Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då genom de förändringar af elementar-läroverken, som i underdånighet underställas Eders Kongl. Majrts nådiga pröfning, äfven betydliga förändringar åstadkommas i antalet af lärare och i skolornas beskaffenhet, har det blifvit nödvändigt att äfven uppgöra förslag till nya stater för elementarläroverken och att i sammanhang dermed förslagsvis bestämma beskaffenheten af de skolor, som på de särskilda ställena böra finnas. Vid uppgörandet af det provisoriska förslag till löningsstat, sorn således nu i underdånighet för Eders Kongl. Maj:t härjemte framlägges, har följande ansetts böra iakttagas: 1:0 att, vid bestämmandet hvilket slag af läroverk, högre-, medel-eller lägre skola, som å hvarje ställe må inrättas, bör komma i betraktande såväl det nu derstädes varande läroverkets beskaffenhet, som lärjungarnes antal, ortens särskilda behof, dess aflägsenhet från andra läroverk, Rikets Ständers yttrade önskningar, m. m. dylikt, och särskildt, i afseende på lärjungarnes antal, att för de två nedersta klasserna flere lärare än en för hvarje klass erfordras, då lärjungarnes antal öfverstiger i den Första 4° eller i begge tillsammans 70; och att för de Sex öfversta en lärare är behöflig för hvarje 2o:de lärjunge utöfver 60, hvilket sistnämnda antal ansetts vara det högsta, som i dessa klasser kan af 5 lärare ändamålsenligt undervisas; 2:0 att för medelskolor och lägre skolor antalet af lärare vid hvartdera slaget skola bör vara lika å alla ställen^ men att, hvad högre skolor beträffar, det kan vara olika, hufvudsakligen allt efter det olika antalet af befintliga lärjungar vid hvarje sådan skola; 3:o att vid högre skola det normala förhållandet blir två klasslärare samt minst Fem och högst Nio ämneslärare, och att det större icke tillfälliga behof af lärare', som vid några skolor uppkommer dels för de lägre, dels för de högre klasserna, fylles genom ordinarie adjunkter, hvilka efter Bil.
PresteSt:s beslut i 10 § 1 mom. lyder sålunda: ”Annan upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej af enskild bank göras till högre sammanräknadt belopp, än hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Ranken insatt.” Nu har samma Stånd beslutat, att hvad som i grundfonden skall af Banken insättas, det får inskränkas lill 25 proc., och således skulle endast 121; proc. af teckningssumman få upplånas af en sådan bank, under hvad form som helst, vare sig som försträckning eller deposition. Då man ser, att i nuvarande privatbanker depösitionerne understundom uppgå till hela det belopp, som är på teckningssumman insatt, och det med en banks ändamål torde närmast vara förenligt, att på deposition få emottaga hvilka summor som helst och dem förräuta, så lärer R. o. Ad. finna, att detta beslut af PresteSl. är ganska skadligt för all privatbanksrörelse, oell derjemte att det alldeles icke står i sådant sammanhang med öfrige af Ståndet fattade beslut, alt icke en förändring häruti skulle kunna ske med bibehållande af desamma. Jag anser således, exempelvis, att denna § bör skiljas ifrån de andra vid voteringen och måhända torde också någon af de öfriga §§ vara af beskaffenhet att utan olägenhet kunna skiljas; men ingen af dem, som äro så beskaffade, medför den skada, det stora hinder och det ogagn, som den ifrågavarande 10 §■ Äfvenledes hafva Utsk:n sammanfört i en voter.propos. de beslut, som angå sedelvaleurernes belopp, äfvensom de, hvilka röra maximum af hvad en bank får upplåna. Detta är helt och hållet olika saker; man kan beträffande sedelvaleuren vara af motsatt tanka med R. o. Ad., men derföre vara förståndig nog att instämma med II. o. Ad. deruti, att privatbanker få upplåna mer än hälften af hvad som i Riksbanken är insatt, och att penningar må på deposition få mottagas och upplånas till ett maximum, motsvarande hälften af teckningssumman.
Janne uppträdde allt annat än som sådan och visade sig från en helt ny sida. Han uppvaktade damerna och förde konversationen med en säkerhet, som om han aldrig gjort annat. Man hade besett Trollhättan och gjort en liten båtfärd uppför kanalen och skulle nu äta middag i en vacker löfdunge. » Hör du — hvad heter du därborta — Janne — eller — Janson, kom och tag de här korgarna och bär upp dem på kullen! » » Bär dem själf du — Sandberg eller Sandgren — hvad du heter, » ropade Janne tillbaka. » Janne, du är förtjusande i dag, » sade Betty, » sådan skall du alltid vara. » » Hurudan? » Men hon sprang sin väg med ett muntert skratt. Efter middagen gingo de unga att bese en vacker villa med härlig utsikt öfver fallen, hvilken var till salu. » Man kan ju fundera på att köpa den, medan man hoppas på egen domsaga och en liten söt hustru, » suckade notarien med en smäktande blick på Betty, men Betty hörde ingenting, hon trippade förut med Janne. » Hvarför är du så nöjd med mig i dag, Betty? » frågade han, då de sida vid sida gingo upp genom villans trädgård. » Gissa! » » Därför att jag varit kommenderande och otreflig hela dagen? » » Det tycker inte jag, att du varit. » » Därför att jag ej passat upp, utan låtit passa upp mig. » » Det är ej rätta sättet att framställa det. » » Därför att jag har så fina kläder och, » han sköt mössan på ena örat och såg skälmaktigt ned på henne, där hon trippade bredvid honom på gången. » Prat, du vet mycket väl, att jag ej bryr mig om kläder. Men ack — Janne — det börjar visst regna! Min nya klädning, hvad ska ' jag ta mig till, » ropade hon oroligt, när i detsamma några tunga regndroppar började falla. » Inte vet jag, jag bryr mig ej heller om kläder, » sade Janne, härmande hennes förra tonfall. » Låt bli att retas, Janne. » Han teg stilla, men då började hon strax ansätta honom.
Om en summa af 150,000 R:dr blefve disponibel, för att, dels i samverkan med församlingarne, dels under form af ålderstillägg eller af lönetillökning för de lärare, hvilka, enligt Skolstyrelsens och skolinspektörers vitsord, på ett utmärkt sätt bestridde undervisningen, användas till förbättrande af folkskolelärarnes vilkor, vore från Statens sida en betydande medverkan för det vigtiga ändamålet vunnen. Ehuru kort tid de på grund af sistlidne riksdags beslut tillsatte folkskoleinspektörer varit i verksamhet, kan det dock med skäl sägas, att denna deras verksamhet varit till stort gagn. Der det icke har beliöfts att egga och att upplifva, hafva de uppmuntrar och stärkt; meddelandet af anvisningar och råd, spridandet af kännedomen om förbättrade undervisningsmethoder och mera ändamålsenlig materiel måste på ett fruktbärande sätt inverka. Men denna institution måste, om den skall kunna rätt kraftigt motsvara sin uppgift, med ledning af den vunna erfarenheten vidare utvecklas. De områden, som varit anvisade åt hvar och en af dessa, i allmänhet af andra tjenstebefattningar upptagna inspektörer, hafva, till följd af anslagets otillräcklighet, varit allt för stora, för att de skulle kunnat mera 24 Motioner i Pr ente-Ståndet 1862. N:o 12. jemnt följa undervisningens gång. För alhjelpandet ai denna olägenhet äro tvänne utvägar att välja, den ena att så rikligen aflöna dessa inspektörer, att de skulle kunna åt detta uppdrag egna hela sin tid och kraft; den andra, att dela distrikterna, så att hvarje inspektör kunde med mindre svårighet och flera gånger besöka hvar och en derinom belägen skola. Uå upprättandet af särskilda nya tjenster, hvilket skulle blifva en följd om man valde den förra utvägen, synes innebära flera betydliga olägenheter, så kan deremot den sednare, endast anslaget blifver något större, med fördel användas. På det en så beskaffad delning må kunna ske, och inspektörerne derjemte i någon mån åtnjuta en lämplig ersättning för sin använda möda, anser jag det nuvarande anslaget böra höjas, så att det bestämmes åtminstone till 30,000 R:dr R:mt.
Art. rätteligen ansett hwar och en frän sine ärs-irrkornster böra fä afdraga utbetald hushyra, sädank tydclige» innefattar den Principe, att man utan särskild af - Den 17 Aprii. 751 p g-st är berättigad sä i Staden lvm pä Landet, akt ags nödige rum tilt boning för sig och .sitt hushäll, samt utrymme för den h,'!nLt ring man iskar; hwarförutan den förde! sgm derutäfwer genom dyror er' ä!!eS, i alt fall kommer i beräkning till Afgifts utgörande elter Maximi Tabellen. Dock gjorde Ständet harwid det förbehåll, att om, emot förmodan, Miks-Ständens Plura ite skulle antaga den motsatta meningen, isrägawaraside afgift dä bör för alla Priwata hus utan uydaniag, sä i stad som pä Landet, efter enahanda norm utgöras. siw Hwad angär Bcwillnings - afgift ä Caractärer, derom meningrrne afwen warit genom Paria Bota bos Utskottet del-adc, antog Ständet det alternativ, att ep sädan afgift icke bör för Caraeterer betalas. 6:v Med godkännande af de flere stal och omständigheter, som H rr Zanteson, ofwannämde Anförande kill Utskott ts Protocoll innehäller, fann Ständet att alla Publike Castor, säwm warande Allmänna inrättningar, för hwilkas afkoiast de cnflildta Personer, som deraf komma i ätnjutande, enugt Bewillningens grunder, särffildt godtgöra hwar i sin mon den flätt, som Staten derföre bör ti ifalla och af hwilka inrättningar ätflillige redan wid deras första ti komst af sadan ordsak arv genom formliga Reglementen och före,krister frän alla Onera till St ten befriade, desto hellre böra utan allt undantag ifrän BcwillningS erläggande fritagas, som en s dan afgift i annat fall skulle komma att för en och samma egendom 2:ne gänger utgöras.
Jag har deraf tagit mig anledn. att tillse, huruvida icke den gamla Hamu-ordn:n eger mer än tillräcklig fullständighet, och tror mig dervid hafva funnit att den är mycket fullständigare än som erfordras, och innehåller åtskilligt, som med Duvar. tids förhållanden icke står i öfverensstämmelse. 2:dra kap. handlar om kyrkogång, sabbatsbrott och svordom; det 4:de om snatteri och stöld, det 5:te om oqvädingsord, slagsmål, spel och dryckenskap. Dessa föreskrifter angå sådana förseelser och brott, som straffas af allmän lag, och att sådana i Hamnordn. influtit, har berott på tidsförhållanden, som nu mera icke ega rum. En annan fråga är, om en Hamn-ordn. i allmänhet är nödig numera. Del är nemi. icke deruti fråga om ordning i hamnarne i släderne, utan den utgör egentligen en ordningsstadga för fiskerierne. Ingressen till Hamn-ordn. är af följande lydelse: ”Sorn R. St. hos Oss i underd:het anmält, det vid de Fiskerier, som idkas vid rikets stränder i Saltsjön, åtskillige oordningar skola sig inrotat, till förekommande hvaraf o. s. v.; altså bafve Vi i nåder aktat nödigt efterföljande förnyade Hamn-ordning i sådan afsigt utgå låta.” Win tanka vore alt Hamn-ordn. visserligen behöfver öfverses, men jag tror icke att man bör säga, att detta bör ske, på det den må erhålla den fullständighet, som af behofvet påkallas, ulan så alt den må komma i öfverensstämmelse med lag och gällande författningar. Måhända skulle det kunna vara skål för Utsk. att taga i betraktande, om icke Hamn-ordn. bör helt och hållet uphöra, all vara gällande i alla afseenden och att i stället endast lag och författningar borde tjena till efterrättelse vid hamnarne såsom på andra ställen. Af dessa skäl anhåller jag om återremiss af ifrågavar. betänk. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag skulle visserligen icke vilja motsätta mig Frih.
Mili tissemenlet af Bankens grund fond, åter böra capitaliseras, men på ett sätt/ att derigenom dt räntebärande silfver-capital bildas, att tillitas, då upp-' rätthåilandet af Bankens vexlings-liinctiouer det fordrar, men deremellan qfc verlemnat, att, genom räntornas läggande till capilalet, växa till verklig styrka för Bankens credit oell gunni för en utvidgad lånerörelse. Min tanka är, att denna obetydliga suni ina borde årligen användas till uppköpande af goda utländska, helst 5 procents' räntebärande fondpapper, och sålunda småningom bilda ett städse tillgängligt silfver-capital, sorn, utan att rubba Bankens lånerörelse, och utan att i minsta mott lioja vexelcurseny knnde, lill storrö eller mindre del, vid förefallande behof i Riket indragas. Ett sådant småningom skeende capit diserande skulle snart göra del 11a så' rätteligen af-Utskottet föreslagne utrikes credilivet öfverflödigt, sålunda lugna dem, som hysa fruktan för utrikes skuldsättning, och småningom sälta' Banken i fullkomligt oberoende af främmande biträde, sorn nu är nödvändigt för att stärka Bankens credit och sälta den i oberoende af inrikes Beur! •erne. Dessa 88,000 flrdr B:co utgöra, å 128 sk. curs, 33,000 Rrdr Ilämb; B:co. Om man antager, att ärliga omkostnöderne vid dessas förvandlande' till fondpapper skulle uppgå lill 1000 Rrdr samma mynt, så skulle 3 2,000- Rrdr återstå, alt årligen ca p i tal isera å 5 procent. Capitalet skulle då växa i följande series, hvarvid anmärkes, alt allt;* *om öfve.stiger jemma iooo:detal, är uteslutet. Capitalet är tid 5:le årets slut 176,000 Rrdr. Ilamb. *• Brco Bred —* torde Dro 402,000 Dro — i5:de Dro 690,000 — *
Rättegångs-Balken vore förordnad!, att publike Werks räkenskaper och enskildas handelsböcker skulle föras efter R:drs-räkning, syntes det nödigt, att Banco-Utskottet, i händelse nu föreslagne förändring antages, anmodade Rikets Högloft..Ständers LagUtskott att uppgöra och föreslå ett Lagstadgande i delta hänseende. I anledning af hvad Utskottet under Litt. A, ulmyntningen, föreslagit, är, jemte förnyande af hvad förut blifvit erinradt, emot benämningen krona, anmärkt, dels att den i 6:te punkten föreslagne 1-1 o:dels krona, eller penning, såsom alldeles obehöflig, om decimal-räkningen ej antogs, och i alla fall umbärlig, borde destohellre bortgå, som ett silfvermynt, hvari två delar voro koppar, mäste snart nog antaga kopparfärgen, och således bade svårt, att i folkets omdöme bibehålla något silfvervärde, och dels att det syntes skola leda till mera fattlighet, om å hvarje mynt funnes prägladt dess värde i så väl silfver som Banco, men för öfrigt Utskottets förslag i denna del gilladt; med allenast den önskan af en Ledamot inom Borgare-Ståndet, att Utskottet måtte öfverväga möjligheten att jemväl åstadkomma ett silfvermynt, motsvarande 12 sk. Banco. I afseende slutligen på kopparmyntningen, har blifvit anfördt; Af en Ledamot inom Borgare-Ståndet, att han ansåge 3oo R:dr böra antagas såsom norm, hvarefter utmyntningen af kopparmyntet per Skeprd borde verkställas, emedan han i annat fall befarade, att det snart komme att utföras ifrån Riket, hvilket länge varit dess lott, men att han i öfrigt ej kunde annat än gilla de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna under-afdelningarne af kopparmyntet. Af en annan Ledamot inom samma Stånd, att om större kopparskiljemynt antages, hvilket visserligen vore för rörelsen beqvämt, fruktade han, att sådant kopparmynt skulle komma att äfven utrikes myntas och ib.
Komminislratur i regatt Pastorat, om rätt för församling att kalla 4:de profpredikant till — 7 2 19 — b. 4 Juli b. 4 Juli b. 7 Juli b. 7 Juli Kommittnrade för Tryckfrihetens värd, se Tryckfrihets Kommittcrade. ( 5,10,11 Okt. beslut i fråga om Kominunai-styrelsc på landet . — 8 — 193 — 17 Okt. b. 15 Okt. 17 Okt. g. 15 Okt. I anledning af skiljaktiga beslut öfver sistnämnda memorial — 8 — 205 — a. a. 26 Okt. a. a. 26 Okt. a. a. 26 Okt. a. a. 26 Okt. Dito dito i fråga om Komniunal-stvrelse i stad — 8 — 194 — 19 Okt. 17 Okt. 19 Okt. 17 Okt. d i anledning af skiljaktiga beslut i fråga om Kyrkostämma och Kyrkoråd 8 197 22 Okt. 20 Okt. 22 Okt. 20, 24 Okt. Dito dito i fråga om Landsting — 8 — 201 23 Okt. 22 Okt. 22 Okt. 22 Okt. Dito dito öfver sistnämnda memorial — 8 — 203 — g. 26 Okt. g. 26 Okt. 26 Okt. g. 25 Okt. Kondoleans adress till Hennes Maj:t Enkedrottning Josephina — 2 1 Kongl. Theatern, se Theatern. Register öfv. Bih, t. R. St. V 7*5 >-s ta p 3 3 CL, Dro co - 2- p OQ td ro w 0“ Ridd. 0. PresteBorgareBondeN:o N.o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet.
Musiken utgjordes af en gnällande orkester, tre man stark, och afgiften var tio öre pr dans, något som borde tillförsäkra banans egare en vacker nettovinst, ty tilloppet af danslystna var stort och orkestern sörjde nog för, att danserna ej blefvo för långa. Att stå och hvila midt i en dans kunde således ej komma i fråga. Man ville naturligtvis ha full valuta för pengarne och dansade, så att svetten lackade. Hellre stupa än ge sig! Jag vet ej något nöje som kan mäta sig med att för en stund stå som åskådare vid en dansbana; och många måtte tycka som jag, ty den var omringad af skådelystna i flerdubbla led. Men inte tycktes det genera de dansande. Och deri ligger det! Det uppfriskande – jag hade så när sagt det uppbyggliga – i att betrakta sådana naturbarn består just deri, att de äro så fria från all tanke på, hur de taga sig ut. De hänge sig åt stundens njutning med en grundlighet, som är oss kulturmenniskor nästan ofattlig. Och det är det, som gifver deras råa lifsglädje en omedelbarhet, som kunde komma en att afundas. Sjelfkritiken – detta, att liksom ställa sig utom sig sjelf för att med främmande ögon granska sig och sitt uppträdande – är någonting för dem helt okändt. Hos de bildade klasserna har denna kritik bortrensat alla i ögonen fallande oregelbundenheter och gifvit individerna en yttre likformighet. Skiljaktigheterna äro nyanserade och gå på djupet, hos de obildade framträda de bjert och på ytan. Ja, man behöfver ej gå längre än till en dansbana för att iakttaga detta. Individualiteten har fritt spelrum, och ni skall ej finna två par, som dansa lika. Här fans det ju till på köpet danskar och svenskar om hvartannat, hvilket gjorde kontrasterna ännu skarpare. Medlemmarne af den danska arbetareföreningen voro alldeles outtröttliga och stucko af med sin pratsamma liflighet emot våra trögare slättbor. De danska »damernas» toaletter utmärkte sig stundom för en viss elegans, medan alla svenskornas buro samma landtliga pregel, men förnöjelsen var lika stor, och det syntes på alla, att de ville taga sin skada igen för veckans slit.
Han åter hade säkert funnit mången flicka, som öfverträffat henne på utseendets vägnar, men då ingen gjort något djupare intryck på hans hjerta, förnyade han sina löften, men afvaktade först en syssla för att kunna uppfylla dem. Detta inträffade efter nya två år; men då trodde hans vänner sig märka, att endast pliktkänslan qvarhöll honom vid sin förbindelse. Deras husliga omständigheter sades ej vara de bästa, ehuru hans inkomster, som omtyckt läkare, ej vore att förakta. Frun, hette det, var ingen husmoder; ty hon, som de flesta guvernanter, hade förmodligen hvarken haft öfning eller fallenhet för de småaktiga, men nödiga husliga omsorgerna.» «Dessa underrättelser erhöll jag småningom. Den tid vi uppehöllo oss i W—g, undvek Lönndal att träffa mig: likväl såg jag ofta en skymt af honom, när jag minst förmodade det. Så infann han sig äfven just då vi satte oss i vagnen för att lemna staden, och jag fick således ännu en gång lida afskedets tysta inom mig slutna smärta» Friherrinnan gjorde här ett uppehåll, och smekte Leonnas kind, som glänste af en tår, och sade vemodigt leende: «mången skulle förlöjliga den sjuttioåriga gumman, som ännu röres af hågkomsten af de känslor, som uteslutande tillhöra, eller borde, enligt deras tanke, blott tillhöra ungdomen. Men en ren, från hjertat gående kärlek försvinner ej af tider och skiften. Hans bild och till och med rösten var så inpräglad i mitt minne, att jag på ögonblicket anade i Lindendal hans son.» Hon fortfor: «Ett tiotal af år hade passerat: jag var maka åt baron Perlkrans och mor för tvenne barn.» «Och tant kunde likväl gifta sig med en annan!» inföll Leonna. «Dertill fanns flera skäl, mitt barn,» svarade hon. «Jag var fattig och lefde i ett tungt beroende; genom mitt giftermål med en hederlig man, som jag väl icke älskade med ungdomskänslans värma, men ärade och ansåg som den mig af Gud beskärda maken, blef jag försatt i den verkningskrets, der jag kunde gagna och söka lyckliggöra min omgifning. Det är qvinnans bestämmelse, mitt barn! men afbryt mig icke nu mera, goda Leonna!»
Biks-Stånden ankomna Protokolls-Utdrag har omför ÄKm E‘ “fslT-‘ rf H7loflhidderskapet oel, Adeln, men biailel al “* 7 5 al' Kapitel väl zjf ifdff ,föres,asii">«•»«. ">«i npphäf rr l -“ta :: f n; tillstyrkt, och således komma att leda som fölier lmmmaa, "et som^ili K''101’ *> ,€**' *“<* d<!n eller ranta ,f manet, som till Kronan eller annan ränte-egare utgå bör och hvarföre landbon svara skall, eller häftar han för ht,sröta diet vm 1,7' d e ter vanrard c er färsk,ngrmg af kreatur, redskap eller annat, sn„, ordene, honon, t,H hemmanets hr„k lemna, häfte jordägare,, der LdSmcn l-ih. till R St. 7 Samt. t Aid. 23 Haft. 2 Lag-Utskottets Memorial, N:o 71. ostridig och förfallen är, våld qvarhålla hans gods, som å hemmanet finnes, intill dess han rätt för sig gjort.”
1 2 § 3- Har den, för hvars räkning fartyg bygges, för byggnadens verkställande, gilvit varfsegare eller byggmästare förskott af penningar eiler materialier; ege han, när afhandling derom upprättad är, att densammn inteckna hos Magistraten i närmaste stad till den ort, der byggnaden verkställes, oeb njute sedan förmånsrätt enligt 17 Kap. 7 § Handels-Balken i de leinnade materialierna och det, som med förlaget tillverkadt är. § 4. Om de vilkor, under hvilka fartyg åtnjuter svensk nationalitet, är särskildt stadgadt. § 3. Öfvergär eganderätten till fartyg eller andel deraf, medan det är på resa; då skall, derest ej annorlunda öfverenskommet är, nye egaren vara berättigad lill vin sten af fartygets sista resa och vidkännas deraf föranledda utgifter och förluster. <Resan anses i detta hänseende börjad från det ställe, der fartyget sednast, före egan lerättens öfvergång i eldighet med fraktslut lossat ellei intagit last. Ar ej bestämdt huru stor del af frakten belöper sig på resan till denna ort från lastningsorten, beräknas den efter det uppseglade afståndets förhållande till hela den resa, som under samma bestämmelser i fraktslutet inbegripes, hvarvid .afseende jemväl skall fästas å de med den tillryggalagda delen af resan förbundna särskilda svårigheter och kostnader, i jemförelse med den återstående resans. Denna grund gäller ock, der annan saknas, för fördelning af utgifter och förluster. § 6. Åro flere delegare i ett fartyg, galle såsom beslut i angelägenheter, som fartyget angå, hvad de säga, hvilkas lotter tillsammanstagna de största äro. Uteblifver någon, när delegarne i rederiets angelägenheter skolat enligt kallelse sammankomma, åtnöje han sig med hvad de närvarande besluta. § 7. Alla utgifter för fartygets byggande, utredande och underhåll skola af delegarne tillskjutas i förhålland lill den andel, hvardera i fartyget eger.
St. föras till Konungen, isynnerhet i en fråga, der det väl icke är R. St. allena, som äga att lemna föreskrifter, emedan inrättningen är en af dem, som bero af Konung och Ständer gemensamt. Jag får fördenskull hemställa, 0111 man icke kunde genast göra en liten rättelse i afseende på ordalagen, utan att derföre uppehålla sjelfva expeditionens gång. Om, i stället för att säga ”slutligen böra R. St. nu meddela föreskrifter ang:de dispositionen af Nummerlotteriets lius” etc., nian yttrade: slutligen få R. St. hos E. K. M. i und. anmäla de föreskrifter, hvilka R. St. ansett nödiga i afseende på dispositionen afNummerlotteiiets hus etc., så torde både innehåll och form vara behörigen iakttagna. Frih. Den 12 December e. m. Frill. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag anhåller att få instämma med den sista värda talaren. Hr von Troil, Emil: Likasom de siste värde ta larne skulle jag tro, att den behöfliga rättelsen af den anmärkta punkten i förevar, skrifvelse ganska väl kan åstadkommas ulan återremiss; och jag skulle tro, att det rättaste Vore, att man antog följande ordalag: Slutligen få R. St. i und. anmäla, att de för sin drl beslutat så och så, Hr Lagerhjelm, Pehr: Så önskvärdt det vore att kunna göra denna, i uppställningen ganska lätt verkställda formförändring utan återremiss, så skulle följden likväl blifva, att rättelsen i sådant lall icke kom att iakttagas af de öfriga Stånden, hvarföre jag vördsamt hemställer, om det icke är rättast alt vi återremittera skrifvelsen lill Exped.- LJlskottet. Undert. Ridd.Secret upplyste, alt marschen med sådana und. skrifvelse!', som från Exped.Utsk. till justering hos RiksSttn insändas, vore den, att de först aflemnas till R. o. Ad.