader, då fartyget varit bestämdt till hamn inom Europa, inom nio månader, när det varit bestämdt till hamn utom Europa; 3. efler § 261, gore han det inom sex månader, när olyckshändelsen skett i europeisk hamn eller europeiskt haf eller i en till Europa icke hörande del af Medelhafvet, Svarta Hafvet eller Asowska sjön; i alla andra fall inom nio månader.
KrigsArtiklarne, jemförd med 1 §. i Kongl. Cirkuläret den 26 November 1812, för det han de honom gifna ordres icke verkställt, utan desamma öfverträdt, straffas med ett halft års ari-est å högvakt; Hvarförutan Stoltenburg, såsom elen der, i egenskap af patrullens befälhafvare, öfverklagade våldet föranledt, i förmågo af 61 Kap. 1 §. Missgerningsbalken, skulle, jemlikt 18 Kap. 9 §., 21 Kap. 7 §. samt 35 Kap. 1 §. samma Balk och Kongl. Förordningen den 20 Januari 1770» t i36 i?. Si. jfast. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 jfan. 1S40. i tveböte plikta för det Ullström tillfogade sår 6 R:dr 32 sk. och för fredsbrott 26 R:dr 32 sk., eller, vid bristande tillgång dertill, hållas tjugofyra dagar i fängelse vid vatten och bröd; hvaremot och då den rapport Stoltenburg efter patrulleringens slut afgifvit, ehuru ej med sanna förhållandet öfverensstämmande, likväl icke skett till någons förfång; KrigsRätten ansåge sig icke kunna fästa afseende på det i detta afseende,'enligt 2g §. 2 Kap. Kongl. KrigsArtiklarne, emot Stoltenburg framställda ansvarspåstående; likasom KrigsRätten funne, att någon påföljd efter de i öfrigt af Aktor samt Wedenberg och Ullström åberopade lagrum, såsom ej till förevarande fall lämplige, icke kunde Stoltenburg åläggas: att vidkommande derefter så väl den af klaganderne tilltalade gardisten Lindberg, som ock gardisterne Hallberg, Ågren och Frank, hvilka samtligen vidgått, att de vid. öfverklagade tillfället hugg utdelat, och hvarföre
Förbjuder nu lagen en person, som icke är svensk undersåte, att vara ledamot af Svenska Representationen, så måste väl äfven efter allt sundt begrepp och all sund slutföljd, det åligga Frih. Blixen att bevisa, att, ehuru han varit dansk representant, det besynnerliga förhållande dock äger rum, alt han icke varit dansk undersåte. Så är bevisningsskyldighelen, så bevisnings-läran upställd hos alla de rättslärare som tänkt och skrifvit öfver detta ämne. Och mot deras grundsatser strider det ingalunda att förutsätta tillvaron inom ett annat land af förhållanden, som inom ens eget finnas och äga sin grund uti landets lagar. Jag tror att man skulle fela mot den vördnad man är skyldig dessa lagar, om man medgåfve Frih. Blixen inträde på Svenska Riddarhuset förr än han styrkt, att de kategorier, i hvilka han står till Danmark, och som äro allmänt kända, icke äro af den beskaffenhet, att de, enl. våra lagar, lägga hinder i vägen för ett sådant inträde. Man har här oförsigtigt och obehörigt nog talat om Frih. Blixens egenskaper, och att det skulle vara en lycka att äga honom här. Jag hade önskat att dylika yttranden alldeles uteblifvit. Det är icke en person som det här gäller, utan sak och form. Men för att visa, att äfven jag fäster behörigt afseende på riddersmanna tro och ära, vill jag tillåta Frih. Blixen att vinna inträde bland E. o. Ad. såsom ledamot, om han inför Riddarh.- Utsk. på sin riddersmanna tro och ära högtidligen förklarar, att Den 9 September. 213 han icke förbundit sig någon utländsk makt, äfvensom att han städse iakttagit de förhållanden, som erfordras för att vara svensk undersåte, hvartill naturligtvis äfven kommer att han är i den samhällsställning, att han kan sin representationsrätt utöfva. Jag är icke van att hysa misstroende till försäkringar som gifvas af redliga män, och afgifver Frih. Blixen en sådan försäkran, skall jag icke draga i betänkande att till densamma sätta förtroende. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Klinckowström har framdragit en mängd exempel, hvilka, enligt hans förmenande, skulle visa nödvändigheten af att i Riddarh.-Ordmn intaga ett stadgande, genom hvilket det blefve möjligt för R. o. Ad:n att till thronen frambära sin åsigt angående de af honom åberopade frågor. Alla dessa exempel, hvilka ju endast skulle utgöra en ringa del af de hundra eller tusen likartade, Hr Frih:n skulle |kunna framställa, bevisa dock ingenting, ty de röra alla frågor, hvilka angå R. o. Ad:ns enskilda angelägenheter, öfver hvilka R. o. Ad:n har rätt att besluta: vilja vi stifta ett stipendium för ofrälse personer, lär det väl vara vår ensak, ty det är våra enskilda fonder, som dertill skulle disponeras. Sak samma, om någon hos R. o. Ad:n vill begära anslag till utgifvandet af Ståndets historia; vill han söka understöd af Staten, är det en fråga, som ej längre angår R. o. Ad:n, och då får han väcka eller låta väcka motion derom i någon af kamrarna. Ur ingen synpunkt finner jag således skäl att bifalla det af Gr. Björnstjerna föreslagna tillägg, utan får jag, i likhet med Frih. Leuhusen, anhålla, att det nu föredragna mom:t måtte oförändradt antagas. Hr Ramsay: Så framt det nu föredragna mom:t skall ega någon betydelse, bör det väl bestå deri, att mom:t angifver omfattningen af de ämnen, hvilka kunna utgöra föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning. Vid bestämmandet häraf, är man nödvändigt bunden af 37 §:n R. F., som säger att Riddarh.-Ordnm »bestämmer huru R. o. Ad:n må sammanträda, för att om sina gemensamma angelägenheter besluta.» R. o. Ad:n eger således ej att vid de blifvande sammankomsterna eller mötena angående några andra ärenden öfverlägga och fatta beslut. Hvad de af Frih. Klinckowström åberopade exempel angår, så kunna de samtliga rubriceras under »R. o. Ad:ns gemensamma angelägenheter.
I samma mån som de af mig nu framställde grunder för Bankens styrelse godkännas, uppkomma i naturlig följd äfven grunderna för styrelsen af RiksgäldsContoiret, hvarvid således torde förekomma: 5 H. 9 Den i5 December f. m. 1:0 En ordentlig slutliqvids uppgörande emellan Banken och RiksgäldsContoiret, i afseende på de nu utelöpande Riksgäldssedlarne. 2:0 Alt ifrån den stund sakernas nya skick skulle taga sin början, inga nya Riksgäldssedlar fingo utgifvas, utan Bancosedelu blifva det enda såsom mynt i Sverige gällande papper. 3:o Att ett på full säkerhet grundadt Reglemente må stadgas, huru de Fonder, som möjligen kunna vid denna Riksdag finnas i RiksgäldsContoiret besparade, så väl som de, hvilka Rikets Ständer särskildt kunna anslå, och hvilka icke erfordras till fyllande af bestämda Statsanslag, må bäst fruktbara göras, för att kunna begagnas i afseende på ränteeller capital-liqvider för förut omnämnde Statslån, StatsCreditiver eller andra af Ständerna anordnade utgifter. 4:o Att det så kallade lilla Creditivet, så välsom alla andra, som Ständerna kunna besluta, i afseende på möjliga missväxtår eller andra blifvande behof, och icke förut uppräknade äro, alltid må anvisas på RiksgäldsContoiret, att utgå af de i näst ofvanstående moment upptagna tillgångar, eller, när sådana För ögonblicket felas, genom upptagne 3 procents lån, till hvilkas betalande säkra fonder böra bestämmas; och ändtligen « Den i5 December f. ni. 5:o Alt på de inkomsttitlar af Bevillningen, hvilka efter gammal införd ordning directe ingå till StatsContoiret, så stor andel af Statsanslagen bör anvisas, som dessa inkomsttitlar med säkerhet kunna hära, på det att om något af den allmänna Bevillning, som vid närvarande Riksdag heslutes, kan besparas, sådant directe må komma RiksgäldsContoiret till godo, för att förstärka Fonderne till de uti 3:dje och 4-'de punkterne nämnda CrediLiver och utgifter.
Ridd.-Sekret. uplyst, att de öfriga Riksson bifallit dessa §§, blefvo desamma äfven af R. o. Ad. bifallne. § 27. Undert. Ridd.Se kr et. uplyste, att Presteoch BondeSt:n bifallit denna §, men BorgareSt. återremitterat densamma jemte det i Utsk:s betänk, pag. 22 förekommande yttrande angule 27 och 29 §§:ne. Hr von Hartmansdorff: Då här förekomma åtskilliga klasser likasom i 9 och 10 §§:ne, hvilka af Ståndet återremitterats, hemställer jag om det vore nödigt att äfven återförvisa hela denna §. Skulle Utsk. vid dessa klassers jemförelse med dem, som innehållas i 9 och 10 §§:ne, oell med de förändringar, som deri kunna förekomma, finna att denna § icke beliöfver någon rättelse, så är lätt att återställa honom i samma skick hvari lian nu befinnes. Skulle man åter anse rättelse böra vidtagas i 9:de och 10:de §§:ne så Törmodar jag att hon äfven bör ske i denna §. Frih. Palmstjerna: Afven jag önskar återremiss af denna §, men icke för klassifikationens skuld, hvilken i många afseenden är nödvändig, emedan det är omöjligt för Taxerings-komiteerua att noga utröna de inkomster, som en del af de i denna § omnämnda personer verkligen kunna äga, och det likväl blir 438 Den 14 Maj f. m. lättare alt billigt beskatta dera genom att bestämma i hvilken klass sådana personer kunna upföras, ulan önskar jag äterremiss för att underställa Utsk., huruvida icke Utsk. skulle frana skäl att, pä de grunder jag förut anfört, befria arbetsfolk från den här, dera påförda bevillning. Hr Rosenblad: Af samma skäl, som Frih. Palmstjerna, nemi. alt arbetsfolk och gesäller på landet må befrias frän bevillning, anhåller jag om äterremiss af denna §. Hr Aminoff: