Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det hände att Slånds-representationen afskaffades, att vi lingö samfäldt» val, och att riksdagsmän tillsattes genom bearbetningar af de största lidningarne såsom det skedde för de ofrälse Stånden 1840 och 1844, så skulle, enär någon sjelfskrifvenhet ej vidare funnes, riksdagsmännens tillsättning troligen komma att väsendtligen bero på vissa mäktiga tidningsskrifvare. Dä blefve det i grunden äfven de, sorn komme att utöfva representationens makt genom opinionsnämnden. Högsta domstolen blefve då beroende af dem och med detsamma både lagskipningsoch förvaltningsärendens afgörande. Skola vi blottställa oss äfven för denna olägenhet? Man säger att stats-rådet hinner icke med ärendena, att de derföre mäste afsöndras: och man klagar öfver den mängd småsaker hvarmed Konungen i stats-rådet besväras. Det finnas flera sätt alt deruti åstadkomma rättelse. Det första vore att låta colbne stå qvar, hvarigenom åtskilliga mål stanna hos dem och aldrig komma lill Konungen. Borttager man deremot dessa centrala embetsverk och låter målen gå omedelbart ifrån landsinne (ill Konungen, så skall en ökad mängd småsaker komma till honom. Genom de sednaste författningarne har man t. ex. borttagit com.-collegii mellankomst i näringsärenden. Deraf följer, om dessa ärenden ej skulle mol förmodan ökas efter den nya författningens införande och om man beräknar de lill Konungen fullföljda målen lika sorn förut, att till Konugen komma 4 gånger så många, som tillförene. Af fattigvårds ärendena stannade förut J hos kam.-colkiu och endast k gick till K. M. Genom borttagande af kam.-collegii mellankomst, lärer Konungen i stats-rådet nödgas afgöra 8 gånger sä manga fattigvärdsärenden som tillförne. Skulle, såsom jag med visshet tror, flera fattigvärdsärenden än förut uppkomma genom den sednaste författningen, så blefve Konungen än mera öfverhopad. ålen när man sålunda sjelf drager småsakerna [iä sig, sä får man icke beklaga sig öfver deras mängd. Ett annat sätt att befria sig ifrån mängden af besvärsmål är äfven möjligt.
S. D. Stats-Utskottets följande på bordet in ilande memorial och utlåtande blefvo nu åter föredragne; N:o 2go, i anledning af dels återremiss och dels Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande utlåtandet N:o 116: Ståndet antog Utskottets inbjudning, samt gillade hvad det i öfrigt föreslagit; N:o sgt, i anledning af dels återremiss och dels Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande utlåtandet iV.-o 208■ Prot.-Utdrag, den i3 Maj 1845. 917 Hvad UtskoLlet i detta memorial hemställt och föreslagit bifölls; N:o 2Q2, med förslag till voteringsproposition, rörande ett lån för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn: godkändes; samt N:o 2gy, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N;o 24U angående väckt fråga, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels om förändring af de i afseende på utarrendering at kronans fasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter: Utskottets hemställan och inbjudning i 2 och 4 momenten bletvo af Ståndet godkände och antagne, och lades 1 och 3 mom. till handlingar ne', Den 14 Maj. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Stats-Ut skottets den 13 dennes på bordet lagda memorial N:o 3og, angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifne creditivsummor, blef detta memorial af Ridderskapet och Adeln bifallet, dock med uteslutande, dels af den å pag. 5 förekommande punkt, som börjar med orden: ”Vid sådant förhållande” och slutar med orden: ”böra förfalla” och dels af följande vid slutet af 126 § af nu gällande reglemente för Riksgälds-Contoret intagna stadgande: ”och får denna icke 1 något läll öfverstiga fem (5) procent, eller rabatt å obligationernes belopp med gifvas”. S. D.
Ständer att befria sökanden från gäldande af ifrågavarande observationsarfvode och anmärkningsmedel. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å högstberörda nådiga Proposition och undfått del af dertill hörande handlingar, har tagit detta ärende i öfvervägande och får, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden och ömmande omständigheter, tillstyrka, att hvad Kongl. Majit i berörda hänseende nådigst föreslagit, måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 19 Februari 1863. Ank till Utlåtande, i anledning af Kongl. Ma]:ts nådiga Proposition, angående ef tergift
— Dä frågan i BankoUtsk. förekom, yttrades der flera olika meningar, hvaraf somlige önskade alt icke alls något maximum skulle bestämmas, utan att det skulle öfverlemnas ät Bankofullmäktige att den saken bestämma; men den mening som yrkade beslämmande af maximum segrade, och ehuru jag ej var af sådan tanke, sä, då hela kreditivfonden nu blifvit bestämd till blott 1.850.000 r:dr, sä anser äfven jag klokast att bestämma ett maximum af 10,000 r:dr, ehuru jag eljest gerna medgifver, att det varit skäl att höja det till 20,000 r:dr eller derutöfver. — Då nu R. o. Ad. beslutat att anmälan om erhållande af kreditiv kan få göras hvilken dag af äret som heldst; så ser jag deruti ännu ett skäl för att icke bevilja ett högre maximum; enär eljest hela fonden skulle komma att blifva begagnad af dem, som ligga närmast till hands att anmäla sig. Hade deremot, på sätt de flesta privatbanker bruka, blifvit bestämdt, att Fullmäktige skulle på en gång pröfva de inkommande ansökningarne om kreditiv, och att dessa endast beviljades för kalenderår; då hade måhända ett annat förhållande bordt ega rum — nu yrkar jaga bifall lill Ulsk:s förslag. Frih. Raab: De båda siste värde talarne hafva anfört skäl, o vo tt ° som verkligen förtjena att skärskadas. — 8a har Hr Akerman sagt, att, om låntagare skulle begära betydligare summor, så nödgas man helt och hållet afslå dem; emedan man ej kan lemna dem hela summan. Jag hemställer då, om ej Bankofullmäktige hafva rättighet att nedsätta summan?
Att döma äfven efter telegramvexlingens gang, är det nämligen med vissa större centralpunkter för industri, handel och rörelse, som kommunikation företrädesvis är af behofvet påkallad: hvaremot förbindelsen de mindre och hvarandra närmare belägna orterna sinsemellan är af underordnad betydelse. Af det anförda synes framgå, att van Rysselberghes äfven i Sverige patenterade telefoneringssvstem åtminstone för det närvarande icke hos oss kan finna en till hela telegrafnätet eller ens till en större del af detsamma utsträckt tillämpning. Deremot skulle det utan tvifvel kunna för åtskilliga mindre delar af detsamma med fördel tillgodogöras, om nämligen härvid ej mötte hinder uti beskaffenheten af de ekonomiska betingelser, som från vederbörandes sida äro uppstälda. I sadant afseende äro hittills tillkännagifna följande alternativa vil kor: l: o för inrättandet af telegrafverkets hela telegraf nät för telefonering efter van Rysselberghe ’ s system: 10 * francs per kilometer ledningstråd, varande härunder inbegripen äfvenkostnaden för antiinduktörer och öfriga apparater, som erfordras för telegrafledningames apterande för ändamålet; 4 2: o för rättigheten att tillgodogöra patentet för hel / i telegraf nätet, då erforderliga apteringsapparater af patentinne-hafvaren levereras mot särskild godtgörelse: 5 francs per kilometer af detta näts sammanlagda trådlängd; 3: o för rättigheten att tillgodogöra uppfinningen å större eller mindre del af telegraf nätet, då apparaterna lemnas efter behof utan att på dem lägges någon patenafgift: årlig premie af 15,000 francs utgående under 20 år, hvilken premie representerar ett närvarande värde under första året af 172,000 å 187,000 allt efter olika räntefot af 5 eller 6 procent Dessutom förefinnes ett äldre i skrifvelse till K. M. omnämndt anbud att öfveilåta uppfinningen åt svenska staten på enahanda vilkor, under hvilka densamma i Belgien blifvit för dervarande telegrafverks räkning öfvertagen.
Rothlieb att om 4i6 PrOtocolIsVtdrag. d. 2 Dec. 1817. tryckningen af Ståndets Protocoll, hvaraf endast Fern Hundrade Exemplar borde uppläggas, skyndsamrneligen föranstalta, så att tryckningen deraf mätte kunna, i lika fortgång med justeringen af Piotocollen, verkställas; hvarjeme Ridderskapet och Adeln ansåg tryckningen af så val samtlige RiksStåndens Protocoll , sorn det till desamma hörande Bihang böra af de till Riksdags - kostnaderne anslagne allmänna medel bestridas ; om hvilket allt de öfrige Respective RiksStånden skulle genom Protocollslltdrag vän-i ligen underrättas. Ut supra. Ex Protocollo. 0. J. Lagerheim. Utdrag af Protocollet, hållit hos Hågvordige PresteStåndet, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2, Dec ernber 1817. S. D. Sedan Rikesens Ständers till Stafs-, Bancooch RiksgäldsVerkens öfverseende år 1817 församlade Revisorers, till Riksens Ständer afgifne Berättelser, angående 1:0 BancoVprket, 2:0 RiksgäldsContoiret och det derunder lydande GeneralAssistanceContoir, samt 3:0 Allmänna Magazinslnrättningens Styrelse och förvaltning ; hvilka den 26 nasti. November blifvit hos Höglofl. Ridderskapet och Adelil uppläste, ändi ligen nasti, gårdag till PresteStåndet ankommit, blefvo dessa Berättelser nu uppläste och ProtokollsUtdrag d. 2 Dec. 1817. 417 och genast communicerade med Vallöf!. BorgareStandet, hvarjemte PresteStåndet ock beslöt, att den förstnämnde .skulle remitteras till BancoUtskottet, samt att de 2:ne sistnämnde böra remitteras till StatsUtskottet. Ut supra. Ex Protocollo. J. U. Almquist. Utdrag af Vällofl.
Hon nickade vänligt åt honom och slog sig ned med förtjust min, helt nära intill honom i skinnsoffan. Jag skall återbetala i morgon då äter jag frukost på “Konungen“, började han ivrigt, nästan för ivrigt. Det tvivlar jag inte på, det blir nog bra med den saken, sånt här kan hända vem som helst, svarade hon snällt och såg beskyddande på honom. Hon ville ha likör och punsch, men hon drack bara ett glas av vardera, hon var mycket försiktig och måttlig, och David brydde sig inte om att truga henne. Om en stund stack hon två tior i hans hand, under bordet så att ingen av gästerna skulle se, han stoppade ner dem, kände sig räddad och kunde ej låta bli att trycka hennes hand litet hårt under bordet. Till svar lutade hon sig litet väl mycket intill honom, så att en fyrkantigt växt herre mitt emot med ett rödrandigt ansikte bara gapade av avundsjuka. Den herrn skulle känna sig stolt att sitta vid hennes sida, de flesta av “Konungens“ gäster vill gå ut med henne varför känner jag mig inte stolt? Hon pratade mycket med honom. Hon påstod att fast det var så många som ville gå ut med henne och bjuda henne på teatern och på cirkus och på restauranger, så brydde hon sig inte stort om en enda, hon kunde inte gå ut med nån annan än den hon intresserade sig för. Men om det var nån som hon riktigt intresserade sig för, då gick hon nästan vart som helst hon kunde inte svara för vad hon gjorde men då måste hon vara kär, förstås, annars var det alldeles omöjligt. Aldrig nånsin i livet skulle det kunna komma på fråga att en karlsperson, som hon uttryckte sig, skulle få komma henne för nära om det inte var fråga om riktig kärlek. Du ska aldrig gifta däj, föreslog han på måfå, för jag har sett så många äktenskap, och dom blir bara olyckliga. Eller om du ska det, så gift däj för pengar, det är det bästa. För pengar, usch nej då, aldrig i livet! Kär ska jag vara, fast nog medgives att det kan bli olyckligt när en gifter säj alltid, om det vill till. Hon satt och skvalpade med punschglaset så att det rann över på fingrarna, hennes fylliga underläpp sköts ut en smula och hon trampade och trummade med foten under bordet.
Man bara skrifver med folk i, i all hjärtans enfald — och att svika ett gifvet förtroende skulle väl lika litet falla en in som att ta ned må’n — såvida det inte är förtroenden, som alla människor känner till eller som man har lof att säga. Väl åtminstone, att Villy, som var så innerligt rar och hjäpte mig till förläggaren, ty visst tycker jag fasligt mycket om att vara utgifven, fast jag kallar det att bli utskuffad, — han heter för öfrigt Villy Brogren — är litteratör i Stockholm, fast barnfödd här i stan, och min stora favorit väl åtminstone, säger jag, att han hade vett ändra namn och sådant. Vår lilla stad heter någonting helt och hållet annat än Jockmock, och jag slutar inte alls på »kvist», utan på motsatsen till dotter men jag behåller väl min skyddande förklädnad, som Villy kallar det — för säkerhets skull. Ingen kan tro, hur lycklig och glad jag var, när jag kom hem, och hur ifrig att dela med mig af allt roligt jag upplefvat. Men när människor sitter raka som pinaler och ser ut som om man förolämpade dem med hvart ord man sa, är det inte så lätt att hålla angtusiasmen uppe, minsann. Också torkade min ihop så småningom, alldeles som ett främmande blomster, som ingen ville ge vatten. Till sist blef jag så ängslig och osäker, att jag inte ens vågade sätta på mig min nya klädning och min fina hatt, utan letade fram alla gamla trasor jag fick fatt i, och hvad alla mina vackra fotografier, som jag var så stolt öfver, angick, så hyfvade jag dem i skåpet, bara jag såg en bekant näsa sno sig om hörnet. Nu är det där förbi Jag är klimatiserad igen och tänker göra min plikt ändå. Väl emellertid, att jag har Villy, som håller mig vaken med böcker och sådant. Apropå Villy, så har han det så utmärkt numera. Han har blifvit medredaktör i en tidning, som heter »Konst», och där det nya blifvit infördt, att konstnärer och målare får kritisera sina arbeten själfva. Det tycker jag är en storartad idée. På det viset kan ju ingen orättvisa förekomma!
Men det är först omkring år 1650, som Häfder-na omtala ordentliga försök , att på Pålsköps ägor vid Helsingborg eftersöka Stenkol, detta eldningsämne, hvilket sorgfälligt undangömdt för Inkräktarens härjningar, endast synes förvaradt åt den verkliga Inbyggarens trefliga flit, att efterhand begagna. Liksom Naturen i sina verkningar förbehåller sig en lång beredningstidj så synes äfven denna Lag vara Konstfliten och Idogheten löreskrifven till vinnande af ett stort ändamål. Mer än ett Århundrade framskred således, innan dessa Stenkols - anledningar, under tidernas ojemna skick, ömsom gynnade, ömsom öfvergifna, ändtligen år 1786 föllo i en 158 Den 5 Januarii. Ägares hand, som insåg hela värdet af dessa Skatter, och som med förmågan att fatta ett stort beslut, förenade mod och ihärdighet, att möta de hinder,* sorn alltid äro oskiljaktiga från utförandet af vidsträckta företag* Grånad under trettio åra mödor, för Nä* ringarnes och Siöjders danande , och uppmuntrad innom Fäderneslandet, har Hans Excbllencö Herr Grefve Ruuth upplefvat den tidepunct, då en förtjent vördnad för nyttiga bemödanden hembäres af Samtiden och nya utvägar för tusendes bergning skola tacksamt ledsaga dess Namn till kommande Slägter. Huru lätt att innom kretsen afsln Familia njuta och öka en ärfd Förmögenhet, men huru svårt, att med beständiga uppoffringar uppamma nya Näringar och med klokhet afböja de hinder , som öfverallt möta första Anläg» garen! Fäderneslandet saknar icke exempel af detta slag j de äro få $ men Samhället skall med desto större tacksamhet veta att värdera Män af så sällsynt förtjenst. Jag skall icke upptaga en dyrbar tid med anförandet af Skånska Stenkolsverkets Historia, hvilken utförligt finnes uppgifven uti det af Hans Excellence m m.
Motionären har nemi. begärt 150,000 r:dr, hvaraf Utsk. endast tillstyrkt 75,000 att såsom anslag utgå. Såsom premiss för detta tillstyrkande säger Utsk.: ”Om å en sida ”det icke lärer kunna bestridas, att en jernväg emellan Nora och ”Örebro kommer alt i första hand främja» ortens intressen, torde ”väl å en annan få antagas, att med dessa lokalintressen förbinda ”sig stora fördelar af mera omfattande beskaffenhet hvilka Staten ”icke kan lemna å sido, utan att underkänna vigten af betydelsen ”för det allmänna deraf, att en af landels hufvudnäringar tillväxer ”och förkofras”. Men Utsk, säger vidare, alt fördelarne af denna jernväg skulle bestå i lättad transport af malmer; det oaktadt har Utsk. icke velat tillstyrka högre anslag än de 75,000 r:drna. Motionären har tydligen ådagalagt, att inom orten icke varit möjligt att kunna erhålla en aktie-teckning till J;del af den beräknade summan, och då frågar jag väl, huru StatsUtsk. kunnat tillstyrka ett så ringa belopp. Jag hade visserligen önskat, att det af motionären begärda anslag kunnat bifallas, men såvida jag är den ende, som hyllar denna mening, vill jag icke vidhålla densamma. Frih. Palmstjerna: Motionären Hr Wedberg, som är ledamot af StatsUtsk:s Utgifts-afdeln. och deltagit i Utsk:s beslut, har dermed förklarat sig nöjd. Det är kändt, att Nora Bergslag är en af de förmögnaste om icke den förmögnaste af alla i riket, och min öfvertygelse är, att, om R. St. bevilja detta anslag, det står i ortens förmåga att tillskjuta det öfriga. Jag hyser äfven den öfverlygelsen, alt orten inser sin fördel af företaget, och Utsk. som äfven delat denna min åsigt, har derföre afgifvit ifrågavande förslag.
Skälen för det sednare beslutet voro, på sätt bilagan till Utsk:s anmärkn. jemväl antyder, desamma, som vid första öfverläggningen, nemi. å ena sidan, att Svenska Academien, som saknade andra allmänna understöd, än detta privilegium, blefve, om hon ej finge öfverlåta det mot en viss, alltid säker och påräknelig summa, de begärda 5,200 r:dr, urståndsatt att uppfylla sina i ekonomisk väg åtagna förbindelser, samt å andra sidan, att Sverige, under dåvar. omständigheter behöfde en officiel tidning, som, efter en mera vidgad och ordnad plan än Postoch Inrikes-tidningen, med fullständighet omfattade Regeringens åtgärder och med ovald upplyste derom. Råde för detta ändamål och försvenska Academiens upprätthållande vid ostörd verksamhet, ansåg jag, och anser ännu Staten böra, örn det behöfves, göra ännu större årliga uppoffringar än de 2000 r:dr, som, efter första planen , möjligen skulle erfordras. Bristen uppgick år i836 till 3,292 r:dr, år 1837 till 3,216 r:dr, och år 1838 till 3,883 r:dr. Jag förbigår December månad 1834 3-8 Den t Juli £ m. och år i835, linder hvilken tid tryckeri och snällpress inköptes, de der icke höra till de årliga utgifterna. Att, under dåvar. omständigheter, när Regeringen från alia håll anfölls af tidningar, icke vilja bereda henne någon organ till sitt försvar, det kunde svårligen någon annan än den , som önskade hennes undergräfvande genom ovederlagdt tadel. Utförandet kan vara lyckligare, än det som Statstidningens redaction åstadkommit, om orsakerna hvartill det klefve för vidlyftigt att här göra någon utredning; men oberoende deraf, är saken i sig sjelf lika riktig. Att lemna Statstidningen åt andra än af Styrelsen beroende utgifvare , skulle hafva ledt till samma förhållande, som med den tillämnade poiistidn ingen Stockholms Dagblad, hvilken, under oroligheterna i8>8, i stället för att understödja ordningens upprätthållande, nära nog instämde med rabulisterna, emedan det lönade sig bäst.
— om tillstånd för HofCapellmästaren Berwald att gifva Concert i RiddarhusSalen till förmån för de Brandskadade i Wenersborg. XVI. A. 99. A. lfa. _ om ett tillägg till Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga. XVI. B. 25o. XVII. A. 53. _ i anledning af Herr Silfverhjelms motion om en fullständigare redaction af 24 §■ RiddarhusOrdningen, så vidt den angår ansvarsskyIdigheten för de Ridderskapets och Adelns Electorer eller ledamöter i Utskott, hvilka, utan laga förfall, uteblifva från Electorseller Utskottssammanträden. XVII. B. 33. A. 87. — med föreslagne förändringar i RiddarhusDirectionens instruction. XVIII. B. 315. XIX. A. 56. örn tillåtelse för RiddarhusSecreteraren att utlemna afskriften af ojusterade protocoller. XVIII. B. 336. XIX. A. 56. om en förändrad redaction af Iåne-reglementet för Rid darhusets cassör. XVIII. B. 336. XIX. \ { 174 ) RiddarhusUtskoltets Memorialer: om reparation af Riddar husSecreterarens boställsrum. XX. B. 55g. A. 58a. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Contraproposition rörande förändring i några §§. af RiddarhusOrdningen. XXII. B. 192. A. 22g. E. 229. RiddarbusÄrendernas förvaltning sedan sista Riksdag m. ni., angående. A. 5o. XV. E. 63. Ridderstolpe, Grefve Carl, yttranden. XI. 376, 379, 382. Ridderstolpe, Gustaf, HofMarskalk och Friherre, rörande lians ansökning om återbekommande af en inteckning förliqviden af 7 st. RiksgäldsContorels partial-obligationer. Se RiksgäldsContoret.
Proposition beräknade sjukantal af 200 Man per medium dagligen, eller 4° man mera, än som vid förra Statens uppgörande påräknades, ej borde anses för högt tilltaget, då under i års tid, eller från och med den 1 October 1828 till och med den sista Mars detta år sjuknuniern per medium utgjort 217 man dagligen, oberäknadt det antal lindrigare sjuke, som vårdats i Regementernes Gazerner; att desse sednares medicamenter afven bekostas af GarnizonssjukhusFonden; att sjukligheten bland Garnizonen någon gång varit så stor, att ÖfverCommendanten för bristande antal Sängar å Sjukhuset nödgats förbjuda de sjukas dittransporterande; att vid inträffad större sjuklighet inom Hufvudstadens eller granskapets Militaire, eller genom Garnizonens förökande, eller genom arbetscommenderingars hitbeordrande, en betydligare sjuknummer uppkomme, som gjorde ett högre anslag behöfligt; att den större kostnad, som, vid jeranförelsen emellan SeraphimerLazarettet och Allra. GarnizonsSjukhuset visat sig a sjuksäng vid det sednare emot det förra, härledde sig ej allenast derifrån, att åtgångssummorne Betan kand en, W:o 23g. 111 till grund för Calculerne voro tagne på ett år, då GarnizonsSjukhuset hade nödgats vidkännas högst betydliga Utgifter för upphandling af InventariepersedJar af olika slag, utan äfven från den skiljaktighet, som emellan desse bägge Inrättningar nödvändigt måste uppstå; enär vid SeraphimerLazarettet intogos circa 144 personer, deraf hälften troligen kunde anses sängliggande, och deraf minst en tredjedel Qvinnor, som nyttjade lika ofta sina egna som Lazareltets persedlar; de sjuka derstädes vårdades i circa 27 rum och eldstädernes antal vore omkring 47; 2 Underläkare bodde på stället och 6 tjenstgörande
Jag vill medgifva, att Utskotten kunna proponera, det Ridderskapet och Adeln skall frångå sitt beslut; men jag kan ej begripa huru man, såsom enskilt medlem deraf, kan tillstyrka ett förslag som detta, der allt är stält på lindring i ansvaret för Fiscaler. Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln icke äro sig så olika, att de bifalla detta förslag, som jag ville kalla infernaliskt. Herr Hjerta: Jag är till en del förekommen af den siste talaren i mitt yttrande emot Herr Tham. Utskotten få ej sammanjemka Ståndens tankar, utan besluten. Uti det nu framställde förslaget finnes ingen punkt af RiksStåndens beslut, utan blott en slags quintessance deraf. För öfrigt tror jag, att Ordföranden i BevillningsUtskottet satt i fråga en ny slags olaglighet, då han Den nZ Februari i e. m. vill påtvinga oss en skrifvelse, för det att det i praemisserne står att författningen erfordrar rättelse. Huru man kan skicka blott praemisserne kan jag ej inse, oell anhåller, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt förra beslut. Herr Lefren, Johan Pehr: Det är nogsamt bekant, att det icke varit min lott att i frågor af denna beskaffenhet tänka lika med Herr Tham. Jag kan då icke misstänkas att vara partisk, när jag instämmer i hans tanke i närvarande fall. Jag har yrkat, från Riksdagens början, stränga åtgärder för att göra Tullförfaltningarne ovilkorligt gällande. Målet har tagit den vändning, att man lindrat hvarje gång. Jag har varit i den ställning, att få åtnöja mig med det lilla som bjudes. Förra gången utföll Ridderskapets och Adelns beslut strängare, än hvad detta förslag framställer. Jag yrkar bifall till detta, ur den synpunkt, att något är bättre än intet. Att ett jemkningsförslag emellan fleres mening skall innefatta någons mening särskilt, kan jag ej föreställa mig.